trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-02:
Jeg tror jeg faktisk skal nøye meg med å si at SV er veldig fornøyd med det som er blitt resultatet her. Vi fikk gjennomslag for SVs syn i komiteen, og saksordføreren har på en utmerket måte redegjort for det som er vårt syn. Dermed tror jeg egentlig SV også har sagt hva vi står for.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2004-06-02:
I Ot.prp. nr. 32 foreslår Regjeringen å endre straffeloven § 382, slik at filmer "der det i underholdningsøyemed er gjort utilbørlig bruk av grove voldsskildringer", kan vises offentlig. Framvisning foreslås imidlertid kun tillatt dersom den ikke skjer i næring ingen under 18 år er til stede under visningen framvisningen skjer i lokaler der det kan føres kontroll med at ingen under 18 år er til stede visningen er varslet til politiet Bakgrunnen for lovforslaget er et anmodningsvedtak fra Stortinget. Vedtaket ble fattet i 1998 uten støtte fra verken Kristelig Folkeparti eller Senterpartiet. Jeg har merket meg at et flertall av høringsinstansene støtter forslaget i proposisjonen. Det legges vekt på at forslaget vil utvide informasjonsfriheten gi økt mulighet til å utøve kritikk mot og holde faglige debatter om bruk av grove voldsskildringer i film gi økt mulighet til å utøve kritikk mot Filmtilsynets myndighetsutøvelse Det framheves dessuten at grove filmatiske voldsskildringer i dag er tilgjengelig for mange, bl.a. gjennom privat import, Internett og satellittkanaler. Dette er distribusjonskanaler som i mange tilfeller ikke rammes av straffeloven. Tunge høringsinstanser som f.eks. Riksadvokaten og Oslo statsadvokatembete advarer imidlertid sterkt mot lovendringen. De legger vekt på at voldsskildringer kan ha en uheldig signal- og påvirkningseffekt. Videre mener de at det foreslåtte unntaket i straffeloven § 382 er for vidtgående, og at vilkårene som oppstilles, vil være vanskelige å håndheve. Kristelig Folkeparti har ikke endret standpunkt hva gjelder økt adgang til å vise grov voldsfilm. Vi mener fortsatt at straffelovens offentlighetsbegrep, slik regelen i dag gjelder for pornografisk film, må legges til grunn også med hensyn til visning av grove voldsfilmer. Etter vår oppfatning kan voldsskildringer ha en uheldig signal- og påvirkningseffekt. Det bør derfor ikke åpnes for økt framvisning av filmer med grovt voldelig innhold. Vi mener dessuten at unntaket er for vidtgående, og at vilkårene vil være vanskelige å håndheve. Jeg vil imidlertid utrykke tilfredshet med at justiskomiteens flertall går inn for at vilkårene for framvisning av grov voldsfilm blir noe strengere og noe lettere å praktisere enn det som foreslås i proposisjonen. På denne bakgrunn vil Kristelig Folkeparti stemme imot forslagene i innstillingen.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2004-06-02:
Det følger av skadeserstatningsloven § 5-2 at erstatningsansvaret kan lempes dersom domstolen etter en konkret vurdering i den enkelte sak finner at ansvaret vil virke urimelig tyngende for den ansvarlige. Ved vurderingen skal man ta hensyn til skadens størrelse, den ansvarliges økonomiske bæreevne, foreliggende forsikringer og forsikringsmuligheter, skyldforhold og forholdene ellers. Bestemmelsen er en sikkerhetsventil mot for omfattende erstatningsansvar i enkelttilfeller. Et for omfattende erstatningsansvar vil i enkelte tilfeller kunne virke ødeleggende både på betalingsviljen og på betalingsevnen, og dermed slå uheldig tilbake på den skadelidte. Representantene Ellingsen og Kvakkestad foreslår i Dokument nr. 8:32 å innskjerpe skadeserstatningsloven § 5-2. De vil frata domstolene mulighet til å lempe erstatningsansvaret dersom grunnlaget for erstatningen er en forsettlig straffbar handling. Både jeg og Kristelig Folkeparti støtter intensjonen bak forslaget og er enig med forslagsstillerne i at enhver er ansvarlig for sine handlinger. Det er viktig at den utmålte straff gjenspeiler handlingens straffverdighet. En ulovlig, straffbar handling som er utført forsettlig, skal det reageres klart og konsekvent mot! Det er imidlertid viktig for meg å presisere at erstatningsansvaret ikke ivaretar de samme hensyn som straffen gjør. En økonomisk erstatning skal i hovedsak gjenopprette det konkrete tap den skadelidte er påført, mens straffen har et preventivt formål og skal gjenspeile alvoret i den handling som er begått. Skadeserstatningsloven § 5-2 gir ikke grunnlag for å redusere erstatningsansvaret dersom den ansvarlige har utført handlingen med graverede skyld. Dette gjelder uten hensyn til om det økonomiske ansvaret et meget tyngende. Lempningsregelen er og skal være en unntaksregel. Høyesteretts praksis viser at bestemmelsen praktiseres strengt. Blant annet er lempning avvist i saker om grove integritetskrenkelser, noe som er i tråd med Stortingets intensjon. Det er etter Kristelig Folkepartis oppfatning viktig å holde fast ved at retten skal ha en viss frihet til å fastsette både straff og erstatning i det konkrete tilfellet. Lovgiver bør ikke sette for stramme rammer for domstolene. Gjør vi det, kan resultatet bli lite rimelig i det enkelte tilfellet. Kristelig Folkeparti støtter ikke forslaget om å endre skadeserstatningsloven § 5-2. Vi mener at forslaget bør avvises.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2004-06-02:
Denne proposisjonen går i korthet ut på å legge til rette for bevisopptak uten at motparten varsles på forhånd, der det er fare for at formålet med bevisopptakene ellers vil forfeiles, f.eks. fordi det er grunn til å mistenke motparten for å ville ødelegge de aktuelle bevisene før bevisopptaket iverksettes, dersom vedkommende varsles på forhånd. Komiteen stiller seg i dag enstemmig bak denne lovendringen. De nye reglene som er foreslått, gjelder bevisopptak før sivil sak reises. Til nå har det vært et rettssikkerhetsproblem at parter som varsles om bevisopptak, vil kunne ødelegge bevisene eller tilpasse seg på andre måter. Høyre er opptatt av at domstolen får seg forelagt sikre bevis. Når denne loven blir iverksatt, får retten en utvidet adgang til å sikre bevis uten at motparten kan hindre at beviset sikres. TRIPS-avtalen, avtalen om handelsrelaterte sider ved immaterielle rettigheter, er en del av WTO-avtalen om opprettholdelse av Verdens Handelsorganisasjon. Etter en avgjørelse av Høyesteretts kjæremålsutvalg ble det klart at norsk rett ikke er i samsvar med TRIPS-avtalens minimumskrav til statens lovgivning om vern av immaterielle rettigheter. For saker om inngrep i immaterielle rettigheter vil forslaget føre til at Norge tilfredsstiller kravene i TRIPS-avtalen. I denne saken var samtlige høringsinstanser som uttalte seg, positive til mulighet for bevisopptak uten at motparten varsles. Denne muligheten til bevisopptak kan øke rettssikkerheten ved at den styrker muligheten for riktige avgjørelser. En samlet komite er enig med statsråden i at denne muligheten for bevisopptak gjøres generell, slik at det ikke oppstår avgrensningsspørsmål i forhold til f.eks. beslektede sakstyper.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-06-02:
Jeg velger å tolke dette innlegget fra representanten Hagen som et godt bevis på at han ikke har fulgt med i timen når det gjelder spørsmålet om utvikling av norsk strafferettspleie. For det første oppfatter jeg det ikke slik at det er en stor mistillit mellom befolkningen og domstolene, eller mellom denne lovgivende forsamling og domstolene, når det gjelder straffeutmåling i Norge. Dette er en gammel plate som Fremskrittspartiet egentlig har kjørt i mange år. De sier bare det samme gang på gang, men det blir ikke noe mer riktig av den grunn. Hvis man går inn i de forskjellige lovbrudd som Fremskrittspartiet har vært særlig opptatt av, har man jo nettopp sett at Høyesterett særlig har tatt hensyn til signaler fra denne lovgivende forsamling om straffenivået, f.eks. når det gjelder voldtekt. Det er også årsaken til at straffenivået f.eks. når det gjelder voldtekt, i løpet av de siste årene så å si har blitt fordoblet. Vi kan ikke fra denne talerstolen fortsette å innbille både velgere og borgere av landet at alt er status quo, og at ingenting utvikler seg. Det er faktisk slik at dette har også domstolene tatt på alvor. Jeg oppfatter det nettopp slik at man har brukt den muligheten man har til å heve straffenivået, bl.a. på bakgrunn av politiske signaler og også endringer i loven. Men når man kommer innenfor dette, mener jeg det er avgjørende viktig at domstolene nettopp nå, i den tida vi går inn i, får muligheten til i større grad å velge både type reaksjon og hvor lang reaksjonen skal være, enten det er straff eller erstatning. Det rare er jo at det er både meddommere som rekrutteres fra Fremskrittspartiet, og fremskrittspartiaktivister ute som kanskje reagerer aller mest og skriker høyest i forhold til spørsmålet om urettferdige reaksjoner overfor enkeltpersoner. Når en 16-17-åring f.eks. har skadet en offentlig bygning og fått et massivt erstatningskrav mot seg, er det gjerne nettopp folk fra Fremskrittspartiet som reagerer på urettferdigheten, og på hvorfor kravet ikke er lempet. Jeg mener at skal reglene ha legitimitet og vi ha tillit til reglene - vi kan stå her og snakke lenge om at vi skal ha høyest mulige strafferammer - må vel spørsmålet til slutt bli om disse reaksjonene virker. Får vi mindre kriminalitet av det? Det må være det som er interessant for oss alle, ikke minst for Fremskrittspartiet, som har gjort det til sin fanesak å bekjempe kriminaliteten. I så måte føler jeg at når man skal gå inn i debatten, slik representanten Hagen nå gjør i forhold til spørsmålet om hvorvidt domstolene er lydhøre overfor politikerne, og om det har skjedd noe i forhold til straffenivået, får man også se på det man faktisk rår over, og der har man hatt en betydelig straffeskjerping på områder hvor Fremskrittspartiet har vært opptatt av å få det. I så måte har man fått det man har bedt om. Om effekten kommer, det er en annen sak.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2004-06-02:
Erstatning kan gjøres gjeldende når en gjerningsmann skal rette opp den skade han har påført en annen. Dette er altså et spørsmål om hvorvidt den personen som forvolder skade, skal stå til ansvar for sine handlinger og gjøre opp for seg. Straff skal påføres i forhold til alvorlighetsgrad, bevissthet og bæreevne. Altså: Vi er innforstått med at dette er to vesensforskjellige ting. Når det gjelder erstatning, tar en utgangspunkt i offerets behov, ikke i statens ønske om fordeling av goder og byrder. Vi i Fremskrittspartiet mener at dersom en erstatning er et resultat av en straffbar handling, bør dette stå i en særstilling, spesielt når dette er gjort forsettlig. Vi ser det som uforståelig at et erstatningsansvar som har blitt påført ved at en har begått en forsettlig straffbar handling, kan lempes. Vi synes faktisk det er litt rart at gjerningsmannens andre forhold skal medføre rabatt når han har gjort noe med forsett. En kan ha forståelse for muligheten for lempning ved uaktsomhet, men ved forsett må en gjerningsmann kunne forstå hva som vil kunne inntreffe. Vi ser det som lite heldig at det er offeret for en forsettlig straffbar handling som må bære deler av det økonomiske ansvaret til gjerningsmannen. Skal offeret bære det økonomiske tapet for at staten ved domstolene ønsker å gi en rabatt til den kriminelle? Denne eventuelle rabatten burde staten eventuelt stått for selv, dersom en synes det er så viktig å synes synd på personen som har begått den forsettlige handlingen og forvoldt skaden. Flertallet skylder på gjerningsmannens muligens ødelagte betalingsevne og betalingsvilje, dersom han måtte betale den fulle erstatningen. Offerets økonomiske situasjon, og eventuelle problemer med betalingsevne grunnet påføring av økonomisk skade, er ikke så viktig. Igjen viser en at norsk kriminalpolitikk er opptatt av å verne den stakkars kriminelle. En ser at praksis har vært slik at ikke-økonomisk erstatning, som i og for seg tar utgangspunkt i en helhetlig skjønnsvurdering, ikke