trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-06-12:
Jeg tror de fleste partiene deler ambisjonene om å sikre kompetansen og kunnskapen i industrien, og at det er noe av motivasjonen bak ulike forslag som er blitt fremmet til saken. Men det er et forslag som har vært viktig og er viktig for fagbevegelsen som ikke er innfridd, og det handler om å sikre at kompetansen blir i selskapet, også hvis krisen varer lenge, nemlig å utvide permitteringslengden til maksimalt 52 uker. Dette vet statsråden at fagbevegelsen har presset på i lang tid. Jeg tror også statsråden vet at dette er avgjørende for at man ikke mister jobben, men kan bli i selskapet til det igjen blir bedre tider. Så spørsmålet mitt er hvorfor dette ikke er en del av pakken. Ser ikke statsråden at det er helt avgjørende at permitteringslengden utvides til ett år, sånn at vi slipper oppsigelser og kan beholde arbeidsfolkene i selskapene til krisen er over?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-06-12:
Jeg ber om at forslaget om forskudd til arbeidsløse tas til behandling etter § 39 c i forretningsordenen og tas inn på dagsordenen for møtet på mandag. Det handler om sikkerhetsnett for de arbeidsløse, som Stortinget har ønsket å sikre. Det haster. Hvis Stortinget ikke ønsker å være med på en hastebehandling, håper jeg vi i finanskomiteen kan få til en rask behandling der.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-06-12:
Ja, det er forslaget vårt – til mandagens møte. Det gjelder jo utbetalinger før sommeren.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-12:
På vegne av SVs stortingsrepresentanter Freddy André Øvstegård, Nicholas Wilkinson og Karin Andersen vil jeg sette fram et forslag om å forhindre etnisk profilering fra politiet. Det andre forslaget jeg vil sette fram, er fra stortingsrepresentantene Kari Elisabeth Kaski, Nicholas Wilkinson og meg selv om å sikre lokalt tilstedeværende politi i Oslo.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-12:
Jeg skal ta ordet ganske kort. Det er ikke så veldig mye å tilføye her, komiteen har stort sett vært enige i disse punktene, vi varierer bare på et par steder, som jeg vil redegjøre for. Vi i SV har stilt oss litt tvilende til å endre reglene for forkynnelse, altså bruke telefon, fordi vi er opptatt av at vi skal være helt sikre på at de som mottar disse beskjedene, mottar beskjedene helt korrekt. Derfor har vi lagt inn et forslag med ønske om at departementet utvikler en form for veileder eller en sjekkliste, slik at man er helt sikker på at forkynnelsen forstås på riktig måte. Det kan være personer i den andre enden som kanskje er i en opprørt tilstand, i rus, er psykisk syk eller syk på annen måte, og vi må være helt sikre på at det å gjøre det på den måten blir forstått på en ordentlig måte. I tillegg mener vi at den typen forkynnelse som det åpnes opp for her, skal komme i tillegg til, ikke som erstatning for, de eksisterende prosedyrene. Man kan kanskje bruke det der det er nødvendig, men ikke som erstatning for de eksisterende prosedyrene. Med det legger jeg fram det forslaget. Når det gjelder punktet om tilståelsesdommer, ønsker vi ikke under voteringen å støtte forslaget om ny § 6 c, som utvider adgangen til tilståelsesdommer. Vi er enig i at man godt kan vurdere på mer generell basis hvordan domstolene skal åpne for tilståelsesdommer, men vi synes det er unødvendig at det gjøres som en del av en hurtigprosedyre nå. Jeg synes at man verken i denne saken eller andre saker vi har hatt til behandling i justiskomiteen knyttet til covid-19, har fått synliggjort behovet så sterkt at det har vært nødvendig å innføre hurtigprosedyrer. Justisministeren har fra denne talerstolen og også skriftlig overfor komiteen sagt at kriminalitetsbildet verken har økt eller endret seg vesentlig. Vi mener at det å innføre nye prosedyrer for tilståelsesdommer ved hjelp av en hurtigbehandling ikke gir tilstrekkelig rettssikkerhet og en tilstrekkelig behandling av de sakene på en ordentlig måte. Derfor ønsker ikke SV å støtte forslaget til ny § 6 c.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2020-06-12:
Eg vil på vegner av stortingsrepresentantane Per Olaf Lundteigen, Geir Adelsten Iversen, Åslaug Sem-Jacobsen, Siv Mossleth og meg sjølv fremja eit forslag om ei kraftfull styrking av innsatsen overfor personar med alvorlege ruslidingar og psykiske lidingar.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2020-06-12:
Det er ingen tvil om at det har vært store diskusjoner i denne saken, og at Fremskrittspartiets foretrukne modell nok hadde vært å bruke direkte utgiftsføring også for selskapsskatten. I stedet velger man å øke friinntekten, som i realiteten innebærer at det kan koste staten milliarder av kroner. Regjeringen har hatt en voldsom prinsipiell motstand mot å gjøre noe med selskapsskatten, og argumentet som har vært brukt, er at man har vært redd for at andre næringer også skulle kreve dette. I andre saker har man vært opptatt av å se all skatt for petroleumsnæringen under ett, f.eks. når det gjelder leterefusjonsordningen. Mitt spørsmål er rett og slett: Når man snakker om at man er redd for at andre næringer også skal kreve dette, hvilke andre næringer er det statsråden ser for seg ønsker petroleumsskatteregimet, der man skatter 78 pst. til staten?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2020-06-12:
Det er ingen tvil om at petroleumsnæringen har et spesielt skattesystem og skatter langt mer enn alle andre næringer. Et annet argument som har vært oppe i debatten, er at man er redd for ulønnsomme prosjekt. Vi snakker her om en næring som har bidratt med 4 000 mrd. kr til statskassen, og ved hjelp av god forvaltning av pengene har vi nå et fond på over 10 000 mrd. kr. For meg og Fremskrittspartiet er det en merkelig tankegang at oljeselskapene skulle ha noen interesse av å sette i gang ulønnsomme prosjekt. Det er jo sånn at verden kommer til å trenge olje framover. Mange felt som er i drift, kommer til å gå tom, og vi trenger å fortsette med å bygge ut. Så er det sånn at regjeringen godkjenner alle prosjekt på under 20 mrd. kr, og Stortinget er sågar inne og godkjenner dem som er på over 20 mrd. kr. Hvilke eksempler har statsråden på at det er igangsatt ulønnsomme prosjekter innenfor petroleumsnæringen?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2020-06-12:
Det er absolutt grunn til å ta ordet når man hører på representanten Kaski, som står her og nesten undergraver den betydningen oljefondet har hatt i denne situasjonen. Alle andre bruker også penger – ja, de gjør det, men mange land må ta opp store lån. Mange land som fra før har lån til langt over pipen, kommer nå i en enda vanskeligere situasjon. Da er vi i Norge i en helt fantastisk posisjon, som nå kan bruke penger vi har på bok, for å komme oss gjennom krisen og redde arbeidsplasser. Det å bygge plattformer blir altså gjort til et problem fordi det ikke bygges, som det ble sagt her, understell til havvind. Da er spørsmålet: Hvem er det som skal etterspørre det, da? Er det staten som skal gå inn og etterspørre bygging av disse havvindprosjektene? Og hvilke da? Meg bekjent finnes det ikke noen gryteklare prosjekter der man bare kan gå i gang. Staten har allerede gått inn med 2,5 mrd. kr i Hywind Tampen-prosjektet. Da jeg var i Stord, var det 50 mann på et verft med over 1 000 ansatte som jobbet med disse prosjektene. Da er konklusjonen her at man ønsker å tappe oljefondet, gamble med pengene, og bruke dem for at staten skal etterspørre dette. Aibel Haugesund er kanskje ett av de selskapene som har kommet lengst når det gjelder å utvikle havvind og ha slike prosjekter i sine ordrebøker. De var også blant dem som var helt tydelig på at dersom de skal greie denne utviklingen videre, må vi sørge for gode rammebetingelser for oljeselskapene, for at de skal greie omstillingen framover, for det tar noen år før de er der at disse prosjektene kan være store nok til at det monner. Når det gjelder Arbeiderpartiet, har denne saken nok en gang vist hvor splittet partiet er, mellom dem som ønsker å ta vare på industriutviklingen i Norge, og dem som er veldig opptatt av å legge ned oljenæringen. Det får vi bare ta til etterretning, rett og slett. Så er det disse ulønnsomme prosjektene som jeg har spurt mange gjentatte ganger om å vise oss. Til dags dato er det ingen som har kommet opp med forslag til det. Wisting blir bygd ut hvis det er lønnsomt. Hvis ikke blir det ikke det. Det er det som har vært utgangspunktet for oljeindustrien hele tiden, og til syvende og sist er det vi politikere, enten i regjering eller på Stortinget, som faktisk sier godkjent til disse prosjektene. Det er ingen som kan leve av gode ønsker og fri fantasi. Det private næringslivet er nødt til å ha inntekter fra reelle prosjekter som finnes i markedet, og da må vi sørge for at de kan komme seg over kneika og satse for framtiden.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-06-12:
Då regjeringspartia la fram ei krisepakke for luftfarten, la dei ei veldig tydeleg avgrensing på utbytteutbetalingar og bonusutbetalingar. Me veit også at i ei rekkje naboland og i krisepakker frå EU er utbytteavgrensingar opplagde vilkår. Det er også noko som Arbeidarpartiet har føreslått i forbindelse med denne saka, men me har ikkje fått fleirtal for det. Eg vil berre spørja: Kva er det med dei pengane som vert frigjorde gjennom desse endringane, som gjer at Høgre har motsett seg utbytteavgrensingar akkurat her?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-06-12:
Det at krisepakka skal vara i fleire år, er ikkje noko argument mot utbytteavgrensingar. Hadde det vore riktig, som statsråden seier, at dersom ein hadde avgrensa det til nokre færre år, hadde det vore lettare å leggja inn ei utbytteavgrensing, reknar eg med at regjeringspartia ville lagt det inn i sitt forslag. Forslaget deira hadde ei større tidsavgrensing enn det det har fått når det har vorte forhandla om her på Stortinget. Så eg må nesten spørja igjen: I forbindelse med krisepakka for luftfarten klarte ein å leggja inn ei formell avgrensing på utbytteutbetalingar og bonusutbetalingar. Ein såg betydinga av det, verdien av det. Pengane skulle gå til det dei faktisk skulle gå til, og det styrkte også legitimiteten omkring den ordninga. Her er det snakk om å frigjera milliardar av kroner, og regjeringspartia ønskjer ikkje å leggja nokon formelle avgrensingar for utbytteutbetalingar eller bonusutbetalingar. Kvifor ønskjer ein ikkje det?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-06-12:
I det forslaget som Arbeidarpartiet har lagt fram, handlar det om å avgrensa utbytteutbetalingane på den måten at dei pengane som vert frigjorde gjennom skatteendringane, skal ein ikkje kunna ta ut i utbytte. Men det er klart at har selskapa pengar utover det, står selskapa heilt fritt til å disponera dei akkurat slik som dei vil. Dersom det er investorar som ønskjer å setja inn pengar, vil dei framleis ha moglegheit til å få avkastning på dei pengane. Det me ønskjer å avgrensa, er at dei pengane som vert frigjorde her, som eg opplever at det er brei einigheit om at skal gå til å skapa arbeidsplassar, skal faktisk gå til å skapa arbeidsplassar og ikkje gjera rike aksjonærar rikare. Dei skal gå til arbeidsfolk og skal ikkje enda opp som utbytteutbetalingar, kanskje til og med ut av landet, og på den måten ikkje bidra til verdiskaping i landet vårt. Eg spør ein gong til: Med den innramminga som Arbeidarpartiet har lagt for utbytteutbetalingar og avgrensingar for det, kva er det med den avgrensinga som gjer at Høgre ikkje kan stilla seg bak?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-06-12:
Viss det vert sånn, sjølv etter den breie einigheita som er etablert i denne innstillinga om ilandføring til Veidnes, at det ikkje kjem i stand likevel, står regjeringspartia og Framstegspartiet tungt ansvarleg for det. Når eg har teikna meg til dette korte innlegget, er det for å gje ei kjapp stemmeforklaring til forslag nr. 29, frå Raudt, om å be «regjeringen sikre at beslutningen om å legge ned produksjonsanlegget på Strendene i Sandnessjøen blir omgjort.» Eg gjer merksam på at Arbeidarpartiet stemmer mot. Det er her snakk om eit privateigd selskap som ikkje kan fjernstyrast gjennom vedtak på Stortinget. Det Arbeidarpartiet har gjort i staden, er å stilla krav om effektar for arbeidsplassar i Noreg. Me har fått fleirtal for fleire av krava våre, og me forventar at oljeskatteendringane skal ha effekt, bl.a. for Sandnessjøen.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-12:
Statsråden sa i sitt innlegg at formålet med skatteendringene ikke er å motivere til ulønnsomme investeringer, men til lønnsomme. Men det flertallet vil vedta her i dag, er det motsatte, for det betyr at prosjekter som er ulønnsomme før skatt, blir lønnsomme etter skatt, og at et i utgangspunktet svært investeringsvennlig regime er blitt enda mer investeringsvennlig med disse endringene. Det er da staten som kommer til å sitte med, og som tar, risikoen her – vi risikerer at staten i realiteten taper store summer, mens oljeselskapene går i pluss. Staten vil allerede tape skatteinntekter med det forslaget som ligger på bordet her, og som stortingsflertallet vil vedta. Så mitt spørsmål til finansministeren er: Hvordan skal regjeringen forhindre at det blir ytterligere tap med de endringene som blir gjort nå?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-12:
