trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Ja, men det statsråden sier nå, er feil. Om vi inkorporerer denne, er det jo ikke sånn at FN kan komme og bestemme at Norge skal endre norske lover. Sånn er det slett ikke. I FN-systemet er det i høyden et «shaming and blaming»-system. Vi har ett system med menneskerettigheter der det er en domstol som hører til, og det er Den europeiske menneskerettsdomstol. Sjøl der er det sånn at i saker der Norge er dømt, får ikke det nødvendigvis direkte rettsvirkning inn i Norge. Så vi vil fremdeles ha denne retten i det norske storting. Det sier også både Likestillings- og diskrimineringsombudet og Norges institusjon for menneskerettigheter – de sier helt tydelig i sitt svar til behandlingen av denne saken at ingen av disse tolkningsuttalelsene vil tvinge Norge til å endre eksakt lovverk.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Funksjonshemmedes interesse, sier representanten Tetzschner. Ja, funksjonshemmedes interesse er å få sine menneskerettigheter likestilt med andres. Vi har inkorporert andre menneskerettighetskonvensjoner i norsk lov, både i likestillings- og diskrimineringsloven og i menneskerettsloven. Så dette er ikke spesielt nytt. Men når alle funksjonshemmedes organisasjoner, Likestillings- og diskrimineringsombudet og Norges institusjon for menneskerettigheter, som er Stortingets rådgivende organ på menneskerettigheter, rår oss til å gjøre det SV har foreslått i dag, så sier flertallet nei. Det høres også ut som om man tror at funksjonshemmede ikke vet sitt eget beste. Det er helt uriktig når statsråden sier at en inkorporering vil bety at det er en automatisk endring av norsk lov. SV vil gjerne forplikte seg på det, men det vil fremdeles være flertallet i denne salen som skal endre norsk lov og bestemme norsk lov. Det som har vært demonstrert i dag, er at flertallet ikke vil at funksjonshemmedes menneskerettigheter skal likestilles. For det er det dette handler om, og dit er vi ennå ikke kommet. Vi har ennå ikke klart å løfte dette ut av helse- og sosialpolitikken og se på at det er et ikke-diskriminerings- og likestillingspunkt. Så til dagens lovverk, slik det er: Der må jeg igjen henvise til det svaret jeg har fått fra statsråden, der hun helt tydelig sier at er det motstrid mellom norsk lov og CRPD i dag, i dagens lov, vil ikke CRPD veie tyngst. Det må jo bety at det en uvilje mot faktisk å virkeliggjøre dette. Jeg vil gjenta det som også Norges institusjon for menneskerettigheter sier: Det er ingen automatikk, det finnes ingen overnasjonalitet eller noen annen suverenitet over norsk lov når det gjelder denne konvensjonen, enn når det gjelder noen av de andre konvensjonene som er inkorporert i norsk rett. Jeg skjønner ikke hvorfor man ønsker å feilinformere på den måten, for å skape en slags forestilling om at dette nærmest vil bli et umulig, ustyrlig system. Det vil ikke bli det. Men på en del av de områdene der det i dag brukes for mye tvang, vil det kanskje presse seg fram ordninger som gjør at man er nødt til å ansette nok folk, slik at det ikke blir så mye utagering eller så mye skade for dem som er ansatt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Det er slik at noens menneskerettigheter, frihet og sjølbestemmelse kommer til å kreve litt mer av oss, og at vi endrer samfunnet vårt. Det ønsker SV. Det ønsker tydeligvis ikke Høyre, fordi det kommer til å koste penger. Det handler om at man fremdeles tenker at man har lov til å bestemme over andre fordi de trenger litt hjelp av samfunnet, f.eks., eller at man ikke vil bruke penger på universell utforming, at man ikke vil tilrettelegge skolene, slik at alle elevene kan gå på hjemskolen sin. For dette skal forplikte oss. Det å gjøre dette på denne måten er ikke nytt. Det har vi gjort med andre menneskerettighetskonvensjoner, så det er ikke noe spesielt med denne teknikken. Og ja, SV mente dette da vi satt i regjering også. Nå har det snart gått åtte år, og det må da være på tide at verden går litt framover. Det gjør den altså ikke med denne regjeringen, som til og med i sin handlingsplan for universell utforming har fjernet fristene for når samfunnet skal være universelt utformet. Det sier sitt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Dette handler om svært viktige internasjonale konvensjoner som er basis for rettighetene i arbeidslivet. Jeg er både litt forundret og ganske urolig fordi jeg ser at det å arbeide internasjonalt for å sivilisere verden gjennom denne typen konvensjoner, enten det er gjennom FN eller gjennom ILO, er det tydeligvis mange partier som nå er på gli vekk fra. Det er en måte å forsøke å organisere det som skal skje på nasjonalt nivå, men også bli enig om dette internasjonalt, slik at man kan løfte standarden, og ikke minst løfte mange av de menneskene i ulike samfunn som ikke har grunnleggende rettigheter, og som ikke kan leve av sitt arbeid. Jeg har vokst opp i norsk fagbevegelse. Det er helt grunnleggende at det er i arbeidslivet makt og penger fordeles. Det er den viktigste fordelingsmekanismen vi har i samfunnet. Det har skapt store verdier i Norge at vi har klart å løfte arbeidstakeres rettigheter, at vi har sikret dem. Og vi har jobbet internasjonalt, gjennom ILO, for å få på plass kjernekonvensjonene og en rekke andre konvensjoner. Det har vært kjempeviktig. I veldig mange land er disse rettighetene en fjern drøm. Da er det viktig at land som Norge går foran, for vi kan til og med peke på statsbudsjettet og si at dette går i pluss for landet totalt. Det er positivt å jobbe etter dette. Og for menneskerettighetene er det helt grunnleggende at ILOs kjernekonvensjoner er anerkjent på høyt nivå som menneskerettigheter i vår lovgivning. Når det gjelder internasjonale avtaler, som f.eks. WTO, som veldig mange i denne salen er for og synes er helt uproblematisk, er det der sanksjonsmuligheter mot enkeltland. Når det gjelder menneskerettigheter, er det ikke sanksjoner mot enkeltland i disse systemene, men det er en forpliktelse for landet til å løfte sitt nivå opp til dette som et minimum. Og så kan man få en pekefinger og en påpekning, men det er ikke overnasjonalitet i disse sakene. Jeg registrerer at de som er mest opptatt av pengene, aksepterer at det skal være internasjonale sanksjoner hvis det er noen med mye penger som mister sine rettigheter. Det sier litt om de politiske skillelinjene i denne saken.