trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-06-17:
Selv om Høyre liker å betegne seg som et konservativt parti, har Høyre og Fremskrittspartiet i helsepolitikken stort sett hatt sammenfallende interesser når det gjelder å stimulere til forskning og bedre medisinske behandlingsmetoder. Er det slik å forstå at Høyre nå har endret denne politikken, i og med at Høyre er med i det flertallet, i hvert fall når man ser på merknadene, som vil regulere hvor mange ultralydundersøkelser som skal være tillatt under graviditeten, og dermed frata fagekspertisen å bruke dette hjelpemiddelet der man finner det nødvendig? Kan representanten Bent Høie gi en begrunnelse for dette standpunktet? Og videre: Det påpekes fra mindretallets side i innstillingen at man ønsker at det skal kunne åpnes for forskning på befruktede egg. Flertallet går imot dette. Representanten Ballo, som også er med i dette flertallet, var inne på at det befruktede egget er livets begynnelse. Representanten Høie var også inne på at det er begynnelsen på et liv. Spørsmålet mitt er da følgende: Ser representanten Høie det etiske dilemmaet ved at man synes det er helt greit at de overtallige befruktede eggene blir destruert, og på den måten tatt livet av, hvis man ser på det som et liv? Med bakgrunn i dette må jo representanten Høie også være uenig i dagens lov om selvbestemt abort innenfor 12. svangerskapsuke. Hvis ikke, vil representanten Høie, slik flertallet også sier i sine merknader, rett og slett ikke anse dette for å være et fullverdig liv, og det må ikke være drap å ta livet av et foster i 12. svangerskapsuke. Er det slik å forstå at dette er Høyres og representanten Høies syn?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
Fremskrittspartiet ved representanten Alvheim har vist et prisverdig engasjement overfor ufrivillig barnløse i saken om kunstig befruktning. Men så synes jeg det stopper litt opp. Fremskrittspartiet er for mikroinjeksjon av sæd i egg, men er ikke for eggdonasjon, og er for anonyme sædgivere. Mener ikke representanten Alvheim at dette vil føre til at det blir vanskeligere å bli far uten å være biologisk far, og at det nå kan bli helt umulig å få sædgivere? Synes representanten Alvheim at det på en måte er helt greit for en familie når barna til den anonyme sædgiveren, som etter hvert sjøl kanskje har blitt familiefar, står på trappa etter 16 år for å kreve genkartet til sin biologiske fars familie? Tror representanten Alvheim at det bare er til det gode for barnet, eller for den 16-åringen, at man da f.eks. finner ut at far har en alvorlig mental forstyrrelse, slik representanten sjøl bruker som et eksempel?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
I Norge skal det altså fortsatt være lov å bli kunstig befruktet med sæd fra en sædgiver, men ikke med egg fra en eggiver. Så tror jeg de fleste av oss kan unnvære sensasjoner om 58-årige damer som reiser til USA for å få egg. Det er vel også derfor vi har regulert loven, ved en aldersgrense. Men er det ikke slik at representanten Woie Duesund og Kristelig Folkeparti er engstelig for at nasjonale restriksjoner for barnløse vil føre til slike eksempler, at folk reiser f.eks. til USA for å få egg? Synes representanten Woie Duesund at det er god likestillingspolitikk å tillate kunstig befruktning med sæd, men ikke med egg?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2002-06-17:
Teknologien blir stadig mer finmasket, og vi får etter hvert flere muligheter til å avdekke stadig flere funksjonshemninger eller avvik. Hvordan kan vi i framtida med full rett fortsatt kunne kalle oss et humant samfunn dersom vi velger bort menneskebarn som er litt annerledes? Fremskrittspartiet kritiserer Regjeringa for å føre en restriktiv linje for bruk av ultralydundersøkelse under svangerskap. Høyre og regjeringspartiene ønsker ikke å bidra til å skape et sorteringssamfunn. Som politikere har vi et ansvar for å skape et samfunn som stadig utfordrer oss nettopp på det å ha større respekt for dem som er annerledes. Etter å ha sett programmet Puls her om dagen, der to familier med Downs syndrom-barn stod fram og fortalte åpent om livet på godt og vondt, er jeg trygg på at den holdningen mot sorteringssamfunnet som regjeringspartiene og flertallet har, er riktig. Det var et sterkt program, der det kom klart fram at faren for at barnet ville blitt valgt bort, var stor dersom foreldrene i forkant hadde fått informasjon og blitt stilt overfor et valg. I dag uttrykker de samme foreldrene lettelse og glede over at de på grunn av uvitenhet ikke ble stilt i den situasjonen at de måtte ta et slikt valg. Forskning på arvelige genfeil er kommet langt, og all erfaring tilsier at vi om kort tid vil kunne luke ut foster der det kan vises til at barnet i framtida vil kunne utvikle f.eks. arvelige hjerteproblemer, kreft eller andre genetiske sykdommer. Fremskrittspartiet vil utøve forskning på befruktede egg og åpne for preimplantasjonsteknikk for på den måten å finne arvelige genfeil på fostrene. Ønsker representanten Alvheim og Fremskrittspartiet et sorteringssamfunn i framtida, der alle de barna som er annerledes, kan lukes ut?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Det går som en rød tråd gjennom stortingsmeldingen at det skal legges til rette for et samfunn der funksjonshemmede har samme menneskeverd som andre og samme rett til å leve opp. Genetiske tester åpner for å behandle og kurere mange sykdommer. For Kristelig Folkeparti er det en forutsetning at en kan forebygge sykdom eller redusere utviklingen av den sykdommen det testes for. Genetiske tester er svært sensitive opplysninger om den enkeltes arveanlegg som ikke må komme på avveie. Jeg har merket meg at Fremskrittspartiet ikke er med i merknaden hvor det sies at man ønsker et restriktivt lovverk for bruk av genetisk informasjon utenfor helsetjenesten. Fremskrittspartiet er det eneste partiet som ikke gir en klar støtte til opprettholdelsen av forbudet i forsikringssammenheng. Ser ikke Fremskrittspartiet at dette kan føre til diskriminering av funksjonshemmede? Frykter ikke Fremskrittspartiet at noen kan la være å teste seg i frykt for å bli nektet forsikring? Hvordan rimer dette med personvernet, som Fremskrittspartiet normalt er svært opptatt av?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Jeg tror det alltid vil være slik at noen vil greie å omgå et regelverk, at noen vil kjøpe seg ut av en vanskelig situasjon. Det må aldri være slik at det hindrer oss i å lage regler for Norge som er gode for oss. For Kristelig Folkeparti er det viktig at en ikke sorterer bort uønskede barn. For oss er det viktig at en ikke velger ut ut fra arveegenskaper, og vi mener at eggdonasjon gir et annet biologisk opphav enn ved sæddonasjon, som er et enklere inngrep. Ved eggdonasjon må kvinnen behandles med hormoner. I forbindelse med eggdonasjon kan det bli vanskelig å vite hva det er som er en biologisk mor, og hva som er den sosiale mor. Vi ønsker at det skal være avklart, at det skal være den biologiske mor. Det må heller ikke bli sånn at en gjør det så enkelt at det nærmest blir en menneskerett å få barn. Så vi skiller mellom sæddonor og eggdonor.