Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Det grunnleggende i norsk skolelovgivning er foreldrenes ansvar for oppdragelse og opplæring av sine barn. Skolen skal hjelpe foreldrene i dette arbeidet. Derfor understrekes det i opplæringsloven at alle barn har rett til opplæring, og at skolen i samarbeid med hjemmet skal oppdra barnet til gagns mennesker. Ut fra dette grunnsynet om foreldreansvar utleder vi hjem-skole-samarbeidet i skolen, og vi gir foreldreretten konkret innhold. Et annet sentralt perspektiv er skolens oppgave som kunnskapsformidler og samfunnsinstitusjon. Skolen er viktig for å gi barn og unge en identitet og utruste for liv og arbeid. Skolen har slik en samfunnsoppgave i å bygge samarbeid og fellesskap. Skolen er en svært viktig arena for å lære ferdigheter, men også øve evne til toleranse og selvinnsikt. Skolen formidler vår felles kultur og kulturarv, og i Norge bygger den også på det menneskesyn vi finner i vår kristne og humanistiske kulturarv, nemlig menneskets ukrenkelige verdi. Det er en styrke for vårt samfunn at vi har en skole hvor vi møter elever fra alle sosiale og kulturelle lag. Samtidig har vi en nærmiljøskole som bygger opp om lokale fellesskap. Gjennom en nasjonal skolepolitikk gir vi skolen et felles innhold som skal sette elevene i stand til å møte framtida på best mulig måte. Dagens forslag til friskolelov, som Kristelig Folkeparti vil stemme for, bygger på prinsippet om foreldreretten. Den er nedfelt i internasjonale konvensjoner og er slik en del av menneskerettslovgivningen. Kristelig Folkeparti mener det ikke er noen motsetning mellom å arbeide for en sterk offentlig skole og å sikre foreldrene rett til å velge en annen opplæring for sine barn i tråd med egne idealer og ønsker for oppdragelsen av barnet. Kristelig Folkeparti har derfor hele tiden vært en trofast forsvarer for friskoletanken, og partiets talsmenn var pådrivere for å få vedtatt dagens privatskolelov fra 1985. Den friskolelov som vi i dag skal vedta, bygger på den samme ideologiske grunn, foreldreretten. Den er først og fremst en beskyttelse av mindretallets rettigheter, fordi den hjemler og gir mulighet for å fylle opplæringen med et annet innhold enn det den offentlige skole gir. Friskoleloven er slik en demokratisering av skolen, ingen privatisering. Friskoletanken og foreldrenes rett til å velge opplæring for sine barn har vært politisk omstridt i Norge, og er det også i dag. Kristelig Folkeparti mener at dagens privatskolelov har bygd på meget gode prinsipper om foreldrenes rett til å bestemme formålet med opplæringen. Slik betrakter Kristelig Folkeparti friskolene som et supplement til den offentlige skolen, og vi forsvarer deres rett til å stå fram med sin egenart og annerledeshet. I Samarbeidsregjeringens Sem-erklæring står det at vi ønsker en forenkling av loven og behandlingen av søknadene. Et viktig mål er å gi foreldrene større forutsigbarhet for å få sine rettigheter oppfylt. Erfaringene har vist oss at de ulike politiske regimer i departementet har gitt ulik mulighet for foreldrene til å starte friskoler. Spesielt har dette rammet friskoler med religiøst grunnlag. Men det har også vært vanskelig å få aksept for alternative pedagogiske plattformer. Her husker vi godt Gudmund Hernes og Arbeiderpartiets motstand mot montessoriskoler. Når Kristelig Folkeparti er med på å utvide grunnlaget for å opprette friskoler, er det fordi kravet om alternativ pedagogikk synes å bli stadig vanskeligere å oppfylle. Dette henger sammen med at vi nå får et stadig større pedagogisk mangfold i den offentlige skolen. Dermed faller grunnlaget for dette formålet bort. Samtidig viser erfaring både fra vårt eget land og fra andre land at det ofte er friskolene som klarer å fornye pedagogikken i skolen. Slik er det nå interessant at den engasjerte skolekvinnen Mosse Jørgensen ønsker å starte en friskole i erkjennelse av at den nye pedagogikken er vanskelig å realisere innen den offentlige skolen. Blant annet på denne bakgrunn har vi i Kristelig Folkeparti konkludert med å utvide grunnlaget for godkjenninger til både å omfatte formål og kvalitet. Undersøkelser viser at kvaliteten på opplæringen i våre friskoler i dag ikke står tilbake for de offentlige skolene. Jeg frykter derfor ikke et kvalitetskrav som sier at skolene må ha opplæringsplaner som er «jamgode med» de offentlige skolene. Dette må selvfølgelig ikke hindre at frittstående skoler kan ha mer ambisiøse