Det å ta utgangspunkt i hvordan verden har vært og hvordan oljehistorien i Norge har vært, er et dårlig utgangspunkt for å spå hvordan det blir framover og hvordan inntjeningen vil bli, og særlig når man gjør betydelige endringer i rammebetingelsene. Det som ligger på bordet fra flertallet her, innebærer i realiteten at man skrur til skattesystemet slik at prosjekter som har ligget på vent nettopp fordi de har vært ulønnsomme, nå blir lønnsomme etter skatt. Det som skjer da, er at det er staten som sitter med risikoen. Vi er fullstendig prisgitt oljeprisutviklingen når det gjelder om vi kommer til å få inn de pengene som staten bidrar med, investeringene i utbyggingen av disse feltene. Da blir spørsmålet: Hvordan vil staten og regjeringen følge opp behandlingen av disse oljeprosjektene som kommer av oljeutbygginger, som kommer fra oljeselskapene, for å sikre at vi får tilbake de investeringene som vi legger inn i utbyggingen av disse feltene? Oljeselskapene vil jo kunne få inntjening, men staten taper penger.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-12:
Flere har vært inne på her, og jeg har bare lyst til å ta det aller først, at det er på grunn av oljeindustrien at vi har hatt mulighet til å ha disse krisepakkene vi har hatt i norsk økonomi den siste tiden. Det er med respekt å melde feil. Rundt oss i mange land har man stilt opp med krisepakker for å møte den alvorlige økonomiske krisen i skyggen av koronapandemien. Det er fullt mulig selv om man ikke har et oljefond. Det løses på ulike måter. Oljeindustrien har vært og er betydningsfull for Norge, men det er altså ikke det som har reddet oss ut av denne krisen. Så har det vært sagt at det er viktig at man har to tanker i hodet samtidig. Det er nettopp det som har vært SVs kritikk av den løsningen som ligger på bordet her i dag, for hvis det bygges oljeplattformer ute på verftene, bygges det altså ikke understell til havvind i det omfanget som er nødvendig. Per i dag gir det få arbeidsplasser å realisere havvind, fordi stortingsflertallet i denne salen og regjeringen vi har hatt nå i flere år, ikke har evnet å prioritere ny industri, nye arbeidsplasser, satsing på nye næringer for Norge. 3,6 mrd. kr over tre år er regjeringens grønne krisepakke. I den pakken vi vedtar her i dag, er det 8 mrd. kr i skattekutt til oljeindustrien – og det er ikke over flere år, det er med en gang – og 115 mrd. kr i likviditetslettelse. Den oljepakken vi vedtar her i dag, er bare ikke en klimapakke, uansett hvor mange ganger det blir gjentatt. Det bør være et tankekors for særlig Senterpartiet og Arbeiderpartiet at en her så enkelt sluker argumentasjonen fra en næring om skattekutt. Selvsagt vil bedrifter ha mindre skatt, det er helt legitimt. Men vilkårsløst skattekutt har aldri vært venstresidens nærings- eller industripolitikk, og det bør det heller ikke bli. Det er ikke engang krav om å begrense utbytte eller bonusutbetalinger, og det er ikke klare forpliktelser om ringvirkninger. At Høyre tar så lett på ringvirkninger i Finnmark, fra oljebransjen, sier mye om Høyres satsing og vilje til å satse på arbeidsplasser i nord. Oljebransjen har i mange år bedt om stabile rammebetingelser, og at de skal ligge fast. Med denne pakken og det arbeidet som vært opp mot den, er det brutt. SV kommer ved hver eneste korsvei til å ta omkamp om den pakken, den enigheten som ligger her. Vi mener det er uklok politikk for landet, og med nettopp de endringene som blir gjort nå, er det tydelig at når oljeprisen svinger, svinger også skatteregimet for oljen, og sånn kommer det til å bli.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-12:
Representanten Heggelund snakket om venteboller. Jeg vet ikke hva venteboller er, men jeg vet hva ilandføring er, og stortingsflertallet har stemt ned ilandføring i Finnmark, og Finnmarks befolkning taper igjen. Så har en sidedebatt her utviklet seg til en debatt om den økonomiske politikken. Det er altså sånn at vi nå selger aktiva fra oljefondet vårt for å finansiere disse krisepakkene, aktiva som vi ville hatt større avkastning på hvis de hadde blitt liggende i oljefondet og vi hadde tatt opp billige kriselån med lav rente. Det er altså ikke alltid sånn at det er lurest å bruke av penger på bok, selv om det også er lurt å unngå for høy gjeld. Akkurat i denne situasjonen er det ikke oljefondet alene som er det som hadde vært løsningen for å finansiere de krisepakkene. Så tror jeg – når representanten Listhaug snakker om å tappe oljefondet og «gamble» med pengene fra staten for å finansiere fornybart – at representanten skulle tatt en kikk på den krisepakka som ligger her, når det gjelder det å gamble med penger.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-12:
Jeg tar ordet, kort, for å ta opp det forslaget som SV er en del av, og som ikke har blitt tatt opp så langt. I innstillingen som vi behandler her, har SV en lang rekke ulike forslag for å sikre at også finansnæringen tar sin rolle i den grønne omstillingen. Det er i dag ikke mangel på kapital som er utfordringen som forhindrer at vi lykkes med å nå klimamålene og å omstille norsk økonomi, men det at kapitalen investeres feil. Der spiller finansnæringen en viktig rolle. Gjennom både samarbeid og initiativ fra finansnæringen selv og også gjennom rammeverk og reguleringer kan vi bidra til at pengene kanaliseres i retning av grønne prosjekter med lav klimarisiko. Andre forslag som vi fremmer i denne innstillingen, går bl.a. på klimarisiko, bl.a. at næringslivet må pålegges å rapportere på klimarisiko. Det er helt avgjørende hvis vi skal sikre at pengene går i riktig retning. Regjeringen bør også rapportere på klimarisiko i norsk økonomi i hvert statsbudsjett, sånn at vi får det fulle bildet over den finansielle risikoen som Norge står overfor. Det samme gjelder at Finanstilsynet må få i oppdrag å kjøre stresstester av klimarisiko. Sammenlignet med land som har gått foran på dette området, ligger vi etter i å ha en god oversikt over Norges klimarisiko totalt sett. Avslutningsvis vil jeg vise til det som også ble nevnt av representanten Knutsen. Vi foreslår her å opprette en statlig investeringsbank. Det er også noe som andre land allerede har, og som kan bidra til og nettopp sørge for at grønne prosjekter får lån, kapital og tilgang på store, omfattende prosjekter som faller utenfor det eksisterende rammeverket, men også bidra til at privat kapital kan komme inn, fordi det fungerer som en risikoavlastning for den typen prosjekter. Så med dette tar jeg opp forslaget fra SV og Rødt.
