Erna Solberg (Høyre), 2000-12-05:
Situasjonen når det gjelder avskrivningsreglene, som nettopp ble berørt, er at man i løpet av to budsjettbehandlinger har gått fra 4 pst. til 1 pst. i avskrivning for næringsbygg i Distrikts-Norge. Det er ganske radikalt. Det betyr at man ikke avsetter penger til nyinvesteringer til Distrikts-Norge gjennom regnskapene. Vi har stilt et spørsmål til departementet som vi ennå ikke har fått svar på, men vi regner med at svaret kommer til å bli ja. De har i løpet av ti dager ikke klart å svare på hva konsekvensen av dette vil bli for f.eks. viktige distriktspolitiske satsingsområder som næringshager og inkubatorvirksomheten. Alt dette er jo virksomheter som stort sett plasseres i næringsbygg som skal bygges, og som man nå har fått radikalt forverrede avskrivningssatser for, kombinert med en konjunkturavgift på de samme næringsbyggene, noe som i praksis kommer til å bety at det som det ikke tegnes kontrakt om nå, kommer det ikke til å bli tegnet kontrakt om det neste året. Dette rammer først og fremst Distrikts-Norge, fordi marginene er minst der. Det er det som gjør det såpass alvorlig at man bruker det virkemidlet. I sum har altså sentrum og Arbeiderpartiet nå gjort store endringer i løpet av to år. Men det er mulig at man mener det er så overopphetet i Distrikts-Norge at det er behov for å kjøle ned når det gjelder etablering og nyutvikling av arbeidsplasser. Da burde man kanskje også vurdert hvorfor man skulle ha stimuleringsmidler i andre deler av budsjettet. Dette er den fjerde budsjettinnstillingen som avgis fra kommunalkomiteen i denne perioden – den fjerde budsjettinnstillingen under det nye budsjettsystemet, og etter min mening den minst spennende budsjettbehandlingen i kommunalkomiteen i denne perioden. De tre andre årene har det fra flertallets side vært gjort endringer på tallstørrelsene og omprioriteringer i budsjettet. Det har ikke flertallskonstellasjonen gjort i dag. Det har vært en enstemmig «påtvungethet» fra flertallspartienes side, til tross for denne lille biten som gjelder kompensasjon til de 14 kommunene. De er altså ikke tilført penger, men det er gitt en instruks til Regjeringen fra en enstemmig komite. Det så lenge ut til at flertallsavtalen ville være til hinder for dette før man da klarte å få med en enstemmig komite, selv om jeg ikke tror at sentrumspartiene kan si at det er forliket som har gjort dette mulig – det så nemlig lenge ut som om forliket skulle gjøre det umulig. Det er jeg glad for ikke ble konklusjonen. Sentrumspartiene har vært bastet og bundet av Arbeiderpartiet for ikke å gjennomføre noen endringer. De har heller ikke hatt noe alternativt budsjett, så det har egentlig vært umulig å se hva sentrumspartiene har ønsket å gjøre innenfor disse budsjettene i år. Ikke engang et så viktig tema som å forsterke arbeidet overfor mindreårige, enslige asylsøkere og sørge for en tettere oppfølging og styrkingstiltak, har det vært mulig å få flertallet med på fordi man har vært låst når det gjelder tallstørrelser. Rammeområde 6 har en total utgiftsramme på 16,5 milliarder kr. Noen få millioner til noen av de kanskje svakeste i vårt samfunn har det altså ikke vært mulig å få til, og det synes jeg er trist – trist fordi det til tross for at det skal framlegges en stortingsmelding om asyl-, innvandrings- og integreringspolitikken om noen uker, har vært et behov for strakstiltak. Gjennom en klar marsjordre nå kunne vi fått en bedre hverdag for de mindreårige asylsøkerne og gjort det lettere for dem å følge med i sin egen saksbehandling, og vi kunne fått en mulig- het til å følge dem opp også hvis de flyttet utenfor mottakene. Når Stortinget er ferdig med behandlingen av stortingsmeldingen, er det sannsynligvis gått minst tre måneder, om ikke mer. Høyre hadde i sitt forslag til disponering av ramme 6, også i sitt primære budsjettforslag, prioritert en økning av støttetiltak til de enslige asylsøkerne på 9 mill. kr. Innenfor dette ønsket vi å styrke mottakene når det gjaldt barnefaglig kompetanse og å etablere en bedre vergeordning – en vergeordning vi ser for oss å være utvidet i forhold til dagens ordning, med en kombinasjon av vergefunksjonene og støttekontaktfunksjonene. Dette ville gitt en bedre og tettere oppfølging både av de mindreårige asylsøkerne som forsvinner, og av dem som er plassert hos private, hos venner og bekjente. Dette fikk vi altså ikke til, fordi det ikke var mulig å omprioritere 9 mill. kr innenfor en totalramme på 16,5 milliarder kr. Alt annet var høyere prioritert fra flertallet. I tillegg til en økning av støttetiltak til de mindreårige asylsøkerne var det for Høyre vesentlig å opprettholde den opprinnelige funksjonen som bostøtteordningen for minstepensjonister skulle ha. Bostøtten skulle være et målrettet inntektssupplement for de blant pensjonistene som hadde det vanskeligst og som hadde de høyeste boutgiftene. I vårt prinsipale budsjettforslag, hvor det ikke var lagt inn økning av elavgiften, foreslo vi derfor å opprettholde den såkalte sjablongen, eller tilskuddet til lys og varme, i bostøtteordningen. Jeg er