trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Det var representanten Rahm som fikk meg til å ta ordet da han kom med en kraftig kritikk av transportplanen som er framlagt. Jeg må minne Rahm om hva som ble gjort av sentrumsregjeringen med de store påplussinger som sentrumspartiene kom med i forrige runde, og gjennomføringen av dem. Da så vi ikke mye til de fagre løftene. Så til den saken som igjen turnerer: gasskraftverksaken. Jeg synes sentrumspartiene nå skulle ta innover seg at det er et solid flertall som ved flere anledninger har votert for dette. De har sagt: Gasskraftverk skal vi ha på plass, og vi skal gjøre de riktige lovvedtakene i forhold til det. Det har flertallet sagt gjentatte ganger. Dette bærer jo til de grader preg av omkamp etter omkamp. Flertallet har bedt om at gasskraftverk skal vurderes i henhold til forurensningsloven. Vi mente at loven ikke var til hinder for å endre utslippstillatelsen. Det fikk vi rett i. Omgjøringen er gjort i henhold til lovverket. Dette har flertallet bedt Regjeringen om. Dette har Regjeringen kommet tilbake med, og har gitt beskjed om det. Så blir flertallets miljøperspektiver osv. nå tatt opp. Mindretallet må akseptere at Arbeiderpartiet og flertallet har lagt det internasjonale perspektivet ved miljøproblematikken vår inn i sine vurderinger. Så blir det en diskusjon om når et brev ble sendt fra dit til dit, og om en paragraf er riktig eller ikke. Selvfølgelig skal vi holde oss til norsk lov, selvfølgelig skal vi gjøre det. Det har vi også fått en bekreftelse på at vi gjør. Men vi må for all del ikke gjøre denne salen om til en rettssal. Som jeg sa tidligere: Her snakker vi politikk, og det er politiske løsninger flertallet her har lagt til rette for og gått inn for. Da synes jeg også at man må legge denne ballen bi en stund og vente på de øvrige utredningene som kommer til neste år, og innstillingene omkring denne saken.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg vil rå Arbeiderpartiets gruppe til å stemme imot forslagene nr. 1, 2 og 3, fra Fremskrittspartiet, og forslagene nr. 4, 5, 6 og 7, fra SV. Så til forslag nr. 8, fra Jan Tore Sanner på vegne av Høyre. Siden flere departementer er innblandet i en slik sak, anbefaler jeg at Arbeiderpartiets gruppe stemmer imot. Når det gjelder forslag nr. 9, fra Hilde Frafjord Johnson på vegne av sentrumspartiene, foreslår jeg at Arbeiderpartiets gruppe stemmer imot.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-10-12:
La meg først si at jeg er enig i det som er sagt om behovet for alliansebygging, og jeg vil si at den innstillingen vi faktisk behandler i dag, er et bevis på at det er relativt bred enighet om mange elementer i miljøpolitikken. Høyre er også svært glad for den enighet som er oppnådd om kulturminnevern. La meg da bare minne om at da sentrumspartiene satt i regjering, var det Høyre som måtte presse sentrumsregjeringen til å yte mer overfor kulturminnevernet. Jeg er også glad for det samarbeidet som Høyre og sentrumspartiene har hatt når det gjelder å hindre utbyggingen i Beiarn-vassdraget. La meg der også vise til Høyres nye programutkast, hvor Høyre skriver at man «er restriktive i forhold til videre utbygging av vannkraftressursene», og man understreker at «hensynet til neste generasjons naturopplevelser tilsier at vi bør bevare de aller fleste resterende vassdrag uberørte». Det er et signal også fra Høyres side om at man ønsker å bygge bredere allianser i miljøvernpolitikken. Jeg ble derimot litt skuffet da jeg hørte representanten Frafjord Johnsons innlegg, for jeg hadde jo registrert forslaget fra Kristelig Folkeparti som ble fremsatt i dag når det gjelder gasskraft og Kyotoprotokollen. Det forslaget syns jeg er uproblematisk, og i og med det forslaget fikk jeg inntrykk av at nå hadde man akseptert at et flertall er et flertall og lagt denne revansjelysten til side. Men da jeg hørte innlegget fra Frafjord Johnson, ble jeg litt i tvil. Er det slik at sentrumspartiene med Kristelig Folkeparti i spissen nå aksepterer at et flertall er et flertall, og aksepterer den utslippstillatelsen som er gitt fra departementet, som er helt i tråd med Stortingets flertall? Eller er det slik at man fortsatt skal ha reprise og revansj i gasskraftsaken?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-10-12:
La meg først takke for de innledende og anerkjennende ord fra representanten Torny Pedersen. Det er riktig at Høyre er opptatt av både å verne natur og ta vare på vassdrag for fremtidige generasjoner, selv om jeg erkjenner at også på dette området gjelder det å balansere ulike hensyn. Vi har ikke sagt et absolutt nei til enhver utbygging, men vi sier at vi gir det å ta vare på vassdrag for fremtiden prioritet. Når det gjelder spørsmålet om adgang til strandsonen, er det også et spørsmål om å avveie ulike hensyn. Det er en avveining mellom den private eiendomsrett og allemannsretten, og det er klart at Høyre som et konservativt parti er opptatt av å ivareta den private eiendomsrett. Tradisjonelt har Arbeiderpartiet stilt seg på den andre siden og vært mer opptatt av det som defineres som samfunnssyn, og derfor har man også vært villig til å gå inn med ekspropriasjon. Vi er opptatt av å forsøke å dempe konflikten som ligger mellom allemannsretten og den private eiendomsrett. Det er grunnen til at vi har gått inn for å øke bevilgningene til å sikre friluftsområder langs kysten. Der har vi ikke fått med oss Arbeiderpartiet, selv om vi registrer at man nå har foretatt en snuoperasjon i budsjettet, og det lover godt. Det lover godt for et videre samarbeid. Derfor foreslår vi at man skal bruke store deler av Forsvarets eiendommer som legges ut for salg, til friluftsområder. Men det vi ikke kan være med på, er den statlige tvang og overstyring som man nå legger opp til. Man må ha tillit til at de lokale folkevalgte finner gode løsninger. Det finnes masse eksempler på at man i et samarbeid mellom kommunen og private eiere har etablert kyststier. Der tror jeg at den lokale ordfører er bedre i stand til å finne slike løsninger enn en statsråd som sitter inne i Oslo – med all respekt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-10-12:
