trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-10-18:
Når det gjelder denne tegneserien, var det snakk om alminnelige helseproblemer i sammenheng med en forkjølelse. Da har man ingen rettigheter til å få hjelp. Så er det helt riktig som representanten påpeker, at det finnes et regelverk som er underlagt helseministeren, som klargjør på hvilket tidspunkt man ved ulovlig opphold i Norge har krav på helsehjelp. Dette ble sist gang – etter det jeg kjenner til – revidert og tydeliggjort i 2011. Det var da representanten Toppes parti satt i regjering, og dermed vil jeg tro at hun også støtter det regelverket som ligger til grunn i dag. Men som sagt mener vi at det ikke er grunnlag for korreksjon, rett og slett fordi det tilfellet som er omtalt i denne tegneserien, ikke innbefatter de rettighetene som man påpekte.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-10-18:
«Ifølge Budstikka 10. oktober 2017 opplever Asker og Bærum legevakt at politiets responstid ved bråk i helgene er blitt dårligere etter sammenslåingen av politidistriktene, og at legevakten har måttet leie inn vektere i helgene for å ivareta sikkerheten for pasienter og ansatte. Hvilken sammenheng mener statsråden det er mellom den manglende politiberedskapen og politireformen, og hva har statsråden tenkt å foreta seg i denne saken for å sikre at politiets evne til å ivareta sikkerheten ikke blir svekket?»
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-10-18:
Jeg takker for svaret. Igjen må jeg dessverre registrere at statsråden bidrar med selvskryt, mens problemer som blir beskrevet, blir skjøvet nedover i systemet. Det er statsråden som sitter med det overordnede ansvaret for norsk politi. Det er riktig at det har vært en økning i antall politistillinger, men det er framfor alt det sentrale byråkratiet som har økt. Det som dessverre har skjedd i denne perioden, er at politiets evne til å handle i hverdagen er blitt redusert. Fremskrittspartiet gikk i 2013 til valg på å legge ned POD, men i løpet av fire år er antallet ansatte nesten doblet. Så til den konkrete saken. I Budstikka sier lederen for politiets operasjonssentral i Oslo, Runar Skarnes, at slik er situasjonen i Oslo også, og politireformen handler om like tilbud i hele distriktet. Er statsråden enig i det? Skal folk i Asker og Bærum forvente at en fortsatt må hyre inn vektere i framtiden, eller kan statsråden garantere at den lokale politiberedskapen blir styrket, slik at en slipper å hyre inn vektere i framtiden?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-10-18:
Jeg spør igjen om den konkrete situasjonen som folk i Asker og Bærum opplever. De opplever at etterforskningsmiljøet er blitt svekket, at arresten er lagt ned, at ledelsen i det nye politidistriktet er både i og fra Oslo, og at en har hatt et dramatisk fall i antall pågripelser i perioden etter den omorganiseringen som har vært. I mai 2016 var det 112 pågripelser i Asker og Bærum. I mai 2017 var det 32. Mitt spørsmål er: Når kan folk i Asker og Bærum forvente økt tilstedeværelse av politiet, flere patruljer og flere pågripelser enn det har vært før?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-18:
Først vil jeg informere om at jeg har svart stortingsrepresentant Elisabeth Fanghol skriftlig på et tilsvarende spørsmål . Når det gjelder situasjonen ved Asker og Bærum legevakt, vil jeg presisere at det er politimesterens ansvar å løse samfunnsoppdraget innenfor de til enhver tid gjeldende rammebetingelser. Politiets gjøremål omfatter en rekke oppgaver, en rekke oppdrag, og det er derfor viktig med gode vurderinger knyttet til prioriteringer. Politidirektoratet har innhentet informasjon fra politimesteren i Oslo, som opplyser at det har vært 22 utrykninger i tilknytning til Asker og Bærum legevakt og Bærum sykehus i perioden 26. april–12. oktober i år. Ingen av disse var registrert som hasteoppdrag. Jeg er gjort kjent med at det er avtalt et møte mellom politiet og legevakten i Asker og Bærum, hvor det skal diskuteres hvordan man kan skape et best mulig polititilbud til bl.a. legevakten. Fra regjeringen tiltrådte i 2013 har det blitt 2 137 flere årsverk i politiet. Om lag 1 200 av disse er polititjenestekvinner og -menn. Dette viser at en stor og krevende reformperiode ikke har gått på bekostning av politiberedskapen. Samtidig legges det gjennom nærpolitireformen grunnlag for en redusert responstid gjennom etablering av større og mer robuste politidistrikt, operasjonssentraler og en kraftig bemanningsøkning. Særlig fokuseres det på å redusere responstiden på de oppdrag der liv og helse står i fare. Målinger viser at politiet på disse oppdragene i hovedsak når de målene som er satt for 2017. Avslutningsvis vil jeg understreke at en av regjeringens hovedprioriteringer er å sikre befolkningen, sørge for trygghet i samfunnet – noe vi bl.a. har gjort gjennom det som er en historisk satsing på norsk politi.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-18:
Som jeg nettopp gjorde rede for i mitt hovedsvar, er det – og har vært – en historisk satsing på norsk politi. Når man ser på den satsingen som har vært, har Oslo politidistrikt i særdeleshet kommet godt ut av det. Noe av den høyeste polititettheten vi har i dette landet, finner vi nettopp i Oslo politidistrikt. De har en dekningsgrad på 2,4 per 1 000, som er betydelig over landsgjennomsnittet, som har en målsetting om å nå 2 per 1 000, men som foreløpig, med den økningen som har vært, har gått opp til 1,83 per 1 000. Så det er en god utvikling. Oslo politidistrikt har kommet godt ut av det, og det vil fortsatt være synlig gjennom politiets kraft også i Asker og Bærum.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-18:
Det er viktig for meg å understreke at når politiet står i en reform, som de gjør nå, er det krevende i den omstillingen at all den økte politikraften ikke er like synlig. Det er en midlertidig fase mens man står i personalløpet, og så vil dette etter hvert bli mer og mer synlig. Det er ikke riktig, som representanten har påstått, at økningen i antall politistillinger har gått til byråkrati – det er direkte feil. I inneværende år, da vi har økt med rundt 500 nye årsverk i politiet – og det kommer til å være enda flere når vi kommer til slutten av året – er det politidistriktene ene og alene som er prioritert. Politidirektoratet, som denne representanten og andre viser til, har en ganske marginal andel politiutdannede, rundt 50 er det korrekte tallet, så jeg ber om at man i beskrivelsen av situasjonen i hvert fall holder seg til realitetene og ikke beskriver noe som ikke er riktig.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-18:
Først av alt vil jeg takke for et spørsmål om et alvorlig tema. Radikale grupper som i ord og opptreden skaper utrygghet, er et svært alvorlig tema og må bekjempes. Selv om problemet i Norge per nå ikke ser ut til å være mindre enn i flere andre land, er det viktig at vi tar tak i problemene før de vokser videre og blir større. Dette ligger til grunn for det arbeidet som Politiets sikkerhetstjeneste gjør på området, det arbeidet som flere av våre politidistrikt utfører, fra regjeringens side gjennom handlingsplanen mot radikalisering og voldelig ekstremisme og i kommunene gjennom en rekke oppfølgingstiltak overfor personer som står i fare for å bli fanget opp av denne typen grupper. I bekjempelsen av høyreekstremisme bruker politidistriktene alle egnede verktøy de har til rådighet, både i det forebyggende sporet og i straffesakssporet. Personer som det er knyttet bekymring til opp mot det høyreekstreme miljøet, følges i utgangspunktet opp med dialog, avklaringssamtaler og oppfølging. For eksempel i Romerike ser det ut til at dette har hatt en god, positiv effekt. Politiet iverksetter også nødvendige forebyggende og beredskapsmessige tiltak knyttet til aktiviteter som f.eks. høyreekstreme demonstrasjoner, øvrige aktiviteter som kan lede til kriminalitet og ordensforstyrrelse, eller som oppfordrer til kriminalitet. Det er eksempelvis kjent at medlemmer av Den nordiske motstandsbevegelsen, NMB, i Norge er anmeldt for ulovlig demonstrasjon. Det ordinære politiet bistår også PST i deres tiltak mot høyreekstreme aktører. Ifølge Politidirektoratet arbeides det kontinuerlig i Øst politidistrikt med å forebygge alle former for ekstremisme. Øst politidistrikt har et godt samarbeid med kommuner, fylkeskommuner og andre statlige etater og frivillige organisasjoner. Regjeringens handlingsplan mot radikalisering og voldelig ekstremisme er retningsgivende for arbeidet. Flere kommuner har i tillegg laget egne handlingsplaner om temaet. Ekstremisme er også et tema i de fleste politiråd.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-18:
Jeg kan forsikre representanten om at oppfølgingen av den nevnte gruppen i høyeste grad er tatt på alvor. Som jeg nettopp viste til i mitt hovedinnlegg, har Politiets sikkerhetstjeneste dette høyt på sin liste. Så må vi også legge til grunn at PSTs vurdering er at det tross alt er lite sannsynlig at høyreekstreme vil gjennomføre en terrorhandling i Norge i inneværende år. Høyreekstremismen i Norge karakteriseres fortsatt som uorganiserte, løst tilknyttete nettverk. Jeg er enig med representanten i at dette er alvorlige holdninger som man skal ta på alvor, og så er det en bekymring at vi ser en utvikling til vekst og bedre organisering. Det må vi ta på alvor. Det gjøres, og det kan jeg forsikre representanten om at blir gjort.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-18:
Nei. Det er mitt klare svar. Vi må håndtere dette på det stadiet det er nå. Vi må forhindre fremvekst. Vi må forhindre en utvikling hvor man ser en økt rekruttering, slik som vi har sett i en del andre land rundt oss. Vi har sett i Sverige en svært bekymringsfull utvikling med den samme organisasjonen. Så er det heldigvis ikke slik i Norge i dag som vi ser i vårt naboland Sverige. Derfor er det viktig at vi på et tidlig tidspunkt setter inn tiltak, noe vi gjør, at vi følger opp gjennom Politiets sikkerhetstjeneste og de ordinære polititiltakene, men også at man gjennom handlingsplanen setter inn gode tiltak som virker forebyggende, og som forhindrer utvikling av ekstremisme. Så dette må følge mange spor, og ingen enkeltspor alene løser problemet. Men vi er oppmerksom på det. Vi setter inn tiltak, og vi skal ikke tillate at dette får utvikle seg i negativ retning med økt rekruttering.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-18:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Den nynazistiske organisasjonen Den nordiske motstandsbevegelsen(NMB) har den siste tiden økt sin aktivitet, for eksempel i Østfold. NMB oppfordrer til forfølgelse av etniske minoriteter og LHBT-befolkningen. Dette fører til frykt. Organisasjonens medlemmer har også begått vold i Sverige. (NMB) Hvilke tiltak har politiet satt i gang for å motvirke den nynazistiske organiseringen, både generelt i landet, men også konkret i Øst politidistrikt?»
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-18:
Jeg takker for svaret. Jeg vil benytte anledningen til å gi en beskrivelse av organisasjonen vi nå snakker om. Dette er en erklært nasjonalsosialistisk organisasjon som hyller Adolf Hitler som en helt, og som mener at både den såkalte homolobbyen og den såkalte jødiske eliten skal knuses. Deres eget program sier at utenlandske og innenlandske medier som opptrer folkefiendtlig, skal kunne forbys, og at en folkedomstol skal opprettes for å straffeforfølge alvorlige tilfeller av folkeforræderi. Undertegnede er selv blitt omtalt som en folkeforræder på deres nettsider. Det er ikke snakk om ytringer vi ikke liker, men om ytringer som legger grunnlaget for å skade mennesker. Det er voldsromantikk og oppfordringer til forfølgelse. De har gjennomført en rekke aktiviteter. I mitt eget fylke har de hatt markeringer i flere byer. Noen ganger har det blitt tillatt av politiet, men i ett tilfelle ble det forbudt av politiet. Mitt spørsmål er: Hvor konsekvent er politiets arbeid på dette feltet, og hvilke tiltak settes i gang spesielt rettet inn mot å hindre denne gruppens organisering?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-18:
Denne gruppen har søkt om å få gjennomføre en demonstrasjon under parolen «knus homolobbyen» og fikk tillatelse til dette. Så ble den trukket tilbake fordi politiet ble redd for at motdemonstrantene skulle lage bråk. Demonstrasjonen ble gjennomført i Kristiansand i stedet for i Fredrikstad, i mitt fylke. De hadde en markering på valgdagen utenfor mitt eget valglokale i Sarpsborg. De har forsøkt å sperre et valglokale i Arendal. De gjennomførte en markering i Fredrikstad senest 23. september, den ble tillatt av politiet. De gjennomførte en markering i Halden i starten av sommeren, da jeg selv møtte dem. De ble fjernet av politiet, og de flyttet seg så til Sarpsborg, hvor de fikk tillatelse til en markering. Mitt spørsmål er: Når vi på 1990-tallet og starten på 2000-tallet innførte en rekke tiltak og programmer for å motvirke en nynazistisk organisering, så vi at det fungerte. Da var det veldig nødvendig fordi disse organisasjonene begikk vold. Nå ser vi en økende aktivitet i disse miljøene igjen. Må vi vente til de begår vold før vi ser målrettete programmer og tiltak?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2017-10-18:
«I valgkampen pyntet Høyre seg med løfter om en kompetansereform i arbeidslivet. Det er nødvendig, og Arbeiderpartiet har fremmet forslag om en helhetlig kompetansereform for arbeidslivet. Men så vidt jeg kan se, er det ikke satt av penger til noen kompetansereform i statsbudsjettet for 2018. Det eneste jeg finner, er 25 millioner til en nettside om karriereveiledning. Finnes Høyres kompetansereform bare på internett og ikke i budsjettet?»
