Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-10-14:
Interpellanten tar opp en veldig viktig problemstilling i sin interpellasjon i dag. Jeg synes også statsrådens svar viser at man har en felles forståelse for en del av de grepene som må tas. Det er klart at noe av det viktigste er nettopp det med å få til bedre samhandling mellom de ulike nivåene. Problemstillingen er som følger: Hvis vi ser på hovedstadsprosessen isolert sett, er vi inne i en situasjon der man vurderer muligens å redusere antallet senger før man har på plass tiltakene ute i kommunene som skal fange dette opp. Det eneste man oppnår da, er at man faktisk hever terskelen ytterligere for å kunne få en sykehjemsplass i denne regionen. Dette er et enormt problem. Det samme gjelder også andre steder. Det er mange helseforetak som må redusere, som må spare penger. Veldig ofte blir det da en debatt: – Vi må få ned antallet senger, vi må få ned antallet liggedøgn i sykehusene våre, for det er der man har de store kostnadene. Da blir det faktisk slik at hvis man ikke har på plass de alternative boligene ute i kommunene, ja, da blir problemene ytterligere forsterket. Så sier representanten Bøhler at problemene er størst i Oslo-regionen. Ja, i antall er de nok det, men jeg tror nok at det er mange kommuner og mange sykehus som sliter med de samme problemstillingene. Vi har sett oppslag fra Stavanger, vi har sett medieoppslag fra Kristiansund, og vi har sett det fra Ålesund. Vi har sett det på mange områder der det ligger utskrivningsklare pasienter som man ikke klarer å få tatt imot. Jeg tror det er mange av oss som ser for oss samhandlingsreformen. Jeg er også veldig glad for at statsråden ser fram til å få innspill også fra dette hus om hvordan den kan gjøres bedre. Det vi må gjøre her, er selvfølgelig å fremme konkrete forslag her i salen for å få det enten behandlet eller følge saken. Ellers må man i hvert fall få til en dialog om hvordan man skal få til bedre løsninger. For det er et problem. La oss ta følgende eksempel: Den billigste måten for et sykehjem å få behandlet en pasient på som blir alvorlig syk, av f.eks. lungebetennelse eller andre ting, er å ringe etter ambulanse. Det er merkverdig at hvis vi igangsetter behandlingen på sykehjemmet, må sykehjemmet ta hele kostnaden. Hvis man ringer etter ambulanse, må ambulansen komme kjørende fra sykehuset, få med seg pasienten tilbake til sykehuset, igangsette behandlingen der, for så på et senere tidspunkt å føre vedkommende tilbake til sykehjemmet. Vel, det er den billigste måten for sykehjemmet, men det er det desidert verste som kan skje for pasienten – og samfunnsøkonomisk. Så jeg ser virkelig fram til at vi kommer fram til bedre løsninger, som vi gjør nå. Så er det helt åpenbart et problem knyttet til den hovedstadsprosessen som pågår: Det kommer en rekke forslag som skaper usikkerhet. Man får nye problemstillinger for det behandlingstilbudet som blir gitt i denne regionen. Man kjenner problemstillingene og usikkerheten knyttet til bl.a. Radiumhospitalet og kirurgien: Får vi et dårligere tilbud for kreftpasienter på sikt, eller dårligere kompetanse rundt dem? Vi vet også at dagbøtene for utskrivningsklare pasienter, som begynner å gjelde etter ti dager, er på ca. 1 600 kr. Når vi sammenligner det med kostnadene med et sykehjem og ikke minst i sykehuset, er det åpenbart at her er det noen økonomiske incitamenter som mangler for å få til bedre tjenester som gjør at antall korridorpasienter kan gå ned. Jeg tror også at vi er nødt til å tenke mer nasjonalt, og ikke regionalt. Jeg tror vi må se tingene i helsevesenet i en større sammenheng enn vi gjør i dag. Det må ikke bli slik at alle regioner skal ha et tilbud om alt. Enkelte ting er vi helt nødt til å si må spisses på en sånn måte at det ikke kan gjøres på alle universitetssykehus, f.eks. Vi må få fram flere flaggskip. Vi har noen flaggskip: Vi har det på sjeldne sykdommer, vi har det på transplantasjon, vi har det på kreft – og det må dyrkes ytterligere. Jeg tror statsråden er på rett vei med sine planer. Men jeg håper at vi også kan få mulighet til å komme med innspill, og at vi får i stand en bedre dialog om forskjellige måter å gjøre dette på, for jeg tror alle er tjent med at de grepene som skal gjøres, i størst mulig grad er politisk forankret i denne sal, slik at dette kan gjøres på et bredere område.