Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2007-11-27:
Det er åpenbart at dagens regjering, slik Alf E. Jakobsen legger opp til, i stor grad holder til i en vannseng der det skvulper ganske godt til tider! Norge går svært godt. Vår jobb som politikere er å få de gode tidene til å vare lengst mulig. Dette er dessverre i stor grad en regjering for de tapte muligheter, en regjering som ikke bruker de gode tidene til nettopp å få dem til å vare lengst mulig. Når hvileskjæret innen høyere utdanning og forskning blir vedvarende, har man ikke lenger et hvileskjær – nei, man er på et skjær. Når samferdselsministeren i løpet av to år, i en periode hvor utgiftsveksten har økt med 116 milliarder kr, får 2 milliarder kr ekstra til vei, er det også manglende prioriteringer. Når det er opposisjonen i Stortinget, gjennom Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre, som leverer inn 61 punkter for en offensiv og slagkraftig miljøpolitikk, er det opposisjonen som hjelper Regjeringen nettopp til hva man burde gjøre – ta vare på vårt felles miljø, og ikke minst fokusere på økt satsing på fornybar energi, på tog og på bevaring av regnskogen, for å nevne noen av de 61 punktene. Det som har blitt lagt inn av krav fra opposisjonen, har en kostnadsramme som ligger under kostnadsrammen for barnehageforliket i forrige periode. Hvis man mener alvor med slagordet «de store pengene på de store oppgavene», burde miljøet virkelig kommet i første rekke. Så er det uredelig, som svært mange av Regjeringens representanter og spesielt regjeringspartienes representanter har gjort i flere innlegg, å sammenligne dagens innsats med den innsatsen den forrige regjeringen gjorde for to til fem år siden. Utgiftsveksten har vært på 116 milliarder kr – 138 milliarder kr dersom man tar med folketrygden – fra 2005 til i dag. Det er en formidabel vekst. Da skulle det bare mangle at man ikke ligger over når det gjelder prioriteringer på en rekke – tilnærmet alle – områder. Men det er fremtiden denne debatten egentlig bør handle om, og for Høyre er det tre hovedprinsipper som slås fast i vårt alternative budsjett. Det ene er at det skal lønne seg å arbeide. Vi har derfor økt minstefradraget. Vi gjør det mer lønnsomt for eldre arbeidstagere å stå i jobb, både ved et særfradrag på 6 000 kr for dem som er mellom 62 og 67 år. Ikke minst ønsker vi nok en gang å fjerne avkortingen i pensjonen, ikke bare for dem mellom 67 og 68 år, men for alle mellom 67 og 70 år. Det skal lønne seg å spare. Det er åpenbart at Regjeringens slagord har blitt at det skal lønne seg å spare, men bare for staten. Det er en privat sparing som er usedvanlig viktig, ikke bare for våre naboland, men for Norge. Og så må det slås fast at det å investere i fremtiden er nettopp det. Da burde man investere både i infrastruktur, i forskning og utdanning og i Forsvaret. La meg så si at fra 2001 til 2005 ble det bevist at det å bruke skattelettelser til vekstfremmende skattelettelser har en effekt. Det er noe av det Høyre har fortsatt med i opposisjon. Det har gjort det mer attraktivt å bo i Norge og å arbeide i Norge. Vi er langt under der man bør være, fordi det er altfor få internasjonale bedrifter i f.eks. Oslo som velger Norge når man slår seg ned, når man ser det i forhold til både København og Stockholm. Så – raskt i forhold til avgifter: Vi har en avgiftsjungel i Norge som til tider er uregjerlig. Vi fikk et særavgiftsutvalg, som heldigvis la frem sin innstilling. Men like fullt mangler det absolutt viktigste, nemlig en del prinsipper knyttet til avgifter. Hvorfor man har en avgift, og hvor høy den skal være, har ikke utvalget tatt stilling til. Et annet problem for Særavgiftsutvalget var nettopp det at Regjeringen insisterte på å gjøre det provenynøytralt. Det er et problem, og det mener jeg Regjeringen bør ta inn over seg når utvalgets innstilling skal behandles.