trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2014-11-25:
Jeg vil gjerne få kommentere det store engasjementet og bredden i debatten her i dag. Det tolker jeg som et tegn på fornyet interesse for europapolitikk her i Stortinget. De hyppige orienteringene og konsultasjonene i Europautvalget og disse halvårlige redegjørelsene er viktige bidrag til å øke kunnskapen om og involveringen i europaspørsmål og til å revitalisere europadebatten. Vi trenger en arena som denne for å løfte blikket opp fra vår egen hjemlige sfære og over på hva som er blant de sterkeste premissleverandørene for vårt lands økonomiske utvikling og sikkerhet, nemlig EU og Europa. Vi er en del av Europa. Om vi er for eller mot EU, spiller for så vidt mindre rolle. EU er der, og regjeringen tar ansvar for at våre interesser blir ivaretatt på best mulig måte. Mange har vært inne på sikkerhetspolitikken. Det er en formidabel utfordring å håndtere de dystre sidene av den. Vi må stå opp for demokratiet. Bare gjennom et styrket fellesskap med våre venner og allierte kan vi sikre de verdiene og den friheten som vi har arvet.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2014-11-25:
Statsråden sa i sin redegjørelse at en av Norges største framtidssatsinger er den investeringen vi gjør fram til 2020 med forsknings- og innovasjonsprogrammet Horisont 2020. Dette skulle gi oss tilgang til «omfattende ressurser» og viktige «verdensledende nettverk». Som medlem i dette programmet må vi være en aktiv deltaker for å få mest mulig ut av det. Et program som sømløst henger sammen med Horisont 2020, er COSME. COSME-programmet skulle gi Norge tilgang til viktige europeiske samarbeidspartnere i det indre markedet. Vi skulle bli en del av verdens største bedriftsnettverk, Enterprise Europe Network – inntil vi fikk en ny regjering og en europaminister. COSME-programmet skulle gi oss mulighet til å påvirke EUs næringspolitikk og gi bedre rammebetingelser i hele det europeiske indre markedet. Det er vanskelig å forstå hvorfor vi ikke skal være med på dette, når vi vet at hovedmålene i programmet er styrket konkurranseevne for små og mellomstore bedrifter, bedre rammebetingelser og bedre tilgang til finansiering, egenkapital og lånefasiliteter. Det skal utvikle entreprenørskapsferdigheter for nye gründere, ungdommer og kvinner. Det kan muligens ses på som snøen som falt i fjor, å si dette i dag. Men her er det ikke kommet noen ny snø, og bildet ut er et defensivt fokus på å tilrettelegge for norsk næringsliv. Det fikk vi klar melding om fra NHO i budsjetthøringen. De beklaget regjeringens beslutning om ikke å delta i COSME også dette året. Så over til det budsjettet som er lagt fram i høst. NHO var også veldig opptatt av at det var å gå i feil retning å gå ut av Copernicus. Høyre foreslo at vi ikke skulle være med på dette, og det har frambrakt tydelige signaler fra næringslivet om at det er feil retning å gå. Til slutt ønsker jeg å si litt om innholdet i det prosjektet, hvorfor det var så viktig for oss å være med på det. Heldigvis blir vi nå med på det. Det går ikke minst på at satellittene skal være på når vi har dem over landet vårt. Det er ikke slik at de har energi nok til å være på hele tiden når de ruller rundt jorda, og det er viktig å få hentet inn den informasjonen man faktisk ønsker her. Det er også et viktig forskningsmiljø som er bygd opp rundt denne satsingen. I tillegg ønsker vi å ha fokus på primærnæringene, som det var sagt tidligere her, både fisk og landbruk, og at man er aktiv i rollene, at man er på. Det har statsråden bekreftet, og det støttes i hvert fall fra Arbeiderpartiet. Her må man være aktiv, være på og vise hva man ønsker i forhandlingene.
Sylvi Graham (Høyre), 2014-11-25:
EU er et nært nabolag og et stort marked som vi har adgang til, ja vårt nærmeste. Å sikre avtaler og adganger til dette markedet fordrer en fremoverlent posisjon. Derfor er det også så positivt at statsråd Helgesen og vår regjering er så aktive overfor EU. Regjeringens strategi for samarbeidet med EU i perioden 2014–2017 viser at det er et stort samsvar mellom det som er viktig for Norge, og det som er viktig for EU. Ikke minst berøres også vi av EUs behov for ny vekst. Vi må stå sammen i Europa for å fremme vekst, sysselsetting og innovasjon. Det er stor økonomisk og sosial ulikhet innad i EU, og her kommer også Norge og norske EØS-midler inn. Formålet med EØS-midlene er nettopp å utjevne sosiale og økonomiske forskjeller i Europa. Midlene går bl.a. til å bekjempe fattigdom i Romania. I tråd med Stortingets vedtak brukes deler av EØS-midlene direkte til å forbedre levekårene for fattige og svake grupper. Vi støtter tiltak som legger grunnlaget for å løfte mennesker ut av fattigdom – også på lang sikt – gjennom å legge til rette for utdanning og arbeid. Romania, som er blant de fattigste landene i EU, er den nest største mottakeren av EØS-midler fra Norge. Rundt 9 millioner der lever i største fattigdom, ikke minst romfolket, som er utsatt for diskriminering, segregering og sosial ekskludering. I Romania skal vi fram til 2017 bruke om lag 37 mill. euro på tiltak for fattige og romfolk. Norge, Island og Liechtenstein forhandler for tiden med EU om fornyelse av EØS-finanseringsordningene, som er EØS-landenes bidrag til økonomisk og sosial utjevning i Europa. Vi noterer oss at i sitt alternative budsjett foreslår Senterpartiet å kutte 2,57 mrd. kr av EU-finansieringsordningene ut fra at 2015-bevilgningen er høyere enn 2013-bevilgningen. Som Stortinget er informert om, er forpliktelsene den forrige regjeringen fremforhandlet med EU, på totalt 1,798 mrd. kr, hvor programmene skal løpe og midlene utbetales helt fram til 2017. Siden midlene utbetales etter en programmodell, vil utbetalingstakten variere kraftig fra år til år, og 2015 er nettopp beregnet å være året med de største utbetalingene fordi de aller fleste programmene nå er godt i gang. Senterpartiets kutt er dermed et klart brudd med forpliktelsene som deres egen regjering fremforhandlet med EU, og som Senterpartiet – i likhet med alle andre partier – stemte for i Stortinget. Som om ikke det er nok, så ser vi altså hva slike kutt vil komme til å ramme, nemlig de i Europa som trenger det mest, f.eks. romfolket rundt Bucuresti.
