Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2001-01-30:
Gjennom en tiårsperiode har Stortinget diskutert rovdyrpolitikk, og jeg er overbevist om at møtet med virkeligheten i «Rovdyrland» har vært både tøft og overraskende for mange, både politikere og byråkrater. Gjennom perioden har det vært mange gode teoretiske forslag om hvordan konflikten mellom husdyr og rovdyr skal løses. For løses skal den jo! I dette Stortinget har vi slått fast at man skal fortsette å ha både rovdyr og bruk av utmarksbeite for sauebønder. Blant de teoretiske forslagene som har vært mest foreslått og entusiastisk støttet av både stortingspolitikere og byråkrater, er gjeting. I fjor fortalte imidlertid miljøvernavdelingen i Hedmark at gjeting ikke viste noe spesielt gode resultater, så det kunne vi ikke satse på. Det har også vært snakk om flytting av sau fra et beite til et annet. – Ikke særlig lurt det heller, når en vet at beitet man hadde tenkt å flytte til, var opptatt, og at rovdyrene faktisk fulgte etter. I en tidlig fase av rovdyrpolitikken hørte vi også at ulven verken svømte eller hoppet over gjerder, noe ulven faktisk har motbevist. Og tro det eller ei, ulven er faktisk ikke redd for mennesker lenger heller. Det nye i rovdyrdebatten nå er at protestene ikke bare kommer fra sauenæringen, men også fra helt vanlige mennesker som ikke har sau i det hele tatt, men som bruker skogen som rekreasjon. De setter spørsmålstegn ved rovdyrpolitikken vi fører. De føler at rovdyrpolitikken ikke er ensbetydende med bedre livskvalitet for dem selv. Siden 1993 har det i Hedmark vært en økning fra 3 000 rovdyrtatt sau til 9 000 i år 2000. Det betyr at erstatningsutbetalingen for år 2000 er på 11,6 mill. kr., mens de forebyggende tiltakene er på ca. 3 mill. kr. Det ligger mange lidelser bak disse tallene, og mye tap av nattesøvn og leting i utmark etter kadaver. Det nye nå for landsdelen jeg kommer fra, er at man ønsker å legge ytterligere byrder på befolkningen og sauenæringen. Med ulvesone mellom grensen og Glomma i Hedmark vil man øke skadene og lidelsene ytterligere. Jeg synes det er verdt å merke seg at det er svært få kommuner i dette landet som har ønsket å ta på seg byrdene ved å være vert for ulvefamilier. De eneste jeg har fått opplyst som helhjertet har sagt ja til det, er Porsgrunn og Arendal kommuner. Tanken er fristende og nærliggende, men jeg vil ikke påføre andre de vanskelighetene vi selv har. Forslaget fra Sverige om en økning av ulvebestanden til 500 er svært lite gjennomtenkt, om jeg kan si det forsiktig. 500 ulver betyr 50 nye familiegrupper, og med ca. 5 nye ulvevalper hvert år vil det gi 250 nye ulver hvert eneste år. Vi vet også at ulven spiser gjennomsnittlig 10 kg kjøtt pr. dag, og spør du meg, er dette en ulvebestand ute av kontroll, og jeg finner meg ikke i å bli kalt barbar av verken svensker eller amerikanere fordi jeg ikke vil ha en slik situasjon i grensetraktene mellom Norge og Sverige. Det blir bestemt i dag at vi skal ha en ny rovdyrmelding. Det er viktig å understreke at denne rovdyrmeldingen ikke bare omhandler økonomi, for det er ikke bare snakk om økonomi. Vi klarer ikke å betale oss ut av dette problemet. Mange mennesker protesterer fordi deres livskvalitet forringes, jaktmulighetene blir dårligere, og store skogområder legges øde fordi folk verken vil bo der eller være der, og fordi sauen og viltet blir tatt av rovdyr. Jeg synes derfor det er viktig at konsekvensanalysen av rovdyrpolitikken vi har ført, tar opp i seg hva som skjer med bosetting: Blir det fraflytting eller tilflytting, hva skjer med kulturlandskap og kulturbeite, hvordan påvirkes jakt og fiske av dette – og ikke minst folks friluftsliv? Representanten Bjørn Hernæs var veldig stolt av at man hadde fått til en rovviltmelding. Jeg er ikke stolt før konsekvensene av rovviltmeldingen blir tatt hensyn til. Jeg har lyst til å si at jeg kommer til å stemme mot geografisk forvaltningsområde for ulv og kjerneområde for rovvilt, og jeg ønsker at rovviltmeldingen skal komme i 2001.