trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-06-15:
Dette er en type sak som vi årvisst får fra regjeringen på denne tid av året. Dette er i store trekk en rasjonell måte for å gjøre nødvendige budsjettmessige og andre justeringer som krever stortingsvedtak, eller at Stortinget blir orientert. Så langt er alt bra. Høyre slutter seg også i stor grad til regjeringens forslag, selv om jeg nok må si at ett av tiltakene, nemlig utvidet opplegg for utbygging og finansiering av fv. 45 i Gjesdal, er så omfattende og stort at det kanskje hadde fortjent å komme som egen sak. I realiteten er jo dette et nytt og 100 pst. utvidet prosjekt – og finansiering. Men Høyre støtter forslaget, så jeg skal ikke bruke mer tid på det – bare rette en takk til kommune og trafikanter i området for at de påtar seg finansieringsbyrden. Det gjør jeg alltid i bompengeprosjekter. Saken om miljøpakke for transport i trondheimsområdet – oppstart av tiltak og disponering av bompenger i 2010 – har imidlertid påkalt vår interesse. I Høyres forslag til Miljøpakke for transport i Trondheim gikk Høyre imot innføring av rushtidsavgift i byen. Vi mener dette er en avgift som straffer nødvendig transport i forbindelse med arbeid, og er en ekstrabelastning, særlig på pendlere fra randkommunene til Trondheim, som Melhus, Skaun, Orkdal og Malvik. I forbindelse med miljøpakken for Trondheim ble det innført en rekke tiltak som var ment å skulle redusere trafikken og forurensningen i byen, deriblant ble de tidligere 2+-feltene fjernet til fordel for rene kollektivfelt. Det er jo en ordning man har god erfaring med i Bergen bl.a. Tiltakene har så langt ført til at forurensningen av sentrale gater i byen er økt eller er stabil. Køproblemene har økt. Nå gjennomføres det en rekke tiltak parallelt med åpningen av pakken – som innbefatter nordre avlastningsvei – og dette reduserer kapasiteten på veinettet i byen. Samlet sett truer dette med å gjøre Trondheim sentrum mindre attraktivt for næringsdrivende, og tiltakene kan på sikt medføre at handel i byen tvinges ut til bilbaserte kjøpesentre utenfor bykjernen. Høyre ønsker en annen utvikling. Vi ber derfor regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag om hvordan staten kan bidra til at del II av miljøpakken for transport i Trondheim kan føre til mer effektiv trafikkavvikling, mindre forurensning og samtidig bidra til å opprettholde Midtbyen i Trondheim som et levende handelssentrum. I stedet for å kritisere partier som støtter oss, er vi veldig glad for at Fremskrittspartiet har blitt med på Høyres to opprinnelige forslag i denne saken. Jeg er ikke helt sikker på om de ble fremmet da Sortevik hadde ordet. I fall ikke gjør jeg det.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Forskere og fagfolk i Norge hevder at det vil ta minst 60–70 år å ta inn etterslepet og vedlikeholdet på våre veier. Selv om jeg er ung og passelig tålmodig, har jeg ikke tid til å vente 60–70 år på å få på plass en standard på våre veier som er god, sikker og effektiv. Norge trenger en veistandard som er forsvarlig, som sikrer menneskeliv, og som dekker næringslivets behov. Vi trenger å ta noen grep i samferdselssatsingen. Vi trenger å sikre utbyggingen og vedlikeholdet av både vei og bane. Fremskrittspartiet ønsker å sikre utbygging og vedlikehold av samferdselsnettet gjennom en ny investeringsplan for å skape forutsigbarhet og trygghet for våre innbyggere og vårt næringsliv. For Fremskrittspartiet vil det aldri være akseptabelt å legge denne regningen over på bilistene. Bompenger er en ekstrabeskatning som rammer dypt urettferdig og usosialt. Gang på gang opplever vi at regjeringspartiene bruker kommuner og fylkeskommuner som gisler for å tvinge igjennom bompengefinansiering. Hvis ikke lokalpolitikerne sier ja til bompengefinansiering, ja, så får de heller ikke vei. I NTP for perioden 2010–2019 sier jo regjeringen at de vil investere ca. 219 mrd. kr til vei. I den samme perioden vil regjeringen ta inn 700 mrd. kr fra bilistene gjennom skatter, avgifter og bompenger. Bilistene blir her brukt som melkekuer, og under en tredjedel av hva de betaler inn i bilrelaterte avgifter, vil gå til veiutbygging og sikkerhetstiltak. Til tross for det mener regjeringen at det ikke er nok. Regjeringen setter rekord i bompengefinansierte prosjekter. Det er på tide at noen faktisk setter av de inntektene vi får gjennom bilrelaterte avgifter, til det formålet de var ment til, nemlig å finansiere vei. Man har i dag eksempler på kommuner som bruker bompengeinntekt til kollektivtilbud og til å finansiere sykkel- og gangstier. Det er nesten så jeg må spørre om bilistene også skal stå for finansiering av jernbaneprosjektene i tillegg, og det har for så vidt Kristelig Folkeparti svart ja på i dag.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Jeg er veldig tilfreds med at Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti står sammen om svært mye i innstillingene til Fremskrittspartiets to forslag om investeringsplaner for vei og jernbane. De ikke-sosialistiske partiene er enige om at det er en vesentlig svakhet at transportplanen ikke er forpliktende. De ikke-sosialistiske partiene er enige om at forutsigbarhet er viktig i samferdselspolitikken, eksempelvis har land som Frankrike og Danmark gode erfaringer med bindende investeringsplaner. De ikke-sosialistiske partiene er enige om at det trengs større forutsigbarhet for prosjekter som går over tid. Vi er også enige om at det bør innføres et finansieringssystem hvor planlagte og påbegynte prosjekter i større grad kan gjennomføres i en sammenheng. Høyre og Kristelig Folkeparti er tydeligvis enig i de forutsetningene som forslagene bygger på, og det er derfor underlig at de ikke vil stemme for forslagene. Representanten Ingjerd Schou fra Høyre og representanten Knut Arild Hareide kappes om å angripe Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet for å komme med tomme løfter. Kristelig Folkeparti vil bygge jernbane med lånte penger. Men hvor i Kristelig Folkepartis alternative statsbudsjett er bevilgningen til å dekke disse rentene? Komiteens leder fra Kristelig Folkeparti hadde et utspill i en novemberutgave av Teknisk Ukeblad, der han tok til orde for mer bygging av firefelts motorvei på E18, men i Kristelig Folkepartis alternative statsbudsjett for 2010 hadde de bare satt av nok penger til 500 meter mer vei enn regjeringen. Jeg ser ikke en eneste krone til samferdsel fra Kristelig Folkeparti i revidert. Man skulle nesten tro at troen var det viktigste og ikke penger. Høyre vil igangsette en haug med OPS-prosjekter på vei, men så lenge de ikke vil bevilge pengene som skal til, blir resultatet enda mer bompenger – dette til tross for at representanten Schou i valgkampen garanterte for at stamveinettet ikke skulle bli bompengefinansiert. Uavhengig av finansieringsmodeller – det være seg bane eller vei, OPS, lånefinansiering, fondsavsettelser eller prosjektfinansiering – er det ingen som klarer å gjennomføre en ambisiøs utbygging uten et formidabelt statlig løft gjennom finansiering av vei og bane. Jeg har til gode å finne disse investeringer i Høyres og Kristelig Folkepartis budsjetter og innstillinger. Jeg etterlyser hvor det ligger.