Trine Skei Grande (Venstre), 2005-03-18:
Grunnen til Regjeringas forslag til endringer i kirkeloven er for det første at Kirkemøtet i 2003 hadde en del ønsker om endringer, både om at Døvekirken skulle få plass i Oslo bispedømmeråd, og også at det skulle gis større rom for forsøksvirksomhet. Kirkedemokratiet vårt står overfor en rekke utfordringer, og Regjeringa har satt ned et kirke/stat-utvalg, som skal komme med sine konklusjoner før jul. Et eventuelt skille mellom kirke og stat må sikre den brede folkekirka. Derfor er det ønske om at man skal gjøre mange ulike forsøk på hvordan man skal styrke demokratiet innad i Kirka. Komiteens flertall går inn for at de forslagene som Regjeringa har kommet med via Kirkemøtet, blir gjort til forsøksordninger, både stemmerett for 15-åringer og valgmenigheter. Det betyr at flertallet i komiteen ikke har tatt stilling til om de prøveordningene som er, alltid er de riktige konklusjoner, men man ønsker å gjennomføre den type prøveordninger. Arbeiderpartiet har også lagt inn et forslag om å legge stortingsvalg og menighetsrådsvalg til samme tid. Dette er en frihet menighetene har i dag – de har mulighet for å gjøre det. Flertallet i komiteen har derfor kommet til at det ikke er riktig å vurdere om dette skal gjennomføres i alle menigheter uansett. Dette er en praktisk ordning, som bør vurderes fra menighet til menighet. Den andre delen går på gjennomføring av St.meld. nr. 7 for 2002-2003, «Trusopplæring i ei ny tid». I denne saka blir Stortinget invitert til å stadfeste i lovs form det som vi kom fram til da vi diskuterte dåpsopplæringa. Det første punktet går på forholdet mellom konfirmasjonsopplæring og skole. Den lovparagrafen som flertallet har kommet fram til, slår klart fast prinsippet om at konfirmasjonsopplæringa bør skilles fra skoletida, men man har likevel valgt å gå inn på en praktisk løsning i forhold til få enkeltsaker der det er snakk om skyss og spesialundervisning på ulike måter som gjør dette vanskelig å tilpasse. Det er flere som har blitt tillagt sitatet: Hvis mine prinsipper er uforenlige med virkeligheten, blir det verst for virkeligheten. Jeg skal ikke tillegge det noen her, men det det er snakk om, er for Stortinget å finne en god prinsipiell holdning, et handlingsrom lokalt som gjør det mulig å finne en god praktisk ordning som gjør at ungdommer ikke får problemer i forhold til sin valgfrihet. Det andre går på å stadfeste Regjeringas tolkning av Stortingets merknader og vedtak i trosopplæringa når det gjelder SFO. Det mener jeg er en soleklar og enkel sak. Det som forundrer meg sterkt, er SVs merknader, som har et anstrøk av å være totalitære. Da vi i denne salen vedtok SFO som arbeidsform, var meningen at nå skulle barna ikke holde på med fritidsaktiviteter utover kvelden; den skulle man tilbringe med sin familie. Målet med SFO var å putte fritidsaktivitetene inn i SFO slik at man fikk organisert skoledagen og fritida på en annen måte. Noen av oss som var kritiske til at det var gjennomførbart, stilte spørsmål ved om alle frivillige organisasjoner og all frivillig aktivitet ville passe inn i den SFO-modellen som det ble lagt opp til fra denne sal. Det har man nå beveget seg milevis fra. Man har ikke bare innrømmet at frivillige organisasjoner aldri kommer til å passe inn i SFO slik den nå er, nei nå skal man faktisk forby frivillige organisasjoner å ha aktiviteter så lenge kommunen har en åpen SFO. I dag har vi et lovverk som gir muligheter for å ha en privat SFO drevet av en menighet, men de får ikke lov til å nevne noe som kan nærme seg trosopplæring, så lenge den kommunale SFO er åpen. Det betyr at man sier at så lenge et kommunalt tilbud er åpent, får ikke frivillige lov til å snakke om sin gudstro. Det gir noen spennende perspektiver på hvordan vi skal organisere samfunnet vårt, hvis SVs tolkning av SFO-merknaden vår skal stå fast. Det syns jeg er ganske skremmende perspektiver. Ut fra dette vil jeg anbefale innstillingen fra komiteen.