Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-03-28:
Jeg finner det underlig at Fremskrittspartiets forslag om likebehandling av tjenester – noe som inngår i både EØS-avtalen og GATS-avtalen, hvor for GATS’ vedkommende forhandlingene starter etter 31. mars i år – avvises, bl.a. med den begrunnelse at EØS-avtalen ikke kan reforhandles på det nåværende tidspunkt. Å akseptere en begrunnelse om at EU har meddelt Norge at enhver oppdatering/oppgradering av EØS-avtalen er uaktuell før EUs utvidelse er gjennomført, er merkverdig. Krav om endring av økonomiske forpliktelser fra den ene part må åpenbart være enten en oppgradering eller en oppdatering. Videre er det uforståelig for Fremskrittspartiet at de pågående forhandlingene med EU om utvidelse av EØS ikke innebærer en tilpasning eller reforhandling av den opprinnelige avtalen, så lenge alle de ti nye søkerland vil forhandle om de samme prinsipper. At et flertall finner det nødvendig å understreke at det er Regjeringen og ikke Stortinget som forhandler, er tilnærmet impertinent, all den tid det i et demokratisk samfunn som Norge må være anledning til å påpeke forhold som ser ut til å være oversett. For øvrig er det jo, som representantene må være kjent med, Stortinget som til slutt skal ratifisere den endelige fremforhandlede avtalen. Nå er det imidlertid slik at Norge bruker betydelige summer på utdanning også i de ti søkerlandene til EU. Særlig gjelder dette medisinerstudenter i Polen og Ungarn, men også Tsjekkia og Slovakia har et økende antall studenter funnet det nødvendig å søke til. Siden forhandlingene dreier seg nettopp om hvordan disse landene skal integreres, er det imperativt at vi får satt en stopper for at prisdiskrimineringen også blir gjeldende for disse landene. Det betyr at Norge må sette prinsippet på forhandlingsdagsordenen. Island, en av våre EFTA-partnere, har satt utdanningsspørsmålet på dagsordenen i forhandlingene. Det er lite trolig at Island ikke har mottatt samme ordre fra EU om forhandlingenes innhold som Norge, og da er det ekstra merkelig at de har kommet til en helt annen konklusjon enn det Norge har. Jeg finner det også rart at våre strategimakere og forhandlere ikke følger opp slike innspill fra andre EFTA-land, når det utvetydig også vil være fordelaktig for oss. Det kan derfor være grunn til å stille spørsmål ved forhandlingsstrategien i dette tilfellet. Når saksordføreren viser til i sitt innlegg at det er for sent å ta dette opp nå, vil jeg vise til at ANSA på forespørsel har fått bekreftet fra statssekretær Haugstad og ekspedisjonssjef Klingstedt i Utdannings- og forskningsdepartementet at dette departementet har meldt inn utdanning til Utenriksdepartementet som ønsket prioritert forhandlingstema. Dette departement har åpenbart også, slik Fremskrittspartiet har, en klar oppfatning av at utdanning er eller burde være en del av forhandlingene. Som én konklusjon kan vi si at Regjeringen, med hederlig unntak av Utdannings- og forskningsdepartementet, ikke synes å være interessert i den internasjonalisering av norsk utdanning som Stortinget har vedtatt, samt i å følge opp de avtaler vi måtte ha på det området. Dette er synd med tanke på utviklingen av næringslivet, som representanten Lilletun vektla i forrige sak. Videre vil jeg vise til at det forhandles om en rekke punkter pr. i dag som ikke umiddelbart har noen relevans til integrering av nye søkerland. Fisk er det største eksemplet på det. Jeg kan ikke se at det er en prinsipiell forskjell på fisk og utdanning i denne sammenheng. Når et flertall heller ikke ønsker å betrakte forslagets punkt 2 i Dokument nr. 8:75 om GATS-avtalen som et konkret forslag som det er mulig å vurdere konsekvensene av, er jeg tilbøyelig til å tro at det hadde vært på sin plass å få dette vurdert av faglige instanser, som f.eks. fagdepartementet, Universitets- og høyskolerådet eller eventuelt ANSA. Jeg vil kort redegjøre for forhold som åpenbart ikke helt har trengt inn for flertallet i utenrikskomiteen. Utdanning er ikke offentlig tjenesteyting i alle land. USA har f.eks. en meget stor andel private universiteter. Slik utdanning er der mye mer enn et supplement til offentlig tjenesteyting, slik som bl.a. Arbeiderpartiet ønsker å se det i Norge. Dermed er det naturlig at utdanning skal falle innunder handel med tjenester på lik linje med all annen handel, i det minste for de aktuelle landene. Etter mine informasjoner er det uklart hvorvidt GATS-avtalen vil ha rom for at stater prisdiskriminerer i forholdet mellom sine egne studenter og tilreisende studenter. Derfor kan det ha relevans til avtaler med EU. Dette burde være et spørsmål av prinsipiell interesse for Norge å avklare. En avklaring kan bety at Norge kan få tilgang til rimeligere, kanskje endog gratis utdanning, i andre land. Begrep som «rimeligere» eller «gratis» ville i første rekke avhjelpe meget anstrengte institusjonsbudsjetter, som gjennom universitets- og høgskoleloven er pålagt å sørge for en utstrakt internasjonalisering, gjennom å tilby studentene deler av studiet i utlandet. Dette lovpålagte tilbudet må institusjonene betale i dag. Når vi alle er klar over, eller burde være klar over, at vi ikke bevilger nok midler til gjennomføring av kvalitetsreformen i høyere utdanning, er det i seg selv betenkelig at ikke regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti aktivt går inn for å lette det økonomiske presset på denne sektoren gjennom seriøse internasjonale forhandlinger. Videre vil GATS-avtalen regulere hvorvidt universiteter i andre land skal ha tilgang til å etablere filialer i Norge. Ønsker flertallet en utstrakt etablering av filialer av private universiteter og forskningsinstitusjoner i utlandet? Fremskrittspartiet anser det for å være bra, for da tvinges det igjennom helt nødvendige kvalitetsmessige vurderinger basert på en ny situasjon for institusjonene, en åpen og global konkurranse. Jeg vil med dette ta opp Fremskrittspartiets forslag, slik det fremkom i Dokument nr. 8:75.