trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-24:
Jeg vil gjerne ta opp det forslaget som er omdelt på representantenes plasser, og som går ut på at denne saken etter SVs mening bør sendes tilbake til Stortingets lønnskommisjon med den klare beskjed at godtgjørelsen for stortingsrepresentanter og Regjeringens medlemmer ikke skal øke mer enn den generelle lønnsøkningen. Det er fordi Stortingets lønnskommisjon, som nå Presidentskapet støtter, i kroner har foreslått betydelige lønnsøkninger for stortingsrepresentanter, regjeringsmedlemmer og statsministeren, men også i prosent en betydelig lønnsøkning utover det som andre har fått i dette lønnsoppgjøret, selv om det har vært et meget godt lønnsoppgjør. Fra SVs side mener vi at man ikke skal øke lønnsforskjellene i samfunnet, og heller ikke at Stortinget burde gå foran i ønsket om økte lønnsforskjeller eller økt lønnsnivå generelt sett. I kroner er dette en betydelig lønnsøkning, særlig for statsminister og regjeringsmedlemmer, men også for stortingsrepresentanter. Som kjent lever folk av kroner og ikke av prosenter. Mange steder i arbeidslivet diskuterer man nå lønnssystemer for å legge det om i mer resultatorientert retning, med mer vekt på «resultatlønn», som det heter. Jeg syns heller ikke det argumentet akkurat i dag skulle tilsi at regjeringsmedlemmer og statsministeren fortjener en lønnsøkning på 65 000 kr. Det virker heller ikke som det er noen betydelige rekrutteringsproblemer til regjeringskontorene akkurat nå. Tvert imot, var det en som hvisket bak meg, nå skjønner jeg hvorfor de holder seg så godt fast! Med dette er forslaget tatt opp.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1998-11-24:
St. prp. nr. 85 for 1997-98 gjelder delvis bompengefinansiering av ny Rv 35 mellom Rv 4 i Lunner kommune i Oppland og den nye hovedflyplassen på Gardermoen i Nannestad kommune i Akershus. Prosjektet ble første gang omtalt i St.prp. nr. 90 for 1991-92 om Utbygging og finansiering av hovedflyplass for Oslo-området på Gardermoen med tilhørende tilbringersystem. Kostnadene for vegen er beregnet til 570 mill. 1998-kroner. Utbyggingen vil være en kombinasjon av statlige midler og et bompengebidrag på 130 mill. kr. Det er beregnet at prosjektet har en nytte på ca. 300 mill. kr. Rv 35 på strekningen Jessheim-Hønefoss vil også inngå i stamvegnettet når ny veg på strekningen Lunner-Gardermoen er vedtatt. En enstemmig komite viser til at prosjektet Rv 35 Lunner-Gardermoen er et prosjekt som knytter Vest-Oppland og Ringerike til den nye hovedflyplassen på Gardermoen. Vegen vil også være en viktig omkjøringsveg nord for Oslo, en ytre ring som vil avlaste sterkt trafikkerte sentrumsområder. Komiteen har også merket seg at prosjektet har samfunnsmessig lønnsomhet, og at vegen gir gode muligheter for videreutvikling av kommuner og regioner da disse blir knyttet opp til det nye vekstområdet som en ny hovedflyplass er. Komiteen mener at Ringeriksregionen først vil få den hele og fulle nytte av dette prosjektet når resten av stamvegstrekningen mot Hønefoss blir gjennomført. Der står det, som sikkert de fleste vet, en liten bit igjen. Komiteen slutter seg enstemmig til opplegget for delvis bompengefinansiering av Rv 35 Lunner-Gardermoen med en bompengeandel på ca. 23 pst. av totalkostnadene. Komiteen slutter seg også til departementets syn når det gjelder de samfunnsøkonomiske vurderinger i forhold til den lave bompengeandelen. Komiteen forutsetter at en så lav bompengeandel, 23 pst., vil være unntaket og ikke regelen i bompengeprosjekter. Prosjekter med lav bompengeandel må derfor underlegges en særskilt behandling ut fra en total samfunnsøkonomisk vurdering. Så vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet få si at jeg synes det virkelig er gledelig hver gang jeg ser et nytt vegprosjekt med en positiv nyttekostnad bli satt i gang i Norge. Denne vegen skulle egentlig vært fullført og i drift i dag. Men som sikkert mange vet, har det vært en del lokal krangling og diverse meningsutvekslinger om friluftsinteresser og kort eller lang tunnel, som har trenert saken i altfor lang tid. Det er derfor gledelig at en samlet komite har gått inn for denne vegen. Jeg er selv lokalkjent og kjenner godt hvordan denne vegen er vinterstid. Mange ulykker kunne blitt spart dersom vegen hadde vært ferdig samtidig med flyplassåpningen. Det bør være et tankekors for dem som hele tiden ikke vil ha nye og moderne veger. Fremskrittspartiet ser viktigheten av at denne vegen blir hurtigst mulig bygd, og har anbefalt at bompengeselskapet Hadelandsvegen A/S lånefinansierer midler til en tidligere oppstart. Fremskrittspartiet ser det som en trafikksikkerhetsmessig og samfunnsmessig gevinst at vegen blir ferdigstilt tidligst mulig.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1998-11-24:
Forut for vedtaket i 1992 om å bygge den nye hovedflyplassen på Gardermoen var vegen vi i dag har til behandling, et av flere viktige vegprosjekter som ble nevnt. Jeg tillater meg å sitere fra den etter hvert så mye omtalte St.prp. nr. 90 for 1991-92: «Utfra målsettinger om å oppnå regional utvikling i forbindelse med flyplass-prosjektet har Statens vegvesen utredet og anbefalt en ny vegforbindelse fra Rv 4 i Lunner til Rv 174 ved Gardermoen.» Og videre: «En ny veg vil gi Hadeland, Gjøvikområdet og Ringeriksområdet i Buskerud god kontakt med flyplassen, og gi grunnlag for regionale ringvirkninger i disse distriktene.» Det er altså et viktig regionalt vegprosjekt vi nå har til behandling. Ja, i dag burde vi vel heller kalle det et viktig nasjonalt vegprosjekt. Den nye forbindelsen mellom Hadeland og Romerike vil bli en særdeles viktig øst-vest-forbindelse og vil bli ei