trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thorhild Widvey (Høyre), 2013-12-10:
Representanten Giske har utfordret meg på et par spørsmål. Jeg har bare lyst til å nevne at de rød-grønne valgte ut fem kor som de framhevet i fondet. Det mener jeg er en veldig sterk føring for rådets prioriteringer når det gjelder fondet. Vi har framhevet to kor og har løftet dem ut av fondet – det er kulturpolitikk. Jeg minner om at dette gjorde de rød-grønne selv ved å ta ut tiltak fra fondet til faste poster på budsjettet. Jeg merket meg at Bekkevold nevnte dette med avsetninger til musikkformål fra kapittelet. Ja, det er kuttet i kapittelet for avsetninger til musikkformål under Kulturfondet, men innenfor avsetningene skal ensembler prioriteres. Det er det gitt sterkt uttrykk for. Jeg har behov for å si at de fem korene, herunder KorVest og Solistkoret, fikk samlet sine tilskudd under avsetningen til musikk i fondet fra 2013. To av disse korene er nå løftet ut og flyttet til post 78, med direkte statlig tilskudd. Dette endrer selvfølgelig ikke statusen til de tre andre korene. Jeg har også merket meg at det har vært spørsmål om semiprofesjonelle kor, som regjeringen Stoltenberg la fram en ny ordning for. Vi mener at tre tilskuddsordninger under Kulturfondet som kor kan søke på i dag, i tilstrekkelig grad dekker profesjonelle og semiprofesjonelle kor. Vi har tillit til at Norsk kulturråd evner å prioritere de beste innenfor disse arenaene. Jeg vil igjen få takke for debatten i dag. Jeg kan love at vi skal komme tilbake på en konstruktiv måte med mange gode forslag, og også fremme stortingsmeldinger. Det vil bli rikelig anledning til å delta i debatten om innholdet i norsk kulturliv i årene som kommer.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Kanskje ikke overraskende, men likefullt ble kultursektoren også rammet av regjeringens budsjettmessige hovedgrep, nemlig skattekutt. Kulturskoletimen ble således ofret. Ser ministeren ulemper med å redusere alle barns muligheter til å stifte bekjentskap med kultur gjennom kulturskolen, som i år feirer 40 år?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Det er magi når en på nært hold får oppleve unge mennesker som er kreative sammen. Det handler om skaperglede, opplevelser, drømmer, toleranse, mestring, samarbeid, fellesskap, selvtillit, lek, erkjennelse og relasjoner – jeg kunne holdt på lenger, men dette er stikkord som sender meg til kjernen av det jeg har lyst å sette på dagsordenen, nemlig kulturskolen. Regjeringen Stoltenberg ville sikre at alle barn skulle få en time kulturskoleopplæring i uken. Situasjonen i dag er at minst 30 000 barn står i kø for kulturskoleopplæring, som er et godt og nært opplevd kulturtilbud. Vi som politikere må ha visjoner for kultursatsingen for alle aldersgrupper – barn, ungdom, voksne og eldre. Arbeiderpartiet har gitt kulturløfter for alle aldersgrupper. Gode lokale kulturarenaer er avgjørende for å utvikle små og store talenter. Det begynner ofte med kulturskolen. Få, om enn noen, gledeshyl er blitt hørt etter at den nye regjeringen lanserte sin nye retning for kulturpolitikken. Den nye regjeringens kulturpolitikk legger opp til størst mulig frihet for kulturlivet. En av metodene for å nå det målet er å styrke den private finansieringen av kulturlivet – gjennom f.eks. gaveforsterkningsordninger og bedre tilrettelegging for private fond og stiftelser, som det står i regjeringsplattformen. Statssekretær Knut Olav Åmås spikket i tiden som kulturredaktør i Aftenposten iherdig på sin kjepphest om privat finansiering av kulturlivet, med det argument at kulturlivet ville bli stilt friere dersom det ble flere steder å søke støtte fra. Men mindre offentlige penger utløser ikke automatisk private sponsorkroner. Og private sponsorer gir heller ikke fra seg penger uten klausuler. Private sponsormidler til kulturlivet kan også gi mindre frihet. Private finansieringskilder vil alltid ha en rømningsvei, om deres omdømme settes på spill. Offentlige støttemidler kommer ikke med slike kravspesifikasjoner. Med offentlige støttemidler er det ingen som helst tvil om hvem som er den sterkeste part, nemlig kunstneren. Med en privat sponsor er det giveren som er den sterke part, og jeg mener frihet frarøves og innovasjon blir truet. En ny, borgerlig initiert gaveforsterkningsordning må ta høyde for disse mekanismene. En gaveforsterkningsordning er en blanding av private og offentlige tilskudd – et privat tilskudd skal utløse en viss prosentandel statlig støtte. Dermed håper jeg den nye regjeringen også ser mulighet for å legge inn noen føringer. Det bør bl.a. være at støttemottakeren skal ha størst mulig kunstnerisk frihet. For Arbeiderpartiet har det alltid vært viktig at kunsten er fri. Et sterkt og fritt kulturliv er avgjørende for ytringsfriheten og for et levende demokrati. Kunstnerne bidrar til å utvikle det offentlige ordskiftet og oss som samfunn gjennom sine kulturuttrykk. Til slutt vil jeg oppsummere med å si at siden 2005 har Norge gjennom våre kulturløft gitt viktige løft til bl.a. musikk, litteratur, museer, scenekunst, dans og frivillighet. Historien vil nå fortelle oss hva denne regjeringen la til rette for.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Representanten Nordby Lunde gir begrepet «snobb» en helt ny mening etter at hun har beskrevet ingeniører versus kunstnere. Skal man følge hennes resonnement om subsidierte næringer litt lenger, kan man jo si at ingeniører som bygger veier med statens penger, også er i en subsidiert næring. Poenget for Arbeiderpartiet er ikke om noen er subsidiert eller ei, men at vi trenger både kunstnere og ingeniører. Jeg vil til slutt minne statsråden og spesielt representanten Nordby Lunde om at det å være kulturarbeider ikke er frivillig innsats. Det er et yrke, på lik linje med alle andre yrker her i landet, og det skal vi ha respekt for.