glad for at mellompartiene fikk Arbeiderpartiet med på å opprettholde denne ordningen for neste år. Men realverdien av den vil jo synke, for de samme partiene sørger for at elavgiften stiger med 2,5 øre. Vi har derfor valgt å legge inn en kompensasjon i sjablongen for den økte prisstigningen i vår omdisponering av ramme 6, slik at minstepensjonistene som mottar bostøtte, ikke får et reelt inntektsfall, men en mulighet til å bli skjermet fra den elavgiftsøkningen som flertallet påfører dem. Det synes vi er riktig fordelingspolitikk. Da bruker vi de målrettede instrumentene vi har, til å sørge for at en uforsvarlig avgiftspolitikk ikke rammer de svake, det være seg pensjonister eller andre. De må jo likevel leve med de avgiftsøkningene som flertallet så sjenerøst har drysset utover barnefamiliene og pensjonistene i sitt ordinære budsjettopplegg. Situasjonen når det gjelder saksbehandlingsprosessene i Utlendingsdirektoratet, UDI, har etter hvert antatt dimensjoner som gjør at det er sterkt påkrevd å få gjort grunnleggende endringer i regelverket. De Dokument nr. 8-forslag som Høyre har fremmet, om arbeidsinnvandring, dreier seg i tillegg til generelt å liberalisere arbeidsinnvandringen, også i hovedsak om å få til en lettere saksbehandling når det gjelder arbeidstillatelse. Hvis Høyres politikk hadde vært gjennomført, ville derfor den ressurstilgangen som UDI får i dette budsjettet, medført en langt større mulighet til å prioritere behandlingen av asylsøkere og andre saker, og dermed fått ned saksbehandlingstiden. Jeg tror ikke det i dag er mulig å fortsette bare å pøse på med ressurser til UDI for å få ned saksbehandlingstiden. Jeg tror vi er nødt til å gjøre noe mer grunnleggende knyttet til saksbehandlingsprosessene i UDI. Jeg ser at statsråden har startet arbeidet, og jeg har forventninger om at vi kan få til noe ved behandlingen av den kommende stortingsmeldingen. I innstillingen og i tidligere debatter her i Stortinget har jeg sagt – og det står jeg ved – at jeg er flau når saksbehandlingstiden for enkeltsaker – det gjelder f.eks. besøksmulighet til Norge fra land med visumplikt – nå nærmest er på over ett år. Det er vanskelig å forsvare at vi har fått tilstander som minner om hvordan de østeuropeiske landene fungerte før murens fall. Kommunalkomiteen var i fjor enstemmig opptatt av at både flaskehalsen i asylbehandlingen og bosettingspolitikken og kompensasjonsordningen for kommunene skulle gjennomgås. I den perioden hvor dette arbeidet har pågått og blitt utredet, er det dessverre blitt verre når det gjelder begge deler. Selv om bosettingstallet holder seg oppe, er behovet økt fordi det er flere som har sittet lenge i mottak. Vi kommer et stykke på vei med økningen i bosettingstilskuddet. Da bør ikke kommunene bruke økonomien som et argument for ikke å motta flyktninger. For Høyre er det også viktig at vi gjennom arbeidsmarkedet og den politikken vi har på de ulike velferdsområdene, mobiliserer de hjemlige ressursene gjennom andre typer tiltak. Vi mener at Aetat i langt større grad bør være en kvalifiseringsetat i stedet for å bruke tid og krefter på bl.a. betalingstjenester. Vi har derfor fremmet andre forslag knyttet til endringer i policyen i arbeidsmarkedspolitikken. Noen av dem ligger i grenseland av det som allerede gjøres i dag. Men vi føler ofte at enkelte gode tiltak detter mellom to stoler fordi de ikke passer helt inn i den skjematiske arbeidsmarkedstiltaksutformingen, at vi derfor mister gode tiltak som kunne vært til hjelp. Jeg er ikke tilhenger av at komiteen skal pålegge store offentlige etater å gjennomføre mange enkelttiltak. Men det har altså flertallet gjort, og de har gjort det gjentatte ganger, med én klar begrunnelse, nemlig at dette er tiltak de tror fungerer bra, og de rapportene de har sett, viser at de fungerer bra. Men de passer ikke inn i den firkantetheten som er innenfor de ulike ordningene. Derfor har det vært vanskelig for Aetat å kunne prioritere dem eller å gi dem penger. Noen ganger kan det også være at man ikke ønsker det. Budsjettopplegget for kommunesektoren som er lagt fra Høyres side, og som er behandlet gjennom finansinnstillingen, er i stor grad i tråd med det opplegget som vi ble enige med Arbeiderpartiet om når det gjaldt innretningen og størrelsen på kommuneøkonomien for neste år i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen. Det er likevel et par ting knyttet til dette jeg kunne tenke meg å ta opp. Det gjelder først og fremst det faktum at innføringen av moms på tjenester medfører at vi får nye store problemflater knyttet til fornyelsesprosjektene i offentlig sektor i kommunene. Det er et behov for å følge opp dette med moms på tjenester, som et flertall har innført, slik at kommunene kan få en nøytralitet i forhold til om man har tjenester i egen regi eller om man kjøper tjenestene. Det betyr at ordningen med kompensasjon for moms må utvides. Jeg er ikke helt sikker på om vi har noen selvstendige forslag. Jeg tror Fremskrittspartiet tok opp de forslagene vi har felles med dem. Hvis vi har noen egne forslag, så tar jeg dem herved opp.