Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
Petroleumssektoren står for 28 pst. av de totale CO2-utslippene i Norge. Vårt mål i forhold til Kyotoprotokollen er at utslippene i perioden 2008-2012 ikke skal være mer enn 1 pst. høyere enn i 1990. Utslippene fra denne sektoren er anslått til å øke med 2,9 millioner tonn CO2 fra 2002 og fram til 2006. Fra 1991 og fram til 2001 økte utslippene i sektoren med hele 63 pst. For å redusere norske CO2-utslipp er det nødvendig med omfattende tiltak i petroleumssektoren. For å oppnå den nødvendige styringen med utslippene fra norsk sokkel er begrensninger i utvinningstempo helt nødvendig, parallelt med en økt innsats for reduksjon i utslippsintensiteten. SV ønsker derfor at Stortinget ber Regjeringen om å pålegge oljeselskapene å utarbeide handlingsplaner for å redusere CO2-utslippene på sokkelen. Etter vår mening er det uansvarlig å følge den langsiktige utviklingsbanen, slik Regjeringen legger opp til. Den langsiktige utviklingsbanen vil føre til enorme klimagassutslipp. Dette kan derfor ikke være grunnlaget for framtidig petroleumspolitikk. I tillegg er det verdt å minne om at departementet i forbindelse med behandlingen av den forrige oljemeldingen bekreftet at den såkalte langsiktige utviklingsbanen forutsatte en åpning av de sårbare nordområdene. Vår petroleumspolitikk må ta utgangspunkt i at olje og gass er ikke-fornybare ressurser som må forvaltes i et langsiktig perspektiv. Investerings- og utvinningsnivået må ta hensyn til miljøet og ansvaret for kommende generasjoner. Et redusert olje- og gassutvinningstempo vil føre til at ringvirkningene av olje- og gassvirksomheten blir spredd over en mye lengre tidsperiode. Det er derfor langt mer fornuftig å satse på utbygging av satellittfelt rundt eksisterende installasjoner og haleproduksjon før man går løs på utbygging av nye frittstående felt. Det er dette som har vært SVs mål, å flytte fokuseringen fra de sårbare nordområdene til de oljefeltene som allerede er i drift i Nordsjøen i dag. Vi vil ha en slutt på at oljeselskapene mesker seg med den lukrative indrefileten, mens de lar resten av ressursene ligge igjen når de kaster blikket mot nye, urørte områder. Det er nødvendig med politiske styring av aktiviteten på norsk kontinentalsokkel, og at olje- og gassproduksjonsraten reduseres av hensyn til nasjonens verdiskaping, rettferdig fordeling og naturressursuttaket og miljøet. SV vil derfor redusere tempoet i leting etter olje og utbygging av olje- og gassfelt, samtidig som vi ønsker å øke investeringene i nye fornybare energikilder, forskning og utdanning. På denne måten kan vi legge grunnlaget for en vridning vekk fra en økonomi basert på fossile energikilder og over til en framtidsrettet grønn økonomi med fokus på kunnskapsbasert næringsliv. Framtidens energikilder er fornybare. Det er grunn til å gjøre oppmerksom på at flere av de største oljeselskapene i verden definerer seg selv som energiselskap og har utviklingsscenarioer som står i sterk kontrast til det Regjeringen presenterer for olje- og gassvirksomheten. Norge bør øke satsingen på nye fornybare energikilder som vindkraft, bioenergi, solvarme og bølgekraft og aktivt bruke sine eierandeler i de norske olje- og gasselskapene til å legge om sine strategier tilsvarende. Nye fornybare energikilder kjennetegnes ved at de ikke fører til utslipp av klimagasser og innbærer en mindre belastning for miljøet enn andre energikilder. SV går imot å åpne de sårbare nordområdene for petroleumsvirksomhet, spesielt ut fra hensynet til fiskerinæringen, miljøsikkerheten langs norskekysten og økologien i Barentshavet. Det er betenkelig at Samarbeidsregjeringen, som i Sem-erklæringen lover å "styrke miljøforskning, deriblant øke kompetansen knyttet til utfordringer som ligger i skjæringspunktet mellom petroleumsaktivitet, fiskeri og miljø", ikke venter med å konkludere når det gjelder åpningen av Barentshavet for petroleumsaktivitet før kunnskapsgrunnlaget om miljøkonsekvensene er godt nok. Det er åpenbart behov for mer miljøforskning for å ivareta føre var-prinsippet i forbindelse med konsekvensutredningen av helårig petroleumsaktivitet i de nordlige havområder fra Lofoten og nordover, den helhetlige forvaltningsplanen for Barentshavet og for å realisere målet om nullutslipp til havs. Hele Sem-erklæringen settes i et grelt lys når de samme områdene prematurt åpnes for petroleumsvirksomhet, og det er etter min mening nok en gang betimelig å sette spørsmålstegn ved Kristelig Folkepartis miljøprofil.