Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-02-20:
Siste gang riksrettsordningen var gjenstand for en gjennomgående revisjon, var i 1932. I hovedsak er imidlertid ordningen fortsatt slik som den ble fastlagt i Grunnloven i 1814. Stortinget har flere ganger tidligere drøftet endringer, bl.a. ved behandlingen av Frøiland-utvalgets innstilling og ved grunnlovsforslag i tidligere perioder. Kristelig Folkeparti har ved disse anledninger avvist endringer i riksrettsordningen. I forrige stortingsperiode støttet vi imidlertid at det ble foretatt en nærmere utredning av alternativer til riksrettsordningen. Utvalget, som ble ledet av tidligere stortingspresident Jørgen Kosmo, la fram forslag til et helhetlig alternativ til dagens ordning og la vekt på å utforme en modell som kunne ha mulighet til å samle bred politisk støtte. Utvalget søkte også å begrense revisjonen til det som ble ansett nødvendig for å avhjelpe de klareste svakheter ved dagens ordning. Presidentskapet i forrige stortingsperiode fremmet forslag til grunnlovsendringer som bygde på forslagene fra nevnte utvalg, og det er dette vi nå behandler. Tiltale for Riksretten har ikke vært tatt ut siden saken mot regjeringen Berge i 1926–27, som andre har nevnt. Men riksrett har vært vurdert ved enkelte anledninger uten at det har blitt reist tiltale. Dagens riksrettsordning er tungrodd og har rettssikkerhetsmessige betenkeligheter. Den har heller ikke samme betydning i et parlamentarisk system. Den viktigste grunnen til at riksrett svært sjelden har vært benyttet, er nok likevel at det er svært sjelden at statsråder, stortingsrepresentanter og høyesterettsdommere gjør seg skyldig i handlinger som kvalifiserer for tiltale for riksrett. Rettsstaten har utviklet seg siden Grunnloven ble vedtatt, og det er viktig at riksrettsordningen samsvarer med de rettsstats- og rettssikkerhetsidealer som gjelder ellers i samfunnet. Det er særlig forholdet mellom anklagende og dømmende myndighet i dagens ordning som kan bidra til å svekke Riksrettens troverdighet og legitimitet. Slik arbeidet i Stortinget er lagt opp i komiteer og partigrupper, vil fort den innledende fase med spørsmål om påtale eller ikke også kunne involvere representanter som senere skal dømme. Det kan også lett stilles spørsmål ved om partitilhørighet vil påvirke vurderingene de folkevalgte dommerne kommer fram til. La meg imidlertid understreke at det fortsatt er behov for en riksrettsordning. Statsråder, stortingsrepresentanter og høyesterettsdommere skal ansvarliggjøres når de har begått rettsstridige handlinger. Dersom disse begår ulovlige handlinger som enhver annen borger kan begå, skal dette behandles på lik linje med andre i det ordinære rettsapparat. Riksrettens ansvarsområde vil begrenses til å omfatte det særlige ansvar som følger av verv og embeter. Riksretten videreføres som en særdomstol for et avgrenset, konstitusjonelt ansvar. Det presiseres i Grunnloven § 86, riksrettsbestemmelsen, og i ansvarlighetsloven, de nærmere bestemmelsene i lovs form om straff/straffansvar for handlinger som påtales ved riksrett, at det konstitusjonelle ansvar avgrenses til brudd på konstitusjonelle plikter som påhviler statsråder, stortingsrepresentanter og høyesterettsdommere. Politisk uenighet mellom storting og regjering må løses med politiske virkemidler, ikke rettslige. Regjeringens opplysningsplikt overfor Stortinget og plikt til å søke avskjed etter mistillitsvotum foreslås grunnlovfestet. Med dette grunnlovfestes i realiteten parlamentarismen. Riksrettens kompetanse utvides til også å omfatte erstatningssaker, uavhengig av om det anlegges straffesak, og av om tiltalte i en konkret sak idømmes straff. Nyordningen innebærer at det opprettes en permanent ansvarskommisjon som er i beredskap til å etterforske og utrede en sak med sikte på å avklare om det er grunnlag for å gjøre konstitusjonelt ansvar gjeldende mot noen. Stortinget i plenum vil erstatte Odelstinget som påtalemyndighet i riksrettssaker. Kontroll- og konstitusjonskomiteen erstatter protokollkomiteen som forberedende organ for plenumsbehandling i Stortinget. Etter dagens ordning består Riksretten av fem dommere fra Høyesterett og ti medlemmer fra Lagtinget. Forslaget innebærer at fem høyesterettsdommere fortsatt skal inngå i Riksretten, men lagtingsmedlemmene erstattes av et riksrettsutvalg – seks legdommere som velges av Stortinget for en periode på seks år. Møtende stortingsrepresentanter skal ikke lenger kunne være medlemmer av Riksretten. Jeg synes ikke det er vanskelig å si seg enig med representanten Hansen fra Arbeiderpartiet, som påpekte at det også måtte omfatte vararepresentanter til Stortinget. Kristelig Folkeparti har konkludert med at pro og kontra i denne saken taler for at tiden nå er kommet for å gjøre endringer i riksrettsordningen. Men vi tror også det har vært nødvendig med den modningstid som har vært. Forslaget som foreligger, vil sikre en uavhengig og upartisk rettergang. En endring av en slik dimensjon er det også viktig har bred støtte bak seg i Stortinget, og det vil nå den nye riksrettsordningen få.