lempes. Og det er i og for seg forståelig. Skulle den blitt lempet, hadde en ikke kommet fram til et beløp i skjønnsutøvelsen, men når det gjelder den økonomiske erstatningen, som går ut på beregning av hvilken skade den skadelidte har hatt, er det litt dramatisk at offeret faktisk skal bli satt i samme situasjon som hvis han ikke hadde blitt utsatt for en kriminell handling. Her må altså offeret ta litt av belastningen, fordi det tross alt er en gjerningsmann en strengt tatt bør ta større høyde for. Og så til slutt: Det er helt riktig at Fremskrittspartiet ikke ønsker å vedta en generell lov uten strafferammer, hvor domstolene bare får beskjed om å dømme slik de til enhver tid finner best. Vi ønsker rammer for hvordan vi synes dommene bør utformes. Det er slik straffeloven i og for seg er oppbygd. Og så er det nok helt riktig at vi ønsker en noe tøffere og noe striktere kriminalpolitikk, ikke minst med en klart større grad av forutsigbarhet. Jeg tar herved opp forslaget fra Fremskrittspartiet.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2004-06-02:
Jeg ønsker bare å presisere i forhold til vårt framsatte forslag at det gjelder naturligvis også lovteksten som ligger her, og sånn sett beklager vi at det ikke har kommet tydelig fram.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-02:
Det var innlegget til Arbeiderpartiets Knut Storberget som fikk meg til å be om ordet. Jeg skulle gjerne hatt langt mer enn tre minutter for å komme med noen prinsipielle synspunkter. Når Knut Storberget velger å ta opp en del prinsipielle synspunkter på forholdet mellom de tre statsmakter, særlig mellom domstolene og lovgiver, og han gir uttrykk for at man må ha vide rammer for domstolenes frie skjønn, som er at man selvsagt setter seg til doms i enkeltsaker etter en gjennomføring av sakene hvor vitneførsel og annet kommer på bordet, og at man må ha tillit til domstolene, så vil jeg hevde at da må man se litt på erfaringene med det. Og de erfaringene som vi som lovgiver har fra de siste 10, 15, 20 år, viser faktisk at det er tegn til en alvorlig uoverensstemmelse, nesten konflikt, mellom domstolene og lovgiver. Lovgiver blir valgt av det representative demokrati, slik at hvis domstolene til stadighet dømmer på en måte som ikke er i samsvar med folkets oppfatning av hva som bør være naturlige reaksjoner, så kan det representative demokrati gi seg utslag i at man da velger en annen lovgiver, eller en annen sammensetning av lovgiver, for å korrigere domstolene. Men denne maktfordelingen er jo slik at lovgiver gjennom sin lovgivningsprosess gir instrukser til domstolene, også når det gjelder straffeutmåling. En rekke straffebestemmelser har forskjellige minimums- og maksimumsstraffer som lovgiver har fastlagt, og som domstolene må holde seg innenfor. Men når så domstolene, kanskje særlig i den senere tid, har tiltatt seg lovgivningsmakt og åpent uttrykt at man er interessert i det, må lovgiveren etter min oppfatning sette foten ned. Og vi er nå i den situasjon at enstemmige justiskomiteer har uttalt at domstolene ved Høyesterett i spissen bruker altfor ofte den nedre grense i sin straffeutmåling på en rekke av straffelovens bestemmelser. Høyesterett har også gjort det klart at den eneste måten de vil lytte til lovgiver på, er ved at lovgiver endrer lovbestemmelsene om straffeutmåling. Det er det som Fremskrittspartiet har lagt seg på, og som vi kommer til å følge opp. Når domstolene ikke har vist at de egentlig fortjener den tillit og det frie skjønn og de vide rammer, som også Kristelig Folkepartis representant nevnte, er det lovgiver som må reagere, etter vår oppfatning. I dag har vi dessverre en situasjon hvor lovgiver i langt større grad må ivareta sin representative plikt overfor folket, og det er noe vi tar alvorlig, i motsetning til enkelte andre i denne salen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-02:
La meg først få utfordre Knut Storberget til å dokumentere sine noe - vil jeg tro - meget lettvinte påstander om at Fremskrittspartiets såkalte aktivister som er med som legdommere, har det synspunktet som han har. Det er lett å slenge ut en slik påstand. Jeg ser frem til å få navn på hvilke domstoler, personer og domsavsigelser som er grunnlaget for den påstanden. For det andre: Ja, vi er fullt klar over at det har vært en viss bevegelse, men når man begynner på det ekstremt lave straffeutmålingsnivå, vil faktisk en dobling ikke bety noe særlig. Det er det vi ser. Det har vært en viss bevegelse akkurat når det gjelder voldtekt, men man er nesten aldri i den øvre halvdelen av den ramme som gjelder straffeutmåling for voldtekt. Man er fremdeles rundt gjennomsnittet eller på midten av rammen og under. Når det gjelder straffer, er det helt klart at lengre straffer, særlig for vinningskriminalitet begått av gjengangere, ville ha hatt en renovasjonsvirkning, spesielt i forhold til folk som har begått 40 hytteinnbrudd og til sammen får seks måneder i fengsel. Hadde man hatt vårt system, hvor man sonet én straff av gangen, ville de kanskje ha sittet inne i åtte år, og da ville de i hvert fall ikke ha begått kriminalitet i de sju og et halvt årene lenger i fengsel, da de ville ha vært avskåret fra å begå kriminalitet. Nå er de ute etter seks måneder, og så er det et nytt raid med en lang rekke hus- og hytteinnbrudd. Hvis man også la litt vekt på det som universitetet kaller renovasjonseffekten av det å være avskåret fra å begå straffbare handlinger, ville man fått en betydelig reduksjon. Politiet opererer vel med at det er ca. 80 pst. av vinningskriminalitet som begås av 20 pst. av de kriminelle, altså gjengangerne. Da ville man helt klart ha fått en virkning. Fremdeles er det slik at domstolene etter vår oppfatning ikke viser den nødvendige forståelse og oppfølging av klare signaler. Representanten Storberget mente at jeg ikke fulgte med i timen. Jeg kunne jo da være freidig og svare at jeg skal ikke forutsette at Knut Storberget har fulgt med i timen før han kom inn i klassen. Men jeg har vært med i debatter her i lang, lang tid før Knut Storberget kom, og da kunne vi dokumentere enstemmige uttalelser om straffeutmåling fra justiskomiteen som ikke hadde hatt noen virkning. Så har det nå i den senere tid når det gjelder enkelte saker, f.eks. voldtekter, vært en viss heving av straffenivået. Men i samsvar med hva det norske folk i mange sammenhenger har vist, og som også meningsmålinger har vist, er det Fremskrittspartiet som er på linje med befolkningen, som ønsker en betydelig heving av straffereaksjonen for vanlig kriminalitet.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2004-03-31:
Jeg foreslår Elisabeth Røbekk Nørve.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
På vegne av Lodve Solholm og meg selv vil jeg fremme et forslag om å etablere et nytt landsdekkende såkornfond som skal gjøre det lettere for nye kunnskapsbedrifter å finansiere sin virksomhet i oppstartfasen.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Salget av SND var det SV som gav fullmakt til. Fremskrittspartiet trakk sin fullmakt. Vi var først ute, fordi vi innså, som jeg den gangen sa, at dette ville være som å selge høns i regnvær. Nå er det Telenor som er aktuell, og det er da også gitt en fullmakt til å gå ned til i overkant av 50 pst., ja, Regjeringen kan sågar gå ned til 34 pst., hvis det skjer i form av en strategisk allianse. Men det store problemet er, slik jeg ser det ut fra tidligere milliardnedsalg, at størsteparten av verdiene går ut av landet. Når vi ser på tidligere nedsalg i Telenor og Statoil, har mellom 80 og 90 pst. av verdiene gått ut av landet. Og vi vet at når det er snakk om salg i milliardklassen, er det svært vanskelig for private norske kilder å reise kapital. Kun 5 pst. av det private eierskapet på Oslo børs er norsk. Og en del av våre finansinstitusjoner er i ferd med å flytte ut av landet. Hvordan vil statsministeren bidra, slik at norske private kilder i større grad kan være med og konkurrere om verdifulle biter av norsk næringsliv?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Jeg har følgende spørsmål til landbruksministeren: «Tall fra SIFO viser kraftig prisstigning på norsk mat. Til tross for svakere kronekurs er grensehandelsutsatte varer i gjennomsnitt 42 pst. dyrere i Norge enn i Sverige. Ved halveringen av matmomsen skulle prisreduksjonen komme forbrukerne til gode. Når vil statsråden presentere marginundersøkelser som avslører hvilke ledd i matvarekjeden som har spist opp deler av avgiftskuttet?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Jeg takker statsråden for svaret. Vi får da avvente de marginundersøkelsene som statsråden har varslet skal komme i løpet av året. Jeg tror det er tre viktige grunner til de økte matvareprisene. Det er for det første at enkelte ledd i matvarekjeden har tatt ut økte marginer. For det andre har vi fått en ny kjøttkontrollavgift, som er en meravgift i hundremillionersklassen, og for det tredje har vi i de siste jordbruksoppgjørene hatt økte målpriser. Dette har i sum bidratt til høyere matvarepriser. Det får vi nå bekreftet. Når det gjelder landbrukets situasjon, vet vi at det har vært et betydelig rentefall det siste året. Vi har mistet mellom 3 000 og 4 000 årsverk. Egentlig har det skjedd en betydelig effektivisering av landbruket. Foreløpige beregninger før jordbruksforhandlingene har startet, viser at bønder kommer mellom 15 000 kr og 20 000 kr bedre ut pr. årsverk. Vil statsråden under jordbruksforhandlingene nå legge trykk på at man for å holde matvareprisene nede ikke øker målprisene?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Jeg takker statsråden for dette svaret. Det er gledelig å høre at statsråden vil følge opp det han har sagt, at prisene på norske matvarer må ned. Statsråden har jo også gjort en del, og det skal han ha honnør for. Det gjelder konsesjonsgrenser i kraftfôrbaserte produksjoner – som bidrar til rasjonalisering – økte muligheter for samdrift, omsettelige melkekvoter og en del andre ting. Men dette er altså ikke nok, når man ser på statistikken. Selv om matprisene også øker i en del andre vestlige land, blir prisforskjellene like store eller større. 1. mai får vi en del matvareprodusenter – tidligere østblokkland – inn i EU. Det vil bidra til et nytt prispress mot norske matvarer, selv om vi ikke er EU-medlemmer. Har Regjeringen en strategi eller en tanke for hvordan man skal demme opp for det nye prispresset som nå kommer?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
På vegne av representantene Øyvind Korsberg, Per Sandberg og meg selv vil jeg fremme forslag om en tiltaksplan for bygging av gasskraftverk i Norge med samme krav til CO2-håndtering som i EU.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Jeg har følgende spørsmål: «Det vises til tidligere spørretimer hvor statsråden gjentatte ganger har påstått at konvensjonelle gasskraftverk ikke er lønnsomme, og at Regjeringen ikke kan gripe inn i investeringsbeslutningen for potensielle utbyggere. Samtidig sier statsråden at Regjeringen legger opp til omfattende forskning på CO2-håndtering for at fremtidsrettede gasskraftverk skal kunne bygges. Tror statsråden gasskraftverk med CO2-håndtering vil bli mer lønnsomt for utbyggere enn konvensjonelle gasskraftverk?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Jeg takker statsråden for svaret, som nok en gang viser at Regjeringens politikk – hvis man kan kalle det det – ikke henger sammen på dette området. Jeg trodde at alle visste at CO2-håndtering er en svært så kostbar løsning, og at det på dette området i mange, mange år framover ikke vil være teknologi tilgjengelig som vil være kommersielt forsvarlig. Og som om ikke det er nok, vil det gå store mengder energi til spille ved denne type rensing. Man får altså en lavere utnyttelsesgrad av gassen. Har statsråden og Regjeringen tatt dette med i sine regnestykker når de beregner kostnadene med de særnorske utslippskravene for å nå klimamålsettingene?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. «I dag er ikke dette lønnsomt», sier statsråden. Han framstiller det hele tiden som om det er forholdet mellom gasspriser og elpriser som er den eneste årsaken til at gasskraftverk ikke blir bygd i Norge. Jeg deltok sist fredag på en energikonferanse i NHO-regi, hvor statsråden også var innom. Der kom det klart fram fra aktørene at dette bare var en del av årsaken. Usikkerheten rundt kostnader ved framtidige utslippskrav samt stadige negative politiske signaler var like viktige årsaker. I tillegg var det ønske fra noen om infrastruktur for gassen. Når skal statsråden lytte og ta innover seg de signalene som kommer fra næringen, i stedet for å arbeide aktivt imot, når han egentlig sier at han er for?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
