Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
St.meld. nr. 12 er melding om den årlige virksomheten på medieområdet. Stortingsmeldingen behandler året 1997, og grunnlaget for meldingen er i hovedsak årsmeldingene fra allmennkringkasterne. Meldingen omfatter derfor kun disse. Fremskrittspartiet ser det derfor som positivt at kulturministeren i fremtiden vil holde en muntlig redegjørelse for Stortinget om dette temaet i stedet for å sende denne meldingen til Stortinget. Bakgrunnen for dette er at det da vil bli en mer aktuell debatt fordi man da kan få den på et mer hensiktsmessig tidspunkt enn i dag. Meldingen peker bl.a. på en del uheldige sider ved utviklingen hos allmennkringkasterne, som f.eks. liten nynorsk andel, få programmer for samer og andre minoriteter og ellers liten språklig variasjon. Fremskrittspartiet mener at dette er noe markedet må bestemme i henhold til ønsket fra forbrukerne, og ikke ut fra en fast prosentsats. Fremskrittspartiet mener at det skal være mindre statlig styring med mediebedriftenes virksomhet. En fri og uregulert presse er en forutsetning for opprettholdelsen av det demokratiske samfunn. Vi må derfor reagere mot Kulturdepartementets iver etter å styre mediebedriftene stadig mer. Det viktige for samfunnet må være at mediebedriftene sender programmer som et stort antall av seerene ønsker å se på. Kommersielle kanaler er ofte bedre til å fange opp det som er folkets smak til enhver tid, enn det statsstyrte, offentlige kringkastere er. Dette er fordi den kommersielle aktør på en helt annen måte enn den offentlige er avhengig av seerne for å kunne overleve. Høy oppslutning om et program viser at dette er noe seerne er opptatt av. Det skal ikke være noe mål for staten å styre mediebedriftene slik at de må sende programmer for smale grupper På sikt vil samfunnet tape kvalitetsmessig på at dette blir gjort. Både TV2 og P4 har i løpet av forholdsvis kort tid skaffet seg et meget bredt fotfeste i den norske befolkning. Det må bety at valg av programprofil har vært vellykket. Det som må telle, er om kringkasterne fenger hos et bredt publikum, slik at de får skapt et godt økonomisk grunnlag for sin virksomhet. Da vil de på sikt bli i stand til å lage programmer som interesserer et enda bredere publikum. Når det gjelder manglende programmer for såkalte minoritetsgrupper, som f.eks. samer, må det påpekes at også minoritetsgruppene ser på de vanlige programmene. Det skal ikke være noe krav til allmennkringkasterne at de sender programmer som kun henvender seg til smale grupper. Dersom man skulle kreve det, ville de store allmennkringkasterne miste store deler av sitt publikum. Målet må være at flest mulig av kringkasterne fenger hos et bredest mulig publikum. Til dette kan det påpekes at vi nå i et internasjonalt perspektiv får flere og flere tv- og radiokanaler som er spesialisert innenfor en egen genre. Dette bidrar til at spesielt interesserte får sine behov bedre dekket. Svært mange nordmenn får i dag inn disse kanalene fordi de er tilknyttet enten et kabelnett eller et parabolanlegg. Flere slike kanaler vil komme i fremtiden og vil også være med på å berike det norske tv- og radiopublikummet. Dette bidrar til at vi her i landet får tilgang til langt flere kvalitetsprogrammer på spesialområder enn det våre egne kringkastere er i stand til å lage og sende. Når det gjelder manglende oppfyllelse av å ha en bred språklig og kulturell profil, mener Fremskrittspartiet de fleste allmennkringkasterne har et stort utvalg av medarbeidere som bruker et varierende utvalg av norske dialekter, bl.a. i nynorsk. Det er derfor feil at man kun regner med standard nynorsk. Norge er et land med særdeles mange forskjellige dialekter. Hva som er god kultur, er et uklart spørsmål, og vil være et begrep som er i stadig endring. Vi har tro på at mediebedriftene selv vil være gode til å fange opp det som et flertall mener er «god» kultur til enhver tid. Når det gjelder lokalkringkasting, som Fremskrittspartiet ønsker å styrke og bedre arbeidsforholdene for, ser vi med en viss uro på lokalradioenes muligheter til å drive bingo som inntektskilde. Heldigvis støtter flertallet i komiteen det syn at lotteriloven må praktiseres slik at lokalradioer som har et ideelt og samfunnsnyttig formål og som ikke betaler utbytte til eierne, får adgang til å drive bingo som inntektskilde inntil ny lotterilov har trådt i kraft.