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-06-12:
Nå ble dette et angrep på regjeringens generelle klimapolitikk, men det er altså sånn at utslippene i Norge går ned. Det gjorde de i fjor det er fjerde året på rad og det kommer de til å gjøre også i år. Vi har en regjering som nettopp har meldt inn til FN at man skulle kutte utslippene med 50 pst. på ti år, og vi har knyttet oss opp til EU med felles gjennomføring for å sikre at vi når målene. Jeg tror ikke det hadde vært mulig å få til uten å ha et borgerlig flertall som gjennomfører et sånt samarbeid. Vi leder i verden i å redusere fossile energikilder, vi gjør det innenfor transport, innenfor skipsfart – på transport minus 7 pst. bare i fjor. Vi har også satt i gang store prosjekter som Hywind Tampen på flytende havvind – 2,3 mrd. kr i støtte i fjor. Karbonfangst og -lagring jobbes det med. Det kan ikke være sånn at 3,6 mrd. kr til en grønn omstilling ikke har betydning. Det bygger på økninger i Enova og andre støtteordninger for grønn omstilling hvert år de siste årene. Når det gjelder den skatteendringen vi snakker om i dag, mener Venstre at regjeringens forslag var bedre. Vi øker nå risikoen for at man kan få prosjekter som gir en lønnsomhet for selskaper, men ikke for staten. 50 pst. reduksjon innenfor petroleumssektoren innen 2030 er også et viktig vedtak i denne saken. Det innebærer at en må legge vekt på elektrifisering, en må ha flytende havvind for å få til utslippsreduksjonene, en må ha forsterket innsats på utslippsfri skipsfart, det må være teknologi for reinvestering. Dette vil være en motor for å få til en grønn omstilling, en grønn omstilling som også leverandørindustrien vil dra nytte av. Jeg er enig i at for at vi i Norge hvor olje- og gassindustrien er en så stor del av økonomien skal lykkes med å få ned egne utslipp og gjøre det på en sånn måte at resten av verden drar nytte av det, og at det blir lønnsomt for norsk næringsliv, må vi ta denne næringen over i omstillingen. Her har vi en ordning som er gunstig for oljenæringen, men en har også vedtak som gjør at vi setter fart i den grønne omstillingen og drar denne næringen med oss for å få det til.
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-06-12:
Finansmarkedet er nøkkelen til grønn omstilling og innovasjon, som også forrige taler var innom. Det handler om å skaffe kapital til framtidens grønne løsninger, men det handler også om teknologi og finansiering som gjør det enklere for gründere å satse på egne ideer og initiativ. Norge ligger langt framme i utviklingen av finansteknologi. Norske bedrifter er med på å utvikle stadig nye grønne finansprodukter. Dette er et marked i vekst og rask endring. Det er en utfordring å sikre at det regulatoriske arbeidet holder tritt med teknologiutviklingen. Derfor er jeg glad for at regjeringen nå har etablert en regulatorisk sandkasse for fintech. Å få på plass denne sandkassen har vært et pågående prosjekt siden 2016. Jeg er fornøyd med at det var vi i Venstre i en blå-grønn regjering som endelig fikk denne på plass i desember 2019. Nå må vi se framover og bistå næringen i en tid som er vanskelig, men som også åpner for nyskaping. Koronakrisen slo for fullt inn i Norge om lag samtidig som finansmarkedsmeldingen ble utarbeidet ferdig i regjering og levert til Stortinget. Det medførte store utfordringer å kunne gi langsiktige analyser av finansnæringens nåværende og framtidige rolle og utfordringer. Koronapandemien har endret mye ved folks hverdag, og handelsmønstret vårt har også endret seg. Det er ennå vanskelig å se de fulle konturene av endringene på dette feltet i dag, men jeg legger til grunn at regjeringen vil følge dette nøye og komme tilbake i neste års finansmarkedsmelding med en vurdering av situasjonen. I februar meldte Norge inn til FN at vi skal redusere våre utslipp med 50 pst. innen 2030 i henhold til Parisavtalen. Vi skal redusere utslippene sammen med EU. I går kom vi fram til enighet om en grønn tiltakspakke som innebærer en satsing på 3,6 mrd. kr for en grønnere framtid, som bygger på satsinger i tidligere budsjett. Samtidig har vi også i saker som har blitt debattert tidligere i dag, satt strenge krav til kutt i utslipp på norsk sokkel, som skal halveres innen 2030. Dette vil bety mye, også for finansnæringen. Finansieringen av disse grønne prosjektene vi bli viktigere enn noensinne. Vi må forvente at den statlige kapitalen som nå skytes inn i grønne næringer, også utløser tilsvarende investeringer fra private aktører. Det styrker norsk finansnæring, og gir god grunn til å følge nøye med på utviklingen i næringen i året som kommer. Finansnæringen gir folk muligheten til å følge sine egne drømmer og utvikle sine egne produkter og tjenester. Det er derfor næringen er så viktig for oss i Venstre. Den gir nemlig folk verktøyene til å bestemme over sin egen framtid. Samtidig vet vi at næringen er avgjørende for at vi sammen skal kunne kutte i klimagassutslipp og ta vare på naturen rundt oss. Som næringen bidrar til å skape økt frihet og mulighet for folk, er vi også opptatt av å gi næringen gode rammevilkår. Det er helt avgjørende i årene framover at vi har en finansnæring som aktivt støtter opp under den grønne omstillingen vi må ha, og som verden er helt avhengig av.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2020-06-12:
Tidligere statsminister Kåre Willoch har hatt mange kloke refleksjoner etter sin politisk aktive tid. Ikke minst har han snakket mye om barnebarnas livsvilkår gjennom Besteforeldrenes klimaaksjon. Likedan håper jeg det blir med statsråd Sanner, at han får god anledning til samtaler med barnebarngenerasjonen i framtiden. Og sett at han om ca. 25 år får spørsmålet: Hva gjorde du i klimakampen, bestefar, den gangen det fremdeles var mulig å snu det? Vil han da være helt ærlig og si at jo, jeg ga de aller største, historisk høye, oljesubsidiene for å låse inn enda større investeringer i langsiktige klimaødeleggelser?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Jeg er enig i at når staten og fellesskapet stiller opp med krisepakker, er det viktig at også næringslivet viser moderasjon og tilbakeholdenhet både når det gjelder utbytte, og når det gjelder bonuser. Så kan man diskutere om dette er en krisepakke når den skal vare frem til 2027. Dette er gode rammebetingelser som skal bidra til at vi beholder arbeidsplasser og verdiskaping. Hvis man innfører et utbytteforbud et år eller to, vil det bare lett føre til at utbyttet utsettes et år eller to. Selskapene er også avhengig av at private investorer investerer i selskaper, og de er selvsagt også avhengig av å få avkastning på de investeringene som de gjør.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
La meg minne om at det vi nå gjør, er ikke å bidra med et tilskudd til oljeselskapene, men det vi gjør, er å endre skattesystemet, slik at bedriftene og selskapene nå kan direkte utgiftsføre sine investeringer i år én i særskatten. Vi gjør også en del andre endringer for å skape bedre rammebetingelser for petroleumsnæringen. Men man må jo diskutere hva som er formålet med en slik utbyttebegrensning. Hvis man skulle innføre en utbyttebegrensning i år, vil jeg nok tro at en del selskaper ville utsette utbyttet med ett år, og spørsmålet er da: Hva er det man egentlig har oppnådd? De selskapene som skal investere på norsk sokkel og skape arbeidsplasser, er selvsagt også interessert i å få avkastning på sine penger når de investerer på norsk sokkel for å bidra til investeringer og arbeidsplasser.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Vi har rett og slett ikke tro på at det vil virke etter hensikten. Med en slik innramming er det grunn til å tro at utbyttet reelt sett bare blir utsatt noen år, og at det likevel vil bli utbetalt. Vi er enig i at når staten stiller opp med ekstraordinært gode rammebetingelser, som vi nå gjør for petroleumsnæringen, har vi en veldig klar og tydelig forventning om at det vises moderasjon. Flere selskaper har nå i praksis vist at de gjør det, ikke fordi de er blitt pålagt å gjøre det, men fordi selskapet har en interesse av å beholde likviditet, slik at man har en robusthet for fremtidige investeringer, og slik at man sikrer og trygger arbeidsplasser i Norge.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Det er ikke det denne saken handler om, den handler om at vi har hatt en selskapsskatt som har stått noenlunde fast siden 1992, og som har gått på tvers av næringer, bransjer og bedrifter. Det ønsker vi å forsvare, det ønsker vi å beholde. Dette handler om investeringene, om avskrivningene – om det skal henge sammen med verdifallet, eller om man skal ha direkte avskrivninger første året. Jeg har registrert at flere organisasjoner har følt behov for å skrive brev til Stortinget for å si at de ikke vil kreve det. Samtidig ligger det forslag i Stortinget om at vi skal se på skatt og skattesystem for fornybarnæringen, vi har en diskusjon knyttet til leverandørindustrien, og det er diskusjoner knyttet til vannkraft. Noe av det som har vært verdien i det norske skattesystemet, er nettopp den forutsigbarheten – ikke at vi forhandler skattesystemet med enkeltnæringer, men at Stortinget tar ansvar for å skape langsiktighet og forutsigbarhet. Når det gjelder leterefusjonsordningen, er ikke det sammenlignbart. Det handler om drift, ikke om investering.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
I dette spørsmålet tror jeg vi er enige. Vi foretar selvsagt beregninger hvor man kan se på om investeringer som er ulønnsomme før skatt, kan bli lønnsomme etter skatt. Det ønsker ikke vi å motivere til. Jeg er enig med representanten i at selskapene heller ikke har noen interesse av å investere i prosjekter som er ulønnsomme før skatt. Selskapene har selvsagt interesse av å investere i gode prosjekter som kan bidra til verdiskaping og avkastning. Der har jeg tillit til at selskapene foretar nødvendige vurderinger. Det som er vårt ansvar, er å tenke gjennom om skattesystemet skaper noen uheldige incentiver. Da må vi også foreta en vurdering av hvordan det ser ut før skatt og etter skatt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Jeg er helt enig med representanten i at man bør være varsom med å skape forventninger og gi løfter man ikke kan holde. Derfor har et flertall i komiteen, Fremskrittspartiet og regjeringspartiene, også tydeliggjort noen betenkeligheter. Det knytter seg nettopp til at saken har vært vurdert tidligere fra både myndighetenes og selskapenes side. Vi skal foreta de vurderingene som Stortinget ber om. Vi må se på, og selskapene må vurdere, om de nye rammebetingelsene kan bidra til realisering av selskapet. Men jeg må være tydelig på at her er det også noen spørsmål som gjør at dette kan bli krevende. Det knytter seg til både ESA og statsstøtteregulativet og også til selve prosjektet. Derfor tar vi forbehold i den saken, nettopp for ikke å skape forhåpninger og gi løfter som man ikke kan være trygg på at man kan innfri.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