målsettinger i sine læreplaner enn det som er jevngodt. Jeg er også fornøyd med at flertallet i komiteen i denne forbindelse understreker undervisningsfriheten for friskolene som et grunnleggende prinsipp, og at godkjenningspraksis må bygge på dette prinsipp. Dette er viktig for de skolene som ønsker å stå fram med særpreg og et klart alternativt innhold i forhold til den offentlige skolen. Undervisningsfriheten står i direkte sammenheng med prinsippene i foreldreretten. Når vi legger vekt på krav til kvalitet ved godkjenning, må vi også følge opp med et godt faglig tilsyn med opplæringen. Her trenger vi gode ordninger basert på faglighet og respekt for skolens egenart. Kristelig Folkeparti er med i flertallet som ber Regjeringen komme tilbake med forslag til organisasjonsform for godkjenning av og tilsyn med frittstående skoler. I dette legger Kristelig Folkeparti at tilsynet med skolene skjer på lik linje med tilsynet med offentlige skoler. Godkjenningen må skje på bakgrunn av loven, mens praktiseringen av loven må legges til forvaltningen i samsvar med vedtatte retningslinjer. Regjeringen tar sikte på å legge dette til utdanningsdirektøren hos fylkesmannen, og dennes uavhengighet vil styrkes ved å knytte utdanningsdirektørene til et utdanningsdirektorat. Et eget uavhengig skoletilsyn i tillegg virker unødvendig byråkratiserende. For Kristelig Folkeparti er det viktig å sørge for at de skolene vi har i dag, fortsatt skal få tilskudd til sin drift. På ett punkt var Regjeringens forslag for dårlig, og det gjelder friskoler for funksjonshemmede – såkalte regel 1- og regel 2-skoler. Dette er skoler som gir et tilrettelagt tilbud til elever med særskilte opplæringsbehov, og som er et godt tilbud til de svakeste elevene. Regjeringen skapte unødvendig uro om finansiering av disse skolene, og jeg er glad for at flertallet står fast på lovfestet tilskudd i ny § 6-4. Dette gir den nødvendige basis for å opprettholde disse skoletilbudene. Kristelig Folkeparti ønsker også å gi minoritetsspråklige elever ved friskolene mulighet for norskopplæring på linje med elever i den offentlige skolen. Norskopplæring er viktig for å integrere våre nye landsmenn i vårt samfunn. Det var skuffende at Fremskrittspartiet ikke så dette i komitearbeidet. Desto mer gledelig er det at de nå vil stemme for forslaget til § 3-5, som sikrer tilskudd til slik særlig undervisning i friskolene. Mye av motstanden mot friskoleloven har gått på faren for kommersielle skoler. Kristelig Folkeparti har hele tiden sagt at vi ikke ønsker slike skoler. Vi mener offentlige tilskudd skal brukes på opplæring og på elevene, ikke til å gi overskudd eller utbytte til skoleeierne. Regjeringen har lagt fram forslag i Ot.prp. nr. 80 som ivaretar dette. Tilskuddet fra staten gjør det mulig for sivil sektor å bidra i løsningen av samfunnsoppgaver. Idealismen i sivil sektor trenger vi for å skape et bedre samfunn. Tilskuddsnivået bygger på tilsvarende kostnader i den offentlige skolen. Med en rimelig egenandel i form av skolepenger gjør vi det mulig for alle foreldre å realisere foreldreretten. Odelstinget får senere anledning til å drøfte tilskuddssystemet, men jeg kan allerede nå slå fast at Regjeringen og Kristelig Folkeparti ikke åpner for kommersiell skoledrift. Samtidig med en ny friskolelov vil Kristelig Folkeparti arbeide for en sterk offentlig skole. Vi betrakter friskolene som et supplement til den offentlige skolen. Ved søknad om godkjenning av friskoler skal kommunene uttale seg om hvilke konsekvenser det kan få for den offentlige skolen, men kommunene skal ikke ha noen vetorett. Her ligger det en skjønnsvurdering, som i enkelte særlige tilfeller kan påvirke søknadsbehandlingen. Med denne nye loven kan vi regne med en økning i antall elever i friskolene. Jeg tror imidlertid ikke, i motsetning til representanten Reikvam, at den vil bli dramatisk stor. Det beste vi kan gjøre for å få foreldre og barn til å slutte opp om den offentlige skolen, er ikke å hindre friskoler, men å skape en sterk og engasjert nærmiljøskole. Dette krever oppmerksomhet og ressurser. Kommunene må få bedre økonomi og friere rammer. Vi må klare å skape en sterk offentlig skole samtidig som vi har friskoler. Sammen kan disse skolene øke det pedagogiske mangfoldet og virke gjensidig utviklende på hverandre. Dette er erfaringer Sverige har gjort, og jeg håper det tilsvarende også skal skje i Norge. Det vil gi en bedre skole til beste for elevene.