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Som jeg sa, må alle regjeringer administrere lover som de egentlig er uenig i. Kristelig Folkeparti er fremdeles imot abortloven, men det dreier seg om to forskjellige saker. I denne saken dreier det seg om regulering av bruken av befruktede egg, fosterdiagnostikk og kunstig befruktning, og det er andre spørsmål enn det som gjelder abort. Det foreslås ingen endringer i abortlovgivningen. Jeg synes det er veldig positivt at flertallet i dag snakker om menneskevern for det spirende liv, og at vi ikke ønsker å ha et samfunn hvor en velger bort mennesker som er annerledes. Jeg synes ikke det er noen dobbeltmoral. Så til det at vi skulle følge den lovgivningen som er i andre land. Som medlem av nasjonalforsamlingen mener jeg det er viktig at vi er med og setter standarden for de norske lovene, og at vi ikke følger den lovgivningen som kanskje alltid er mer liberal enn vår. Jeg ser det er behov for verdivalg, og det har flertallet gjort i dag. Det er jeg stolt over, det er jeg glad for, og jeg skulle ønske flere hadde vært med på det.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Jeg tror at noe av det viktigste som Regjeringen er opptatt av, er å ha en kvalitetssikring, være sikker på at det en har funnet, er det riktige, og at en ikke er med og skaper falsk trygghet. Det skal være slik som i dag, at man skal få tilbud om en ultralydkontroll, som normalt skjer i 16.–18. uke, for å få vite fødselsterminen, morkakas plassering og om en venter mer enn ett barn. Så er det jo, som representanten Hildeng sa, slik i dag at hvis en fastlege finner noe som han ikke selv har kunnskap til å kunne informere om, henvises man til en spesialist. Det samme er det regjeringspartiene og flertallet vil i dag. Da skal en henvise til en som har spesiell kompetanse og spesiell erfaring til å kunne lese de påviste funn og informere om funnene. Det er en kvalitetssikring som vi er opptatt av. Så er det også slik at ved mistanke om store utviklingsavvik eller hvis det foreligger konkret risiko for alvorlig, arvelig sykdom, kan en tilby fostervannsdiagnostikk, slik at en har mulighet til å forebygge, behandle eller forbedre barnets tilstand. Vi ønsker ikke at det skal være slik at en sorterer bort noen. Mange ganger vil det være barn med Downs syndrom. Jeg tror faktisk at de har noe å lære oss når det gjelder livskvalitet og livsglede.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-04-29:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2002-04-29:
Jeg vil følge opp representanten Bendiks H. Arnesens replikk. Svaret fra statsråden er for så vidt greitt i den forstand at han sier at dette blir en komplisert sak hvis en skal selge til dem som en gang var i økonomisk nød og derfor måtte selge ut skogen. Jeg ser de praktiske spørsmålene. Men ikke alle som var i den situasjonen, vil få mulighet til å kjøpe skog. En ting er at de kanskje ikke økonomisk er i stand til det, men sannsynligvis vil det være sånn at noen ikke får kjøpt eller kan kjøpe skog. Vil vi kunne komme i den situasjon at noen av dem som måtte selge på grunn av nød, faktisk kan komme opp med et erstatningssøksmål?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-04-29:
Samtidig som vi ser at innstillingen åpner for en viss utvikling på dette området og gir et visst signal til distriktene, er det også enkelte sperrer som jeg synes jeg kan skimte i dette, bl.a. i forhold til barskogvernet. I henhold til svarbrevet vi fikk fra departementet, skal man jo benytte seg av Statskogs arealer også i forbindelse med arbeidet med barskogvernet. Men dette vil ta tid. Det har jo kommet en ny rapport som tyder på at vi skal verne større arealer enn det man tidligere har lagt opp til. Og det som flertallet nå ønsker, kan jo da stoppe opp den prosessen i påvente av at man skal jobbe med barskogvernet. Vil det ikke være en mulighet for – i og med at det også står i svarbrevet fra departementet i forhold til makeskifte at man skal kunne benytte seg av private grunneiere – at man starter prosessen med å legge ut for salg enkelte teiger og deler, slik som flertallet ønsker, og legger pengene inn i et fond eller på annen måte disponerer dem til kjøp av egnede skogarealer for dem som blir omfattet av et slikt makeskifte, slik at man kommer i gang med prosessen og de bøndene som skal ha erstatningsarealer, kan få dette i overskuelig framtid? Er det noe statsråden ønsker å jobbe for?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-29:
Jeg har to spørsmål til statsråden. Det første spørsmålet er: Er det et problem for den norske stat å være eier av de skogeiendommene som Statskog forvalter? Er det så problematisk at det er fordelaktig at vi kvitter oss med dem, er de til så stor byrde for statsråden og dem som styrer landet i dag? Spørsmål nr. 2: Mener statsråden det er viktig at vi har en del områder i dette landet som er stilt til disposisjon på lik linje for alle våre 4,5 millioner innbyggere, slik at en kan fiske, jakte og bruke områdene uavhengig av hva slags økonomisk situasjon en befinner seg i, og ikke som i dag der enkelte områder faktisk er forbeholdt dem som er resurssterke i forhold til det å ha god økonomi?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-04-29:
Statsråden og representanten Ryans replikkveksling kunne trenge en liten oppfølging, derfor vil jeg be statsråden om å bidra til en oppklaring når det gjelder allmennhetens rettigheter knyttet til norsk utmark. Den misforståelse synes å gjøre seg gjeldende at det å plukke bær, moltemyra i Finnmark eller mulighet for fri ferdsel skal være truet ved å få private eiere istedenfor statlige eiere, hvilket ikke er tilfellet så langt jeg kan forstå. Friluftsloven, som har regler om allmennhetens adgang til fri ferdsel og til bærplukking, gjelder alle eiere uansett om de er statlige eller private. I den grad representanten Ryan har blitt kastet vekk fra bærplukking, er det et problem i forhold til friluftsloven, ikke i forhold til at det var en privat eier. Jeg vil gjerne be statsråden om å bekrefte det. Og likeens at moltemyra i Finnmark er mer truet av EØS-reglene enn av private eiere. Så til jakt- og fiskerettighetene. Jeg er enig i at det er viktig å ha et godt og rimelig tilbud slik at flest mulig kan drive med jakt og fiske i Norge. Jeg synes det er viktig å være klar over at over 95 pst. av det arealet Statskog har i dag, fortsatt vil være Statskogs areal, der en også kan drive jakt og fiske. Men noe av det komiteen har tatt opp overfor statsråden, er spørsmålet om det momsfritaket Statskog har i dag, som gjør det mulig å tilby rimeligere jakt- og fiskemuligheter enn det private kan, og som kanskje kan ha en konkurransevridende virkning i forhold til private grunneiere. Er det et moment som bør vurderes i forhold til det å kunne gjøre private eiere i stand til å gi rimeligere tilbud til befolkningen når det gjelder jakt og fiske?
