Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-04-26:
Kristelig Folkepartis standpunkt til Schengen-samarbeidet som sådant er det gjort utførlig rede for i Innst. S. nr. 229 for 1996-97, fra mai 1996, i forbindelse med spørsmålet om å innlede forhandlinger med Schengen-landene om en samarbeidsavtale mellom Norge, Island og Schengen-landene. I likhet med de øvrige sentrumspartiene er også Kristelig Folkeparti imot Schengen-samarbeidet. Begrunnelsen kan kort oppsummeres fra innstillingen med bl.a. personvernhensyn, ønsket om en videreføring av den nasjonale grensekontrollen slik vi kjenner den i dag, og frykt for økning i den internasjonale kriminaliteten, for å nevne noen viktige stikkord. I tillegg var det store muligheter for at Schengen-avtalen ville bli integrert i EUs regelverk, noe som siden også viste seg å bli gjennomført. Dette anså vi som uønsket. Stortingsflertallet vedtok likevel at Norge skulle inngå i slike forhandlinger. Da samarbeidsavtalen av 19. desember 1996 ble behandlet i Stortinget i juni 1997, stemte Kristelig Folkeparti mot ratifikasjon av avtalen. Like etter bestemte EU å integrere Schengen-samarbeidet i EUs regelverk, og det ble derfor behov for å reforhandle samarbeidsavtalen med sikte på å løse de institusjonelle spørsmålene knyttet til denne endringen i Schengen-avtalens formelle status i EU-systemet. Alle disse forhold er det gjort greit rede for i den proposisjonen som vi har til behandling her i dag. Også saksordføreren har gitt en grei og ryddig fremstilling av de ulike fasene i forhandlingene og saksforholdet for øvrig, slik at Kristelig Folkeparti har kunnet slutte seg til saksordførerens forslag til merknader på alle punkter. Regjeringen understreker i proposisjonen sitt primærstandpunkt når det gjelder Schengen-avtalen. Samtidig har også Regjeringen forholdt seg til stortingsflertallets ønske om en avtale med Schengen-landene. Regjeringen Jagland hadde allerede startet forberedelsene til forhandlinger med EU om de institusjonelle løsningene etter traktatrevisjonen i Amsterdam juni 1997, der Schengen-samarbeidet ble integrert i EU. Det var derfor nødvendig allerede under forhandlingene mellom sentrumspartiene på Voksenåsen å avklare hvordan en sentrumsregjering ville forholde seg til en videreføring av disse forhandlingene. Voksenåsdokumentet slår fast at en sentrumsregjering vil ta ansvaret for å gjennomføre slike forhandlinger basert på stortingsflertallets beslutning, og dette ble også lagt inn i regjeringen Bondeviks tiltredelseserklæring. Kristelig Folkeparti støtter Regjeringens forslag og konklusjoner. For min del mener jeg at det ikke nå er naturlig å drøfte spørsmålet om Schengen-samarbeidet som sådant, men konsentrere oppmerksomheten om hvorvidt den fremforhandlede avtalen for det første ligger innenfor mandatet av folkets nei til EU i november 1994, og for det andre om avtalen samlet sett er tilfredsstillende med hensyn til å ivareta viktige norske hensyn og interesser, gitt stortingsflertallets premisser. Vår konklusjon er positiv på begge disse punktene. Når det gjelder spørsmålet om den folkerettslige og konstitusjonelle status for avtalen, viser jeg til at Regjeringen undergav dette viktige spørsmålet en særskilt behandling ved å oppnevne en egen referansegruppe med fem juridiske eksperter som særlig skulle vurdere forholdet til Grunnloven, og om et alminnelig flertall ville være tilstrekkelig for en godkjenning. Som kjent ble det et samstemt syn i referansegruppen om at avtalen kunne godkjennes etter Grunnloven § 26, dvs. alminnelig flertall, selv om det var ulike syn i referansegruppen på flere andre spørsmål ut fra forskjellige premisser og vurderinger. Det er i denne sammenheng grunn til å understreke at det ikke har vært forhandlet om det materielle innholdet i avtalen, bare om de institusjonelle løsningene der den nye avtalen erstatter den gamle samarbeidsavtalen. Kristelig Folkeparti er tilfreds med avtalen ut fra de rammer og forutsetninger som er blitt lagt til grunn for forhandlingene. Vi har vektlagt bl.a. følgende forhold: Den nye Schengen-avtalen gir verken EU-domstolen eller kommisjonen noen formell myndighet i Norge. Flere spørsmål knyttet til oppsigelse av avtalen er blitt tilfredsstillende ivaretatt, og er blitt forbedret i forhold til bestemmelsene slik de var utformet i samarbeidsavtalen. Det må likevel innrømmes at vi her er ved ett av kjernepunktene i avtalen. Retten til å si nei eller ja er entydig slått fast, men det er ingen grunn til å legge skjul på at når alternativet til å si nei er at hele avtalen kan bli sagt opp fra EUs side, så er den valgfriheten fremdeles klart begrenset. Videre er det enighet om å etablere et parlamentarikersamarbeid knyttet til avtalen. Det anser vi som en klar fordel for oppfølgingen av alle sider ved denne avtalen. Det skal videre etableres et fellesorgan der Norge, Island og EU skal møtes regelmessig. Dette gir oss muligheten til fortløpende å ta opp viktige spørsmål knyttet til gjennomføringen og videreføringen av avtalen. Det har ikke vært noen regelendringer i Schengen-samarbeidet etter desember 1996 som krever lovendringer hos oss. Heller ikke har det vært forslag som utvider avtalens anvendelsesområde. Til sammen betyr dette at den avtalen som Regjeringen ber om samtykke til å godkjenne, har tatt hensyn til grunnleggende og viktige forhold av betydning for norske interesser. Kristelig Folkeparti mener at Regjeringen har gjort en god jobb i tråd med Stortingets forutsetninger og vedtak. Vi mener derfor Regjeringen har god dekning for å hevde at «avtalen som legges fram, er så god som det er mulig å få til når man tar hensyn til rammene for forhandlingene og partenes ulike utgangspunkter». Det er selvfølgelig ikke vanskelig å være enig i at det kunne vært ønskelig med mindre tidspress i saken, slik at f.eks. de relevante lovendringene som må gjennomføres på grunn av avtalen, kunne bli presentert samtidig som avtaleteksten nå blir behandlet her i Stortinget. Det har det altså ikke vært mulig å få til på grunn av de tidsfrister som er styrt av EUs gjennomføring av Schengen-avtalen. Etter mitt syn er likevel de ulike sider ved avtalen så grundig utredet fra Regjeringens side at jeg mener saken får en fullt ut tilfredsstillende behandling også her i Stortinget. Jeg legger da vekt på det som jeg refererte til i stad, at det ikke er blitt vedtatt nye regler i Schengen-samarbeidet etter desember 1996 som utløser behov for lovendringer i Norge, og dessuten at ingen av de nye reglene vil innebære noen utvidelse av avtalens anvendelsesområde.