Jeg kan forsikre representanten Korsberg om at Høyre etter beste evne forsøker å holde seg à jour med den forskningen som foreligger. Det er også grunnen til at vi har gitt vår tilslutning til Kyoto-avtalen, som et eksempel, fordi flertallet der peker på at de menneskeskapte klimautslippene kan bidra til klimaendringer. Så hvis Fremskrittspartiet hadde vært like opptatt av forskningsresultatene også når det gjelder klimaendringer, tror jeg vi kunne blitt enige. Men la meg først si at jeg ikke bare er opptatt av å lete med lys og lykte for å finne forskjeller mellom Høyre og Fremskrittspartiet i miljøpolitikken. Jeg vet også at det er en del likhetspunkter. La meg minne sentrumspartiene om at sentrum allierte seg også med Fremskrittspartiet i budsjettet for 1999, og vi ble også enige om Miljøverndepartementets budsjett. Det var ikke så vanskelig. Jeg tror både representanten John Dale og representanten Gunnar Kvassheim kan bekrefte at Høyre, Fremskrittspartiet og sentrumspartiene hadde små problemer med å bli enige om Miljøverndepartementets budsjett. Jeg tror vi forhandlet i en halvtime om det budsjettet, mens vi vet at sentrum og Arbeiderpartiet holdt på time etter time for å forsøke å bli enige om mindre summer. Sentrum, Høyre og Fremskrittspartiet klarte å bli enige om det budsjettet. Ellers har jeg lyst til å si at Høyre gir heller ikke sin tilslutning til Rieber-Mohn-utvalgets innstilling slik den foreligger, men vi sier at prinsippet om nasjonale laksefjorder og lakseelver slutter vi oss til. Og så må vi gå inn i en diskusjon om hvilke nasjonale laksefjorder det er som skal vektlegges og hvor sterkt det skal reguleres. Vi er ikke villig til å velge enten villaks eller lakseoppdrett. Vi mener at dette må kunne kombineres.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-10-12:
Representanten Kvassheim mente at man enten måtte være medlem av Unge Høyre eller være pensjonist i partiet for å være opptatt av miljøvern. Personlig er jeg ikke lenger aktiv i Unge Høyre, og er fortsatt ikke blitt pensjonist. Det samme gjelder min fraksjonskollega, og jeg kan berolige representanten Kvassheim med at vi begge er meget opptatt av miljøvern. Det viser jo den innstillingen vi behandler i dag. Der står faktisk Høyre, sentrumspartiene og Arbeiderpartiet sammen om de aller viktigste hovedspørsmålene. De spørsmålene som representanten Kvassheim og andre fra sentrumspartiene trekker frem, gjelder saker som i stor grad tilhører fortiden. Og det er der jeg appellerer til sentrumspartiene: Kan man ikke nå lade gevær og ta tak i utfordringene fremover, istedenfor å be om revansj og nye runder på saker man har tapt? Ja, vi mener at vi skal bruke markedet i miljøets tjeneste. Ja, vi mener at vi må stimulere bedriftene til en mer miljøvennlig atferd. Men det har skjedd noe også i næringslivet! Tidligere var det slik at næringslivet i stor grad så på nye pålegg, miljøavgifter og det å være miljøvennlig som en utgift. I dag ser vi at store deler av næringslivet faktisk ligger foran, man satser på ny teknologi, man satser på forskning og er opptatt av å fremstå som miljøvennlig fordi – og det er også Venstre opptatt av, vet jeg – da vinner man i konkurransen i fremtiden. Men da må vi sikre at vi ikke dynger ned næringslivet med så mye skatter og avgifter at de faktisk ikke får råd til å satse på forskning og ny teknologi. Kanskje vi kan snu på det: Fremfor å gjøre det veldig mye dyrere å være miljøfiendtlig, kan vi gjøre det billigere å være miljøvennlig. Fremfor å ha miljøskatter, kan vi kanskje ha miljøavgiftlettelser! Det er i tråd med Høyres politikk.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-10-12:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta replikk på representanten Kvassheim, men han kom i skade for å komme med noen åpenbare misforståelser i sitt innlegg, som jeg bare har lyst til å korrigere. For det første ble det sagt at det ikke skal stilles krav til gasskraftverkene. Det er feil. Det stilles krav. Det stilles strenge krav, særlig på NOx-siden, men der åpnes det for at når kravene er strengere enn tilsvarende best tilgjengelig teknologi, kan man iverksette tiltak hos tredjepart, som får ned utslippene tilsvarende de kravene som er satt, men på en billigere måte. Når det gjelder CO2-utslippene, vet aktørene bak gasskraftverkene at den dagen Kyoto-avtalen trer i kraft, må de betale for utslippene fra første «dråpe» – eller hva man kaller det – av CO2-utslippene fra gasskraftverkene. Alt skal betales for gjennom at det må kjøpes kvoter enten nasjonalt eller internasjonalt, og det betyr at fra den dagen vi får det nasjonale og det internasjonale kvotesystemet på plass, vet gasskraftverkene at de er nødt til å betale for utslippene. Det blir slett ikke gratis, det blir kostbart, og det betyr at de nå kan bruke tiden frem til de er på plass, til å få frem ny teknologi eller på annen måte sørge for at utslippene går ned. Det er derfor feil når det hevdes at det ikke stilles krav. Dernest må jeg korrigere representanten Kvassheim når han hevder at det er sentrumspartiene og Venstre som har vært pådrivere for å satse på miljø i Nordvest-Russland. Kvassheim vet at der er det Høyre som hele veien har vært en pådriver, sammen med SV. Vi måtte utfordre sentrumsregjeringen, både utenriksministeren og miljøvernministeren, gang på gang i de spørsmålene. Jeg er glad for at det nå er blitt en bredere enighet i Stortinget om at vi må få en fortgang i det arbeidet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-10-12:
Statsråden startet sitt innlegg med å snakke om behovet for å styrke det lokale miljøarbeidet. Det blir store ord uten innhold når det ikke følges opp, og det blir store ord uten innhold når man ser hva som er Regjeringens politikk i praksis, nemlig at man ønsker å bruke statens makt til å tvinge kommunene langs kysten til å føre den politikken som Regjeringen mener er riktig. Det kan slå begge veier. Statsråden sier at man gjør det for å sikre allemannsretten, men det siste eksemplet har vi ute på Fornebu i Bærum kommune: Der bruker statsråden statens makt til å tvinge kommunen til å bygge flere boliger, noe som går på bekostning av miljøkvaliteten i området, i strid med råd fra Statens forurensningstilsyn, som står på Bærum kommunes side og mener at det er viktig å ivareta miljøhensynene. Det lyder veldig hult når man snakker om behovet for å styrke det lokale miljøarbeidet, når man ønsker å bruke statens makt til å tvinge kommunene langs kysten til å sikre allemannsretten på bekostning av den private eiendomsrett. Det viser at man ikke har nødvendig tillit til lokalpolitikerne. Jeg føler meg heller ikke beroliget av hva statsråden sier når det gjelder Høyres forslag om å ha en gjennomgang av Forsvarets eiendommer og se hva som kan brukes til friluftsområder. Høyre ønsker å kjøre det frem til votering i Stortinget, fordi vi ønsker å legge en sterk føring i det arbeidet. Vi ønsker ikke bare en gjennomgang, men vi mener faktisk at veldig mange av Forsvarets eiendommer bør legges ut til friluftsområder. Og la meg da bare vise til rammebetingelsene for avhendingen av Forsvarets eiendommer, hvor det bl.a. står at avhending skal skje på grunnlag som gir det beste økonomiske resultat for staten. Med et slikt grunnlag er vi ikke beroliget i forhold til sikring av friluftsområder for allmennheten.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-10-12:
Jeg anbefaler Høyres gruppe å stemme mot forslagene fra Fremskrittspartiet, mot forslagene fra SV og for innstillingen. Når det gjelder vårt eget forslag, nr. 8, vil vi opprettholde det. Høyre føler seg ikke beroliget over de signalene som er kommet fra Arbeiderpartiet i løpet av denne debatten, og vi ønsker å legge en prioritering av friluftsformål i den vurderingen som skal foretas. Så det forslaget opprettholdes. Når det gjelder forslaget fra sentrumspartiene, er vi enig i at det må være en nasjonal oppfølging. Når vi allikevel kommer til å stemme mot dette forslaget, skyldes det at det her er henvist til en bestemmelse i Kyotoprotokollen som ikke er ferdigbehandlet. Det griper med andre ord inn i et forhandlingsspørsmål. Vi er enig i premissene i forslaget om nasjonal oppfølging, men det vil jeg appellere til statsråden om å komme tilbake til i en annen sammenheng. Så konklusjonen er at vi stemmer mot sentrumspartienes forslag.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-10-12:
Det er et merkelig syn på demokratiet Sanner tar til orde for i sitt innlegg. Hans filosofi er at når du har tapt en sak, skal du gi opp kampen selv om du mener noe annet. Det vil bety at Høyre må annullere store deler av sitt program allerede før det er vedtatt, fordi mange av de områdene som de sier vi slåss om, har vært tatt opp i Stortinget og blitt nedstemt. Det vil gå mange år før det kommer gasskraftverk i Norge. Og jeg kan love at Venstre og sentrumspartiene skal gjøre alt vi kan for at det når de bygges, blir den rene løsningen, med den framtidsrettede teknologien. Høyre har aldri vært pådriver i norsk miljøpolitikk. De er det heller ikke i forbindelse med behandlingen av denne saken. Og jeg sier igjen, det er trist å konstatere at i Høyre må en enten være med i ungdomsorganisasjonen eller være pensjonist for å være offensiv i miljøpolitikken. Når Høyre sier de ønsker en moderne miljøpolitikk, svikter de fundamentalt. For hovedgrepet i en moderne miljøpolitikk er å ta markedskreftene i bruk, ønske et skatteskifte, slik bl.a. Willoch tar til orde for, men som Høyre her i huset skyr som pesten. Hvorfor vil ikke Høyre bruke markedskreftene – gjøre det dyrere å forurense og sløse, og gjøre det billigere å ha folk i arbeid? Så et spørsmål knyttet til det som er sagt om vassdragsvern. Det var for så vidt oppløftende, men vi vet at Jan Tore Sanner tidligere har lidd nederlag i sin gruppe. Betyr den formuleringen som nå står i programmet, at det vedtaket om Øvre Otta som Høyre var med på, egentlig burde være ugjort? Og betyr det som nå står i programmet, at Høyre, når neste store vannkraftsak – Sauda-utbyggingen, som tilsvarer to Alta-kraftverk – kommer til Stortinget, vil stemme for den verneløsningen som nå får flertall i Rogaland?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-10-12:
Svaret er ja. Uenigheten er meget stor, og den går på langt flere områder enn gasskraft. Og det er faktisk slik at det er Arbeiderpartiet som har løst viktige miljøsaker – det er snakk om viktige miljøsaker – sammen med Fremskrittspartiet og Høyre, ikke sentrum. Det er tilfellet når det gjelder Øvre Otta, det er tilfellet når det gjelder skytefelt, og det er tilfellet når det gjelder viktige elementer i klimapolitikken: gasskraft. Jeg tror det har vært mulig å gjøre dette fordi det internt i Arbeiderpartiet ikke er en tilstrekkelig debatt om miljøspørsmål. Det siste halve året er det faktisk slik at miljøopposisjonen i Arbeiderpartiet er den eneste opposisjonen vi ikke har sett, så det er all grunn til å etterlyse miljøopposisjonen, slik at det ikke blir mulig for Arbeiderpartiet å ture fram slik som det nå gjør, i et samarbeid med høyrepartiene. Men det er riktig at det er andre viktige utfordringer som vi kan være enige om, og det er å løse oppgavene i nordområdet. Der er det gode grep i budsjettet, og innstillingen på dette punkt har tilslutning fra både Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. Dessverre har det vært et hovedproblem at de avsatte midlene ikke har fått anvendelse. Det står ifølge meldingen som er til behandling, 270 mill. kr ubenyttet til miljøtiltak på Kola. Og vi har ivret for at departementet nå må få en avklaring av om de prosjektene som en hadde tenkt å nytte disse midlene til, kan realiseres, eller om midlene må settes inn i annen miljøtjeneste i de aktuelle områdene. Så til dette om det ikke er slik at meldingen egentlig viser at vi stort sett er enige. Jo, på mange områder kan det virke slik. Da må en gå til den praktiske politikken for å se at det å ønske en ny energipolitikk ikke nødvendigvis betyr at en vil det i praksis.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-10-12:
Når det gjelder siste delen av replikken, hadde jeg overhodet ikke de formuleringene i engasjementet for nordområdet som var utgangspunktet for Sanners replikk, så den forbigår jeg med den merknaden. Jeg hadde håpet at Sanner nå tok ordet for å svare på den delen av min replikk som han ikke fikk tid til å svare på, nemlig om vedtaket om kvoter var et vedtak som ikke burde ha vært gjort når en ser det i lys av Høyres nye program, og om det demokratisyn som han la til grunn for å mene at vi skulle gi opp kampen for gasskraftverk, også betyr at Høyre skal annullere de store delene av sin politikk som er stemt ned her i salen. Når det gjelder gasskraftverk, er det et faktum at det ikke stilles krav til rensing av CO2. Det er fritt fram for utslipp. Det betyr at de miljøene som nå arbeider for å finne rene løsninger, opplever at det blir meningsløst å gå videre på det, fordi det gis så store fordeler til de sterkt forurensende alternativene. Vi snakker om en høydekonkurranse uten list, og da kan som kjent alle komme over. Når vi skal ta på alvor Kyoto-forpliktelsene, som består i å redusere utslippene, vil det å øke dem betydelig før en begynner reduksjonen, slik som gasskraftverkene vil gjøre, føre til økt smerte og økte problemer for andre næringer, for transportsektoren osv., og de kostnadene er ikke synliggjort så langt fra Regjeringen, og heller ikke fra Høyre.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-10-12:
Det er blitt et hovedtema i denne debatten at det ikke er samsvar mellom det en sier at en vil gjøre, og det en gjør. SVs hovedproblem er at de i det politiske arbeidet bare får sagt hva de vil gjøre, for de er plassert slik at de er på sidelinjen i norsk politikk. Det betyr at de spiller en lite viktig rolle for miljøet. Senest under trontaledebatten så vi at det er sentrumspartiene som utgjør den livskraftige delen av miljøopposisjonen som er i nærheten av å ha makt i norsk politikk. Nå har SV fått den regjeringen de ønsker. SV er Arbeiderpartiets parlamentariske bakgård. Og så er vi i den situasjonen at når SV har fått den regjeringen de ønsker, skjer det så mye negativt på miljøsiden at de ønsker at sentrum skal hjelpe til med å rydde opp. Det er feil strategi. Vi må strebe etter å få en regjering som tar miljøet mer på alvor, og i det hovedspørsmålet er altså ikke SV klar til å konkludere. Så til dette med bensin. Det som jeg har sagt, og som også er Venstres klare standpunkt, er at koblingen mellom avgiftslette på bensin og dårligere satsing på kollektivtransport er uakseptabelt. Det jeg har åpnet for i noen sammenhenger, er en moderat justering av avgiftene. Utgangspunktet er da at en ligger klart over det avgiftsnivået som er vedtatt i budsjettet for inneværende år. Og det var faktisk slik at det avgiftsnivået som ligger i inneværende budsjett, også fikk SVs tilslutning. SV fremmet ikke noe forslag om å øke avgiftene utover det nivået som ligger i årets budsjett, og som nå plutselig er blitt helt utålelig. Vi ønsker å stå rakrygget i arbeidet for å få mer kollektivtrafikk i byene. Derfor er vi åpne for veiprising og mange andre tiltak som utgjør en helhetlig politikk. Men det er viktig at det er en legitimitet i miljøavgiftene som gjør at folk henger med, og det treffpunktet tror jeg Venstre er ganske nær.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-10-12:
Jeg har tidligere i debatten sagt at miljøopposisjonen i Arbeiderpartiet er den eneste opposisjonen som ikke har vært synlig i partiet det siste halvåret. Jeg regner med at statsråden stiller seg bak mitt ønske om et sterkere engasjement fra miljøopposisjonen i Arbeiderpartiet. Det kunne gjort jobben lettere for statsråden. Det har ikke vært lett å forsvare Arbeiderpartiets miljøprofil i dette huset og andre steder de siste ukene. Håndteringen av alternativ energi og enøk er en god illustrasjon på den tafatte holdningen Regjeringen har, og det er oppsiktsvekkende at miljøstatsråden er tilfreds med det som ligger i budsjettet. Det er en faktisk nedgang i forhold til bevilgningene i fjor, og i forbindelse med behandlingen av energimeldingen var Arbeiderpartiet og sentrum enige om at den skulle trappes opp. Økningen av elavgiften skulle bidra til styrket satsing på alternativ energi. Målet var å få 5 milliarder kr over ti år. Det krever en årlig avsetning på 500 mill. kr, og det ligger Regjeringen langt fra. Mitt spørsmål til statsråden er om hun står ved de ambisjonene som hun var med på i energimeldingen, eller om hun nå er tilfreds med det halve av dette nivået. Resultatet av det nivået vi har nå, er at store prosjekter, som f.eks. håndtering av spillvarme fra Slagentangen i Vestfold, ikke kan realiseres. Det snakkes om prosjekter som i sum tilsvarer mange av de kontroversielle vannkraftutbyggingene vi nå har. Det er vel slik at det gasskraftverket som det nå er gitt grønt lys for, ikke kan bygges de kommende fem-ti årene. Det skyldes manglende lønnsomhet. Og om ti år er det ventet at EU vil stille strengere miljøkrav, som gjør at det blir enda mer usikkert. Synes ikke statsråden at det er et viktig poeng å bruke denne ventetiden til å stimulere de rene løsningene? Statsråden vil da ventelig svare at det står 20 mill. kr til forskning på rene gasskraftløsninger i budsjettet. Det er riktig, men det er småtteri i forhold til den tiltaksplanen som jeg hadde forventet skulle komme for å fremme de rene løsningene. Da sentrumsregjeringen i vår la fram en omfattende tiltaksplan med elementer som utgjorde mange hundre millioner, ble det sagt at dette i stor grad var ting som Arbeiderpartiet ville følge opp og var enig i. Kommer det en slik ambisiøs tiltaksplan som har som mål å bidra til at det er de rene gasskraftverkene som blir valgt, ikke de sterkt forurensende?
