Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-04-25:
Takk til Venstre for et godt forslag, som Miljøpartiet De Grønne har støttet og selvfølgelig støtter. Samtidig er jeg selvsagt oppgitt over at vi enda en gang må debattere spørsmålet om oljevirksomhet utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja. Daværende oljeminister, Olav Akselsen fra Arbeiderpartiet, lyttet til miljøargumentene i 2001 og stengte Nordland VI, sør-vest av Lofoten, for oljeleting. Likevel har Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i hele perioden etter holdt liv i presset for å få gjennomført den usedvanlig dårlige ideen det er å bore etter olje i områdene utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja. Dette er en dårlig idé miljømessig, og det er usedvanlig grundig faglig dokumentert. Det er også næringspolitisk en stadig dårligere idé. Det vi har opplevd gjennom disse årene med press mot Lofoten, Vesterålen og Senja, er en avsporing av og en forsinkelse av det som denne landsdelen faktisk trenger: satsing på de virkelig bærekraftige og langsiktige næringsmulighetene, som allerede er suverent viktigst i landsdelen. Det er de levende ressursene i havet og på land, den avanserte kunnskapen som finnes både i landsdelen og utenfor, og den nytenkingen som kan komme ved at man satser på disse næringene – alt fra ressursopphenting til reiseliv i verdens vakreste natur. I sin svært viktige og respektable kamp for Lofoten, Vesterålen og Senja har SV, Venstre og Kristelig Folkeparti dessverre i sine regjeringsprosjekter måttet bruke nesten all sin politiske kapital på å forsvare disse områdene, mens lete- og utvinningstillatelser har blitt masseprodusert i øvrige havområder. Debatten om Lofoten, Vesterålen og Senja har fungert som en enorm avledningsmanøver for oljesatsing i de øvrige norske havområdene. Oljenæringen har fått tidenes feteste plaster på såret i form av massevis av letetillatelser i 21., 22. og 23. konsesjonsrunde. Dette er fordi de ikke må bore i Lofoten, Vesterålen og Senja, og det kommer de heller ikke til å få lov til i neste stortingsperiode. Derfor er det viktig at vi begynner å se lengre. I neste sak skal vi diskutere Miljøpartiet De Grønnes forslag om det vi virkelig kan konsentrere oss om i norsk oljepolitikk framover, nemlig stans i videre oljeleting og start i planleggingen av en utfasing av norsk olje- og gassvirksomhet fram mot 2040. Det vil også ivareta Lofoten, Vesterålen og Senja på en mer varig måte. Hvis stortingsflertallet holder fast ved at vi skal verne enkeltområder, men samtidig produsere stadig flere milliarder tonn CO 2 gjennom norsk oljeproduksjon, vil klimaendringene med stadig større sannsynlighet gjøre kål på alt vi klarer å verne i norske havområder. Presset mot Lofoten, Vesterålen og Senja viser liten respekt for det forvaltningsplansystemet for Norskehavet og Barentshavet som Norge ellers er så stolte av. Noe av det viktigste det systemet gjør, er å rangere naturverdier på faglig grunnlag, og områdene utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja havner på den desidert globale toppen for naturverdi og sårbarhet. Det er den selvfølgelige grunnen til at disse områdene ikke bør åpnes for oljevirksomhet. Heldigvis er det stadig færre som ønsker petroleumsvirksomhet i disse områdene. Flertallet av befolkningen ønsker vern. Flertallet av lokalbefolkningen ønsker vern. Alle kommunene i Lofoten er imot konsekvensutredning. Reiselivsnæringen og fiskerinæringen, som virkelig er de store næringene i området, ønsker vern. Og de miljømessige anbefalingene er tydelige. I praksis betyr dette at Fremskrittspartiet, Høyre og Arbeiderpartiet representerer en stadig mindre del av både næringsinteresser, folketall og lokaldemokrati, og det bør de ta inn over seg. Til slutt, til oljenæringens beste venner – en oljenæring som ikke tåler å la så eksepsjonelt verdifulle områder som Lofoten, Vesterålen og Senja være i fred: Det er en næring som i virkeligheten feller en hard dom over seg selv. Framtidas næringsliv er grønt. Det består ikke i å ta hull på de siste og største naturverdiene i Norge.