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Komiteens flertall skriver i sin hovedmerknad: «(…) økt likebehandling vil bidra til å utjevne kvalitetsforskjeller mellom kommunale og private barnehager som følge av ulik bemanning, kompetanse og lønns- og arbeidsvilkår». (…) Betyr dette at statsråden forventer at økningen fra 96 til 98 pst. vil føre til nettopp likhet i bemanning, kompetanse og lønns- og arbeidsvilkår? Og hva slags grep vil statsråden foreta for å sikre at dette skjer?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Vi er midt inne i en høytid for varehandelen. Det er mye å glede seg over når det gjelder jul og de innkjøp vi gjør for å glede våre nærmeste. Men noen farer truer: Det er viktig at forbrukerne ikke bare har god informasjon om varene og tjenestene de kjøper, men også kjenner rettighetene og pliktene de har i forbindelse med kjøpene. I tillegg er det viktig at det finnes gode ordninger for å løse konflikter mellom kjøper og selger. Lover og regler må ta hensyn til forbrukerinteressene på en god og balansert måte. Forventningen om nye omsetningsrekorder er stor i detaljhandelen i disse juletider. Det er derfor viktig at vi som politikere følger utviklingen i antall inkassosaker og gjeldsordningssaker tett og fører en ansvarlig politikk. Altfor mange tar jula på kreditt, dessverre. Arbeiderpartiet har tatt til orde for å etablere et offentlig gjeldsregister som skal gi banker og andre som yter kreditt, tilgang til informasjon om gjelden enkeltpersoner har hos andre kredittforetak ved kredittvurderinger. Ordningen skal gjelde kreditten til enkeltpersoner som ikke går fram av andre register. Dette er typisk kredittkortgjeld og forbrukslån. Formålet er å motvirke alvorlige gjeldsproblemer ved å forhindre at enkeltpersoner får ta opp større låne- og kredittforpliktelser enn de kan betjene. Det høye forbruket vi har, gir oss også miljømessige og etiske utfordringer. Skal en få til et mer etisk og miljøforsvarlig forbruk, må det være enkelt for forbrukeren å ta etiske og miljøforsvarlige valg i hverdagen. Forbrukeren har rett til å få kjenne til om produktet f.eks. har blitt til av underbetale arbeidere eller har skadelige konsekvenser for miljø og helse. Mange forbrukere engasjerer seg når det kommer fram opplysninger om uakseptable forhold ved f.eks. produksjon av varer vi omgir oss med til daglig. Forbrukerrådets applikasjon angående parabeninnhold skapte bråk blant produsentene da den ble lansert, mens forbrukerne satte pris på det. Finansportalen er også et virkemiddel for å finne de beste bank- og forsikringsavtalene i markedet. Viktig satsing på slike portaler har den rød-grønne regjeringen vært med på å bidra til. Det gjør at Forbrukerrådet og Forbrukerombudet kan være foroverlente i sitt arbeid for å sikre folks forbrukerrettigheter. Jeg er spent på hva statsråden med ansvar for forbrukerfeltet vil gjøre for å sikre forbrukerrettighetene til oss alle. Jeg kan i hvert fall fastslå at her kan ikke markedet styre alene.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Det var interessant å oppleve før pausen en hardt presset statsråd som enten hadde problemer med å svare, eller ikke ønsket å svare. Nå er tiden kommet for å utfordre henne på nytt. Vi håper hun har brukt pausen godt, slik at vi kan få et svar fra Stortingets talerstol på viktige påstander som statsråden selv har kommet med, og på hva som egentlig er Høyres kulturpolitikk. Det er interessant å merke seg en statsråd som prøver å gjøre seg morsom, når man ellers ikke har gode svar, ved å si at beløpets størrelse ikke kan bety noe for politikken. Det er, som jeg tidligere har sagt fra denne talerstolen, kanskje første gangen at en statsråd har sagt at det ikke betyr noe for den statsråden hva slags budsjett man blir tildelt. Det er nok bare en kamuflasje for å skjule det faktum at man har tapt i en hard kamp i regjeringsforhandlingene. Statsråden svarte heller ikke på hvordan man kan underbygge de påstandene som kom fra statsråden selv, når det gjelder angivelige føringer som ligger i tildelingsbrevet til Kulturrådet. Hun ble gjentatte ganger bedt om å komme opp på denne talerstolen og dokumentere hvor i tildelingsbrevet disse føringene står. Det har foreløpig ikke skjedd, og vi håper at vi får en avklaring på det, for det stemmer rett og slett ikke. Statsråden svarte heller ikke på Rigmor Aasruds oppfordring om å klargjøre hvorvidt hun akter å komme til Stortinget med en sak før regjeringen eventuelt vil tillate lisensiering av spill. Det er viktig å få avklart om dette er noe som regjeringen vil overlate til andre, eller om man vil sørge for at parlamentet får muligheten til å diskutere en så radikal endring av spillpolitikken i Norge. Det føyer seg nok dessverre inn i rekken av situasjoner hvor regjeringen skyver andre aktører foran seg når man enten mangler svar eller ikke vil gi svar. Vi har sett det i forbindelse med kuttene når det gjelder Kulturrådet. I stedet for å stå ærlig overfor sektoren og forsvare de kuttene som man selv står for, overlater man til Kulturrådet å sørge for kuttene, for derigjennom å peke på dem hvis det er aktører som føler at de har gått glipp av midler, og som føler at det er vanskelig å planlegge framtiden. Det samme har vi sett når det gjelder bokbransjen. I stedet for å si at man ønsker å komme til Stortinget med en avklaring av hvorvidt en bokavtale vil være i tråd med EØS-avtalen før man eventuelt går inn for den og sletter bokloven, sier man at dette får være opp til bransjen selv. Da er det mye mer befriende og bedre med en representant som Heidi Nordby Lunde, som faktisk sier at kulturpolitikken er bakerst i rekken, og at kulturnæringene er subsidierte næringer. Det hadde vært interessant om vi fikk en avklaring av Høyres syn på dette.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