Regina Alexandrova (Høyre), 2014-11-25:
I den senere tid har vi vært vitne til dyptgripende endringer i våre sikkerhetspolitiske omgivelser. Russlands illegale og folkerettsstridige handlinger har ført til en ustabilitet og uforutsigbarhet som vi ikke har sett i Europa på flere tiår. Dette har endret den sikkerhetspolitiske situasjonen og utfordrer de euroatlantiske sikkerhetsstrukturene. EU har markert seg som en sikkerhetspolitisk aktør i samspill med USA og NATO det siste året. Sikkerhetspolitikken er tilbake på dagsordenen blant europeiske land. Et økt samarbeid på tvers av landegrenser er aktualisert med sterkere vilje og evne til bredere politisk samordning mellom sentrale EU-land og med EU-samarbeidet som ramme. En mer kraftfull utenriks- og sikkerhetspolitisk rolle for EU er både positivt og utfordrende for Norge. Norge er ikke med i EU og dermed heller ikke en del av EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk, men vi bidrar likevel til EUs krisehåndteringsevne. Norge ønsker å ha gode kontakter og et tettest mulig samarbeid med EU i sikkerhets- og forsvarspolitiske spørsmål og i krisehåndtering, både for å bidra til EU-ledede operasjoner og for å kunne påvirke disse operasjonene. Norge er blant landene utenfor EU som har tettest samarbeid med EU på det forsvars- og sikkerhetspolitiske området. Norge har bidratt til flere sivile og militære krisehåndteringsoperasjoner, har stilt med norske militære bidrag til EUs stridsgrupper og samarbeider med EUs forsvarsbyrå. Norge har ved to anledninger bidratt til den svenskledede nordiske innsatsstyrken, som er en av EUs innsatsstyrker. Norge er blant de partnerlandene som har deltatt i flest operasjoner i regi av det europeiske samarbeidet. Operasjoner ute bidrar til økt sikkerhet hjemme. Det er viktig å videreutvikle en plattform for dialog mellom NATO og EU, der Norge er til stede. Norge kan ikke stå alene i et forsvar av våre nasjonale ressurser, så våre samarbeidsavtaler med både NATO og EU vil være av avgjørende betydning for vår sikkerhet.
Regina Alexandrova (Høyre), 2014-11-25:
Nordområdene er Norges viktigste utenrikspolitiske interesseområde, og denne regjeringen satser betydelig på verdiskaping i nord. Økte tildelinger i 2014 og en fantastisk satsing i 2015, på nesten 3 mrd. kr, vil gi gode muligheter for vekst og utvikling i nordområdene i tiden framover. Norge har behov for å ivareta sine interesser i nordområdene. Aktører som Russland, USA og Kina har interesser i regionen, som de tillegger økende vekt. Interessen og engasjementet i EU er også økende. Klimaendringene får store og synlige konsekvenser i de sårbare områdene. Samtidig som isen smelter, skapes forventninger om økt tilgang til ressurser, nye transportruter og voksende næringsvirksomhet i nord, og denne interessen er ikke uten grunn. I Norge er veksten i verdiskaping størst i Nord-Norge. Europaparlamentet vedtok en arktisk resolusjon i mars, og EUs utenriksministre fulgte opp i mai med rådskonklusjoner om Arktis. Dette er uttrykk for at nordområdene er viktige også for EU, og det ventes en arktisk strategi innen utgangen av 2015. Vi ser at EU tar inn over seg viktige områder som bærekraftig utvikling, styrking av miljøvernberedskap, søk og redning, utbygging av infrastruktur og urfolksspørsmål. Arktisk råd anerkjennes som hovedorganet for regionalt samarbeid i polarområdet, og her er EU i prinsippet tatt opp som observatør. Dette viser tydelig at EU respekterer de grunnleggende spillereglene i nord og ansvarsfordelingen mellom aktørene. EUs økte interesse for nordområdene bidrar til å styrke Norges rolle som ansvarlig forvalter ytterligere. Målet må være at Norge skal ha partnere å spille på og kanaler for å fremme sine interesser hvis interessemotsetninger av forskjellige slag oppstår i nordområdene. Derfor er det viktig for Norge å videreføre dialogen med EU, sentrale medlemsland og andre internasjonale aktører for å bidra til å øke forståelsen for norske interesser i nordområdene og fremme kunnskap om Norges sentrale rolle som ressurs- og kunnskapsforvalter i nord.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2014-11-25:
Knapt på noe område er internasjonalt samarbeid viktigere enn i klimapolitikken. Vi deler alle felles skjebne. Det er vår felles utfordring, som bare kan løses i fellesskap. Alle land er nødt til å bidra. Neste uke starter årets klimatoppmøte, det siste i rekken før hovedmøtet i Paris neste år. EU spiller selvsagt en viktig rolle. De har mange av de store utslippslandene. De har mye av verdens kapital, og de har også mange av verdens progressive politikere. Det blir ikke en god nok klimaavtale uten at EU har en god klimapolitikk. EU-parlamentet klarte i år å bli enig om et mål om 40 pst. reduksjon i CO2-utslipp. Det er et viktig steg. Til våren skal vi i Norge ta stilling til våre mål. De setter vi selvsagt selv, men vi merker oss at vår egen klimaminister i mai sa at det ville være lite passende for Norge om vi skulle være mindre ambisiøse enn EU, men at statsråden, etter at målene kom, ikke klarer å bruke de samme ordene. Mon tro om hun har fått refs fra sine regjeringskolleger for å ha lovet for mye? Vi ser fram til spennende diskusjoner om våre egne mål. Arbeiderpartiet kommer selvsagt til å se til hva våre naboer gjør. Norge bør ha ambisjon om å lede vei. Den nye regjeringen lovet en mer aktiv europapolitikk. Da bør det være et tankekors at vi i klimapolitikken har stilt oss i allianse med de minst progressive landene, de landene som har lavest klimaambisjoner. Det kler Norge dårlig. EU satte seg et hovedmål for klimautslipp. I tillegg har EU delmål om fornybar energi og energiøkonomisering, det siste til store protester fra Norge. Det er ingen tvil om at norsk gass er bedre enn kull, men man må være energiminister fra Fremskrittspartiet for å argumentere for at gass er bedre for klimaet enn ikke å bruke energien i det hele tatt. Selvsagt er fornybar energi og energiøkonomisering viktige virkemidler i klimapolitikken. Vi synes EU har lagt seg på en fornuftig linje med ett hovedmål, samtidig som man understreker viktigheten av disse viktige virkemidlene. Til slutt: Statsråd Helgesen brukte mye tid i sin redegjørelse på å snakke om viktigheten av fangst og lagring for at vi skal nå klimaforpliktelsene. Det er jeg helt enig i. Her bør og kan Norge spille en viktig rolle, men det er det stikk motsatte Norge gjør når regjeringen, i samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre, har bestemt at vi skal kutte 40 mill. kr til testsenteret på Mongstad. Det er ikke et godt bidrag. Det er tvert imot et stort tilbakeslag.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2014-11-25:
Vårt samarbeid med Europa er godt på flere områder. Gjennom utdannings- og forskningsprogrammer har vi et stort og vidtspennende samarbeid hvor tilgang til ny kunnskap og større nettverk er viktige grunner til deltakelse. Fremskrittspartiet er positiv til et tettere samarbeid med EU og de europeiske landene på utdannings- og forskningsområdet. Et av våre mest omfattende samarbeidsprogrammer med EU er forskningssamarbeidet gjennom EUs rammeprogram for forskning og innovasjon, Horisont 2020. Her bidrar Norge med betydelige ressurser for å sikre oss tilgang til ny kunnskap, ny teknologi og ikke minst et internasjonalt nettverk. Dette er viktige faktorer for å skape egne, sterke forskningsmiljøer her hjemme. Likevel er det viktig at vi holder trykket oppe og får tilbakeført mer av ressursene fra programmet til Norge, slik at norske forskningsinstitutter og høyere utdanningsinstitusjoner får større handlingsrom og mer midler til forskning. Kvalitet og europeisk merverdi styrer hvem som får tildelt forskningsmidler. Sju ulike sentrale samfunnsutfordringer er utpekt i Horisont 2020, der bl.a. marin og maritim forskning, helseforskning og energiforskning trekkes fram. Dette er områder der Norge har forskningsmiljøer i absolutt verdensklasse. Vi har store muligheter for økt deltakelse i forskningsprogrammet om vi griper sjansen. Norge fører en aktiv europapolitikk på flere områder, bl.a. gjennom utvekslingsprogrammet Erasmus+. I et internasjonalisert og åpent marked blir det stadig viktigere for næringslivet med varierte språkkunnskaper og kunnskap om forskjellige kulturer. Gode utdannings- og forskningsmiljøer bygges i en prosess over tid. Det er ikke noe vi kan vedta, men vi kan satse på miljøene for å oppnå våre målsettinger. Jeg er derfor fornøyd med at regjeringen fokuserer på ordninger som stimulerer til deltakelse i EUs rammeprogram, deriblant STIM-EU-ordningen. Gjennom langtidsplanen for forskning og høyere utdanning har regjeringen i sitt forslag forpliktet seg til offensive bevilgninger til ordninger som stimulerer til deltakelse i internasjonale samarbeidsprogrammer. Det er noe jeg håper alle i denne salen kan bli enige om når langtidsplanen kommer til behandling. Nesten hver fjerde norske forsker som sender søknad om midler fra EUs rammeprogram for forskning, får støtte. Likevel er det for få søkere, slik at Norge ikke klarer å få tilbakeført nok midler sammenlignet med de ressursene vi går inn med. Vi må derfor forvente at forskningsinstitutt, høyere utdanningsinstitusjoner og forskere er på ballen og søker om deltakelse i bl.a. Erasmus+- og Horisont 2020-programmene.
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2014-11-25:
Europa står overfor store utfordringer i framtiden når det gjelder både økonomisk utvikling og demokratisk bygging. Den økonomiske krisen har rammet ungdom i Europa spesielt hardt. Vi har en generasjon ungdom som ikke får arbeid der de bor. Det er alvorlig – spesielt for ungdommene selv, men også for samfunnet, som mister en viktig ressurs som kunne ha vært med på å bygge landet. At ungdom ikke kommer i arbeid, er alvorlig fordi de kan miste troen på at samfunnet kan hjelpe til med å skaffe dem arbeid. Ungdom som mister troen på demokratiet, kan velge andre organisasjoner som bekjemper disse verdier. Det er en europeisk forpliktelse å støtte alle gode krefter som kan gi ungdom troen på framtiden og de demokratiske verdiene. En av de viktigste EU-frihetene er muligheten til å søke arbeid i andre land. Dette gir dem som ikke får arbeid i sitt hjemland, en ny mulighet til å søke lykken i et annet. Flere EU-borgere har benyttet denne muligheten og søkt arbeid i Norge. Dette har vært et viktig bidrag i vårt land for å videreutvikle vår velferd. Et viktig arbeidsområde har vært helsesektoren. Det er vanskelig å se i ettertid hvordan vi skulle ha klart oss uten denne støtten. Forrige uke ble det, i samarbeid med den polske ambassaden, arrangert et seminar om polske gjestearbeidere i Norge. Vi har lang tradisjon for at polske gjestearbeidere arbeider i Norge, og de har vært en viktig arbeidskraft innenfor bl.a. byggebransjen. Samtidig ser vi at det i enkelte sammenhenger har vært useriøse aktører som ikke har tatt vare på arbeidstakerne, slik man ønsker det i Norge. Det er alvorlig. Det er en vilje i alle partier i Norge til å støtte opp om utviklingen av et seriøst arbeidsliv. Derfor må arbeidskriminalitet bekjempes. Arbeidstilsynet har en viktig rolle å spille i denne sammenhengen. Regjeringen har vært tydelig på at utviklingen av et useriøst arbeidsliv skal bekjempes med de midler man rår over. Et viktig prinsipp i norsk velferdspolitikk er at du skal bidra for å kunne få noe tilbake. Å stå i arbeid innebærer også at du senere kan motta pensjon eller ytelser dersom du blir arbeidsledig. Disse rettighetene opparbeides over flere år i arbeidslivet. Det er viktig at dette prinsippet ikke uthules, og at gjestearbeidere ikke får særfordeler. Samtidig har gjestearbeidere ofte dårligere tilgang til helsetjenester og færre muligheter til å lære seg norsk. Språk er viktig for å forebygge arbeidsulykker, og det kan være nødvendig å sette strengere krav til språkforståelse om man skal arbeide i Norge. Norge er avhengig av utenlandsk arbeidskraft i framtiden for å bygge Norge, men det må ikke gå på bekostning av den høye standarden vi har i det norske arbeidslivet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-11-25:
Den sosiale og politiske uroen i EU øker. Situasjonen går fra vondt til verre. Stadig flere stiller spørsmål om hva som blir konsekvensene når så mange dyktige ungdommer går så lenge arbeidsledig. Dette er meget alvorlig, og vi ser framveksten av udemokratiske bevegelser. Tilliten til styringa av Den europeiske union svekkes blant folk flest. EU har et demokratisk problem. Etter Senterpartiets vurdering er dette helt naturlig når EU har innført en økonomisk union med en felles valuta, euro, uten en politisk union. Flere i denne salen enn Senterpartiet ser at dette innebærer en grunnleggende systemfeil. Hvem tenker jeg på? Jo, jeg tenker på statsråd Helgesen og medlem av Europabevegelsen, representanten Svein Roald Hansen. Hvorfor vil de ikke si det? Hvorfor vil de ikke si at vi må få en åpen debatt om denne grunnleggende systemfeilen? Den grunnleggende systemfeilen er jo noe av årsaken til krisa. EU er i et skårfeste, for å bruke et vestlandsuttrykk. En sitter fast. EU står overfor et grunnleggende valg: Enten må den bli en økonomisk og politisk union, med egen grunnlov, hvor medlemslandene blir delstater, som i USA, eller den må gå vekk fra en økonomisk union, med felles valuta og friest mulig bevegelse av personer, kapital, tjenester og varer. Dette er meget krevende. Når det gjelder hoveddrivkraften i den sosiale og politiske uroen i EU, er det forholdene i arbeidslivet: en arbeidsledighet som vi nordmenn ikke kan fatte, fallende arbeidsinntekt for store yrkesgrupper og økende usikkerhet for fast inntektsbringende arbeid. Dette er farlig. Det vet vi i Europa av erfaring. FNs eldste organisasjon er ILO. Den ble stiftet i 1919 og er tuftet på erfaringene og det en opplevde i tida etter første verdenskrig. Organisasjonens leder, Guy Ryder, er dypt bekymret for brutaliseringa av arbeidslivet innen EU og ser paralleller til den politiske utviklinga i mellomkrigstida. Manglende arbeidsinntekt og svekkede sosiale ytelser er dynamitt. Senterpartiet arbeider for å si opp EØS-avtalen og erstatte den med en handelsavtale. Dette gjør vi for å ivareta norske interesser og et Norge som er annerledeslandet, som ikke er seg sjøl nok, et Norge som er et land i en verden som trenger sjølstendige stemmer, et Norge som kan videreutvikle den norske modellen med jambyrdighet blant folk og en mer langsiktig, økologisk tenkning. Dette er en utvikling som EU sjølsagt vil stille seg positiv til, dersom det norske folket ønsker det. En grunnleggende forutsetning i EØS-avtalen er det indre markedet, med friest mulig bevegelse av personer. Dette utfordrer det norske arbeidslivet. Vi ser hvordan utviklinga går. Vi ser dramatikken i endringene, men heldigvis er det en økende debatt – en debatt som vi må ønske velkommen, og vi håper vi får mer av det.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-11-25:
EU er en økonomisk union med felles valuta, ikke en politisk union. Etter Senterpartiets syn er dette en grunnleggende årsak til krisa i EU, og det som er det sterke for meg her, er: Hvorfor kan vi ikke drøfte det faktumet? Hvorfor er det ikke allmenn interesse blant EU- og EØS-tilhengerne for å drøfte det faktumet? Den eneste som har svart på min invitt, er representanten Svein Roald Hansen, som sa at det var krevende å innføre en politisk union, og det var ingen som ville ha det der ute. Nei, nettopp! Det er jo det som er dilemmaet, det er det som er det store skårfestet: Ingen ønsker den politiske unionen, aller minst Tyskland, med sin konstitusjon, samtidig som en har innført en økonomisk union med en felles valuta. Så sier representanten Hansen at det er landene sjøl, nasjonalstatene, som har ansvar for den økonomiske politikken. Ja, nettopp! Det er jo det som er problemet. Nasjonalstaten har ansvaret for den økonomiske politikken, hvor de store rammene blir fastlagt av EU-systemet. Det ble sagt fra representanten Hansen at det var ikke kommisjonens skyld at noen land levde på lånte penger. Jeg tenkte da på Spania. En skal vel ikke være spesielt engasjert i temaet for å forstå at spanjolene lånte mye penger da renta gikk dramatisk ned og det ble billig å låne, som en konsekvens av den økonomiske unionen og euroen. Det å henvise problemene i Spania til spanske myndigheter er en grov tilsløring, for det var den økonomiske unionen som la til rette for endrede rammebetingelser, som førte til en ny atferd. Mange erkjenner at en ikke kan ha en økonomisk union med felles valuta over tid uten en politisk union. Men det er ikke oppslutning om en politisk union, og da står en med valget: Skal en ta noen skritt tilbake, eller skal en fortsette med det som av flere her – inklusiv representanten Skutle – ble sagt er en økende integrasjon, uten at en forteller hva målet er? Jeg vil appellere til å få debatten her ned på et mer analytisk nivå, slik at vi kan se hva som er årsaken til, bakgrunnen for, konfliktene, og så ta stilling til de konfliktene, slik at vi kan få en mer opplyst debatt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-11-25:
Det er en grunnleggende motsetning mellom fri flyt av arbeidskraft og den norske arbeidslivsmodellen. Når det er mange som vil arbeide billig i Norge, forvitrer den norske arbeidslivsmodellen. Jeg er glad for at statsråden sier at fri bevegelse tjener Norge «meget vel». Det viser at statsråden har en klar mening om det. Jeg er glad for det. Jeg vil understreke at fri bevegelse av arbeidskraft tjener noen i Norge «meget vel». Det er spørsmål om hvilke interesser vi skal ivareta. Stadig flere grupper erfarer denne grunnleggende motsetninga. Statsråden sier «vi må gjennomføre omfattende strukturendringer». Flere midlertidige ansettelser etter arbeidsmiljøloven er en slik strukturell endring. Det kommer flere. Det skal bli interessant å se på debatten om strukturelle endringer i arbeidslivet, som er en nødvendig oppfølging av EØS-avtalens indre logikk.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-11-25:
Jeg vil i dette innlegget anslå en litt annen tone enn den i det forrige innlegget. Jeg vil nemlig tilbake til det som er den reelle problemstillingen og den reelle faren i Europa for tiden – som også statsråd Helgesen var inne på i sin redegjørelse – situasjonen etter at Russland annekterte Krim-halvøya. Putin-regimet underminerer den territoriale integritet til en annen suveren stat ved militære aktiviteter og er nå aktivt for å destabilisere Øst-Ukraina. Vi trenger ikke noen ny kald krig, ingen nye murer. Vi må allikevel håndtere bruddene på folkeretten på en koordinert og enhetlig måte og motstå splittelsesforsøk som vil sette det europeiske verdifellesskapet på prøve. Som medlem av presidiet i Nordisk råd møtte jeg og andre fra Nordisk råd i Riga i går parlamentarikere fra de baltiske landene, Benelux-landene, Polen, Ungarn, Georgia og Ukraina. Det var faktisk full enighet om hva som var det farligste. Europa er i en farligere situasjon nå enn noen gang etter Murens fall. Etter at det for første gang i moderne tid er flyttet grenser mot et naboland med militærmakt, er det samtidig skapt en fundamental usikkerhet. Uten faste grenser som kan kontrolleres og forsvares av et land, er det selve landets eksistens som en selvstendig politisk enhet som står på spill. Spørsmålet berører ikke bare Ukraina, mange frykter at Georgia og Moldova er de neste på listen. Den ukrainske krisen er også en europeisk krise, og den kan ikke løses tilfredsstillende på annen måte enn at det som er tatt med makt, blir tilbakelevert. Men midlene for å oppnå dette vil ikke primært være militære. Det viktigste vil være samhold mellom de europeiske land gjennom koordinerte tiltak og sanksjoner. Uttalelser fra Kreml i forbindelse med motarbeidelsen av Bosnia-Hercegovina som søkerland til EU er ikke til å misforstå: «We are against any measure taken to integrate countries in the EU.» For øvrig vil sikkert de som var avsendere av dette budskapet, glede seg over foregående innlegg. Foruten mangelen på respekt for at en suveren stat står fritt til å inngå internasjonalt samarbeid med hvem de vil, uten å spørre andre, viser det også at Putin-regimets hovedanliggende er å hindre europeisk samarbeid og integrasjon. Tiden må være over da sovjetstatens rettsetterfølgere anser seg berettiget til å håndheve det de oppfatter som sin innflytelsessfære. Samtidig vil en vesentlig del av europeisk solidaritetspolitikk overfor utsatte land som bærer på en arv av planøkonomi, nepotisme, byråkrati og tilhørende korrupsjon, være at de får bistand til å utvikle motstandsdyktige institusjoner som sikrer demokrati og rettsstat. Der har vi også et ansvar.
Hårek Elvenes (Høyre), 2014-11-25:
Fri flyt av arbeidskraft er en ønsket og villet utvikling i EU/EØS-området. EU-utvidelsen og vår tilslutning til EØS har gitt norske bedrifter tilgang på kritisk viktig kompetanse. Utvidelsene av EU i 2004 til også å omfatte Øst-Europa og Schengen-samarbeidet har medført at flere har søkt til Vest-Europa for å skaffe seg en jobb – også til Norge. Men økt arbeidsinnvandring har også ført til økt arbeidskriminalitet. 50 pst. av varetektsfengslede i norske fengsler er utlendinger. 29 pst. av de ordinære fengslede er utlendinger. Tilgangen til billig arbeidskraft gir også spillerom for kriminelle aktører. Norske lover for lønn og arbeidsforhold brytes. Trygde-, skatte- og avgiftsunndragelser er med og undergraver fellesskapet og utfordrer norske bedrifter som driver på lovlig vis. De kriminelle nettverkene opererer på tvers av landegrensene, på tvers av kulturell tilhørighet og på tvers av etnisitet. Derfor må bekjempelsen av organisert mobil kriminalitet også skje på tvers av landegrensene. Dersom kampen mot organisert mobil kriminalitet ikke vinnes, kan det utvikle seg til en trussel mot friheten til å kunne reise fritt i Europa. EUs samarbeid på dette området er stadig blitt bedre og tettere. At boliginnbruddene i Oslo er redusert fra 1 823 i 2008 til – p.t. november – 381 innbrudd i 2014, skyldes ikke utelukkende godt arbeid i Oslo politidistrikt, det skyldes også et nitid samarbeid med europeisk politi. Schengen-samarbeidet er viktig for Norge. Den nye regjeringen har fått på plass en avtale med Nederland om å overføre norske fanger til soning der, dette for å ta unna fengselskøen som denne regjeringen overtok fra de rød-grønne. Europol og Eurojust er viktige samarbeidsinstitusjoner for henholdsvis politi- og påtalemyndighet. Vi har en 196 km lang yttergrense mot Schengen som vi deltar i Frontex-samarbeidet for å kunne håndheve. Nettopp deltakelsen i Frontex er viktig for å kunne komme illegal innvandring og menneskesmugling til livs, som er så uløselig knyttet til den organiserte kriminaliteten.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-11-25:
Regjeringas behandling av pasientrettsdirektivet viser kva som ligg i europaministeren sitt løfte om rask og effektiv innlemming av EUs regelverk og om å vera eit føregangsland i utviklinga av den indre marknaden. Regjeringa vil sikra rask innlemming av direktivet som vil gjera helse til ei vare i ein internasjonal marknad. Direktivet slår fast at pasientar har rett til å få helsehjelp i alle land som er omfatta av EUs indre marknad. Europaministeren hevda i utgreiinga si at det er eit stort samsvar mellom det som er viktig for Noreg, og det som er viktig for EU, og at Noreg er tent med at EU vedtar smarte reglar. Direktivet er viktig for målet om fri bevegelse av tenester i den indre marknaden, men det har aldri vore eit folkekrav i Noreg at vi skal ta del i eit felles europeisk helsevesen. Men direktivet er viktig for den norske regjeringa. Eg siterer frå Sem-erklæringa: «Regjeringen mener i utgangspunktet at produksjon av velferdstjenester skiller seg lite fra andre tjenester. Bruk av konkurranse stimulerer til verdiskaping, bedre tjenester og effektivisering. Det er derfor helt nødvendig at konkurranse blir et gjennomgående element i offentlig virksomhet. Lovfestede rettigheter til velferdstjenester, kombinert med fri etableringsrett og stykkprisfinansiering direkte til den tjenesteprodusent forbrukeren velger, kan bidra til å sikre en slik utvikling.» Pasientrettsdirektivet rokkar ved nasjonalstatens rett til å styra og prioritera over eige helsevesen. Pasientar frå den kjøpesterke delen av det relativt sett rikaste landet i Europa er sjølvsagt lukrative dersom det utviklar seg ein marknad for helsereiser. Taparane er fattige menneske i dei fattigare landa og pasientar med kroniske sjukdomar der behandlingsbehovet ikkje så lett kan stykkprisast. Systemet ein forsøker å skapa, er grunnleggjande