Øyvind Halleraker (Høyre), 2015-12-10:
To år inn i stortingsperioden kan vi registrere en helt annen sikkerhetssituasjon enn i 2013. Den sikkerhetspolitiske utviklingen verden har gjennomgått de to siste årene, har vært preget av en rekke konflikter med økende intensitet og brutalitet. Konflikter med skiftende aktørbilder og med ideologier som sprer seg globalt, utgjør nå en trussel mot Europa og en trussel mot Norge. La meg først komme inn på de faktorene som har preget de budsjettene vi i dag behandler. I 2015 har vi sett en migrant- og flyktningkrise og flere terrorangrep på europeisk jord. Vi har for alvor sett hva langvarige maktovergrep og transnasjonale kriger og konflikter kan føre til i vår globaliserte tidsalder. Syrias langvarige borgerkrig har sammen med en generell, økende krise i Midtøsten gitt grobunn for flukt og fortvilelse, men også fornyet oppsving for terrorisme fundamentert i radikal islam. Vi ser i regionen en mer uoversiktlig maktbalanse med stadig skiftende allianser. Resultatet er en mer usikker verden enn før. For å bekjempe terror og ekstremisme skapt for å spre frykt og fiendebilder må vi arbeide lokalt og globalt. Vår beredskap og etterretning har gjennom årets statsbudsjett fått en nødvendig styrking som følge av den endrede normalsituasjonen. Regjeringen bygger trygge lokalsamfunn som skal hindre ekstremisme og miljøer som skaper fremmedkrigere. Vi har lenge sett kapasitetsutfordringene som ligger i migrasjonssystemet, noe som lå bak de nødvendige innstramningene i asylpolitikken denne høsten. Selv om antallet flyktninger nå går ned ved våre grenser, må vi rette blikket mot dem som ved hjelp av menneskesmuglere setter livet på spill for å komme til Europa. Tross mange tilbakeslag de to siste årene kan det være grunn til å være positiv for tiden som kommer. Trass ustabilitet i regionen har Tunisia, landet der den arabiske våren startet, fått på plass et demokratisk styre og en ny grunnlov. Senere i dag mottar Tunisias nasjonale dialog Nobels fredspris for innsatsen for å komme dit. – Gratulerer med fredsprisen, den er vel fortjent! I Syria ser vi at sammenfallende interesser mellom land kan bidra til en politisk løsning på noe lengre sikt. Flyktningkrisen har ført til et langt sterkere engasjement i europeiske land for å skape fred og med det stanse flyktningstrømmene. ISILs framvekst og terrorangrep har ført til et nytt interessefellesskap mellom ellers motstridende parter. Russlands militære inntreden i Syria krever koordinering av innsatsen og en felles oppfatning med USA om hva som skal til for å oppnå regimeendring og fred i landet. Norges strategi innebærer tydelige prioriteringer – humanitær hjelp til flyktningene i nærområdene og støtte til FNs innsats for en politisk løsning på konflikten i Syria. Når det gjelder militær innsats i regionen, har vi bidratt med opptrening av den irakiske hær og kurdisk peshmerga. Regjeringen gjør nå vurderinger av om denne innsatsen skal opptrappes til også å gjelde Syria. Norge er blant de største giverne til Syria og nærområdene. 1,25 mrd. kr går til Syria og naboland i år. Det foreslås å øke dette beløpet til 1,5 mrd. kr i 2016. Statsministeren har også tatt initiativ til en giverlandskonferanse for Syria, som skal holdes i London i februar. Russlands rolle som okkupasjonsmakt og destabilisator i vårt nabolag er også svært utfordrende. Det er i lys av dette bildet, disse utviklingstrekkene, vi må videreutvikle vår utenriks- og forsvarspolitikk. Jeg opplever at det i Stortinget er konsensus om Norges rolle og målsettinger i utenrikspolitikken, men at det er ulikheter i synet på hvordan vi når disse. For ofte blir debattene knyttet opp til gamle, faste spor. Jeg håper at vi på nyåret, når vi skal behandle stortingsmeldingen om globale sikkerhetsutfordringer, kan evne å ta inn over oss de nye globale truslene vi opplever, og tenke nytt rundt prioriteringer i utenriks- og sikkerhetspolitikken. Det er gode utviklingstrekk også på andre utenrikspolitiske områder. I handelspolitikken er EU og USA i forhandlinger om TTIP, en omfattende handelsavtale som kan skape flere arbeidsplasser i et Europa som fortsatt sliter med finanskrisens etterdønninger. I klimapolitikken ser vi at det grønne