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Aller først til komiteens leder, Hareide, som spør om hvorfor vi ikke kan bruke mer bompengefinansiering. Det er slik at i kommende tiårsperiode betaler bilistene inn i skatter og avgifter og bompenger over 700 mrd. kr. Det som kommer til å bli investert på veisiden, er ca. 219 mrd. kr. Det er et tall som kommer fra regjeringen selv. Folk flest opplever det som mye mer enn nok i forhold til skatter og avgifter. Folk flest der ute har ingen forståelse for at en stat som renner over av penger, skal sende regningen ned til den minste mannen i gaten. Så til representanten Schou, som sier at hun ikke helt skjønner hvem Fremskrittspartiet ønsker å bli venner med. Vel, dette er ikke spørsmål om hvem man ønsker å bli venner med, men det er faktisk en etterlysning av hvordan Høyre ser for seg at de ønsker å finansiere utbyggingen av stamveinettet i Norge, innbefattet at representanten Schou selv har gått ut og sagt at for henne er det utenkelig å bompengefinansiere stamveinettet. Da vil man gjerne vite hva det er Høyre mener i en slik type sak. Det er bare Fremskrittspartiet som vil ha en nasjonal investeringsplan for stamveinettet, og det er bare Fremskrittspartiet som vil ha en nasjonal investeringsplan for jernbanen. Statlig finansiering for dette, som vi bruker, er ikke bare en god løsning, det er også den eneste. Alternativet er å sende regningen til bilistene, noe Fremskrittspartiet ikke vil. Samtidig ser vi hva andres løsninger har ført til av forfall, etterslep og mangel på nye investeringer.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Kort til representanten Halleraker, som kom med noen uttalelser om vårt reviderte budsjett: Det er slik at vi forholder oss til at revidert budsjett er revidert budsjett. Derfor går vi inn med midler der vi ser at det er behov for å rette opp et budsjett, både med hensyn til askefastproblematikken og ikke minst med hensyn til naturkatastrofer og ras, som vi har hatt mye av i år. For øvrig vil jeg opplyse representanten Halleraker om at det forslaget vi behandler i dag, medfører 200 mrd. kr til en bindende investeringsplan for vei og ca. 60 mrd. kr til jernbane – fire dager før revidert.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Dette har jo vært en ganske forutsigbar debatt, selv om jeg må innrømme at jeg har litt problemer med å se for meg representanten Hoksrud kjøre som «en kanin» mellom to- og firefelts veier på veien ned til Larvik. Ellers vil jeg si at jeg langt på vei deler representanten Fredriksens oppfatninger. Jeg er enig i mye av det han sa, ikke minst hans understreking av at vi ikke kan lånefinansiere oss til bedre vei, og at vi trenger et statlig løft. Det er nettopp det regjeringen har gjort i Nasjonal transportplan. Det er et formidabelt statlig løft, med en ramme som er 100 mrd. kr høyere enn den forrige. Det som imidlertid fikk meg til å tegne meg, var nettopp representantene Hallerakers og Hareides framstillinger rundt OPS-modellen. For meg er den måten å tenke på egentlig å gå baklengs inn i framtiden. Det er jo slik at vi har erfaringer nok med OPS-modellen, ikke bare i Norge, men i en rekke europeiske land, som tilsier at dette ikke er en velegnet modell å gå videre på. Jeg synes det blir altfor enkelt av representanten Hareide når han skylder på arbeiderpartistyret i Storbritannia, at de er en årsak til at det ikke har fungert. Det er ikke derfor man har konkludert med at OPS ikke er en farbar vei, og det er heller ikke derfor en rekke andre land har gjort det. Det er altså sånn at man med OPS for det første må lånefinansiere seg til å bygge vei. Det blir ikke spesielt mye billigere. Det går heller ikke spesielt mye raskere. Det som kanskje er det alvorligste ankepunktet mot OPS som modell, er at det fører til et enormt byråkrati, en svær byråkratisering, fordi man er nødt til å sikre seg på alle bauger og kanter når det gjelder kontraktsinngåelsen. I stedet for å ha raskere framdrift får man altså et system med omfattende byråkratisering. Det er riktig at samferdselsministeren har tatt til orde for å utrede alternative finansieringsmodeller. Det stiller alle de tre rød-grønne partiene seg bak. Arbeiderpartiet har vedtatt på sitt landsmøte at vi ønsker å se på alternative finansieringsmodeller. Det er også årsaken til at vi har tre egne poster på statsbudsjettet, for å sikre en forutsigbar finansiering. Det er en moderne måte å vurdere alternative finansieringer på. Jeg mener at det arbeidet samferdselsministeren har satt i gang, vil gi oss et viktig beslutningsgrunnlag med tanke på neste rullering av NTP. Det aller viktigste er at vi bruker penger. Det gjør denne regjeringen. Bare i år øker investeringsrammen på riksveier med 34 pst., samtidig som vi sikrer et ansvarlig økonomisk opplegg. Det gjør dessverre ikke Fremskrittspartiet, og der slutter også enigheten med Fredriksen.