Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2008-11-14:
Jeg er veldig glad for temaet som er reist i dag, og for de gode beskrivelsene av situasjonen som er gitt av både statsråden og mange av debattantene, kanskje best samlet i det representanten Lena Jensen sa, at dette er den største sosiale utfordringen vi står overfor. Det er viktig at det er vinklet på innsats i tidlig alder i forhold til barnehager og språkopplæring og også det som statsråden varslet: nye tiltak når det gjelder kvalitet i barnehagene. Jeg er også glad for at statsråden sa at det aldri er for sent, og at vi må sette inn sterkere tiltak i form av rådgivning og alternative undervisningsopplegg i ungdomsskolen og det som bl.a. Gorm Kjernli var inne på, nemlig nok lærlingplasser. Det gjelder også det statsråden sa videre om mye mer bredde, bl.a. innføring av praksisbrev og kompetansebevis, at det er veien å gå med tanke på dem som ikke greier det løpet som forrige taler beskrev, med hensyn til fagbrev osv. Men jeg tror også det er viktig å gå inn i den praktiske situasjonen, den konkrete situasjonen som mange elever og familier opplever i forhold til videregående skole. Det jeg ser på nært hold, er at elever etter å ha slitt seg gjennom ungdomsskolen, for det gjelder dessverre en del av dem, og kommer over i videregående skole – og de er ennå unge – plutselig oppdager at det faktisk er frivillig om de skal møte på skolen i morgen eller ikke. For første gang i livet synker det inn at i morgen kan de la være å gå på skolen. Det fører til at en del etter hvert finner ut at de kan bli hjemme, at de kan stikke til byen – finne på litt av hvert. Dette faller ofte sammen med at de er i de familiene der det ikke er særlig sterkt ansvar, særlig gode ressurser, når det gjelder å følge opp, henge på dem og sørge for at de ikke kommer inn i et feil spor. Det jeg ser da, er at det er veldig forskjellig hva som skjer. Noen kan – for å ta den dårligste varianten – oppleve at det eneste som skjer, er at det etter noen måneder kommer et brev fra noe som heter oppfølgingstjenesten, med tilbud om alternativer. Andre opplever ganske aktive skoler og aktive initiativ som er mye bedre. Det jeg mener vi bør vurdere, er å samle innsatsen overfor den tredjedelen som ikke fullfører videregående skole, på én hånd, nemlig i skolen, altså gi skolen ansvar for å følge opp elevene til de er 18 år. Det vil si å koordinere, samle, alle tiltakene og alle virkemidlene som ulike offentlige etater har, og som i dag er spredd på flere hender, i forhold til praksisplasser, yrkeskvalifiserende kurs, språkkurs osv. Når man da ser at det er elever som ikke greier å være i en klassesituasjon, ikke er i stand til å fullføre det løpet, skal ikke skolen slippe tak i dem, ikke se på at de tar seg noen runder på byen og kanskje blir borte for godt, men isteden sette seg ned og finne ut hvordan man kan sy et praktisk opplegg. Det er da skolen som skal disponere alle virkemidlene, ansvaret skal ligge der, hos dem som også kjenner disse elevene og disse familiene best. Om det da skulle ende med at det blir en jobb i en butikk i en periode, blir forskjellen fra det som er situasjonen nå, at det ikke bare blir tilfeldig – at det ikke kanskje bare blir noen uker før man slutter i butikken igjen – men at det kan kombineres med noen kurs, noe oppdatering, regnskapskurs, noe som eventuelt kan kvalifisere for at det blir en stabil yrkessituasjon, hvis det er det som blir alternativet. Eller man kan kanskje etter hvert komme tilbake til skolen igjen. Skolen skal altså være der og passe på at man ikke befinner seg i løse lufta fram til man er 18 år, og elevene skal føle at de er knyttet til skolen. Jeg tror man da i mye større grad vil kunne få fram egnede tilbud til alle, at det vil skapes mange godt tilpassede løsninger, og at ingen vil gå for lut og kaldt vann. Jeg håper at vi også kan gå inn i den debatten. Det er veldig bra alt det vi tar opp om hva som bør skje i forkant av videregående, helt fra barnehagealder. Det er helt grunnleggende, men vi må også se på sterkere mekanismer inn i selve den videregående skolen. Jeg vil bare til slutt nevne at når det gjelder hva vi gjør med videregående for å unngå å skape et klima for økt frafall, tror jeg at det som nå er vedtatt i Oslo bystyre om å innføre rent karakteropptak – altså at man får klarere A- og B-skoler – er en farlig utvikling. Hvis man samler de elevene som er svakest, som har de svakeste faglige forutsetningene, på noen skoler, tror jeg det blir vanskeligere å jobbe med frafallet. Jeg vil gjerne høre statsrådens vurdering av det spørsmålet i tilknytning til dagens interpellasjonsdebatt.