Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-10-04:
Det er ofte en klisjé om globalisering at den innebærer at skillene mellom utenrikspolitikk og innenrikspolitikk blir mindre synlige og mindre viktige. Det er faktisk riktig. Utfordringene vi står overfor, er i stor grad de samme. Verden kommer nærmere. Det som skjer utenfor våre grenser, får i stadig økende grad betydning for det som skjer innenfor våre grenser. Utenriks- og forsvarskomiteen kom nettopp tilbake fra et veldig godt og interessant besøk i Japan og Kina. Det besøket understreker på mange måter det at globaliseringen gjør at skillene mellom utenriks og innenriks viskes ut. Det er mye ved Japans og Kinas utvikling som gir grunn til både bekymring og ettertanke. Ett av temaene som var på dagsordenen da vi møtte våre kinesiske motparter, var selvfølgelig innskrenkningene i ytrings- og forsamlingsfriheten. Det er også et fascinerende land på mange måter. Man kan se den enorme utviklingen som skjer, og kanskje spesielt på ett område, som er felles for både Japan og Kina, og det er den enorme satsingen på kunnskap, forskning og utvikling. Nå kan man jo si at når Norge ser utover, og ser på hvordan vi øver bistand, så er ofte utdanning en nøkkel til bistand som er både effektiv og god. Men når vi ser innover, i Norge, er det også uhyre viktig at vi fokuserer mer på utdanning og forskning. De som nå utdannes i Kina og Japan, er vår framtidige konkurranse. Som tidligere leder av kirke-, utdannings- og forskningskomiteen må jeg si at jeg ser på dette med blandede følelser, både fordi vi i Norge snart er nødt til å ta debatten om hva vi skal leve av i framtida, og fordi vi i denne debatten, som i så mange andre, må forholde oss til framveksten av nye maktsentre i verden. La meg gi ett lite eksempel: I Norge i dag er det sånn at i enkelte fag er 80–90 pst. av dem som tar doktorgrader, fra asiatiske land. Det er en god utvikling at vi tiltrekker oss utenlandske studenter, men det er bekymringsfullt når det eneste de gjør, er å komme hit og ta utdanning og så reise tilbake og bruke den utdanninga si andre steder enn i Norge. Det var også andre temaer på dagsordenen i Japan og Kina. Det var spesielt stor interesse for delelinjeavtalen med Russland. Norge høstet både ros og anerkjennelse, en ros som både jeg og andre har gitt videre til regjeringa her i salen. Det er klart at for Japan og Kina, som er i stadige tvister – det var én mens vi var der – tvister om uavklarte havområder, er det interessant å se hvordan man kan få til en delelinjeavtale som den vi har fått til med Russland. Også mer tradisjonell utenriks- og forsvarspolitikk vil prege den kommende perioden. Jeg vil bare henlede oppmerksomheten litt mot den debatten som har pågått den siste uka om norske soldater i Afghanistan. På mange måter tror jeg alle forstår at vi, og Forsvaret, må ta tak i det som kan være ukulturer i Forsvaret. Det mener jeg de også gjør. Ett eksempel på det er ureglementerte avdelingsmerker og bruk av disse til f.eks. å spraye på sivile afghanske hus. Det som nok har skuffet meg en del med debatten, er at ikke flere har stått fram og sagt at vi er nødt til å støtte våre soldater. De er i en ekstrem situasjon som jeg tror det er vanskelig å forestille seg. De er beredt på i verste fall å drepe eller dø som en konsekvens av våre politiske valg. Det fortjener vår støtte. I tillegg kom nyheten i dag om at norske soldater sliter med at de må ut oftere og for lengre perioder enn andre NATO-soldater. Dette er det mange årsaker til, men en av de viktigste årsakene er at det ikke er nok ressurser i Hæren til å sette opp de avdelingene som skal ut, godt nok. Telemark bataljon, som har vært mer eller mindre kontinuerlig ute siden 2002, mangler en tropp i hvert kompani. Det er mye, og det gjør at slitasjen på dem som er ute, blir stor. Det er mange og store oppgaver som fordeles på få personer. NRK brukte i dag tidlig begrepet «rovdrift på ressurser». Det er et alvorlig begrep, og jeg skal ikke stå inne for at det er fullt så dramatisk, men saken er at Høyre har advart flere ganger mot at dette kan komme til å bli situasjonen hvis vi ikke tilfører Hæren mer ressurser. Konsekvensene for våre soldater kan være dramatiske.