Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2016-04-14:
Når man i så stor grad er opptatt av å svartmale og polarisere denne debatten som saksordfører Trettebergstuen er, blir det litt underlig å etterspørre at regjeringspartiene skulle slutte seg til flere tiltakspunkter enn de 66 som allerede er foreslått fra regjeringen. En tredjedel av forslagene er det egentlig liten uenighet om. Regjeringen vil øke antallet kvinner i styrer og ledelse, flertallet har en ambisjon om det. Da synes jeg det er helt greit at regjeringen er tydeligere, og det er ingen grunn til å gå ned i vårt eget ambisjonsnivå. En tredjedel av forslagene er forslag ikke engang Arbeiderpartiet får flertall for, som f.eks. å innføre en nasjonal mentorordning for jenter og gutter som starter på utdanning der det andre kjønnet er i stort flertall. Og en tredjedel av forslagene er det faktisk uenighet om. Men enkelte tror åpenbart at positive endringer i arbeidslivet kommer ene og alene fra partikontoret på Youngstorget. Det er forskjell på at «politikken må stille opp» – som representanten Trettebergstuen sa – og at politikken tar over, som f.eks. ved å bruke selskaper der staten er minoritetsaksjonær, som et politisk verktøy for Stortinget. Det er ikke bra for selskapene og trolig i strid med eierskapsmeldingen som Stortinget enstemmig har stilt seg bak. Det betyr også at ikke alt som foreslås av tiltak, fører til forbedringer. I Arbeiderpartiets egen likestillingsmelding, f.eks., slår de selv fast at det er vanskelig å angi hvilken effekt aktivitets- og redegjørelsesplikten faktisk har. Når denne regjeringen foreslår å erstatte dette med positive tiltak som informasjon, spredning av gode erfaringer og kompetanseutvikling, er ikke det lenger godt nok. Da må ikke politikken lenger stille opp, men ta over. Saksordføreren startet dagen med at likestillingsmeldingen ikke inneholder ett eneste tiltak som vil bidra til økt likestilling. Representanten før meg etterlyste at vi snakket om noen av disse tiltakene, men tiltakene blir jo ikke anerkjent. Ett av dem er f.eks. regjeringens forslag om å heve kompetansen om likestilling i barnehager og øke rekrutteringen av menn til det pedagogiske arbeidet. Dette er ikke et tiltak, ifølge Arbeiderpartiet, fordi de ville ha en egen formulering av det. Ei heller programmet for at gutter og jenter skal velge utdanning på tvers av kjønnsstereotypier, som regjeringen allerede støtter – heller ikke det er et tiltak, ifølge Arbeiderpartiet. Nei, for det er jo egentlig bare ett svar i likestillingspolitikken, og det er ikke at politikken skal stille opp, men at politikken skal ta over – gjennom økt kvotering og flere tvangsmidler i det som allerede er et av verdens mest likestilte land. Men jeg vet faktisk ikke hvilket standpunkt jeg er mest overrasket over. Viljen til å polarisere og svartmale debatten fra Arbeiderpartiets side er det ikke. At et liberalt parti som Venstre nå på flere punkter bekjenner seg til ikke en progressiv, men en radikal likestillingspolitikk, er et av dem, eller at Kristelig Folkeparti velger seg et parti som benytter enhver anledning til å svartmale dem som mørkemenn i verdispørsmål, istedenfor det partiet som faktisk har stått lojalt sammen med dem.