Inger S. Enger (Senterpartiet), 2008-01-15:
Jeg vil også støtte opp rundt dem som sier at det er en viktig debatt Anundsen tar opp i dag. La det være helt klart: Opplæringsloven skal følges, og elevene har i utgangspunktet krav på det timetallet som læreplanene fastsetter innenfor et skoleår på 190 dager. Det er ikke vanskelig å slutte seg til statsrådens bekymring over at elevene ikke får den opplæring de har krav på. Nå kom han jo også med virkemidler som er bra i den sammenhengen. Jeg har ikke behov for å forsvare, men kanskje forklare hvorfor noen timer kan bli lærerløse. Jeg har innhenta opplysninger fra hjemfylket mitt, Oppland. Der blei omtrent det samme spørsmålet som dagens interpellant har stilt, tatt opp i fylkestinget rett før jul. Da var det Arbeiderpartiet og Venstre som stilte spørsmålet. Så dette er et spørsmål som alle partier er opptatt av. Utdanningsforbundet gjennomførte en undersøkelse om lærerfravær i de videregående skolene i Oppland i fjor høst. Jeg vil tru at den er gjennomført i alle fylker. Undersøkelsen, som er gjort i alle de videregående skolene i løpet av oktober, viste at fast lærer var fraværende i 628 timer. Dette innebar i gjennomsnitt langt under én time pr. uke uten lærer. Men når det viser seg at det i 45 pst. av fraværet ikke ble satt inn vikar, høres det allikevel unektelig mye ut. Så er da spørsmålet om fylkeskommunen prøvde å spare penger ved ikke å sette inn vikar. Ifølge fylkeskommunen er det vanligvis ikke penger, men mangel på kvalifiserte vikarer som er problemet, og altså årsaken til at det ikke settes inn vikar. Det er for få å ta av, rett og slett. Dette gjelder særlig tilgangen på vikarer som kan gå inn på kort varsel og erstatte fast lærer som har kortidsfravær. Når det gjelder langtidsfravær og planlagt fravær i forbindelse med f.eks. etter- og videreutdanning, er det lettere å sette inn vikar eller planlegge aktivitet for elevene som ikke forutsetter tilstedeværelse av fast lærer. Ved å ha gode periodeplaner som gir elevene oversikt over hva som skal læres, hvilket lærestoff som skal benyttes og hvilke arbeidsmetoder som kan brukes, står elevene bedre rusta til å få et læringsutbytte også av økter hvor fast lærer har fravær, og hvor det ikke er mulig å sette inn vikar. En av ambisjonene med Kunnskapsløftet er å lære elevene å lære. Gode periodeplaner skal være av viktig betydning, kanskje spesielt når det ikke er lærer til stede. Dette er vel rett, men jeg mener det er helt nødvendig å understreke at læreren er avgjørende viktig for elevenes læring. Det må være et opplagt mål å gjennomføre opplæringen med lærer der hvor det er planlagt. Der opplæringa foregår i verksteder eller på kjøkken, og hvor elevenes bruk av utstyr krever tilsyn av sikkerhetshensyn, må det sjølsagt alltid være lærer eller en voksen person til stede. Dette er et minimum av hva som kan forventes. Jeg nevnte at i 45 pst. av tilfellene blei det ikke satt inn vikar - dette var da i Oppland. Det er et faktum at de videregående skolene har et begrenset antall vikarer det er mulig å kontakte, og som kan stille opp på kort varsel. Det er nok heller ikke realistisk å se for seg en situasjon hvor alle vikarbehov - og da særlig uforutsette korttidsfravær - dekkes opp av faglærte lærere. Da er det viktig å se om det er mulig å gjøre noe i forhold til den interne organiseringen av opplæringen og kanskje aller helst organiseringen av hvordan lærere jobber. Gjennom f.eks. en enda tydeligere teamorganisering av lærerne er det grunn til å tru at sårbarheten ved fravær av enkeltlærere kan bli noe mindre, og at andre lærere fra teamet kan stille opp på kort varsel. Hva kan gjøres som hastetiltak? Jeg har tillatt meg å foreslå noen punkter her: Økt samarbeid mellom lærere og større fleksibilitet i organiseringen av lærerens arbeid er viktig å få til.Det må - der det ikke allerede har skjedd - settes i verk særskilte tiltak overfor de eldste lærerne for at disse skal være i arbeidslivet lengst mulig. Naturligvis må en også se på hva som kan gjøres for å redusere sjukefraværet, men det er faktisk vanligvis lavt hos denne gruppa. Hvert fylke kunne kanskje lage en slags pool hvor det kunne innhentes kvalifisert fagpersonell, det være seg pensjonerte lærere eller andre med adekvat utdanning. Og til slutt: Det er viktig å få flere til å gå inn i læreryrket. Det gjør en da ved en statusheving.