På slutten av debatten vil jeg oppsummere med følgende konklusjon: Når regjeringspartiene snakker om kvalitet, mener de egentlig ideologi. Og når de snakker om frihet, mener de egentlig kutt. Dette er – kort oppsummert – innleggene fra de to regjeringspartiene i denne debatten. Det var interessant å høre statsrådens svar på oppfordringen om å komme hit og redegjøre for hva som var de helt håpløse føringene for Kulturrådets prioriteringer. Det er blitt raljert over det som har vært en bred forståelse blant mange kulturministre de siste årene, nemlig at man skal kunne forvente noe når det gjelder barn og unge, likestilling, inkludering og nyskaping. Hvis dette er helt håpløse føringer, vil jeg gjerne at statsråden – når hun nå skal opp på talerstolen – redegjør for følgende: Hvilke av disse fire er det statsråden ønsker å fjerne og ta initiativ til at ikke lenger skal være gjeldende?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
I et svarbrev på spørsmål fra Rigmor Aasrud sendt til komiteen i dag, skriver statsråden at hun støtter opposisjonens syn i påstanden om at redusert fedrekvote vil føre til at færre menn tar ut fedrekvote. Det står svart på hvitt at et viktig grunnlag for beregningen for hvor mye man ønsker å spare på statsbudsjettet som følge av denne omleggingen, er at det er mødre som i dag tar ut mesteparten av foreldrepengedagene som ikke er fedrekvote. Så skriver man i tilleggsproposisjonen at man forbereder seg på å spare 35 mill. kr i 2014 på grunn av dette. Kan statsråden si noe om hvordan disse beregningene er foretatt, all den tid jeg vil tro at mange av disse fedrene kanskje ikke vil være aktuelle for å ta ut fedrekvote før i 2015?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Det er interessant å høre på når Solveig Horne snakker om Høyre–Fremskrittsparti-regjeringens kontinuerlige frihetsprosjekt for familien, og når Røe Isaksen snakker om at vi må ha en politikk tilpasset det lille kjøkkenbordet, for konsekvensene av de grepene de har fått til på kort tid, er ganske tydelige. Jeg var i forrige uke på besøk hos min søster og spurte hvordan hennes familie opplevde den såkalte friheten for familien som nå skulle komme seilende fra Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. De fikk en datter fire timer inn i 1. september. De ble veldig glade da den rød-grønne regjeringen kort tid etterpå signaliserte at man bevilget 241 mill. kr ekstra for neste års budsjett for å utvide barnehagefristen til 1. november, som ville sikre større frihet for nettopp en slik familie. Så kom Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen, og noe av det første de signaliserte, var at de trekker tilbake de pengene. Det fører til at man står igjen uten mulighet til barnehageplass. Det er nettopp det Røe Isaksen må forstå: Disse familiene må velge å være hjemme i stedet for å kunne velge kombinasjonen med å jobbe og yte god omsorg, som de aller fleste familier er opptatt av. Det andre de har opplevd, er at de har fått to brev fra skolen på relativt kort tid. I det ene fikk man beskjed om at skolefruktordningen kuttes, som følge av regjeringens kutt, og i det andre fikk man vite at kulturskoletimen kuttes. Så mye for den nye friheten for familien og det nye, bedre livet som den norske familien skulle få oppleve med Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. Hva med skattekuttene? spør de. Jo, med regjeringens opplegg vil alle familier hvor inntekten er lavere enn 400 000 kr i året få en reell skatteskjerpelse som følge av økt barnehagepris. Så mye var det løftet verdt. Svein Harberg var nettopp på talerstolen og sa at Høyre aldri har lovt løpende barnehagedekning. I Høyres eget valgprogram står det at Høyre vil «sørge for at kommunene legger til rette for løpende opptak». Og hvordan sørger man for det? Jo, det gjør man bl.a. ved å gjøre det vi gjorde, ved å bevilge 240 mill. kr mer til å få en opptrapping i retning av løpende opptak. Det er slik man sørger for at man kommer i den retningen. Ikke bare har Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen tatt bort de pengene, men de har i tillegg kuttet 340 mill. kr til barnehageplasser. Det er å gå i stikk motsatt retning.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Når jeg hører debatten og innleggene fra folk fra Høyre og Fremskrittspartiet, får jeg tanker om Monty Pythons legendariske sketsj: 100 meter løp for folk uten retningssans. Hadde alle i denne sal vært enige om målet og om virkemidlene, hadde vi løpt i samme retning. Vi forsøkte det – vi startet på en opptrapping ved å bevilge 240 mill. kr på statsbudsjettet for 2014. Det er reversert. Ikke nok med det, man fjerner i tillegg 344 mill. kr, som vil reversere denne utviklingen ytterligere. Det vil føre til mindre valgfrihet for familiene, og det vil føre til at det blir vanskeligere å kombinere jobb og omsorg. Det vil være uheldig for arbeidslivet, og det vil være uheldig for familiene. Ikke minst vil det være uheldig for barna.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2013-12-10:
Kulturløftet skal tydeligvis bare måles i penger. Det er akkurat som om penger er lik mangfold – pengene blir selve målet. Når det er sånn, blir det også veldig, veldig teknisk. Derfor må man støvsuge syv ulike departementer og et direktorat for å få skrapt dette sammen til å bli 1 pst. av statsbudsjettet. Når det er pengemengden som blir sentral, og ikke hva pengene skal brukes til, da blir det litt hult for meg i hvert fall. Jeg hørte representanten Aasrud si at 1 pst.-målet er erstattet av et mantra om «mangfold og frihet». Vel, jeg vil heller ha fokus på et mål om mangfold og frihet enn at vi skal stå og drømme oss bort i pengedusjen og telle kroner, for det tror jeg ikke er måten å gjøre det på. Når tallet er målet, vil vi til slutt få – hvis man skal leke litt med det da – en litt spennende situasjon. Det er egentlig bare å finne 100 gode formål, og så er vi ferdig med å budsjettere, for 100 ganger 1 er 100, og da har vi 100 pst. av budsjettet i mål. Så lurer jeg også litt når det hele tiden snakkes om at det kuttes så veldig. For det er nå engang sånn at statsbudsjettet neste år øker med 5,5 pst. i Norge. Budsjettet for kultur øker med 6,8 pst. Det er litt over 20 pst. mer økning, så det er ikke sånn som det males av flere av dem som har vært her oppe, at det står så ille til som man får inntrykk av. Det er en ganske raus økning for veldig mange. Jeg hørte også representanten Solhjell erkjenne at Kulturløftet ikke er tilstrekkelig sånn som det har vært fram til nå. Samtidig sa han at han ser fram til en frihetsreform. Der er vi enige. Jeg tror nok også det er der det går en ideologisk skillelinje, og representanten var også inne på det – frihet fra og frihet til. Men kulturlivet er selv frustrert over de føringene, de er selv frustrert over de holdningsmessige programmene som må leveres, og innholdsproduksjonen som skal styres, og de iallfall ønsker «frihet fra». Når man er mot eller skeptisk til annen finansiering enn statsbudsjettet og tippemidler og ikke ønsker å lempe på politiske føringer, synes jeg det kan virke som om det er kontrollen i seg selv som er selve målet. Høyre ønsker å gi mer frihet. Vi ønsker å se på andre inntekter. Jeg hørte representanten Arild Grande mente at det ikke var engasjementet for kultur, men ideologien som styrer Høyres tenkning. Vel, jeg tror ikke engasjementet måles i pengestrøm – pengestrøm uten styring, pengestrøm uten analyse av virkning, sånn som Enger-utvalget peker på. Det er ikke å snakke ned, det er å peke på fakta. Så hører jeg flere si at hvis man gir mer offentlige penger, følger det flere private med, av seg selv nærmest. Vi tror ikke det er sånn, vi tror det er motsatt. Derfor ønsker vi å innføre gaveforsterkningsordningen. Og noen ganger kan det faktisk også være lurt å riste av seg litt gammelt gods og tenke litt ideologisk, når man har stivnet i forvaltningsmodus.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2013-12-10:
Rød-grønn strategi er åpenbart at angrep er det beste forsvar. Enger-utvalget forteller at målet om kulturskole til alle som ønsker det, ikke er nådd. Venstresidens medisin synes å være et masseundervisningstilbud, en kulturtime i SFO. Å kalle det en kulturskoletime er freidig og et forsøk på å blankpusse et falmet mål med en klut lånt av kulturskolene. Kulturskolenes høye kvalitet, med små grupper og én-til-én-undervisning, er noe helt annet enn en aktivitetstime i SFO. Skolene og SFO bekrefter selv at de ikke klarer å levere et slikt kvalitetstilbud som det her er snakk om. Jeg vil også kort si noe om Konsert på jobben. I et avisoppslag i Bergens Tidende i sommer sa både kunstnerne på arbeidsplassen som er der og underholder, og arbeidstakerne at de har problemer med å se poenget. Annen kultur er viktigere, og vi skal ikke bruke offentlige penger på en konsert i spisepausen. Det er lov å løpe fra ansvaret noen uker etter at man forlot posisjonen, men det ser ikke vakkert ut.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2013-12-10:
Jeg er litt overrasket, men det går sikkert over når jeg får litt mer erfaring som representant. Jeg er ikke så overrasket over den gjentatte kritikken av valgfriheten som vi står for. Jeg er heller ikke så overrasket over kritikken av at vi vil vise mer tillit. Ei heller er jeg veldig overrasket over kritikken av kontantstøtten, selv om det for øvrig er en ordning som i åtte år har levd godt under rød-grønt styre, men som nå er kritikkverdig. Det kunne vært litt overraskende, men er det ikke. Jeg er heller ikke så overrasket over hvor galt det visstnok skal være at vi skal la familiene selv bestemme hvordan fødselspermisjonen skal benyttes – selv om representanten Grande, slik jeg forsto ham, mente at frihet først og fremst er en frihet hvis den springer ut av et politisk system. Det kan virke som om det å velge å være hjemme med egne barn betraktes som litt rart, at det er noe gammeldags at man velger bort barnehage – at noe er feil når man vil ha litt mer tid med egne barn. Representanten Knag Fylkesnes mente til og med at det virket som om klokken skulle skrus tilbake, at likestillingsarbeidet skulle reverseres. Det er selvfølgelig feil, men jeg er fortsatt ikke veldig overrasket over påstandene. Jeg er for så vidt litt overrasket over at representanten Knag Fylkesnes’ parti, SV, har valgt bort komiteen som arbeider med de nevnte sakene. Men som forsamlingen har forstått, er jeg for valgfrihet, også om noen velger litt rart. Det jeg er overrasket over, er at venstresiden utviser himmelfallenhet over at det er forskjell på denne og den foregående regjeringen. Felles for nesten alle de rød-grønne innleggene her i dag er at en der fremstår som veldig overrasket over en ny retning og andre prioriteringer, og over at valgresultatet har satt sammen et annet flertall. Kanskje føler en del rød-grønne at det har blitt valgt feil også her. Selvfølgelig er det forskjeller. Selvfølgelig er det en annen retning. Valgfriheten vi ønsker, er reell – den er ikke systematisert. Hvis overraskelsen over dette er ekte, synes jeg det er rart. Hvis overraskelsen er påtatt, synes jeg ikke den er veldig kledelig.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2013-12-10:
Jeg kan hilse Arbeiderpartiets representanter og si at denne regjeringen er ærlig. Det har vært en interessant debatt, hvor det kan virke som om kultur nærmest er lagt ned og avviklet av stortingsflertallet, hvilket det ikke er. Jeg må kanskje igjen minne om at man øker kulturbudsjettet med 6,8 pst. i forhold til Stoltenberg-regjeringen. I tillegg er det sånn at det er ingen lek med tall. Denne regjeringen er opptatt av at man har målsikre, treffbare tiltak. Vi ønsker også å finne ut om det vi setter inn av ressurser, faktisk virker. Det er viktig for denne regjeringen. Det er ikke et mål i seg selv å bruke mest mulig penger hvis man ikke vet om det treffer. Det er flere ganger nevnt at man har hentet inn penger fra syv forskjellig departementer for å oppnå énprosenten. Det er godt mulig at noe kan kalles kultur, men i våre begreper tilhører det kanskje mer andre områder enn selve kulturen. Jeg tror at med kultur tenker folk utøvende kultur, ikke nødvendigvis bygninger og vedlikehold. Arbeiderpartirepresentanten Grande mente at for regjeringspartiene var ideologien på en måte viktigere enn selve kulturen. Ja, denne regjeringen har en annen ideologi, vi har en annen retning; hvis ikke var det ikke noen grunn til et regjeringsskifte. Vi har tillit til frivilligheten, og vi har tillit til kulturlivet. Vi registrerer at samfunnet har endret seg, kulturbransjen har endret seg, og publikum har sviktet. Da må vi gjøre noe for å hjelpe kulturen. Vi har en annen retning. Vi ønsker ikke samme politisering som den forrige regjeringen, som ville detaljstyre kulturen. Denne regjeringen har tillit til kulturlivet. Etter denne debatten står kanskje ikke innstillingen og forslagene fra de gamle regjeringspartiene i stil med debatten, så jeg lurer litt på én ting: Hvor er alle de omfattende forslagene, de omfattende forslagene på så mange områder som det høres ut som om det skal gå galt med? Jeg takker for en debatt som har vært spennende og interessant. Jeg ser fram til videre debatt.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2013-12-10:
Representanten Aasrud gjorde en liten visitt til meg, og derfor må jeg svare. Det kom en påstand om at jeg hadde sagt fra talerstolen at kulturbygg ikke var viktig. Jeg tror ikke det var det jeg sa. Jeg sa at det handlet om budsjettene, om den énprosenten, og for å oppfylle den énprosenten ble det hentet fra sju forskjellige departementer og fra bl.a. en del vedlikehold av bygg – jeg sa ikke at det ikke var viktig. Når det gjelder det at jeg savnet engasjementet for forslag i innstillingen, så forteller representanten Aasrud at det er Stoltenberg-regjeringens opprinnelige budsjett som lå til grunn. Ja, det legger også denne regjeringen til grunn. Det er det som ligger til grunn, og det er en ny innstilling, og det er der jeg savnet engasjementet – som ikke sto i stil til debatten.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2013-12-10:
Jeg tar ordet for å kommentere noe av debatten så langt. Det er en interessant debatt. Jeg synes det er litt spesielt – jeg vil begynne med likestilling: Representanten Aasrud skjønte ikke hvorfor ikke regjeringspartiene kunne være med på kjønnsspesifikke likestillingsutfordringer i en merknad fra komiteen. Det er ikke så rart at man ikke var med på det. Jeg stiller heller spørsmål ved hvorfor Arbeiderpartiet, som eneste parti, ikke var med da det gjaldt en lov om universell likestilling, en diskrimineringslov som tar for seg alt under ett. Det var i hvert fall veldig viktig i salen tidligere – i en annen debatt, en kulturdebatt, var det snakk universell tilpasning, sånn at alle kunne delta i kulturlivet. Det er det Fremskrittspartiet og Høyre legger i denne merknaden, så vi kan gjerne diskutere den. Når det gjelder makspris, høres det ut som om det blir en voldsom prisøkning. Jeg tror ikke det er det som avgjør om en velger barnehage eller ikke. Det har blitt framsatt fra Grande at det fram til og med Stoltenberg IIs siste budsjett var en romslig familiepolitikk i dette landet, og at det var grunnleggende. Ellers i Europa, kunne vi høre, sto det dårlig til – det var ikke noen god familiepolitikk der, noe som gjorde noe helt annet med folk. Vi hørte fra SV at det var et langt og ordentlig tilbaketog for likestillingspolitikken, det at vi nå skulle ha denne valgfriheten. Jeg bekymrer meg overhodet ikke, jeg. Det at familiene får tillit til selv å velge hvilken permisjonstid de ønsker å ha sammen med sine barn, mener jeg er et gode. Det er på grensen til mobbing av de familiene som velger litt annerledes enn SV og Arbeiderpartiet ønsker. Jeg håper vi er så romslige – vi snakket om raushet i stad – at vi faktisk respekterer familier som velger litt annerledes enn en politisk styrt samværsform. Jeg tror faktisk det blir en god familiepolitikk videre. Jeg tror faktisk ikke at det går så galt. Jeg tror familiene setter pris på å velge. Og ja, det er en annen retning, for det er en ny regjering.