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2017-10-18:
Det hadde jeg også håpet. Arbeiderpartiet er ikke imot internett, men vi tror ikke det går an å «chatte» seg til en kompetansereform i arbeidslivet. Derfor hadde vi også over 50 mill. kr til konkrete prosjekter der det var viktigst. I Hordaland og Rogaland ville vi gjennomføre konkrete kompetanseprosjekter innenfor bransjer som omsorgssektoren og bygg og anlegg. Det var viktig og presserende der og da for ekte folk i ekte jobb. Det som mangler i Høyres satsing, er nettopp en helhetlig prioritering – å løfte dem som er i jobb nå. Jeg så ikke noe annet gjennom valgkampen enn at denne kompetansereformen ble omtalt. Men når budsjettet kommer, så finnes den ikke. Da må jeg spørre: På hvilken måte vil et nettsted konkret bidra til å øke kompetansen i arbeidslivet?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2017-10-18:
Jeg er helt enig med statsråden i at dette er et langsiktig arbeid, men med alle langsiktige prosjekter må vi begynne et sted. Derfor begynte Arbeiderpartiet med en bevilgning på 50 mill. kr til konkrete kompetansehevende tiltak i Hordaland og Rogaland innen bygg og anlegg og innen helse og omsorg. Det er noe jeg ikke forstår: Når man har omtalt en kompetansereform som et stort prosjekt, som er et konsept som finnes, synes jeg det er underlig at det ikke er omtalt i budsjettet som foreligger nå, at det ikke er noen langsiktige planer for det, at det bare er den rådgivende internettsiden. Den er sikkert vel og bra, men jeg etterspør de konkrete, langsiktige planene, som jeg gjerne vil diskutere med statsråden her. Men akkurat nå er det ikke så veldig mye på bordet å diskutere.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-10-18:
La meg begynne med å si at det gleder meg at Arbeiderpartiet igjen har begynt å snakke om kompetanse i arbeidslivet. Statsråden som jeg er konstituert statsråd for, sa da han kom inn i 2013, at han måtte blåse støv av kompetansepolitikken etter åtte år med rød-grønn regjering. La meg derfor starte med å si litt om hva regjeringen allerede har gjort, og som er viktige grep som bereder grunnen for nettopp kompetansereformen. I fjor la regjeringen frem en stortingsmelding om livslang læring og utenforskap, i samarbeid mellom departementene med ansvar for kunnskap, arbeidsliv og integrering. Målet er at den enkelte skal få kompetanse og grunnleggende ferdigheter som kan gi en stabil og varig jobb. Det er ikke noen «quick-fix»-løsning på dette, men jeg vil beskrive noen av de viktigste tiltakene vi er i gang med. Ved 28 voksenopplæringssentre i ti fylker prøver de fra i høst ut en ny ordning som gjør det mulig å få opplæring gjennom kortere moduler. Hver modul teller for seg, men er også et trappetrinn på veien til full grunnskoleopplæring. Tilsvarende er det fra i høst syv fylkeskommuner som prøver ut modulstrukturert opplæring i åtte lærefag på videregående skole. Teknologi og digitalisering krever kontinuerlig kompetanseutvikling i arbeidslivet. Gjennom Kompetansepluss gir vi økonomisk støtte for at flere voksne får nødvendig kompetanse til å mestre krav og omstilling i arbeidslivet. Derfor er dette en post som denne regjeringen har økt midlene til, fra 86 mill. kr i 2013 til 150 mill. kr i budsjettet for 2018. Det er en betydelig styrking og en god illustrasjon på et tilbud der arbeidslivet og myndighetene spiller på lag om kompetanseheving for de ansatte. La meg få oppklare en misforståelse i det som representanten Christensen refererer til som «en nettside om karriereveiledning». Vi har i Norge ikke hatt noe helhetlig system for karriereveiledning rettet mot voksne. Samtidig vet vi at god karriereveiledning kan hjelpe folk gjennom livet med å skaffe seg relevant kompetanse som samfunnet har behov for. Det gjelder for elever som søker råd om videre utdanning, men det gjelder også for naboen deres på 40 år som risikerer at jobben er i ferd med å forsvinne eller bli automatisert bort. Regjeringen foreslår å videreutvikle nettsiden utdanning.no til i større grad å gi informasjon også til den voksne befolkningen. I tillegg innebærer satsingen at det utvikles en chattefunksjon der de som trenger råd og veiledning for å kunne ta gode yrkes- og utdanningsvalg, kan komme i kontakt med profesjonelle karriereveiledere. Dette gjelder uavhengig av om det er elever, deres rådgivere, foreldre, voksne eller Nav-ansatte som trenger denne veiledningen. Tanken er at vi skal trekke på kompetansen hos ansatte ved karrieresentre rundt om i hele landet, og slik bygge på eksisterende fagkompetanse, samtidig som vi når en mye større gruppe enn i dag. Jeg merker meg at flere partier, også Arbeiderpartiet, nå snakker varmt for en kompetansereform. Det gleder meg, og det tror jeg vi kan samarbeide om i Stortinget, selv om noen er i opposisjon og noen er i regjering.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-10-18:
La meg begynne med at det å si at dette tilbudet er å «chatte» seg til kompetanse, synes jeg er en veldig spesiell måte å omtale dette på, nettopp det at vi sørger for at mennesker rundt om i hele landet kan få veldig mange av de rådene som de har etterspurt lenge. De diskusjonene som jeg møter på med jevne mellomrom, er at vi trenger flere rådgivere her og der. Vel, dagens teknologi gjør det også mulig å ha rådgivningen sentralisert, med god kompetanse til å gi hjelp. Det er altså sånn at vi for fire år siden kom inn i regjering, og ble gjenvalgt nå for fire nye år. Og som jeg sa i mitt svar, dette er ikke en «quick fix» som man løser i ett budsjett. Dette kommer vi til å måtte jobbe med, ikke bare i årene som kommer, men i tiårene som kommer. Det kommer til å være en av de store testene på om folk får bli en del av arbeidslivet. La meg nevne at utdanningssektoren trenger å rigges om for en ny situasjon hvor folk også skal ha utdanning hele livet. Jeg har nevnt Kompetansepluss, som er et kjempeviktig tilbud for å gi kompetanse til dem som allerede er i jobb – med nesten en dobling fra da de rød-grønne styrte. Vi har fire år til hvor vi kommer til å komme med svært mange tiltak på dette området.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-10-18:
Jeg er veldig enig med representanten Christensen i at man må begynne et sted. Vi begynte for fire år siden, og jeg registrerer at Arbeiderpartiet mener at de begynte da de kom med krisepakker to år etterpå. Jeg mener at nettopp det faktum at dette er et så stort område – som omfatter mange departement, mange sektorer i samfunnet vårt – gjør at det er noe vi må jobbe kontinuerlig med. Når det kommer til kompetansereform, har mitt parti, Høyre, gitt klare løfter i denne valgkampen, og vi har gitt veldig konkrete svar på hva vi ønsker å gjøre. Et eksempel som ble trukket frem av statsministeren i valgkampen, var KompetanseFUNN, det at bedrifter kan få trukket fra på skatten ved å investere i kompetanse til sine ansatte. Det er ett av svarene, for vi ser at for mange bedrifter lønner det seg nødvendigvis ikke å heve kompetansen til de ansatte, selv om det lønner seg for samfunnet, så vi må finne måter hvor også arbeidsgivere velger å prioritere det. Vi har veldig mange slike forslag, og jeg kan garantere representanten Christensen at de kommer til å komme i rikt monn fra regjeringen også i de neste fire årene, som de gjorde i de forrige.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-10-18:
La meg bare begynne raskt med å si at det var for det første en ganske nedslående rapport, som vi må ta på det største alvor. Min kommentar gjaldt egentlig – og det er litt ros også til representanten Henriksens parti – det at vi gjennomførte et stort barnehageløft på begynnelsen av 2000-tallet, som gjorde at man massivt bygget opp kapasiteten. Det var en viktig velferdsreform, som også førte til mer valgfrihet for veldig mange familier, og som representanten Henriksens parti i sine år i regjering skal ha en del av æren for. Men spørsmålet fra representanten Henriksen er veldig konkret, og jeg skal svare veldig konkret. I perioden 2013–2017 har regjeringen vært opptatt av å legge til rette for mer fleksible opptak i barnehagene og sikre flere barn rett til plass i barnehagene. I statsbudsjettet for 2015 og 2016 bevilget regjeringen 740 mill. kr til å etablere 3 400 flere barnehageplasser. Formålet med bevilgningsøkningen var å legge til rette for mer fleksible opptaksløsninger i kommunene. I samme periode ble denne bevilgningsøkningen brukt til å utvide retten til barnehageplass, slik at barn født i september, oktober eller november nå har rett til plass fra den måneden de fyller ett år. For at økonomien ikke skal være et hinder for barnehagedeltakelse for en del av disse gruppene, har regjeringen sammen med samarbeidspartiene innført to nasjonale moderasjonsordninger for familier med lav inntekt. Totalt har vi bevilget over 500 mill. kr til disse ordningene i perioden 2013–2017. Disse bevilgningene inkluderer også flere plasser for å dekke økt etterspørsel på grunn av lavere pris. Samlet mener jeg dette viser en betydelig satsing på kapasitet i perioden 2013–2017.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-10-18:
La meg begynne med å si litt om kvalitetsløftet, for det er noe som vi også har brukt store beløp på i forrige periode, og det er noe vi ønsker å fortsette med å gjøre. Det er nå implementert en ny rammeplan i barnehagene, og vi sier at man skal ha krav om at de som jobber i barnehagene, skal kunne norsk. Det er helt riktig, som representanten Henriksen viser til, at vi nå har forslag om pedagognorm og voksentetthetsnorm, og man sier at vi skal innføre en plikt – som vi også bevilger penger til i dette budsjettet – til god informasjonsflyt mellom barnehagene og skole og SFO. Det er også riktig at vi foreslår å øke maksprisen med 110 kr. Samtidig skjermer vi de familiene som har dårligst råd, og på den måten mener jeg vi får både mer penger til kvalitet, vi øker barnehagebudsjettene, og vi skjermer dem med dårligst råd i mye større grad enn Arbeiderpartiet gjorde den gangen de satt i regjering. Så til slutt, når det gjelder normen, kunne jeg godt tenke meg å stille et spørsmål tilbake til representanten Henriksen: Mener han at denne normen ikke er fullfinansiert slik man har gjennomført det nå, og ønsker han i så fall å legge en ny tradisjon til grunn for hvordan vi innfører denne typen norm?