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Det denne saken handler om, er de helt grunnleggende konvensjonene i ILO. Det handler om organisasjonsfrihet, kollektive forhandlinger, forbud mot barnearbeid, forbud mot tvangsarbeid og forbud mot diskriminering. Jeg og SV er veldig glade for at man internasjonalt har klart å bli enige om dette. Jeg er litt forundret hvis det er noen i denne salen som mener at dette er noe FN skal tvinge på oss. Nei, dette har Norge vært med og forhandlet om i Genève og vært pådriver gjennom mange år for å få på plass. Dette er helt basic rettigheter for at man i det hele tatt skal kunne fungere som et selvstendig menneske i arbeidslivet, for at man ikke skal drive grov utnytting av folk, og for at den enkelte ikke skal være helt alene. Jeg blir veldig forundret, for det er helt feil, det inntrykket som noen prøver å skape i denne saken, og også i forrige sak. Vi vil forhandle om internasjonale konvensjoner, bli enige om dem og så inkorporere dem i norsk lov. Det må jo være en forutsetning når vi sier at vi er enige om disse konvensjonene, at vi gjør det. Det er viktig at land som Norge går foran og gjør dette og sier at dette er grunnleggende menneskerettigheter, for det er det det er. Det er ikke sånn at det bare er de politiske og sivile rettighetene som er grunnleggende menneskerettigheter. De kan aldri realiseres hvis ikke det sosiale og økonomiske er på plass og det er grunnleggende rettigheter i arbeidslivet, som frihet fra barnearbeid og rett til å organisere seg, f.eks. Jeg registrerer en tendens som jeg ser internasjonalt, og som jeg også ser i Norge, der færre i en del partier på høyresida nå ikke er interessert i å forplikte seg internasjonalt på det som gjelder menneskerettigheter, og den måten å sivilisere verden på – både egne land og samhandling mellom land. Det må jeg si jeg er ganske bekymret over, for det er viktig å få på plass helt grunnleggende rettigheter. Vi er ikke truet her i Norge, men det er utrolig viktig at vi får dette på plass som en del av vårt lovverk. Da vil det også være mulig å bruke det internasjonalt for å presse på for å styrke disse rettighetene. For hvis man vil ha ned forskjellene i verden, og det vil SV, er man nødt til å styrke arbeidstakerrettighetene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Det som sies, er feil. Det er ingen sanksjonsmuligheter i ILO overfor land. Det er ingen sanksjonsmuligheter i FN overfor land. Men vi som mener at teksten i disse konvensjonene er riktig og ønsker å forplikte oss på dem, ønsker å inkorporere dem i norsk lov, slik at de blir en forpliktelse for oss. Det er rett og slett feil når noen sier at dette er å avgi suverenitet. Det er ingen i disse systemene som kan pålegge Norge noe som helst. Derimot er det i WTO og i EØS mekanismer som gjør at det kreves av det norske storting å endre f.eks. lovverk eller å forholde seg til regler. Så jeg bare registrerer at når det gjelder frihet for kapital, er man for sanksjoner, men når det gjelder frihet for arbeidsfolk, så er man mot å ta det inn i menneskerettsloven.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Rødt har lagt fram et forslag om å bevilge ekstraordinær bostøtte i en situasjon der vi både har pandemi og der strømprisene er ekstremt høye. I behandlingen av krisepakken ble det oppnådd en enighet om en slik ekstraordinær økning, som det vises til i merknadene i denne innstillingen. Det er bra at det går an å få til noen endringer på dette området. Det fikk vi også til i den første krisepakken, da mer som en krisepakkeløsning, men også når det handler om ekstraordinært høye strømpriser. Det har Stortinget gjort flere ganger. Så regner jeg med at de andre partiene gjør rede for sitt syn i saken. Fra SVs side har det vært viktig – jeg har vært med her ganske lenge nå, og jeg har sett at vi har måttet gjøre dette en del ganger fordi det har vært ekstraordinært. Samtidig vet vi at verdien av bostøtten har falt veldig kraftig, og at stadig færre får bostøtte, samtidig som boligutgiftene er veldig, veldig mye høyere nå. Det betyr jo at mange flere vil ha problemer med økte strømpriser, og det slår også ut i oppvarmingsutgifter ellers. Derfor mener SV at vi bør lage en permanent slik mekanisme, som slår inn når prisnivået kommer over et visst nivå. I tillegg til det er det et sterkt behov for å styrke bostøtten, øke den, slik at flere får, og at de som får, får dekket en større andel av sine boutgifter. Vi har foreslått å lage et referansenivå for det, på 2010. Da var andelen man fikk dekket av sine bokostnader, langt høyere enn i dag, og flere fikk. Så har Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet blitt enige om at vi mener det er behov for å få utredet hvordan el- og oppvarmingskostnader skal ivaretas i grunnlaget for utbetaling av bostøtte for alle grupper. I dag er dette lagt inn for pensjonister, og det er bra, men det er behov også for andre grupper for å kunne få dette lagt inn, for det vi vet nå fra de tallene vi har fått fra regjeringen, er hvor ekstremt økonomisk vanskeligstilt de er, de familiene som nå får bostøtte. Forslaget går også ut på at dette nå skal gjelde alle grupper, uavhengig av om strøm- eller oppvarmingskostnadene betales gjennom husleie eller felleskostnader eller ikke er inkludert i disse. Da tar jeg opp SVs forslag i innstillingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Jeg har lest mandatet til ekspertutvalget med interesse. Det er litt vanskelig å få tak i om man egentlig er bedt om å se på den type urettferdigheter som ligger i systemet, nemlig at noen får dekt strømutgifter som en del av boutgiftene sine og andre ikke. Representanten Nordlund nevnte noen, men det andre er jo at det bare er pensjonister som har det. De fortjener det, men det kan være kaldt i huset til småbarnsfamilier og enslige også når det er sånn som den vinteren vi har nå, og lommeboka er tom. Er det da slik å forstå at dette er et tema som statsråden mener skal utredes i denne ekspertgruppa, og at regjeringen også ser at dette er en urettferdighet det bør ryddes opp i?