Borghild Tenden (Venstre), 2009-11-19:
Også jeg vil takke utenriksministeren for redegjørelsen. I kjølvannet av Lisboa-traktaten ser vi konturene av et fornyet og antakelig mer slagkraftig EU. Som utenriksministeren pekte på, er det tale om relativt store endringer i EU, både institusjonelt og politisk. Særlig gjelder dette på det utenrikspolitiske området. På vegne av Venstre vil jeg uttrykke et håp om at vi i tiden som kommer, får se en bedre koordinert utenrikspolitikk, som vil gjøre EU til en mer effektiv pådriver for menneskerettigheter, dialog og forsoning i verden. Dessuten håper jeg at Lisboa-traktaten vil bidra til å minske det demokratiske underskuddet i EU. Slik sett byr ratifiseringen av Lisboa-traktaten på store muligheter. Samtidig reiser traktaten også utfordringer for Norge. Mye tyder f.eks. på at det kan bli enda vanskeligere å bli hørt i Brussel. Så langt har vår innflytelse når det gjelder EU, først og fremst skjedd via kommisjonen, som flere her har vært inne på. Dens innflytelse er imidlertid blitt svekket til fordel for EU-parlamentet, nasjonale parlament og nye tilsyn og byråer med overnasjonal myndighet. Det bør derfor være et mål å endre og ikke minst øke norsk innflytelse overfor EU. Det betyr bl.a. at vi må vektlegge vår kontakt med Europaparlamentet i større grad, og at kontakten ofte vil gå gjennom partiene i parlamentet og i Stortinget. Utenriksministeren har tidligere uttrykt seg positivt til å involvere Stortinget i større grad i arbeidet opp mot parlamentet, og Venstre imøteser dette, da vi har nær kontakt med våre søsterpartier i Europa. Utenriksministeren berørte også flere personvernrelevante temaer i sin redegjørelse. Jeg registrerer at utenriksministeren ikke ønsker å problematisere personvern og Prüm-avtalen om politisamarbeid. Selv ville jeg ikke ha uttalt meg like selvsikkert om at hensynet til personvernet er «godt ivaretatt». Jeg minner om at Datatilsynet har vært svært kritisk til Prüm-regelverket, som de mener har flere betenkelige sider, bl.a. når det gjelder kriterier for å innhente DNA. Heller ikke når det gjelder datalagringsdirektivet, var utenriksministeren særlig tydelig. Det er vel kjent at regjeringspartiene har ulike syn på dette direktivet, men jeg skulle ønske at statsråden inntok en mer prinsipiell tilnærming til utfordringen direktivet reiser, enn bare å henvise til den kommende saken i Stortinget, som vi etter planen skal motta over jul. Ut fra leserinnleggene fra Arbeiderpartiets parlamentariske leder omhandlende direktivet den siste tiden føler jeg meg ikke trygg på at personvern er det Arbeiderpartiet er mest opptatt av. Jeg savner også en grundigere gjennomgang av hvordan utenriksministeren ser Norges rolle opp mot klimatoppmøtet i København. Utenriksministeren nøyde seg med å berømme det svenske formannskapet for dets innsats og sa lite konkret om Norges bidrag i dette arbeidet. Den rød-grønne regjeringen har rett nok gjort en del bra på miljøområdet – jeg tenker da særlig på klimaforliket – men har ved en rekke anledninger også demonstrert motvilje mot å satse kraftfullt, bl.a. innenfor fornybar energi. For Venstre er det avgjørende at Norge tar et større ansvar som pådriver i det internasjonale klimaarbeidet. Under trontaledebatten 12. oktober ble det etterlyst hva som vil være Norges posisjon og plan foran klimaforhandlingene i København, og Regjeringen ble fra Stortingets talerstol bedt om å orientere Stortinget om den norske posisjonen i forbindelse med klimaforhandlingene. Arbeiderpartiets parlamentariske leder Helga Pedersen bekreftet at dette ville Regjeringen gjøre. Det er riktignok miljøvernministerens hovedansvarsområde, men jeg har lyst til å utfordre utenriksministeren på om han ser verdien av å legge opp til en bred dialog med Stortinget i denne viktige saken, slik vi hittil har gode erfaringer med bl.a. gjennom klimaforliket. Til slutt merket jeg meg, som medlem av et kunnskapsparti, utenriksministerens vektlegging av EUs nye kunnskapspolitikk. Når også dette området traktatfestes som en følge av Lisboa-prosessen, kan vi forvente en utvidet kunnskapssatsing fra EU, noe som også vil gjenspeiles i de respektive nasjonale myndigheters politikk. Dette representerer etter Venstres mening en betydelig utfordring for den rød-grønne regjeringen. Med sine gjentatte hvileskjær innen forskning og høyere utdanning vil Norge sakke enda lenger akterut, og det ønsker ikke Venstre.