Henrik Asheim (Høyre), 2017-10-18:
Jeg merker meg at Arbeiderpartiet har begynt å finne seg godt til rette i rollen som opposisjonsparti, for nå har jeg fått kritikk både for å gjøre ting og for ikke å gjøre ting – og for at det jeg gjør, er det som Stortinget har bedt meg om å gjøre. Jeg må jo forutsette at når Stortinget faktisk ber regjeringen om å gjøre ting, da gjør regjeringen det. Og så får man beskjed om at det skulle man ikke gjort – man skulle gjort det før Stortinget ba om det! Det er en veldig spesiell tilnærming til hvordan demokratiet vårt fungerer. Jeg merker meg at representanten ikke svarte på spørsmålet mitt, for jeg mener at det er ganske relevant hvis han mener at vi ikke har fullfinansiert det som vi helt konkret sier er fullfinansiert, nemlig at kommunene over mange år har fått nok penger til å ansette nok pedagoger og nok voksenpersoner. Så sier vi at det er noen kommuner som har prioritert det veldig bra, og noen kommuner har ikke gjort det godt nok. Og nå setter vi makt bak kravene – det holder ikke bare å bevilge penger; vi stiller noen krav ved siden av. Det er nettopp ved å si at det skal være en norm for pedagogtetthet i alle barnehager i Norge. Det mener jeg er en positiv ting, og jeg forstår ikke helt hva Arbeiderpartiet er kritisk til, med mindre de har tenkt å bevilge langt mer penger til en helt ny måte å finansiere ting på i kommunen.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-10-18:
«Prosjektet «Med blikk for barn – kvalitet i barnehagen for barn under 3 år» avdekket store forskjeller i kvalitet mellom barnehagene. Kunnskapsministeren uttalte til NRK 10. oktober at «Barnehagesektoren har vært preget av at man har bygget kapasitet. Kvaliteten har kommet litt i skyggen av det.» På hvilken måte mener statsråden det har vært bygget kapasitet i barnehagene i årene 2013–2017?»
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-10-18:
Spørsmålet er om kapasiteten tilsvarer det behovet man har, og om man sørger for at de pengene som går til barnehage, faktisk går til bedre kvalitet. Jeg mener fasiten etter fire år nå er ganske lange køer i barnehage, høyere priser og en forsinket plan for pedagogtetthet i barnehagene. Det kunnskapsministeren har framhevet som en stor satsing i dette budsjettet, penger til flere barnehagelærere, er det jo i praksis familiene selv som betaler gjennom høyere barnehagepris. Når det gjelder bemanningsnorm, sier altså Kunnskapsdepartementet at den er oppfylt i gjennomsnitt. Men hjelper det egentlig barnehagebarna i Drammen, som har 6,2 barn per voksen, eller barnehagebarna i Os, som har 6,5 barn per voksen, at bemanningsnormen er oppfylt i Oslo, Ringsaker eller Hammerfest? Det blir jo ikke mer tid til barna i den barnehagen som i gjennomsnitt har altfor mange barn, av at andre barnehager har færre. Så mitt spørsmål er: Mener kunnskapsministeren at en bemanningsnorm som ikke sikrer alle barn den samme retten til en god voksentetthet, er en god nok norm?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-10-18:
Nå fortsetter kunnskapsministeren en ny tradisjon fra denne regjeringa med å stille spørsmål når det er Stortinget som skal stille spørsmål til statsråden. Men la meg ta tak i noe av det han har sagt. Barnehagemeldingen, som bl.a. skal gi økt kvalitet, ble heldigvis endret på flere punkter av Stortinget. Stortinget etterlyste også en bemanningsnorm og en norm for flere pedagoger i barnehagen fra regjeringa, etter at de hadde dratt beina etter seg i mange år. Det var det lagt opp til allerede av Stoltenberg-regjeringa, og i 2015 etterlyste opposisjonen en klar plan fra regjeringa for hvordan bemanningsnormen skulle innføres. Man ba da også om en vurdering av hvorvidt et krav om 50 pst. barnehagelærere burde være en del av normen. Manglende oppfølging fra regjeringas side har jo vært en frustrasjon for mange som jobber på barnehagefeltet. Nå, først i vår, kom regjeringas oppfølging, bl.a. uten en skikkelig vurdering når det gjelder 50 pst., altså halvparten, barnehagelærere i barnehagen. Det jeg lurer på, er hvorfor ikke regjeringa har levert på det Stortinget ba om, bl.a. en vurdering av at halvparten av de ansatte i barnehagen skal være barnehagelærere.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-14:
Jeg har gleden av å legge fram et representantforslag på vegne av Miljøpartiet De Grønne om at statsborgerskap ikke skal tilbakekalles, og at doble statsborgerskap skal tillates.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-14:
Når vi omtaler Carsten Smith, som ikkje har talerett i denne salen, trur eg det er greitt å vere litt reieleg med kva han faktisk har sagt, og kva han ikkje har sagt. Han blei bedd om å kome med ei utgreiing til Sametinget, og der brukte ein formuleringa «det samiske folk» som er Noregs urfolk, altså «det samiske folk, som landets urfolk». Det var bygd på ei forståing av at «folk» og «urfolk» ikkje er gjensidig ekskluderande omgrep. Det er ikkje slik at det eine står i motsetnad til det andre. Det eine utelèt ikkje det andre, men det er knytt ulike rettar til dette: Om ein ikkje anerkjenner urfolksdimensjonen, vil ein ikkje anerkjenne det folkerettslege kravet på særleg kulturvern, altså at det samiske folk, som Noregs urfolk, har ein særleg rett til å utvikle sitt språk, sin kultur og sitt samfunnsliv. Om ein spolar tida tilbake, kom sameloven, som Carsten Smith utarbeidde, i 1987, mens ILO-konvensjonen kom i 1989. Det har skjedd betydelege bevegelsar i omgrepsbruk internasjonalt knytte til rettane til urfolk, som ikkje sameloven var informert av. Altså er det veldig forståeleg at Carsten Smith no kjem med ei ny utgreiing og si vurdering av kva formuleringa i Grunnloven bør vere, for å treffe gjeldande rett internasjonalt. Eg trur vi skal vere såpass prinsipielle at vi seier at å anerkjenne det samiske folk er ikkje eit kompromissforslag. Det er å gjere tydeleg at vi anerkjenner ei folkegruppe som i altfor lang tid, gjennom store delar av 1800-talet og heilt inn i vår moderne tid, på 1950- og 1960-talet, har blitt behandla på ein veldig negativ måte, som eg vil tru at alle i denne salen tar avstand frå i dag. Det er eit ledd i å bidra til at det samiske folk får bygd sitt språk, sin kultur og sitt samfunnsliv. For eksempel er sørsamisk eit språk som er døden nær, og vi veit at dersom eit språk døyr, forsvinn også ein kultur, ein identitet og ulike kulturelle praksisar. Idet vi har skrive under på desse internasjonale forpliktingane og anerkjent samane som eit urfolk, har vi også forplikta oss til å redde slike språk, for å redde dei praksisane som har eksistert i Noreg i tusenvis av år. Eg vil rå ifrå å bruke dette som ein arena for å byggje bruer mellom fortidas negative oppfatning av samar.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2017-03-14:
Jeg tar ordet for å gi uttrykk for at jeg personlig støtter det forslaget som fremmes av Karin Andersen her nå, og jeg vil arbeide for at også Arbeiderpartiet vil støtte et slikt forslag. Det hører med til historien at da vi hadde den store runden i forbindelse med voteringen over alle grunnlovsforslagene i forbindelse med jubileet, var dette spørsmålet oppe. Arbeiderpartiet støttet det den gangen, men det falt, dessverre. Ved siden av all den gode argumentasjonen som representanten Andersen har presentert for forslaget her, vil jeg bare legge til at dette handler om et kjernepunkt i demokratiet, nemlig humanismen. Et demokrati som ikke er i stand til å vise humanisme overfor mennesker på flukt, er ikke et reelt demokrati. Det at vi skal være en stat som bygger på demokrati og humanisme, er jo alle enig i, men det settes på prøve ved mange anledninger, og ett av disse feltene er det som representanten Karin Andersen beskriver her nå. Vi kommer helt sikkert, som det blir sagt, til å gli inn i en situasjon hvor dette kommer til å bli et institutt – som det heter. Asylinstituttet, og retten til å søke asyl, kommer stadig til å bli satt på prøve. Vi er dessverre inne i en politisk utvikling også på vårt kontinent – som jo egentlig er demokratiets kontinent, Europa – hvor politiske strømninger vil bygge murer og bygge nasjonalstater som isolerer, på mange måter, og gjør det veldig vanskelig å være flyktning. Det som disse kreftene ikke bryr seg om – for de bryr seg slett ikke om det – men som vi som tilhører en annen politisk kultur, bør bry oss om, er at dette til syvende og sist kommer til å ramme oss selv, for med en antihumanistisk holdning også til asylretten vil det gradvis oppstå så mye spenninger også på vårt kontinent at det vil bli en helt uhåndterlig situasjon. Det at man i Norge forhåpentligvis grunnlovfester en slik rettighet, vil være et riktig skritt i en annen retning, og det er ønskelig at Norge holder fanen høyt når det gjelder humanisme og demokrati.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2017-03-14:
Dette forslaget framsettes av Jette F. Christensen, Gunvor Eldegard, Bård Vegar Solhjell, Karin Andersen, Per Olaf Lundteigen og meg selv, og omhandler, som det framgår, en gjentakelse av et forslag som har vært behandlet tidligere, nemlig at Grunnloven også skal vedtas på moderne bokmål. Stortinget vil være godt kjent med og huske den debatten vi hadde i forbindelse med den forrige behandlingen av saken i 2014, hvor det ble vedtatt et grunnlovsforslag om det som kalles for «tidsmessig nynorsk», men også et forslag som var en såkalt modifisert utgave av bokmålet, utarbeidet av Finn-Erik Vinje, som da også ble vedtatt. Jeg vil i forbindelse med dette forslaget gjenta en argumentasjon som er av stor betydning for Grunnlovens autoritet, og det er at den er lett tilgjengelig for befolkningen i sin alminnelighet. Nå har vi en grunnlov som – jeg bruker det uttrykket – halter språklig, i den forstand at vi har tidsmessig nynorsk, men vi har ikke tidsmessig bokmål. Dette forslaget handler om at Grunnloven nå skal være tidsmessig i språket når det gjelder både nynorsk og bokmål. Det er slik at forslaget har sitt grunnlag i rapporten fra Grunnlovsspråkutvalget, som ble oppnevnt av Stortingets presidentskap i september 2012, og rapporten fra 2012 inneholder moderniserte versjoner av de enkelte paragrafene i Grunnloven på både bokmål og nynorsk. I tråd med det mandatet som utvalget hadde, la utvalget vekt på at de nye grunnlovstekstene skulle være på et mest mulig forståelig språk etter gjeldende rettskrivingsnormer, samtidig som meningsinnholdet ikke skulle endres. Som jeg allerede har sagt, ble det vedtatt et moderne nynorsk og det man kan kalle for en annen bokmålsversjon, som Finn-Erik Vinje sto for. Som en følge av stortingsvedtaket består Grunnloven nå av to tekster som ikke er harmonisert, og det innebærer visse språklige forskjeller og i en del tilfeller forskjellig oppbygging av paragrafer og ledd. Forslagsstillerne viser også til at bestemmelsene i menneskerettighetskapitlet i Grunnloven er på et mer tidsmessig bokmål enn de øvrige bestemmelsene. Jeg vil si at det er på høy tid at vi nå også vedtar et tidsmessig bokmål, og at Grunnloven kommer på tidsmessig bokmål i tillegg til tidsmessig nynorsk. Jeg vil til slutt bare legge til at forslaget også innebærer en endring som ble diskutert i betydelig grad i forbindelse med den forrige behandlingen i Stortinget. Det handler om formuleringen «å ta opp lån» som nå foreslås erstattet med «å åpne lån» for å hindre usikkerhet om meningsinnholdet. Det var en betydelig diskusjon om det ved forrige korsvei.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2017-03-14:
Grunnlovsforslag 28 er framsatt av Helga Pedersen, Kirsti Bergstø, Torgeir Knag Fylkesnes, Abid Q. Raja og meg selv. Forslaget handler om samenes rettigheter og posisjon i Grunnloven. Jeg vil, før jeg går inn på det mer konkrete, si at i forbindelse med den forrige behandlingsrunden ble dette forslaget som nå fremmes, dessverre avvist av Stortinget. Jeg skal komme med den politiske uttalelse at det burde ikke skjedd i forbindelse med jubileet, fordi det å ivareta minoritetenes interesser er en viktig del av demokratiet, og vi burde klart det i forbindelse med grunnlovsforandringen og grunnlovsjubileet. Det gjorde vi ikke, for det var ikke tilstrekkelig flertall her, men nå gjentas altså dette. Hva er diskusjonene rundt dette, og hva er kjernen? I dag er samenes rettigheter grunnlovfestet i § 108, som slår fast at den samiske folkegruppe – jeg siterer det uttrykket – har rett til å sikre og utvikle sitt språk, sin kultur og sitt samfunnsliv. Dette bygger i sin opprinnelige form på et forslag fra Samerettsutvalget fra 1984. Så er det slik, som vi kjenner til, at på forespørsel fra Sametinget har professor Carsten Smith, som også ledet Samerettsutvalget, lagt fram en juridisk betenkning om endringen i § 108. Bakgrunnen for hans arbeid er Menneskerettighetsutvalgets rapport om menneskerettighetene. På bakgrunn av Carsten Smiths arbeid fattet Sametinget et vedtak i september 2015 hvor de ba om at det ble fremmet et forslag med en ordlyd i § 108 i samsvar med anerkjent språkbruk og samenes status etter folkeretten. Forslagsstillerne er altså enige med Sametinget om bakgrunnen og belegget for den nye ordlyden i forslaget fra Sametinget og fremmer på dette grunnlaget følgende forslag til ny ordlyd i § 108 i vår grunnlov: «Det påligger statens myndigheter å legge forholdene til rette for at det samiske folk, som landets urfolk, kan sikre og utvikle sitt språk, sin kultur og sitt samfunnsliv.» Det som er kjernen i diskusjonen, og som var kjernen i motstanden ved forrige behandling, var uttrykket «som landets urfolk», og det knytter seg til diskusjonene om samenes rettigheter etter internasjonale konvensjoner. Det er forslagsstillernes klare oppfatning at det å ta inn begrepet «urfolk» styrker samenes rettigheter internasjonalt og nasjonalt. Det å slå fast at de er det norske urfolket, mener jeg er riktig, og forslagsstillerne mener det er riktig, og det er helt i tråd med hva Carsten Smith mener. Han er vel den fremste juridiske eksperten og kapasiteten i Norge på dette området. Han har arbeidet mye med samespørsmålene og har understreket behovet for at nettopp den bestemmelsen kommer inn. Dette er juridisk viktig, og jeg vil også si politisk viktig, men legge til at når Sametinget enstemmig har vedtatt dette, vil jeg uttrykke håp om at det neste Stortinget makter å vedta denne bestemmelsen slik som den nå foreslås, fordi det vil trygge samenes juridiske og politiske rettigheter i Norge. Jeg håper ikke at det skal vise seg aktivt nødvendig, men historien har vist i det lange løp at det faktisk er veldig viktig at minoritetene har en så solid beskyttelse i Grunnloven som overhodet mulig.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2017-03-14:
Jeg tar ordet med bakgrunn i representanten Lundteigens innlegg, for det viser nemlig spenningen i behandlingen av denne saken. For det første må det være – jeg tillater meg å si det – galt av representanten Lundteigen å påberope seg Carsten Smith i denne sammenheng, som absolutt har uttrykt riktigheten av å gå inn for begrepet «urfolk». Dessuten er den referansen som Lundteigen har, helt tilbake til 1971, og det var i en tidsepoke hvor man hadde akkurat den attityden og den holdningen, som også representanten Knag Fylkesnes refererte til. Det er det vi må forlate, og vi må gi samene den rettigheten som knytter seg til begrepet «urfolk». Det er det som er diskusjonen. Det var diskusjonen ved forrige behandling, og det vil åpenbart bli diskusjonen her nå. Det jeg vil si nå, er at Arbeiderpartiet for sin del vil stå på – selvfølgelig – «urfolk», nettopp fordi det øker statusen, gir en tryggere juridisk autoritet og gir samene urfolkstatus, som alle mener at de må ha. Jeg er usikker på om Senterpartiet vil støtte forslag 37, fra de to representantene fra Senterpartiet. Jeg tillater meg også å si at jeg håper at ikke denne diskusjonen er et forsøk på å dekke over de konfliktene som knytter seg til rettighetene til land og vann i de områdene hvor samene bor, og hvor urfolkstatusen selvfølgelig vil være en styrke for samene. Jeg håper at ikke denne diskusjonen knytter seg til det, men holder seg til det prinsipielle.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2017-03-14:
Det var nesten unødvendig å ta ordet nå etter det siste innlegget, som på alle vis var veldig dekkende også for mitt syn, og som demonstrerer at Carsten Smith ikke kan tas til inntekt for noe annet enn det som er forslagsstillernes forslag. Han har tatt inn over seg den juridiske utviklingen som en konsekvens av den politiske, og det mener jeg at vi må si. Men før vi – formodentlig – avslutter denne delen av diskusjonen i Stortinget her i dag og kommer til neste avdeling, neste gang, ber jeg de som er motstandere av dette forslaget, tenke igjennom sin argumentasjon og hva den går ut på: Hvorfor er dere mot begrepet «urfolk»? Det tror jeg det er viktig at dere klarlegger, fordi et samlet sameting har sagt at de ønsker denne formuleringen, og det bør Det norske storting respektere.
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-03-14:
Bare nærmest til det man i foreningslivet ellers kaller å rette opp en åpenbar misforståelse: Det danske systemet ble jo fremstilt som å ha en særdeles lav terskel for å bringe saker ut til folkeavstemning, mens det i virkeligheten er snakk om en meget høy terskel for å endre grunnloven. De har en endringsbestemmelse i Danmark som krever et enda større flertall i Folketinget for å endre grunnloven. Det kreves fem sjettedels flertall. Det vil si at hvis man ikke mønstrer det store, kvalifiserte, flertallet for å endre grunnloven, må det i tillegg til at det vedtas på Christiansborg, ut til en bekreftende folkeavstemning. Det er i virkeligheten snakk om flere hindre som er bygget opp mot å endre grunnloven. Det kan altså heller brukes som et argument for ytterligere bestemmelser mot å gjøre overilte ting med grunnloven. Endringene skjer altså i et samspill med det parlamentariske, mens det her ble fremstilt som om det var et mindretallsprerogativ, hvor man kunne gå til folket og nærmest forelegge enhver sak man måtte ønske, som en appellinstans. Det var bare for å forebygge at dette inntrykket av dansk statsrett skulle feste seg, jeg tok dette innlegget.