skiftet endrer måten folk og bedrifter må tenke på. Ved å investere i forskning og utdanning, slik regjeringen legger opp til, danner vi grunnlaget for at ny og grønnere teknologi kan videreutvikles. Årets bistandsbudsjett er historisk høyt. Etter budsjettforliket i Stortinget er bistandsbudsjettet for 2016 på 37,4 mrd. kr. Det utgjør 1,l pst. av Norges samlede inntekter. Bevilgningsforslaget til ODA-godkjente flyktningtiltak i Norge utgjør 19,6 pst. av bistandsrammen, mens Sverige bruker opp mot 30 pst. Hvis vi ser bort fra utgiftene til flyktninger i Norge, legges det opp til å bruke 30 mrd. kr på bistand ute i 2016. Med det historiske bistandsbudsjettet styrker vi innsatsen for å forebygge nye kriser og hjelpe i nærområdene. Bistand innrettet mot konkrete felt som utdanning, helse og næringsutvikling sikrer en målrettet utvikling og legger fundamentet for en moderne og framtidsrettet utviklingspolitikk. Nordområdene er Norges viktigste utenrikspolitiske interesseområde. Vi ser at interessen for Arktis har vært stigende de senere årene siden utenriksminister Jan Petersen lanserte den første nordområdemeldingen for om lag ti år siden. Norge er en liten nasjon, men vi er verdensledende på kunnskap og kompetanse om Arktis. Dette setter nordområdene inn i en større ramme. Med havområder som er seks ganger større enn Fastlands-Norge, er vi en maritim nasjon med blikket rettet utover. Tilstedeværelse er avgjørende for å forstå og håndtere klimautfordringene, og vi må trekke til oss interesse fra utenlandske interessenter som vil drive bærekraftig næringsutvikling og verdiskaping. Det er gledelig å se at på disse feltene satses det i årets nordområdebudsjett. Komiteen er samstemt i viktigheten av å fortsette samarbeidet med alle nabostater i Arktis. Alle er tjent med en fredelig sameksistens og samarbeidsforhold landene imellom, trass i Russlands folkerettsstridige annektering av Krim og de nødvendige restriktive tiltakene som kom som følge av dette. Det er derfor positivt at regjeringen i budsjettet bygger på Arktisk råd, Barentssamarbeidet, samarbeid om fiskeriforvaltning, miljø, atomsikkerhet og forskning, samt at søk og redning gis prioritet. Det samme gjelder støtten til de baltiske land samt Ukraina, Georgia og Moldova. At norsk tilstedeværelse i nordområdene har fått høyere prioritet, er også synlig i forsvarsbudsjettet. Forsvarsbudsjettet for 2015 er på i underkant av 49 mrd. kr. Det er en reell økning på 4 mrd. kr innenfor rammene av gjeldende langtidsplan. Dette innebærer etter Høyres mening et nøkternt og realistisk budsjett. For nordområdenes del har budsjettet åpnet for økt seiling i nordområdene med ubåt, styrket overvåking med Orion-flyene og økt aktivitetsnivå i Panserbataljonen. Andre prioriterte satsingsområder er vedlikeholdsetterslep i Sjøforsvaret, styrking av etterretningstjenesten og, selvfølgelig, kampflyinvesteringen – for å nevne noen. På vårparten legges den nye langtidsplanen for Forsvaret fram. Den skal inneholde en nødvendig omstilling og modernisering av Forsvaret, slik at vi står bedre rustet til å møte både dagens og framtidens trusselbilde. Vi må erkjenne at det over år har utviklet seg en ubalanse mellom Forsvarets pålagte oppgaver, den vedtatte strukturen og de bevilgningene som er gitt sektoren. Jeg vil derfor takke statsråden for den åpenheten hun har vist i forkant – og i etterkant – av forsvarssjefens fagmilitære råd i sitt arbeid med langtidsplanen. Dette har skapt stor interesse fra hele Forsvars-Norge. Sammen med de faglige rapportene og vurderingene er disse innspillene viktige i arbeidet som nå pågår med langtidsplanen. I et ulendt sikkerhetspolitisk terreng må vi være forberedt på det uventede – hjemme og ute – og samtidig være innstilt på å ta mer ansvar for egen sikkerhet. La det ikke være noen tvil om hvor Høyre står: Vi ønsker et sterkere forsvar med økt operativ evne, bedre klartider og evne til økt tilstedeværelse. Høyre har NATOs 2 pst.-ambisjon som langsiktig mål og opprettholdelsen av nivået på minst 20 pst. investeringsandel. Fordi kostnadsutviklingen i forsvarsindustrien løper raskere enn i øvrig industri, må kostnadene knyttet til investeringer gjenspeiles i økte bevilgninger til forsvarssektoren.