Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-12-08:
I dag får vi dessverre oppleve nok et eksempel på den særnorske, misforståtte og totalt feilslåtte miljøpolitikken. I dag vil Odelstinget vedta et ensidig nasjonalt kvoteregime for såkalte klimagasser minst tre år før resten av verden. Nok en gang får vi vise at Norge skal være best i verden, og da spiller det dessverre liten eller ingen rolle om det går noen tusen industriarbeidsplasser med i dragsuget. Nok en gang ser vi at såkalte miljøvernere med høyt støynivå klarer å overbevise naive politikere til å foreta grep som virker stikk i strid med hensikten. Man glemmer helt at norsk industrivirksomhet agerer i et internasjonalt marked og derfor selvfølgelig trenger rammebetingelser som gjør dem i stand til å konkurrere i et slikt marked. Jeg regner med at de fleste i denne sal vet at vi i Norge har en industri som er helt i verdenstoppen med hensyn til både miljø og energieffektivitet. Da burde man også forstå at det er viktig, også miljømessig, å beholde denne industrien i Norge. Så lenge det er etterspørsel i markedet etter de produkter som i dag produseres i Norge, vil produksjon bli igangsatt andre steder dersom denne blir nedlagt i Norge. En ting kan vi være helt sikre på, og det er at denne produksjonen dukker opp et sted med helt andre utslippskrav enn det vi har i Norge, og et sted hvor man har helt andre og langt mer forurensende former for energi enn det vi har. Hva oppnår man med dette?Jo, man oppnår at man totalt sett får en negativ miljøeffekt.Jeg hadde håpet at flertallet i denne sal snart hadde forstått dette og tatt det innover seg, mens vi ennå har noe industri igjen i dette landet. Fremskrittspartiet var det eneste partiet som stemte imot ratifiseringen av Kyotoprotokollen da saken ble behandlet i Stortinget. Vi stiller oss avventende til de bastante konklusjonene fra politisk hold om at man opplever menneskeskapte klimaendringer på kloden. Vi konstaterer derimot at forskermiljøene er lite samstemte i sin begrunnelse for hvorfor man opplever klimaendringer, og hvilke tiltak verden må sette inn dersom man kan påvirke dem. Mange forskningsmiljøer viser f.eks. til endringer i solaktiviteten som grunnlag for klimaendringer. Klimaendringer har unektelig vært en del av syklusene på jorden i tusener av år, og vi foretrekker derfor at man lærer enda mer om disse utfordringene før industrien må iverksette ekstremt kostbare tiltak med usikker eller negativ miljøeffekt. Regjeringen påstår at man ønsker å sikre prosessindustriens konkurranseevne, og går inn for at utformingen av det norske kvotesystemet skal ligge nær opp til EUs kvotesystem. Man har bl.a. tatt initiativ til forhandlinger med EU-kommisjonen for å få i stand en bilateral avtale som sikrer at norske bedrifter vil kunne kjøpe og selge kvoter i EUs kvotemarked. Selv om industrien har hatt et etter sigende godt samarbeid med Regjeringen, så frykter hele næringslivet at Regjeringens valg av tilknytningsform er lite forutsigbar og en lite tilfredsstillende løsning for industrien. Det kom klinkende klare signaler fra et samlet næringsliv under komitehøringen, der man understreket behovet for konkurransedyktige rammebetingelser overfor våre europeiske konkurrenter. Nøyaktig samme signaler kom også fra fagbevegelsen. Samtlige understreket at Norge bør ha likelydende kvotesystemet som EU, noe som trolig oppnås best ved å implementere EUs kvotedirektiv. Det må derfor være en klar forutsetning at et eventuelt norsk kvotesystem må være en del av et stort internasjonalt marked som ikke virker konkurransehemmende for norsk industri. Regjeringen legger i proposisjonen opp til at alle utslippskilder skal være dekket av frivillige avtaler, CO2-avgift eller