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-03-14:
Kanskje mitt innlegg kunne bidra til å bygge bro mellom de to forrige debattantene. Det er riktig som representanten Lundteigen sier, at begrepet på en folkegruppe, samene, som vi har i Grunnloven i dag, er ganske gjennomtenkt. Bakgrunnen for den formuleringen skyldes Samerettsutvalget og en NOU som ble ledet av Carsten Smith. Den gangen var det en betegnelse som var tilstrekkelig. Man kan lese hele utredningen, som nettopp beskriver de særkjennetegn og historiske forutsetninger som vi har brakt med oss videre som en del av ballasten for den forrige formuleringen vi hadde i Grunnloven. Jeg må også si at jeg er litt forundret over at vi stadig skal ha omkamper om Grunnloven. Det er også litt i strid med Grunnlovens idé. Det er ikke slik at det at Norge har underskrevet ILO-konvensjonen, nødvendigvis skal bli uttrykt ved forandring av benevnelsene i Grunnloven. Jeg synes at de som vil forandre Grunnloven, må redegjøre for hvilke særrettigheter og hvilke problemer det har ført til, den omtalen man har av den samiske folkegruppen, som jeg så vidt kan se har fungert aldeles utmerket – respekt for denne folkegruppen – og hvilke etniske kjennetegn en ønsker å fremheve. Vi sa vel også sist gang vi hadde denne diskusjonen i salen i forbindelse med den forrige grunnlovsrevisjonen, at det å skrive inn i Grunnloven at noen er mer folk enn andre, er en farlig måte å utdype opprinnelsesforskjeller mellom gode norske statsborgere på. Vi får heller ta den diskusjonen i forbindelse med underskrivelse av internasjonale konvensjoner, f.eks. ILO-konvensjonen, og den konkrete politikken som føres i hverdagen. Å bringe denne diskusjonen inn i en grunnlovsbestemmelse som fungerer aldeles utmerket, er virkelig et slag i luften, etter mitt skjønn. Jeg kan på Høyres vegne varsle at vi ikke umiddelbart ser for oss noen begrunnelse for å ta denne omkampen. Vi er vel tilfreds med omtalen av den samiske folkegruppen slik det står i Grunnloven nå, som også Carsten Smith i sin tid var medvirkende til, selv om jeg også har registrert at han senere har omtalt tilknytningen mellom dette etniske kriterium og begrepet «urfolk» som en naturlig utvikling av vår konvensjonsdeltakelse i ILO. Men det er allikevel ikke Carsten Smith som avgjør disse spørsmålene; det er det Stortinget som gjør. Da har vi tidligere falt ned på at alle grupper er vel tjent med den formuleringen som er i dag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-03-14:
Jeg skal gi en kort presentasjon av grunnlovsforslag 43, framsatt av Kjersti Toppe og undertegnede. Forslaget lyder: «§ 49 nytt andre ledd skal lyde: Folket kan gjennom folkeavstemning sette til side nye lovvedtak og vedtak om Norges tilslutning til traktater. En slik folkeavstemning skal avholdes dersom minst 100 000 statsborgere krever det. Folkeavstemningen er gyldig dersom minst 40 prosent av de stemmeberettigede har stemt. § 49 andre ledd blir nytt tredje ledd.» Nye lovvedtak og vedtak om tilslutning til traktater kan ved flertall i en slik folkeavstemning settes til side. Det gjelder altså ikke økonomiske saker, bl.a. Det gjelder bare lovvedtak og vedtak om Norges tilslutning til traktater. Dette er et forslag om etterfølgende korrigerende folkeavstemning for å sette til side nye lovvedtak og vedtak om Norges tilslutning til traktater, altså et annet forslag enn det som Åslaug Haga og Marit Arnstad fremmet, og som ble behandlet i Innst. S. nr. 112 for 2007–2008. Vi viser til at hensikten er å gi folk en sikkerhetsventil i tilfelle stortingsflertallet er i utakt med folkemeningen. Dette er i overenstemmelse med folkesuverenitetsprinsippet. Det reparerer de situasjoner der partisystemet ved hjelp av partipisken utløser parlamentariske feil. De store partiene trumfer eksempelvis gjennom et vedtak på tross av at det ikke finnes flertall blant folk for forslaget, slik at det ikke ville blitt vedtatt om stortingsrepresentantene var fristilt. Den etterfølgende folkeavstemning vil vise om Stortingets vedtak ga et sant bilde av folkeopinionen eller ei. For å kunne kreve gjennomføring av folkeavstemning må minst 100 000 statsborgere kreve det, altså et folkeinitiativ. Folkeavstemningen er gyldig dersom minst 40 pst. av de stemmeberettigede har stemt. Det er svært strenge krav, fordi det må ligge en folkebevegelse bak kravet, slik vi har formulert det. Dersom det så er flertall i folkeavstemningen, settes vedtakene til side. Det er inspirert av det sveitsiske systemet. Det er laget ut fra norske forhold, og det er som sagt høye krav til deltakelse for å fremme en slik folkeavstemning, som altså skal kunne sette til side nye lovvedtak og vedtak om Norges tilslutning til traktater.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-03-14:
Som en av medforslagsstillerne vil jeg bare ha en kort kommentar. Vi som var med i arbeidet med grunnlovsendringen når det gjaldt språket, arbeidet under et ganske stort tidspress på slutten, og jeg vil si at det nærmest er en arbeidsulykke at vi ikke nå har fått Grunnloven på tidsmessig bokmål. Det var den gang en stor diskusjon om en skulle legge mest vekt på at Grunnloven skulle ses på som et nasjonalt klenodium, eller at den skulle være lett tilgjengelig. Jeg tror det som har skjedd siden vi behandlet spørsmålet om språket tidligere, er at det har blitt en klar forståelse for at det er «lett tilgjengelig» som nå er den førende holdningen. Jeg vil si at tida er, som representanten Kolberg sa, overmoden for å få en endring, og jeg vil ikke minst si at de som er tilhengere av et sterkt bokmål og en sterk bokmålstradisjon i Norge, bør våkne og påse at vi får loven på tidsmessig bokmål når vi nå har fått den på tidsmessig nynorsk. Det siste punktet som representanten Kolberg tok opp, om «å åpne lån», er en presisering. Det er viktig at vi får loven i henhold til det som er den beste forståelsen av tradisjonen.