trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-06-05:
Vi har mange utfordringar i Helse-Noreg. Det viste den debatten som vi hadde i den førre saka. Det er vel tvilsamt at temperaturen i denne saka blir like høg, men det er ei viktig sak likevel. Den saka vi skal behandle, dreier seg om eit representantforslag frå tre representantar frå Framstegspartiet, om standard for diabetesteam i sjukehus. Det forslagsstillarane ønskjer, er å konkretisere kva for faggrupper diabetesteama skal bestå av, og kva for oppgåver dei skal ha. Forslagsstillarane ønskjer at konkretiseringa skal baserast på Nasjonalt Diabetesforums nasjonale standardar for diabetesteam i sjukehus. Denne saka har hatt eit ganske breitt engasjement. Vi hadde høyring i saka den 22. april. Sju organisasjonar var på den høyringa, bl.a. Norges Diabetesforbund, Nasjonalt Diabetesforum, Kliniske ernæringsfysiologers forening og Norske Fotterapeuters Forbund. Ein samla komite uttalar i innstillinga at den «deler forslagsstillernes gode intensjoner om å få til en standard for diabetesteam». Og vidare: «Komiteen viser til at oppdragsdokumentet til de regionale helseforetakene definerer blant annet at det etableres tverrfaglige diabetesteam ved alle foretak. Komiteen mener det er viktig å satse på tverrfaglig forebyggende behandling og at det kan ha samfunnsøkonomiske svært positive effekter at mye mer av satsingen kommer på det forebyggende området.» Tre av partia, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre, seier i innstillinga at det er «problematisk om politikere skal detaljstyre det som bør være en fagmedisinsk vurdering». Og vidare: «Fagmedisinske vurderinger bør ligge til grunn for standardar som settes i norsk helsevesen.» På høyringa var det òg representantar frå Sykehuset Innlandet. Komiteen føreset i innstillinga «at de fagmedisinske miljøene og Helsedirektoratet har merket seg de gode resultatene fra blant annet Sykehuset Innlandet», og at ein lærer av dei gode erfaringane som blir gjorde rundt omkring - for det er dessverre slik at det ikkje er likt overalt. Det komitebehandlinga enda opp med, var at medlemene frå Arbeidarpartiet, Høgre, Sosialistisk Venstreparti, Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og Venstre foreslo at representantforslaget blir vedlagt protokollen. Eg har ikkje gått inn i forslaga frå Framstegspartiet i detalj. Det er fire forslag. Eg reknar med at representantar frå Framstegspartiet vil utdjupe forslaga sine nærmare.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
Denne regjeringa er opptatt av å kunne gi likeverdige helsetjenester i hele landet, uansett bakgrunn, størrelse på lommebok, osv. Da må vi sjølsagt ha et finansieringssystem som understøtter det. Revidert nasjonalbudsjett er en revisjon av budsjettet. Magnussen-utvalget foreslår ganske betydelige endringer. Det er som kjent en enstemmig innstilling. Det er et enormt engasjement rundt denne saken. Jeg mener at denne saken - som innstillinga fra Hagen-utvalget - fortjener en veldig god, grundig og seriøs behandling. Regjeringa legger opp til at vi kommer tilbake med vårt forslag i statsbudsjettet til høsten. Da skal vi også sørge for at alle som mener noe om dette, og det er mange, skal få lov til å si sin mening. Jeg vil ellers minne om at Hagen-utvalget, som den forrige regjeringa hadde ansvaret for, foreslo at det skulle være en overgangsordning på fem år. Det ble her i huset seinere forhandlet ned til fire ved hjelp av Fremskrittspartiet, men vår regjering vedtok at dette skulle skje i løpet av tre år, ved at vi la inn penger som Stortinget vedtok i 2006-2007.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
For det første er det slik at representanten Lønning nok ikke gjengir meg helt korrekt på alle punkter. Når det gjelder kø, vet representanten at jeg svært mange ganger har sagt at jeg mener det ikke er noe problem i seg sjøl at folk kommer inn i kø. Jeg mener - og det kan vi bare se på den medisinsktekniske utviklinga - at vi kan behandle stadig flere pasienter. La meg bruke et annet eksempel. Før når folk ble født døve, var det ofte slik at de måtte forbli døve. I dag kan vi, som representanten godt kjenner til, operere en liten dings bak øret, og folk kan få et helt annet liv og høre. Det er et eksempel på at det er bra at man kommer i kø og får behandling. Men sjølsagt skal man stå kortest mulig tid i den køen. Da er det veldig bra at vi kan vise til at ventetidene er forholdsvis stabile. Jeg vil også minne om, og dette vet representanten veldig godt, at 66 pst. av alle pasienter i norske sjukehus kommer inn på øyeblikkelig hjelp. De som da står igjen, må vente noe, men den tida er også stabil. Når det så gjelder private helsetjenester, mener denne regjeringa at det er et viktig supplement til offentlige helsetjenester. Derfor har vi også hatt avtaler med dem gjennom mange år. 90 pst. av våre fastleger er som kjent også privatleger.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
Det er klart at denne sektoren er politisk styrt. Men som kjent er styrene egne rettssubjekter og skal gjøre sine vurderinger. Når det gjelder sjukehotellet, trur jeg alle så at det var en sak der man måtte finne en løsning. Det ble galt nesten uansett hva man gjorde i den saken, som hadde en veldig ulykksalig forhistorie. Vi vil ikke i norsk helsevesen ha noe av at store prosjekter blir igangsatt uten tillatelse og nødvendig godkjenning. Så kom altså Helse Sør-Øst, sammen med Kreftforeningen, fram til en modell som var til beste for kreftpasienter, en modell som mange også i andre deler av landet kan nyte godt av, ved at det er snakk om noe mer enn et hotell, et behandlingstilbud om læring og mestring. Jeg vil altså si generelt om Helse Sør-Øst: Det er ingen tvil om at de er i en krevende situasjon. Det er heller ingen tvil om at jeg ikke er fornøyd med den økonomiske utviklinga i denne helseregionen. Derfor følger vi dette veldig tett. Så skal vi også huske på at de nå står midt oppe i en av Norges største omorganiseringer, med 110 ansatte etter sammenslåinga, og med det ligger det for denne regionen store endringer i løypa som vil komme hele landet til gode, ikke minst ved at vi på sikt kommer til å få flere spesialister ut i distriktene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
