Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
De direktivene vi behandler nå, fastsetter altså en øvre grense for visse tilsetningsstoffer – det har vi vel fått med oss nå. Disse grensene er altså satt litt høyere enn de grensene vi praktiserer i vårt land, dette dels fordi vi ikke har behov for å ha høyere grenser, dels fordi norske forbrukere ikke ønsker noen høyere grenser. Derfor er disse direktivene ikke spesielt interessante for oss, vi ønsker dem egentlig ikke. På den annen side: Disse direktivene pålegger oss ingenting, bortsett fra at vi ikke får bruke mer enn den øvre grensen tilsier når det gjelder nitritt, nitrat, cyklamat og en rekke av disse azofargestoffene. Men det er ikke noe krav om å endre nåværende praksis i Norge. Man får altså fortsette akkurat slik man gjør i Norge i dag. Nå skal jeg ikke underslå at gjennom å implementere disse bestemmelsene i norsk rett vil ikke norske myndigheter ha rett til å gripe inn i tilfeller hvor produsenter i Norge velger å øke mengden i forhold til i dagens produksjon. Men situasjonen er altså den at norsk næringsmiddelindustri ikke har noe behov for å øke mengden, og norske forbrukere ønsker det altså ikke. Direktivene vil derfor i praksis føre til få og antakelig ikke nevneverdige endringer her hos oss. Men jeg mener at disse direktivene aktualiserer spørsmålet om både tydeligere og – ikke minst – mer forståelig merking av matvarer. Det vil gi norske forbrukere muligheter til å velge mer bevisst. Import av varer med høyere grenseverdier enn hva som produseres i Norge, kan vi ikke motsette oss, så slike varer vil kunne finnes i forretningene hvis forretningene ønsker å selge dem. Vi kan altså ikke stoppe import av slike varer. Det eneste som kan stoppe det, er at forbrukerne ikke kjøper dem. Så er det et spørsmål om vi ikke burde ha reservert oss mot disse direktivene. Det er selve spørsmålet. Det er altså ingen i denne salen som jubler over disse direktivene og sier at nå har vi endelig fått dem. Man synes at de egentlig er unødvendige. Men så er spørsmålet: Er de av en slik art at vi bør reservere oss mot dem? Det har vært en gjennomgående holdning i regjeringen Harlem Brundtland, regjeringen Jagland og regjeringen Bondevik at denne reservasjonsretten bare skal brukes når det er absolutt nødvendig, eller når man tvinges til det. Vi kan foreta en juridisk vurdering av hvilke konsekvenser en reservasjon vil ha. Og selv om disse vurderingene vil sprike en hel del, hvilket vi ser at de gjør, ville vi få et bilde av mulige konsekvenser. Man må imidlertid også foreta en ren organisatorisk vurdering av en slik reservasjon i og med at dette også blir et spørsmål som berører Island og Liechtenstein. De reaksjonene som kommer fra EU ved en reservasjon, vil også berøre Liechtenstein og Island. De kan i sin tur foreta sine reservasjoner i framtiden i forhold som vil være svært lite ønskelig for oss. Vi må altså ha en bevisst holdning til hva vi gir oss i kast med når vi skal begynne å kreve reservasjon i forhold til disse tingene. Og dette som representanten Steensnæs var ute etter, om vi ikke snart kunne få en eller annen sak hvor vi kunne få prøvd reservasjonsretten, er ikke slikt man kan holde på med i forhold til den viktigste avtalen vi faktisk har for næringslivet i Norge. Ikke minst må man også foreta en politisk vurdering, og den vurderingen er verken på kort eller på lang sikt gjort av dem som går imot innstillingen i denne saken. Det sier seg selv at dersom man ikke ønsker EØS-avtalen, behøver man ikke foreta en slik vurdering. Men vi som mener at en godt fungerende EØS-avtale er avgjørende for hele vårt næringsliv, vi er nødt til å foreta en slik langsiktig, politisk vurdering. Utvidelsen av EU, konsekvensene for andre EØS-land og en videreutvikling av avtalen relatert til de behov og utfordringer vi står overfor framover, må være med i slike vurderinger. Jeg vil påstå at uten en godt forankret og vel fungerende EØS-avtale vil Norges muligheter til å bli stående utenfor medlemskap i EU bli kraftig redusert. Det bør også de som i dag går imot denne innstillingen, ta med seg i sine vurderinger.