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Jeg ønsker å understreke de poengene som representanten Sønsterud var inne på i sitt innlegg. Det er helt riktig at det var Stoltenberg I-regjeringen som satte i gang med de første OPS-prosjektene i Norge. Disse er også gjennomevaluert i ettertid. Det de viser, er at det går ikke spesielt mye raskere, det blir ikke spesielt mye billigere, og erfaringen fra både Norge og andre land er at det fører til et enormt byråkrati, spesielt når det gjelder kontraktinngåelsen, fordi man er nødt til å sikre seg mot ting som kommer senere. Så har Sønsterud også helt rett i at OPS-prosjekter i flere land har ført til store problemer fordi det har bundet opp handlingsrommet senere. Disse kontraktene skal betales ut en dag. Det fører til at flere land har fått problemer med at handlingsrommet er blitt mindre. Ungarn er f.eks. ett eksempel til på et land hvor man nå er veldig kritisk til OPS-prosjekter, i tillegg til Storbritannia. Så sier representanten Hareide at jeg ikke har forståelse for hva alternativ finansiering er. Jeg mener at han med sine uttalelser demonstrerer den – jeg vet ikke om jeg for vennskapets skyld skal si – samme manglende forståelsen. For prosjektfinansiering eller alternativ finansiering er jo så mye mer enn OPS, og det er det vi er opptatt av. Det er jo derfor samferdselsministeren har satt i gang et forskningsprosjekt, nettopp for å belyse og få fram andre prosjekter enn OPS. Det med å ha egne poster på statsbudsjettet er nettopp et sånt eksempel. Så har det vært mye debatt om hvem som er mest bekymret. Jeg må si at jeg blir virkelig bekymret når jeg hører de gamle Bondevik II-kameratene snakke om omorganisering. Sønsterud var inne på resultatet av omorganiseringen av Statens vegvesen, som har ført til at kostnader på drift og vedlikehold har steget, og at prisene på funksjonskontrakter i mange fylker nå har økt med mer enn 90 pst., langt utover det som var lagt inn som økning ut fra standardkrav. Ett annet eksempel er også omorganiseringen av Jernbaneverket, som ble gjennomført av Bondevik II-regjeringen, som førte til at et stort antall mennesker – personer med kompetanse som vi hadde trengt i dag – fikk sluttpakker. I dag er det folk med signalkompetanse som jobber som bartendere i Thailand. Vi burde hatt dem her sånn at vi kunne fått satt i gang byggingen av strekninger som vi nå er nødt til å utsette fordi vi mangler kompetanse. Så når Bondevik II-kameratene snakker om omorganisering og ønsker at vi skal fokusere på det i stedet for å gjennomføre og bygge ut, investere og satse på vedlikehold i en krevende tid for Jernbaneverket og Statens vegvesen, så blir jeg alvorlig bekymret.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Den såkalte samleproposisjonen omhandler en rekke forhold på Samferdselsdepartementets område. Komiteen støtter den framlagte proposisjonen på mange punkt. Jeg skal imidlertid kommentere ett forhold der det er divergerende oppfatninger, og det gjelder miljøpakken for Trondheim. Miljøpakken for Trondheim er en omfattende og offensiv satsing på infrastrukturtiltak, kollektivtrafikktiltak, trafikksikkerhetstiltak, bl.a. stor utbygging av sykkelstier, og miljø- og servicetiltak. Aktiviteten blir større i 2010 enn planlagt, og regjeringen følger opp lokale vedtak og disponeringer med å øke innsatsen innenfor pakken med om lag 90 mill. kr mer i bompenger. Dette sikrer bl.a. prosjekterings- og planleggingsmidler, 25 mill. kr til sykkelveitiltak, bl.a. til tverrsambandet Lade, og gang- og sykkelvei mellom Søndre gate og Ilevollen, og 26 mill. kr til kollektivtrafikktiltak. Stortingsflertallet, de tre rød-grønne partiene, har tidligere understreket at vi er tilfreds med at en så stor andel av miljøpakken går til kollektivtrafikktiltak og trafikksikkerhetstiltak. Det presiseres også i denne innstillingen, samtidig som vi understreker at den økonomiske andelen til kollektivtrafikk ikke reduseres, heller ikke dersom de store prosjektene i pakken blir dyrere enn forventet. Jeg vil også gi honnør til Trondheim kommune og Sør-Trøndelag fylkeskommune for innføring av tidsdifferensierte bompengesatser. Dermed blir Trondheim først av de store byene til å gjennomføre trafikkreduserende tiltak. Erfaringene fra bl.a. Stockholm er svært positive, og køprising er et viktig element for å begrense klimautslipp fra transportsektoren. Jeg har registrert at det er stor lokal uenighet om plasseringen av bomstasjonene. Dette er imidlertid et resultat av lokale beslutninger, og jeg har tiltro til at man lokalt også finner best mulig løsninger for å ivareta dette. Jeg er veldig glad for at regjeringen sikrer en videreføring av driften på Bratsbergbanen. Det har vært et sterkt lokalt engasjement rundt denne saken, og vi har fått mange henvendelser i komiteen. Derfor er det positivt at regjeringen nå inngår en avtale med Telemark fylkeskommune om videreføring av driften. Det er også svært positivt at regjeringen sikrer tidligere oppstart av godsterminalen i Bodø. Ombyggingen er viktig med tanke på strategien som er vedtatt i NTP om å doble godskapasiteten for jernbane innen 2020, og er særlig viktig for å kunne frakte mer gods både på tog og kjøl. Jeg skal ikke nevne alle punktene i samleproposisjonen, bare vise til at komiteen, som sagt, stiller seg bak store og viktige trekk ved den, og at det er en viktig sak, ikke minst for å sikre framdriften i de ambisiøse investeringsplanene som er både på vei og bane. Jeg skal ikke komme noe mer inn på den debatten, for det har vi debattert utførlig tidligere i dag, men dette er også en viktig sak i så måte.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2010-06-15:
Miljøpakken i Trondheim fremstilles som en suksess. De representantene som hevder det, kan ikke ha vært mye i Trondheim den siste tiden. For hadde de vært i Trondheim den siste tiden, hadde de oppdaget tre effekter av denne miljøpakken. Punkt 1: Forurensingene har økt. Punkt 2: Køproblemene har økt. Punkt 3: Kapasiteten på veinettet er redusert. Jeg har store forventninger til statsråden når Miljøpakke trinn 2 legges frem, og håper statsråden vil fjerne de uheldige utslagene som vi nå ser. Vil statsråden se på muligheten for å fjerne bomstasjonen på Værnes? Og vil statsråden også være med på å fjerne rushtidsavgiften, som straffer småbarnsfamilier og andre familier, som er nødt til å levere i barnehagen og på skolen for å komme seg på jobb?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2010-06-15:
Jeg takker for svaret, men jeg ble ikke veldig mye klokere av det svaret. Det var ikke noen besvarelse av de spørsmålene jeg stilte. Men la meg si det slik: Når man ser så uheldige konsekvenser, både økte køer, økt forurensning og redusert kapasitet på veinettet, betyr det vel at Høyre hadde rett i sin kritikk, som vi fremmet for nøyaktig et år siden, nemlig at det var en uforsvarlig behandling av denne saken da regjeringen presset den gjennom på få dager i Stortinget. Det er derfor vi ser så uheldige virkninger. Vil statsråden sørge for at når Miljøpakke trinn 2 fremmes, vil regjeringen gå mye dypere inn i det arbeidet og gjøre en mye bedre jobb før saken fremmes i Stortinget? Hva vil regjeringen gjøre for å legge frem et forslag som fører til mindre forurensing, slik at man kan opprettholde Trondheim som et levende handelssted?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Først vil jeg si at jeg synes det er synd at det ikke ble en samlet komité om dette, for jeg tror komiteen er enig i målet. Spørsmålet mitt til statsråden går på det brevet statsråden sendte til komiteen 29. april i år. I siste avsnitt der står det bl.a.: «Om dette får form av en nasjonal strategi, stortingsmelding eller annet er ennå ikke besluttet.» Med friskt i minnet den tiden det tok med den forrige mineralloven, den som kom i 2009, da det ble brukt 15 år, hvilket tidsperspektiv har statsråden på dette?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Jeg tror Nationen av 27. mai i år er en populær avis. Jeg også skal vise litt til den – det står minst 16 000, og det står minst hvert tredje gårdsbruk. En statsråd kan gjerne kalle dette et regnestykke, men det er et regnestykke som viser at den trenden vi har sett i mange, mange år, med færre gårder, færre bønder og flere tomme gårdsbygninger, fortsetter. Jeg ser at Normann Aanesland, professor, sier følgende om hvordan man kan snu utviklingen: «Frigjør bøndene fra et omfattende detaljert reguleringssystem, og styrk bøndene som selvstendig næringsdrivende. Sett inn virkemidler og skattefordeler som stimulerer bøndene til å bygge opp en større egenkapital. Fjern reguleringene av eiendomsprisene, ta bort den personlige boplikten og øk produksjonsgrensene.» Hvilke av disse tiltakene, som er på lik linje med det Fremskrittspartiet ønsker, kan statsråden være med på og dermed redde norsk landbruk?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Det er med stor undring man hører på innleggene fra regjeringspartiene, som f.eks. Lillian Hansen fra Arbeiderpartiet, som har et langt angrep på Fremskrittspartiet og ikke snakker om hvilke løsninger regjeringspartiene har, med unntak av stadig flere overføringer. Dermed får de styrt landbruket dit de ønsker, tror nå jeg. Ordet «frihet» nevnes ikke i det hele tatt. Uttrykk som smidighet eller det å se på nye muligheter nevnes heller ikke, og nytenkning er totalt fraværende. Det kan virke som om regjeringens medlemmer ikke tar inn over seg at antall gårdsbruk og antall bønder reduseres dag for dag. Hva er de andres løsninger for å få lys i vinduene på alle de gårdsbruk som i dag står tomme? – jeg bare spør. Hva gjør regjeringspartiene for dem som har odel på en gård og ønsker å overta? Det må da være andre løsninger enn det representanten Lundteigen sa til Bonde og Småbruker nr. 2 for 2010. Her manes det til opprør. Hvilke opprør det skal bli, vet jeg ikke. Men jeg tolker det dit hen at man ikke er fornøyd med sin egen regjerings landbrukspolitikk, og dermed maner man til dette opprøret. Det er veldig interessant, synes jeg. Ellers vil jeg opplyse enkelte om at gjestearbeidere har vi hatt innenfor norsk landbruk i mange år. Stort sett er vel all jordbær blitt plukket av gjestearbeidere fra Polen. Det samme kan sies når det gjelder mye av frukt- og grønnsakshøstingen. Det er ikke noe nytt, men noe som næringen har etterspurt, og som politikerne har sagt ja til. For at den negative trenden i landbruket skal stoppe opp, og helst snus, må det andre løsninger og tanker til. Frihet og nytenkning er svaret. Vi må også ta inn over oss at åtte av ti bønder har næringen sin utenfor bruket, dvs. at heltidsbonden er mer eller mindre borte. Jeg synes det er bra at landbruket ser på nye muligheter til å skaffe seg inntekter. Jeg tror det er mulighet for at norsk landbruk skal overleve. Da er det bra at man – slik som Fremskrittspartiet – legger til rette for maskinkjøring, utleie, turisme, vareproduksjon og utmarksnæring og mange andre ting. Men da må altså flertallet på Stortinget være med på dette. Da må man se på en ny rovdyrpolitikk, en ny motorferdselslov, da må man være smidigere når det gjelder lover og regler, og man må ha en ja-mentalitet – som jeg dessverre ser at de fleste i denne salen ikke har. Jeg kan f.eks. ikke skjønne at det ikke er flertall for forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet og Høyre, som lyder som følger: «Stortinget ber regjeringen om å intensivere arbeidet med utvikling av nisje- og spesialprodukter i landbruket.» Dette må jo være nettopp en av de tingene som kan være med på å redde norsk landbruk.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Jeg tror man er bra mennesker uansett hvor man har vokst opp, om det er på et småbruk eller et stort bruk eller om det er et annet sted. Jeg innledet innlegget mitt i stad med å si at vi kunne diskutere i mange dager om dette temaet. Bredden er så stor, og det viser nettopp denne debatten også, men jeg tror ikke vi har kommet noe videre i dag. Det er mye som mangler. Når f.eks. over halvparten av alle ordførere i Norge skriver under på et opprop mot den politikken som blir ført innenfor landbruket i dag, må det være noe som er feil. Det må være riktig slik jeg sier at landbruket i dag er mindre arbeidsintensivt enn det var for noen år tilbake. Traktorene er blitt større, maskinene er blitt større, fjøsene er blitt større og mer effektive, vi har fått melkeroboter etc. – vi bruker mindre tid per produsert enhet. Så enkelt må det være. Jeg tar i mot innbydelsen fra alle som vil ha meg på besøk, og jeg ser at også Arbeiderpartiets nestleder ikke vil prioritere bønder, som det stod i Nationen her om dagen.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Det kan synes som antallet tapte rein som skyldes rovdyr, er svært høyt. I 2009 ble det budsjettert med nærmere 40 mill. kr i erstatninger. Ser også statsråden at tallet på rein tatt av rovdyr er litt høyt? Hva kan statsråden bidra med for redusere tapet og for at det kan bli en annen måte å dokumentere tapene på?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Da får vi håpe at statsråden kan, eller vil, svare på følgende spørsmål – det handler om individmerking av rein. Fremskrittspartiet vil ha det, både fordi vi da kan spore rein mye bedre ved tap av rein, og også med tanke på mattrygghet og dyrevelferd. Men det ser ut til at Fremskrittspartiet står alene med det ønsket. Men kan statsråden være med på ønsket om bedre merking av rein, individmerking av rein?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-06-15:
Da vi hørte innledningen til saksordføreren, Haugen, rant det meg i hu et ordtak om å skrive løkkeskrift i marmor. Det var antakelig slik man jobbet med mineralloven. Litt av problematikken rundt mineralnæringen er at det er en finanskrevende næring, det er store anlegg. Og siden vi nå har en slik hyggelig passiar, kanskje statsråden kan synse litt om hvilke virkemidler på den finansielle siden han tror det kan være mulig å legge fram, for å skaffe kapital nok til å etablere de mange lønnsomme arbeidsplassene i det store distriktet Norge?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-06-15:
Jeg skal gjøre det kort. Når det gjelder Høyres skattepolitikk og Høyres skatteregime, vil jeg anbefale representanten Pedersen å lese noe annet enn Klassekampen, for det er nok ikke fyllestgjørende. Når det gjelder strategien, ber vi om at dette skal forankres spredt, og at man skal jobbe utover. Det er jo for å engasjere bredt. Litt av problematikken rundt Sametinget er kanskje at man ikke helt har forstått alle rollene. Det å utarbeide en strategi og la mange få delta i den gjør faktisk at man engasjerer bredere og får fram flere meninger. Så er det jo sånn at markedet i mye større grad enn en sosialdemokratisk regjering har sørget for at lokaldemokratiet kan få lov til å si sitt.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-06-15:
I innlegget sa statsråden at han hadde fulgt situasjonen i Alta ganske nøye. Og vi vet jo at statsråden har engasjert seg i problematikken med rein som beiter på jord som ikke skal være beiteland, og rein som tar seg inn på annen manns eiendom. Nå kan vi i dagens Altaposten igjen lese om konflikter mellom reineiere og innbyggere i Vest-Finnmark, at det kommer rein inn der man mener det ikke skal være rein. Og svarene er akkurat de samme i forhold til at det er problematisk å finne ut hvem som eier reinen og å få varslet noen. Er statsråden fornøyd med situasjonen i Vest-Finnmark etter at han har engasjert seg og fulgt saken nøye over lang tid?
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-15:
Det er eit viktig saksfelt som blir teke opp i forslaget. Mineral i naturleg og foredla form er basisen for vårt moderne industrisamfunn. Det er vanskeleg å tenkje seg eit samfunn utan mineral og produkt som ein får fram av dei, som metall. Noreg har lange tradisjonar for gruvedrift og metallurgisk industri. Dette er ofte distriktsnæringar som har betydd veldig mykje for lokalsamfunn, og framleis vil gjere det. Mange tradisjonelle gruver er lagde ned, men det er framleis store mineralressursar i Noreg. Det er framleis 4 000 tilsette i mineralnæringa, og marknaden for mineral og metall har ein positiv langsikt trend. Noreg har store føresetnader for å byggje på den kompetansen vi har innanfor dette fagområdet, til å byggje ei viktig næring som kan vere med på å gjere Noreg litt mindre oljeavhengig. Med minerallova som blei vedteken i 2009, blei det på nytt fokusert på mineralnæringa, og regjeringa er no i gang med å utvikle ein politikk på dette området. Mineral og mineralindustri er viktige for verdiskapinga og for industriell utvikling. Men erfaringar viser også at det er mange utfordringar med mineralindustrien. Det er mange lokalsamfunn som framleis slit med problem etter nedlagde mineralgruver. Frå mitt heimfylke kan eg nemne Knaben gruver, som har valda oss ein del problem opp gjennom tidene. Dette viser at det må stillast strenge krav til gruvedrift, og det er viktig at vi legg føre-var-prinsippet til grunn når vi skal stille miljøkrav til gruvedrifta. Det må stillast krav til utslepp, og det må også stillast gode garantiar for opprydding og tilbakeføring når gruvedrifta er over. Poenget med å setje strenge miljøkrav til gruvedrifta er at det er viktig for miljøet, men også at det er viktig for at gruvedrifta og mineralindustrien skal få ei økonomisk berekraftig utvikling. Det viser seg veldig ofte i industrien, og i mineralindustrien også, at det er samanfallande interesser mellom god miljøpolitikk og god næringspolitikk.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-15:
I mitt første innlegg måtte eg konsentrere meg om hovudavtalen, så eg vil ta ordet for å kommentere eit par andre saker som har vore oppe i debatten. Først ein liten kommentar til representanten Rigmor Andersen Eide. Fleire av dei sakene som ho tek opp, har fått større gjennomslag i denne regjeringa enn i den regjeringa Kristeleg Folkeparti sat i. Det gjeld ikkje minst inntektspolitikken. Det var relativt stabilt sideleie på inntektspolitikken under den førre regjeringa. Det blei ei brukbar utvikling på inntektsutviklinga då vi fikk den raud-grøne regjeringa. Så har eg lyst til å seie litt om profilen på oppgjeret. Den avtalen vi behandlar i dag, har ein langt meir distriktsvenleg og langt meir miljøvenleg profil enn dei avtalane som Sponheim forhandla om. Vi har avtalar som legg vekt på beite, og avtalar som legg vekt på grovfôr – vi nyttar dei nasjonale ressursane, og det er viktig også for miljøtenkinga og for den globale klimatenkinga. Vi har ein avtale som legg vekt på miljø, og som dermed tek vare på distrikta, som også er ein viktig del av miljøprofilen i dette oppgjeret. I tillegg har vi auka dei direkte løyvingane til miljøtiltak med 157 mill. kr. Så min konklusjon er at når Venstre legg opp til å kritisere dette oppgjeret fordi det ikkje er miljøvenleg nok, bør dei ta ein liten kikk i spegelen og sjå kva Sponheim gjorde.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-15:
Eg bad om ordet då Gundersen gjekk til frontalangrep på deltidsbruket og familiebruket. Då må han kjenne dårleg til norsk landbruk. Om vi skal ta vare på den dyrka jorda i Noreg, og med den topografien vi har i Noreg, er det rett og slett ikkje mogleg å ha berre heiltidsbruk i det norske landbruket. Han nemnde også forsking. Det er forskarar som peiker på at inntekta per dagsverk faktisk kan vere vel så stor i deltidsbruket og familiebruket som det er i heiltidsbruket og i samdriftsbruket, bl.a. på grunn av investeringskostnadene, som har blitt ganske høge for mange bruk. Så viser han til forsking og seier at det er fælt å jobbe på eit familiebruk. Det er nokre av oss som har vakse opp der, og som er bra menneske likevel!