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg skal ikke ta opp spørsmålet om gasskraftverk. Nå har jeg ikke vært så lenge på Stortinget, Jeg har bare vært her i sju år, og i fem av de sju årene har vi diskutert gasskraftverk, så det skal jeg ikke gjøre nå. Jeg skal stille et spørsmål om Senterpartiets forhold til mer tradisjonelt naturvern, for Senterpartiet har tradisjonelt vært opptatt av å verne vill natur, og har vist det gjennom vedtakene sine i forhold til skytefelt på Østlandet, Øvre Otta-utbyggingen og i mange andre saker. Men det å verne rovdyra, som er en naturlig del av denne naturen, det er imot Senterpartiets politikk. Spørsmålet er: Hvor er helheten i naturvernpolitikken? Fra Arbeiderpartiets side har vi drevet fram nasjonalparker, landskapsvernområder og et styrket barskogvern. Senterpartiet har vært enig i det meste av dette, og har vært opptatt av naturvern. Men hvor er helheten i Senterpartiets naturvernpolitikk når det gjelder vern av ville dyr? Hva skal vi med vill natur når ikke dyr som naturlig hører hjemme der, får lov til å være der?
Anders Hornslien (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg synes det var interessant å høre representanten Kvassheim beskrive sentrumsregjeringens politikk som langt mer ambisiøs enn arbeiderpartiregjeringens politikk, særlig med tanke på at det faktisk er hans egen regjerings dokumenter vi faktisk sitter og forholder oss til, og som vi i all hovedsak har sluttet oss til, med unntak av ett punkt. Istedenfor å legge vekt på all den uenigheten som man prøver å konstruere i norsk miljøpolitikk, synes jeg heller man burde illustrere enigheten, og at sentrumspartiene velger en side. Det betyr at man får velge om man skal samarbeide med Høyre og Fremskrittspartiet. Høyre er i og for seg ikke så ille på de overordnede spørsmålene i en del saker – når det gjelder internasjonale forhandlinger, når det gjelder truslene i forhold til atomsikkerhet i nordområdene, osv. Fremskrittspartiet har jo på en måte spilt seg selv utover sidelinjen her, til og med i forhold til å så tvil om hvorvidt det er viktig med en internasjonal klimaavtale. Da blir mitt spørsmål til representanten Kvassheim: Når skal sentrum velge en side i miljøpolitikken som sikrer at vi får en bred nasjonal enighet om de viktigste miljøutfordringene, som dreier seg om klima? Det dreier seg ikke om hvilke brev som ble skrevet når, til hvem, hvordan de ble skrevet og hvordan de ble overlevert Stortinget. Vi kan være uenige i forhold til gasskraftsaken – det er greit. Men når det gjelder hvilken rolle Norge skal spille i de internasjonale klimaforhandlingene, er det bred enighet. Når det gjelder hvordan vi skal håndtere den største miljøtrusselen mot Norge, som er trusselen mot atomsikkerheten i nordområdene – illustrert ved ubåtulykken med «Kursk», hvor det altså ligger en atomdrevet ubåt på bunnen der – så er det bred enighet. Og den eneste måten å sikre et bredt samarbeid på her som gjør at den politikken følges opp, er et samarbeid med Arbeiderpartiet. Derfor blir mitt spørsmål til representanten: Hvis en tar vekk gasskraftsaken, er da uenigheten så stor som den synes her? Er det ikke viktigere å finne en nasjonal løsning på de viktigste klimaforhandlingene, istedenfor å diskutere relativt – i alle fall i mine øyne – ganske små bagateller?
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg er veldig glad for den sterke støtten til det arbeidet som er i gang med å sikre allmennheten bedre tilgang til friluftsområder, spesielt i strandsonen. Politikken for å få dette til må ha mange innfallsvinkler. For det første er det viktig å skjerpe det lovverket vi allerede har, for å hindre at strandsonen bygges igjen ytterligere. For det andre må vi møte dette med positive virkemidler, ved å gå videre i arbeidet med å lage skjærgårdsparker, ved at staten kan bidra mer aktivt med oppkjøp av en del områder som kan sikres for allmennheten i framtiden. Forsvaret har en rekke slike eiendommer som vil kunne egne seg, og det er allerede i gang et tett samarbeid mellom forsvarsmyndighetene og miljømyndighetene for å følge opp dette arbeidet. Men når det gjelder lovverket om bygging i 100-metersonen og spesielt dispensasjonsadgangen, er det et faktum at kommunene ikke har gjort den jobben som vårt lovverk legger til rette for. Det har vært gitt en rekke dispensasjoner også de senere årene som har ført til en sterk privatisering i strandsonen som mange av oss er svært bekymret for. Ikke noe vil glede meg mer enn om kommunene selv nå skjerper sin praksis. Jeg har reist veldig mye rundt i kommunene og snakket med folk om dette. Mange kommunepolitikere ønsker å fortsette sin praksis med å ha dispensasjonsadgangen og vil ta tak i problemene. Andre sier at det kan være en idé at staten tar over denne delen av politikken. Jeg har bedt om å få rapporter fra kommunene som viser deres praksis på området. På den bakgrunn vil Regjeringen vurdere på hvilken måte ansvaret for å sikre vårt lovverk om bygging i strandsonen kan følges opp på best mulig måte.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
