Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Denne nye loven om sykehusselskap åpner for større ansvar og nye muligheter for offentlige sykehus. Fylkeskommunen kan nå gi sykehusene sine større ansvar og bedre muligheter for å planlegge og gjennomføre driften ved sykehusene dersom de velger å ta i bruk denne loven. Jeg synes det er viktig å understreke at det er et samlet storting som går inn for denne loven. Dette burde være et godt grunnlag for mange av sykehuseierne til å vurdere om driften av sykehusene kan organiseres etter de linjer og bestemmelser som loven om sykehusselskap åpner for. Siktemålet er å gi sykehusene en mulighet til større grad av ansvar, samtidig som det offentlige ansvaret ikke svekkes, men overordnet styring og forvaltningsrettslige prinsipper blir ivaretatt. Arbeiderpartiet avviser og foreslår lovforbud mot aksjeselskap som organisasjonsform for offentlig eide sykehus, fordi aksjeloven er en lov for begrenset offentlig ansvar på tvers av prinsippet om fullt offentlig ansvar. Videre er aksjeselskap først og fremst tilpasset styring av forretningsmessig eller annen næringsvirksomhet med utbytte som formål. Arbeiderpartiet – og jeg – mener at norske offentlige sykehus ikke skal gjøres til forretningsobjekter. Og jeg tror det er grunn til å understreke følgende for dem som gjerne vil åpne for aksjeselskap i norske sykehus: Åpner en først for aksjeselskap, åpner en også for muligheten for konkurs. Den meget dagsaktuelle situasjonen i norske sykehus er nettopp konkurslignende. Jeg er meget overrasket over at sentrumspartiene, og i særdeleshet Senterpartiet, åpner for muligheten for aksjeselskap. Jeg er klar over at disse partiene i merknads form ikke tilrår aksjeselskapsformen direkte. I felles merknader med Arbeiderpartiet og SV går de tvert imot langt i å fraråde selskapsformen, men det de gjør, er likevel å holde muligheten åpen, og ved å åpne for muligheten til å si ja til aksjeselskap har de langt på vei fratatt seg muligheten til å si nei – for en kan ikke si både ja og nei. Disse partiene kunne ha valgt å stå sammen med Arbeiderpartiet. Og siden det var så viktig å ha denne muligheten, må jeg spørre: Hvilke offentlig eide sykehus er det en tenker kunne egne seg som aksjeselskap? Det denne saken primært dreier seg om, er lov om sykehusselskap. Sykehusenes drift blir påvirket av en rekke reformer i helsesektoren, som bl.a. fritt sykehusvalg på samme behandlingsnivå, innsatsstyrt finansiering, som delvis baserer seg på aktivitet, klarere pasientrettigheter, klarere lederansvar og skjerpede krav til effektiv ressursutnyttelse. Dette krever at sykehusene raskere enn tidligere må omstille seg og tilpasse driften i forhold til pasienttilgang og økonomi. Loven om fylkeskommunalt sykehusselskap gjør nok nødvendige forandringsprosesser noe enklere enn dagens rene forvaltningsmodeller, bl.a. ved at selskapet blir en selvstendig rettslig og økonomisk enhet. Men det er grunn til å understreke at fylkeskommunen er fullt ut ansvarlig for selskapets gjeld, og at konkurs selvsagt ikke er mulig. Jeg vil også poengtere at det er en klar forutsetning at fylkeskommunale sykehusselskap inngår i samarbeidet i helseregionen på lik linje med andre sykehus og er en del av de regionale helseplanene. Disse sykehusene skal heller ikke legge ensidig vekt på økonomiske motiver. Flertallet – Arbeiderpartiet og sentrumspartiene – står sammen om at det er fylkeskommunene som inngår og sier opp tariffavtaler på vegne av sykehusselskapet, med mindre det er fastsatt i vedtektene at sykehusselskapet skal ha slik myndighet, slik det er formulert i loven. En av de viktige delene av modellen er at det legges til rette for en klarere rollefordeling, en klarere ansvarsdelingen mellom oppdragsgiver, dvs. fylkeskommunen, og