La meg da bare få nyansere litt. Det er ikke slik at staten taper mye penger på investeringene i petroleumssektoren, snarere tvert imot er dette en historie om hvordan selskapene har skapt verdier og arbeidsplasser og bidratt til at vi kan bygge opp et pensjonsfond som skal komme flere generasjoner til gode. Det dette forslaget gjør, er at det bedrer lønnsomheten av investeringene etter skatt, og det kan bidra til at noen av de prosjektene som selskapene har satt på vent, faktisk blir realisert, noe som gjør at vi trygger arbeidsplasser og verdiskaping i Norge og ikke minst beholder den kompetansen vi trenger også for det grønne skiftet. Så er det helt riktig at Finansdepartementet foretar vurderinger for å se hvordan det ser ut før skatt og etter skatt, men det neste spørsmålet er hvordan selskapene forholder seg til det. Jeg setter et stort spørsmålstegn ved om selskaper vil investere i prosjekter som er ulønnsomme før skatt, selv om de blir lønnsomme etterpå, for selskapene stiller også sine krav til robusthet og avkastning på sine investeringer.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Nå tror jeg det er flere grunner til at selskapene har satt prosjekter på vent. Det er ingen tvil om at både fallet i oljeprisen, koronakrisen og også den store usikkerheten om hvordan etterspørselen vil utvikle seg over tid, har bidratt til at mange prosjekter er blitt satt på vent. Arbeidsfordelingen mellom myndighetene og selskapene er at vi setter rammebetingelsene, og selskapene må ta vurderingene. Men vi legger selvsagt til grunn at når et stortingsflertall skaper forutsigbare og gode rammebetingelser, vil det også bidra til investeringer, og vi forventer at selskapene bidrar til kutt i utslipp. Et viktig element i denne avtalen er da også at man skal legge en plan for å kutte utslippene med 50 pst. innen 2030, slik at her er det satsing både på arbeidsplasser og på det grønne skiftet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Jeg tror ikke at historien kommer til å bli akkurat slik, men det er noe vi kanskje får diskutere om 25 år. Det er jo ikke slik at verden har sluttet å etterspørre olje og gass, tvert imot, selv om etterspørselen nå har gått noe ned som følge av koronakrisen. Norske og utenlandske selskaper som investerer på norsk sokkel, skal også bidra til at utslippene går ned, og de skal ligge i aller fremste rekke når det gjelder teknologiutvikling. Det som ligger i avtalen i dag, er at vi skaper både forutsigbarhet og gode rammebetingelser som gjør at vi trygger arbeidsplasser, men også at vi tar vare på den kompetansen som vi trenger til det grønne skiftet, for det er ikke slik at vi kan skru av og på. Hvis oljevirksomheten nå bygges ned, og leverandørindustrien legges ned og går konkurs, er det ikke slik at vi kan trylle frem den kompetansen igjen om fem eller ti år. Vi trenger den, vi må ta vare på den, og vi må utvikle den. Derfor er det en sammenheng i det stortingsflertallet nå gjør, nemlig å skape gode rammebetingelser som gjør at vi trygger arbeidsplasser, men også at vi tar vare på den kompetansen vi trenger for det grønne skiftet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Stortinget og regjeringen har med jevne mellomrom utvidet permitteringslengden, og det er også evaluert hva som er konsekvensen av det. Det er en fare knyttet til en for lang permitteringsperiode, at veien tilbake til arbeidet blir for lang. Nå har vi utvidet permitteringsperioden frem til oktober, og vi har også varslet at vi skal ha en tett dialog med partene i arbeidslivet og også med Stortinget for å vurdere ytterligere forlengelse. Men det er en vurdering av konsekvensene av og erfaringene med den type forslag hvor man gir en mulighet for å permittere i inntil ett år, at da kan veien tilbake til arbeidslivet bli for lang.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Situasjonen i finansmarkedene er preget av utbruddet av koronaviruset og de usikre økonomiske utsiktene både internasjonalt og her hjemme. Vekstanslagene for norsk økonomi og verdensøkonomien er blitt kraftig nedjustert. Børsene har falt raskt og dypt. Oljeprisen har svingt voldsomt. Dette danner bakteppet for årets finansmarkedsmelding. Meldingen tar i hovedsak for seg utviklingen før koronakrisen slo inn. Vi har flere mål for finansmarkedspolitikken: Den skal bidra til finansiell stabilitet. Den skal sikre at kapitalmarkedene fungerer godt og gi gode rammebetingelser for finansnæringen og næringslivet for øvrig. Den skal ikke minst sikre at forbrukerne kan stole på at de finansielle tjenestene, som er viktige i folks liv, er gode og trygge. Disse målene står støtt, selv om omstendighetene er ekstraordinære. Tre temaer vies særlig oppmerksomhet i årets melding: klimarisiko og grønn finans digitaliseringen av finansielle tjenester og fintech tiltak overfor banker og husholdninger for å dempe risikoen for finansiell ustabilitet Klimaendringene og grønn omstilling påvirker finansmarkedene og kan få konsekvenser for finansiell stabilitet. Enhetlig rapportering om klimarisiko og klare kriterier for hvilke økonomiske aktiviteter som kan regnes som «grønne», vil kunne gjøre det lettere for investorer å bidra til omstilling. Dette vil også sette myndighetene bedre i stand til å håndtere klimarelatert risiko i finansmarkedene. Gode løsninger krever godt samarbeid med andre lands myndigheter. Regjeringen har stilt seg bak målene i EU-kommisjonens handlingsplan for bærekraftig finans og har sluttet seg til EUs internasjonale nettverk for bærekraftig finans. Vi følger EUs arbeid tett og er i gang med å gjennomføre nytt EU-regelverk i Norge. Rask utvikling innen teknologi, markeder og regulering gjør at vi kan se store omveltninger i finansmarkedet fremover. De etablerte finansforetakene utfordres av både nye fintech-virksomheter og store teknologiselskaper. Også på myndighetssiden er det innovasjon: Her i Norge har vi fått på plass en regulatorisk sandkasse der utvalgte aktører kan teste sine konsepter. Jeg vil også trekke frem samarbeidet om digitale løsninger mellom finansnæringen og myndighetene, som bl.a. bidro til at vi raskt kunne få på plass de tekniske løsningene i kompensasjonsordningen. Historisk høy gjeld i norske husholdninger gir fortsatt grunn til uro. Veksten i forbrukslån var lenge svært høy, men har de siste årene bremset opp. I 2019 var det en klar nedgang i utlånsveksten hos forbrukslånsbanker. Dette har fortsatt langt