Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Takk, saksordfører, for et godt samarbeid i komiteen og et godt, fyldig saksframlegg. Når det gjelder ratifikasjonen av konvensjonen, er det bra at denne kommer på plass, og saksordføreren har gitt en grei innledning om den. Jeg har bare lyst til å bemerke at det er viktig og nødvendig med konvensjonen, særlig når det gjelder barnebortføring. Likevel har jeg lyst til å knytte noen kommentarer til endringene. Det er viktig å vite at denne konvensjonen ikke gjelder fastsetting av farskap og morskap. Det at vi innfører konvensjonen, får derfor ikke noen direkte betydning for å overføre eller regulere foreldreskap, men den regulerer altså foreldremyndigheten. Spørsmålet som er aktuelt i den forbindelse, er surrogati. Denne saken gjelder altså ikke surrogati, men man viser til at utenlandske surrogatikontrakter og avgjørelser er kontraktsrettslige forhold som ikke nødvendigvis refererer seg til foreldreskap og foreldremyndighet. Det er verdt å merke seg at de stater som har sluttet seg til konvensjonen, heller ikke er stater som tilbyr kommersiell surrogati til utenlandske borgere. Loven presiserer hva som er et felles foreldreansvar. Dette er viktig for å kunne tydeliggjøre at det er begge foreldre som skal samtykke når det gjelder f.eks. kortere feriereiser. Den presiserer også at det skal innhentes samtykke ved forlengelse av opphold og ved endringer hvis man har avtalt å flytte – noe som er ganske aktuelt med dagens flyttemønster. Barneloven § 40 slår fast at foreldre ikke kan flytte barn ut av landet der det er uenighet, og saken ikke er «avgjort» og rettskraftig. Det er viktig med tanke på barnebortføringer og å sikre barns beste. Det har vært en del saker i media i den siste tida der noen ønsker å la barnets bosted eller tilhørighet være unntatt fra barnevernstiltak og omsorg i Norge, f.eks. ved å følge egne lands lover – jf. kritikken som er kommet fra andre land. Sånn er det altså ikke. Barnevernsloven § 1-2 hjemler barnevernets rett til å gripe inn når barn ikke blir godt nok ivaretatt, og barnet oppholder seg i riket. Loven stiller heller ikke krav til at barnet er bosatt i Norge – og dette gjelder uansett varigheten av oppholdet – dersom det er spørsmål om omsorgsovertakelse eller hastevedtak. Loven gjelder også ved kortvarige opphold i utlandet, og det er for oss viktig at loven skal gjelde likt for alle barn og til barnets beste. Som saksordføreren var inne på, betyr også lovendringen at foreldre ikke kan unndra seg et barnevernsvedtak ved å ta barnet ut av landet, dersom vanlig bosted er Norge. Dette er nødvendig for at barnevernet skal kunne følge opp og gjennomføre de tiltakene som de har satt inn. Mange barn oppholder seg i andre land, men har til vanlig bosted i Norge. Endringen i § 1-2 gjør at barnevernstjenesten kan undersøke bekymringsmeldinger som kommer for disse – noe som er positivt og bra for barn som ikke har det greit i utlandet, noe vi dessverre vet skjer altfor ofte. Endringen i § 1-2 innebærer også at fylkesnemnda skal treffe vedtak om omsorgsovertakelse og adferdsplassering på institusjon, selv om barnet har forlatt landet, men anses å ha vanlig bosted i Norge. At det kan treffes vedtak om plassering, gjør at barn kan sikres også hvis de oppholder seg i utlandet, og at de får den nødvendige oppfølging og beskyttelse som vi mener er viktig. Dette er viktige tiltak som ivaretar barns beste. Da kan vi følge opp barna om de er i landet, eller også om de er i utlandet. Det er vurdert om det skal utarbeides en særbestemmelse i barneloven kapittel 8 om hvilken kommune som har ansvar for barn som oppholder seg i utlandet, men som har vanlig bosted i Norge. Komiteen har merket seg det. Det er viktig at det gjøres, og at kommunene får vite hva som er deres ansvar. Jeg håper at statsråden også følger opp dette. Lovendringene og tilslutning til konvensjonen vil bidra til bedre beskyttelse av barn, og Arbeiderpartiet støtter endringene.