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Det har blitt nevnt flere ganger i dag at kulturen ikke er død under den nye regjeringa. Det er helt riktig, det. Kulturen lever, men den har fått en ny retning, en ny ideologi – og det er kanskje også det som velgerne har valgt. Det er interessant å høre på noen av innleggene. Representanten Gundersen var inne på arbeidstidsbestemmelsene til skuespillerne. Tydeligvis varsles det at det skal gjøres noe med arbeidstidsbestemmelsene, leser jeg av det innlegget. Det kunne vært artig om representanten Gundersen hadde sagt litt mer om hva han tenkte om det. Det har vært mange innlegg om sponsing og private, og det å be de private inn som sponsor- og bidragsytere. Ja, det gjøres i dag, det, men det er jo sånn at det er de mest interessante, de flinkeste, de som er best, som blir sponset. Jeg tror ikke det er vanskelig å finne sponsormidler til Nobelkonserten i morgen, men hva med dem som ikke er på topp? Hva med dem som er i starten? Hva med dem som gjør sitt aller beste, men som ikke drar folk? Det er dem vi også skal dra med oss. Og frivilligheten – den støvsuger det lokale markedet allerede i dag. Mener regjeringa faktisk at vi skal ha mer vafler, mer loddsalg? Det er også sponsing – det er kanskje den type sponsing som er ønsket? Så skjønte jeg at nistepakka var en liten hilsen til meg fra representanten Løvaas. Jeg synes at representanten skal se på tv-innslaget fra Jotron for noen uker siden. Der var Odd Nordstoga og underholdt. Lederen på Jotron viste til hva det gjorde for arbeidsmiljøet, hva det betydde, og hva et sånt tiltak egentlig hadde for seg. De ansatte sa at det får opp interessen, det bidrar til at en faktisk har lyst til å gjøre mer. Representanten Harberg var inne på det med bløff. Jeg har lyst til å si at er det noe som er bløff, er det det bibliotek-løftet som er framsatt her. Her også stjeler de penger fra andre felt, hvis det er det vi snakker om. Her tar de penger, løfter penger – ja, det er reelt, alle kan gjøre det. De prioriterer annerledes. 2 mill. kr fra Arbark, 4 mill. kr fra nistesekken – er dette rene, nye penger? Nei, det er prioritering. Men det er ikke det som vi ønsket. Det er også interessant å høre at statsråden ikke svarer på det som representanten Giske spurte om når det gjaldt korene. Det som det ble spurt om, var hvorfor det ble gitt føringer på to kor, og ikke på resten.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Under behandlinga av meldinga om vold i nære relasjoner i mai fikk Høyre og Fremskrittspartiet en enstemmig komité med på at det var viktig med en omfangsundersøkelse når det gjelder vold mot barn. Høyre og Fremskrittspartiet foreslo at følgende skulle skje med en gang: «Stortinget ber regjeringen sørge for bedre og mer kontinuerlig statistikk om vold og overgrep mot barn, herunder barn som vitne til vold.» Det var i mai. Omfangsundersøkelsen er nå avlyst. Hva slags kunnskap har statsråd Horne fått om dette viktige temaet som ikke vi andre her i Stortinget har, og som nå gjør at det ikke er viktig eller verdt å vite noe om det?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Først vil jeg bare si at vi sier ja til at forslag nr. 3 oversendes. Institusjonsplasser med god kvalitet er viktig innenfor barnevernet. Der tar de seg av barn i sårbare situasjoner, og der kan barn bo og prøve å få hverdagen og livet på rett kjøl igjen. Arbeiderpartiet er opptatt av nok plasser, men mener at kapasiteten innenfor offentlige institusjoner skal brukes først. Ideell og privat sektor er viktige supplementer. Det er interessant at regjeringspartiene sammen med Kristelig Folkeparti i merknad mener at de vil ta i bruk alt av tilfredsstillende kapasitet uten noen økning på posten. Vi mener at skal dette oppnås, må det mer penger til. Også innenfor det statlige barnevernet er regjeringspartiene opptatt av at det skal brukes private leverandører, og at de skal likestilles. De kritiserer samarbeidsavtalen, som også representanten Toppe var inne på, mellom staten og ideell sektor som ble inngått av den rød-grønne regjerninga. Vi mener tvert om at den bør videreutvikles og forbedres, og vi ønsker ikke at det skal være profitt og kommersielle aktører i barnevernet. Familievernet har blitt skrytt opp i skyene her i dag, og det er bra. Men det er også et sted der det kuttes uten at posten fylles opp. Her skal altså all bruk av god familievernkapasitet tas i bruk, også privat og ideell virksomhet. Det betyr at de eksisterende tiltaka i regi av Kirkens familierådgivningskontor – som er gode – må reduseres. Det er litt underlig av Kristelig Folkeparti mener at dette er rett vei å gå. Jeg synes det er interessant å høre statsråd Hornes svar om omfangsundersøkelsen. Samme kunnskap som man hadde i mai, har man i desember. De var ikke fornøyd med det de visste i mai, men de er altså fornøyd med det de vet nå – og kan sette inn de tiltaka de mener er riktig. De vet hva som er omfanget, de behøver ikke vite mer. Det er tydeligvis forskjell på hva en har lyst å vite når en er i opposisjon, og hva en vet når en kommer i posisjon. Det er også interessant å høre statsråd Røe Isaksen når det gjelder to barnehageopptak. Jeg synes han bør spørre sin representant Hofstad Helleland, som når de var i opposisjon, sto her i salen og hadde svarene og løsningene. Jeg ber ham høre med henne om ikke den løsningen hun hadde da hun var i opposisjon, ikke kan brukes når hun er i posisjon – for den gangen skulle de ganske raskt i gang med to barnehageopptak.