kvotehandel. Man har bestemt seg for å holde all avgiftsbelagt industri utenfor kvotehandel. PIL og resten av NHO-organisasjonene ønsker en bredest mulig deltakelse i kvotehandelen ved at norske avgiftsbelagte sektorer som faller inn under EUs kvotehandelsdirektiv, også fases inn i det norske systemet. For PIL var det også viktig at treforedlingsindustrien tas inn i kvotehandelen. Med dagens forslag vil f.eks. Norske Skogs bedrifter i EU være omfattet av kvotehandel, mens de fire fabrikkene i Norge ikke er det. Dette er en uheldig forskjellsbehandling. Oljeindustrien og treforedlingsindustrien ønsker å inkluderes i kvotesystemet, og det begrunnes bl.a. med at kvotesystemet bør være bredest mulig for å sikre likviditeten i kvotehandelen og også fordi aktører antar at kvotehandel vil være det mest kostnadseffektive virkemiddel for å gjennomføre utslippsreduksjoner. Norsk sokkel er allerede meget miljøvennlig, selv om det kan gjøres betydelige reduksjoner i CO2-utslipp, bl.a. fra lokale gasskraftverk på plattformene. Ifølge OLF har norsk oljeindustri ca. en tredjedel CO2-utslipp pr. produsert enhet i forhold til våre konkurrentland. Statoils CO2-kostnader på norsk sokkel var 768 mill. kr i 2003, mens Norsk Hydro brukte 351 mill. kr. Prosjektsjef for kvotehandel i Statoil, Nina Koch, har i et intervju med Dagens Næringsliv sagt at «Norge kan innfri sine forpliktelser i Kyotoprotokollen ved å inkludere offshoreinstallasjonene. Det gir mye mer miljø for pengene dersom et norsk system knyttes direkte opp til det europeiske kvotedirektivet». Den politiske motstand mot bygging av gasskraftverk i Norge er i stor grad begrunnet i CO2-utslippene fra denne kraftproduksjonen. I det første utkastet til kvoteloven som var ute på høring, ønsket Regjeringen å holde gasskraftverk utenfor systemet, mens man nå inkluderer gasskraftverk som en del av kvotehandelssystemet. Regjeringen begrunner dette med at det norske kvotesystemet dermed blir mer i overensstemmelse med EUs kvotesystem. Den politiske motstand kommer også til uttrykk gjennom leserbrev fra miljøvernministeren, der det understrekes at Regjeringen fortsatt kan stille krav til CO2-håndtering i medhold av forurensningsloven. Dette innebærer at Regjeringen fortsatt vil ha mulighet til aktivt å fremskynde etableringen av gasskraftverk med CO2-håndtering gjennom bruk av forurensningsloven eller i realiteten stoppe enhver bygging av gasskraftverk. Dette går også fram i en flertallsmerknad på side 13 i innstillingen. Dermed er man tilbake til utgangspunktet, hvor politikerne ønsker gasskraftverk med CO2-håndtering, selv om slik teknologi ikke er ferdig utviklet kommersielt. Fremskrittspartiet tapte voteringen om ikke å ratifisere Kyoto-avtalen. Vi vil imidlertid legge til rette for å bruke de mekanismer som ligger i avtalen, for å begrense skadevirkningene for norsk industri og for å prøve å gi norsk industri de samme rammebetingelser som de land vi konkurrerer med, har. Dessverre står vi i dag helt alene om et slikt syn. Fremskrittspartiet vil ikke være med på de symbolpolitiske og kostbare virkemidler som foreslås i proposisjonen, og vi kan ikke være med på særnorske krav til CO2-håndtering. Vi vil derfor stemme imot denne lov om kvoteplikt og handel med kvoter for utslipp av såkalte klimagasser, i sin helhet. Vi foreslår at Regjeringen avstår fra å innføre et nasjonalt tidlig kvoteregime som er konkurransevridende for norsk industrivirksomhet. Vi foreslår også at norsk industri skal ha like krav til utslipp av såkalte klimagasser som det man har i andre land innen EØS-området, og vi foreslår at man vurderer implementering av EUs kvotedirektiv nettopp for å oppnå mest mulig like rammebetingelser. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.