For det første er jeg helt enig med representanten Ludvigsen i at gode prosesser er avgjørende for å få gode resultater. Vi har nok dessverre hatt noen eksempler på at det ikke har vært gode nok prosesser, verken med de ansatte, med brukerne eller med lokalmiljøet. Derfor stresser jeg det sjølsagt veldig overfor helseforetakene. Når det gjelder Helse Sør-Øst spesielt, og den krevende situasjonen de står oppe i i forbindelse med hovedstadsprosessen, har jeg inntrykk av at det er ganske gode prosesser - i hvert fall er det det signalet jeg får fra hovedorganisasjonene når jeg har møter med dem. Så er det sjølsagt nyanser i forslag til løsninger. Noen mener det burde gått litt saktere, og andre mener at nå burde det virkelig ha vært bestemt, så de vet hva de har å forholde seg til. Men vi opplever likevel at de føler seg involvert. Det gjelder også brukernes organisasjoner, og er helt avgjørende for et vellykket resultat i en så svær omstilling som dette er. Men det gjelder også ved små omstillinger - det gjelder altså både store og små - så det følger vi veldig nøye opp.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
Det er ingen tvil om - det er jeg helt enig med representanten Nesvik i - at rusområdet er et område hvor vi overhodet ikke er i mål. Det er mye ugjort. Det gjelder mange steder i landet. Men jeg må få legge til noe. Jeg forstår det sånn at Fremskrittspartiet er en ivrig tilhenger av anbud, i hvert fall på en god del andre områder, og når det gjelder anbud, vil noen få nei, og noen vil få ja. Det som da gjelder, er det som heter konkurranse på vilkår innenfor denne sektoren. Men når det gjelder den anbudskonkurransen som har vært i Helse Sør-Øst, dvs. gamle Helse Øst, er det sånn at de bruker mer penger i år enn de gjorde i fjor. 60 pst. av det de bruker, gjelder kjøp av private tjenester. Det de har vært opptatt av - som jeg mener er riktig, uten at jeg tar stilling til alle dem som har fått eller ikke har fått - er at vi innenfor rusomsorgen, som på andre områder, må være opptatt av kvalitet. Folk som er rusmiddelavhengige, har ikke alltid fått god kvalitet i sitt behandlingstilbud. De har fått en god seng, og de har fått god omsorg og god mat - og det er også viktig - men de har ikke fått hjelp nok til å komme ut av det problemet de har. Derfor er det avgjørende viktig at vi også for dem får tilbud av god kvalitet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
Representanten Lønning er god til å snakke, men det blir ikke mer riktig av den grunn, og særlig ikke av at det gjentas mange ganger. For når representanten Lønning igjen påstår at denne regjeringa nærmest ikke gjør noe, at den ikke vet hva den gjør, og at den ikke prioriterer, så må han ha fulgt usedvanlig dårlig med i timen. Denne regjeringa har fokus, og har i handling - jeg går ut fra at det er noe av grunnen til at vi får en del kjeft - vist at det omstilles for å bedre kvaliteten, ikke minst på nevrokirurgi og mye annet. Denne regjering har i motsetning til den regjering som Høyre var medlem av, tatt tak i økonomistyringa i sektoren. Vi har foreslått, og heldigvis fått vedtatt i Stortinget - også ved hjelp av Høyre - å slå sammen Helse Sør og Helse Øst. Det er en av de største omstillingene i norsk historie. Det gjøres også for å få mer ut av det vi legger inn, ikke minst de menneskelige ressursene. Og vi styrer enda tettere enn det jeg tror forrige regjering var i nærheten av. Det er også sånn, sjøl om representanten Lønning ikke liker å høre det, at ventetidene er forholdsvis stabile. 66 pst. av alle pasienter kommer inn på øyeblikkelig hjelp. Av de som må vente, er det de sjukeste, som kommer først, og der har vi klar prioriteringsfrist. Så er det sjølsagt også et mål å komme ytterligere ned, men det er ikke riktig at ventetidene har hatt noen økning av betydning. Derimot synes jeg at representanten Høybråten hadde mange konstruktive innspill. Jeg synes at vi er, og skal være, åpne for å se på justeringer av hvordan vi styrer denne sektoren. Når det gjelder samhandling, som flere talere her har vært inne på, jobber Regjeringen med å se på om vi kan få et bedre finansieringssystem, som ikke står i veien for et sømløst pasientforløp, slik mange er opptatt av. Når det gjelder kvalitet i forhold til ISF, som jeg går ut fra er det representanten Høybråten tenker på, er det for det første helt galt når sjukehus bruker det ned på avdelings- og postnivå. Det er tatt tak i. Så skal vi også ha en diskusjon, men det er klart at ISF-satsene har vært veldig mye opp og ned. Her handler det også en del om forutsigbarhet og hva vi ønsker i forhold til det, men det er ikke butikken som skal styre, det er ikke økonomien - det er pasientene, menneskene, de som trenger det mest, som skal komme først. Så har denne regjering, som representanten Høybråten er godt kjent med, lagt fram Nasjonal helseplan, den første i norsk historie. Vi kommer tilbake til det. Jeg synes det var konstruktive innspill også om det. Til slutt: Når det gjelder Magnussen-utvalget, så er det slik at når denne regjering satte ned Magnussen-utvalget, så var jo ikke det for moro skyld. Det var fordi vi hadde noen tanker bak det. Jeg synes at denne saken fortjener den samme seriøse behandling som Hagen-utvalget fikk da Høybråten var helseminister - i den regjering som Høyre var en del av, og som Bondevik styrte - nemlig at en bruker tid på å gå ordentlig gjennom det. Det er imidlertid ikke veldig lang tid fra høringen var ferdig 11. april og til Regjeringa kommer med sitt forslag i budsjettet i oktober.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