den som gjennomfører sykehustjenestene. Det er også slik at det foregår en rask utvikling i privat helsesektor som stiller økte krav til det offentlige helsevesenet både på tilbuds- og etterspørselssiden. Spørsmålet om i hvor stor grad departementet skal gå inn i en godkjenningsprosess ved omorganisering av sykehus, ble nøye drøftet i komiteen. Arbeiderpartiet mener, sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, at det ikke er behov for at departementet skal gå inn i detaljerte godkjenningsprosesser når det først gjennom en lovfesting av tilknytningsform er åpnet for sykehusselskapsformen. Vi tror at behandlingen av en godkjenningssak både vil ta tid og kunne føre til forsinkelser i en allerede sterkt ønsket omorganisering som har vært gjenstand for en omfattende, lokal prosess. Dette kan også gi uklarhet omkring ansvaret for gjennomføring og utforming av bruken av sykehusselskap, og dessuten kan en neppe si at dette vil være i samsvar med lokaldemokratiets prinsipper. Fra Arbeiderpartiets side understreker vi at dersom en sykehuseier ikke skulle holde seg til de overordnede helsepolitiske målsettinger, har departementet full adgang til å benytte spesialisthelsetjenesteloven § 4-1 for å gripe inn, også i forhold til mulige dannelser av aksjeselskaper eller stiftelser. § 4-1, Godkjenning av helseinstitusjoner og helsetjenester – etter innlegget til representanten Næss blir jeg nesten nødt til å referere denne paragrafen i sin helhet – lyder: «Sykehus må godkjennes av departementet før det kan yte helsetjenester.Departementet» – Sosial- og helsedepartementet – «kan gi forskrift om at det kreves godkjenning av departementet for a) andre typer helseinstitusjoner og helsetjenester enn nevnt i første ledd, b) vesentlige endringer i helseinstitusjoner eller tjenestetilbud som har godkjenning.Ved vurderingen av om godkjenningen skal gis, kan det blant annet legges vekt på om samfunnsmessige eller faglige hensyn taler for at helseinstitusjonen eller helsetjenesten godkjennes, om helseinstitusjonen eller helsetjenesten er tatt inn på regional helseplan, jf. § 5-3, og om de tjenester som skal ytes pasientene synes forsvarlige.Departementet kan i hvert enkelt tilfelle knytte slike vilkår til godkjenningen som er påkrevet for å sikre oppfyllelse av denne loven og bestemmelser gitt i medhold av den.» Jeg mener at forslaget i proposisjonen om ny § 4-2, slik saksordføreren, representanten Næss, refererte til, om ytterligere utdyping av godkjenning, er helt overflødig, og jeg viser til den siterte paragrafen. Arbeiderpartiet mener, i likhet med flere andre partier, at det er nødvendig at skillelinjen mellom selskapsmøtet, som kan være fylkestinget, og styrets ansvar kommer klarere fram enn i lovproposisjonen. På samme måte mener vi at styret må ha tydelig ansvar og klart mandat, ikke bare være en slags «formidlingssentral», men må ta ansvar og ikke i for stor grad overføre beslutningstaking til høyere myndighet, f.eks. når det oppdages budsjettavvik. En samlet komite ber departementet nærmere vurdere håndteringen av kapital i forhold til både låneopptak og investeringsbeslutninger. Det samme gjelder salg av sykehusselskapets eiendeler, slik et flertall ber departementet vurdere. Jeg viser til at en samlet komite går inn for de endringer som knytter seg til regnskapsførsel og revisjon. Jeg nevner spesielt at det synes å være lovhjemmel for å videreføre fylkeskommunens egen revisjon hvis dette er ønskelig. Med innføringen av denne loven har Helse-Norge fått en ny mulighet der det fylkeskommunale nivå avgjør om denne mulighet skal benyttes. Til slutt vil jeg ta opp det forslaget som Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti står sammen om i innstillingen og de to forslagene som Arbeiderpartiet står alene om.