Lars Sponheim (Venstre), 2002-04-29:
Denne problemstillingen, som jeg også berørte i innlegget mitt, er det ikke så veldig lett å snakke generelt om, for vi står overfor så ufattelig mange historier og så mange ulike praktiske tilfeller. Men det går an å ha den prinsipielle tilnærming som komiteen har her, at når en først skal selge ut – og det er vi innstilt på å gjøre for mange av disse enkeltstående skogteigene – bør en bestrebe seg på om mulig å finne en praktisk og god ordning hvor dette føres tilbake til den tidligere grunneier som også i dag er interessert i å være grunneier og har mulighet til å forvalte det på en god måte. Jeg tror ikke på langt nær at det vil være riktig i alle tilfellene – hvis det var et spørsmål om hva jeg tror – men det vil være en rimelig løsning i en god del tilfeller. Og da må vi finne en måte å gjøre dette på som oppleves som fornuftig i lokalmiljøet hvor dette skal skje, og som er i samsvar med de reglene vi er underlagt. Det vil f.eks. måtte innebære at det fastsettes en rett pris, som vil være den prisen som så vel «tidligere eier», iallfall når det gjelder gårdsbruk, møter, som en eventuell annen eier. Det må selvsagt fastsettes en reell markedspris eller en salgspris på eiendommen. Det er ikke snakk om – og slik har jeg heller ikke forstått komiteen – å gi noen spesielle rabatter på den type ting, av den type tenkning som ligger i odelslovens åsetesbetraktninger f.eks. Men når en skal selge disse eiendommene til en fastsatt markedspris, som EØS-reglene vil sette krav om, vil det i mange tilfeller være en praktisk god ordning at de tilbakeføres til den eiendommen som de en gang var lagt til. Det kan være helt fysiske årsaker til det – at eiendommene ligger inntil hverandre f.eks., som er én av begrunnelsene, eller at de en gang har tilhørt en slik eiendom. Når dette skal gjennomføres, tror jeg det er viktig at en har tillit til at det fra statens side vil være praktiske mennesker som søker å finne gode løsninger. Vi har gode institutter for å få dette til, bl.a. i jordskiftesystemet og andre systemer.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-04-29:
Jeg er glad for å få lov til å si litt om barskogvernet generelt i denne sammenhengen. Det opptar meg veldig av flere grunner, dels fordi vi av hensyn til det biologiske mangfoldet bør verne mer barskog i Norge, dels fordi det jeg opplever som en ulykkelig konflikt og til dels verbal kamp mellom miljø og skogbruk, tror jeg kan løses opp hvis vi får mer bevegelse i barskogvernet, og dels på grunn av den ulykkelige løsning som mange grunneiere sliter med, skogeiere som har fått båndlagt arealer over lang tid uten å få avklart sin vernestatus eller få et oppgjør. Alt dette bør løses opp. Statskogs spredte skogarealer kan og bør være et viktig virkemiddel i en sånn sammenheng hvor staten må bruke penger på å utløse areal for barskogvern. Men dette kan gjøres på en for alle parter bedre måte hvis en i tillegg kan tilby kjøp av skog fra Statskog for de pengene en har fått i erstatning, og på det viset gjøre at en skogeier ikke sitter igjen med mindre skog og mer penger, men fortsatt sitter igjen med skog som gjør det mulig å drive næring. Det er den type koblinger vi ønsker å få til, og det er nettopp dette vi må få til framover mens det ennå er en del spredte skogarealer i Statskog som kan brukes i en sånn sammenheng. Så til det med å få til fleksible koblinger og ordninger. Det er et konkret spørsmål om å bruke et fond, f.eks. fond for barskogvern, i en sånn sammenheng for å få til en fleksibilitet. Det er noen dager til revidert nasjonalbudsjett skal legges fram. Jeg ser ikke bort fra at representanten Hedstrøm kan komme til å like noe av det han kan lese på dette området når det legges fram.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-04-29:
Til spørsmål nr. 1, om det er et problem for staten å være en stor grunneier, er det min oppfatning at det er et problem for oss alle at vi ikke har lyktes i å komme lenger med barskogvernet enn det vi har gjort, og det er et problem at vi har mange svake private næringsdrivende innenfor landbrukssektoren rundt omkring i norske bygder. Jeg har på et vis lyst til å løse de to problemene før jeg svarer på det første spørsmålet. Hvis staten frigjør en del spredte skogarealer både for å styrke barskogvernet og for å styrke en del private skogeiere rundt omkring, syns jeg jeg har løst to viktige problemer. Og der har jeg nok først og fremst min hovedtanke. Jeg kan være noe mer imøtekommende på det andre spørsmålet. Jeg tror jeg tør si at det representanten Ryan sa om viktigheten av at alle har tilgang til jakt, fiske og friluftsaktiviteter til en rimelig penge i dette landet, brenner denne statsråden like mye for som stortingsrepresentant Ryan gjør. Jeg har også som guttunge opplevd å bli sparket vekk fra et fiskevann og fått ødelagt fiskestangen av grunneier osv., så jeg har også noen bitre erfaringer som gjør at jeg skal arbeide for at det skal være rikelig og bra tilgang på rimelig jakt og fiske for folk flest i dette landet. I den sammenheng har Statskog en viktig rolle å spille. Og da skal vi huske at veldig mye av Statskogs grunn nettopp er slikt areal, og veldig mye er over barskoggrensen. Der har vi en viktig oppgave i å forvalte disse fantastiske naturområdene til beste for det norske folk, eid av det norske folk. Det er ikke til hinder for et fornuftig utsalg av spredte skogeiendommer for å styrke et svakt privat næringsliv rundt omkring i norske bygder. Det er også viktig å presisere, siden det er mye snakk om rikmannsjakt osv., at det er et stort tilbud i det norske samfunn på billig jakt og fiske også på privat grunn. Det er mange, mange plasser hvor man kan kjøpe fiskekort og jaktkort for en rimelig penge også hos private. Derfor bør det være et mangfold av ulike tilbud, og staten har en rolle å spille.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-04-29:
Jeg har ikke lest komiteens innstilling til Stortinget slik at det her er noen rett som skulle gå to-tre-fire generasjoner tilbake, til å få overta eller føre slike skogarealer tilbake til eiendommene. Men det er ytret et ønske, med sterke føringer til regjering og Statskog, om at når vi skal selge ut slike skogteiger, bør staten bestrebe seg på om det går an å finne fornuftige og minnelige ordninger der dette føres tilbake til eiendommen, under forutsetning av at det i dag er en eier som er interessert i å kjøpe og forvalte dette på en god måte. Det er den føring jeg føler Regjeringen har fått i forhold til denne komiteinnstillingen vi behandler i dag. Oppgaven – og den er nok ikke liten – er å gjøre dette på en slik måte at det ikke skaper nytt vondt blod i lokalsamfunnet, men er en akseptert løsning. Det kan f.eks. være tilfeller der det var eieren av en veldig stor eiendom som solgte ut skogen sin, og der det er mange andre som med rimelighet kunne hatt behov for å styrke arealgrunnlaget i dag. I slike sammenhenger kan det være aktuelt å bruke jordskiftelovgivningens instrumenter for å finne gode løsninger. Og det kan være tilfeller hvor det kan være aktuelt å dele slike skogeiendommer på flere, men hvor én av de eiendommene som dette en gang lå inn under, tilhører en av de nye eierne. Jeg tror derfor det er vanskelig å gå veldig langt i generelle betraktninger omkring dette utover ønsket om at en skal prøve – der det er naturlig og praktisk mulig – å føre denne type eiendommer tilbake. Vi må nesten ned på det enkelte tilfellet for å kunne se for oss hvordan dette skal løses.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-04-29:
Jeg kan bekrefte at også statsråden kjenner lovgivningen på området som sikrer allmennheten en fri ferdselsrett i norsk utmark uansett hvem som er grunneier. Og slik må det være, for det ligger viktige verdier i dette, og det er verdier som av og til er oppe til debatt. Blant annet vet vi at man i denne sal flere ganger har diskutert en vanskelig grenseoppgang når den frie ferdsel brukes til noe mer organisert og kanskje mer har karakter av kommersiell virksomhet. Det reiser noen problemstillinger: Hva skal omfattes av denne frie ferdselsretten? Som en grunnholdning er det for meg veldig klart at den frie retten til å ferdes i utmark er en bærende verdi å ta vare på i det norske samfunn. Hvem eier lufta? Så til de konkrete spørsmålene om jakt og fiske, hvor jeg opplevde at representanten Ryan og jeg hadde noen utvekslinger av erfaringer. For det er ikke fri rett, det dreier seg om en grunneiers rett og retten til å ta seg betalt. Slik er det, og slik skal det være. Jeg mener det er viktig at vi samlet sett har en politikk rundt dette som gjør at det er et spredt og omfattende tilbud på jakt og fiske der det er mulig for alminnelige mennesker – hvis det er noe som heter det – å betale for jakt- og fiskerettigheter og utnytte dette. Her har staten en viktig rolle ved å være en så stor aktør på tilbudssiden at man kan tilby gode muligheter for jakt og fiske til en pris som er overkommelig, og til en pris som er slik at det er grenser for hva konkurrenter kan tilby. Regjeringen vil selvsagt arbeide videre for at det skal være slik, som jeg også gav uttrykk for i mitt svar til representanten Ryan. Når det gjelder spørsmålet om merverdiavgiftsreglene, har jeg i mitt svar til komiteen gitt en begrunnelse for hvorfor det er slik det er, og som er veldig spesiell. Regjeringen vil nå se nærmere på disse merverdiavgiftsreglene og hvordan disse konkurransevridende effektene er, og komme tilbake til Stortinget med eventuelle endringer.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-04-29:
I innstillingen sier flertallet i komiteen, alle unntatt Arbeiderpartiet og SV, at mange av de mindre parsellene som Statskog i dag sitter med i ulike deler av landet, i sin tid ble solgt ut av gårdsbruk som et utslag av ren økonomisk nød, og det hevdes at det er særlig aktuelt med tilbakesalg til det bruket som den enkelte parsell ble solgt ut av. Statsråden var jo også inne på dette i sitt innlegg. Spørsmålet blir da: Tror statsråden at de som en gang i tiden var i en slik økonomisk situasjon at de solgte sin skog, nå vil melde seg som kjøpere? Og hva slags juridiske premisser vil statsråden legge for slike saker? Jeg har også lyst til å spørre: Er det f.eks. mulig innenfor EØS-avtalen å prioritere mellom eiere på den måten som går fram av innstillingen? Det er jo f.eks. ikke sikkert at eierne av de brukene som en gang ble solgt, i dag har økonomiske muligheter eller bor i områder hvor bo- og driveplikten kan tilfredsstilles for en slik konsesjon.
Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-29:
Det har vært hevdet fra Arbeiderpartiets og SVs representanter at denne saken dypest sett handler om hvorvidt vi skal ha allmenn tilgjengelighet i utmarka vår, eller om den skal gjøres eksklusiv. Med all respekt – det er ikke det dette handler om, det synes jeg er en gedigen skivebom. Flere av innleggene har pekt på at allemannsretten er ivaretatt gjennom andre hjemmelsgrunnlag, og jeg slutter meg til det. Det denne saken handler om, er spørsmål om sentral styring i forhold til lokal forvaltning. Det har vært mye diskusjon om feite skogteiger, rimeligvis fordi det er de som kanskje er de mest aktuelle å selge ut. Men hvis man ser på hvor Statskog faktisk eier noe, så er ikke det i hovedsak der hvor skogen er tykk og det er høy bonitet. Statskog eier store områder i fjellområder og i ganske glissen utmark. Det dreier seg da sånn sett om små kommuner oppunder fjellet som i dag sannelig er presset fra mange kanter. Et landbruk på defensiven eller stadig mer omfattende nasjonale regler når det gjelder bruk av utmark, er eksempler på det. Jeg har lyst til å befatte meg litt med de signalene som flertallet har gitt. Flertallet viser at lokalt eierskap er viktig for å styrke den lokale inntjeningen og for å styrke de lokale brukene. Men det gjelder ikke bare grunneiere, det gjelder også den lokale befolkningen generelt. Jeg har lyst til å peke på de signalene som er gitt i forhold til forsøk når det gjelder forvaltning av utmark som bygdeallmenninger. Dersom man kan styrke relasjonene mellom lokalbefolkningen og driften av utmarksområdene, vil det være en stor fordel for Bygde-Norge. Det vil gi en større forståelse for de grep man også må gjøre miljømessig, det vil gi en større forståelse for barskogvern og for de innskrenkende regler man har i utmarka. Jeg tror også det er vanskelig å se at organisering som bygdeallmenninger skulle gi noe svakere rettigheter eller noe svakere grunnlag for allmennheten i forhold til det å få plukke bær eller også drive med jakt og fiske. Snarere tvert imot – bygdeallmenninger vil kunne håndtere de sakene med stor forståelse i forhold til de behov, de forventninger og den historie som lokalbefolkningen har.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-04-29:
Statskog har i dag 110 ansatte, hvorav 80 pst. er manuelle skogsarbeidere. De manuelle skogsarbeiderne har høy kompetanse innenfor sitt arbeidsfelt. De utgjør i dag de siste profesjonelle miljøer av skogsarbeidere i Norge. Statskog har bare 5 pst. av markedet, men ca. 30 pst. av helårsansatte skogsarbeidere i Norge. Statskog er viktig for næringen – ikke på grunn av sin størrelse, men på grunn av sin rolle – og bidrar til nødvendig mangfold i norsk skogbruk. Statskog har evne til å være industriell i tanker og handlinger og bidrar til økt konkurranse, som igjen bidrar til å profesjonalisere alle aktørers opptreden. Det er viktig å beholde Statskog slik det er i dag. Jeg kan ikke skjønne hvorfor man skal endre på den organiseringen av Statskog som man har i dag. Etter at Bondevik-regjeringen tok over, har det ved flere anledninger kommet utspill om og forslag til privatisering av statlige selskaper, og her virker det som om det er privatisering for privatiseringens skyld. Statskog fungerer bra i dag. Og siden mitt ståsted er Hedmark, må jeg si at det er dette fylket som blir sterkest rammet ved et eventuelt salg av Statskog. En privatisering vil rive bort grunnlaget for Statskog i den form og funksjon det har i dag. Det vil indirekte få konsekvenser for om lag 113 ansatte og direkte få konsekvenser for minst 50 ansatte som jobber på Statskogs arealer. At en del politiske miljøer prinsipielt er mot statlig eierskap, kan ikke være grunnlag nok for en vingeklipping eller rasering av dette konsernet. Mye av den aktiviteten Statskog driver, alene eller i allianse med private aktører, gir en avkastning som på ingen måte står tilbake for andre sammenliknbare bedrifters avkastning i Norge. Avkastningen kommer staten og alle oss eiere til gode. I tillegg kommer de samfunnsøkonomiske og distriktspolitiske sider ved et salg. Det vil være bygder som mister mange arbeidsplasser. I Hedmark – og særdeles i Arbeiderpartiet – er vi mot salg av Statskog, et salg som også svekker allmennretten og folks tilgjengelighet til rekreasjon, friluftsliv, jakt og fiske. Det bekymrer kanskje ikke Høyre, men det burde bekymre Kristelig Folkeparti og Venstre.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-29:
Grunnen til at vi la fram dette Dokument nr. 8-forslaget, er som tidligere sagt at det ikke finnes noe lovforbud mot reklame i lærebøker, verken i grunnskolen eller i den videregående skolen. Dette er et spørsmål om verdier. Det er spørsmål om: Hvor er vi? Hvor går vi? Hvor ligger framtiden? Og hvordan ser vi for oss grunnskolen og den videregående skolen i framtiden? Grunnlaget er barn og unges oppvekstvilkår. Verden har forandret seg de siste årene. Verden har forandret seg mye siden jeg var liten og gikk i grunnskolen. Kommersialiseringen har økt. Reklame er i økende og mye sterkere grad rettet mot barn og unge. Undersøkelser som har vært gjort både i Norge og i Norden, viser helt klart at det er en økende grad av kommersialisering både i grunnskolen og videregående skole. Barn er ikke godt nok i stand til å motta den reklamen som de blir utsatt for. Unge i videregående skole opplever et enormt slankepress, et motepress og et kjøpepress. Man ser det i statistikker og i undersøkelser, som viser en stadig økende grad av både kroppsfiksering og spiseforstyrrelser, spesielt blant jenter. Det er et enormt behov i dagens samfunn for å ha en arena som er uten reklame, og som er fri for kommersiell påvirkning. Vårt Dokument nr. 8-forslag gikk ikke ut på at man skulle forby all reklame i lærebøker. Vi har i en merknad også lagt vekt på at det lokale samarbeidet med både kulturliv, næringsliv og lokale aktører er veldig viktig for utviklingen av grunnskolen. Det er nå et enormt behov for at staten går inn og begrenser den påvirkningen av kommersialisering i samfunnet som unge opplever. Dette er spesielt viktig når man ser på at Stortinget har vedtatt et gratisprinsipp når det gjelder grunnskolen. Ansvaret for å finansiere grunnskolen og finansiere lærebøker i grunnskolen ligger hos det offentlige. Det er et verdiprinsipp, og som også representanten fra Arbeiderpartiet var, er jeg også veldig skuffet over at dette forslaget ikke får flertall. Men samtidig er jeg positiv til veldig mye av det komiteflertallet påpeker, at det er et problem med kommersialisering, og at det er viktig at skolen ikke blir en arena for markedsføring og kommersialisering. Jeg legger til grunn at flertallsmerknadene vil bli fulgt opp av departementet, og at man kommer tilbake til Stortinget med forslag til vedtak for begrensninger av kommersialisering i grunnskole og videregående skole.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-04-29:
Dette er en sak utenom den ordinære budsjettprosessen, og et flertall i komiteen understreker at sentralt utarbeidede prøver fortsatt skal være en del av den samlede evalueringen. Arbeiderpartiet konstaterer at departementet mener det ikke er budsjettmessig dekning for utgifter til ekstern sensur av avgangsprøven i grunnskolen innenfor vedtatt bevilgningsramme, og tar til etterretning at det av praktiske og tidsmessige årsaker vil være vanskelig å få til en annen type sluttevaluering i grunnskolen for skoleåret 2001–2002. Det vises til Stoltenberg-regjeringens forslag om at ordningen med skriftlig avgangsprøve i grunnskolen skulle legges om, slik at sentralt utarbeidede prøver sammen med rettledningsmateriell ville bli evalueringsstøttende for skolen. Vårt mål med omleggingen var å få til en effektivisering og en klar kvalitetsheving med mer fokus på prøver underveis i opplæringsløpet, og ikke fokus kun på sluttevaluering. Jeg må stille spørsmålet om dagens system er godt nok egnet for å tilfredsstille intensjonene med elevvurdering i grunnskolen. Det har vært Arbeiderpartiets utgangspunkt, noe som også SV og Senterpartiet har støttet opp om. For ikke å dra debatten unødvendig ut, vil jeg bare vise til saksordførerens innlegg og til de merknadene som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har i innstillingen.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2002-04-29:
I budsjettbehandlingen i høst ble bevilgningen over kap. 224 til skriftlig eksamenssensur i grunnskolen redusert med 12 mill. kr. Alt da var det klart at med det kuttet kunne ikke eksamen gjennomføres slik et flertall i denne sal ønsket. Forslaget om tilleggsbevilgning måtte derfor komme. Fra Høyres side er vi glad for at det er enstemmighet i komiteen om å støtte departementets forslag. Det betyr at eksamen kan gjennomføres med sentralt utarbeidede prøver og med vanlig eksamenssensur. Vi ser på eksamen som et viktig tiltak i læringsprosessen for elevene, og også som en viktig del av den samlede elevvurderingen. Etter vår mening er en evaluering bygd på sentralt utarbeidede prøver og et felles evalueringsgrunnlag også viktig for å trygge elevenes rettssikkerhet. Et mindretall i komiteen har forsøkt å gjøre denne saken til en sak om evalueringsformer i grunnskolen. Det er en stor og viktig debatt som vi mer enn gjerne vil være med i. Derfor har vi i våre merknader vist til Kvalitetsutvalget for skolen, som har som mandat å se på sammenhengen i det 13-årige opplæringsløp. Som en del av dette arbeidet er det naturlig å drøfte evalueringsformer og eksamen. Vi mener at det er det naturlige stedet for en omfattende debatt om dette. Vi ser på denne saken som en ren bevilgningssak for å framskaffe de midler som er nødvendig for at eksamen i grunnskolen kan gjennomføres på den måten som det er flertall for her i salen. La meg imidlertid få si at mange av de formuleringene som framkommer i merknadene fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, kan jeg være enig i. Jeg vil særlig nevne viktigheten av underveisevaluering, som selvfølgelig må være der, og som det må legges stor vekt på, og av at det må foretas en systematisk evaluering av alle de viktige lokale forsøk som foregår. Konklusjonen om at dette bør føre til en avvikling av skriftlig avgangsprøver i grunnskolen med ekstern sensur, er vi imidlertid ikke enig i. Vi ser på andre evalueringsformer som et supplement, som en utfylling, ikke nødvendigvis som en erstatning. Dette vil vi imidlertid komme tilbake til når Kvalitetsutvalget har gjennomført sitt arbeid. Som vi sier i vår merknad, ønsker vi å avvente vurderingene knyttet til dette arbeidet før vi eventuelt vil gjøre endringer. Når det gjelder Fremskrittspartiets merknad, vil jeg bare få bemerke at det ikke bare må være tillatt, men sågar må det kunne kreves at Regjeringen fremmer forslag om tilleggsbevilgning når det viser seg at Stortingets vedtak og intensjon ikke kan oppfylles innenfor de budsjettrammer som ligger der.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2002-04-29:
Oppvekstmiljøet for barn og ungdom preges i stadig sterkere grad av økende kommersialisering. Barn og unge er en svært viktig gruppe for reklame. Disse setningene er det ikke vanskelig å være enig i. Derfor er skolen en viktig arena for å gjøre ungdom bevisste i forhold til reklame og annen kommersiell påvirkning. Heller ikke fra Høyres side ønsker vi, slik som vi òg har sagt i våre merknader, at skolen skal bli en arena for markedsføring og kommersialisering. Det er viktig å sette grenser for reklamepresset, særlig i grunnskolen, men også i den videregående skolen. Grenser settes best ved utarbeidelse av de gode retningslinjer. Opplæringsloven i dag hjemler ikke noe forbud mot reklame i lærebøker, i og med at det ikke foreligger noen godkjenningsordning for lærebøker. Høyre ønsker heller ikke noe slikt lovforbud. De gode retningslinjene må utformes slik at grensesetting i forhold til reklamepress og kommersialisering kan settes innenfor disse retningslinjer ut fra den enkelte skoles gode vurdering. Det at skolen ikke skal bli en arena for markedsføring og kommersialisering, må ikke bli til hinder for at det utvikles et tett og godt samarbeid mellom skole og næringsliv. Vi må ikke bli