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Jeg har også sett denne setningen, men når jeg leser «om de bør», kan det også tolkes sånn at dette kanskje skal fjernes for dem som har det i dag, og at det ikke skal inn i det hele tatt. Det andre jeg vil spørre statsråden om, er: SV har foreslått at man trenger en slags permanent mekanisme, slik at når strømprisene øker mye, kan man slippe å ha denne typen runder i Stortinget for å bøte på det. Ser statsråden behov for en slik mekanisme, for de uforutsette, store utgiftene som en del mennesker ikke har penger til? Det er jo ikke bare å la være å fyre. Man kan kanskje kle på seg og fryse litt, men det er rør som fryser, og det er bygninger som blir ødelagt, så dette er en mye større sak, sånn sett, for mange når de kommer i en slik situasjon.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Dette utvalget er jeg også veldig spent på, men jeg har merket meg at det ikke står at man skal bedre bostøtten, eksplisitt, men skal bare gjøre vurderinger. Grunnen til at jeg tok ordet, er at hver gang vi diskuterer bostøtte nå, får vi denne historien om at regjeringen har styrket bostøtten. I denne innstillingen har vi dokumentert at det ikke er korrekt. Siden 2010 har vi blitt 470 000 flere mennesker i dette landet. På den tida var det 155 410 husstander som fikk bostøtte. I dag er det 124 250 husstander. Det er altså mange færre som får bostøtte nå, selv om vi har blitt mange flere. Så kan vi se på noen andre parametere som kanskje kunne tilsi at dette var riktig. Da måtte man tenkt seg at det var mange færre fattige i dette landet. Det er det ikke. Det er mange flere fattige i dette landet nå enn det var da. Så kunne man se på hvordan inntektene til dem med de minste inntektene har utviklet seg. Jo, de har gått ned i denne perioden. Altså er de fattigere og trenger mer bostøtte – særlig når vi setter dette opp mot hvordan boutgiftene har utviklet seg i den samme perioden. De har nesten eksplodert. Vi kan også se på de konkrete nominelle bevilgningene. Hvis vi sammenligner dem, er de omtrent de samme nå som for ti år siden. Det betyr selvfølgelig at bostøtten er kraftig svekket. Vi har også satt opp disse regnestykkene – etter et brev vi har fått fra statsråden – som viser at selv om bostøtten i kroner og øre for den enkelte husstand har økt, har altså inntekten blitt redusert og boutgiftene økt, slik at man sitter igjen med et reelt tap. Hvis man får færre kroner i bostøtte, har mindre inntekt og høyere boutgifter, er det ikke en bedring av bostøtten. Det er en svekkelse av bostøtten, og det i en situasjon der forskjellene øker, og der boutgiftene er det som eter hull i lommeboka til folk, og særlig til de fattigste familiene. Bolig er kjernen i all sosialpolitikk. Boligen er et hjem, og det er vi nødt til å ta på større alvor i denne salen. Vi er nødt til å styrke bostøtten kraftig framover. Mange andre omlegginger trengs også i boligpolitikken, slik at den blir mer sosial og folk får større frihet og flere valg. Men bostøtten er ikke styrket, den er svekket under denne regjeringen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Jeg er ikke ferdig med dette, og jeg kommer ikke til å gi meg før bostøtten blir bedre enn det den er nå. Ja, den har blitt mer målrettet. Den er så målrettet nå at i siste budsjett opplyste ikke regjeringen hva en gjennomsnitts husholdningsinntekt var for dem som fikk bostøtte. Men i fjor gjorde de det. Da var en gjennomsnitts husholdningsinntekt på 130 000 kr. Så lite tjente de familiene. Og hva hadde de i boutgifter? Det sto i samme proposisjon – 92 000 kr i året. Det er rimelig langt unna det vi i denne salen lever med. Jeg har også tall som viser at i 2011 var andelen bostøttemottakere med boutgifter over taket på 51,7 pst. I 2019 var det 74,7 pst. som hadde høyere boutgifter enn det de får regnet med i ordningen. Det er flere som er fattige, men grensen for å få bostøtte nå er så lav at svært mange har gitt opp. Det er veldig alvorlig. For SV er det en kjerneverdi at vi skal fordele mer rettferdig og sørge for at de som har dårlig råd, skal bo trygt. Er det noe vi vet om folk med dårlig råd, og særlig barnefamilier, er det at de flytter ofte. Det er forferdelig opprivende for barn som aldri får fotfeste – verken i skole, barnehage, nabolag eller vennekrets. Dette går helt til kjernen av det vi diskuterer. Det saken i dag dreier seg om, er strømutgiftene. Da er det sånn at disse barnefamiliene ikke får dekt strømutgiftene sine. De får ikke engang regnet dem inn i sine boutgifter i dag. Pensjonistene får det, og det er jeg veldig glad for. Men vi må få det inn, for dette er helt elementære utgifter en familie må ha råd til. Dette er en av de virkelig viktige, store oppgavene staten er nødt til å ta større ansvar for framover – ikke mindre ansvar. Jeg vet at statsråden vet at 3 mrd. kr i 2011 og 3 mrd. kr i 2021 ikke har den samme verdien, verken i statsbudsjettet eller i privatøkonomien til dem som får bostøtte.
