Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Representanten Trettebergstuen sier at vi ønsker oss en familie med mor, far og barn. Vi lever i den virkelige verden, vi også, vi vet at det ikke er sånn. Men vi ønsker faktisk, vi drømmer om, at barn har rett til både en mor og en far. Det kan hende at virkeligheten er en tur med Säfflebussen eller flyet til København, men det er fremdeles ikke lov med assistert befruktning i Norge - om man aldri så mye reiser med Säfflebussen til København! Jeg har sittet og hørt på debatten. Man har snakket om disse barna - at disse barna kommer, og at det kommer flere av dem. Ja, det gjør nok det, men er det voksne menneskers behov eller barns rett vi da snakker om? Er det voksne menneskers behov for å bli foreldre, for å kunne føde barn, eller tenker de allerede da på konsekvensene av å sette et barn til verden gjennom assistert befruktning i utlandet og hvordan det oppleves for det barnet når det vokser opp i Norge? Det burde ikke være noen spesiell overraskelse at Fremskrittspartiet er imot hele dette lovforslaget. Motivene for vår motstand er flere, og argumentene er mange. For meg personlig vil det likevel være barnet som er det viktigste - barnet og barnets rett til både å kjenne sitt biologiske opphav før det blir 18 år, og til å ha rollemodeller - gode rollemodeller - av begge kjønn. Det er ikke til å legge skjul på at dette gjør meg svært trist, det som vi nå ser. Det kan være flere motiver for at den homoseksuelle bevegelsen ønsker å endre ekteskapsloven. Jeg tror at det viktigste argumentet ikke er å få muligheten til å gifte seg i kirken, men at det er muligheten til å få assistert befruktning og bli vurdert som adoptivforeldre som har vært den drivende kraft. Da er det vanskelig å forstå at LLH benekter at man dytter barn foran seg i kampen for anerkjennelse og aksept. Jeg leste at LLH - Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring - har skiftet leder, og at hun skal ha holdningsskapende arbeid som sin viktigste og prioriterte oppgave de neste årene. Da håper jeg faktisk også at man føyer til at man bør skoleres litt i respekten for andres meninger. Jeg la også merke til statsrådens kommentarer om at de som er uenige med statsråden, rakker ned på homofile og diskriminerer homofile. Heller ikke statsråden viser respekt for at andre har andre meninger. For det er vel ikke til å komme bort fra at Fremskrittspartiets representanter som deltar i debatter som LLH arrangerer, ikke blir hørt. Man blir møtt med buing og hatske kommentarer. Vel, krever man respekt, skal man også fortjene respekt. La meg så starte med begynnelsen, altså assistert befruktning. Fremskrittspartiet har støttet å gi par som av medisinske årsaker ikke kan få barn, hjelp ved assistert befruktning. Når vi snakker om par, så snakker vi om mann og kvinne. At noen kanskje tolker det dit hen at det er medisinske årsaker til at lesbiske ikke kan få barn, vil vi protestere på det. Som kjent er Norge det sjette landet som nå sannsynligvis innfører en eller annen form for kjønnsnøytral ekteskapslov. Nederland, Belgia, Canada, Spania og Sør-Afrika var før oss. Ingen av disse landene tillater assistert befruktning, og to av landene tillater heller ikke adopsjon. Det er altså ingen automatikk i at fordi om man får en kjønnsnøytral ekteskapslov, får man automatisk rett til å få barn enten ved assistert befruktning eller ved adopsjon. Så hvorfor gjøres dette i Norge - hvis man ikke hadde vært helt bevisst på at det var nettopp muligheten til å shoppe barn som var tanken bak, og til å designe en familie? Vi hørte under høringene om denne saken at LLH sa klart og tydelig at sædceller ikke kan trøste hvis barn gråter, men medmor kan. Sædceller kan ikke lese bøker på sengekanten, men medmor kan. Denne holdningen til biologisk far er jo nærmest som å gjøre han til en parentes, og jeg har stor forståelse for de hundrevis av mail vi nettopp har fått om denne uttalelsen. Man kommer ikke nærmere ved å si at hadde man kunnet framstille sædceller kjemisk, hadde menn og fedre vært unødvendig. Man viser også til statistikk om hvor bra det har gått med barn som vokser opp med homofile foreldre. Og det ser ut til å ha gått tilsynelatende godt med disse barna. Men problemet er jo at denne statistikken bygger på et svært lite antall, som er brukt i empirien, noe som selvsagt også gjenspeiler seg i undersøkelsen. Skal man ha troverdig statistikk, må underlagsmaterialet bygge på et noe høyere antall enn det disse undersøkelsene viser til. I proposisjonen åpner man også for at det er helt greit å reise til land og foreta assistert befruktning, land hvor sæddonor ikke er kjent. Det betyr at man tar fra barnet all mulig rett til å finne ut hvem som er dets biologiske opphav. Dette bryter helt klart med Barnekonvensjonen. Og det undrer meg at vi som er så opptatt av hva alle andre land gjør, og av hvor forferdelig det er at de bryter med ulike konvensjoner, ikke bryr oss om verken menneskerettigheter eller konvensjoner når det gjelder våre egne lover og regler. Så til adopsjon. Etter at Sverige gav muligheten for homofile til å adoptere, vet vi at det er svært mange land som ikke vil gi noe rom for adopsjon til Sverige i det hele tatt. Fordi man i en rekke land ikke aksepterer homofili, aksepterer man heller ikke adopsjon av sine barn til land hvor dette er mulig. Det gjelder muslimske land, og land som er store på adopsjon til Norge, som India og Kina. Det som bekymrer meg med dette, er at noen av disse landene også lukker muligheten for heterofile par i Norge til å adoptere. Og det er leit, for det er nok av barn som trenger å få trygge og gode oppvekstvilkår, som ikke får muligheten til å komme til gode foreldre i Norge. Jeg nevnte i starten av dette innlegget at det er fullt mulig ikke å åpne for adopsjon selv om man skulle ha en kjønnsnøytral ekteskapslov. Det burde vi faktisk tenke over, særlig fordi dette ikke blir noe annet enn et symbolsk vedtak for de homofile, all den tid ingen av landene Norge bruker som adopsjonsland, og som de norske adopsjonsforeningene samarbeider med, godkjenner søkere som lever i et homofilt samliv, fordi samlivsformen ikke er akseptert. Som nevnt tidligere, i noen land er det til og med forbudt. Det ble også nevnt under høringen, og jeg har også hørt det her i salen i dag, at man viser til at enslige kan være homofile når man adopterer, men så snart man flytter sammen med en annen, blir det ikke akseptert. Det som har vært nevnt, er at ingen har spurt om man var homofil, men det er ikke helt riktig. Er du enslig søker og ønsker å adoptere fra f.eks. Kina, må du altså skrive under en egenerklæring om at du ikke er homofil. Så man kan fortelle sannheter og halvsannheter og så blir det helt plutselig en helt annen betydning. Så det som bekymrer meg, er at kampen for de homofiles rettigheter er viktigst og går på bekostning av barn. Derfor ønsker jeg ikke å støtte dette forslaget.