Trine Skei Grande (Venstre), 2004-10-28:
Vi får håpe de to siste replikantene ikke skal bli enige om regjeringsstrategi for neste forhandlinger. Jeg vil starte med å takke utenriksministeren for redegjørelsen, som gav et godt bilde av de pågående forhandlingsrundene i WTO og av de foreløpige avklaringene slik de nå ligger etter møtet i Genève. Jeg slutter meg til de betraktningene utenriksministeren hadde vedrørende de pågående WTO-forhandlingene. Det er positivt at Norge har bidratt konstruktivt for å få WTO-forhandlingene i gang igjen. Det kan ikke stikkes under stol at forhandlingene knyttet til landbruk er vanskelige og kompliserte. Her har Norge sammen med et knippe land et sterkt behov for å sikre egen produksjon både gjennom støtteordninger og tollbarrierer. Men uansett hvilket bilde dagens debatt har gitt, har Norges landbruksproduksjon liten innvirkning på verdenshandelen. Vi er nettoimportører, og 50 pst. av maten vi spiser i Norge, importeres. Vår støtte og vårt importvern er begrunnet ut fra et sterkt ønske om å beholde et mangfoldig landbruk som former vårt landskap og våre bygder i hele landet. Samtidig er det ingen tvil om at u-landene må slippe å være mottakere av subsidiert mat fra rike land for å kunne utvikle sitt landbruk og kunne eksportere under like vilkår. Det er derfor svært gledelig at Norge bidrog til enighet i Genève om at eksportsubsidiene på sikt fases helt ut. Verdens Handelsorganisasjon er antakelig den viktigste institusjon i internasjonalt økonomisk samkvem. Beslutninger som fattes her, får betydelige konsekvenser for utformingen av den nasjonale politikken. På denne bakgrunn er det viktig at en så stor del som mulig av forberedelsene til forhandlingene skjer med innsyn og deltakelse. Økt deltakelse vil også bidra til å gi større innsikt i Verdens Handelsorganisasjon og på den måten gi Verdens Handelsorganisasjon større legitimitet. Venstre støtter grunnlaget og de sentrale prinsippene som WTO bygger på, med felles regler for handel, felles sanksjoner og mekanismer for løsning av handelskonflikter. Vi er derimot også av den oppfatning at prosessen i WTO må være demokratisk. Spesielt må organisasjonen være åpen i forhold til det sivile samfunn. Forhandlingene må kobles tettere sammen, og det sentrale formålet må i praksis være en bærekraftig utvikling kombinert med økonomisk vekst. Etter hvert som flere land er kommet med i WTO, kan WTO gjøre krav på å representere det institusjonelle rammeverket for verdenshandelen. Økningen av antall medlemmer har ført til at flertallet av medlemmene nå er utviklingsland. Deres andel av verdenshandelen er fremdeles liten, men man samarbeider i sterkere grad for å integrere dem i internasjonal handel. Jeg er derfor, i likhet med utenriksministeren, glad for å kunne konstatere at utviklingslandene gjør seg stadig mer gjeldende i WTO. Sommerens vedtak hadde ikke vært mulig uten denne aktive medvirkningen fra enkeltland og grupper av utviklingsland. Både den såkalte G20-gruppen, Afrika-gruppen, MUL-gruppen og gruppen av afrikanske bomullsproduserende land har gjort seg sterkt gjeldende det siste året. Dette er positivt, og det har vært nødvendig for at man skulle få de resultater man faktisk har oppnådd. Det utviklingslandene ønsker, er både adgang for sine produkter på de rike lands markeder og mulighet for å beskytte eget landbruk. Utviklingslandene ønsker å beskytte seg selv gjennom særordninger, bl.a. ved ikke å åpne sine hjemmemarkeder for enkelte produkter som er særlig viktig for deres utvikling. Dette er i overensstemmelse med tenkningen bak Doha-runden: De utviklede land skal påta seg større forpliktelser enn utviklingslandene. La meg til slutt knytte noen kommentarer til WTO-forhandlingene om landbruk. Det er viktig og nødvendig at den norske regjering driver alliansebygging og aktiv innsats på landbruksområdet. For norsk landbruks framtid vil det være avgjørende med et sluttresultat som ivaretar norske interesser, og som underbygger det faktum at flertallet av medlemslandene i WTO har gått inn for at tollreduksjonene gjennomføres etter de samme prinsipper som i Uruguay-runden. Norge har på en god måte understreket at Norge som en liten aktør i liten grad virker forstyrrende inn på prisene på verdensmarkedet. Avtaleteksten når det gjelder markedsadgang, åpner for spesiell behandling av sensitive produkter, som f.eks. meieriprodukter og kjøtt for Norges del. Vi må arbeide for at et så bredt varespekter som mulig kan karakteriseres som sensitive produkter. Teksten fra Genève åpner bl.a. for en ordning for Norge som vil gjøre det mulig å videreføre mer av vår areal- og dyrestøtte enn de forslagene som lå til grunn i Cancún-forhandlingene. Samtidig legges det ikke noen begrensninger på omfanget av ordninger som ikke påvirker handelen, såkalte grønne støtteordninger, bl.a. miljøstøtte. Regjeringa har på en god måte samarbeidet aktivt med bl.a. Japan, Sveits, Island og Sør-Korea i den såkalte G10-gruppen mot forslaget om et tolltak. Venstre er enig i Regjeringas vurdering av at de føringene som ligger i rammeverket, vil gi oss anledning til å ivareta norske interesser på en tilfredsstillende måte i disse forhandlingene. Også utviklingslandenes interesser er godt dekket, og gir dem et bedre grunnlag for økt deltakelse i en friere verdenshandel. Samtidig må vi, slik utenriksministeren understreket, bidra til et samlet resultat som alle kan leve med. Det er ingen grunn til å legge skjul på at dette vil kunne innebære vanskelige avveininger mellom norske prioriteringer i den avsluttende fasen av forhandlingene. Globalisering av handel og økonomi må inkludere samarbeid og solidaritet, og WTO kan bli et av våre viktigste instrumenter for å møte globaliseringens utfordringer. Dette er og bør for framtida også være et perspektiv vi i Norge tar med oss i våre møter med organisasjonen.