På vegne av representantene Anne Helen Rui, Gunn Karin Gjul og meg selv vil jeg fremme forslag om regelendringer og tiltak for å redusere straffesaksbehandlingstida.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Mitt spørsmål til justisministeren er: «Enkeltpersoner, forsikringsselskap og brann- og ambulansetjeneste har i den senere tid rapportert om svært alvorlig svikt i politiberedskapen. Hvis beskrivelsene av svikten er riktig, er dette forhold som er stikk i strid med intensjonen i den vedtatte politireformen: et nærere, mer synlig og bedre politi. Justisministeren har så langt forholdt seg passiv og henvist til evalueringen i 2005. Vil statsråden nå foreta seg noe for å rette opp en skjevutvikling, og er han bevisst sitt gjennomføringsansvar?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Jeg takker for svaret. Jeg savner aktivitet fra politisk ledelse i Justisdepartementet i forhold til akkurat denne problemstillingen vi nå drøfter. Er det slik at alle de innspill og ytringer som kommer i forhold til hvordan politiet fungerer og ikke fungerer i Norge, er feilbeskrivelse, har man et alvorlig informasjonsproblem. Hvis det er slik at noen av de innspillene som kommer, faktisk har noe i seg, skal man etter min mening leve i et rimelig lite vakuum for ikke å oppfatte at det er en utfordring i forhold til gjennomføringen av reformen. La det være sagt med én gang: Jeg mener faktisk at intensjonene bak reformen er gode, og for så vidt er det også mye god effekt av reformen. Det vil forspilles hvis vi ikke nå får aktive tiltak som kan bidra bl.a. til en aktiv vaktordning, slik at aktiv nærhet i forhold til hvordan politiet fungerer, faktisk blir noe bedre. Det er der jeg etterlyser tiltak fra justisministeren. Hvordan operasjonssentralene har fungert og lammet mange lokale politistasjoner, er et eksempel på det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Dette er en spennende debatt. Jeg er glad for at justisministeren for så vidt imøteser den muligheten vi får i Stortinget senere, for vi trenger en bredere debatt og mer tid i forhold til dette. Jeg vil samtidig understreke og utfordre justisministeren i forhold til det som var intensjonen i politireformen, nettopp det at politiet skulle komme nærmere befolkningen. Så opplever vi at den beredskapen og den tilstedeværelsen som man har bl.a. i Hedmark, faktisk er blitt betydelig svekket. Etter kl. 16 er det nærmest umulig å møte en polititjenestemann på politistasjonen, enten det er i byer som Elverum og Kongsvinger eller andre steder. Det er klart at folk reagerer på det, for en del av polititjenesten er faktisk å skape trygghet og å vise lokalbefolkningen at man er til stede, ikke bare å oppklare saker og ha rask saksbehandling. Det er der jeg mener at politisk ledelse i Justisdepartementet i mye større grad burde ha gått inn og sagt at når vi har en så viktig reform på trappene og skal gjennomføre den, er det viktig at vi ikke taper den nærheten.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. En av de største urettferdighetene i dagens pensjonssystem er at mange hundre tusen arbeidstakere ikke har tjenestepensjon. De har bare folketrygden og har derfor dårligere pensjon enn flertallet av norske pensjonister. Arbeiderpartiet har derfor lenge støttet kravet om at det innføres tjenestepensjon for alle. Vi var derfor dypt uenige med finansminister Per-Kristian Foss, som tidligere i år sa at det var uaktuelt for Regjeringen å bidra til tjenestepensjon for alle lønnstakere ved årets lønnsoppgjør. Jeg er glad for at Regjeringen nå ser ut til å ha snudd, og at det nå kommer signaler om at Regjeringen likevel er innstilt på å bidra. Arbeiderpartiet mener at man i utgangspunktet bør ha en mest mulig samlet behandling av forslagene fra Pensjonskommisjonens innstilling, men vi er villige til å gjøre et unntak for tjenestepensjon, slik at vi får en avklaring av dette viktige spørsmålet så raskt som mulig. Mitt spørsmål til statsministeren er derfor: Hvis Regjeringen likevel bestemmer seg for å anbefale lovfestet tjenestepensjon for alle, når kan Regjeringen være klar til å fremme konkrete lovforslag for Stortinget?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Det som var problemet, var at finansministeren var kraftig motstander av å gå videre med lovfesting av tjenestepensjon for alle, og at Høyre også har vært imot det i Pensjonskommisjonen. At det nå ser ut til å bli bredere enighet, ikke minst etter at Fellesforbundet og LO har stilt kravet i lønnsoppgjøret, er jeg veldig glad for. Det Regjeringen har varslet, er en stortingsmelding om pensjon. Det er bra, men der ligger det ikke en invitasjon til Stortinget til å fatte konkrete lovvedtak. Derfor kan det lett gå mange år før det faktisk kommer på plass tjenestepensjon, dersom man skal vente på behandlingen av en stortingsmelding og deretter et lovforslag. Det Arbeiderpartiet nå signaliserer, er at vi er beredt til å behandle lovforslag, konkrete vedtak, så raskt som mulig i denne stortingsperioden, slik at vi kan få på plass en ordning som retter opp denne urimelige urettferdigheten. Jeg aksepterer at statsministeren vil vente med å svare, så lenge svaret i kveld er positivt, nemlig at vi sier ja til lovfestet tjenestepensjon i denne perioden!