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Det er flott å kunne delta i en kulturdebatt i Stortinget, og jeg vil starte mitt innlegg med en begivenhet som er både kultur, idrett og stor intellektuell prestasjon i en og samme tapning, nemlig sjakk-OL, som går av stabelen i Tromsø i august 2014. Det er store forventninger knyttet til dette arrangementet, spesielt etter den fantastiske prestasjonen til Magnus Carlsen i sjakk-VM i India nylig. Jeg er glad for at både proposisjonen og komiteens merknad omtaler neste års begivenhet i Tromsø i svært positive ordelag. Jeg leste i Dagbladet i går at politikere som har tenkt å bli respektert som hele mennesker, må begynne å flashe sine musikalske preferanser – og de bør visstnok være cool. Nå vet jeg ikke om Dagbladet vil synes noe særlig om mine 1970- og 1980-tallserfaringer med jazz, klassisk musikk og latinamerikansk musikk, men jeg tar sjansen på å snakke om noe som ligger mitt hjerte nær, nemlig kor. Det var noe av det første jeg begynte å jobbe med da jeg kom inn på Stortinget i 2005. Den rød-grønne kulturfraksjonen la, sammen med departementet, et løp for å løfte korfeltet, og det ble bevilget friske penger både til en prøveordning og etter hvert penger til fem profesjonelle kor i fire byer i fire regioner – profesjonell i betydningen av at korene har oppnådd høy kunstnerisk kvalitet og knyttet til seg sangere som helt eller delvis lever av sangen. Alle de aktuelle korene holder til i byer hvor man kan ta sangutdanning på universitets- og høyskolenivå, og som også har sterke miljøer for traderte vokalformer – altså er dette kor som med god og forutsigbar støtte kan tilby lønn eller honorar til kormedlemmer som har sangen som levebrød. De fem korene: Det Norske Solistkor, Nordic Voices, Kor Vest, Trondheim Voices og Vokal Nord, har til sammen nesten 12 mill. kr i statlig støtte for 2013. Det er penger som er øremerket disse korene av den rød-grønne regjeringa. Derfor ble jeg nokså forbauset da det nå nylig ble framstilt som om de par ekstra millionene som regjeringa la inn til Solistkoret og Kor Vest, var et skjellsettende løft for profesjonelle kor. Ja, det er flott at man har funnet ekstra penger til de to meget gode korene, men jeg er litt i stuss over at de pengene måtte tas fra en pott som skulle gå til semiprofesjonelle kor. Og det er litt trist at tre av de fem korene som har vært inne i profesjonaliseringsordninga, ikke er løftet fram av den blå-blå regjeringa. De fem korene favner svært bredt sjangermessig; de driver vokal innovasjon innenfor kunstmusikk, jazz, folkemusikk og joik, for å nevne noen sjangre. Så jeg håper virkelig at regjeringa ser dette mangfoldet og etter hvert finner plass til en økning også for disse korene på budsjettet. Og så håper jeg at man er ryddig nok til å si det som det er: Det var den rød-grønne regjeringa som først anerkjente vokalfeltet, og som bevilget mer penger til kor generelt – og til de beste korene spesielt.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Først vil jeg si at det er viktig at det er penger på kulturbudsjettet. Jeg mener faktisk at jeg har grunnlag for å si noe om det, for jeg har levd som profesjonell kunstner i store deler av mitt voksne liv. Det var så viktig at det kom noen kroner, som havnet på Senja, og som gjorde at jeg og mine musikere kunne livnære oss som musikere. Det er jeg veldig glad for. Så har det vært viktig også for min landsdel å få et løft for institusjonene. Jeg satt som leder for en av de største festivalene i Norge, Festspillene i Nord-Norge. Jeg fikk penger både fra staten og gjennom samarbeid med næringslivet. Jeg skal betro Stortinget en ting: Det var faktisk bindinger på begge hold. Så hvis noen går rundt og tror at næringslivets penger eller private penger betyr å være fri og frank, bør de gå ut av denne sal og ut i den kalde vinterdagen og klarne tanken litt, for sånn er det ikke. Men det var faktisk helt greit med de føringene som Festspillene i Nord-Norge fikk. Jeg hadde et utmerket samarbeid både med Kulturdepartementet under ymse regjeringer og med de utmerkede sponsorene som jeg samarbeidet med som festspilldirektør. Jeg har et pragmatisk og greit forhold til at man kan samarbeide med næringslivet. Men det er et ordtak som heter at det er ikke noe sånt som en «free lunch», og ingen må være naive med hensyn til de pengene som kommer fra bedrifter og fra næringsliv. En gaveforsterkninsgordning kan være helt grei hvis den er begrenset og veldig målrettet – det har jeg også et pragmatisk forhold til – men jeg vil advare mot en slik ordning hvis den begynner å eskalere og bli bredt anlagt. Det er to problemer med det. For det første vil jo en sånn ordning først og fremst komme de delene av landet til gode der man har rikelig tilgang på kapitalsterke miljøer. Det vet vi er litt skjevt fordelt. Så er det noe merkelig med at velsituerte aktører i vårt samfunn på en måte skal bestemme hvor Norge skal bruke kulturpengene – altså i hvilken retning de skal gå. Hvis det utarter, må jeg virkelig si at jeg er betenkt. Det eneste jeg kommer på som minner om det, er fritt behandlingsvalg i helsevesenet, som også regjeringa holder på med. Det er heller ikke bra. Så for å avslutte: Ja til samarbeid med næringslivet – men hoveddelen av pengene til kulturlivet må komme fra fellesskapet.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Jeg skal bruke det lille minuttet til å spørre om statsråden kunne si noe mer om ordningene de har foreslått for kor. Hun nevnte i sted at man hadde lagt inn aktivitetsmidler for amatørkor over hele landet. Samtidig har man fjernet 2 mill. kr fra en pott som var tiltenkt semiprofesjonelle kor. Jeg er også litt i tvende sinn om hvordan man tenker rundt den fine buketten med profesjonelle kor, som den rød-grønne regjeringa løftet, og som befinner seg i fire byer, i fire regioner, og som holder et høyt kvalitetsnivå. Dette gjelder tradisjonsmusikk, joik og kunstmusikk, både tradisjonell og eksperimentell. Man har løftet inn to kor, og det er fint at Det Norske Solistkor og Kor Vest får et løft, men det er vanskelig å se hva man nå tenker rundt den fine buketten med profesjonelle kor som vi løftet med 12 mill. kr.
