Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-10:
Jeg er en sterk tilhenger av bedre overnasjonalt tilsyn med finansmarkedene – det trengs. Finanskrisen viste oss hva som skjer når man ikke på tvers av landegrensene har god nok oversikt over hvordan en av de viktigste næringene i verden forvaltes. Dette er en næring og et felt innenfor samfunnet som har store, store ringvirkninger for menneskers hverdag, men som er vanskelig å ha oversikt over, vanskelig å lovregulere og vanskelig å avhjelpe i krisesituasjoner. Derfor er det med et litt tungt hjerte at SV har gått inn for ikke å støtte regjeringens forslag, og det skal vi gjøre nærmere rede for på mandag, kan det se ut til, når saken er satt opp til behandling. Men jeg føler det likevel er på sin plass å fortelle hvorfor jeg og SV, som i utgangspunktet er svært positive til et mer felles finanstilsyn på tvers av landegrensene, er så skeptiske i dette tilfellet. Det synes jeg både Hans Olav Syversen og Trygve Slagsvold Vedum har gjort godt rede for. Viljen til å regulere og ha godt tilsyn med finansmarkedene må jo skje på en måte der alle i salen føler seg trygge på at man vet hva man gjør. I denne saken kan jeg ikke med hånda på hjertet si at alle i salen vil vite hva de gjør. Det har kommet motstridende signaler fra regjeringen om hvilke virkninger en slik innlemmelse vil ha. Det har kommet motstridende signaler fra de ulike partiene som støtter regjeringens forslag, om hvor inngripende slike endringer vil komme til å være overfor ikke bare Norges finanstilsyn og vårt lovverk, men også rettssubjekter i Norge. Det er også uklart hvordan dette helt lar seg forene med Grunnloven § 115. Det står til og med svart på hvitt i proposisjonen fra regjeringen følgende: «Det er en underliggende forutsetning i den fremforhandlete modellen at EFTAs overvåkingsorgan, kort tid etter mottak av et slikt utkast fra den relevante EU-tilsynsmyndigheten, vil fatte et likelydende eller tilnærmet likelydende vedtak.» Det det i praksis betyr, er at EFTA blir et kopivedtaksorgan for EUs tre finanstilsyn. All den tid vi ikke kommer til å ha stemmerett i EUs finanstilsyn, betyr det at Norge har begrenset innflytelse over et tilsyn som omfatter Norge og norske rettssubjekter. Det vil også bety at Norge og norske rettssubjekter har en annen og mer begrenset klageadgang enn det andre europeiske land og aktører i finansbransjen har. Jeg har problemer med å se at det er godt nok godtgjort av flertallet at dette er en form for suverenitetsavståelse som er i tråd med hensikten med Grunnloven § 115. Da er den gode nyheten at det går det an å finne ut hvis man tar seg tid og innhenter juridiske betenkninger. Spesielt i saker hvor vi avstår suverenitet og for første gang tar i bruk denne paragrafen, bør vi ha et så godt beslutningsgrunnlag som mulig. Dette er snakk om en sak som innebærer at Norges tilknytning til EUs finanstilsyn vil være uten praktisk reell innflytelse på politikken som pålegges oss. Det vil være en suverenitetsavståelse på kanten, vil jeg si, av det Grunnloven tillater. Vår tilslutning vil gi myndighet til EUs finanstilsyn som det er vanskelig å overskue de framtidige konsekvensene av. Norske aktører vil, så vidt jeg kan skjønne, ikke få tilgang til den ankenemnda som andre aktører vil ha tilgang til i EU. Det er tvilsomt i hvor reell grad norske myndigheter vil ha tilgang til domstolsprøving i tilfeller hvor EU-tilsynet tolker EØS-regelverket i strid med norske standpunkt. Ikke minst, som Syversen også var innom, vil Norge med tilslutning på de premissene som regjeringen nå har forhandlet fram, komme til å svekke Norges stilling i tilsvarende forhandlinger om deltakelse i EUs tilsyn innen andre områder, som telekom, personvern og energi. Og det er ikke hvilke som helst områder, det er ganske viktige områder for hvordan Norge styres, hvordan norske verdier forvaltes, og hvordan norske lover utformes. Jeg er som sagt sterk tilhenger av bedre overnasjonal styring med finansmarkedene. Det forutsetter demokratisk styring med finansmarkedene, ikke å gi fra seg myndighet uten å kunne overskue konsekvensene av det. Jeg mener det beste tilhengerne av en norsk tilslutning til EUs finanstilsyn kunne gjort akkurat nå, var å slutte seg til forslagene fra både Kristelig Folkeparti og Senterpartiet om å skaffe bedre kunnskap om de reelle konsekvensene.