Solveig Schytz (Venstre), 2021-03-09:
Det borgerlige samarbeidet startet med å rettighetsfeste BPA, brukerstyrt personlig assistanse. Det ble vi enige om gjennom samarbeidsavtalen i Nydalen i 2013, og rettighetsfestingen ble gjennomført i 2015. Å utrede inkorporering av CRPD i norsk lov er neste steg i byggverket som skal sikre rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne. Det handler om å ha frihet og like muligheter. Et sosialliberalt samfunn har en sentral ledestjerne: like muligheter for alle. Dette idealet oppfyller ikke Norge i dag. Personer med nedsatt funksjonsevne møter både fordommer og stengte dører der andre møter muligheter. Jeg vil gjerne gi noen eksempler. Et godt synlig eksempel er hvordan fordommene formelig veltet ut i kommentarfeltene da Birgit Skarstein deltok med rullestol i «Skal vi danse». Det er et uttrykk for fordommer når en masterstudent i rullestol blir snakket til med babystemme av veilederen sin. At mennesker med nedsatt funksjonsevne blir snakket til med babystemme, er dessverre vanligere enn vi tror. Åtte av ti nærskoler for barn er ikke tilrettelagt for personer med nedsatt funksjonsevne. Det betyr at flere barn må flytte utenfor kommunen sin og fylket sitt for å gå på skole. Mennesker med nedsatt funksjonsevne blir også glemt, f.eks. studenter som ikke får den tilretteleggingen som de trenger, eller nå sist da Olympiatoppen ikke ga noe av de ekstra OL-midlene til parautøvere. I dag skal Stortinget behandle forslag om at konvensjonen for personer med nedsatt funksjonsevne skal regnes som menneskerettigheter etter norsk lov. Inntil nylig har SV og Venstre stått alene om å kjempe for dette, mens resten av partiene på Stortinget har vært imot. Nå har situasjonen endret seg. Flere partier har endret standpunkt. Dette er svært gledelig, for det viser at vi snart kan være i mål med å anerkjenne rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne som menneskerettigheter. Venstre er glad for at regjeringspartiene er enige om å starte arbeidet med å utrede konsekvensene av en inkorporering av CRPD i norsk lovgivning. Jeg håper at dette forslaget vil få flertall på Stortinget i dag. La det ikke være tvil om at Venstre er utålmodig i dette arbeidet, og vi ønsker at inkorporering kan skje så snart som mulig. Samtidig anerkjenner vi at en grundig utredning og lovarbeid er viktig og nødvendig for å sikre at hensikten oppnås, og at vi ikke får utilsiktede konsekvenser. Jeg vil gjerne takke alle enkeltpersoner og organisasjoner som har jobbet for dette, og takk til alle politiske partier som nå bidrar til at vi starter dette arbeidet. Jeg vil særlig takke Kristelig Folkeparti og Høyre. Mens alle andre FN-konvensjoner om diskriminering er tatt inn i norsk lovverk, er dette ikke tilfellet med CRPD-konvensjonen. Det kan gi et inntrykk av at konvensjonens rettigheter ikke er så viktige, men de er viktige. Det handler om menneskerettigheter.
Solveig Schytz (Venstre), 2021-03-09:
Jeg registrerer at representanten Lise Christoffersen sier fra Stortingets talerstol at Venstre har snudd i denne saken. Det er selvfølgelig ikke riktig. Venstre har selvsagt ikke snudd. Venstre har jobbet for denne saken i mange år, og vi vil fortsette med det. Men dette er en type sak som selvsagt må gjennomføres i regjering. Det er i regjeringen en slik jobb må gjøres. Derfor er det et reelt stort skritt i riktig retning at regjeringspartiene er enige om å starte en utredning av inkorporering av CRPD. Derfor håper jeg at dette forslaget får flertall i Stortinget i dag, slik at vi kan komme videre.
Solveig Schytz (Venstre), 2021-03-09:
Vi lever i usikre tider. Som det går fram av samfunnssikkerhetsmeldingen, bygger vår velstand i stor grad på internasjonal handel og investeringer over landegrensene. Vi er helt avhengige av at verdensmarkedet fungerer for viktige handelssystem. Vi er helt avhengige av at verdensmarkedet for viktige handelsvarer fungerer. Det er et gode, og det har bidratt til velstand og vekst i flere tiår, men det gjør oss også sårbare. Mer enn noe har koronapandemien påminnet oss om hvordan globaliseringen raskt kan gi spredning av alvorlige smittsomme sykdommer og sette etablerte samfunnsstrukturer på spill. Pandemien har påvirket enkeltindividers frihet og samfunnet som helhet over lang tid. Ironisk nok har koronakrisen vært preget av gjenoppblomstrende nasjonalisme. De landene som i flere tiår har høstet fruktene av internasjonalt samarbeid, har i det stille trukket seg vekk fra det. Men nettopp fordi pandemien er global, må løsningene også være det. Også det globale perspektivet preger mange av utfordringene samfunnssikkerhetsmeldingen peker på. Det er uunnværlig. Klimaendringene er vår tids største utfordring, med konsekvenser både globalt og lokalt. Fordi klimagassutslipp ikke kjenner landegrenser, kan det heller ikke løses ved alenegang. Her i Norge vil klimaendringene bl.a. føre til økende temperaturer, mer nedbør og høyere havnivå. Det øker risikoen for naturkatastrofer. Et klimatilpasset samfunn er i stand til å begrense eller unngå skader som følge av klima. Derfor er klimatilpasning så viktig for samfunnssikkerheten, og framover må det spille en større rolle i beredskapsplanleggingen. Forebygging blir det viktigste temaet for samfunnssikkerhet og beredskap framover. Jeg er glad for at regjeringen vil styrke det forebyggende arbeidet, bl.a. gjennom regelverksutvikling, iverksetting av sikringstiltak og gjennom videreutvikling av kunnskap og kompetanse. Det er ikke alt vi kan forebygge, men sammen kan vi komme med de gode forslagene og finne de beste løsningene for å skape et tryggest mulig samfunn, et samfunn som bærer inn i framtiden.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Jeg synes det var interessant å høre på statsrådens innlegg. Nå foreligger det jo et fellesforslag fra Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti i Stortinget som er litt annerledes enn innholdet i det brevet som statsråden sendte komiteen. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Hva betyr det flertallsforslaget som foreligger i dag? Jeg regner med at det er avklart med regjeringen før det blir framsatt. Er det en forpliktelse i den andre enden av det forslaget om inkorporering, eller er det helt åpent hva konklusjonen kommer til å bli?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Jeg takker for svaret. Det var oppklarende. Når representanten Geir Toskedal sier at dette er første steget på veien til en inkorporering, opplever jeg da at statsråden har en litt annen oppfatning av hva forslaget egentlig innebærer. Det er ikke noen forpliktelse til inkorporering i den andre enden. Men da lurer jeg på: Er det en forpliktelse på tid? Får vi det svaret før stortingsvalget?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Takk igjen for svaret. Da skjønner jeg at det heller ikke ligger noen forpliktelse om at utredningen skal være ferdig, slik at vi vet det før stortingsvalget. Men jeg har lyst til å vende tilbake til det statsråden var inne på, at her er en nødt til å vurdere før en konkluderer, fordi det kan ha så store konsekvenser å inkorporere konvensjonen i norsk lov. Jeg lurer på hvilke konsekvenser det er. Statsråden nevnte et par eksempler, men dette var vel vurderinger som ble gjort før vi faktisk ratifiserte konvensjonen, og statsråden har jo selv understreket at konvensjonen gjelder. Da lurer jeg på hvilke store konsekvenser som er uutredet, som fortsatt gjenstår å utrede.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Det er sagt mye, jeg skal prøve å ikke gjenta for mye av det som er sagt tidligere i debatten, men bare noen ord til Solveig Schytz, fra Venstre, som brukte mye tid på å beskrive situasjonen for personer med nedsatt funksjonsevne, med diskriminering på de fleste samfunnsområder. Det er vi jo alle enige om, men det er en god teknikk for å avlede oppmerksomheten og få den bort fra det saken i dag egentlig handler om: Skal vi inkorporere konvensjonen i menneskerettsloven eller ikke? Schytz sa videre at SV og Venstre har stått alene tidligere, og nå har andre partier skiftet standpunkt. Men det var jo bare halve historien. Den andre delen av historien er at Venstre, som representanten framhevet, nå også har snudd, men i negativ retning og gått motsatt vei. Geir Toskedal fra Kristelig Folkeparti brukte mye av sitt innlegg til å fokusere på den rød-grønne regjeringa. Ja, jeg er stolt av at den rød-grønne regjeringa fikk på plass den såkalte antidiskrimineringsloven i 2008 – jeg er kjempestolt av det. Jeg er også stolt av at vi bidro til at Norge faktisk ratifiserte konvensjonen i 2013. Men så er jeg ikke så veldig fornøyd med det som har skjedd etter at vi ratifiserte, for ting har ikke beveget seg i riktig retning. Og jeg synes egentlig litt synd på Venstre og Kristelig Folkeparti i dag, som strever og strever i debatten for å gi inntrykk av at forslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre er et skritt i riktig retning. For statsråden torpederte jo den påstanden ganske ettertrykkelig i replikkvekslingen tidligere. Da sa statsråden at forslaget ikke er en forpliktelse til at inkorporering skal skje når utredningen er ferdig, det står åpent. Statsråden sa også at det ikke er en forpliktelse at vi får vite noe om hva konklusjonen blir før valget. Det betyr da at den eneste strake veien fram for organisasjonenes unisone krav om inkorporering av konvensjonen i menneskerettsloven er en ny, rød-grønn regjering etter valget, og da kan også Venstre og Kristelig Folkeparti få lov til å slippe fri og stemme for det de primært ønsker. Så sa Michael Tetzschner i sitt innlegg at her er det jo Stortinget som må stille opp med pengene. Det var et interessant utsagn, for det var vel egentlig å si ganske rett ut at inkorporering i menneskerettsloven faktisk kommer til å virke. Men så sa han i samme åndedrag at en øker jo ikke rettighetene for funksjonshemmede, slett ikke, men i sak nr. 8, som vi kommer til seinere i dag, har vi jo et juridisk grunnlag som viser at inkorporering faktisk styrker den rettslige stillingen til konvensjoner i norsk lov.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Til statsråden: Ja, det er valg i år, men det er ikke det eneste som har endret seg. Det som også har endret seg, er det standpunktet Arbeiderpartiet har inntatt, og det har vi ikke lagt skjul på, det har vært en prosess fram dit, det har vært en gradvis utvikling, ikke minst påvirket av at vi har et eget såkalt funkisnettverk, som gir råd når partiet skal bestemme seg i viktige saker for mennesker med nedsatt funksjonsevne. Det har ført til en endring. Så var det til Michael Tetzschner: Her foreligger ikke et eneste konkret forslag om å gjøre det bedre for mennesker med nedsatt funksjonsevne. – Nei, det er ikke en sånn sak vi diskuterer i dag, men Tetzschner er hjertelig velkommen til alle sakene vi har i arbeids- og sosialkomiteen som handler om akkurat det, og hvor forslag etter forslag etter forslag er blitt nedstemt. Karin Andersen nevnte kanskje ett av de viktigste: tidsfrister for at Norge skal være universelt utformet på alle samfunnsområder, hvor menneskeskapte barrierer skal fjernes. Vi hadde en tidsfrist, og den ble fjernet av dagens regjering, og vi har blitt nedstemt på å innføre nye frister. Jobbgaranti for ungdom med arbeidsevne ble vi nedstemt på, det er en av grunnene til at antallet og andelen unge uføre øker bekymringsfullt. Vi har ikke fått flertall for jobbgaranti for utviklingshemmede. Det er bare noen eksempler. Så sier representanten Solveig Schytz at Venstre ikke har snudd, men at ting må gjennomføres i regjering. Nei, det kan også skje med ordre fra Stortinget, det er mange eksempler på det fra den senere tid. Til Per-Willy Amundsen, om at Fremskrittspartiet gjennomfører: Ja, vel. Rød-grønne kommuner der ute som ikke gjennomfører, bør på en måte gå i seg selv, og så bør man på