For å ta det siste først. «Mest sannsynlig», slik vi bruker uttrykket i saken, er i tråd med lovavdelingens vurderinger om hvilket grunnlag som må til for at loven skal kunne brukes til omgjøringsadgang. Så det er én og samme ting. Jeg vil bruke tiden på å snakke om Kyotoprotokollen, og vil vise til at når Hilde Frafjord Johnson peker på et svar fra min side i et brev og bruken av ordene «bred tolkning», knytter det seg til en vurdering av det internasjonale forhandlingsbildet når det gjelder denne delen av Kyotoprotokollen akkurat nå. Og det kan kanskje være grunn til å minne om det, fordi denne delen av Kyotoprotokollen er det ennå ikke blitt internasjonale forhandlinger om tolkningen av. Når jeg bruker uttrykket «bred tolkning» av dette, er det nettopp fordi vi tar denne delen av Kyoto-avtalen på alvor og ønsker å gå inn i den. Vi ønsker å gå inn i den i vår nasjonale strategi, og vi ønsker å legge en konkret fortolkning av dette til grunn i de framtidige forhandlingene. Men jeg synes det var naturlig å vise til hva som er status for denne delen av Kyotoprotokollen når det gjelder de internasjonale forhandlingene. Vi skal selvfølgelig følge opp Stortingets nasjonale klimastrategi. Det innebærer at vi i vår melding vil ta for oss det som det har vært en offentlig utredning om og en stor høring av, nemlig et kvotesystem som del av forpliktelsene. Et slikt kvotesystem kan være inkludert i vårt lovverk før Kyoto-forpliktelsen starter opp i 2008. Et slikt system vil kunne være på plass i år 2005, og derfor har vi pekt på koblingen mellom denne formen for mekanisme og ytterligere nasjonale tiltak. Ved at det settes en pris på utslippskvoter, får vi også en kostnadseffektiv oppfølging av tiltak nasjonalt, som kan gjøres billigere enn for kvoten.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg ser et veldig stort potensial for flere avgjørelser for kommunene i miljøpolitikken i tiden som kommer. Jeg tror det er helt nødvendig for å få til en sterkere forankring av miljøpolitikken, og jeg tror det vil styrke miljøpolitikken. Det betyr jo ikke at vi ikke skal ha nasjonale retningslinjer for den politikken, og det betyr heller ikke at staten på alle områder skal oppgi sin deltakelse i viktige miljøspørsmål. Når det gjelder Fornebu-saken, må jeg si at jeg vel ikke tror det er miljøet som lider mest under den avgjørelsen vi har tatt. Derimot er det kanskje slik at vi får en noe mer sosial boligbygging akkurat i det området. Men så til strandsoneproblematikken. Det er ingen tvil om at det er lagt et stort arbeid i å vurdere hvordan Forsvarets eiendommer kan brukes til miljøformål. Over flere år har det vært et samarbeid mellom forsvarsmyndighetene og miljømyndighetene om dette. Tidligere i år var det 18 eiendommer fra Forsvarets side – jeg må ta et lite forbehold om tallet, men det var i hvert fall en rekke eiendommer – som ble lagt ut til friluftsformål, og flere står på trappene. Det er et samarbeid mellom Forsvaret og Direktoratet for naturforvaltning. Dette arbeidet vil vi selvfølgelig konkret følge opp, fordi det er en rekke eiendommer som det er naturlig blir overtatt til miljøformål. Vår oppfølging av dette dreier seg ikke om en beskrivelse av hva som skal gjøres, det dreier seg om en aktiv politikk for at vi skal kunne bruke flere av Forsvarets eiendommer i denne sammenhengen, og der vil det selvfølgelig være et tett samarbeid mellom forsvars- og miljømyndighetene. Regjeringen vil gjerne komme tilbake til det, og vi har så langt kommet til at det kan gjøres best i den friluftsmeldingen som skal legges fram.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg merket meg at i det første innlegget til Langeland i dag pekte han også på lyspunkter i Arbeiderpartiets politikk – det gjaldt da ikke først og fremst miljøpolitikken. Han hadde et par lokale eksempler på gode ting, så vi skal sikkert sammen bruke kompasset alle her som jobber med miljøpolitikken. Men til spørsmålet om energipolitikken først. Det vi legger opp til i budsjettet nå, er en styrking av arbeidet for energiøkonomisering og bruk av alternativ energi og også en alternativ bruk av gass på nye områder som vil bidra positivt i miljøpolitikken. Det er en styrking fordi vi nå legger om hele arbeidet med energipolitikken, lager en ny enhet som det skal knyttes et fond til. Det er noe som Stortinget skal få komme tilbake til. Problemet hittil har vært at mye av energiøkonomiseringsarbeidet ikke har vært effektivt. Nå foretar vi en omorganisering av det. Samtidig opprettholder vi mange av bevilgningene, og tilstandsfullmaktene gjør at vi vil ha et mer eller mindre tilsvarende nivå for neste år. Samtidig øker vi når det gjelder naturgassen, noe som også må ses i lys av det å drive en energipolitikk som bidrar til å redusere klimautslippene. Økningen av elavgiftene må også ses i det lyset. Det vil bli mer lønnsomt å investere i alternativ fornybar energi og energisparing. Når det gjelder reduserte bensinavgifter, tror jeg jeg må vise til at det er en bred politisk enighet om at det nå var nødvendig å foreta en liten reduksjon i bensinavgiftene fordi prisnivået, som følge av oljeprisen hadde kommet så høyt opp at det ikke var naturlig å holde det der. Og at dette ses i sammenheng med den helhetlige miljøpolitikken og energipolitikken, er viktig.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg er enig med representanten Dale i at det vil være viktig for klimautslippene framover at vi får en utvikling i transportsektoren som går fra bruk av privatbil til mer bruk av kollektivtrafikk. Det er en utvikling det har vært arbeidet med i mange år, og som det må arbeides med i tiden som kommer. Derfor er det lagt opp til en satsing på dette i Nasjonal transportplan som Stortinget vil få anledning til å diskutere om ikke særlig lenge. Når det gjelder de enkelte budsjetter, er det sånn at ikke ett budsjett kan være hele svaret når det gjelder satsingen på kollektivtrafikken. I dette budsjettet legges det opp til økt moms på en rekke tjenester, også på kollektivtrafikk, som det kompenseres for i stor grad. Transportsektoren vil selvsagt også være et viktig område der Kyoto-forpliktelsene vil få virkning. Transportsektoren, industrien, gasskraftverkene – alle samfunnssektorer i Norge vil måtte bidra når vi skal gjennomføre forpliktelsene i henhold til Kyoto-avtalen. En vurdering av hvilke virkemidler som er mest hensiktsmessige framover for å nå fram til den forpliktelsen, vil vi komme tilbake til i den meldingen som skal legges fram.