Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
Stortinget foretok i 1997 en full gjennomgang av rovviltforvaltningen ved behandlingen av St.meld. nr. 35 for 1996-97. Stortinget sluttet seg da til en målsetting om å sikre levedyktige bestander av alle de fire store rovviltartene i Norge. Samtidig skal det sikres et aktivt jordbruk med muligheter til å utnytte beiteressursene i utmark til sau og rein. Stortingets behandling av rovviltmeldingen er nå under oppfølging på en rekke områder. Regjeringen vurderer løpende hvilke tiltak og virkemidler som kan være tjenlige for å nå de vedtatte målsettingene. I denne sammenhengen er det viktig for Regjeringen å ivareta de forpliktelsene vi har gjennom internasjonale avtaler, som Konvensjonen om biologisk mangfold og Bern-konvensjonen. Regjeringen forsøker også i størst mulig grad å forene hensynene til fauna, lokalbefolkning og primærnæringer i distriktene. I dette oppfølgingsarbeidet legger jeg stor vekt på nær kontakt med både kommuner og andre berørte parter lokalt. Bestandsregistreringer tyder på at det var seks familiegrupper av ulv i Sør-Skandinavia sist vinter. En av disse ulvegruppene holdt til i grenseområdet mellom Hedmark, Akershus, Østfold og Värmland i Sverige. Dette området framstår derfor som et viktig leveområde for ulv i Norge. I rovviltforvaltningen beskriver begrepet «kjerneområde» en geografisk enhet som kan omfatte hele eller deler av en bestands utbredelsesområde, og som er avgrenset av en administrativt fastsatt grense. Hensikten med kjerneområder er å sikre de store rovdyrene muligheter for reproduksjon og overlevelse og gjennom dette legge forholdene til rette for levedyktige bestander, og samtidig å unngå for store skader på bufe og tamrein. Spørsmålet om et kjerneområde for ulv ble omtalt i rovviltmeldingen. På grunn av den svake bestandssituasjonen fant en ikke grunnlag for å fastsette kjerneområde for ulv da rovviltmeldingen ble behandlet i Stortinget. I rovviltmeldingen ble det imidlertid understreket at det på sikt kan være aktuelt å opprette ett eller flere kjerneområder også for ulv for å kunne differensiere bruken av virkemidler med hensyn til felling og bruk av skadeforebyggende tiltak. Det ble pekt på at lokaliseringen av slike kjerneområder først kan vurderes når en har fått etablert reproduserende familiegrupper på norsk side av grensen. Direktoratet for naturforvaltning har i brev til departementet i januar i år gjort nærmere vurderinger omkring forvaltningen av ulv i 1999. Direktoratet har bl.a. tilrådd geografisk sonering av virkemiddelbruken i forvaltningen. Det foreligger ikke noe konkret forslag fra direktoratet om å fastsette administrative grenser for et kjerneområde. Hos fylkesmennene i Hedmark, Akershus og Østfold pågår det nå et arbeid med å kartlegge og vurdere konflikter og forvaltningstiltak regionalt, som utgangspunkt for en framtidig forvaltningsplan for ulv. Forvaltning av ulv må skje gjennom en geografisk differensiering av virkemiddelbruken, og det er ikke ønskelig med etablering av ulv i samiske tamreinområder eller i sauetette områder vest for Glomma. Jeg vil nå avvente fylkesmennenes kartleggingsarbeid før det tas endelig stilling til om en differensiert forvaltning av ulv skal skje gjennom etablering av eget kjerneområde.