Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Det går godt i landet. Solberg-regjeringen har absolutt ikke overtatt noe konkursbo – eller dødsbo, om jeg kan kalle det for det selv om de har vært klare på å fjerne arveavgiften. Regjeringen har nemlig overtatt styringen av et land med høy verdiskaping, små forskjeller, høy sysselsetting, lav ledighet, gode velferdstilbud og like muligheter, selv om det har blåst hardt rundt oss i de landene som er i Europa. Men vi har fått en ny politisk retning i Norge. Regjeringens endringer i budsjettet bærer preg av en retning med økte forskjeller, også i næringspolitikken, spesielt knyttet til økte forskjeller mellom by og land, og det ser ut som mange av lovnadene som kom i valgkampen, bortforklares med samme retorikk: Vi har bare hatt tre uker på oss, og det er ikke så fort gjort å få ting på plass. Men det tok bare fire dager å kutte skattene til de rikeste med 8 mrd. kr. Det sa en stolt finansminister til Dagens Næringsliv 9. november. Det er tydelig hvilke samfunnsoppgaver det haster mest med å tilfredsstille, og hvilke samfunnsgrupper som skal få gevinsten – de som hadde gitt mest støtte til Høyre og Fremskrittspartiet i valgkampen. Det samme skjedde for øvrig da George W. Bush tok over som president. Også han brukte bare få dager etter tiltredelsen før han la fram en gigantisk skattekuttpakke for amerikanske milliardærer, under overskriften «Tax Cuts for Job Creators» – en velkjent argumentasjon også fra den norske debatten. Uten noe faglig fundament fortsetter høyresiden i alle land å framstille usosiale skattekutt som noe folk flest vil tjene på. Men det er det motsatte som er tilfellet. Skattekuttene til de rikeste dekkes inn av økt oljepengebruk uten faglig begrunnelse. Det er en uansvarlig gambling med industriarbeidsplasser og kan bidra til en forsterket todeling i økonomien – stikk i strid med Fremskrittspartiet og Høyres egen retorikk i valgkampen. Arbeiderpartiet reagerer også på regjeringens kutt i viktige distriktsnæringer som landbruk, reiseliv og fiskeri. Regjeringens ønske om å fjerne konkurransekraftige ordninger som CO2-kompensasjonen for industrien er også provoserende. Og regjeringens ønske om å kutte i permitteringsordningene, som faktisk er med og bidrar til å støtte opp de ansattes rettigheter i krevende tider, er feil vei. Regjeringen har fjernet arveavgiften, men ser ikke hele sammenhengen rundt grepene, så konsekvensene for bøndene er skatteskjerpelser, altså det motsatte av det de ble lovet av Høyre og Fremskrittspartiet i valgkampen – i hvert fall i de debattene jeg deltok i. Regjeringen øker forskjellene mellom by og land gjennom innretningene til virkemiddelapparatet, hvor de kuttet i regionale utviklingsmidler. Regjeringen går for en aktiv næringspolitikk og beveger seg raskt inn i en næringsnøytral retning, der skattekutt og generelle ordninger løftes fram. Regjeringen har snakket om vekstfremmende tiltak, økt konkurranseevne og tilgang til det internasjonale markedet. Da er det litt forunderlig at regjeringen i budsjettet trekker Norge ut av det nye EU-programmet, der små og mellomstore bedrifter nettopp skal kunne få bidra til økt konkurranseevne og tilgang til internasjonale markeder. Her kutter man helt ut å være med på programmet. Arbeiderpartiet har vist gjennom åtte år at vi har hatt en aktiv næringspolitikk, der vi har satset målrettet på næringer med naturgitte fortrinn. Vi har bedret og styrket virkemiddelapparatet, satset på forenklinger overfor bedriftene, forutsigbare rammevilkår, og jobbet for å åpne nye marked for norsk næringsliv gjennom frihandelsavtaler og tilgang til det indre marked. Den aktive næringspolitikken har gitt gode resultater for et vekstkraftig næringsliv over hele landet. Vi ser en ny politisk retning hvor regjeringen stoppet vekstpakken for hvitfiskindustrien – altså en ny bekymring. Det at vi har så høy yrkesdeltakelse her i landet er et konkurransefortrinn for norsk næringsliv. Nå ser vi at regjeringen vil gjøre det mindre lønnsomt å jobbe gjennom sin umoderne familiepolitikk, for maksprisen i barnehagene skal stige, pappapermen skal reduseres og kontantstøtten skal økes. Vi trenger en moderne familie- og arbeidslivspolitikk, en politikk som favner og ser helheten, som tar hele landet i bruk og får hele folket i arbeid.