viktig lenke for trafikken helt fra Vestlandet til Sverige. Vegen blir en av landets 18 såkalte stamvegruter. Deler av Oppland og Buskerud vil ikke få full uttelling av den nye hovedflyplassen før denne stamvegen er på plass. En samlet samferdselskomite går inn for at bompengeselskapet Hadelandsvegen A/S får tillatelse til å kreve inn bompenger på den nye vegen. Vegen skal med andre ord altså delvis bompengefinansieres. Det er lagt opp til at snaut en fjerdedel av de totale kostnadene på 570 mill. kr skal tas inn ved bompenger. Som ved andre store utbygginger har det vært mange og til dels intense debatter lokalt om framføringa av vegen på begge sider av fylkesgrensa, sjøl om den aller største diskusjonen nok har vært diskusjonen om kort eller lang tunnel gjennom Romeriksåsen i Lunner. Komiteen er også kjent med at det lokalt har vært diskusjoner om andre ting. Her kan nevnes diskusjoner om elggjerder, viltpasseringer, utfartsparkeringsplasser og kryssløsning i Maura. Dette er spørsmål som må avklares gjennom den lokale planprosessen. Det vil bli fullstendig uhåndterlig om Stortinget skal gå inn i reguleringsspørsmål ved veg- og jernbaneutbygginger, sjøl om noen i denne saka nok har vært inne på tanken. Jeg håper at Stortinget i dag slutter seg til den enstemmige innstillinga. I så fall er håpet mitt at spaden er i jorda om to år, og at den nye vegen mellom Gardermoen og Lunner er klar til åpning høsten om fem år. Ved den åpningen går jeg ut fra at også dagens president vil være til stede i egenskap av sin nye funksjon.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1998-11-24:
Jeg har ikke bedt om ordet for andre gang for å bevise at jeg fortjener den lønnsøkninga som vi behandlet tidligere i dag, men det var innlegget til Myrvoll som fikk meg til å ta ordet på nytt. SV skriver i innstillinga at en ser det som en fordel at nåværende fylkesveg stenges for gjennomkjøring når den nye vegen tas i bruk. Myrvoll etterlyste signaler fra andre partier i debatten i dag om flere kunne være med på det. Jeg har bare lyst til å signalisere tilbake at for Arbeiderpartiet er det ikke aktuelt å være med på slike signaler i det hele tatt. Myrvoll sa også noe slikt som at dagens fylkesveg ikke vil få noen transportmessig betydning når den nye vegen blir tatt i bruk. Det vil jeg ta avstand fra. Dagens fylkesveg vil uansett ny veg, ha en viktig transportmessig betydning lokalt. Det er et betydelig frilufts- og hytteområde vi snakker om, og det er også en del boliger som trenger den nåværende fylkesvegen både på Lunner-sida og på Nannestad-sida. Det kan ikke være Stortingets jobb å omklassifisere fylkesveger eller å stenge fylkesveger, og når det er slik at det er en veg som lokalbefolkningen i høyeste grad har bruk for, kan det i hvert fall ikke være storsamfunnnets jobb å lage det vanskeligere for folk som bor i området.
Ellen Gjerpe Hansen (Høyre), 1998-11-24:
Stortinget inviteres i dag til å fatte vedtak om bygging av ny Rv 35 fra Lunner til Gardermoen. Det forutsettes anleggsstart mot slutten av 2000 og ferdigstillelse høsten 2003. Den nye vegen inngår i stamvegrute 17 og vil bedre tilknytningen til Gardermoen for Buskerud og søndre deler av Oppland. Prosjektet var således omtalt første gang i St.prp. nr. 90 for 1991-92 som en del av tilbringersystemet til Gardermoen. Dette veganlegget fikk tilslutning fra Høyre ved behandlingen av Norsk veg- og vegtrafikkplan 1998-2007. Vegen vil gi en kommunikasjonsmessig forbedring for Hadeland og Ringerike samt for hele Vest-Oppland og Romerike. Kortere reisetid til flyplassen vil gi betydelig bedre tilgjengelighet for de søndre delene av Oppland til nasjonale og internasjonale markeder. Dette vegprosjektet er kostnadsberegnet til 570 mill. kr og finansieres ved en kombinasjon av statlige midler og bompenger. Det er forutsatt 440 mill. kr i statlige midler og 130 mill. kr i bompenger, dvs. en bompengeandel på bare 23 pst. Departementet understreker at prosjektet er beregnet å være samfunnsøkonomisk lønnsomt med en netto nytte-kostnadsbrøk på 0,7 og en netto nytte på 300 mill. 1998-kroner. Departementet viser også til den sterke regionale betydningen denne vegen vil ha, og på den bakgrunn slutter, som det er sagt, en samlet komite seg til en så lav bompengeandel som i dette prosjektet. Jeg vil imidlertid sterkt understreke at i fremtidige prosjekter må det bare unntaksvis aksepteres en så lav bompengeandel. Inntil den nye riksvegen står ferdig forventes en betydelig trafikkøkning på den eksisterende fylkesvegen, og det er registrert at det vil bli foretatt mindre utbedringer i påvente av ny veg. Det går også fram av proposisjonen at fylkesvegen fortsatt skal holdes åpen for trafikk når den nye vegen er bygd. Siden dette er en fylkesveg, er dette i første rekke en sak for lokale myndigheter, men jeg ville finne det rimelig at fylkene vurderer behovet for en fylkesveg parallelt med ny Rv 35, og at en slik vurdering foretas når den nye vegen står ferdig. Det er et betydelig lokalt engasjement for å forsere oppstart av denne vegutbyggingen, og det har kommet signaler om at bompengeselskapet ønsker forskuttering ved låneopptak. Samferdselsdepartementet er i utgangspunktet villig til å vurdere forskuttering, og det blir eventuelt en sak for Stortinget senere. Fra Høyres side har vi ikke tatt stilling til eventuell forskuttering, men det kan være behov for en noe mer prinsipiell debatt om forskuttering, fordi forskuttering av større vegprosjekter binder statens fremtidige bevilgninger opp til tilbakebetaling og således begrenser Stortingets fremtidige handlefrihet og prioriteringer. For øvrig slutter også Høyre seg til innstillingen.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 1998-11-24:
Det har vore eit stort lokalt engasjement i saka om ny Rv 35 frå Lunner til den nye hovudflyplassen på Gardermoen. Samtidig som det har vore stor interesse for at denne vegen skulle kome, har det vore delte meiningar om korleis ein skulle ivareta naturvern- og miljøsida på ein best mogleg måte. Sjølv om saka Stortinget skal ta stilling til, gjeld finansiering, eller meir nøyaktig delvis bompengefinansiering av dette prosjektet, har komiteen vore på synfaring og lytta til synspunkt frå kommunale, fylkeskommunale og statlege instansar. Også grunneigarane og interessegrupper for naturvern og friluftsliv har fått lagt sitt syn fram for komiteen. Sjølv om ikkje vegen får verknad for område som er verna eller foreslått verna etter naturvernlova, får den verknad for elva Leira som er varig verna mot kraftutbygging etter vassdragslova. Etter synfaring og møte med ulike partar kan det konstaterast at dei som har spesiell interesse for miljø, naturvern og friluftsliv eller næringsinteresser, har hatt og framleis har innvendingar mot delar av den valde løysinga. Av proposisjonen går det fram at departementet i si vurdering av prosjektet har lagt vekt på at ein ny Rv 35 vil gje vesentleg betre tilgjenge til den nye hovudflyplassen for søndre del av Oppland og Buskerud. Eit viktig argument er òg at prosjektet er samfunnsøkonomisk lønsamt. Departementet har ikkje lagt skjul på at prosjektet fører med seg miljømessige ulemper, men ein har prøvd å redusere desse gjennom ulike tiltak. Departementet har òg streka under at valet av vegtrasé og detaljutforminga har skjedd i samsvar med plan- og bygningslova, der ulike omsyn har vorte vegne opp mot kvarandre. Som alt sagt gjeld saka vi har til handsaming her i dag, delvis bompengefinansiering av ny Rv 35 Lunner – Gardermoen. Fleirtalet i komiteen har også i merknadene sine berre kommentert prosjektet som bompengeprosjekt. Senterpartiet er med i det fleirtalet som sluttar seg til delvis bompengefinansiering av ny Rv 35, sjølv om bompengedelen er lægre enn det som er vanleg for bompengeprosjekt. Til slutt vil eg, som fleire andre før meg, streke under at den låge bompengedelen bør vere unntaket og ikkje regelen for framtidige bompengeprosjekt.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-24:
Det er i grunnen unødvendig å gi en begrunnelse for prosjektet siden en samlet komite ser den transportmessige nødvendigheten av den nye vegen, ut fra Gardermoen ytre ring osv. Jeg skal derfor ikke gjenta hva andre har sagt. Vi vet også at de fleste vegprosjektene har en del miljøkonsekvenser. Det er nå klart at den lange tunnelen er skrinlagt. Det vi i SV har prøvd å påpeke, er at med noen justeringer av det prosjektet vi nå går inn på, kunne vi kanskje dempe noen av konsekvensene for miljøet. Det vi har prøvd å antyde, er at man innenfor dette prosjektet kanskje burde se på en justering av tunnelen – det er snakk om 250 m forlengelse – og se litt på bompengestasjonens plassering. Det har vært liten respons i komiteen på det, sjøl om det fra talerstolen har vært antydet at en kanskje burde ha sett på det. Det som overrasker kanskje enda mer, er at det nærmest ligger som en forutsetning i framlegget fra Regjeringa at fylkesvegen fortsatt skal fungere som en parallell veg. Det burde nesten vært motsatt, at man forutsatte at den ble stengt som fylkesveg, for den har ingen transportmessig funksjon. Jeg ser på det som ressursøding å opprettholde en parallell veg. I tillegg har mange sagt her flere ganger at det er en veldig lav bompengeandel. Fylkesvegen kan jo ha en viss avvisningseffekt som gjør at det blir enda vanskeligere å nå den andelen. Jeg ville selvsagt også sett det som positivt at Stortinget gav et signal til fylkene om at man så det som fornuftig at fylkesvegen enten ble tilbakeført til de tidligere eiere som skogsveg, eller at den – hvis de ikke hadde interesse av den – ble tilbakeført til naturen, og det ville være en positiv side ved det. Derfor satte jeg pris på innlegget fra representanten Gjerpe Hansen som fra talerstolen sa at hun heller ikke egentlig så noen funksjon for en fylkesveg, og oppfordret fylkene til å se på det når den nye vegen står ferdig. Jeg håper at representanter fra flere partier kan gi den typen signaler fra talerstolen, om man ikke ønsker å gjøre det i innstillinga.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-24:
Statsråden viste til at det er fylkene som har ansvaret for denne klassifiseringa. Det respekterer jeg, og det er derfor jeg bare gir et signal om hva vi mener er ønskelig, og derfor har jeg ikke kommet med noe forslag om å nedklassifisere, for det ville jeg føle var et inngrep overfor fylkene. Men jeg har ønsket å gi et signal om at jeg ikke ser på dette som fornuftig ressursbruk. Hadde det vært tidligere i prosessen, kunne man tenkt på om det var riktig å ha en parallell veg med en viss avvisningseffekt i forhold til bompengeinnkrevinga. Men det er det for seint å føre inn i denne prosessen når dette ligger som en avtale som vi må forholde oss til. Så til representanten Myrli: Det er klart at jeg ønsker ikke å stenge denne vegen som en lokalveg for dem som har hus eller hytte. Jeg har jo antydet at det kunne være fornuftig å tilbakeføre vegen til tidligere eiere som skogsveg, jeg ønsker å gi fylkene signal om at vi syns det kunne være en fornuftig måte å bruke ressurser på, og ikke opprettholde dette som en parallell veg til den nye vegen. Jeg synes derfor det er sørgelig at Myrli ikke kunne gi slike signaler. Og jeg syns han gikk litt langt i sin måte å argumentere på, for det er jo ingen som har ment at folk ikke skal komme fram til husene sine. Det hadde vært litt drøyt!