inn i 2020. Samtidig ser vi at mislighold av forbrukslån øker. Det er bekymringsfullt, og vi følger nøye med på den utviklingen. Solide banker og god utlånspraksis er gode forsvar mot økt gjeld. Det norske finanssystemet er solid, motstandsdyktig og moderne. Det har brukernes tillit. Det er en styrke i dagens krevende situasjon, og noe vi må ta vare på og videreutvikle gjennom gode rammebetingelser og fornuftige krav til finansforetakene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Regjeringen jobber godt med alle gode råd som kommer – om det er fra Norges Bank, Finanstilsynet eller andre. Så må Finansdepartementet og regjeringen foreta sine egne vurderinger. Men det er noe i premissene i spørsmålet som ikke er riktig, for realiteten er at vel en fjerdedel av det norske bankmarkedet kommer fra utenlandske banker, og det er lavere enn det var for ti år siden. Det er nå en høyere norsk andel enn da Senterpartiet satt i regjering. Hvis man ser på de utenlandske bankene, er det i all hovedsak finske, danske og svenske, med andre ord nordiske banker. Jeg er enig med representanten om den store verdien i at vi har sterke norske miljøer. Ikke minst sparebankene bidrar til det. Med sitt lokale fotfeste betyr det mye for bedrifter over hele Norge.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Jeg svarte på det spørsmålet, nemlig at dette er forhold som regjeringen og Finansdepartementet jobber kontinuerlig med. Det er spørsmål som Norges Bank følger opp, og det er spørsmål som også Finanstilsynet følger opp. Men det er ikke slik at Norge kan løse alle disse utfordringene selv. Særlig i spørsmål som handler om hvitvasking og økonomisk kriminalitet, har historien vist oss at vi er helt avhengig av samarbeid med EU. Faktisk er det på disse områdene nettopp slik at det er gjennom et forsterket samarbeid også på tilsynssiden vi kan møte mange av disse utfordringene. Her må vi ha to tanker i hodet samtidig. Vi må selvsagt sikre at vi ivaretar de norske og de nasjonale interessene knyttet til infrastruktur, men vi må også samarbeide med EU. Dette er et godt eksempel på hvor viktig det europeiske samarbeidet er, for næringslivet og finansinstitusjonene er tett knyttet sammen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-06-12:
Når representanten er så upresis i sine spørsmål, blir det også et generelt svar, for vi er alle opptatt av at vi både skal ha god kontroll med og ikke minst sikre infrastrukturen innenfor finansiell sektor. Men dette er et område hvor vi jobber kontinuerlig mellom Norges Bank, Finanstilsynet og departementet, og hvor vi også har et tett samarbeid med EU. Det er helt avgjørende for å kunne håndtere disse utfordringene. Her er det også snakk om grenseoverskridende kriminalitet, og da trenger vi et sterkt samarbeid både på tilsynssiden og på regelverkssiden. Historien har vist oss at vi i Norge har robuste banker nettopp fordi vi bruker de verktøyene vi trenger. Det gjør også at bankene er mer robuste i møte med denne krisen enn det mange banker i andre land er.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2020-06-12:
«Stortinget ber regjeringen senest innen utgangen av oktober 2020 legge fram et lovforslag om en løsning for å sikre ilandføringsterminalen på Veidnes.» Finnmark har opplevd mange skuffelser på flere områder over mange år fra sentralmakten. Lovnader er ikke blitt holdt. Eksempler er leveringspliktig fisk som ikke kommer på land, og ilandføring av olje. Det må ikke nå skje at lovnader og forhåpninger som Finnmark har i denne saken, ikke blir holdt. Vil statsråden sørge for at lovforslaget blir fremmet, og at arbeidet med å få til ilandføring til Veidnes i Nordkapp kommune nå blir gjennomført?
Mudassar Kapur (Høyre), 2020-06-12:
Nå har veldig mange av kollegaene i komiteen holdt innlegg om alt det tekniske innholdet i innstillingen, så jeg skal ikke gå gjennom alle fritekstnivåer og pudder og padder på nytt. Jeg vil likevel starte med å takke partiene som har gått inn i forliket, og ikke minst for godt samarbeid. Det har vært en krevende sak, og det har vært viktig å finne en bred løsning. Det har jeg i etterkant sett at både bransjen og – ikke minst – de lokalsamfunnene hvor disse selskapene opererer, har satt stor pris på. Krisen Norge står i nå, savner sidestykke i moderne tid. Vi har behandlet og vedtatt en rekke store krisepakker. Vi har en verktøykasse som mange land kan misunne oss, og når vi nå går igjennom den krisen, bærer den preg av at vi har hatt økonomiske muskler til å bære byrden. For å kunne gjøre det har denne næringens leveranser av både verdier og penger til storsamfunnet vært helt avgjørende. Hadde vi ikke hatt de pengene som har blitt skapt gjennom denne næringen, hadde vi heller ikke greid å levere de krisepakkene. Det er en sannhet. Så hvem er denne næringen? Veldig ofte når vi diskuterer dette, snakker vi om olje- og gassektoren, men denne næringen er så mangt. Selvfølgelig er det de tusenvis av menneskene som jobber på sokkelen, men det er også veldig mange flere som jobber på land. Det er industriarbeidere, det er ingeniører, det er forskere, det er et helt utdanningssystem. Vi har hørt det fra mange andre representanter, alle har nevnt en bedrift de har besøkt, og jeg har etter hvert blitt kjent med at det finnes bedrifter innen dette systemet over hele landet. Det betyr at det er en verdikjede i hele Norge. Jeg kan også minne om at selv her i Oslo har vi en del oljebusiness. Til sammen utgjør dette en verdensledende kompetanse, som vil være til stor hjelp for de to store skiftene som Norge står foran. Det ene skiftet har mange snakket om i dag, det grønne skiftet. Men jeg har også lyst til å nevne den neste industrielle revolusjonen – all den teknologien og innovasjonen som finnes i dette miljøet, er det som kommer til å hjelpe oss gjennom den neste industrielle revolusjonen. Da snakker jeg særlig om automatisering og robotisering. Mange av de tingene vi skal leve av senere, vil skje på skuldrene til denne næringen. De utfordringene vi hadde før koronakrisen, vil fortsatt være der. Det betyr også at etterspørselen etter olje vil gå ned. Nettopp derfor er det avgjørende for norsk økonomi å hjelpe næringen over i en ny tid. Det er hele grunnlaget for at vi har lagt fram den pakken og forhandlet den fram til en løsning – det er vanskelig å drive omstilling med tomme ordrebøker og røde tall. Det er også i dag all grunn til å minne oljenæringen om den historiske støtten de får. Vi har fått gjentatte henvendelser og forsikringer om at dette måtte til for å få fart på investeringer, prosjekter og arbeidsplasser. Dette må nå næringen levere på.