Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Det var interessant å høre saksordførerens gjennomgang – det kunne omtrent vært en hvilken som helst debatt. Man ender opp med den samme konklusjonen om at alt går bra, vi gjør alt som vi har gjort før, og det er ingenting å klage på, ingenting å forbedre. Det er den samme leksa. Sant skal sies: Det er ganske bra i Norge, vi har det ganske godt, og vi har ikke altfor mye å klage på. Men det går likevel an å finne bedre løsninger på de utfordringene vi faktisk har. De siste årene har vi fått en stadig rikere stat, og vi har fått et næringsliv som sliter stadig mer. Konkurranseutsatt sektor i Norge sliter stadig mer, og lønnsnivået i Norge er ca. 50 pst. høyere enn i våre konkurrentland. Det krever selvfølgelig at vi jobber enda smartere, enda bedre, enda bedre med IKT-løsninger, osv. Men det er ikke sikkert at vi er 50 pst. smartere enn alle våre konkurrenter, og det viser også at industrien sliter. Denne evige troen på ansvarligheten hos partene i arbeidslivet som vi ser fra regjeringspartiene, er interessant – ikke minst når vi står midt i en konflikt som mange mener er merkelig. Jeg vil tro, hvis man skal tro på retorikken til foregående taler, at hun er særlig uenig i denne konflikten, fordi man ligger 50 pst. over i lønnsnivå allerede, og fordi ansvarligheten tydeligvis ikke er til stede. Frontfagsmodellen – det høres veldig flott ut – betyr at den lønnsutviklingen konkurranseutsatt industri tåler, skal resten av samfunnet tåle. Men så må man heller ikke glemme at samtidig øker antallet offentlig ansatte, det er den sektoren som øker mest, og offentlig sektor gir ikke inntekter til det offentlige, det er bare utgifter. Da blir «ansvarlighet» et litt merkelig uttrykk. Videre har man et økende antall uførepensjonister, og når man får stadig flere uførepensjonister, er det stadig færre som bidrar til samfunnets ve og vel. Det er rart at landet som flyter over av melk og honning, som har de beste permisjonsordningene, de korteste arbeidsdagene, de lengste feriene, osv., har størst antall uføre. Det er noe som ikke stemmer. Landet med melk og honning er tydeligvis også et land hvor folk jobber mye mindre enn hva man burde forvente, og hva man faktisk burde kreve. Når vi ønsker å gi skattelettelse istedenfor lønnsøkning, er det nettopp for å forsvare eksportrettet industri. Vi har en svært rik stat og et næringsliv som sliter, og istedenfor å spare alle pengene og salte alt ned i utlandet for fremtidige generasjoner, ønsker vi at noe kan gå til skattelettelser – ikke som foregående taler sier, at vi ikke vil kutte noe sted; hele poenget med skattelettelser istedenfor lønnsøkninger er at det er istedenfor lønnsøkninger. Staten tar regningen til bedriftene, det er det som er ideen bak dette – eller akkurat slik som det ble gjort på 1970-tallet, med det som het Kleppe-pakker. Da var det tydeligvis ikke så uansvarlig likevel å gjøre akkurat det samme, nemlig å gi skattelettelser istedenfor lønnsøkninger. Det går an å tenke nytt. Det er ikke slik at enhver ny tanke er skremmende og noe man alltid skal se bort fra. Og så kan det også være at Fremskrittspartiet av og til kommer med en klok idé, som andre kan kopiere senere. Jeg tar med dette opp forslaget fra Fremskrittspartiet.