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 1998-11-24:
St.prp. nr. 85 for 1997-98 omhandlar ein delvis bomfinansiert veg, 23 pst. bomfinansiert, som fleire alt har sagt. Det er ein bit av ein stamveg som burde vore ført heilt fram til Hønefoss i same slengen. Fyrst da ville vi fått ei fullgod utnytting, som avlastningsveg for delar av Vestlandet, for dei vestlege regionane på Austlandet og Hallingdal, som er ein av landets største reiselivsregionar. Eg må som distriktsrepresentant frå «stroka innafor» nytte høvet til seie frå. Reisetida til hovudflyplassen på Gardermoen vart «kjelkete» for denne delen av landet. Det vil for store folkegrupper framleis vere vegen mot eller om Oslo som vil bli brukt. Reisetida er svært viktig sett ut frå like konkurranseforhold. Det gjeld for reiselivsnæringa, men det gjeld òg f.eks. for ein stor region som Kongsberg med sin spisskompetanse. Tid er pengar for oss alle. Det har nå eingong berre blitt slik. Avvisinga av flyplassen frå dei vestlege regionane viser nok dette i klare tal. Det blir andre flyplassar som blir deira val. Det er viktig at vegar mot den magneten ein hovudflyplass er, ikkje må vente uendeleg før ein finn dei fornuftige løysingane. Ringeriksregionen og kommunane rundt, både i Oppland og Akershus, vil få eit auka press i marknaden av folk som ynskjer å busette seg der. Over tid vil nok ein del av dei som finn sin arbeidsplass i tilknyting til Gardermoen, slå seg ned i desse områda. Regionen med Hønefoss som byen vil få eit ynskt press, men arbeidsvegen blir ikkje så bra – ennå. Eg føler behov for å dele desse synspunkta med dykk. Ein ny vegstump løyser nok nokre utfordringar, men i denne saka, som òg i ein del andre saker, bl.a. i Buskerud, vil det bitvis stå att parsellar før vegen er fullgod, slik at vegen mot Gardermoen framleis ikkje vil vere avmerkt med brei raud strek på kartet. Det vil framleis vere slik at delar av vegen hindrar det. Nytteeffekten blir naturleg nok heller ikkje den maksimale, men vi får prøve å ta tak i vidareføringa av det prosjektet i god tid, slik at maksimal effekt blir oppnådd så raskt som mogleg. Imens får vi glede oss over forbetringane for vegfarande som får bytt ut den kjerrevegen dei har, og ikkje minst ei forbetring for dei som har bustad, skule o.l. langs dagens trasé, med den sterkt aukande trafikken som vi alt ser.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1998-11-24:
Ja, det er vel slik at den ventar ikkje fånyttes som ventar på noko godt, og endeleg ligg det nå an til eit vedtak om igangsetting av Rv 35. Og når eg seier det slik, er det fordi prosessen så langt har vore utruleg lang og til dels omstendeleg. Mange hadde allereie – med bakgrunn i omtala av prosjektet i St.prp. nr. 90 for 1991-92 om utbygginga av Gardermoen – forventningar om at dette tverrsambandet skulle vere ferdig til opninga av Gardermoen. Om det ikkje skulle bli ei framskunding ved låneopptak, noko eg for øvrig håpar vil bli sett positivt på i ettertid av denne saka – ligg det nå an til ein anleggsstart i år 2000 og ei opning hausten år 2003. Det er bra at prosessane er grundige, at miljømessige og trafikale omsyn blir tekne, og òg økonomiske omsyn så langt som råd er, sjølvsagt. Men dette prosjektet viser at planprosessar kan bli vel tid- og kostnadskrevjande. Etter at det vart gjort vedtak om statleg reguleringsplan i oktober 1997, har det òg gått svært lang tid. Men nok om det, eg er glad for komiteens samla innstilling og at det er semje om verdien av denne vegen. Gardermoen er ein sårt tiltrengd ny hovudflyplass, men med si lokalisering er den òg ei viktig vitamininnsprøyting for etablering og utvikling av næringslivet i det indre austlandsområdet. Og i ein slik samanheng har denne vegen stor verdi for Hadelands- og Ringeriksregionen. Vegen er svært viktig for å få avvikla trafikken til og frå Gardermoen på ein forsvarleg måte, den er viktig som avlastingsveg for Oslo-området, og den er viktig for flytrafikkgrunnlaget for Gardermoen, alt i alt ein samfunnsnytte som departementet òg finn så tilfredsstillande at ein kan tilrå ein så låg bompengeandel som 23 pst. Det er svært bra at òg ein samrøystes komite følgjer dette opp. Frå Oppland si side har dette vore eit høgt prioritert vegprosjekt som har vore drive fram med stort engasjement og entusiasme, sjølv med mange hindringar og usemje undervegs, særleg på plansida. Og det er da greitt å konstatere at departementet òg – utan innvendingar frå komiteen – finn vilkårsbunden ein refusjon på 40 mill. kr og ein fylkeskommunal garanti frå Oppland og Akershus på 160 mill. kr tilfredstillande, sjølv om kostnadskalkylane auka etter den fylkeskommunale behandlinga der desse beløpa var lagde til grunn. Dei miljømessige konsekvensane har ført med seg dei største diskusjonar, særleg når det gjeld spørsmålet om lang eller stutt tunnel i Lunner. Løysinga som nå ligg føre med tunnel, tiltak med omsyn til vilt, val av trasé og ei rekkje avbøtande tiltak, gjer at prosjektet nå er miljømessig akseptabelt, særleg sett i forhold til at trafikken skulle sprengjast fram på fylkesvegen over Romeriksåsen. Det er eit viktig vedtak det her ligg an til, og eit godt skritt i utbygginga av stamvegruta Jessheim-Hønefoss. Når heile denne ruta blir ferdig, vil potensialet når det gjeld Ringeriksregionen og som omkøyringsveg rundt Oslo bli fullt utnytta.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1998-11-24:
Det har vore mykje fokusering på det som blir kalla landbrukets multifunksjonelle rolle. Med andre ord: Landbrukets oppgåver er ikkje berre å produsere naudsynt mat, men det er eit viktig verkemiddel i distriktspolitikken for å bevare levande bygder og busettinga rundt omkring i dette landet. Det er klart at skal ein oppnå dei målsettingane, må ein ha eit regelverk for styringa. Utan planøkonomi og regelverk for landbruket, men med overlating til den frie marknaden, ville vi hatt heilt andre bygdemiljø enn vi har i dag. I så måte har konsesjonslovgivinga, odelslovgivinga og jordlova vore nyttig, men det inneber ikkje at ein ikkje nå har behov for å gå inn og sjå om denne lovgivinga nå imøtekjem våre landbrukspolitiske målsettingar og verkar i riktig retning. Arbeidarpartiet har opna opp for evaluering og gjennomgang av dette. Vi har òg gått så langt, seinast i samband med landsmøtet vårt i helga, at vi seier at ein kanskje bør opne for ei høgare grense når det gjeld konsesjonsbehandling. Vi meiner at ein kanskje bør stramme inn odelslovgivinga og i det heile føreta ei sterkare prioritering av overføringane til landbruket, og har ymta frampå om ei mogeleg nedre grense når det gjeld omsetting i landbruksverksemd, som ei grense for om ein skal prioriterast med statlege overføringar. I alle fall er dette noko vi må gjere på ein grundig måte, i ein prosess som må gå føre seg i hop med næringsutøvarane. Eg meiner det rette høvet til å gå inn i dette er når landbruksmeldinga som statsråden har varsla skal kome i løpet av 1999, ligg føre. Vi har gitt nokre signal og vink om i kva retning vi vil gå. Dermed er vi ikkje ueinige i framlegget her om at det er behov for å sjå på lovgivinga, men vi vil gjere dette i ein større samanheng, slik at vi er sikre på at vi gjer dei riktige vedtaka og har innsikt i dei konsekvensane som måtte kome.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1998-11-24:
Selv om jeg støtter flertallet i denne saken, kan jeg ikke si meg enig når flere talere har gitt uttrykk for det generelle syn at 23 pst. bompengeandel bør være unntaket og ikke regelen for veibygging. Med de betydelige midler som staten tar inn på bil og bilbruk, burde regelen være at veier bygges uten bompenger, og i de tilfeller der det er lokal enighet om bompengefinansiering, burde bompengeandelen være så lav som mulig og mulighet finnes for å bruke alternativ vei uten bompenger.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1998-11-24:
Selv om saksordføreren velger å forholde seg taus til denne meldingen, er det en viktig sak for Fremskrittspartiet, og jeg ønsker å benytte min tilmålte tid til å si noen ord om Omsetningsrådets virksomhet og regnskap. Omsetningsrådet baserer seg på inntekter fra en varierende omsetningsavgift fra produsenter samt bevilgninger over den årlige jordbruksavtale – dette for å sikre produsentene en sikker og jevn avsetning for sin produksjon og priser som er regulert i henhold til jordbruksavtalen. Fremskrittspartiet mener dagens reguleringer gjennom pris- og markedssamarbeid faller uheldig ut for norske konsumenter. Omsetningsrådets virksomhet som en del av jordbrukets kommandoøkonomi bidrar til et høyt kostnadsnivå og svekker konkurranseevnen. Derfor er det behov for en avvikling av Omsetningsrådets virksomhet på lik linje med andre offentlige innblandingsmekanismer i landbruket. Hvorfor skal man videreføre omsetningsloven og Omsetningsrådet når det dreier seg om en over 60 år gammel lov, som kan sammenlignes med systemet man hadde i det tidligere Øst-Europa, hvor man ikke først og fremst tenkte på hva forbrukerne og markedet var tjent med? Man kan produsere og produsere og sørge for at varene blir mottatt gjennom et rigid lovverk og reguleringer. Dette vil selvfølgelig skade produsentene på lengre sikt og være uheldig for forbrukerne. Vi burde i 1998 ha kommet lenger og forlatt et system som minner om tidligere østeuropeiske tilstander, hvor man sikret seg beskyttelse mot konkurranse. Systemet ble et formål i seg selv og la seg som en klam hånd over samfunnsutviklingen og var i utakt med innbyggernes interesser. Fremskrittspartiet har lenge arbeidet for å oppheve omsetningsloven. Vi har tidligere ved flere anledninger fremmet forslag om å ta fjørfe- og grøntsektoren ut av loven. Dette er områder hvor det skulle være relativt lett å tilpasse seg det innenlandske forbruket, men vi har dessverre ikke fått med oss et flertall i Stortinget. Likevel er det bare et spørsmål om tid før en omlegging av markedspolitikken, med mer konkurranse i omsetningen, vil tvinge seg frem. Dessuten støtter Næringslovutvalget og Konkurransetilsynet våre forslag. For en tid tilbake tok en arbeidsgruppe oppnevnt av Næringslovutvalget for seg forskjellige reguleringsordninger innen landbrukssektoren. Det ble rettet et kritisk søkelys på omsetningssystemet for landbruksvarer, og det ble gitt en rekke anbefalinger. Blant annet mente arbeidsgruppen at den offentlige reguleringen av fjørfe- og grøntsektorene burde oppheves. Noen må alltid gå foran, trekke opp løypa, fjerne en del gammel vanetenkning og noen hellige kuer, og i denne saken er det Fremskrittspartiet som gjør den jobben. Jeg håper og tror at det snart vil kunne bli et flertall slik at noe kan skje i forhold til den 60 år gamle omsetningsloven – dette som et ledd i et viktig arbeid for å få fjernet den maktkonsentrasjon som Omsetningsrådet representerer, til beste for forbrukere, skattebetalere, næringen selv og de eksportproduserende land i den tredje verden.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1998-11-24:
Statsråden var i sitt innlegg inne på spørsmålet om levende bygder. Det vi i hvert fall med 100 pst. sikkerhet kan konstatere, er at dagens konsesjonslovgivning har betydd det motsatte. I etterkrigstiden har vi med konsesjonslovgivningen opplevd den største folkeflyttingen fra distriktene til sentrale strøk i norgeshistorien. Det mener Fremskrittspartiet bør være en hovedgrunn for å se på alternative løsninger. Han var også inne på spørsmålet om konsesjonsgrenser og prisregulering. Jeg har her et oppslag fra Aftenposten av 25. mars i år der Norsk Bonde- og Småbrukarlag sier: «Hold fingrene unna småbrukene.» Det står så: «Når selgeren av et småbruk inngår en frivillig avtale med en kjøper som vil bosette seg og drive bruket, må politikerne holde fingrene av fatet.» Videre: «Departementet overkjører så vel kommunale som fylkeskommunale organer, som heller vil benytte de mange småbruk på salg for å lokke til seg folk som ønsker å slå ned i distriktene.» Og assisterende generalsekretær i Bonde- og Småbrukarlaget sier: «Vi trenger å bevare de små bruk for barnefamilier og andre som ønsker å slå seg til i bygdene. Småbrukene ligger ofte idyllisk til med barnevennlige og trivelige tun.» Så mitt spørsmål til statsråden blir: Er landbruksministeren enig i at dagens praksis med statlig bruk av forkjøpsrett er til skade for distriktsbosetting, lokalt selvstyre og den private eiendomsrett?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1998-11-24:
Når en vil få en landbruksmelding om relativt kort tid og arbeidet faktisk allerede er i gang, er det rett å vurdere denne saken i et større perspektiv og i en mer overordnet landbrukspolitisk sammenheng. Årsaken til at jeg nå tar ordet, er at jeg vil gi uttrykk for at Venstre har sympati for mange av de tankene Høyre har på dette området. Jeg vil ikke gå i detaljer, men vil allerede her si at vi vel ikke går så langt som Høyre vil gjøre. En nedre konsesjonsgrense på 50 mål er å gå altfor høyt. Men at grensen justeres, er vel noe tiden er moden for. Videre tar Venstre avstand fra formuleringer som at statens forkjøpsrett åpenbart har vært til skade for bosetting i distriktene. Jeg tror at hvis markedet hadde fått styre dette helt fritt, hadde bygdene sett annerledes ut, og vi hadde også hatt et annet kulturlandskap enn det vi har i dag. Jeg vil bare kort få uttrykke forståelse for at Høyre ønsker å gi signal gjennom eget forslag i denne saken. Som sagt vil vi åpent være med og drøfte mange av de tingene som Høyre fremsetter. Men jeg formoder at både Høyre og Fremskrittspartiet på dette tidspunktet innerst inne synes at det må være rett å vurdere forslagene i forbindelse med den kommende landbruksmeldingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-24:
I motsetning til foregående taler tar SV ordet i denne debatten for å uttrykke litt mindre sympati for det Høyre og Fremskrittspartiet står for av synspunkter i denne saken. Vi ønsker også en gjennomgang av lovverket, fordi vi ønsker utvikling og ikke avvikling av landbruket. Vi ønsker å fokusere mer på bolyst enn boplikt, vi tror at det er en rett vinkling. Men hvis eiendomsrett og markedsmekanismer skal være de eneste rettesnorene for landbrukspolitikken heretter, blir det avvikling. Vi ønsker en gjennomgang av både odelslov og konsesjonslov. Vi ønsker en gjennomgang og en omfordeling av ressursene innenfor landbruket, da med motsatt innfallsvinkel av den Arbeiderpartiets taler hadde da han var oppe her og snakket om en nedre grense. Derimot synes vi det er på tide å få en øvre grense for overføringer til store bruk. Vi ønsker også at gjennomgangen må ha som hovedsiktemål en gjennomgående økologisering av norsk landbruk. Vi må ha en politikk for å produsere mat i Norge. Det er et multifunksjonelt siktemål, som Rudihagen sa. Men hvis vi ikke holder steinhardt fast på at det skal være matproduksjon, kommer landbruket til å tape. Norsk landbruk er nødt til å være noe annet enn den store masseproduksjonen som foregår i andre land, vi taper uansett hvis vi legger oss på den linja. Derfor må en økologisering av landbruket generelt, men også spesielt, være en hovedmålsetting i alle de politikkgjennomgangene som vil komme i stortingsmeldinga. Dette vil vi komme tilbake til når stortingsmeldingen kommer. Vi kommer til å gå inn i det med det siktemål å reformere, men da i en motsatt retning av det Høyre og Fremskrittspartiet i dag har snakket om.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-24:
Jeg er ikke helt sikker på om representanten Kristiansen fikk med seg at SV var for en gjennomgang av både konsesjonslov og odelslov, og at vi ikke har uttrykt noe spesielt om grenser i denne sammenhengen. Grunnen til at jeg tok ordet, var nettopp innlegg fra Høyre og Fremskrittspartiet som trakk opp linjer som kunne resultere i et slikt bilde som jeg var oppe og beskrev. Det var ikke noe spesielt ønske fra vår side om å begynne en debatt her og nå om akkurat hvor denne grensen skal gå. Men det var tydelig at de representantene som har fremmet dette forslaget, ønsker en landbrukspolitikk som går i stikk motsatt retning av det vi ønsker. Derfor er det viktig for oss å markere hva vi mener om det, og også si litt om etter hvilke linjer vi ønsker dette skal gå.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1998-11-24:
Jeg hadde vel i utgangspunktet trodd at det skulle bli relativt få innlegg om denne saken, for et flertall i komiteen har sagt at man ønsker å drøfte dette spørsmålet i sammenheng med den varslede landbruksmeldingen som vil bli framlagt. I og med at Senterpartiet er med på flertallsinnstillingen har vi sagt oss positive til å få en evaluering av loven, men det betyr ikke at vi har sagt oss positive til å foreta endringer i loven. Den evalueringen som skal foretas, skal selvsagt danne grunnlaget for om det vil være fornuftig å foreta visse endringer i den. Men la meg nå si at når man gjør konsesjonsloven til et spørsmål om markedsmekanismer og fri prisdannelse på landbrukseiendommer, har man med respekt å melde ikke skjønt mye av dynamikken i norsk landbrukspolitikk. Spesielt i de områder representanten Gabrielsen representerer, vil et slikt system kombinert med en dramatisk hevning av konsesjonsgrensen medføre en rasering av landbruket. En overgang til markedspris kombinert med en høyere konsesjonsgrense vil føre til at det ikke vil være mulig å omsette landbrukseiendommer til landbruksformål, verken som selvstendige bruksenheter eller som tilleggsjord. Og når dette forslaget kommer fra de partier som samtidig ønsker et sterkt press både på prisutvikling, på inntektsutvikling og på bruksstørrelse i landbruksnæringen, blir et annet paradoks at man skal bruke det eneste virkemidlet man har for å regulere prisene på landbrukseiendommer, i en retning som gjør det økonomisk forsvarlig å drive landbruk. De mekanismene skal man fjerne – la markedet rå – samtidig som man har tro på at man skal klare å få til større og mer rasjonelle enheter som i tillegg skal bli billigere i drift. Men la gå med det – den stortingsmeldingen som kommer, vil vise dette, og vi skal ha en mer grundig debatt da. Jeg har bare lyst til å signalisere at vi selvsagt er positive til en evaluering, selv om jeg for min del har begrenset tro på hvilke muligheter som ligger for å foreta endringer i det systemet vi har i dag. Jeg er særdeles glad for det representanten Rudihagen har sagt i sitt innlegg. Jeg slutter meg fullt ut til det han har sagt, at dette er et viktig fundament i landbrukspolitikken, at bosettingen i mange bygder vil bli dramatisk endret hvis man foretar vesentlige forandringer i dette regelverket. Iallfall Arbeiderpartiet har skjønt at dette er et sentralt element i norsk landbrukspolitikk.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1998-11-24:
Nå har jeg jo hørt de innleggene som har vært holdt av representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg tror det bare er positivt for debatten og for den videre drift, både i landbrukspolitikken og på landsbygda, at en finner andre innlegg og en annen politikk enn det en finner i SVs programmer.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1998-11-24:
Jeg har vel nå uttrykt noen ganger – og jeg mener det faktisk fremdeles – at av og til blir politikk retorikk. Ut fra den analysen har jeg forsøkt å gå inn på hva jeg selv frambringer gjennom politiske innlegg. Jeg er veldig opptatt av måloppnåelse, og det betyr at retorikken da må resultere i et mål. Jeg tror – for å uttrykke meg såpass forsiktig – at konsesjonsloven på ingen måte er grunn for den folkeflyttingen som vi har hatt i Norge fram til i dag. Det vil være helt andre forhold som kommer til å få stå i fokus hvis man skal ha en analyse omkring det spørsmålet. Det kan være grunn til å tenke over på hvilken måte dette skal justeres ut fra en ny tid og nye utfordringer, det er det klart vi alltid skal gjøre. Men fram til i dag har ikke konsesjonsloven vært årsaken til dette. Jeg har også lyst til å si at når representanten Hedstrøm bruker Bonde- og Småbrukarlaget som sin fanebærer når det gjelder å holde fingrene unna fatet, at det vel ligger en del ting i den politikken – som organisasjonen gir uttrykk for, som betyr ganske mye større uttellinger enn hittil på en del av de budsjettene som Stortinget skal behandle – som jeg egentlig ikke synes har fått prioritet hos enkelte politiske partier i så måte. Så når man plukker fram én blomst, bør man kanskje ta med hele buketten for at bildet skal bli relevant. Når det gjelder bruk av statlig forkjøpsrett, er det etter lov som Stortinget har vedtatt, og jeg tror at den brukes med skjønnsomhet i dag. Det er klart at en finner ikke én sak som er lik en annen. Og i og med at en her er inne og behandler en sak i forhold til to parter, er det alltid en part som taper. Den parten vil være misfornøyd. Men det kan være at det er et mål å bruke statens forkjøpsrett for å styrke et annet bruk, rett og slett bidra til å opprettholde bosetting, og ikke det motsatte.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-24:
Jeg vil gjerne diskutere dette litt på statsrådens egne premisser. Jeg skal ikke da blande inn markedsøkonomi og fri prissetting for eiendommer, men dvele litt ved den praksis som følges. Jeg har et konkret eksempel: Det gjelder en konsesjonseiendom, hvor arealet er fordelt på syv teiger. Det er en stor andel gammel skog på eiendommen. Et langsiktig anslag på årlig uttak er ca. 300 – 320 m3. Kjøpesummen var 500 000 kr – dette var i Grue. Han som søkte om konsesjon, var meget godt skikket til å drive denne konsesjonseiendommen. Han hadde også slektsmessig tilknytning til eiendommen. Det er ikke noen bolig på konsesjonseiendommen, men den kan drives på en tilfredsstillende måte fra søkerens bolig på Kirkenær. Hans kompetanse, tror jeg jeg kan forsikre, ville være en berikelse av skogmiljøet i bygden. Og det er meget god veiforbindelse til alle teigene på konsesjonseiendommen. Teigene ligger innenfor et begrenset område. Bonitet, topografi og driftsforhold gjør det mulig å drive skogen hele året. Her ser man at det er en rekke positive ting som kanskje kunne bli tilført miljøet gjennom en slik konsesjonssøker. Men når departementet skal ta standpunkt til denne saken, velger de altså fullstendig å se bort fra disse tingene og bare konsentrere seg om en eneste ting. Det står her at departementet er enig i at eiendommen kan drives på tilfredsstillende måte fra søkerens bolig på Kirkenær. Bonitet, topografi og driftsforhold gjør det mulig å drive i skogen hele året. En kan imidlertid ikke se at dette forhold på en avgjørende måte taler mot bruk av forkjøpsrett. Så jeg har inntrykk av at denne forkjøpsretten brukes på en veldig absolutt måte. Man ser først og fremst på arronderingen av arealer, men man ser helt bort fra det initiativ som våre bygder meget godt trenger når det gjelder folk som er såpass interesserte at de vil kjøpe en slik eiendom – og har kvalifikasjoner for å drive den. Dette var ment som et innspill i den debatten som jeg forstår statsråden er interessert i. Det gjelder anvendelsen av gjeldende lov, og dreier seg altså ikke om spørsmålet om prisfastsettelse osv.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-28:
Jeg foreslår Johan J. Jakobsen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Ja, forskjellene kommer jo til uttrykk her avslutningsvis i representanten Hellelands innlegg. Arbeiderpartiet og Alstad har altså ikke intensjoner eller ønske om å fjerne den overprøvingen som eksisterer i dag. Og det er akkurat det som er litt urovekkende, for representanten Helleland kom med en hel rekke signaler som har kommet i retning av ønske om å endre denne klageordningen. I tillegg kan jeg også nevne at Olav Kolstad ved Senter for Europarett ved Universitetet i Oslo gav uttrykk for det samme. Helge Stemshaug, juridisk direktør i Konkurransetilsynet, gir også uttrykk for det samme. Så det er bare Arbeiderpartiet som på en måte holder fast ved at den overprøvingen skal få lov til å fortsette. Og det er det som er politikken –Arbeiderpartiet ønsker en politisk overprøving for å bruke sin politikk til å få gjennomslag, uansett hva som skjer. Så vil jeg også si noe rundt det Alstad sa om internkontroll. Vi har bare på en måte sagt det som har kommet til uttrykk fra næringslivet. Næringslivet er veldig skeptisk, i motsetning til de signalene Alstad gav her fra talerstolen – han tror at næringslivet står med åpne hender og vil ta imot enda mer byråkrati og enda flere skjemaer. De gir i høringsuttalelsene sine klart uttrykk for at de er redde for og skeptiske til å innføre en slik internkontroll. Fordi om NHO og LO gir sitt samtykke til dette, berører ikke det de 90 pst. små og mellomstore bedriftene som sliter med byråkratiet og de pålagte oppgavene de får stadig vekk. Det er de som får problemene ved at man stadig innfører nye skjemaer og nye lover og regler. Tilbake til dette med klageordningen. Det er ikke nødvendigvis nødvendig å opprette en uavhengig ankeinstans. Man kan også gå i andre retninger. Det kan f.eks. være å skille ut de selskapene der staten eier aksjer. En annen metode er å selge alle aksjene, som Fremskrittspartiet ønsker, og å få det mer i samsvar med aksjeloven. En annen mulighet er å skille den som forvalter det statlige eierskapet, fra det departementet og den statsråd som har det reguleringsmessige ansvaret på området. Men poenget er i hvert fall å ta de signalene som nå kommer fra alle hold om at denne klageordningen ikke er sunn for konkurransen.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-03-28:
Jeg konstaterer med tilfredshet at de forslag til endringer i konkurranseloven som ble fremmet av den forrige regjering, har fått tilslutning fra et bredt flertall i Odelstinget. Fremskrittspartiet og Høyre har i egne merknader gitt til kjenne uenighet på noen punkter og også fremmet forslag. Dette har saksordfører Per Sandberg redegjort grundig for, og jeg skal ikke komme noe særlig inn på det, bare komme med noen få merknader. I påvente av en bredere og mer omfattende gjennomgang av konkurransepolitikken var de forslag til endringer Regjeringen fremmet denne gang, av mer begrenset teknisk karakter, og noen ble betegnet som nødvendige for å gjennomføre en effektiv konkurransepolitikk. Det viktigste var forslaget om å få til en hjemmel for inngrep mot bedriftserverv for å kunne forby midlertidig at slike erverv blir gjennomført mens Konkurransetilsynet foretar en vurdering av ervervet. Fremskrittspartiet foreslår å lovfeste en tidsfrist på tre måneder for behandling av Konkurransetilsynet. Vi kan imidlertid ikke se at det er behov for å tidsbegrense det midlertidige vedtaket, fordi fristen for å gripe inn etter hovedbestemmelsene i § 3-11 er tidsbegrenset til seks måneder etter at det er inngått endelig avtale om bedriftserverv. Et midlertidig vedtak er dermed allerede tidsavgrenset innenfor denne rammen. Dessuten er det understreket i proposisjonen at tilsynet vil oppheve et midlertidig vedtak så snart det finner at det ikke vil gripe inn mot bedriftservervet. Et annet forslag går ut på å endre ordlyden i § 3-1 slik at forbudet mot fastsetting eller påvirkning av bl.a. priser, avanser og rabatter skal inkludere både vare- og tjenesteleveranser. Forslaget synes så innlysende i en tid da det blir stadig vanskeligere å trekke grenser mellom varer og tjenester, at vi ikke kan se behovet for den brede dokumentasjon som Fremskrittspartiet ønsker seg gjennom sitt forslag. Så tar Fremskrittspartiet og Høyre opp tidligere fremsatte synspunkter på klageordningen i innstillingen. Dette er jo blitt debattert tidligere, og vi ser ingen grunn til å ta opp igjen en diskusjon om dette her. Og som sagt, det er bebudet en bred gjennomgang av konkurransepolitikken og lovverket som jeg antar at den nye regjeringen også vil gjennomføre i takt med det arbeidet som foregår innenfor EU på dette området. Vi viser bare til innstillingen og våre merknader.
Trond Helleland (Høyre), 2000-03-28:
Det er nok riktig at det er litt ulike oppfatninger av hvordan konkurransebegrepet skal tolkes, og jeg må nok si meg uenig med representanten Lahnstein når hun prøver å redusere konkurranse til ett av mange element. Konkurranse er viktig – i hvert fall for Høyre – for å oppnå et bedre tilbud for forbrukerene, et bedre tilbud i distriktene, osv. osv. Når det gjelder bokbransjeavtalen, skal vi ikke ta en ny debatt om den, men det som er det besynderlige i den saken, er jo at det eneste elementet av bokbransjeavtalen som ble opprettholdt, gjaldt skolebøkene. Den kulturpolitiske begrunnelsen om å spre skjønnlitteratur til hele landet ble borte, fordi bokbransjeavtalen ble opphevet for alt unntatt skolebøker. Det eneste argumentet for bokbransjeavtalen var nettopp å sikre at distriktsbokhandlere skulle ha det samme tilbudet som andre bokhandlere, og at det skulle være lik pris. Realiteten er at i dag er Internett oppfunnet, og det fins mulighet for å kjøpe seg bøker, plater osv. I den minste bygd i Norge har en i dag verdens største bokhandel tilgjengelig via Internett. Jeg håper den nye statsråden, som har åpnet friskt, også vil vurdere disse hensynene når konkurranseloven skal revideres – jeg tror det er på tide. Så til representanten Alstad, som ikke kunne skjønne behovet for en uavhengig klagenemnd. Nei, det beviser nettopp poenget vårt, at her skal det være en slags politisk overprøving av konkurranseloven! Og i mitt innlegg understreket jeg sterkt at rammene for konkurransepolitikken, og også rammene for den øvrige politikken, bør fastlegges gjennom lover og forskrifter og gjennom budsjettbehandlingen. Her er det åpenbart at en ønsker å fortsette med et system der en har en lovgivning på konkurransesiden som er klar og god, men som stadig kan overprøves politisk fordi det akkurat på den sektoren ikke passer å ha konkurranse. Jeg føler at det ikke gir noe spesielt tillitvekkende inntrykk. Jeg føler også at det er et problem at det ofte er det samme departementet som skal sitte og behandle saker, som da på en måte kommer i strid med konkurranseloven. Det bidrar til å svekke Konkurransetilsynet, og jeg håper det er enighet i denne salen om at vi trenger et sterkt konkurransetilsyn som har gjennomslag. Derfor ber jeg om, når en skal gå gjennom dette på nytt – om vi ikke får gjennomslag i dag – at det blir vurdert å få en mer uavhengig klageordning som gjør at en ikke kan stille spørsmål ved den politiske overprøvingen, som tydeligvis Alstad ønsker å videreføre.