Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
De overordnede mål for norsk forsvarspolitikk er bl.a. å forebygge krig og medvirke til stabilitet og fredelig utvikling. Retningslinjene og hovedmålene i St. meld. nr. 22 for 1997-98 om Hovedretningslinjene for Forsvarets virksomhet og utvikling i tiden 1999-2002 er styrende for hovedprioriteringene i 1999-budsjettet. På bakgrunn av behovet for en generell innstramming i offentlig virksomhet for neste år ble også forsvarsbudsjettet reelt redusert. Regjeringens intensjon er fra og med budsjettåret 2000 å legge langtidsmeldingens ressursforutsetninger og retningslinjer til grunn. Likevel høstet forslaget kraftige reaksjoner, ikke minst fra Forsvarets egne rekker. En stabssjef i Harstad bruker uttrykket dramatisk om budsjettforslaget. Befalets Fellesorganisasjon karakteriserer Bondevik-regjeringen som en katastrofe for Forsvaret. Sjefen for 6. divisjon mener statsbudsjettet er forkastelig. Forsvarsministeren ble karikert nesten til det ugjenkjennelige i tiden etter 5. oktober i høst. Det er utrolig hva den mannen må tåle. Å karakterisere forsvarsminister Fjærvoll som troløs er ikke troverdig. At noen er troløse i forhold til vedtatte planer for Forsvaret, er for øvrig ingen ny sak. St. prp. nr. 1 for 1993-94 om forsvarsbudsjettet for 1994 sier bl.a. følgende: «Selv om budsjettforslaget for 1994 betyr en noe lavere totalramme enn forutsatt av Stortingsflertallet i forbindelse med behandlingen av St meld nr 16(1992-93)(1992-93) (1992-93) (1992-93) En fellesmerknad fra Fremskrittspartiet og Høyre under behandling av budsjettinnstillingen i 1993 lød som følger: «Regjeringens forslag til budsjett for 1994 ligger 1 127 mill. kroner under det nivå som FK-90 anså som nødvendig for å nå det fastlagte strukturmål. Disse medlemmene vil følgelig foreslå en tilsvarende styrking av budsjettet». Under behandlingen av årets budsjettinnstilling har Fremskrittspartiet og Høyre foreslått en påplussing på henholdsvis 1 086 mill. kr og 1 077 mill. kr. I forhold til beløpene de to nevnte partier har vurdert som nødvendige for Forsvaret, både under årets behandling og under behandlingen av forsvarsbudsjettet for 1994, synes situasjonen å ha vært minst like ille for Forsvaret i 1994. Det er verdt å merke seg at sistnevnte budsjett ble lagt fram av en arbeiderpartiregjering. Bjørn Tore Godal sier i en uttalelse til Aftenposten den 6. oktober følgende om sentrumsregjeringens budsjett: «Forslaget utgjør det mest dramatiske kutt i forsvarsbudsjettet vi har sett i moderne tid.» De fleste av oss regner sikkert høsten 1993 å høre til det Godal betegner som moderne tid. Når han videre beskylder sentrumspartiene for å løpe fra forpliktelsene i langtidsmeldingen, tør jeg minne om at Arbeiderpartiet også har vært ute og løpt, men fra forpliktelsene i den forrige langtidsmeldingen. Konklusjonen på dette må bli at de fleste partier har måttet tilpasse bevilgningene til Forsvaret til den aktuelle økonomiske situasjonen. Det er trolig i lys av denne erkjennelsen at alle partiene i forsvarskomiteen har samlet seg i en felles innstilling om fordelingen av midlene til Forsvaret. Vi er glad for at Fremskrittspartiet og Høyre fant å kunne møte regjeringspartiene i felles rammer for årets statsbudsjett. Dette har gitt Forsvaret et godt grunnlag for neste år. Når tidligere forpliktelser til den gamle langtidsmeldingen synes brutt alt første året, synes forsvarssjefens reaksjon å ha kommet flere år for sent når han til Aftenposten 21. oktober sier: «Jeg finner det urovekkende at Regjeringen allerede i langtidsmeldingens første år går vekk fra sitt forslag.» Det er Stortinget og ikke regjeringen Bondevik som på grunn av andre prioriteringer ikke har maktet å følge opp intensjonene i den forrige langtidsmeldingen. Forsvaret skal ikke være en vernet bedrift uten ansvar for de utfordringer samfunnet for øvrig møter. Forsvaret er en del av det norske samfunnet, og må derfor ta sin del av ansvaret i økonomisk trange tider.