usolidarisk. Ei auka eksponering for andre lands helsesystem vil medføra betydeleg høgare risiko for ein auke i resistensførekomsten i Noreg. Dette er ei særleg aktuell utfordring knytt til sjukehusbehandling. Forutan å utgjera ein betydeleg auka risiko for den enkelte pasient som reiser ut med føremål om behandling på særleg resistensutsette stader, vil resistensførekomsten kunne auka betydeleg i den offentlege norske helsetenesta som følgje av at resistensutsette pasientar vert vidare- eller ferdigbehandla her. Dette er ikkje skremselspropaganda frå Senterpartiet; dette er tatt frå Helsedirektoratets høringsfråsegn til pasientrettsdirektivet. Faktum er at kostnaden ved antibiotikaresistens i EU er på 1,5 mrd. euro, og at 25 000 menneske årleg mistar livet på grunn av ikkje-verksam antibiotika. Eg etterlyser ein grundig offentleg debatt om pasientrettsdirektivet. Det er eit paradoks at mens det er stor debatt i Noreg om innføring av fritt behandlingsval, er det tyst om den marknadsrettinga på helsefeltet som no skjer gjennom EØS-avtalen.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2014-11-25:
Statsråd Helgesen sa i sin redegjørelse 20. november: «Når Europa trenger ny vekst, er det ikke minst fordi det er stor økonomisk og sosial ulikhet innad i EU. EØS-finansieringsordningene bidrar til å redusere forskjeller i Europa. Ungdomsledighet og svak økonomisk utvikling preger mange av mottakerlandene.» Det er bl.a. på denne bakgrunnen at vår regjering ønsker å styrke satsingen på utdanning, forskning, innovasjon og entreprenørskap, slik som representantene Vinje og Bjørnstad tok opp i sine innlegg, og på klima, energi og miljø, som vi har hørt påpekt av andre. Vi ruster Norge for framtida, og på våre samarbeidsarenaer bidrar vi også til å ruste Europa for framtida. Budsjettforliket er nettopp i havn. Et av de mest markante satsingsområdene er forskningssektoren. Det har stor nasjonal betydning, men det er også en satsing som i sin karakter er internasjonal. Skal vi hevde oss i toppen, må vi søke samarbeid med de beste, både i Europa og utenfor Europa. En av Norges største framtidssatsinger er den investeringen vi gjør i Horisont 2020, som vi har hørt. Her investeres det nærmere 26 mrd. kr i historiens største forsknings- og innovasjonsprogram. Det totale budsjettet er på 600 mrd. kr over syv år, og det gir oss tilgang til omfattende ressurser og et verdensledende nettverk, som styrker også våre egne nasjonale forsknings-, utdannings- og innovasjonssatsinger. Statsråd Helgesen pekte i sin redegjørelse på ekteparet Moser og deres suksess og den nasjonale stoltheten vi opplevde over nobelpristildelingen. Skarpe hjerner, forskningsnettverk og tilgang til ressurser var grunnlaget for deres suksess. Like før helgen ga Norges forskningsråd grønt lys for 17 nye sentre for forskningsdrevet innovasjon spredt ut over hele landet – fra nord til syd, fra øst til vest – og i min landsdel står jubelen i taket over tildelingen av et SFI, Senter for forskningsdrevet innovasjon, for Offshore Mechatronics. Det betyr nye 200 mill. kr til forskning i landsdelen de kommende årene og en stor anerkjennelse til dyktige fagmiljøer i både akademia og næringslivet. Det er slike satsinger som bidrar til å sette våre norske forskningsmiljøer i stand til å delta i og videreutvikle det internasjonale forskningssamarbeidet. I et Europa i endring er utdannings- og forskningsprogrammene en viktig del av vår Europapolitikk – ja, kanskje en av de viktigste. Det er gjennom utdannings- og forskningssatsing vi får fram ny kunnskap, konkurransekraften styrkes og vi bygger relasjoner mellom mennesker, institusjoner og fagmiljøer. Det vi forsker på i dag, skal vi leve av i morgen. Derfor er utdannings- og forskningssamarbeidet godt for Norge og godt for Europa. Regjeringas sterke satsing på disse områdene er med på å sikre vår felles framtid.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-11-25:
En uenighet mellom EU og EØS-landene om hvem som skal ha bøteleggingskompetanse i henhold til EU-forordningen om legemidler til barn, også kalt pediatriforordningen, har medført at norsk forskning på legemidler til barn blir lidende. I tillegg blir norsk forskning og legemiddelindustri svekket. Norge har heldigvis allerede godtatt at ESA får denne bøteleggingskompetansen. En slik kompetanse er tidligere overført til ESA på konkurranseområdet og på luftfartsområdet uten særlige problemer. Vi avventer imidlertid at Island skal gjøre det samme før forordningen kan tre i kraft. Vi trenger et svar fra Alltinget. Vil Island blokkere implementeringen av dette, eller vil de bidra til at også våre land, våre barn og vår industri får dra bedre nytte av forskning på nye legemidler? Jeg vil oppfordre regjeringen til å være tydelig overfor våre islandske venner i sakens anledning. Pediatriforordningen er ingen trussel for våre land. Ikke å innføre den er imidlertid til ugunst både for legemiddelindustrien og for utviklingen av nye legemidler på Island og i Norge. Pediatriforordningen inneholder både krav og incitamenter til å sikre bedre behandlingstilbud for barn i fremtiden. Samtidig som legemiddelfirmaene pålegges krav om å gjøre studier på barn, utløser gjennomføringen av slike studier et incitament på seks måneder forlenget patenttid, dette fordi slike studier er kostnadskrevende, og de kommersielle inntjeningsmulighetene begrenset. Norges samarbeid med EU på legemiddelområdet er veletablert og nødvendig for å sikre norske pasienter tilgang på nye og innovative legemidler. Jeg forventer at Norge deltar i og bidrar til forskning og utvikling på legemiddelområdet, og at Norge som nasjonalstat tar ansvar for å stimulere nødvendig legemiddelutvikling. Gjennom deltakelse i kliniske studier og som følge av EUs felles prosedyrer for godkjenning av legemidler har vi i Norge allerede glede av forordningen, til tross for forsinket implementering. Imidlertid får firmaene som utvikler disse legemidlene, ikke sin legitime inntjening i form av forlenget patenttid. Forsinkelsen skaper dermed store konkurransemessige ulemper for norsk forskningsvirksomhet og gir inntrykk av en manglende respekt for immaterielle rettigheters betydning for innovasjon og næringsutvikling. Formålet med forordningen er å fremme utviklingen og godkjenningen av legemidler til barn, sikre at barn blir tatt med i utviklingsprogrammet for nye legemidler, og at tilgjengelig informasjon blir kvalitetssikret. Kravende er tyngende for industrien, men som belønning gis produsenten rett til seks måneders forlengelse av patenttiden. Jeg begriper ikke hvorfor en skal motarbeide en slik ordning. Det er grunn til å være utålmodig i denne saken. Først ventet vi åtte år på den rød-grønne regjeringen. Vår nåværende regjering skar raskt gjennom, men nå henger saken hos våre kolleger på Island. I denne saken er det forskningen og barnas interesser som bør vinne frem. Det er de som er de nasjonale interessene i denne sammenheng.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-11-25:
Jeg har bestandig undret meg over dette lokket av servilitet som bruker å legge seg over debatter som handler om EØS og EU i denne salen i Stortinget. Men i dag er det en annen ting som overrasker meg litt. Det er at mange av innleggene, særlig fra hovedtalsmenn, har mer karakter av å være allmenne innlegg om utenrikspolitikk og sikkerhetspolitikk enn å være innlegg om aktuelle EU- og EØS-saker. Det er i og for seg viktig å drøfte utenriks- og sikkerhetspolitikk, og en rekke av de tingene som tas opp, er vi også veldig enig i, både bekymringen over økt spenning i Europa og spørsmålet om Russlands uholdbare opptreden overfor Ukraina. Men det vi skal diskutere i dag, er tross alt de aktuelle EU- og EØS-sakene, og det er viktig at en ikke tar fokuset vekk ifra det. Det må være mulig også å gå inn i litt av det som står i redegjørelsen, og som jeg oppfatter at egentlig er en orientering til Stortinget og indirekte et ønske om å få et mandat ifra Stortinget i en rekke saker. Jeg skal kun nevne et par av dem. Det ene gjelder artikkel 19-forhandlingene, der det i redegjørelsen heter at regjeringen vil «søke å ivareta forbrukerinteresser og aspekter som kan styrke mangfoldet i det norske matmarkedet». Ikke ett ord – ikke ett ord – om at en vil ivareta interessene til den industrien som produserer og foredler matvarene i Norge. Ikke ett ord. Og dersom dette kommer fra en regjering som sier den ønsker et mandat til å begynne en nedbygging av tollvernet, må det slås fast fra denne talerstolen at det har ikke regjeringen flertall for. Da ber regjeringen om et mandat i forhandlingene med EU som den ikke har flertall for i denne sal, hvis vi ser både på de innleggene som er blitt holdt av representanten Storberget tidligere i dag, og på hva Kristelig Folkeparti og Venstre har stått for i denne sammenhengen. Men det er ikke mindre enn oppsiktsvekkende den måten dette omtales på i redegjørelsen. Et annet punkt som også er oppsiktsvekkende, er forholdet til ACER, som er det overnasjonale organet på energisida, der en sier at det ikke vil få stor betydning for Norge, fordi det bare dreier seg om grensekryssende infrastruktur. Ja, hva er det som er viktig for Norge når det gjelder energisida og energieksporten til EU? Det er jo nettopp grensekryssende infrastruktur. ACERs rolle i denne sammenheng kan komme til å bli svært viktig og berøre Norge på en svært urovekkende måte. Jeg vil i likhet med representanten Solhjell ønske meg en statsråd som står mer opp for norske interesser, og som bruker mindre tid på å forklare norske stortingsrepresentanter hva EUs interesser er.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-11-25:
Jeg kan forsikre representanten Halleraker om at jeg har lest redegjørelsen, som også har som tittel Redegjørelse om viktige EU- og EØS-saker. Men en del av innleggene i denne debatten handler egentlig mer om allmenne utenriks- eller Europa-spørsmål. Jeg er enig med representanten Rodum Agdestein i at det er bra å løfte blikket. Så Senterpartiet diskuterer gjerne både flyktninger, Irak – som representanten Halleraker var inne på – sikkerhetspolitikk i sin allmennhet, Russland, nordområdene og andre ting. Men da er det litt sørgelig at ikke utenriksministeren er til stede når Stortinget diskuterer dette, som en mer allmenn utenriksdebatt. Det er en påfallende mangel på vilje fra en del av debattantene til å gå inn i konkrete problemstillinger som er sentrale i redegjørelsen, enten det dreier seg om energiunion, ACER, pasientdirektiv, artikkel 19 eller TTIP. Det er jo de sakene vi burde ha gått i dybden på i dag – det er det som er viktig for oss. Så har jeg registrert at Høyre har hatt enkelte talepunkt om Senterpartiets syn på Europa og EU. Sjølsagt er vi en del av Europa. Det har vi bestandig vært. Sjølsagt har Norge en åpen økonomi. Det har Norge bestandig hatt, lenge før EØS-avtalen var på bordet. Vi kommer bestandig til å ha en åpen økonomi overfor omverdenen. Senterpartiet er ikke enig i at ACER er lite inngripende. Vi hadde håpet at vi kanskje fikk innsyn i de betraktningene og de juridiske vurderingene som sier at det er lite inngripende. Vi er altså ikke enig i det. Det har vært eksempler, bl.a. når det gjelder forholdet mellom Litauen og Polen – tror jeg det var – og en tvist omkring en gassrørledning, der ACER går inn og avgjør den på vegne av de to statene. For Norges del kan den typen avgjørelser komme til å bli ganske vesentlige i årene framover, både på olje- og gassiden og når det gjelder eksport av elektrisk kraft. Statsråden kommenterte ikke artikkel 19 og forhandlingene i sitt avslutningsinnlegg. Jeg har lyst til å understreke det som også representanten Navarsete var inne på. De forhandlingene vi nå er inne i, er ikke noe resultat av ostetollsaken. Det har vært artikkel 19-forhandlinger hvert annet år det siste tiåret. Det må slås fast fra denne talerstolen at regjeringen ikke har noe mandat fra Stortinget til å akseptere noen nedbygging av tollvernet, eller med andre ord: Regjeringen kan ikke bruke denne forhandlingen som en brekkstang for å bygge ned det norske tollvernet. Det fins det ikke noen dekning for, verken gjennom de innleggene som Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV har hatt her i dag, eller det som Kristelig Folkeparti og Venstre har stått for i denne sal tidligere.