Når det gjelder oppfølginga av Magnussen-utvalget, er jeg sjølsagt veldig klar over, etter litt fartstid også i dette huset, at opposisjon og posisjon har ulike roller å spille. Men til denne saken må jeg si at det var jo daværende helseminister Dagfinn Høybråten som mottok Hagen-utvalgets innstilling i desember 2002, og det var Bondevik-regjeringa som fremmet forslag om en ny omfordeling, som for øvrig var noe ganske annet enn det Hagen-utvalget hadde innstilt på, i oktober 2003, altså grovt regnet etter ca. 10 måneder. Denne regjeringa ber om å få lov til å ha en like seriøs behandling - og levere på kortere tid enn det den daværende Bondevik-regjeringa gjorde. Det er dét vi her snakker om. Så kan jeg forsikre om at det er klart at vi har til hensikt å gjøre noe, og både Stortinget og innbyggerne skal få vårt forslag til hva vi ønsker å gjøre. Jeg kan også forsikre om at det ikke kommer til å være antallet innbyggere i en region, eller de som skriker høyest, som i noen grad kommer til å være avgjørende for hva Regjeringa kommer til å foreslå for Stortinget. Det er ikke den type argumenter som gjør inntrykk på meg. La det bare være helt klart. Og det gjelder begge disse ytterkantene. Så vi kommer tilbake, og vi skal gjøre det på en veldig skikkelig måte. Når det gjelder rus og Helse Sør-Øst, som representanten Nesvik er opptatt av, er det ikke riktig at det ikke også legges opp til langtidsplasser i gamle Helse Øst. Og så må en jo nesten, ut fra det Fremskrittspartiet sier, forstå det slik at når en har anbudsrunder, betyr det at alle skal få. Men det må være andre som får nei, for anbudets karakter er jo at noen får ja og noen får nei, og så liker en kanskje ikke at noen har fått nei som kanskje burde fått ja. Men sånn er dette, og det er ganske vanskelig. Men jeg følger sjølsagt dette veldig, veldig nøye. Så har jeg lyst til å si til representanten Røbekk Nørve, som her er opptatt av Molde sjukehus og Ålesund og kritiserte statsministeren for at statsministeren ikke holder de løfter som er gitt. Vi har lovt, statsministeren, jeg og flere, at det kommer et nytt sjukehus i Molde. Det kommer. Vi har lovt at det kommer en ny barneavdeling i Ålesund. Det kommer også. Men det måtte være orden i økonomien i Helse Midt-Norge. Jeg skal besøke begge sjukehusene på tirsdag. Jeg gleder meg til det, til å snakke med både ansatte og brukere. Men jeg vil minne Røbekk Nørve om at hvis ikke denne regjeringa hadde ryddet opp sammen med den utmerkede Kolbjørn Almlid og hans medarbeidere i Helse Midt-Norge og styret og administrasjonen også ved St. Olavs hospital og sørget for at denne regionen nå har gått fra et underskudd på 500 mill. kr til et overskudd på 70 mill. kr, ville sjukehuset i Molde og barneavdelinga i Ålesund vært helt i det blå. Det er realiteten, og da synes jeg kanskje Høyre også bør ta det litt roligere når de kritiserer denne regjeringa. Vi kommer til å følge opp det vi har lovt, også i denne saken.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
Jeg skal ikke forlenge debatten, men bare komme med noen faktaopplysninger når det gjelder Helse Sør-Øst. Når det gjelder rusfeltet, er det riktig at det er noen endringer i det de nå har gått inn på når det gjelder rusinstitusjoner, men det handler bl.a. om å ruste opp slik at det blir bedre kvalitet, slik at flere får et bedre liv etter behandlingen og etter at de forhåpentligvis er kvitt rusproblemet. Så må man også ta med den historien at det en bruker i sine egne institusjoner, altså i sjukehusene, og det en gjør i kommunene, teller også med. Og jeg følger den situasjonen veldig nøye. Til slutt når det gjelder Magnussen-utvalget: Ja, det er klart at det kommer en avklaring. Ja, det er klart det kommer forslag om noen endringer. Men vi kommer tilbake til det etter en seriøs og skikkelig behandling.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-06-05:
Jeg har lyttet med interesse til debatten og til statsrådens innlegg. Jeg vil uten videre si meg enig med henne i at mye er veldig bra i norsk helsetjeneste, og vi har mye å være stolte av, både regjering og storting. Men det er nå en gang slik at vår jobb som politikere først og fremst er å rette på det som ikke går så bra. Det som bekymrer meg etter denne debatten, er at den sykehusreformen som ble gjennomført i 2002, er i ferd med å bli ganske venneløs i Stortinget. Det er faktisk bare statsråden og hennes eget parti som virkelig stiller seg bak reformen slik den nå har fått utvikle seg. Det synes jeg tilsier at statsråden offensivt bør signalisere at man vil ta noen nye grep for å reformere reformen. Kristelig Folkeparti vil ikke gå inn for å skrinlegge den eller kaste vrak på den, men vi vil gjerne reformere den, og jeg vil utfordre statsråden på noe hun selv tok opp. Samhandling, sier statsråden. Vil statsråden gå inn for et nytt finansieringssystem som skaper mer helhet og sammenheng i behandlingskjeden mellom de ulike ledd, fra forebygging til rehabilitering, som også griper inn i kommunal sektor? Det krever en svær utredning å gjøre det. Vil statsråden ta initiativ til det? Kvalitet, sa statsråden. Vil statsråden lytte til kritikken som bl.a. kommer fram i faglige rapporter om den effekt som den høye graden av stykkprisfinansiering har på sykehusenes måte å innrette seg på? Dette er en debatt vi har hatt i mange runder, og det er ikke nødvendig å dra opp igjen gamle debatter, men jeg spør: Vil statsråden ta det innover seg og legge mindre vekt på stykkpris og større vekt på faglig kvalitet og prioritering? Det er et grep som det er mulig å gjøre forholdsvis enkelt. Styring, sa statsråden. Da er mitt spørsmål: Vil statsråden gå videre på å utvikle flere og bedre politiske styringsverktøy i denne sektoren? Jeg tror det er nødvendig. Jeg erkjenner at Regjeringen har prøvd, men jeg synes ikke det å sette politiske kommissærer inn i helseforetaksstyrene har vært noe særlig vellykket. Derimot er det å legge fram et helsepolitisk dokument for Stortinget, som et styringsgrunnlag, et framskritt. Likeverdighet, sa statsråden. Da kommer vi til spørsmålet om hva statsråden og Regjeringen akter å gjøre med skjevfordelingen. For det innlegget statsråden holdt, og de svar hun foreløpig har gitt Stortinget, etterlater et stort spørsmål, nemlig om Regjeringen egentlig erkjenner at det foreligger en skjevfordeling mellom helseforetakene. Hele Norge roper på det svaret. Vi gir selvfølgelig Regjeringen rett til å komme til Stortinget med et utredet forslag, men vi vil vite: Erkjenner Regjeringen at det er et problem, og har Regjeringen tenkt å gjøre noe med det? Partisekretær Martin Kolberg uttalte til Stavanger Aftenblad 24. mai i år at denne skjevfordelingen bør være fjernet innen valget. Spørsmålet er om statsråden kan bekrefte at partisekretær Kolberg har rett.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-06-05:
Jeg er glad for statsrådens konstruktive svar i forhold til min utfordring om å reformere reformen. Jeg ønsker meg en langt mer offensiv tilnærming enn bare at man ser på problemstillingene. For det er et svar som ofte gis, og det etterlater en usikkerhet om graden av engasjement og vilje til å gjøre noe med det. Så jeg ønsker at statsråden skal komme videre, fra se på-stadiet til handlingsstadiet, når det gjelder de behov det er for å gjøre grep i reformen for å få til større helhet mellom de ulike leddene i kjeden, slik at pasientforløpet kan ses mer under ett, og når det gjelder å få tonet ned fokuseringen på økonomi og kroner framfor kvalitet og pasientbehandling. Så må jeg tilbake til det statsråden ikke svarte på, nemlig spørsmålet om skjevdelingen. Det er ingen i denne sal, tror jeg, som ønsker en useriøs behandling av Magnussen-utvalgets rapport. Men Regjeringen har hatt Magnussen-utvalgets rapport på bordet siden midten av januar. Nå skriver vi juni. Det har vært en høring i mellomtiden. Den ble avsluttet for snart to måneder siden. Da ville det ikke være urimelig om Stortinget bad om å få vite: Hva har Regjeringen tenkt? Erkjenner Regjeringen at det er en skjevfordeling? Ja, utvalget ble ikke satt ned for moro skyld. Nei, vi stiller heller ikke spørsmålet for moro skyld, for det er mange utover landet som spør seg: Erkjenner Regjeringen at det er en skjevfordeling, og har Regjeringen til hensikt å gjøre noe med det? Jeg forlanger ikke her og nå akkurat nøyaktig svar på hva Regjeringen vil gjøre, men jeg synes det er rimelig i lys av det store engasjementet som er over hele landet, at statsråden svarer på om hun akter å gjøre noe med det, og om hun erkjenner at det er en skjevfordeling. Så har jeg lyst til å si litt i forhold til noe av den debatten som foregår. Partisekretær Martin Kolberg har vært sitert her. Han sier at dette skal man fjerne før valget. Jeg vil gjerne at statsråden svarer konkret på om det er tilfellet. Partikollegaen Signe Øye har sagt - ifølge Bergens Tidende 26. mai: «Når dette» - altså Magnussen-utvalgets innstilling - «skal vedtas i Stortinget er det antallet hoder som gjelder. Da er vi politikere fra sørøst i flertall.» Jeg vil be om at statsråden avklarer at Regjeringen tenker på hele landet, tenker på en likeverdig helsetjeneste, og er opptatt av rettferdighet og ikke av å telle hoder. Hvis det er slik at det er kjøttvekta som heretter skal gjelde i helsepolitikken etter at vi fikk Helse Sør-Øst - som Regjeringen vel å merke vedtok på kammerset, det ble ikke vedtatt her i Stortinget, slik statsråden feilaktig sa - vil denne helsereformen komme ytterligere i miskreditt. Det må være slik at Regjeringen tar et overordnet politisk ansvar for å sørge for at vi har en rettferdig fordeling av helsekronene.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2008-06-05:
Jeg vil følge opp litt av det som flere representanter har tatt opp når det gjelder skjevfordelingen. I et presseoppslag i Avisa Nordland tirsdag 3. juni fortelles det at ni fylkesrådsledere og fylkesordførere, deriblant tidligere statsråd, nå fylkesrådsleder i Nordland, Odd Eriksen, har sendt et brev til ministeren, der de raser mot skjevfordelingen mellom helseforetakene. I brevet hevder de at det vil være et særdeles grovt maktovergrep mot nesten halvparten av landets befolkning dersom det ikke ryddes opp i dette. I brevet anser de det umulig å kutte i Helse Sør-Øst - noe Kristelig Folkeparti også er enig i - men de ber om at rammen til helseforetakene økes med 1,4 milliarder kr allerede i budsjettet for 2009, og at de økte bevilgningene fordeles på de tre helseforetakene som er kommet dårlig ut. I Kristelig Folkeparti regner vi med at når signalene fra Regjeringens egne våpendragere i helseregionene er så klare, vil dette bli løst i det kommende budsjettet, for 2009. Så litt om situasjonen for lokalsykehusene. Det er betydelig uro knyttet til debatten om lokalsykehusenes framtid, og det handler også i veldig stor grad om økonomi. Ingen lokalsykehus skal legges ned, men hva skal lokalsykehusene drive med framover? Her flyter det meste for tiden. Man bygger ned uten at det er styring, og nærmeste lokalsykehus får dermed betydelig flere pasienter. Jeg viser til Helgelandssykehuset Sandnessjøen, som nå er kommet i en situasjon der de har korridorene belagt og dårlig økonomi. De har ikke økonomi til å behandle så mange. Jeg viser til debatten om fødselsomsorgen, om kirurgisk akuttberedskap og om eventuell spesialisering i forhold til oppgavefordeling og forholdet mellom førstelinjetjenesten og andrelinjetjenesten. I dag styres det meste av økonomi, og debatten om kvalitet i behandlingen har i det store og hele forstummet. La det være helt klart: Lokalsykehusene skal bestå, og de skal løse nærområdenes akutte behov for sykehustjenester. Det betyr etter Kristelig Folkepartis mening et godt fødetilbud og akutt kirurgisk og medisinsk beredskap. Videre er det et skrikende behov for geriatrisk kompetanse for å møte de store utfordringene vi står overfor i eldreomsorgen. Kristelig Folkeparti forutsetter nå at det settes fart i arbeidet med innholdet i lokalsykehusene.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2008-06-05:
Det skjer mye positivt ved norske sykehus. Samtidig står vi overfor mange utfordringer. Mye kan bli bedre, men alt kan ikke løses med penger alene. Men én stor utfordring som vi står midt oppe i, både kan og bør løses med friske midler, og det snarest. Jeg sikter da til den alvorlige skjevfordelingen vi har hatt i altfor mange år mellom helseregionene. Helsereformen skulle sikre likeverdig helsetilbud over hele landet, noe som også helseministeren har slått fast her i dag. Med skjevfordelingen snakker vi om en sak som går rett inn i kjernen av moralske og etiske likhetsprinsipper. Det vil være umoralsk av regjering og storting ikke å rette den opp snarest. Det skremmer meg at framtredende politikere fra Arbeiderpartiet våger å så tvil om hvorvidt de tre helseregionene - Helse Vest, Helse Midt-Norge og Helse Nord - får for lite penger, til tross for at to utvalg bestående av landets fremste fagfolk på området har slått fast at skjevfordelingen er en realitet. Hvilken kompetanse har Arbeiderpartiets representanter Jan Bøhler og Signe Øye som gjør at de kan heve seg over landets fremste fagfolk på området, og på hvilket grunnlag? Sett fra mitt ståsted er en slik framtreden både umoralsk og høyst useriøs. Høyre ønsker ikke å ta fra Helse Sør-Øst. Høyre vil rydde opp i skjevfordelingen med friske midler. Allerede i forbindelse med revidert vil vi fortsette den jobben vi startet i Samarbeidsregjeringen. Mellom Helse Midt-Norge og Møre og Romsdal foregår det nå en sykehusfarse i altfor mange akter som er helsesektoren uverdig. Det hele er satt i regi av statsminister Jens Stoltenberg, som på tampen av siste valgkamp kom i helikopter til Møre og Romsdal og lovet raskere realisering av nye Molde sjukehus og ny barneavdeling i Ålesund dersom foretakene maktet å komme i balanse. Foretakene er i balanse, men både statsminister og helseminister skyver ansvaret over på Helse Midt-Norge, som har store utfordringer med St. Olavs hospital. Skjevfordelingen utgjør etter Magnussen-utvalgets beregninger betydelige beløp i for lite midler til Helse Midt-Norge, regnet fra 2002 til 2008. Vi opplever nå en ren utmattelseskrig mellom Regjeringen, styret i Helse Midt-Norge og sykehusene i Molde og Ålesund. Jeg vil be statsråden og regjeringspartiene om å samle seg, ta ansvar og få ryddet opp i det uverdige spillet som vi mener statsministeren har igangsatt mellom styret i Helse Midt-Norge og de to sykehusene i Møre og Romsdal.
Bent Høie (Høyre), 2008-06-05:
«Hjemsted avgjør ikke i politikken», sa helse- og omsorgsminister Sylvia Brustad til Stavanger Aftenblad 3. juni i år da hun ble konfrontert med konsekvensene av skjevfordelingen. Nei, hjemsted skal ikke avgjøre hvordan pengene mellom helseforetakene blir fordelt, men hjemsted har virkelig betydning i dag for hvilket helsetilbud en får i Norge. Innbyggerne i Helse Vest, Helse Midt-Norge og Helse Nord får et dårligere helsetilbud enn innbyggerne i Helse Sør-Øst. Det er vanskeligere å få rehabilitering etter et sykehusopphold i Helse Vest. Det er vanskeligere å få rusbehandling i Helse Vest. Det er vanskeligere for innbyggerne i disse regionene å få tilgang til laboratorier og røntgentjenester. Det er dårligere ambulansetilbud i disse regionene enn det er i Helse Sør-Øst. Så hjemsted avgjør ikke noe i politikken, men i Norge avgjør hjemsted noe i forhold til hvilket helsetilbud en får. Dette haster det å gjøre noe med. Hvis Regjeringen erkjenner at det er et problem, vil jeg råde Regjeringen til å gjøre noe med det nå gjennom å tilføre friske midler i revidert nasjonalbudsjett til disse helseforetakene. Det vil lette arbeidet med å komme i mål med dette innen stortingsvalget i 2009, for partisekretær Martin Kolberg har jo lovet innbyggerne i Helse Vest at helseministeren skal være i mål med denne opprettelsen innen den tid. Målsettingen med dette må ikke være å trekke nivået på helsetjenestene til innbyggerne i Helse Sør-Øst ned på nivået til innbyggerne i Helse Vest, men å løfte de tre andre regionene opp på det nivået som er i Helse Sør-Øst nå. Den anbudsrunden som foregår i Helse Sør-Øst når det gjelder rus, er etter min oppfatning, som saksordfører for rusreformen, klart i strid med den rusreformen som Stortinget sluttet seg til. En av hovedhensiktene med rusreformen var å gi rusmisbrukere et langsiktig rehabiliteringstilbud i spesialisthelsetjenesten. Det er det motsatte som skjer når Helse Sør-Øst sier at et behandlingstilbud innenfor spesialisthelsetjenesten skal ha en avgrensning på seks måneder. Det er ingen som har levd hoveddelen av sitt liv i rusavhengighet, som klarer å rehabiliteres i løpet av seks måneder. Ventetiden på å få tilbud i dag er dobbelt så lang som det behandlingstilbudet kommer til å være når dette er gjennomført. Dette er i strid med rusreformen.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
Norge har et av verdens beste helsetilbud. Det har vi fått høre mange ganger både her i dag og en rekke ganger tidligere. For hvert år som går, øker gjennomsnittsalderen i Norge med 70 dager. Den aldersgruppen som øker mest, er de som er over 90 år, og det tyder på at vi har et godt helsevesen i Norge. Vi bruker i dag 85 milliarder kr på spesialisthelsetjenesten. Aldri før har det vært brukt mer penger knyttet til dette området, aldri før har det vært ansatt flere fagfolk med høy kompetanse innenfor spesialisthelsetjenesten, aldri før har det vært behandlet flere pasienter, og pasienter har fått tilbud om nye behandlingsmetoder som det før ikke har vært tilbud om, aldri før har det vært investert mer i nye bygninger og nytt medisinsk utstyr over hele landet - og aldri før har det vært klaget mer enn det gjøres i dag. Det er som den tegningen i VG av en kar som ligger på bordet etter å har spist seg skikkelig mett, og som sier: Nå er jeg så mett at jeg er skikkelig irritert. Kvalitet framfor kvantitet er viktig. Derfor har denne regjeringen og statsråden hatt stort fokus på oppgavefordeling mellom sykehusene, at sykehusene gjør de riktige tingene i forhold til det de er gode på, lokalsykehusenes ståsted, distriktsmedisinske senter, fødetilbud, rehabiliteringsplan, diabetesplan, tannhelseplan, psykiatriplan