så restriktive at det ikke skal bli anledning for lokale bedrifter til å gi gaver til skolen, om det så skulle være med en liten reklamelogo på. Regjeringen arbeider med innstillingen fra Nyborg-utvalget «Oppvekst med prislapp?». Det er naturlig og selvsagt at de spørsmål forslagsstillerne tar opp, blir vurdert der. Fra Høyres side ønsker vi å komme tilbake til saken i den sammenheng. Vi vet at denne innstillingen fra Nyborg-utvalget har ligget i departementet lenge. Den forrige regjeringen, ved Barne- og familiedepartementet, fremmet ikke saken. Nå vil den komme, og vi avventer de konklusjonene som der måtte komme. Prinsippet om at undervisning i grunnskolen er gratis, er viktig. Det prinsippet må være grunnleggende, og også legges til grunn i forhold til om og eventuelt i hvor stor grad reklame skal tillates. Det må være tillatt å si at reklamefinansierte lærebøker i dag finnes i et svært lite omfang, og der det finnes, er det nettopp for å gjøre bøkene billigere – ja kanskje sågar gratis. Jeg vil også vise til den flertallsmerknaden som er nevnt av en tidligere taler angående læremidler, og flertallets forutsetning at Regjeringen følger opp dette snarest. Ellers registrerte jeg representanten Bjørnstads skuffelse, selv om muligens skuffelsen over Høyre ikke var størst. Utgangspunktet var kanskje at det ikke var så mye å bli skuffet over. Jeg håper og forventer at representanten Bjørnstad i skolesaker vil oppleve nye skuffelser – kanskje til glede for mange av oss andre! For å avslutte: Høyre ønsker retningslinjer som setter opp rammer for markedsføring og kommersialisering i skolen, men vi ønsker ikke å gå tilbake til forbudslinjen. Dette bør kunne reguleres innenfor de gode retningslinjer, samtidig som vi vet at omfanget ikke er stort. Vi tror heller ikke at det vil bli så stort at det blir et problem. For øvrig avventer vi som nevnt Regjeringens konklusjoner angående Nyborg-utvalgets innstilling.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-04-29:
Jeg vil snakke om fire ting: vedtaket, omkampen, bruken av eksamen og pengene. La meg starte med å slå fast at Fremskrittspartiet er svært fornøyd med at vi får ro omkring eksamensavholdelse også i år, i 2002, for i etterkant av flertallsvedtaket i desember ble det skapt en del usikkerhet og uro knyttet til nettopp det. La meg også understreke at vi med tilfredshet konstaterer at det kommer nødvendige penger til å gjennomføre eksamen slik vi kjenner det, og det er vi fornøyd med. La meg så si litt om omkampen. Vi konstaterer at dette er én av to saker hvor et mindretall utgått av regjeringspartiene, etter å ha blitt justert av et annet flertall i komiteen, kommer tilbake med nye saker. Det er jo fullt legitimt og fullt mulig, som også foregående taler var inne på. Men det vi er opptatt av, og understreker i våre merknader, er at når man finner det nødvendig å gjøre det på enkelte områder som man synes er så viktige – og det faktisk er mulig å gjøre det skarve to måneder etter at man så å si har forholdt seg til en ramme som ikke kan økes – er det klart at andre også vil se på områder og saker som man vurderer som minst like viktige, og ta det med i totalsalderingen når revidert nasjonalbudsjett skal gjøres opp om ikke så altfor lenge. Vi har i merknads form antydet noen områder som vi anser for å være minst like viktige, nemlig å styrke undervisningen generelt i grunnskolen og å bevilge penger til videregående skole, hvor vi har en meget uavklart situasjon, både når det gjelder fylkeskommunens fremtid og ikke minst den økonomiske rammen for å drive dagens videregående skole. Endelig har vi også fremholdt spesialundervisning, som er et område som Fremskrittspartiet overvåker og er bekymret for. Så har vi også i merknadene – og da går jeg over til det tredje punktet, nemlig eksamen som ordning – vært omhyggelige og tydelige med å understreke vårt syn på nettopp dette. I de sorgreaksjonene som kom, spesielt fra regjeringspartiet Høyre, etter at flertallet valgte en noe annen prioritering enn regjeringspartiene, ble Fremskrittspartiet angrepet for å ødelegge eksamen som ordning. Det er ikke riktig. Vi er derfor omhyggelige med i våre merknader å minne om og utdype vårt syn knyttet til at eksamen fortsatt skal ha en sentral plass. I en merknad sier vi: «Men etter disse medlemmers oppfatning bør karakterer basert på eksamen fortsatt være hovedgrunnlaget for måling av elevenes kunnskaper.» Vi slutter oss altså til hovedkonklusjonen her. Vi er glad for at pengene er kommet på plass, og skal forsøke å finne mer penger, mer «friske» midler, til andre gode formål i tillegg til dette, når vi nå skal behandle revidert nasjonalbudsjett.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-04-29:
Jeg skal ikke forlenge dette unødig, men det prinsipielle er i hvert fall at dette er den første av to omkamper. Og iallfall for en ny stortingsrepresentant som så å si var oppe til budsjetteksamen i desember, er det grunnlag for noen observasjoner på bakgrunn av det. Min lærdom er iallfall at merknader må spisses langt mer tydelig enn det flertallet har gjort denne gangen, og helst i form av et vedtatt forslag. Fra Fremskrittspartiets side har vi ment – og vi mener fortsatt – at merknaden knyttet til sentralt utarbeidede prøver, som er gitt av flertallet, er ganske avklarende, og bør være ganske styrende for om man skal avholde eksamen eller ikke. Hvis det er slik at det mangler vilje i departementet, er det grunn til å se på det. Hvis det er slik at man faktisk mangler fullmakt til å foreta omprioriteringer innenfor sentrale budsjettkapitler som er anvist i merknadene, og som har en samlet budsjettramme på mer enn 350 mill. kr, er det grunn til å se nærmere på det, kanskje også for administrasjonsministeren i denne regjering, som er opptatt av å få en fornyelse av offentlig sektor. Vi mener iallfall at merknaden var krystallklar når det gjaldt at eksamen skulle gjennomføres som tidligere. Men vi er fornøyd med denne løsningen, for det viktigste er tross alt å sikre eksamen.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-04-29:
Det tør være kjent at Fremskrittspartiet lenge har hatt et kritisk syn på overdimensjoneringen av allmennteori ved yrkesfaglig studieretning etter at vi fikk Reform 94. Dette medfører ofte at elever som er motiverte for praktisk, yrkesrettet utdanning, opplever stor avstand mellom forventning og virkelighet. Fremskrittspartiet ser en sammenheng mellom de høye frafallstallene og den teoretiserte yrkesutdanningen. Etter ti år med teori ønsker søkerne til yrkesfaglig studieretning å få praktisk opplæring, ikke mer teori. Fremskrittspartiet har som hovedsyn på yrkesfaglig utdanning at teoriundervisningen må tilpasses den virkelighet eleven møter i yrkeslivet. Det innebærer etter Fremskrittspartiets syn at omfanget av og innholdet i den teoretiske delen av undervisningen begrenses og knyttes bedre og tydeligere til selve yrkesfaget. Fremskrittspartiet er også opptatt av å understreke viktigheten av samarbeid mellom skole og bedrifter, altså næringslivet, og vi er opptatt av at det også må omfatte et økonomisk godt fundament. I løpet av behandlingen av denne saken i komiteen har det blitt avdekket at det som var en del av budsjettvedtaket – og som ingen partier fant grunn til å reagere på under omtalen av mindre justeringer – viser seg å være en kraftig reduksjon av ordningen med lærlingtilskudd. Vi har funnet det naturlig – når vi har en sak som denne til behandling – å knytte våre forslag nettopp til det forholdet. Jeg viser da til vårt forslag nr. 3, som også ble omtalt av representanten fra Arbeiderpartiet. Jeg hadde håpet og trodd at de som i de siste ukene har uttrykt forferdelse og bekymring over en kraftig reduksjon i tilskuddsordningen til lærlingvirksomheten, ville ha støttet Fremskrittspartiets forslag her for å klargjøre at det kommer penger i revidert nasjonalbudsjett. Så tilbake til utgangspunktet: Vårt syn er at vi skal ha en fleksibel og praktisk rettet yrkesopplæring som hovedprinsipp. Derfor fremmer vi vårt forslag nr. 1 om nettopp det. Vi er også opptatt av finansieringen, og vi fremmer forslag nr. 2 om «endret finansieringsmodell for driften av videregående skoler slik at pengene følger eleven etter stykkprisprinsippet», og videre at finansieringsmodellen gjennom stykkpris dekker inn en ordning med lærlingtilskudd til bedriften som forestår slik yrkesopplæring. Med det har jeg tatt opp våre tre forslag. Jeg vil legge til at vi subsidiært vil støtte det forslaget som er lagt fram av de øvrige partiene.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2002-04-29:
Noen opposisjonspartier mener at dagens system for avgangseksamen med ekstern sensur i grunnskolen er kostnadskrevende og lite egnet til å tilfredsstille intensjonene med elevvurdering i grunnskolen. Dette tar vi til etterretning. Kristelig Folkeparti mener at obligatorisk eksamen som avslutning på grunnskolen er ett av flere viktige tiltak i læringsprosessen for elevene. Det er en sentral del av elevvurderingen og fungerer også som en rettssikkerhetsordning for elevene. Dette skal fremme læring og utvikling. Likevel er det klart – også for Kristelig Folkeparti – at vi skal være åpne for at skolen må og kan endre seg, og at enkelte ordninger i skolen dermed kan endres, fjernes eller forbedres. Dette har Kvalitetsutvalget fått i oppgave å se på. Det skal ikke bare ha et blikk på enkelthetene, men se på skolen i en større sammenheng, nemlig se på hele det 13-årige opplæringsløp under ett. Som en del av dette arbeidet er det naturlig å drøfte evalueringsarbeidet og derunder også eksamen for grunnskolen. Først ønsker man altså å se helheten, så kan man skape endring, nytenkning og kreativitet i skolepolitikken. Det skjer ikke bare i en budsjettmessig sammenheng der man reduserer bevilgninger til skriftlig eksamenssensur med 12 mill. kr, og så forventer effektivisering og kvalitetsheving. Kristelig Folkeparti mener at en omlegging der man går fra avgangseksamen med ekstern sensur, ikke er forsvarlig å foreta i en budsjettsammenheng uten kvalitetssikring. Hvis man vil ta selve forslaget seriøst, er det mulighet for en grundig diskusjon om temaet når Kvalitetsutvalget kommer med sin innstilling. Regjeringspartiene ønsker altså å avvente vurderingene knyttet til dette arbeidet. Denne saken handlet om å fjerne bevilgninger uten å ta politisk ansvar for oppfølging av dette. Men med denne saken i dag er jeg glad for at det blir mulig å få gjennomført eksamen i grunnskolen på en god måte i år også, for så senere å kunne komme tilbake til saken. Jeg finner også grunn til å minne om at eksamen i grunnskolen avvikles jo nå i mai måned, altså før revidert nasjonalbudsjett blir vedtatt. Det er derfor nødvendig at avgjørelsen kommer nå.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-04-29:
Det ble sagt i sted av representanten Olsen at mindretallet hadde brukt mye plass på å skrive om evaluering generelt. Det tror jeg er en rett vurdering, for mindretallet vektlegger nok dette med eksamen på en litt annen måte enn det flertallet i komiteen gjør. Hovedmålet med all evaluering i grunnskolen er å fremme læring og utvikling for den enkelte elev. Evalueringen er altså et ledd i å hjelpe den enkelte elev til å nå mål og motivere for videre læring. I tillegg skal det være grunnlag for forbedring av kvaliteten på undervisningen. I dag behandler vi en sak som dreier seg om sluttevaluering, en eksamen utarbeidet nasjonalt og med ekstern sensur. Det har tidligere vært redegjort for at budsjettflertallet ønsket en enklere avsluttende eksamen med lokal sensur. Det tenkte vi på en måte skulle gjøre hele eksamenssystemet enklere, uten å svekke eksamen som en sluttevaluering for elevene. Senterpartiet mener ikke at vi skal fjerne eksamen, men vi ønsket altså å vise at det kanskje gikk an å gi den en noe annen form enn det som har vært tradisjonelt. Vi ser – og aksepterer – at Regjeringen har behov for denne tilleggsbevilgningen for å kunne gjennomføre eksamen i år. Jeg håper også at de andre partiene vil være med i en god gjennomgang av evalueringsformer i skolen, slik at kvaliteten på undervisningen og kvaliteten som elevene sitter igjen med etter endt skolegang, blir høynet.