Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
St.meld. nr. 15 for 2003-2004, om rovvilt i norsk natur, har interessert svært mange, og meningene for eller mot rovdyr har vært forskjellige, mens andre derimot ikke har hatt noe spesielt synspunkt. Ofte har meningene vært basert på hvor man bor, bl.a. om man bor innenfor eller utenfor den såkalte sonen. Også familieforhold, om det er barn, og næringsgrunnlag har spilt inn som flere av ytre ting som har påvirket ens synspunkt. Meningene har ofte vært sterke og følelsesladet. De som er kritiske til for mange rovdyr, eller kommer innenfor eller like utenfor en sone, er redd for at deres valg av bosted må revurderes. Jeg vil kalle denne meldingen og resultatet av den nærmest en katastrofe for deler av Bygde-Norge. Det er negativ distriktspolitikk på sitt verste. Næringsgrunnlaget forsvinner. Frykten øker, og livskvaliteten blir sterkt redusert. Jeg tror at mange også skaper negativ rovdyrpolitikk ved at et forholdsvis lite område må bære belastningen for det storsamfunnet pålegger dem. Når det gjelder den foreslåtte sonen, kan man diskutere i det uendelige om hvor den skal være, og hvor stor. Galt blir det uansett. Hvis man tror eller mener at rovdyrene – les ulven – vil holde seg innenfor disse såkalte grensene, har man en tro som ikke kan måles. Ulven blir innenfor dette området akkurat så lenge han selv vil. Det avhenger av bl.a. størrelsen på matfatet, søking etter andre ulver, om den er ung eller gammel osv. Når man samtidig vet at en ulv kan bevege seg opptil 200 km på et døgn, er/blir avstander ikke noe problem. Det sier seg selv at når det ikke fins mer sau eller bufe eller elg eller rådyr å spise innenfor sonen, søker den naturlig ut for å finne mer mat, såfremt ingen av sonetilhengerne har lyst til å mate den på en eller annen måte. Man kan også stille seg spørsmålet hvordan man fant ut størrelsen på sonen, og hvordan og hvorfor enkelte kommuner slapp å bli med. Jeg registrerer at ordførere i kommuner som slapp å bli med, også er skeptiske til nettopp grenseoppgangen. Spennende, med negativt fortegn, vil det i hvert fall bli å se hvor lenge ulven blir der flertallet av politikerne i dag har bestemt. Ikke tror jeg og Fremskrittspartiet at ulven bryr seg i hvert fall. For dem som har bufe enten som hoved- eller biinntekt, vil også dagen i dag bli en katastrofe på sikt. Erstatningsordninger eller forebyggende tiltak kan ikke på noen måte erstatte tapene til den enkelte bruker. Dessuten er det ikke på grunn av erstatninger man driver f.eks. med sau. Det er derimot troen på at man produserer noe som samfunnet har bruk for, og som også er med på å holde distriktene og utmarka i hevd. Bosettingsmønsteret er også avhengig av et godt bufehold. Inntektene av dette er med på å opprettholde folketallet ved at man får en inntekt man med sin produksjon kan leve av og med. I Kommunal Rapport av 26. februar 2004 kan vi lese om en bonde som mistet 100 av sine 500 sauer i fjor. Han ligger innenfor den foreslåtte sonen. Hvor mange flere sauer han vil kunne miste etter hvert, er vanskelig å spå. Men én ting er i hvert fall sikkert: Det blir ikke færre! Og hva da med framtiden for ham og likesinnede? En annen næring som Distrikts-Norge har satset mer og mer på, er jakt og naturopplevelser. Man har investert i naturen, i hytter, og organisert seg sammen. Dette har nå etter hvert blitt en relativt god attåtnæring for enkelte. Men når f.eks. elgen og rådyrene blir spist opp – hva da? Det samme kan sies om birøkt og produksjon av honning. Det hjelper ikke alene med erstatninger. Skal man ha levende distrikter, må man kunne ha lov og mulighet til å høste av det naturen kan gi. Jeg nevnte også ordet «livskvalitet» tidligere i mitt innlegg. Med det kan mye menes, bl.a. er det det å bo der man ønsker, med sin familie, og dermed kunne la barna leke trygt ute. Med en rovdyrsone vil det vel være heller tvilsomt om man kan gjøre det i framtiden. Det finnes det mange eksempler på. I avisen Glåmdalen 8. mai kan vi lese om en ulv 300 meter fra en barnehage, og en time senere vandret den samme ulven så å si gjennom kommunens sentrum, og om natta tok den sau som beitet på utmarksbeite i nabokommunen Grue. Den av dere som klarer å berolige småbarnsforeldre i dette aktuelle området, og ikke minst overbevise dem om at ulven ikke kan være farlig for deres barn, har en stor oppgave. Den som ikke skjønner at ulven kan skape frykt, bør ta seg en tur til disse områdene, som har opplevd og vil få oppleve dette. Opplevelsen vil garantert bli stor. I en annen hedmarksavis kunne vi lese om en 11 års gammel jente som syklet til skolen, og som møtte ulv. Mange barn i distriktet har samme skoleveg. Totalt sett er dette en melding som har lite god distriktspolitikk i seg, og livskvaliteten til mange blir sterkt redusert.