Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Lediggang er roten til alt ondt, sier et godt ordtak, og som med ordtak flest, er det noe i det. Jeg vil si det er lite som bekymrer meg så mye som det at ungdom uten grunn blir gående ledig uten noe å ta seg til. Når ungdom møter opp hos Nav, er det en siste sjanse, for den største og viktigste innsatsen for å forhindre at unge mennesker havner utenfor arbeidslivet og på stønader, må gjøres før de kommer til Nav. Enhver person, selvsagt også ungdom, har hovedansvaret for sitt liv. Arbeiderpartiet er opptatt av at vi skal ha et godt velferdssamfunn som ivaretar og har rom for alle. Men vi skal ikke ha et samfunn som fratar den enkelte selvstendig plikt. «Naving er årets nyord» sto det på en eller annen nettavis før i dag. Vi hadde en debatt om naving rundt påsketider, og det jeg sa da, vil jeg gjerne gjenta: Naving, i betydningen ungdom som kan, men bare ikke gidder å jobbe, kommer til Nav, er uakseptabelt. Får disse stønader, er det brudd på reglene, og det skal stoppes med en eneste gang. Vi trenger ingen regelendringer for det. Det er reglene i dag, og jeg forventer at de håndheves. Til forskjell fra Fremskrittspartiet og Høyre vet vi at hovedproblemet med ungdom på sosialstønad ikke er det at unge og friske plutselig kommer til Nav og går ut igjen med en sjekk i hånden uten å ha blitt møtt med et eneste krav, slik representanten Røe Isaksen sa senest i spørretimen på onsdag. Ei heller er det slik at Nav skaper unge uføre, slik Erna Solberg så tabloid har sagt det. Dette dreier seg om ungdom med psykiske vansker, med dramatiske tap og vanskelig familiebakgrunn – det dreier seg om ungdom som ikke mestrer skolen. Arbeiderpartiet er opptatt av å gjøre det som fungerer, og det bygger vi vår politikk på. Høyre slår inn åpne dører med sitt representantforslag i dag – slår inn åpne dører, men skaper samtidig fordommer. Intensjonen i forslaget fra representantene ivaretas i dagens lov, men på en mer fornuftig måte enn det forslagsstillerne ønsker. Det er en selvfølge, som loven sier allerede i dag, at der det er hensiktsmessig, skal det stilles krav til aktivitet ved ytelse. Vi er opptatt av å se mennesket – se dets problemer og utfordringer – og at Nav skal stille de kravene til tiltak som er riktige, og som fører til en endring hos hver enkelt. Høyre er tydeligvis mer opptatt av systemet enn menneskene og ønsker en standard for alle, uansett utfordringer. Det vil gi mindre individuell tilpassing og mer statlig styring. Det vil frata veilederne i Nav, som møter disse ungdommene, muligheten til å gjøre akkurat de individuelle vurderingene og skreddersy de gode planene, slik vi f.eks. legger opp til når vi nå legger ungdomsløftet inn i budsjettet – mer av det. Opposisjonens retning er en retning vi kjenner igjen fra 1950–tallet, da man trodde at pisk og ensretting var de beste virkemidlene for å nå målet om menneskelig utvikling. Hva er realitetene i forslaget vi nå behandler, og hva er uenighetene? Alle mener det er viktig å forhindre at unge faller ut av skolen. Alle mener vi at arbeid er viktig og at lediggang må forhindres. Alle mener vi at de som har helseutfordringer, må få behandling raskt. Alle mener vi at ungdom som henvender seg til Nav, skal få rask og god oppfølging. Alle er vi enige om at enhver ungdom som kunne ha jobbet, men som ender opp på stønad, er en tragedie. Men vi har regelverket allerede i dag, og det regelverket må håndheves på en korrekt og profesjonell måte. Unnasluntrere skal ikke få sosialhjelp. Loven sier at de skal settes i aktivitet – snus i døren. Vi undersøker nå i hvor stor grad loven brukes for å få de korrekte, oppdaterte tallene. For den skal brukes, og gjøres ikke dette i stor nok grad på hvert enkelt Nav-kontor, ja så skal praksisen endres for å bli i tråd med loven – punktum. Vi skal stille tydelige krav, krav som har en hensikt. Det skal vi gjøre sammen med et godt tilbud om hjelp. Det er våre løsninger – de fungerer – og det er dem jeg vil ha mer av.