osv. Det har vært stort fokus på kvaliteten i tjenestetilbudet og ikke nødvendigvis kvantiteten, og det er jo det både pasienter og innbyggere er opptatt av. Det er selvsagt veldig uheldig at vi i dag ser enkelttilfeller der folk ikke får den behandlingen de har behov for, eller den kvaliteten på behandlingen som de kanskje hadde ønsket, ikke minst i forhold til det vi så både i Bergen og ved St. Olavs hospital. Og da sier jo statsråden med en gang at noe sånt kan vi ikke finne oss i. Ressurser er det mer enn nok av, men hvordan organiserer vi tjenestene? Hver sommer er det snakk om fødetilbud som skal ha ferielukking osv. Det er jo ikke noe nytt som kommer, men det handler om styring, det handler om organisering rundt omkring av dette. Vi har så mange dyktige fagfolk, vi har ledere, vi har styrer. Vi har sett at Helse Midt-Norge fra å være den verste i klassen har blitt den beste i klassen både i forhold til styring og behandling. Så til dette med økonomisk slagside i forhold til Magnussen-utvalget. Det var denne regjeringen som opprettet Hagen-utvalget, det var denne regjeringen som satte ned Magnussen-utvalget. Den forrige regjeringen hadde verken evne eller vilje til å gjøre de grepene som denne regjeringen har gjort.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2008-06-05:
Denne saken har vist stort engasjement fra alle partier, og det er positivt. Ikke bare her i stortingssalen, men også utenfor disse bygningene er det stor interesse knyttet til helse. Representanten Nesvik snakket om at vi har så mange planer i denne regjeringen. Det er mye bedre å ha noen planer enn ikke å ha noen plan i det hele tatt for hvordan man skal løse problemene knyttet til de helsepolitiske utfordringene vi har framover. Ved å ha en nasjonal helseplan, bygd på fundamentet av andre planer, har vi en måte å styre helsekronene og de økte ressursene ut på, både i spesialisthelsetjenesten, innenfor psykiatrien, innenfor rusomsorgen, innenfor somatikken, osv., osv. Dette omskrives til at det er en stadig nedskjæring i helsevesenet. Nå har statsråden og flere sagt at det er tilført mer ressurser enn noen gang. Det handler ikke om nedskjæringer, det handler om omstilling, og hvordan vi skal ta omstillingen innenfor helsevesenet ut fra de prioriteringer vi gjør knyttet til de planene vi har lagt. Det som er den største utfordringen vi har i helsevesenet, er å måtte peke ut de områdene hvor vi ønsker veksten skal komme. Og hvis det skal komme vekst innenfor diabetesområdet, må det kanskje trappes ned på andre områder. Vi snakker om dette med handlekraft. Statsråden ble kritisert fordi hun ikke skar igjennom når det gjaldt sykehotellet. Når statsråden skjærer igjennom og får det på plass, så blir hun kritisert for det også. Det er ikke enkelt når man blir kritisert både fordi man har handlekraft og fordi man ikke har handlekraft - i en og samme sak. Jeg synes representanten Dag Ole Teigen beskrev historien knyttet til Hagen-utvalget på en fortreffelig måte. Den forrige regjeringen, Bondevik-regjeringen, ønsket ikke å rette opp skjevfordelingen fullt ut, for de så at denne utfordringen var så stor - og ikke bare det, det skulle gjøres over fem år. Og så ropes det nå på at man i løpet av to måneder skal kvittere ut hele summen. Det forslaget som har kommet fra Høyre her, er på 781 mill. kr. Hvis det skal være friske midler, så er det for lite i forhold til det Magnussen-utvalget peker på. På nytt peker Høyre på at man skal ha bare delvis oppfølging. Men vi ønsker en full gjennomgang, for å kunne fordele helsekronene på en riktig og god måte. Politikk handler ikke bare om retorikk, det handler også om politisk handlekraft.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2008-06-05:
Vi lever i verdens rikeste land, og Norge er altså kåret til verdens beste land å bo i. Men nyhetene på TV 2 i går om skjevfordelingen og den situasjonen som vi har ved Stavanger universitetssjukehus, gjenspeiler ikke ordene om at vi lever i verdens beste land. Jeg er sikker på at hadde man sagt det til henne som jeg så ligge som korridorpasient i Stavanger i går, hadde hun ikke kjent seg igjen i beskrivelsen. Regjeringen snakker så mye om verdidebatt. Den lanserer at til neste år kommer valgkampen til å dreie seg om verdier, og valget blir et spørsmål om verdier. Hvis ikke det helsetilbudet som vi gir til landets befolkning, dreier seg om en verdidebatt, vet ikke jeg. Dagens regjering leverer ikke på det spørsmålet. Hver eneste dag kan vi lese om krisen i Helse-Norge. Bare i Stavanger er det nå 40 ukers ventetid for å få MR for dem som er med i et genprosjekt. Ventetiden er 24 uker på CT. For pasienter som ligger innlagt på sykehuset og venter på MR, er det også ventetid, og nå skal de stenge MR-tilbudet for dem som står på venteliste i sommer. Sykdommer tar ikke sommerferie. Landets flotteste akuttmottak blir ikke tatt i bruk på full tid på grunn av at man ikke har råd til å innrede det. Alt dette koker ned til budsjetter og budsjettdisiplin. De ansatte er fortvilet. Det eneste de får høre, er at vi må holde budsjettene - vi må holde budsjettene. Pasientene er fortvilet, opposisjonen er fortvilet. Nå er det jo litt flott, for nå begynner faktisk også politikere fra regjeringspartiene å bli fortvilet. Den eneste som ikke har tatt dette inn over seg, er helseministeren. Situasjonen i Helse-Norge er så alvorlig at til og med en justispolitiker er nødt til å engasjere seg i denne debatten. Vi kan ikke ha disse tilstandene i Norge lenger. Den skjevfordelingen som vi ser nå, er Regjeringen nødt til å rette opp. Jeg trodde nesten aldri jeg skulle si det, men likevel: Når Regjeringen ikke kan lytte til Fremskrittspartiet, må jeg innstendig be helseministeren om å lytte til sine egne stortingspolitikere, slik at vi får rettet opp i skjevfordelingen.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-06-05:
Trygghet for liv og helse opptar oss mer enn noen gang. Vi vil ha trygghet for hjelp ved akutt sykdom, vi vil ha trygghet for rehabilitering for å mestre hverdagen etter sykdom og skade, og vi vil at rusmisbrukere som ønsker å legge rushverdagen bak seg, også skal få et tilbud om å kunne gjøre det. Det er vesentlig for befolkningen å vite at kvaliteten og bredden på helsetilbudet ikke skal bestemmes av postnummer - i eller utenfor østlandsområdet. Det er en realitet at Helse Nord har store utfordringer med å få budsjettene til å strekke til, og det er også en realitet at pasienter og befolkningen i nord må reise lenger og vente lenger på mange behandlingstilbud enn i sentrale deler av Norge. Folketallsutviklingen i Nord-Norge går, som alle vet, i negativ retning, og da trenger vi ikke samtidig et offentlig helsetilbud som blir hengende etter, og som snarere kan virke drivende på en fra før negativ utvikling. 200 mill. kr er mye penger, og det er liten tvil om at 200 mill. kr også påvirker hvordan helsetilbudet i Helse Nord kan utformes, og hva slags kvalitet og bredde det blir på det tilbudet som der skal gis. Det er nok slik at den handlekraft og beslutningsvilje som var til stede da man skulle finne en løsning for pasienthotellet ved Rikshospitalet-Radiumhospitalet, noe en fant på rekordtid, blir lagt merke til. Da er det tilsvarende skuffende å registrere Regjeringens beslutningsvegring når det gjelder oppfølgingen av Magnussen-utvalgets rapport. Det er også overraskende at den samme regjering som til de grader liker å profilere seg selv på betydningen av gode offentlige helsetjenester, som liker å profilere seg på likhet - at det ikke skal være noen forskjell på folk uansett hvor de bor i landet - i dag viser så liten vilje til å rydde opp i den til de grader urettferdige økonomiske finansieringen av sykehusene våre.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-06-05:
Jeg underviser, også i engelsk, og i engelsk er det noe som heter omskrivning med «to do». Når jeg hører denne debatten, hører jeg at det foregår en slags omskrivning med «to do» fra regjeringspartiene, som da etter beste evne prøver å bortforklare det faktum at Regjeringen sier at den ikke vil gjøre noe med skjevdelingene i Helse-Norge i inneværende år. Når statsråden sier at man skal komme tilbake til saken, fins det ikke så mange andre muligheter å komme tilbake til saken på enn i statsbudsjettet for 2009. Det betyr at den skjevdelingen som er en realitet i dag, skal fortsette ut hele 2008. Nå hadde man en historisk mulighet til å rette opp den urett som faktisk eksisterer i Helse-Norge, at de helseforetakene som får for lite, fra 1. juli kunne fått et annet budsjettmessig utgangspunkt. Jeg konstaterer også at regjeringspartienes representanter sender på helt forskjellige frekvenser. Om man har ståsted i denne salen, om man er fylkesordfører i Sør-Trøndelag, eller om man er sykehusstyreleder i Helse Vest, er det altså slik at den pipa har to vidt forskjellige låter - alt etter hva slags ståsted man har. Så jeg synes på en måte at det er ett stort spørsmål som står like ubesvart etter debatten her i dag. Hvis den er rett, den litt skjønnmalende beskrivelsen som stortingsrepresentantene fra regjeringspartiene foretar her i stortingssalen, hvis det er slik at alt er så rosenrødt, så fantastisk og så lekkert som man her prøver å framstille det som, er det merkelig at det da er de samme regjeringspartienes fylkesordførere som har skrevet lange kronikker i store regionaviser, og også i hovedstadsavisene, hvor man på sine knær - nærmest - ber Regjeringen om å rette opp denne uretten. Jeg konstaterer at det er to vidt forskjellige syn i denne saken, alt etter hva slags ståsted man har - om man befinner seg ute, nærmest befolkningen, enten som fylkesordfører eller som styreleder på sykehus, eller om man befinner seg i regjeringskvartalet eller har kontoradresse i Stortinget.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2008-06-05:
Representantforslag nr. 71 tar opp en viktig utfordring som har blitt konkretisert ytterligere de senere årene. Det antas at nærmere 250 000 mennesker i Norge har og sliter med diabetes i dag. Sykdommen medfører som kjent store utfordringer for pasienten, da pasienten må gjøre flere betydelige livsstilsendringer. Sykdommen kan også medføre betydelige komplikasjoner - i hjerte, øyne, nyrer, tenner og føtter. I tillegg til det menneskelige aspektet ved sykdommen medfører sykdommen betydelige utgifter for samfunnet, og disse utgiftene vil sannsynligvis øke i takt med at stadig flere får sykdommen. Når vi i tillegg vet at utgiftene og lidelsene til pasientene avhenger av hvor raskt sykdommen blir oppdaget, og hvor raskt de får startet med behandlingen og livsstilsendringene, er det viktig å ha et godt tilbud over hele landet. Dette ser vi tydelig ved at ca. 70 pst. av de 10 milliarder kr diabetes koster samfunnet, benyttes til å behandle senkomplikasjoner. Når vi gjennom studier ser at Norge dessverre ikke oppnår behandlingsmålene for diabetesbehandlingen, er dette uheldig. Behovet for tydelige og konkrete tiltak er derfor prekært. Når vi vet at de fleste med diagnosen diabetes behandles av kommunehelsetjenesten, er samhandlingen også mellom kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten viktig. Dette er noe som også understrekes i Nasjonal helseplan. Jeg registrer av komiteens merknader at enkelte er redde for at representantforslaget innebærer en detaljstyring, men både jeg og Fremskrittspartiet er mer opptatt av pasientenes ve og vel enn av om noen oppfatter dette som detaljstyring. Oppdragsdokumentene fra 2008 er også helt tydelige på at alle regionale helseforetak skal etablere tverrfaglige diabetesteam, men dessverre er dette noe som ikke har skjedd. Blant annet i Østfold har man kuttet ut diabetesteamene, til tross for at statsråden samme uke sendte ut tydelige styringssignaler om at diabetesteamene skulle styrkes. Det er viktig at vi tar denne saken, som berører samfunnet, og så mange mennesker, seriøst og alvorlig. Jeg tar dermed opp forslagene fra Fremskrittspartiets representanter i komiteen.