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-15:
SV er oppteken av at reindriftsnæringa skal vere berekraftig både kulturelt, økonomisk og økologisk. Reindriftspolitikken i Noreg byggjer på to søyler. Han har eit næringspolitisk produksjonsperspektiv, og han har eit samepolitisk perspektiv. Vi har i Noreg eit særleg ansvar for at den samiske kulturen kan leve og utvikle seg, og reindriftsnæringa står sentralt i denne kulturen. For at reindriftsnæringa skal vere berekraftig i samisk kultur, er det viktig at ho blir oppfatta og forvalta som ei næring med økonomisk verdiskaping. Ei næring som ikkje har fokus på økonomisk verdiskaping, blir ofte eit utstillingsvindauge og ikkje ein reell basis for ei normal utvikling av kultur og næring. Derfor er det viktig at reindriftsnæringa har stabile og langsiktige rammevilkår på lik linje med andre delar av landbruksnæringa. Reindriftsavtalen og reindriftslova er dei sentrale elementa i forvaltinga av reindrifta. Reindriftsnæringa er ei viktig og tradisjonsrik næring, og ho er svært arealkrevjande. Derfor kan det lett oppstå former for arealkonflikt i forholdet mellom reindriftsnæringa og andre næringar. I delar av Finnmark er det framleis eit stort beitetrykk i forhold til ressursgrunnlaget. Det er viktig å følgje opp reindriftslova frå 2007 og få på plass eit godt forvaltningsregime som kan redusere konfliktnivået kring arealbruken. Den største utfordringa i reindriftsnæringa på lang sikt er altså tilgang på areal. Det er viktig med godt samarbeid mellom kommunar og mellom kommunar og regional forvaltning. På den måten kan ein få ein meir heilskapleg forvaltning og kan leggje grunnlaget for eit mindre konfliktnivå. I ein del område opplever næringa sviktande lønsemd. Derfor er det viktig å fokusere på tiltak som kan sikre ressursmessig og økonomisk berekraft i næringa. Reindriftsavtalen legg derfor vekt på tiltak som stimulerer til auka slakteuttak og auka verdiskaping, og det er det som må til for at vi skal få ei heilskapleg, berekraftig næring. Ei økonomisk berekraftig næring kan også vere ein betre kulturberar i det viktige perspektivet. Den landbruksmeldinga som no er i arbeid, vil også omfatte reindriftsnæringa. Det vil gi oss ei anledning til grundigare drøfting av dei utfordringane næringa står overfor, og vi ser fram til at den kjem til å få ein sentral plass i den varsla meldinga. Det er viktig å sikre og utvikle reindriftsnæringa, som er ei unik næring i internasjonal samanheng. Den er, som fleire har vore inne på, kanskje ikkje den heilt store næringa i forhold til andre næringar i Noreg, men Noreg har eit heilt unikt ansvar for å ta vare på denne næringa, som internasjonalt har eit unikt preg, og som også betyr mykje for rettane til samane, som er ein viktig del av vårt samfunn og vår kultur.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-06-15:
I Nationen 27. mai står det, som sikkert statsråden har merket seg, at 16 000 bønder er borte om 20 år. Kristelig Folkeparti har flere forslag til tiltak som vi mener kan være med og forhindre denne utviklingen. Likeverd med andre yrkesgrupper når det gjelder lønnsutvikling, langsiktige og forutsigbare rammevilkår med større fokus på budsjettmidler, kompetansebygging, spesielt i skoleverket, der matproduksjon kunne være en del av tilbudet, er noen tilfeldig valgte tiltak. Spørsmålet mitt gjelder jordvern – uten jord, ingen matproduksjon, ingen bønder. Kristelig Folkeparti foreslår i denne saken at myndighet til omdisponering av matjord skal flyttes fra kommunene til fylkesmannen. Hva synes statsråden om et slikt forslag fra Kristelig Folkeparti?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-06-15:
Jeg er glad for støtten Kristelig Folkeparti får fra regjeringspartiet Senterpartiet, ved representanten Lundteigen, om å gjeninnføre kornlagre. Såkornlagrene står tomme, og vi må importere 6 000 tonn for å dekke behovet i år. Vi har opplevd askeskyen fra Island, og vi vet hvor sårbare vi kan være. Mangel på korn i en akutt situasjon må forhindres ved å fylle lagrene igjen. Da må vi velge å se bort fra hva tidligere regjeringer har sagt i denne saken, med eller uten Kristelig Folkeparti. Dette er en for viktig sak til at det skal gå prestisje i tidligere vedtak. Vi behandler i dag to saker samtidig. Jeg valgte i mitt hovedinnlegg å ha fokus på jordbruksoppgjøret. Det var et bevisst valg. For Kristelig Folkeparti er jordbruksoppgjøret en av de viktigste sakene vi behandler her på Stortinget, og det er her Kristelig Folkeparti har noe å tilføre regjeringspartiene. Derfor blir det en kort kommentar til representantforslaget fra Fremskrittspartiet om å si opp hovedavtalen for jordbruket. Kristelig Folkeparti mener at en slik politikk, i kombinasjon med å fjerne bo- og driveplikten, vil undergrave mulighetene for et levende landbruk og levende bygder i hele landet. For å sikre matproduksjonen og et aktivt landbruk i hele landet ønsker vi klart å beholde dagens system. Kristelig Folkeparti støtter da ikke forslaget fra Fremskrittspartiet – og det var vel som forventet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-06-15:
En kort stemmeforklaring fra Kristelig Folkeparti. Når det gjelder forslag nr. 23, er vi enig med Venstre i intensjonen, for Kristelig Folkeparti er prinsipielt imot eksportsubsidier. Men vi er usikre på konsekvensene, og derfor velger vi å stemme imot forslag nr. 23 fra Venstre. Av Venstres fire forslag stemmer Kristelig Folkeparti for forslag nr. 25. Resten går vi imot. Forslag nr. 25 er et miljøforslag og er i tråd med forslag nr. 20, fra Kristelig Folkeparti.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Raskere enn mineralloven, vil jeg egentlig si. Men det er jo godt innarbeidet praksis at regjeringen får velge sin arbeidsform. Vi kommer til Stortinget med de relevante dokumentene i ulike former, men jeg ser det som nyttig å ha Stortingets støtte til et slikt arbeid og Stortingets engasjement i et slikt arbeid. Vi vet fra vår egen verdensdel at Europa har et stort forbruk av verdens mineralressurser, men har et lite tilfang av egne ressurser. Skal også vår verdensdel i større grad være egenforsynt med de råvarene som det nå er stor etterspørsel etter verden over, er Norge nøkkellandet. Det er vi som har det store potensialet. Så dette vil nok være et potensial som skal utløses lenge før de 15 årene som Bredvold er bekymret for.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Det er helt vesentlig at det også når vi skal utvinne disse ressursene, er bedrifter som har et lønnsomt potensial, som utvikles. Som NHO-presidenten pleier å si: Norsk næringsliv må til sjuende og sist gå med overskudd og ikke med tilskudd. Det ligger i bunnen. Men man har den samme kombinasjonen av private og offentlige finansieringskilder. Det må være private og de ulike bankene som bærer mye av finansieringsmetodene, om det er å reise egenkapital gjennom børsen, osv. I tillegg ser jeg for meg at Innovasjon Norge, SIVA og de andre offentlige virkemidlene vi har, kan spille en rolle innenfor denne næringen som innenfor andre næringer. Jeg tror at samspillet mellom offentlige og private ordninger og en sterk og aktiv offentlig næringspolitikk, med mange verktøy i verktøykassen, er en vesentlig forklaring på at vi klarer oss så godt i Norge, også gjennom en finanskrise.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Det første er vel nesten det samme spørsmålet som det vi svarte på i brevet til komiteen. Måten denne strategien blir utformet på, om det blir en stortingsmelding, en nasjonal strategi eller en annen type dokument, er ennå ikke bestemt. Og det er jo ikke slik at vi starter arbeidet med en bergverksstrategi nå, vi er allerede godt i gang. Mineralloven var jo et stort grep. Det har riktignok tatt lang tid, men det at min forgjenger fikk dette på plass, er blitt mottatt med veldig glede i næringen selv. Vi jobber i disse dager også med informasjonsarbeidet rundt dette, med veiledere og med tilrettelegging, slik at informasjon skal komme ut. Vi har også bevilget mye penger til kartlegging av mineralressursene, et felles prosjekt som det offentlige må ta ansvar for. Så skal vi komme tilbake til dette i den form vi synes er naturlig, og involvere Stortinget så godt vi kan.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Mitt spørsmål er i forlengelsen av representanten Bredvolds spørsmål. Det er fint at statsråden i hvert fall skal bli ferdig med arbeidet innenfor et kortere tidsperspektiv enn det man hadde når det gjaldt mineralloven. Det er positivt. Men jeg har lyst til å følge det litt opp og stille følgende to spørsmål: Spørsmål 1: Er man nå godt i gang med strategiarbeidet? Jeg lurer på om statsråden kan si litt om det, for det sier jo også litt om hvilket perspektiv vi kan ha når det gjelder dette. Men det viktigste er ikke minst spørsmål 2: På hvilken måte vil statsråden involvere Stortinget i dette arbeidet? Vil han sørge for at Stortinget som organ får være med på å behandle dette på et eller annet vis, og ikke bare får det som et vedheng til et budsjett eller noe slikt? Det synes jeg saken faktisk ikke fortjener. Fra alle partiene, både regjeringspartiene og opposisjonen, har vi hørt at dette er et viktig felt, der man ønsker å delta. Da bør Stortinget få si sitt når det gjelder behandlingen. Det andre spørsmålet mitt til statsråden er altså: Hvordan vil statsråden sørge for å involvere Stortinget i denne saken?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Dette har vært en lang debatt, og det har vært en utfordrende debatt. Det har vært mange gode og engasjerte innlegg – og det har vært noen underlige innlegg. Jeg ønsker bare å kommentere et par små ting. Til leiearbeidere: Man truer med at det vil kunne komme leiearbeidere til Norge som vil begynne å jobbe på gårdsbrukene. Det har vi jammen hatt i mange år, og det kommer vi også til å ha i årene som kommer. Jeg tror også vi på mange måter er avhengige av det. Nok en gang er det slik at statsråden ikke klarer å komme seg ut av den unnskyldningsbanen han er på knyttet til den regjeringen som var. Nå er det altså fem år siden regjeringsskiftet da de borgerlige gikk av. Jeg synes at statsråden nå bør begynne å forholde seg til sin egen periode, denne og den foregående perioden, der Senterpartiet har hatt en finger med i spillet, i vesentlig grad. Det som jeg stiller meg litt undrende til i debatten i dag, er at det kun er én representant som har fokusert på det som handler om forbrukeren, som skal betale regningen for den avtalen som er inngått. Man omtaler også markedet som noe forferdelig. Jeg må nok si at i hvert fall de jeg kjenner rundt omkring, er flotte, oppegående folk. Markedet er faktisk innbyggerne i dette landet, det er de som skal absorbere og kjøpe disse produktene som man nå har fått avtale for. Flere var inne på problemstillingen knyttet til at vi også i Norge har et ansvar for en matvarekrise. Hvorfor skal vi da bruke jordbruksavtalen som et virkemiddel for å holde produksjonen nede – fordi man ønsker å holde prisen oppe? Det er jo det man gjør innenfor flere områder – det er det man gjør når det gjelder melkesituasjonen, det er det man har gjort når det gjelder egg. Vi sier én ting fra denne talerstolen, og så gjør vi noe helt annet når vi sitter i forhandlinger. Så forteller man hvor viktig dette oppgjøret er, og hvor fantastisk mange som sluttet opp om det. Hvorfor brøt da halvparten? Hvorfor gikk Bonde- og Småbrukarlaget ut av det? Norge stoppet ikke opp av den grunn. Men det er klart at det toppet seg da man gikk tilbake til 1930-tallet og vi ble fortalt hva som ville kunne skje hvis vi faktisk slapp bonden fri. Da synes jeg vi har trådt over en grense. Hvis man skal tilbake på det planet, slår man til og med statsråden, som i hvert fall bare forholder seg til den foregående regjeringen, og ikke går helt tilbake til 1930-tallet. Jeg gleder meg til at statsråden skal legge fram en ny landbruksmelding. Jeg ser fram til at vi skal få en ny debatt. Det er én ting som i hvert fall er helt sikkert, og det er at ingen landbruksminister i dette land har sittet i stolen når det har vært så få gårdsbruk i Norge.