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Det grunnleggende problemet i norsk økonomi nå er at selv om økonomien og konjunkturene er i ferd med å snu og veksten er i ferd med å ta seg opp – noe som er bra – er arbeidsløsheten i ferd med å bite seg fast på et høyt nivå. Og det vi har sett i mange andre land også, er at når ledigheten først har kommet opp på et nivå, er det veldig vanskelig å presse den ned igjen, selv om veksten tar seg opp. Ledigheten går lettere opp enn ned. Derfor må det mobiliseres kraftig for å presse ledigheten ned igjen, selv om økonomien snur. Vi har hatt over 100 000 arbeidsledige i Norge før, men den gangen ble det mobilisert massivt for å få ledigheten ned. Derfor lyktes vi med å få ledigheten ned i 50 000–60 000. Nå har Regjeringen sagt at den er fornøyd med den økonomiske utviklingen, selv om ledigheten ser ut til å stabilisere seg rundt 100 000. Det kan godt hende den går noe ned av seg selv, men utsiktene er at den vil bli værende på et svært høyt nivå, selv om den økonomiske veksten tar seg opp. Derfor trengs det mye mer målrettet innsats mot ledigheten. Det er riktig at budsjettforliket gav mer i tiltak, men vi trenger ytterligere opptrapping i kampen mot ledigheten.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Det er helt nødvendig å gjøre noe med forskjellen i beskatning av kapital og arbeid. Det er nødvendig å gjøre noe med det, fordi denne regjeringen har økt den forskjellen. Noe av det første denne regjeringen gjorde, var å fjerne den utbytteskatten vi hadde, slik at forskjellen mellom skatt på arbeid og skatt på kapital økte kraftig. Derfor er det bra at Regjeringen snur og forstår at det var feil, og at Kristelig Folkeparti nå er tilbake der de var da de samarbeidet med oss, og mener at det er riktig med en form for utbyttebeskatning på kapital. Men da er vi altså tilbake der vi var før regjeringen Bondevik økte forskjellene ved å fjerne den utbytteskatten vi hadde fram til 2001. Det andre problemet er at det man tar inn i utbytteskatt fra dem som har de største kapitalinntektene, er mye mindre enn det man deler ut igjen til de samme personene i form av etter hvert å fjerne formuesskatten og redusere toppskatten kraftig. Totalt sett er det ingen tvil om at den skattereformen Regjeringen har lagt fram, fører til større forskjeller, betydelig større lettelser til dem som har mest, og mindre penger i felleskassa til å betale for bl.a. pensjoner.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Arbeiderpartiet er et parti for å skape og dele. Vi er derfor opptatt av å ha en aktiv næringspolitikk for å sikre lønnsomme private bedrifter i Norge. For å få til det trenger vi statlige virkemidler, spesielt i en oppstartingsfase, derfor har vi SND. Derfor var det også galt å selge SND Invest, fordi SND Invest gav verdifull egenkapital til bedrifter i en oppstartingsfase, i en oppbyggingsfase. Enten det er Tomra eller det er ScanWafer i Grenland eller i Glomfjord, er det eksempler på lønnsomme private bedrifter som har kommet til gjennom et partnerskap gjennom myndigheter og privat næringsliv. Så valgte denne regjeringen å selge hele SND Invest. Det betyr en kraftig svekkelse av et viktig virkemiddel for å sikre lønnsomme private bedrifter rundt omkring i Norges land. Det var derfor feil å selge SND Invest. Det svekker nyskapingen i Norge, og det var i tillegg dobbelt feil hvis man solgte det til en urimelig lav pris. Men selv om prisen var riktig, var salget feil. Mitt spørsmål til statsministeren er: Tar de feil alle de næringslivslederne som kritiserer staten for at den nå har en passiv næringspolitikk, bl.a. gjennom salget av SND Invest?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Det framgår av Pensjonskommisjonens innstilling at representanter for et stort flertall av de politiske partiene ønsker en pensjonsordning i arbeidsforhold for dem som i dag ikke har det. Det er et synspunkt som altså også deles av de tre regjeringspartiene, og dermed Regjeringen. Jeg fikk i går kveld et brev fra partene i lønnsoppgjøret, Fellesforbundet og TBL, om dette. De vil få et svar fra meg i ettermiddag eller i kveld. Det ville være galt av meg nå fra Stortingets talerstol å si hva jeg vil svare i dette brevet til partene som har henvendt seg, men jeg kan gi uttrykk for den generelle holdning at Regjeringen er positiv til et inntektspolitisk samarbeid. Vi er positive til å finne en ordning for dem som i dag ikke har pensjon i sine arbeidsforhold. Men å gå mer inn på tidspunkt og andre spørsmål som er reist i dette brevet fra partene i lønnsoppgjøret, ville være galt av meg å gjøre på dette tidspunkt. Vi kommer til å svare partene i et brev i ettermiddag.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
For det første er jeg litt forundret over at en tidligere statsminister går så sterkt inn i spørsmål som nå behandles i et lønnsoppgjør under meglingsfasen. Der hadde jeg ventet at Stoltenberg av respekt for prosessen hadde vist større tilbakeholdenhet. For det andre er det en litt paradoksal holdning at Arbeiderpartiet vil ha bedre tid til å arbeide med de store pensjonsspørsmål, men på dette punkt, hvor en ikke har utredet saken ferdig i Pensjonskommisjonen, har Arbeiderpartiet mye større hastverk. Det er en litt underlig holdning. Det som ikke er utredet skikkelig, har en hastverk på og er klar til å vedta en lov om veldig snart; det som er utredet, vil Arbeiderpartiet ha mer tid på enn det Regjeringen har lagt opp til. Men jeg skal se bort fra det. Regjeringen skal behandle dette saklig. Vi skal besvare brevet som vi har fått fra partene. Det er et poeng at hvis dette hadde blitt tariffestet, så hadde det bare gjeldt ca. 100 000 av de mange som i dag ikke har en slik ordning. Det er derfor ikke en god løsning, og det er det finansministeren primært har vært opptatt av her. Han er ikke kraftig imot at vi skal bidra, slik Stoltenberg framstiller det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Jeg er enig i at å sikre pensjonene for framtiden er vår viktigste velferdsutfordring. Bakgrunnen for Pensjonskommisjonen, som for øvrig ble nedsatt av arbeiderpartiregjeringen som Bjarne Håkon Hanssen var medlem i, er at dagens system ikke er økonomisk bærekraftig lenger. Det må endringer til. Det kan bli en del ubehagelige endringer også, men det må storting og regjering være voksne nok til å foreta, nettopp for å sikre pensjonene for framtiden. Jeg er ikke enig i det Bjarne Håkon Hanssen sier om at det Regjeringen har varslet når det gjelder skatt, vil svekke vårt arbeid for pensjoner og velferd i framtiden. Tvert om, våre skatteforslag tar sikte på å øke verdiskapingen i næringslivet, skape et mer rettferdig system og oppheve den store forskjellen mellom dem som har store kapitalinntekter, og dem som har tilsvarende lønnsinntekter – det er den store urettferdigheten i dagens skattesystem. Etter mitt syn vil et slikt system, som er mer rettferdig og mer bedriftsvennlig, øke inntjeningen og bedre velferdsgrunnlaget for framtiden.