Henning Warloe (Høyre), 2010-02-04:
Dette er en svært interessant debatt, og vi blir ikke ferdig med den her i dag, det er jeg helt sikker på. Én ting er å diskutere ulike konkrete tiltak, og kanskje også personlige erfaringer, en annen ting er å diskutere selve grunnlaget for å kunne ha en debatt som dette, og grunnlaget for beslutninger som må gjøres rundt omkring i de mange store og små kommuner i Norge, som jo er skoleeierne. Jeg er helt overbevist om at statsråden – selv om hun kanskje ikke formulerte det slik jeg ville ha gjort det – var inne på problemet, nemlig: Hva gjør vi med de små kommunene i Norge som ikke har kompetansen, ikke har ressursene til å være gode nok skoleeiere? Og statsråden sa: Hvordan skal vi klare å hjelpe disse kommunene? Det er mulig at problemet er så stort at løsningen rett og slett ligger i større kommuner, for når man ser på kravene til kompetanse på en rekke områder – det blir utenfor denne debatten, naturligvis – er det helt åpenbart, for alle som vil se, at de aller minste kommunene kommer til kort, uansett. Hvis man fra statens side skal hjelpe dem så mye at man i praksis får en statlig overstyring av de små kommunene, har man gjort Kommune-Norge en stor bjørnetjeneste. Statsråden startet med å si at hun hadde vært finansminister og hadde hatt kontakt med en rekke internasjonale delegasjoner som var så fascinert av den norske suksessen. Jeg ble da nær sagt tvunget til å tenke tilbake på tidligere statsminister Gro Harlem Brundtland, som hadde slagordet «Det er typisk norsk å være god». Jeg synes det er et forferdelig kvalmende slagord. Det er så selvskrytende. Det er naturligvis alltid kjekt å høre det, men sannsynligvis er det mer typisk norsk å tro at vi er så veldig gode. Vi har altså verdens dyreste skole. Det er flott, for verdens rikeste land har råd til å holde seg med verdens dyreste skole. Det burde da egentlig være ganske naturlig å forvente at vi på det grunnlaget skulle kunne få verdens beste skole. Men det har vi altså ikke, selv om mange i Norge lenge trodde det, sannsynligvis. Jeg vil ikke her rippe opp i hvilke partier på Stortinget som var imot at Norge skulle delta i internasjonale prøver. Det hadde vi ikke behov for, mente man tydeligvis. Det var først da vi fikk resultatene fra de internasjonale prøvene på bordet, at det gikk opp for norske skolepolitikere og kanskje også for offentligheten at vi ikke var så gode som vi trodde. Derfor er det helt åpenbart at prøver og testing, selv om enkelte oppfatter det som negativt, er et helt nødvendig virkemiddel for å få resultater på bordet, resultater som gir et beslutningsgrunnlag for å iverksette tiltak for å bli bedre. Skal man kunne forbedre seg, må man først og fremst vite hvor man står. Da kan det ikke være sånn som Aksel Hagen sa, at enkelte oppfatter det å fokusere på resultater og stille krav som mobbing. Det er jo det motsatte – å ikke stille krav, ikke fokusere på resultater – som er det verste av alt. Hvis vi får en sånn kultur i skolen at det blir farlig å snakke om hvordan man gjør det, da har vi et stort problem i norsk skole. Flere i denne debatten har vært inne på det seminaret som vi fra komiteen hadde hos Forskningsrådet, et særdeles interessant seminar. Jeg vil tro at noen av de resultatene som ble presentert fra forskerne, må ha vært litt deprimerende å høre for regjeringspartienes representanter. Det er altså ikke slik at forskningen dokumenterer det man ofte tror, ut fra et politisk ståsted. Poenget for oss i Høyre er i alle fall kartlegging, resultater, åpenhet, forventninger og krav. Dette kan være tydelig fra skoleeierens side, dersom skoleeieren har interesse for og kompetanse til å kunne ta det ansvaret på alvor. Jeg husker veldig godt at jeg for ca. ti år siden som skolepolitiker på vegne av Høyre gang på gang fremmet forslag i Bergen bystyre om at det årlig skulle framlegges en kvalitetsmelding for Bergen-skolene. Det rød-grønne byrådet sa nei gang på gang – ikke engang en kvalitetsmelding, slik at vi årlig kunne ha én debatt om kvaliteten i Bergen-skolen, ønsket man å være med på. Det kom først på plass med et borgerlig byråd. Derfor var jeg veldig glad for å høre Anna Ljunggrens klare synspunkter på hvorfor det er viktig at en skoleeier i en kommune har en klar strategi og er villig til å diskutere kvalitet.