Martin Engeset (Høyre), 2008-06-05:
I mitt innlegg var jeg tydelig på at det var enkelte ting som gikk i riktig retning - det skulle da også bare mangle, i en tid hvor vi opplever at vi har hatt den lengste og sterkeste oppgangskonjunkturen i moderne norsk historie, bl.a. forårsaket av at det ble ført en meget fornuftig skattepolitikk og økonomisk politikk i forrige stortingsperiode. La nå det ligge. Det stiller oss i grunnen overfor noen kontrollspørsmål. Det at det i dag er en del ting som går i riktig retning - knyttet til at det er meget sterk etterspørsel etter arbeidskraft, også eldre arbeidskraft - må ikke lede oss inn i den naive forestilling og tro at dette er noe som nå er i ferd med å løse seg en gang for alle. Vi vet alle at etter gode tider kommer det dårlige tider. I en situasjon der de gode tidene snur og det vil bli nedgangstider, må vi stille spørsmålet: Ja vel, når tidene snur, hvordan skal vi da unngå å komme i en situasjon hvor eldre arbeidstakere støtes ut, slik vi har sett det så mange ganger tidligere? Selv om det er gode tider, må vi heller ikke glemme å peke på at det er mellom 600 000 og 700 000 i arbeidsfør alder som står utenfor arbeidslivet. Det er en problemstilling som favner mye videre enn bare diskusjonen om seniorpolitikken. Når jeg pekte på at Regjeringen var totalt handlingslammet, var det spesielt knyttet til situasjonen i skolen, hvor det er en kompetansekrise. Halvparten av lærerne er over 50 år, og nesten alle slutter før ordinær pensjonsalder. Jeg pekte på at det er her Regjeringen ser ut til å være fullstendig handlingslammet, fordi man gang på gang stemmer ned konkrete forslag som kunne bidratt til at verdifull kompetanse ble i skolesektoren, og ikke forsvant ut porten. Jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden på å si noe mer om hvordan han ser for seg at man kunne få til ordninger som kunne bidra til at det også for arbeidsgiversiden ville bli mer lønnsomt å få seniorene til å stå i jobb, også i tider som kommer etter disse. I dag er det - som jeg også pekte på i innlegget - etterspørsel etter arbeidskraft og et ønske om å stå lenger i jobb enn tidligere. Det er bra! Dette er en utvikling som må fortsette fremover, ikke bråstoppe slik at vi får en motsatt utvikling den dagen vi eventuelt får nedgangskonjunkturer. Da må incentivene for arbeidsgiverne i både privat og offentlig sektor være på plass, slik at det blir lønnsomt også for arbeidsgiverne å drive god seniorpolitikk. Det kunne jeg tenke meg å utfordre statsråden på.
Martin Engeset (Høyre), 2008-06-05:
Jeg synes denne debatten på mange måter har vist det som vi så ofte ser i et politisk ordskifte, at det er rimelig bred politisk enighet om målene, i hvert fall i norsk politikk, men at det ofte kan bli uenighet om virkemidlene - hvilke virkemidler som virker slik man har tenkt, og hvilke som ikke virker. Det er ofte slik at en del av de virkemidlene som settes inn med de aller beste intensjoner, faktisk kan vise seg å virke mot sin hensikt. Da tror jeg at vi heller bør ha en nøktern diskusjon om hva som er effektive og gode virkemidler, istedenfor å mistenkeliggjøre hverandre, og at man ikke er fullt så hårsåre som enkelte har vært i denne debatten. Jeg synes nok det er litt pussig når man reiser et tema som dette, og med det innlegget jeg holdt innledningsvis, at enkelte representanter - det er ikke statsråden jeg tenker på - blir veldig hårsåre bare man pirker så vidt bort i dem. Man får jo nærmest inntrykk av at det er slik at det kongelige norske Soria Moria-partiet har ansvar for alt som er godt og vakkert og fint, mens alle andre har skylda for alt annet, som er skakt og skjevt. - Jeg ser at representanten Myrli nikker - dette er vel kanskje en kultur som preger det kongelige norske arbeiderpartiet i større grad enn mange andre. Men jeg synes det var hyggelig å konstatere at representanten Myrli i sitt innlegg sa at interpellantens virkelighetsbeskrivelse ikke stemte - helt. Det synes jeg i grunnen var en anerkjennelse av at jeg var i nærheten av et poeng. Man kan kanskje si at virkelighetsbeskrivelsen etter Myrlis oppfatning stemte ganske godt, men altså ikke helt. Det synes jeg er greit nok. Da vi for et år siden behandlet stortingsmeldingen om seniorpolitikk, varslet Regjeringen en gjennomgang av særaldersgrensene i staten. En enstemmig komite var veldig tydelig på at man hadde store forventninger til den gjennomgangen som Regjeringen varslet der. Jeg vil helt på tampen bare utfordre statsråden til å si noen ord om hvor denne gjennomgangen nå står, hvor langt man har kommet, og når vi kan forvente å se resultater av den.