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Vi er villige til å sette i gang en prosess når det gjelder spørsmålet om pensjon i arbeidsforhold for dem som i dag ikke har det. Men hvis en leser Pensjonskommisjonens rapport, vil en se at det er nettopp det spørsmålet som er minst utredet, og det er ikke flertall for noen modell. Da er det litt paradoksalt hvis også Nesvik har den holdningen at det som er dårligst utredet, og hvor det ikke er et flertall i kommisjonen, det kan vi behandle raskest, mens det som er utredet, og hvor det er et bredt flertall, det må vente mye lenger. Regjeringen ønsker selvsagt å få avklart dette så raskt som mulig, men det kreves faktisk fortsatt et visst utredningsarbeid for å få dette til, bl.a. fordi kommisjonen ikke ble enig og ikke fikk utredet dette ferdig. Det var jo dette ene punktet kommisjonen ikke klarte å samle seg om, dessverre. Men vi skal ytterligere utdype dette i kveld i vår brevveksling med partene i lønnsoppgjøret.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Vi har sagt at vi ønsker å bidra når det gjelder pensjoner i arbeidsforhold for dem som i dag ikke har det. Det er ca. 900 000 personer som ikke har det. Blant dem er det en del selvstendig næringsdrivende, og det er også en del studenter og skoleungdom som har mindre deltidsjobber. Det vi derfor primært er opptatt av, er lønnsmottakere som ikke har det. Hvis dette bare skal tariffestes, vil det omfatte ca. 100 000 av disse. Det vil altså være en rekke arbeidstakere som vil falle utenom. Personlig er jeg derfor mer opptatt av ordninger som vil favne alle lønnsmottakere i arbeidsforhold som i dag ikke har en slik ordning. Dette krever et visst videre utredningsarbeid. Det kan en bare lese Pensjonskommisjonens rapport for å finne ut. Men Regjeringen er positiv til at vi skal finne ordninger for disse.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Det er nettopp slike spørsmål som representanten Arnstad nevner, som viser at dette er litt mer komplisert enn Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet tydeligvis gir uttrykk for. Det er dette som gjør at det kreves et videre arbeid med denne saken; det er liksom ikke bare straks å fremme et lovforslag, uten å arbeide mer med det. Jeg er opptatt av at en må finne ordninger for de gruppene som representanten Arnstad her nevnte, som gjør at de også får en trygghet for sin pensjon. Den moderniserte folketrygden tar sikte på å garantere alle en mistepensjon som skal gi en trygghet i bunnen. Så er det ønskelig at en har pensjoner utover det i form av tilleggspensjoner, som vil øke etter hvert som tiden i arbeid øker – og at en kan få pensjoner i arbeidsforhold. At noen mennesker på toppen av det igjen også har sine private pensjoner, er opp til den enkelte. Det er slik dette bør bygges opp. Det vil også sikre de grupper som Arnstad nevnte.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Regjeringen sitter ikke passiv. For det første er det fremmet en rekke forslag også i det statsbudsjettet som vi fikk forlik med Arbeiderpartiet om, som skal øke sysselsettingen, bl.a. gjelder det en rekke byggeprosjekt, en rekke samferdselsprosjekt osv. Det viktigste for å få fart i sysselsettingen er selvsagt å holde kostnadsnivået lavt, slik at norske bedrifter både kan trygge utsatte arbeidsplasser og skape nye. Der hadde dessverre Fremskrittspartiets forslag vært en veldig dårlig medisin, med det voldsomme pengeforbruket dette partiet går for. Jeg synes nok representanten Sandberg tegner et altfor mørkt bilde av norsk økonomi nå. Vi har hatt en lav vekst – det er helt riktig – i et par år. Men den tar seg nå opp, og prognosen tyder på at vi kan få en vekst i bruttonasjonalproduktet i dette året på ca. 3 pst., og tilsvarende inn i neste år. Dermed vil sysselsettingen kunne ta seg opp, og vi ser allerede tegn på det. Tallet fra Aetat som representanten Sandberg refererte når det gjelder ledigheten, er selvsagt altfor høyt, det er jeg helt enig i. Det tallet må vi få ned. Men nå har det i hvert fall flatet ut. Det er en viss tendens til nedgang i de siste månedene, sett under ett, og vi har grunn til å tro at det vil kunne gå ytterligere ned, spesielt i annet halvår 2004. Det som gjør at det nå har blitt fart i økonomien igjen, er den lave renten og den lave kronekursen. Selv var jeg senest i forrige uke i et møte med næringslivet i Romsdal og Sogn og Fjordane. Det var en helt annen tone enn det var for ett år siden. Nå er optimismen tilbake. Eksporten øker betydelig, investeringene øker, og de ser lyst på framtiden. Det synes jeg representanten Sandberg skulle få med seg, istedenfor her å tegne et dystert bilde. De som er ute i det praktiske næringslivet, har faktisk nå en annen oppfatning.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Først må jeg få lov å si til representanten Sandberg at når han beskylder Regjeringen for å være passiv – noe som selvsagt er helt feil – må han tåle å høre litt om konsekvensene av sitt eget partis politikk. Det var bare fakta jeg påpekte. Når det gjelder bildet av situasjonen i norsk økonomi og næringsliv, skal jeg ikke tegne denne rosenrød, men når representanten Sandberg startet med å si at den er dyster, er altså ikke det i samsvar med hva folk ute i det levende næringslivet nå sier. De er glad for at Regjeringen har ført en politikk som har gjort dem konkurransedyktige igjen, og som gjør at eksporten har økt betydelig i mange fylker i landet, bl.a. på Nord-Vestlandet, hvor jeg var sist uke. I revidert nasjonalbudsjett skal vi fremme de forslag og den politikk som vi mener er tilpasset kampen mot arbeidsledighet. Det kan representanten Sandberg være trygg på. Men vi kan ikke gjøre det bare ved å pøse på med penger, som gjør at renten, priser og kronekursen igjen stiger. Da ødelegger vi for sysselsettingen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
