Trine Skei Grande (Venstre), 2011-12-01:
Jeg tror faktisk på alle her i salen når de sier at de syns at frivillighet er viktig. Jeg tror faktisk alle partier syns at frivillighet er viktig. Men det betyr ikke at vi har et likt prinsipielt syn på hvordan vi skal forholde oss til frivillighet, og hvilken rolle frivillighet har i samfunnet. Det er det forskjeller på. Det er stor prinsipiell forskjell når jeg i denne salen spør Rigmor Aasrud om synet på frivillige drivere av sykehjem, og hun sier at det er klart at frivillige organisasjoner har et konkurransefortrinn som tjenesteleverandører. Det er et syn på frivillighet og sier veldig klart hvordan man prinsipielt forholder seg til frivillighet. Det betyr ikke at jeg tror at statsråden er imot frivillighet eller imot frivillige aktører, men det sier noe om hvilket syn hun har på dem, når hun velger å uttrykke seg akkurat sånn. Det som generelt er frustrerende med debatten for tida, er alle dem som står her fra regjeringspartiene og sier at de gjerne tar debatten – men så vil de ikke svare. Det er vanskelig å diskutere med noen som ikke vil svare på hva man egentlig mener. Det mener jeg faktisk hemmer debatten i denne salen. Jeg har lyst til å ta opp noen punkter med hensyn til et veldig bra initiativ fra Kristelig Folkeparti, sjøl om jeg ikke er helt enig i alt som ligger i forslagene. Venstre kommer til å stemme for forslagene nr. 1, 2 og 3. Grunnen til det er at vi syns de er kloke og viktige. Spesielt vil jeg understreke behovet for å få mindre byråkrati for de frivillige organisasjonene. Der hadde regjeringa veldig gode formuleringer i Soria Moria I – som jeg alltid har valgt å gi Senterpartiet æren for – om hvordan man skulle nå målet om mindre byråkrati for organisasjonene. Men det har jo blitt mye, mye verre. Måten man velger å implementere frivillighetsregisteret på og alle delene ved det, har gjort at ting har gått i feil retning. Så er det helt riktig at Norge er på verdenstoppen når det gjelder deltakelse i frivillige organisasjoner, men det er jo fordi nordisk frivillighet er veldig annerledes enn andre lands frivillighet. Norsk frivillighet er mye sjølhjelp, sjølorganisering og deltakelse, mens frivillighet andre steder i Europa er gamle damer med blått hår som hjelper noen andre. I Norge er frivillighet stort sett at man organiserer seg sjøl, mens man i andre land skal hjelpe noen andre fordi man har litt ekstra penger eller ekstra tid. Derfor er norsk frivillighet helt annerledes. Den er basert på deltakelse – bred deltakelse og massedeltakelse. Men frivilligheten er også i stor endring. Det er ikke så lenge siden at man, da man hadde to–tre festivaler, mente at nå var det nok med festivaler, nå kunne ikke folk takle å gå på flere festivaler. Det minner meg om den gangen vi diskuterte kunsthall i Oslos kulturstyre, hvor en av de gamle Høyre-damene sa at nei, nå kan vi ikke ha flere kunstutstillinger, for jeg rekker ikke å gå på flere, jeg, leder! Det er litt sånn med festivaler også. For ti år tilbake, da jeg var byråd, ble jeg kontaktet av noen som mente at de festivalene man hadde i Oslo, var altfor mange, og derfor måtte man slå dem sammen til én Oslo-festival. Det sa jeg nei til, og det er jeg veldig glad for. Jeg tror Oslo har kanskje 10–20 ganger flere festivaler nå enn man hadde på det tidspunktet. Så det skjer en endring i frivilligheten. Spørsmålet er om vi som politikere klarer å endre tilskuddssystemene og støttesystemene i tråd med endringa i frivilligheten, sånn at vi klarer å støtte opp om de tiltakene som er. Jeg mener at det er veldig fint at det offentlige støtter systemer, sjøl med reservebesteforeldre, men jeg ser ikke poenget i at det offentlige skal initiere forslag om reservebesteforeldre. Det er her jeg detter litt av Kristelig Folkepartis forslag. Vår politiske rolle er å gi mulighet til vekst for alle de gode ideene som kommer, gi mulighet til dem som faktisk tar et initiativ, til å utøve det initiativet og få det til å vokse videre. Men det å ha det offentlige som bestiller overfor det frivillige blir en helt feil vinkling. Da mener jeg at vi er tilbake til Rigmor Aasruds syn, at frivillige organisasjoner har et konkurransefortrinn som tjenesteleverandører til det offentlige. Det mener jeg er en feil tilnærming til frivillighet.