Henrik Asheim (Høyre), 2013-12-10:
De siste årene har det vært et viktig og ganske bredt politisk mål å skaffe nok barnehageplasser. Det har vært et felles politisk prosjekt som har gjort at det nå er mange barn som går i barnehage. Det er bra. Jeg har selv mange venner som etter videregående benyttet sjansen til å jobbe et år i barnehage, som storkoste seg med det og fikk utløp for mange av de mer barnslige interessene de har. Jeg har selv jobbet på SFO – det ligger riktignok under en annen komité – og det var ganske gøy å få betalt for å spille dødball. Men det er altså slik at fordi vi har fokusert på nettopp å få nok barnehageplasser, kan mye tyde på at vi ikke har fått nok kvalitet inn i barnehagene. EPSI Norge har påvist at norske foreldre er de foreldrene i de nordiske landene som er minst fornøyd med barnehagetilbudet, og barnehageforsker Ratib Lekhal sa til Klassekampen den 22. november at dette kan ha sammenheng med at man har hatt for mye fokus på å få nok barnehageplasser, istedenfor å få kvalitet inn i barnehagen. Det er veldig mye vi politisk kan gjøre for å sørge for at dette blir bedre, og den nye regjeringen har varslet at dette blir det store satsingsområdet for Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen – både det å øke kompetansen for dem som arbeider i barnehagene, ved å gi flere av de ufaglærte, som mine venner, en oppdatering og en utdanning som gjør at de kan arbeide i barnehagene, og det å satse på barnehageledelse, som gjør at de som har ansvaret for barnehagene, virkelig får den kompetansen de har krav på. Det å arbeide i barnehage er ikke bare noe man gjør i et friår eller ved ikke å ta militærutdannelse, men det er et fag, og det er et fag vi skal respektere. Jeg er veldig glad for at vi har fått en ny regjering som øker satsingen på dette med 50 mill. kr fra 2013 til 2014. Og skal vi få opp kvaliteten på barnehagetilbudet, må vi sørge for at de som arbeider i barnehagene, får den respekten de har krav på – ikke bare som arbeidere som skal ta vare på barn i en tid da foreldrene er på jobb, men dette må også ses i utdanningsløpet; det må ses som en del av den grunnleggende starten på det som skal bli 13 års skolegang senere. Jeg er veldig glad for at vi er bredt politisk enige om å satse på at barn skal få barnehageplass, men jeg er også veldig glad for å ha fått en regjering som nå fokuserer på innholdet i barnehagene, og ikke bare på antallet plasser.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Eg vil starte med å kommentere det siste innlegget, frå representanten Harberg. Det kan nok vere både litt irriterande og plagsamt at ein blir mint på dei store skattekutta som er gjeve, men det er ikkje slik at dei er brukt opp i andre debattar. Skattekutt av ein slik størrelse som me har sett frå denne regjeringa, vil eg påstå rammar heile totalbudsjettet og kva pengar ein har til fordeling. Men det var ikkje det eg skulle snakke om. Kulturdebatten er viktig – og veldig viktig for Arbeidarpartiet. Det kan ein òg sjå av talarlista i debatten i dag. Ein av dei klassiske debattane me har hatt her dei siste åra, er fridomsdebatten. Kulturministeren sitt svar til representanten Solhjell på kva ho meinte var raud-grøne avgrensingar, synest eg var interessant. For det blei sagt at den raud-grøne regjeringa hadde lagt inn krav i tildelingsbrev som ikkje var kulturfaglege. Ja, nettopp – det er ikkje lagt inn detaljstyrande krav, slik som me ofte blir møtt med frå høgresida. Men det som har blitt lagt inn av premissar, som eg meiner me òg var ganske tverrpolitisk einige om i fjor då me behandla kulturrådsloven, var kriterium om bl.a. sjangerspreiing og geografisk fordeling av midlane. Og det meiner eg er ein viktig del av ein kulturpolitikk som skal nå heile landet. Eit mantra me ofte har hatt i denne salen, i alle fall frå Arbeidarpartiet si side, er at me både trur og veit og meiner at det blir skapt kultur over heile landet. Me har dessverre eksempel på at dei store byane fortsatt fungerer som sluk for altfor store delar av kulturmidlane. Og om ein skulle vere oppteken av det som òg representanten Eidem Løvaas er oppteken av, maktspreiing, står det litt i kontrast til argumentasjonen frå regjeringspartia når det gjeld deira syn på kva som er å styre, og ikkje. Eg var i FN i haust og fekk møte ein del av dei kunstnarane som mottek stipend under OCA i New York, og éin ting dei sa, var at det var veldig fort gjort, etter å ha vore nokre veker i USA, å kome på kor godt ein hadde det heime. Veldig mange av deira kollegaer misunna dei stort for at dei kom frå eit land som prioriterer kultur – og då handlar det òg om pengar – og som prioriterer det å leggje til rette for at kunstnarar skal kunne klare seg i ein skapande fase.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2013-12-10:
Det som er interessant med denne debatten, er at dei spørsmåla som no blir stilte til statsråden, seinast frå representanten Giske, er spørsmål som me i grunnen har stilt i fleire år. Òg i førre periode blei dei raud-grøne partia i kulturkomiteen skulda for å styre kulturlivet. Me etterlyste òg den gongen eksempel frå representantar frå Høgre og Framstegspartiet, som hardnakka meinte dette, kvar i desse tildelingsbreva det stod. Det fekk me aldri, og eg er no veldig spent på kva for svar me får frå statsråden. Så til diskusjonen om kulturskuletimen. Eg synest det er interessant når Løvaas snakkar om masseundervisning – det høyrest plutseleg veldig negativt ut. Det er ofte òg kalla gruppeundervisning. Eg hugsar veldig godt reaksjonane i kulturlivet då denne kulturskuletimen kom. Det var ikkje negative reaksjonar på det, og eg kan heller ikkje sjå kva som er negativt med at elevar i skulen kan delta i dans, kor, teater – kanskje heile klassa kan spele ukulele, for alt eg veit. Gruppeundervisning trur eg er eit veldig positivt tiltak, og det blei heller aldri framstilt frå den raud-grøne regjeringa som at nå skulle alle få ein-til-ein-undervisning på fele eller klarinett. Berre til slutt: Gunnar Gundersen har heilt rett i at me ofte definerer kulturen i ulike bolkar. Han sa finkultur, smal kultur – og så sa han bygdebasert kultur. Eg trur at me kanskje er tente med, for det fyrste, å prøve ikkje å dele opp kulturen i alle desse små boksane. Folk frå både distrikt og bygd driv kanskje med både det som blir kalla finkultur, og smal og brei kultur. Eg trur, sjølv om dette er litt ironisering, at dette kanskje er litt av kjernen i det som me prøver å påstå er forskjellen på kultursynet mellom høgresida og venstresida. Me ynskjer, som sagt, og som er ein gjennomgangstråd i heile debatten, at me skal ha kultur av god kvalitet over heile landet. Dei driv med både klassisk musikk, som nokon ofte kanskje kallar for finkultur, og felespeling over heile landet, og då må me leggje til rette for det. Eg synest kanskje det er litt spesielt at ein nå – innanfor kutt som ein kanskje eigentleg ikkje synest så mykje om sjølv heller – gøymer det bak nye omgrep som får det til å verke svært negativt, når det snarare er noko som Kultur-Noreg har vore glad for, og, trur eg, nå synest er trist at er vekke.