May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-02-02:
Representanten Eldegard tek opp eit viktig tema her i dag. Likestillingslova § 1 pålegg offentlege myndigheiter å arbeide aktivt, målretta og planmessig for å fremje likestilling. Likestillings- og diskrimineringsombodet si rolle som pådrivar og handhevingsmyndigheit er i denne samanhengen viktig. Ombodet si pådrivarrolle må styrkjast. Dersom vi skal nå målet om eit likestilt samfunn, er det viktig å motivere ungdom til utradisjonelle yrkesval, som fleire har vore inne på. NTNU har teke denne utfordringa på alvor. I likestillingsplanen sin beskriv dei bakgrunnen for at dei tek likestilling på alvor: At begge kjønn får ta del i forsking, undervisning og leiing, vil bidra til større mangfald og dermed til å heve kvaliteten på heile verksemda.NTNU skal profilere seg som eit attraktivt universitet, der begge kjønn har like moglegheiter.Ein aktiv likestillingspolitikk kan bli eit komparativt fortrinn for NTNU i konkurranse om dei beste studentane, lærarane og forskarane, og deira kandidatar vil gjere ein betre jobb, tilpassa samfunnet. For å oppnå tilnærma lik kjønnsfordeling ved alle studium har dei sett som mål å fortsetje arbeidet for å rekruttere fleire kvinnelege studentar til teknologiske og naturvitskapelege fag samt arbeide for å auke kvinnedelen ved andre mannsdominerte studium. Det er òg eit mål for dei å sikre mannleg rekruttering til kvinnedominerte fag. NTNU har sett i verk mange tiltak for å nå sine mål. Mange av dei tiltaka som dei har sett i gang, kan nok vurderast positivt av andre utdanningsinstitusjonar, t.d. å motivere jenter til å ta realfag i vidaregåande skule og å bruke kvinnelege teknologi- og realfagstudentar og kvinnelege teknologar målbevisst i rekrutteringsarbeid som er retta mot ungdomsskulen og den vidaregåande skulen. Det gir også moglegheit til å kvotere jenter ved opptak til studium med spesielt låg jentedel. Eit anna eksempel er at dei har sett i gang pilotprosjekt med fokus på både fagleg innhald, formidling og studiemiljø innan enkeltfag med særleg låg eller fallande kvinnedel. Hovudgrunnen til at norske kvinner tener mindre enn menn, er at kvinner og kvinnegrupper, særleg dei med høg utdanning, blir verdsette lågare enn menn og mannsdominerte grupper med tilsvarande utdanning. Det er dette som blir kalla verdsetjingsdiskriminering. Kvinner tener mindre enn menn trass i at dei har tilsvarande utdanning, ansvar og kompetanse. Dette skjer fordi kvinnene jobbar i tradisjonelle kvinneyrke. Vi må arbeide for å motverke slik verdsettingsdiskriminering! Det å fordele fråværet frå arbeidsmarknaden meir likt mellom mor og far vil også kunne verke likelønsfremjande på sikt. Planleggingsdagar i barnehagen og fråvere på grunn av sjuke barn er ikkje øyremerkt mødrene. Her må både arbeidsgivarane og fedrane bli bevisstgjorde. Det er viktig at partane i arbeidslivet arbeider for auka likestilling. NHO, f.eks., har fokusert på dette gjennom sitt Female Future-prosjekt. Men det er behov for auka innsats for å sikre at kvinnene blir rekrutterte til posisjonar som tradisjonelt har vore dominerte av menn. Samtidig er det viktig at menn blir oppfordra til å velje yrke som tradisjonelt er kvinnedominerte. Eit eksempel er prosjektet «Menn i barnehagen». Det viser seg at når ein først har tilsett ein mann, er det veldig mykje lettare å rekruttere fleire. I tillegg har enkelte barnehagar valt å setje opp løna for å betre rekrutteringa. Bondevik II-regjeringa foreslo og fekk vedteke at deltidstilsette skal ha fortrinnsrett til utvida stilling, framfor at arbeidsgivar føretek ny tilsetjing i verksemda. Dette er ein viktig regel for kvinner og menn som ufrivillig jobbar deltid, og kjem mange ufrivillig deltidsarbeidande i helsesektoren til gode. Samtidig må vi tore å sjå at lønsforskjellane på arbeidsmarknaden også har innverknad på arbeidsdelinga i heimen. Derfor er det viktig å stimulere fedrar til å ta meir ansvar for barneomsorg og husarbeid. I så måte er auka pappapermisjon eit viktig grep. Pappaperm gir ein langtidseffekt på arbeidsdelinga i heimen, også etter at foreldrepermisjonen er over. Eg vil utfordre Regjeringa til å fortsetje den opptrappinga regjeringa Bondevik starta. No er pappapermen på seks veker. Målet er ti veker innan utgangen av stortingsperioden. I tillegg er det viktig at alle fedrar får rett til pappaperm, uavhengig av inntekta og arbeidet til mora før fødselen. Lik rett og lik moglegheit er viktig, men valfridomen for den enkelte er også avgjerande ved val av utdanning og yrke. Utfordringa er likevel at forventningane i nærmiljøet og strukturane i samfunnet ikkje gjer valfridomen i forhold til eige liv reell. Vi er bundne av tradisjonar og vanar. Her har vi alle ei utfordring!