Erik Skutle (Høyre), 2014-11-25:
Jeg vil takke statsråden for en interessant og viktig redegjørelse. Følelsen jeg sitter igjen med etter å ha hørt den, er litt todelt. Jeg er veldig glad for at vi på mange områder går mot mer samarbeid i Europa, men jeg er også bekymret over de mørke skyene vi ser over Ungarn og ved vår yttergrense. Jeg er sterk tilhenger av økt europeisk integrasjon på alle felter. Økt handel mellom land fremmer vekst og velferd mer enn noe annet mulig nasjonalt tiltak vi kjenner i dag. Et integrert europeisk arbeidsmarked fører selvfølgelig med seg utfordringer vi må håndtere, men verdien av å kunne ta arbeid der man selv ønsker og evner det, er av enorm verdi – både for den enkelte EØS-borger og for medlemsstatene. Personlig skulle jeg ønske at Norge var fullverdig EU-medlem, men sånn er det ikke helt ennå. I mellomtiden er det fint å høre at Norge nå er en positiv medspiller med en aktiv europapolitikk hva gjelder europeisk samarbeid og integrasjon innenfor de rammene og det avtaleverket vi har, bl.a. ved å redusere handelshindringer. Handel og gode diplomatiske relasjoner er en framtidsrettet utenrikspolitikk. Trusler, vold og bøllete oppførsel er det motsatte. Det påpeker også statsråden i sin redegjørelse, og jeg er glad for at regjeringen er så tydelig på at Russlands oppførsel mot Ukraina er forhistorisk og uakseptabel. Vårt svar må være at vi ønsker samarbeid og fred, men aldri vil akseptere bøllete framferd. Her er det viktig at vi står sammen med EU. De som trodde at det liberale demokratiet, bygget på rettsstatsprinsipper og fri meningsutveksling, for alltid ville være gjeldende i Europa etter at Muren falt for 25 år siden, har dessverre tatt feil. Selv i hjertet av Europa kan man ikke ta menneskerettigheter for gitt, man må stå på for dem hver eneste dag. Jeg vil benytte anledningen til å gi statsråd Helgesen ros for hans svært tydelige tilbakemeldinger overfor Ungarn og den udemokratiske dreiningen som har foregått der. Norge står igjen som en av de aller tydeligste stemmene som står opp mot den utviklingen vi har sett der, og det kjenner jeg at jeg blir litt stolt av. Jeg håper at regjeringen følger opp denne linjen også i fortsettelsen, bl.a. ved å påvirke resten av EU-landene til også å dele vår kritikk. Selv om enkelte av EU-medlemslandenes økonomier fortsatt er i krise, viser denne redegjørelsen med all tydelighet at de europeiske idealene om samarbeid og integrasjon i hovedsak ikke er det. Svaret på den økonomiske krisen er ikke å isolere seg, men økt samarbeid og økt integrasjon. Det bør Norge være en pådriver for.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-25:
Det er veldig mange temaer man kunne ta opp, men jeg vil velge meg ut noen. Det ene er at jeg vil gi full støtte til dem som sier at når Norge nå skal forhandle med EU om industrielle, interessante spørsmål, som f.eks. norsk næringsmiddelindustri, må en forhandle ut fra norske interesser. Det er uhyre viktig, og det er et bredt flertall i Stortinget som ikke bare forventer, men forlanger at regjeringen gjør det. Så har jeg hørt på debatten – og det er mulig jeg har gått glipp av noen innlegg – men jeg kan ikke se at det har vært noen som egentlig har svart, og i hvert fall ikke ministeren, på utfordringene som ble gitt fra Bård Vegar Solhjell når det gjelder flyktninger og situasjonen i Middelhavet. Når vi feirer Berlinmurens fall, bygges det nye murer rundt Europa. Norge bidrar til det. Vi bidrar altså til å stenge folk både ute og inne, og det mener jeg det er grunn til å reflektere over. Det andre er at det foregår en menneskelig katastrofe i Middelhavet fordi folk nå flykter. Veldig mange fra Syria flykter til Nord-Afrika, setter seg i usikre båter og omkommer på havet. Italias aksjon, Mare Nostrum, for å redde folk er altså avsluttet. Frontex, som Norge er med på gjennom det europeiske samarbeidet, har ikke denne funksjonen, for det handler om grensekontroll. Vi vet at dette skjer. På hvilken måte tar regjeringen internasjonale initiativ for å sikre at vi berger mennesker som dør på havet, som vi vet om, og som norske båter – gudskjelov – av og til plukker opp? Det andre er Dublin-avtalen. Det er en avtale som skal sikre at man får opphold i det første landet man kommer til. Det gjør jo at veldig mange flyktninger selvfølgelig kommer til Hellas, Italia og Malta. Nå sier disse landene at de ikke lenger vil stemple passene til folk – de vil la dem slippe gjennom – fordi de ikke klarer å ta dette store ansvaret alene, når det ikke er en bedre ansvarsdeling mellom landene innenfor Dublin-avtalen. Jeg kan ikke se at regjeringen har gjort noe som helst med, eller svart noe som helst på, disse utfordringene. Vil regjeringen ta et initiativ, rekke ut handa til disse landene – som nå ikke lenger klarer denne oppgaven sjøl, verken å berge folk på havet eller å ta imot alle flyktningene – og reforhandle dette, slik at vi er i stand til å ta imot flere, og dele på de oppgavene? Debattene foregår jo i et lys der vi etter hvert ser på migrasjon som ulovlig virksomhet og ren kriminalitet. Det mener jeg vi bør tenke over. Migrasjon handler jo om frihet og om at folk skal kunne både berge livet og skaffe seg et bedre liv.