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Vi har diskutert gasskraftsaken mye de siste dagene, men jeg vil likevel kommentere noen av de spørsmålene som Bondevik tar opp i sitt innlegg. Når det gjelder den generelle omgjøringsadgangen og mitt arbeid med den saken, viser Bondevik til to innfallsvinkler til dette fra før sommerferien. I vår tilleggsmelding til den stortingsmelding som vi behandler i dag, pekte jeg på at forurensningsloven kunne brukes til å gjøre om utslippstillatelsene eller å behandle saken. Jeg viste samtidig i et brev – et av de 24 brevene jeg har svart på om denne saken – til at saksbehandlingen måtte underlegges en konkret prøving. Jeg sa derfor at det var adgang til å bruke forurensningsloven, men utfallet i den enkelte saken måtte vi gjøre en konkret rettslig prøving av. Slik vi ser det, er det ingen tvil om at CO2-vilkåret kan gjøres om i henhold til denne omgjøringsavgjørelsen. For den avgjørelsen har vi lagt lovavdelingens uttalelse til grunn. Lovavdelingen har gitt en generell tolkingsuttalelse og konkluderer med at det under bestemte faktiske forutsetninger vil være adgang til en omgjøring. Det er dette som nå er prøvd i vår saksbehandling, slik jeg redegjorde for at det skulle gjøres i den stortingsmeldingen som ble lagt fram. Og det vi har funnet i prøvingen, er at det er mest sannsynlig at totalutslippene i Nord-Europa vil gå ned som følge av gasskraftverk. Da er vi på trygg grunn rettslig og miljømessig. Derfor er dette i tråd med lovavdelingens uttalelse i saken. Når det gjaldt NOx-utslippene, var det en litt annen problemstilling, fordi det der dreide seg om en prinsipiell avgjørelse om hvorvidt det var adgang til å gå inn på såkalte tredjemannsløsninger for å oppnå utslippskravene. Der pekte lovavdelingen i en ny uttalelse på at det på nærmere bestemte vilkår var adgang til dette. Når det gjelder hva slags analyser vi har lagt til grunn for våre vurderinger i saken, har vi lagt en rekke analyser til grunn. SFTs analyser på mange områder er brukt, og også SFTs og andres analyser fra tidligere når det gjelder CO2-utslippene. Men i den siste runden har vi bedt om ekstra oppdaterte analyser fra de miljøene som er best egnet til å gjøre disse. Og det er de som kan energimarkedsmodeller.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Dette har med både politikk og jus å gjøre. Politikken i dette er at Fremskrittspartiet ønsker å svekke forurensningsloven, og sentrumspartienes forhold til dette er at de ikke ønsker å bygge gasskraftverk. Likevel er det helt klart at vi er nødt til å diskutere lovadgangen i disse sakene. For å være helt tydelig på det: Når jeg sier «vi», mener jeg Miljøverndepartementet, og jeg mener selvfølgelig jeg og mitt ansvar i den sammenhengen. Jeg har prøvd denne saken fordi det er jobben min. Lovavdelingens rolle er en generell lovtolkning og ikke avgjørelser eller overprøving av enkeltsaker. Lovavdelingen uttaler seg derfor ikke om lovligheten av avgjørelser som andre departementer treffer. Lovavdelingen uttaler seg om generell lovtolkning. I denne saken har de avgitt to grundige tolkningsuttalelser og har vært inne i saken så langt som deres rolle tilsier, og jeg har selvsagt lagt til grunn deres avgjørelser. De har gjort en generell tolkning, som jeg tidligere har vært inne på, og en vedrørende NOx-utslippene, som knyttet seg til denne tredjepartsløsningen. Ut fra dette vil jeg bare gjenta at lovavdelingen er konsultert fullt ut i saken i henhold til den rollen de skal ha, og at deres uttalelser ligger til grunn for avgjørelsen som jeg har tatt. Det er ikke noen motstrid mellom hva som er uttalt fra lovavdelingen, og denne avgjørelsen.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
For å gjenta hva vi har gjort i saken: Vi har på bakgrunn av rettslig ekspertise og lovavdelingens vurderinger gjort en konkret prøving av omgjøringssaken og kommet til en avgjørelse i saken som er rettslig og miljømessig holdbar. Vi har også brukt all tilgjengelig kompetanse og rådgivning i saken, vi legger en rekke råd fra Statens forurensningstilsyn til grunn i saken, vi har en rekke råd fra ulike andre instanser. Alt dette til sammen har gitt oss grunnlag for den konklusjonen som er i tråd med forurensningsloven, og som er diskutert mye her også de siste dagene.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
I tillegg til klimapolitikken er det en viktig miljøpolitisk målsetting å bevare det biologiske mangfold. Derfor har Norge sluttet seg til internasjonale konvensjoner om dette. Å ta vare på truede arter og bevare artsmangfoldet krever også at man tar vare på naturområder som er svært viktige for å bevare dette mangfoldet. Det er lett å snakke om dette i generelle vendinger. Det er vanskeligere å gjøre det i praksis, men det er de praktiske sakene som avgjør om vi når målene og oppfyller våre forpliktelser. Ofte trengs det tverrsektoriell tilnærming og samarbeid for å løse utfordringene. Dette viser seg i praktiske saker å være vanskelig å få til, spesielt når det dreier seg om miljøsynder. Et akutt eksempel er fuglereservatet med Ramsar-status på Tautra i Nord-Trøndelag. Dersom Regjeringen får det som den vil i denne saken, vil den stå fram som et skoleeksempel på hvordan miljøet taper. I kampen for veiutløsning for øya Tautra nærmere 30 år tilbake valgte man den billigste løsningen, molo. Denne fyllingen stoppet gjennomstrømningen i fjorden, og rovdyr kom ut på øya. Dermed er fuglebestanden i sterk retur. For å redde fuglereservatet må moloen åpnes og bro bygges. Men det viser seg svært vanskelig å få til et samarbeid mellom miljøvernmyndighetene, veisektoren og fylkeskommunen for å finansiere broen. Dermed har fuglene blitt en kasteball mellom politikere, byråkrater og pengesekkene. I statsbudsjettet konkluderer Samferdselsdepartementet og Miljøverndepartementet i samråd at prosjektet blir for dyrt og skrinlegges. Dermed står Ramsar-statusen for Tautra som fuglereservat i verdensklasse, i fare. Det er mitt håp at vi fortsatt kan berge fuglereservatet på Tautra, hvis den politiske vilje er til stede. Mitt spørsmål til statsråden blir dermed: Er hun enig i at Tautra er et godt eksempel på hvor vanskelig det er å samarbeide over sektorgrenser og ansvarsområder for å bevare artsmangfoldet? Mener miljøvernministeren at fuglereservatet kan bevare sin Ramsar-status når broprosjektet skrinlegges? Hva har miljøvernministeren lært av Tautra-saken?