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Bakgrunnen for at jeg tok ordet, var representanten Ola Borten Moes innlegg, der han prøvde å vise hvordan en frihandelsavtale kom på plass. Problemet er jo bare at den posisjonen man inntar, påvirker resultatet i den andre enden. Det er klart at hvis Norge i sin iver, f.eks. i WTO gjennom neste Doha-runde, skal ha all mulig fokus på å beskytte det norske landbruket mot import utenfra, vil det selvfølgelig påvirke hvordan andre land vil se på Norges posisjon knyttet til fisk. Det er en sammenheng, og det må vi faktisk ta inn over oss. Man prøver å skape et inntrykk av at norske landbruksprodukter er så billige. Da er det svært spesielt at vi stadig setter nye rekorder for handling i Sverige. Sverige er et land der de har en melkepris på ca. 7 kr literen, gjerne litt under. I Norge har vi en melkepris på over 13 kr literen. Den vil jo også øke nå, som følge av dette. Videre bruker vi faktisk i denne avtalen, og også i tidligere avtaler, norske forbrukeres penger ved å holde melkeprisen oppe, for å subsidiere til og med eksport til utlandet – gjennom osteproduksjon. Representanten Kolberg var også inne på at man ikke skal stigmatisere representanten Kolbergs syn. Nei, det skal vi heller ikke gjøre. Men hvis det er noen som har prøvd å stigmatisere et politisk parti – ja, til og med omtalt partiet som om det har en egen kode som skal knekkes – er det vel faktisk representanten Kolberg. Det skal bli spennende å se hva som kommer ut av den nye meldingen. Ja, det blir veldig spennende, for det verste som kan skje i landbruket, er at vi går videre i den samme galeien som vi har gjort fram til i dag, for da kommer vi ingen vei. Da tror jeg at før eller siden er det nettopp landbruket som blir den store taperen, og det er det ingen som er tjent med.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Jeg er helt enig med komiteens leder i at det skal være regulatorvirksomhet i et marked. Det har også Fremskrittspartiet ønsket. Spørsmålet er bare på hvilket nivå man skal legge reguleringen, og hvorvidt også næringsutøveren selv skal kunne få styre litt mer av sin virksomhet enn det som er tilfellet i dag.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Først vil jeg takke forslagsstillerne for å ha tatt initiativ til denne debatten, om en næring som er viktig for framtiden til mange distrikter i Norge, ikke minst i den nordnorske landsdelen. Etter å ha hørt på debatten her kunne det innledningsvis selvfølgelig være fristende å spørre om man i partiet Høyre er i ferd med å ta et internt, ideologisk oppgjør. I forrige uke kunne vi lese i Klassekampen at det er intern debatt om hvorvidt man skal videreføre partiets skattekuttlinje, som jo er partiets varemerke. Dette representantforslaget kan jo også tolkes som en selvransakelse i forhold til et annet av høyresidens store mantra, nemlig «næringsnøytralitet». Jeg registrerer at man også her i debatten ønsker en aktiv stat når det gjelder å utvikle bergverksnæringen, man ønsker ikke bare å la markedet styre utviklingen. Jeg er glad for at det er tverrpolitisk enighet om å fokusere særskilt på bergverksnæringen. Da den nye mineralloven ble vedtatt i fjor, var det et etterlengtet og modernisert lovverk som kom på plass, og en veldig viktig rammebetingelse for det som skal skje i årene som kommer. Det er helt naturlig at man i kjølvannet av loven diskuterer bergverkspolitikken vår i et bredere perspektiv, for å legge til rette for ny aktivitet. Jeg mener at viktige stikkord i det videre arbeidet må være «leting, forskning og utdanning». Andre viktige stikkord og avveininger som må gjøres, er knyttet til miljøkrav og hensynet til samisk kultur, og andre næringer som ikke har vært nevnt i debatten her i dag. Jeg mener at bergverksnæringen kan gi svært verdifulle bidrag til det samiske samfunnet, fordi aktiviteter og arbeidsplasser i de tradisjonelle samiske områdene er en forutsetning for at denne kulturen skal kunne overleve. Tidligere i vår tok Arbeiderpartiet initiativ til et samråd om bergindustri i Kautokeino. Der kom det mange nyttige innspill. Jeg har tro på at bergverksnæring og reindrift kan leve side om side, men man må gjøre veldig grundige avveininger. Det finnes ingen lettvinte løsninger, men jeg tror det finnes løsninger. Når det gjelder det representanten Bakke Jensen tok opp, om Sametingets rolle, mener jeg vi skal være veldig tydelige på at Sametinget ikke skal kunne diktere norsk bergverkspolitikk, men de har krav på å bli lyttet til. Storsamfunnet skal ikke overkjøre samiske interesser eller tradisjonelle samiske næringer. Her må respekt og en god dialog ligge til grunn. For å kvittere ut andre ting som ble sagt i representanten Bakke Jensens innlegg: Jeg vil si at vi har en fantastisk regjering. Den er i hvert fall en svært god regjering for bergverksnæringen, fordi mineralloven er ferdigstilt, og fordi bergverksnæringen har en rolle i nordområdestrategien. Og nå er det også varslet en gjennomgang av bergverkspolitikken.