Børge Brende (Høyre), 2016-01-19:
For første gang i historien står en samlet fremstilling av norske interesser og politikk i Antarktis på dagsordenen i Stortinget. Vi må tilbake til 1939 for å finne siste melding til Stortinget om Antarktis. Jeg forstår godt at det er stor interesse i salen, et viktig arbeid i komiteen, og at diplomatlosjen, som representanten Solhjell også var inne på, er fylt av personer som har stor og viktig kunnskap om både Arktis og Antarktis. I 1939 hadde man en diskusjon ikke minst for å informere Stortinget om at Norge hadde annektert Dronning Maud land. I dag er det for å bekrefte og konsolidere de lange linjene og det brede engasjementet Norge har som polarnasjon også i sør. Hovedlinjene i norsk antarktispolitikk bygger på en klar holdning om norske suverenitetskrav, kombinert med innsats for at det internasjonale samarbeidet under Antarktistraktaten skal være velfungerende og solid. Jeg vil trekke frem følgende sentrale områder i norsk antarktispolitikk: Norge har vært sentral i utviklingen av traktatsystemet i Antarktis og har spilt en viktig rolle i utviklingen av regionale forvaltningsmekanismer og -organisasjoner. Norge er én av tolv opprinnelige parter til Antarktistraktaten av 1959, som skulle sikre fredelig samarbeid om kontinentet og havområdene rundt. I 1991 bidro vi til at vernet av det antarktiske miljøet ble styrket ved inngåelsen av en miljøprotokoll under Antarktistraktaten. I over 30 år har Norge bidratt til at Kommisjonen for bevaring av de marine levende ressursene i Antarktis, CCAMLR, forvalter økosystemene og fiskeriene i de antarktiske havområdene på en bærekraftig måte. Samtidig opplever vi at interessen for Antarktis er økende. Over 50 land har tiltrådt Antarktistraktaten, hvorav 29 land er såkalt konsultative – eller fullverdige – medlemmer i traktatsamarbeidet. Dette gjør det ekstra viktig at Norge, som en av tolv opprinnelige parter, bidrar til å sikre at nye parter forstår og forholder seg til traktatens kjerneverdier. Samarbeidet har vært – og er – særdeles vellykket. I over 50 år har Antarktistraktatens parter forvaltet et enormt kontinent omgitt av et rikt havområde gjennom fredelig samarbeid. Også i dag ser vi at land som kan stå langt fra hverandre på andre områder, samarbeider godt både politisk og faglig innenfor Antarktistraktatsystemet. Det samme har vi tidvis sett i Arktisk råd. Norge gjør krav på store områder i Antarktis, Dronning Maud land og Peter I øy. Disse kravene ligger fast i traktatens virketid. Ingen part kan regnes for å ha sagt fra seg sine krav, og det kan heller ikke fremmes nye krav så lenge traktaten er i kraft. Regjeringen vektlegger at norsk antarktispolitikk skal utformes slik at både hensynet til Antarktistraktat-samarbeidet og våre egeninteresser som kravshaver ivaretas på en god måte. Et overordnet mål er å sikre at de unike natur- og miljøverdiene tas godt vare på. Sammen med Arktis spiller Antarktis en nøkkelrolle i det globale klimasystemet. Kunnskap fra polarområdene er viktig for å forstå både årsaker til og effekter av klimaendringene. Som miljøvernminister tok jeg sammen med Norsk Polarinstitutt initiativet til å gjøre om Troll-basen i Dronning Maud land til en helårsbase. Dette var tilbake i 2002/2003. Etableringen av Troll som helårsbase har bidratt til at vi har kunnet øke kunnskapen om Antarktis, og vår tilstedeværelse er slått fast. Jeg må innrømme at den gangen var det motkrefter da det gjaldt å gjøre dette om til en helårsbase, men med den rike besøksutviklingen som har vært i ettertid, har jeg fått med meg at det nå er bortimot det man kan kalle konsensus rundt at vi gjorde dette til en helårsbase. Det var sterkt lederskap fra Norsk Polarinstitutt, som hadde et sterkt ønske om både å hente ut mer miljøinformasjon og å understreke Norges tilstedeværelse i Dronning Maud land og Antarktis og de prinsippene som vi står bak, som gjorde at vi fikk igjennom – først i regjeringen og så i Stortinget – å gjøre dette til en helårsbase. Det var etter min mening en viktig beslutning for å sikre Norges tydelige tilstedeværelse. Norge er det eneste landet i verden som har landområder både i Arktis og i Antarktis. Vi kan med rette kalle oss en polarnasjon i dobbelt forstand. Selv om Arktis og vår nordområdepolitikk ligger nærmere, har Norge en lang og uavbrutt historie i Antarktis. Når det gjelder størrelsen på Dronning Maud land og de naturverdiene som ligger der, så er det av dimensjoner som er vanskelig å forklare. Det er vakkert, det er sårbart, og det inneholder potensial i fremtiden når det gjelder f.eks. bruk av blå økonomi og blå åker. Norge er til stede som forskningsnasjon, som miljø- og havnasjon og som toneangivende næringsaktør. I dette engasjementet ligger en styrke og et potensial til å skape synergier mellom tilstedeværelse, kunnskap og aktivitet i både Antarktis og Arktis. Med denne stortingsmeldingen legger regjeringen til rette for at vi skal kunne nyttiggjøre oss disse synergiene, og i all beskjedenhet mener jeg det var på høy tid – etter at det har gått en god del år siden forrige melding om saken, 1939 – at en, med denne regjeringen, fikk fremlagt denne meldingen. Jeg synes også det er bra at det er bred enighet om både de visjonene og de prinsippene Norge legger til grunn i dette historiske dokumentet.