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Til grunn for dagens debatt ligger stortingsmeldingen om rikets miljøtilstand og tilleggsmeldingen. Denne stortingsmeldingen ble jo lagt fram av sentrumsregjeringen, og det er selvsagt med tilfredshet vi som tilhører disse partiene, kan konstatere at det er bred tilslutning til hovedlinjene i den meldingen. Men det betyr ikke at Kristelig Folkeparti er fornøyd med arbeiderpartiregjeringens miljøpolitikk. Det er dessverre flere eksempler på at den går i gal retning. Budsjettet som vi skal behandle senere i høst, inneholder flere negative miljøpolitiske signaler. Regjeringen har f.eks. ikke fulgt opp forutsetningen for å øke elavgiften, nemlig en kraftig opptrapping av bevilgningene til enøk og alternativ energi. Det er også et samferdselsbudsjett som ikke akkurat er miljøpolitisk godt. Disse sakene kommer vi tilbake til. Regjeringen har, som kjent, nylig gjort et omgjøringsvedtak når det gjelder utslippssøknader for gasskraftverk på Vestlandet. Dette er en fersk beslutning, det er naturlig at den drøftes i dag i forbindelse med denne innstillingen. Hovedstridsspørsmålet da vi drøftet dette i mars, var hvorvidt en kunne gi slike utslippstillatelser uten å svekke forurensningsloven. Her kom det før sommeren litt ulike signaler fra statsråden, dels at det ikke var nødvendig å svekke forurensningsloven, dels i et brev at det kunne først avgjøres ved en konkret behandling av utslippstillatelse. Nå er altså den utslippstillatelsen gitt, den konkrete behandlingen er foretatt. Men hvorfor ville ikke statsråden la SFT, som forvalter forurensningsloven, vurdere hvorvidt de nye utslippstillatelsene er innenfor lovens rammer eller ikke – dette som var hovedspørsmålet, som faktisk også utløste regjeringsskiftet i mars? Har man vært redd for å la SFT få lov til å behandle det? Et av Arbeiderpartiets hovedargumenter for å tillate disse forurensende gasskraftverkene, er at det skal føre til redusert utslipp i andre land. Dette har lovavdelingen uttalt seg om i vår, og den uttalte at det kunne være innvendinger mot å gi slik utslippstillatelse etter forurensningsloven. Hvis det skulle skje, måtte det være en høy grad av sikkerhet, rettslig og faktisk, for at slike utslippsreduksjoner ville finne sted i andre land. Men det begrepet har ikke Regjeringen brukt når de nå har gitt denne tillatelsen, den sier bare at det må anses som mest sannsynlig at det vil føre til reduserte CO2-utslipp i andre land. Dette er jo en helt annen språkbruk. Nå sier statsråden at det betyr det samme, men hvorfor i all verden har hun da brukt et helt annet og mye vagere begrep?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Det var komiteleder Tore Nordtuns innlegg som fikk meg til å ta ordet igjen. Han beskylder der sentrumspartiene for stadig å ville spille omkamp i gasskraftsaken. Nå er det vel det å si at hvis det hadde vært mulig gjennom en omkamp å stanse disse forurensende gasskraftverkene, hadde det vært verdt det for miljøets skyld. Men nå er det faktisk ikke det det dreier seg om i denne omgang. Vi er klar over at et solid flertall her på Stortinget vil ha bygd disse forurensende gasskraftverkene – jeg holdt på å si – for enhver pris og på død og liv skal ha det igjennom. Men det er på tross av det opposisjonens plikt å se til at saken behandles videre på en forsvarlig måte. Det er det debatten nå dreier seg om. Det håper jeg snart vil sige inn. Da gjenstår det som et ganske forunderlig og påfallende faktum at miljøvernministeren ikke har villet, eller våget – eller med hvilken grunn, vet ikke jeg – å trekke SFT, som faktisk forvalter forurensningsloven, inn i en konkret vurdering av dette nye vedtaket og den utslippstillatelsen for CO2 som er gitt. Det vil bli stående igjen som et påfallende faktum hengende over denne saken at det vil en ikke. La meg til slutt bare si i denne omgangen: Jeg forstår veldig godt at Arbeiderpartiet helst ikke vil ha flere debatter om gasskraftverk. Men jeg kan ikke love at det ikke blir flere. Det er en ubehagelig miljøsak for Arbeiderpartiet. Den vil bli hengende ved. Om det blir bygd slike forurensende gasskraftverk en dag, er heller ikke sikkert. Hvis miljøet blir spart for det, har det dessverre ikke vært Arbeiderpartiets fortjeneste, men økonomiske interesser.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Nå kommer det jeg vil si, litt på sia av denne debatten mellom sentrum og Arbeiderpartiet, og det har eventuelt litt med framtidige budsjettbehandlinger å gjøre. Det som gjør at jeg tar ordet, er noe som statsråden sa i replikkordskiftet her for kort tid sia, og noe som statsråden sa i et intervju på NRK Radio torsdag for nøyaktig ei uke sia. I replikkordskiftet sa statsråden at det var brei politisk enighet om at drivstoffprisene var så høge at det måtte foretas en reduksjon av avgifta. Nå er det en sammenheng mellom pris og lønn. Det er dokumentert at i forhold til en gjennomsnittlig industriarbeiderlønn i Norge vil Norge etter avgiftsreduksjonen få Europas nest lågeste bensinpriser. Mener statsråden at det er riktig miljøpolitikk at vi skal ha de nest lågeste drivstoffprisene i Europa? Forrige torsdag formiddag ble miljøvernministeren intervjuet av NRK. Hun ble konfrontert med moms på kollektivtrafikk og reduserte bensinpriser, og hun svarte da nokså nøyaktig – jeg hørte den sendingen flere ganger – at vi må se avgiftene i en sammenheng. Deretter viste statsråden til økt elavgift. Jeg ser en sammenheng mellom økte kollektivtakster og reduserte bensinpriser, og at resultatet av det blir økt bilisme. Det er en grei sammenheng å se. Jeg trur den kompensasjonen aldri blir 100 pst. Resultatet blir økte kollektivtakster, vi får reduserte bensinpriser. Den sammenhengen ser jeg, men jeg greier ikke å se sammenhengen mellom kollektivtrafikk, bilisme og elavgift. Jeg vil be statsråden forklare meg hvordan økt elavgift kan føre til bedre kollektivtrafikk og redusert bilisme.