Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-12-17:
Svært få land har like stor offentlig sparing som Norge. Statens pensjonsfond er på nær 3 500 mrd. kr. Dette tilsvarer mer enn 600 000 kr per nordmann. Offentlig sparing på det nivået Norge bedriver, har uante konsekvenser, rett og slett fordi det aldri har vært prøvd før. Vil vår voksende nasjonalformue bli brukt til fremtidige alderspensjoner, slik begrunnelsen for opprettelsen av fondet var? Eller vil vi kun benytte avkastningen av fondet til å kjøpe oss ut av utfordringer andre land må løse gjennom verdiskaping og økonomisk vekst? Utviklingen de senere år er ikke spesielt oppløftende i så måte. Et voksende antall mennesker er blitt frivillig eller ufrivillig ekskludert fra arbeidsmarkedet og gjort til rentenister gjennom ulike stønadsordninger. Stadig færre er med, med andre ord. En samlet opposisjon fremmer i dag to forslag som markerer en viktig ideologisk forskjell mellom posisjon og opposisjon. Forslagene innebærer en mulighet for hver enkelt til å ta større ansvar for sin egen økonomiske fremtid. Fremskrittspartiet mener det bør være et mål å øke den private sparingen, og at vi bør innføre ordninger som stimulerer slik sparing. En forbedret ordning for individuell pensjonssparing hvor skattesystemet benyttes aktivt, er en slik stimulans. Sparing til egen pensjon er i seg selv verdifullt, nettopp fordi det vil bidra til å gjøre færre pensjonister ensidig avhengig av folketrygdens ytelser. Boligsparing for ungdom er en annen positiv spareordning, som gjør ungdom mer ansvarsbevisste, mer selvstendige og mer økonomisk uavhengige. BSU gir ungdom en mulighet til å ta ansvar. Opposisjonen ber derfor gjennom dette forslaget regjeringen om å fremlegge et forslag til forbedringer, både hva gjelder årlig sparebeløp og maksbeløp, og at fradragsprosenten og aldersgrensen vurderes hevet. De siste årene har AS Norge gått med betydelig overskudd. Slikt overskudd har ofte blitt betegnet som ensidig positivt – ikke minst i den foregående debatten vi hadde, var det slik. Men det er ikke sikkert. Hva betyr det egentlig at et land går med overskudd? Et land selger ingenting. Et land har i utgangspunktet ingen inntekter. Men et land kan eie naturressurser, og et land kan bruke skattebetalernes penger, låne penger eller trykke penger for å kjøpe opp private bedrifter. Men et overskudd i statsregnskapet betyr at staten har mer penger tilgjengelig enn et flertall på Stortinget mener er nødvendig eller forsvarlig for å drifte Norge. Pengene tar staten primært inn i ulike skatter og avgifter. I en privat bedrift ville ikke dette vært komplisert. Et overskudd ville enten gått til å styrke bedriftens egenkapital, betale ned gjeld eller blitt utbetalt i utbytte til eierne. Men hvem eier Norge? Det er rimelig åpenbart at Norge eies av landets innbyggere. Vi har alle en aksje i vårt eget land. Man kunne da tenkt seg en annen løsning enn stadig å akkumulere kapital på statlige hender, f.eks. kunne man la flere få beholde mer av sine egne inntekter gjennom skattelettelser, man kunne redusert bedriftsbeskatningen eller fjernet eller redusert avgifter. På den måten kunne vi gjort Norge til et foregangsland for verdiskaping, med rammebetingelser andre land vanskelig vil kunne konkurrere med. Men det gjør vi ikke. Vi sparer gjennom aksjekjøp i våre konkurrentlands bedrifter. Det er ikke en strategi som vil bidra til å gjøre norske bedrifter og norsk arbeidskraft konkurransedyktig i fremtiden. Det er for så vidt heller ikke hensikten. Men kanskje burde man legge om strategien noe, slik at det nettopp er vår fremtidige konkurransekraft som prioriteres. Skattestimulert sparing, både til alderspensjon og bolig for ungdom, er uansett én måte å overføre kapital på fra statens hender tilbake til de rettmessige eierne av pengene. Jeg tar med dette opp forslagene som hele opposisjonen står samlet om. Avslutningsvis vil jeg ønske alle stortingskollegaer og ikke minst finansministeren en riktig god jul og takke for samarbeidet.