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-06-12:
For å bistå norsk oljebransje ved en krevende korsvei går et stort flertall i denne sal i dag inn for en betydelig endring av skatteregimet for Norges viktigste næring. Den beslutningen vi tar i dag, vil skrive seg inn i norsk industrihistorie. På hvilken måte den gjør det, når kommende generasjoner skal se tilbake på det vi gjorde i dag, er imidlertid ikke gitt. Det spørsmålet avgjøres ikke alene av dagen i dag, men av hvordan vi følger opp beslutningen i månedene og årene som kommer. Og med «vi» mener jeg ikke bare stortingsflertallet, men også alle andre berørte, ikke minst alle de selskapene, organisasjonene og arbeidstakerne som med styrke og kraft har ivret for den endringen det nå er flertall for. Det store spørsmålet er om vi evner å bruke dagens beslutning som en plattform for å gripe de nye mulighetene, eller om vi tvert imot ser det som en utsettelse av en omstilling som uansett må komme. Gjør vi det første, bidrar vi til å holde hjulene i gang i en stor og kompetent leverandørindustri, mens den aktivt posisjonerer seg i de raskt voksende markedene som fornybarrevolusjonen skaper. 2020-årene vil uansett bli det store omstillingstiåret, og vårt fremste hjemmemarked, Europa, mener alvor. Ønsket om å komme inn i en bærekraftig, fornybar og sirkulær økonomi har nå blitt en industripolitisk motor, en motor i arbeidet for innovasjon, teknologisk ledelse og økt strategisk uavhengighet av råvarer i et stadig mer krevende geopolitisk landskap. Så hvis vi evner å bruke dagens beslutning som startskuddet for en nyindustrialisering av Norge, i tråd med slike internasjonale trender, vil historien kunne se med blide øyne tilbake på det vi gjorde i salen i dag. Om vi derimot tillater at dagens beslutning blir en sovepute, en buffer mot endring og fornyelse, har vi gjort norsk industri en bjørnetjeneste. Risikoen vil da være at vi i stedet låser norsk næringsliv inne i en fossiløkonomi som uansett ikke kan spille den samme rollen i framtiden som den har gjort fram til nå. Med all respekt for norsk skattepolitikk kan den faktisk ikke oppheve internasjonale megatrender. Når Stortinget nå tar denne beslutningen, hviler det derfor et tungt ansvar over det store «vi» som jeg tidligere nevnte. Jeg har merket meg at nesten alle som har ivret for denne endringen, har argumentert nettopp med det grønne skiftet som et bærende argument. Nå er det tid for å levere, ikke minst fra oljenæringens side. Vi er mange som kommer til å følge med på hva som skjer etter dette.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-06-12:
Det falt åpenbart representanten Jon Georg Dale tungt for brystet at jeg advarte mot risikoen for innlåsing i fossiløkonomien. Da vil jeg minne om at det store flertallet som står bak dette forslaget, jo nettopp legger til grunn at vi skal sikre både arbeidsplasser, kompetanse og industrimiljøer i dag, slik at vi har jobber i dag og i morgen, og hjelpe dem til å posisjonere seg slik at vi kan ha jobber i framtiden, også når markedet har endret seg helt grunnleggende. Dette er solid plassert i en lang norsk oljehistorie. Det er et halvt århundre siden Norge gikk inn i oljealderen. Framsynte politikere sørget for at vi i mange år kunne tjene gode penger til fellesskapets beste, men de lærte oss mer enn det. De lærte oss også å forvalte dem klokt og langsiktig. De ivret for at vi skulle sikre norsk eierskap, bygge norsk kompetanse og en solid norsk leverandørindustri. De advarte videre mot monokultur og et altfor høyt tempo så vel i utbyggingen som i innfasingen av de økte inntektene. St.meld. nr. 25 fra 1973–1974 om petroleumsvirksomhetens plass i det norske samfunn står som en bauta for norsk styringskraft, og i den beskrives på mange måter veien fram mot det Norge vi har i dag. Der vi står nå, i 2020, har vi på mange måter fasiten. Vi kan trygt si at den aktive, retningsgivende industripolitikken som Trygve Bratteli, Finn Lied, Jens Christian Hauge og Arve Johnsen sto for den gang, har vist seg å være en formidabel suksess. Langsiktigheten underbygges ytterligere der den samme petroleumsmeldingen, altså fra 1974, sier: «Det er mulig at petroleumsvirksomheten vil bli en viktig faktor i norsk økonomi langt ut i neste århundre. Likevel må en allerede nå gjøre seg visse tanker om tiden etter at selve petroleumsvirksomheten er slutt.» Videre heter det at det er viktig at det gjøres investeringer slik at de kan «bidra til å redusere de problemer som avvikling av petroleumsvirksomheten kan medføre». Dette er altså en hilsen fra 1974, kloke ord fra folk som så langt framover, og jeg minner om at langt ut i neste århundre sett fra 1974, det er nå, og årene og tiårene foran oss. Det er vi som lever nå, som har ansvaret for å ta denne stafettpinnen videre med samme klokskap og samme evne til langsiktighet, og det er mitt håp at vi derfor klarer å kombinere ønsket om å sikre dagens arbeidsplasser, med å sørge for at det også er noen der om 10, 20 og 30 år.