For det første er jeg enig med representanten Stoltenberg i at det er vanskeligere å presse ned igjen en ledighet som er kommet på et for høyt nivå, enn det ofte er å se at den fyker opp. Derfor vil ikke Regjeringen sitte passiv og se på at den ligger på et nivå på 97 000. Jeg kan forsikre representanten Stoltenberg om at Regjeringen ikke er fornøyd med et slikt ledighetsnivå – hvis det var det han forsøkte å skape et inntrykk av. Vi er selvsagt tilfreds med at det nå er en helt annen optimisme i norsk næringsliv når det gjelder mulighetene for å trygge og å skape nye arbeidsplasser. Det er faktisk et hovedmål for denne regjering. Vi tilpasser den økonomiske situasjonen og tiltakene mot ledighet, for å få ledigheten ned igjen. Det å gi folk et arbeid er faktisk for Samarbeidsregjeringen en hovedsak i den økonomiske politikken. Jeg regner med at representanten Stoltenberg også er enig i at vi ikke må gjøre det på en måte som bare fyrer opp igjen under en pris-, rente- og kronekursøkning. Da har vi jo virkelig ødelagt for sysselsettingen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Vi kommer tilbake til den økonomiske politikken i revidert nasjonalbudsjett. Mange av de tiltakene som representanten Bjørklund nevnte, er tiltak som allerede ligger inne i budsjettet. Men jeg skjønner at SV vil ha en ytterligere økning på de ulike felt. Det er for øvrig interessant at SV går inn for økt utvinningstakt i Nordsjøen – det er nye takter fra SV. Vi skal studere alle disse forslagene. Det er også riktig, det representanten Stoltenberg var inne på, at vi hadde – det var faktisk under en arbeiderpartiregjering – en mye høyere ledighet tidlig på 1990-tallet. Da var det desto større grunn til tiltak for å få den ned. Så høy ble heldigvis aldri ledigheten under Samarbeidsregjeringen, som under Arbeiderpartiet. Men den er altfor høy, og vi skal gjøre hva vi kan for å presse den ned. Jeg kan ikke fra Stortingets talerstol nå ta stilling til alle de forslagene som representanten Bjørklund nevnte.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Forskjellen mellom Regjeringen og Fremskrittspartiet når det gjelder Nasjonal transportplan og også en del andre viktige saksområder, er at vi må sette dette inn i en ansvarlig økonomisk ramme. Det gjør vanligvis ikke Fremskrittspartiet. De har en rekke forslag som i og for seg isolert sett kan virke fornuftige, men summen av dem blir ufornuftig, fordi det skaper en økonomisk utvikling som undergraver sysselsettingen. Det hjelper ikke å sette noen i arbeid ett sted, hvis en tar fra langt flere arbeid på grunn av at en sprenger ansvarlige økonomiske rammer. Regjeringen har prioritert veiformål. Vi økte bevilgningen i forslaget for inneværende års budsjett med ca. 700 mill. kr. Det var det høyeste nivået på mange år. Når det gjelder Nasjonal transportplan for neste periode, har vi lagt opp til at vi for vei- og jernbaneformål sett under ett vil ha 1 milliard kr mer pr. år enn nivået på bevilgningene for 1998–2001, og 370 mill. kr høyere pr. år enn bevilgningsnivået i snitt for årene 2002–2004. Så det ligger en økt satsing fra Regjeringen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
For det første vil jeg si at Regjeringen sammen med partene i arbeidslivet fornyet og justerte IA-avtalen før jul. Det viser seg dessverre at virkningen, spesielt når det gjelder sykefraværet, ikke har blitt slik som forutsetningen var. Hvis IA-avtalens mål om en reduksjon i sykefraværet på 20 pst. i 2005 hadde blitt realisert, hadde storting og regjering hatt nesten 10 milliarder kr mer til disposisjon på budsjettet til andre formål enn det vi har. Det sier lite grann om hvilke tallstørrelser vi her står overfor. Når det gjelder de gruppene som representanten Gløtvold nevnte, er det i henhold til IA-avtalen lagt opp til en mer aktiv oppfølging i forhold til dem. At flere vil kunne ha en midlertidig uførhet, følges opp, slik at man eventuelt kan komme tilbake uten å bli langvarig uføretrygdet. Når det gjelder attføring, skal det være en tilsvarende rask oppfølging for å få folk tilbake i arbeidslivet helt eller delvis.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Ja, fordi jeg mener at framstillingen fra Heidi Sørensen er feil. Skattereformen legger opp til et mer rettferdig skattesystem. Den store urettferdigheten i dagens skattesystem er at de med store kapitalinntekter betaler bare 28 pst. skatt av sine inntekter. En med tilsvarende lønnsinntekt kan betale opptil 55 pst. i marginalskatt. Det er den store urettferdigheten, og det er denne regjering som foreslår noe konkret for å få slutt på den, ved at vi har foreslått en form for utbytteskatt og en noe redusert marginalskatt. Da blir det lik beskatning av kapital- og lønnsinntekter. Når vi reduserer marginalskatten, vil det isolert sett kunne få en skjev fordelingsprofil for dem med bare lønnsinntekter. Det retter vi opp ved at vi også foreslår skattelettelser i bunnen, ved økte fradrag. Dermed blir det en rettferdig fordelingsprofil. Samtidig blir det et mye bedre skattesystem for bedriftene våre, som dermed kan øke verdiskapingen og trygge og skape arbeidsplasser. Når det gjelder pensjonsreformen, er vi nødt til å gjøre noe, fordi systemet i dag etter hvert vil bryte sammen hvis vi ikke endrer på det. Det er ikke bærekraftig. Da folketrygden ble innført, jobbet vi i gjennomsnitt i 45 år og var pensjonister i ca. ti år. Nå jobber folk i gjennomsnitt i ca. 35 år og er pensjonister i 20 år. Da sier det seg selv at dette systemet må endres for å bli bærekraftig. Det er det man gjør, og gjennom den garanterte minstepensjonen og den moderniserte folketrygden som Pensjonskommisjonen under ledelse av den tidligere arbeiderpartistatsråd Sigbjørn Johnsen foreslår, mener vi at dette blir ganske bra. Men vi skal jobbe videre med det og se om det kan forbedres ytterligere.