Trond Helleland (Høyre), 1999-05-27:
Barne- og familieministerens likestillingspolitiske redegjørelse gir en grei gjennomgang av de viktigste utfordringene på likestillingsområdet i dag. Jeg synes det er interessant å konstatere at likestillingskampen i 1999 ikke er dominert av en retning, gruppering eller ideologi, men at kvinner og menn med ulikt ståsted, ulike holdninger og ulik alder har meninger og innspill i likestillingsdebatten. Høyre hilser dette mangfoldet velkommen og er glad for at likestillingsdebatten gjenspeiler de ulike holdninger og verdier som samfunnsdebatten ellers er preget av. Jeg er enig med barne- og familieministeren i at likestilling mer er et spørsmål om verdier enn om interessekamp. For Høyre er utgangspunktet greit – alle mennesker er likeverdige, ikke like. Det betyr at vi også må akseptere at individer har ulike behov i ulike faser av livet. Denne erkjennelsen er noe av grunnlaget for at en moderne familiepolitikk må være rettet inn mot at familier har ulike ønsker og behov. Statens rolle er å stimulere til at flest mulig kan skreddersy sine løsninger i en travel hverdag. Av den grunn er det selvsagt helt forfeilet å hevde at kontantstøtten er et tilbakeslag for likestillingen. Kontantstøtte i kombinasjon med barnehager er et svar på det kravet mange travle barnefamilier har hatt lenge, om muligheten for selv å velge hvilke løsninger som passer familien best. Utfordringen til oss menn er selvsagt å benytte den muligheten som ligger i kontantstøttereformen. Muligheten til å være mer sammen med små barn må ikke bare måles i forhold til økonomiske parametre, men må ses på som en mulighet til å kunne delta i noe av det fineste og mest verdifulle som finnes – barns utvikling og oppvekst. Fedrekvoten har vært positiv og blir benyttet av stadig flere menn. Jeg håper det ikke er her som det er i Nord-Sverige, som en undersøkelse nå viste, at en stor overvekt av menn tok ut fedrekvoten i forbindelse med elgjakten. Jeg får håpe det er litt bedre her i landet. Det er også positivt at Regjeringen nå signaliserer en positiv holdning til at fedre skal få selvstendig rett til opptjening av fødselspenger. Men i likhet med flere andre talere må jeg stille barne- og familieministeren spørsmålet om når dette skal skje. Den samme formuleringen som blir brukt i redegjørelsen står i Voksenåserklæringen – at denne retten kan innføres på sikt. Det var for to år siden, og nå er det «på sikt» igjen. Så får vi se hvor lang tid det går. Jeg er ikke glad i begrepet mannsrollen, fordi begrepet antyder at mannen skal presses inn i en spesiell rolle. Hele poenget er jo at menn, som kvinner, har ulike behov og interesser. Det er imidlertid viktig å stimulere til at menn deltar i debatten om likestilling, og at vi ikke stiller oss på sidelinjen som passive tilskuere. Man endrer ikke holdninger over natten, men det har skjedd holdningsendringer. Fedres deltakelse i omsorgen for egne barn har økt, selv om det sikkert fortsatt er mye som kunne vært bedre. På mange områder er det fortsatt store utfordringer. Et av de områdene hvor kvinner fortsatt opplever forskjellsbehandling, er spørsmålet om lik lønn for likt arbeid. Flere undersøkelser slår fast at menn fortsatt får høyere lønn for det samme arbeidet. Dette må endres. Kvinner tar i dag mer og høyere utdannelse enn menn, men opplever fortsatt å få lavere lønn. Rekruttering av kvinner til lederstillinger er et viktig område, men jeg har liten tro på kvotering og lovregulering. Jeg har mer tro på at forholdene legges til rette for at kvinner frivillig søker seg inn i lederposisjoner. Vi ser at muligheter for å klare hverdagens utfordringer er viktig for mange småbarnsmødre. Bedrifter som tilrettelegger med barnehage og andre sosiale ordninger som gjør hverdagen lettere, er inne på riktig spor. Likestillingspolitikken er ikke blant de politikkområdene som vies mest oppmerksomhet. Selv har jeg bakgrunn som leder av administrasjonsutvalget i Drammen, et utvalg som også er likestillingsutvalg. Det har slått meg hvor sjelden likestillingspolitikk som sådan er på dagsordenen. Personalpolitikk er det derimot en helt annen interesse for, ikke minst fra de ansatte. Jeg tar det som et uttrykk for at god personalpolitikk også er god likestillingspolitikk. Praktiske ordninger for de ansatte betyr mye for trivselen, noe som igjen skaper muligheter for å ta på seg større oppgaver i jobbsammenheng. Dette gjelder selvsagt både menn og kvinner. Men når man ser på hvem som ansettes i kommunene nå, burde det være selvsagt at kvinner i stigende grad vil fylle lederstillinger. Her vil jeg gi et lite eksempel: Rådmannen i Drammen har jevnlig informasjonsmøte med nyansatte i kommunen. Forrige gang dette møtet ble avholdt, var det ca. 100 nyansatte. Av disse var nesten 90 kvinner og 80 av dem hadde høyere utdannelse. Den likestillingspolitiske redegjørelsen gir et greit utgangspunkt for den videre likestillingspolitiske debatt. Jeg tror ikke man kommer så mye lenger med lovgivning. Jeg har mer tro på holdningsendringer og stimuleringstiltak, samtidig som man aksepterer at menn og kvinner har ulike behov, krav og ønsker i jobbsituasjonen.