en måte feie for egen dør. Men hvordan står det til med universell utforming, nedbygging av barrierer og å fjerne diskriminering av personer med nedsatt funksjonsevne i de kommunene Fremskrittspartiet styrer eller inngår som en del av flertallet? Er det bare i de kommunene? Dette handler om kommuneøkonomi, som styres herfra, og som vi også har blitt nedstemt på å styrke. Så spør både Tetzschner og Mæland om hvem som egentlig skal bestemme norske lover, og sier at det handler om å gi fra seg nasjonal skjønnsmargin. Jeg har aldri – tror jeg – hørt det argumentet brukt i forbindelse med f.eks. kvinnekonvensjonen eller barnekonvensjonen, men akkurat når det gjelder personer med nedsatt funksjonsevne, er det et kjempeproblem – mye, mye større enn for andre grupper. Da har jeg helt til slutt bare lyst til å minne om at diskrimineringsombudet også appellerer til Stortinget i dag om å vedta forslaget om inkorporering.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Vi må få konvensjonen om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne, CRPD, inn i norsk lov. Norge har skrevet under, men har valgt å ikke ta den inn i norsk lov. Norge skrev under på kvinnekonvensjonen og tok den inn i norsk lov. Norge skrev under på rasediskrimineringskonvensjonen og tok den inn i norsk lov. Endelig må vi styrke rettighetene til denne gruppen. Vi har laget så mange hindringer for mange. Skoler og helsehus er ikke godt nok tilrettelagt. Det som har med språk og informasjon å gjøre, som er viktig for min gruppe, vi som har afasi, er ikke godt nok. Vi må ta dette inn i norsk lov for å styrke rettighetene for dem, oss, som har nedsatt funksjonsevne. Det vil endre landet vårt – til det bedre. Jeg har lest Granavolden-erklæringen. Det sto ingenting om CRPD, og det sto ingenting om at partiene ikke kan stemme for å få CRPD inn i norsk lov. Vi kan få flertall. Hvis Kristelig Folkeparti og Venstre stemmer for forslaget, får alle de som har nedsatt funksjonsevne, som meg, styrkede rettigheter. Kristelig Folkeparti prøvde å torpedere endringene i bioteknologiloven. Flere fra Høyre og Venstre stemte for endringene som Sosialistisk Venstreparti, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet foreslo. Kristelig Folkeparti krevde full sal i forbindelse med bioteknologiloven for at kvinner ikke skulle få bedre rettigheter og mer informasjon, men jeg har ikke hørt om at de krever full sal om bedre rettigheter for dem som har nedsatt funksjonsevne. Kristelig Folkeparti og Venstre kan gi oss som har nedsatt funksjonsevne, bedre rettigheter. Det er disse partienes ansvar i dag.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Dette er et klokt initiativ fra Fremskrittspartiets representant Tybring-Gjedde. Jeg forventer at synspunktene hans er forankret i hans eget parti, slik at dette er Fremskrittspartiets syn, og at de derfor stemmer for Ullevål-saken som blir behandlet i helsekomiteen. Flertallet i Oslo bystyre er krystallklart: De ønsker å sikre at Oslo-regionen har gode, moderne og nok plasser på sykehus. Planene for å rive Ullevål sykehus og bygge nye Gaustad sykehus som et sykehustårn, med lite grunnareal, er ikke en god plan. I disse koronatider har vi fått noen erfaringer vi må ta med oss. Vår alles assisterende helsedirektør Espen Nakstad sa det godt i et NRK-intervju 28. mars i fjor: «Kanskje må vi ha systemer med sykehus med mer plass, ikke bygge svære høye tårn, men på en måte ha mer smittevernhensyn inn i måten vi bygger sykehus på.» Det bør bety å skrote smittetårnplanene regjeringen, og helseforetaket, har. Planen ville gitt pasientene mindre plass, og det er tydelig at planen ikke har tatt høyde for den forventede befolkningsveksten i Oslo-regionen. I et miljø- og gjenbruksperspektiv er det en helt gal beslutning å kassere Ullevål sykehus. Staten har brukt mye ressurser til å ruste opp Ullevål. Det trengs mer opprustning på Ullevål, og det er god plass til å bygge mer når vi trenger det. Det er ikke store muligheter på Gaustad. Kombinert med utbygging og opprustning av Aker sykehus vil Oslo få en god sykehusløsning, og mitt lokale sykehus, Ahus, vil også få mer plass siden pasientene i Groruddalen ikke trenger å ta plasser der. Jeg forventer at Tybring-Gjedde og Fremskrittspartiet følger Oslo bystyres klare oppfatning og derfor stemmer for representantforslaget som SV, Senterpartiet, MDG og Rødt har fremmet om å utvikle Ullevål sykehus og sikre innbyggerne i Oslo gode sykehustilbud med nok kapasitet.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Jeg er redd. Jeg er veldig redd. Vi vet at det kommer. Statsråden sa at vi er enige om målet, men SV har fremmet mange forslag og blitt stemt ned. Jeg spurte litt om hva statsråden vil gjøre for at vi skal bruke mindre antibiotika også når pandemien er over. Statsråden sa at nå skal vi nå målet. Men vi vet at det er på grunn av koronapandemien. Det er viktig at det ikke skal være et blaff at vi bruker mindre antibiotika. Jeg håper at statsråden kan være litt mer tydelig på dette også. Statsråden viste til samarbeid med andre land. Det var ikke veldig konkret. Da vil jeg bare spørre veldig konkret: Den danske regjeringen bevilget i 2020 34 mill. danske kroner til oppstart av ICARS, som er et internasjonalt senter for arbeidet mot antibiotikaresistens. De samarbeider med Verdensbanken, og målet er ca. 300 akademiske medarbeidere som kan rykke ut til forskjellige land og hjelpe med å skreddersy løsninger mot resistens. Det er svært viktig, siden vi vet at mange land ikke har ressurser til å skreddersy antibiotika og må bruke bredspekret antibiotika i stedet. Jeg håper statsråden vil bli med på dugnaden som Danmark har invitert oss til. Det er veldig puslete, det vi har gjort i Norge. Men det lønner seg også økonomisk. Avkastningen for å redusere antibiotikaresistens er nå ifølge Verdensbanken 30–75 pst. Storbritannia har også invitert Norge til internasjonalt samarbeid, så jeg håper også at statsråden kan svare på det. Kampen mot antibiotikaresistens er den viktigste kampen i helsesektoren. Jeg har stilt mange spørsmål, siden denne saken aldri har bare én løsning. Det er svært viktig at vi jobber sammen med andre land, siden dette problemet er globalt. Men vi må også handle lokalt. Derfor håper jeg at regjeringen vil jobbe med løsninger som kan brukes i Norge, på norsk jord, for at vi, det rikeste landet i verden, tar ansvar og kjemper imot antibiotikaresistens.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-03-09:
Jeg lar meg inspirere av de to foregående taleres innlegg, altså representantene Henriksen og Wilkinson. De snakker om det saken slett ikke gjelder, nemlig respekten og anerkjennelsen av de viktige interessene som funksjonshemmedes hverdag tilsier at vi legger oss i selen for å gjøre bedre og lettere. Superlativene om dette forslaget kunne de vel heller tatt frem den gangen Norge sluttet seg til konvensjonen, for det er den som gir innhold og inspirasjon også til nasjonal lovgivning, og som er tatt inn i norsk lovgivning. Det er en del av de førende retningslinjer for politikken i Norge. Det har man tatt inn via teknikken, transformasjon. Så uttrykker representanten Henriksen forundring over at det nå ser ut til å være flertall – og det er nesten så man blir indignert, skjønner jeg – for at man skal utrede nærmere virkningene av et representantforslag, som med et slag altså skal velge en annen innføringsteknikk som har en rekke andre og utilsiktede negative virkninger utover det som gjelder interessekampen for de funksjonshemmede: Hvem er det som er ansvarlig for håndhevelsen primært? Hvem er det som er den viktigste politikkutvikler på området? Hvem er det som skal stille opp med pengene? – Det er jo Stortinget. Alle disse spørsmålene er det viktig at vi har hånd om, og det skjer bedre ved den innføringsteknikken som vi har ved transformasjon. Det har allerede vært i virksomhet og i prosess en god stund. Så er det et skuebrød at dette virkelig utvider rettighetene for de funksjonshemmede – slett ikke! Det står som en hovedbegrunnelse i representantforslaget, i hvert fall som en særuttalelse fra de mer moderate delene av flertallet i komiteen, at man ønsker dette for å tydeliggjøre rettighetene. Det er altså en pedagogisk oppgave. Men samtidig ser det ut til at det er en sterk stemning blant de rød-grønne, i strid med deres tidligere politikk, hvor de tok avstand fra inkorporering, at de ønsker å bidra til en usikkerhet om rettigheter og rekkevidden av disse. Jeg er glad for at man ikke vedtar representantforslaget i dag. Vi kan ikke ha en lovgivningsteknikk i Stortinget som er basert på uriktige fremstillinger av dagens rettstilstand, slik det er kommet frem i representantforslaget, og at dette kommer til en utredning, for da vil også besinnelsen inntreffe hos mange på rød-grønn side.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-03-09:
Man må jo forundres over Arbeiderpartiet for tiden, som synes det er helt i orden å endre et premiss for tilslutning til konvensjonen i sin tid, et premiss de selv leverte til Stortinget, nemlig at man tok stilling til forholdet mellom inkorporering og vanlig transformasjon i norsk lov. Den daværende rød-grønne regjeringen – hvis noen husker at Stoltenberg ledet den, og så vidt jeg vet, var også SV ivrige deltagere der – mente, og det var forut for Stortingets ratifikasjon, at det beste var å innføre konvensjonens bestemmelser på vanlig måte i vanlig sektorlovgivning. Men nå viser altså flertallet til at mangel på inkorporering av CRPD i menneskerettsloven er med på å gjøre likestillingskampen for mennesker med nedsatt funksjonsevne vanskeligere. Hvor har de det fra? Er det noe konkret forslag fra disse partiene som er blitt nedstemt av noen som da ikke ønsker å realisere disse rettighetene, eller ikke ønsker å bevilge penger? Og da kan jeg også svare til representanten Christoffersen at det har også med penger å gjøre når man pålegger staten oppfyllelsesplikter. Det er der vi skjelner mellom grunnleggende menneskerettigheter, som er avholdelsesplikter – for det koster jo ikke statene, selv ikke de dårligste statene, å unnlate å torturere sine innbyggere, undertrykke politiske opponenter eller sette folk i fengsel – og andre menneskerettigheter. Men her er det også snakk om en ressurslovgivning, der det er viktig at nasjonal kunnskap, nasjonale prioriteringer slår igjennom. Derfor er det at vi, av samme grunner som Stoltenberg-regjeringen i sin tid argumenterte for, skal etterleve loven, det har vi forpliktet oss til gjennom traktatsretten, men det er vi som har hånd om den politiske utviklingen og utviklingen også på dette feltet, fordi det også kan være snakk om at loven, ved å ta den inn i sin fulle tekst, som en lov av høyere rang, også slår i stykker en del andre prinsipper og andre rettigheter. La meg peke på en målkonflikt som har vært fremme, og det er at statspartene uttrykkelig har reservert seg mot forståelsen av at rettighetene til funksjonshemmede kan bli innskrenket hvis de ikke innser sitt eget beste, og dermed bruker et misforstått autonomibegrep, slik FN-komiteen ønsker, til å ikke ta imot helsehjelp, fordi vi vektlegger i nordisk rettstradisjon retten til helsehjelp over den personlige autonomi i en slik avveiningssituasjon. Og det at man ikke har sans for disse detaljene, gjør lovgivningen dårligere, og derfor er det utmerket at det ikke er kjøkkenforslag som legges til grunn for endringer i norsk konvensjonsrett, men at det utredes.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-03-09:
Jeg tror jeg vil nøye meg med å oppsummere debatten slik jeg har oppfattet den hittil, for det gjelder nemlig ikke et eneste konkret forslag om å gjøre det bedre for den gruppen man sier at man brenner sånn for. Hvis man ser på de forskjellige deltakernes faktiske forslag her i salen – som går ut på å realisere forslagene i konvensjonen, som jo er det viktige rettsgrunnlaget – vil man se at det er ved slike anledninger de store ord tas frem, mens forbedringene skjer gjennom ordinær lov, vanlige bevilgninger og innsatsen i kommunene. Jeg tror vi også skal være klar over at vi ønsker å ha en nasjonal skjønnsmargin i denne sal. Den vil noen altså spille fra seg og overlate prioriteringene og politikkutviklingen til ikke valgte instanser utenfor landet som ikke har demokratisk legitimitet. Det bare noterer vi. Det standpunktet vi har i dag, hadde SV da de satt i regjering.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2021-03-09:
Noe av det viktigste vi som samfunn kan gjøre, er å gi alle mennesker samme muligheter, rettigheter og vern, uavhengig av kjønn, seksuell orientering, religion, eller i dette tilfellet funksjonsnedsettelse – det kan være synshemming, bevegelseshemming eller andre funksjonsnedsettelser. Fremskrittspartiet har alltid støttet universelle rettigheter og at man skal likebehandle og ikke diskriminere på bakgrunn av funksjon. Vi har etterlyst handlingsplan for universell utforming, og der forventer vi at regjeringen kommer med konkrete forslag. Jeg vil berømme og rose de ildsjelene som har tatt kontakt for å gi sine innspill, bl.a. til Fremskrittspartiet, den siste tiden, og jeg vil spesielt trekke fram lokalpolitikeren Marit Londal i Kvinesdal for å ha kjempet denne saken og for å ha vært med å påvirke. All makt i denne sal, sa Johan Sverdrup. Derfor mener Fremskrittspartiet at vi heller skal styrke norsk lovgivning på dette området. Vi vil bruke norsk lov og ikke et overnasjonalt organ, som ikke er folkevalgt, som skal trumfe norsk lov. Vi ønsker å stramme opp norsk lov betydelig. Fremskrittspartiet fremmer derfor et forslag som lyder: «Stortinget ber regjeringen om å fremme en sak med nødvendige lovendringer som gjør at norsk lovgivning blir i tråd med FN-konvensjonen om rettigheter for mennesker med funksjonsnedsettelser(CRPD) (CRPD) Men det som blir underlig, er at når Fremskrittspartiet fremmer dette forslaget, våkner regjeringspartiene Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Helt fram til i går kveld kl. 22.10 var Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre innstilt på å stemme ned alle forslag og ikke komme noen i møte på noe punkt. Ikke nok med at det var en flau canossagang, men man skryter etterpå til og med i media av at man vil gjøre endringer i noe man helt fram til for 14 timer siden var imot. Jeg håper at Fremskrittspartiets forslag kan få flertall i denne sal i dag, og at det ikke bare er slik at vi skal utrede konsekvenser, men at vi sier vi skal gjøre de nødvendige lovendringene, slik at det blir i tråd med FN-konvensjonen – at det får flertall i Stortinget i dag.
Frida Melvær (Høyre), 2021-03-09:
Innleiingsvis må eg få klarlagt det som gjeld forslag som Høgre, Venstre og Kristeleg Folkeparti går inn i, slik at eg ikkje mister det i dette innlegget òg. Vi kjem til å støtte romartalsvedtak XXII, XXX, XLII og XLIV. Så er det sagt. Så har eg lyst til å seie litt om det som er nemnt her. Det er jo svart ut på masse av innhaldet i debatten, men eg har lyst til å seie litt om den lokale beredskapen, som opposisjonen meiner ikkje har fått stor nok plass i meldinga. Han har fått eit heilt kapittel. Det er òg slik at vi har eit prinsipp som ligg til grunn. Vi har kommunar, vi har regionar, vi har ein stat, og vi har beredskapsaktørar på alle dei nivåa som vert sette i beredskap når behovet er der, og vi har eit fantastisk samvirke mellom desse tre nivåa. Eg er heilt einig i at dei frivillige ressursane er berebjelken i den norske beredskapen. Det er ein fantastisk innsats som vert gjord av dei frivillige organisasjonane i mange samanhengar, og dei er òg nemnde som heilt uunnverlege i beredskapsaksjonar. Staten legg til rette for innsatsen frå dei frivillige gjennom årlege økonomiske tilskot og sørgjer for refusjon av faktiske utgifter under redningsaksjonar. Dei frivillige redningsaksjonane har fått utdelt nødnett-terminalar og får dekt utgifter relaterte til dette. Diskusjonen om ytterlegare midlar meiner vi høyrer heime i budsjettdebatten og ikkje i forbindelse med samfunnssikkerheitsmeldinga. Før eg kom til Stortinget, var eg ordførar i ein liten kystkommune, definitivt ute i distriktet. Eit av dei første oppdraga eg fekk, var tilsyn på beredskapsplanen av den beredskapsansvarlege hos Fylkesmannen. Det var heilt forferdeleg, det verste eg har vore med på i heile mitt liv, det var reint slakt. Etter det tok vi tak. Og det er det eg meiner – kommunane må òg ta tak, og dei kan få hjelp av rettleiarar frå DSB. Dei har tilsyn frå statsforvaltarane, og dei har anledning til å få god oppfølging av planane sine. Eg skal kome tilbake i eit nytt innlegg. Dette vart altfor kort tid.
Frida Melvær (Høyre), 2021-03-09:
Eg får håpe at eg klarar å avslutte eit innlegg denne gongen utan å vere for sein. I stad var eg inne på at det skjedde eit taktskifte i den kommunale beredskapen etter 22. juli-terroren og Gjørv-kommisjonen sin rapport. Statsforvaltarar, kommunar, alle beredskapsaktørar vart mykje meir medvitne si rolle i beredskapsarbeidet og i utviklinga av planar. Dette ser vi resultatet av i dag. No melder fleire og fleire tilbake om at dei ressursane har funne kvarandre etter hendingar som har oppstått. Eg meiner at veldig mange kommunar er vortne veldig gode på sitt beredskapsarbeid og planverk, og at det er høgt prioritert lokalt, men fleire kan verte endå betre, og det meiner eg vi skal ha ein ambisjon om å få til på kommunane sine vegner. Det finst gode rettleiarar, det finst god hjelp og støtte å få, så dette må berre prioriterast. Representanten Lene Vågslid snakka om dette med felles aksjonsverktøy. Viss eg ikkje tek heilt feil – eg skal ta eit lite atterhald der – vart det sagt at det var under vurdering. Elles høyrde eg at representanten Vågslid i eit tidlegare innlegg fortalde frå talarstolen at brannvesenet kjem fyrst til skarpe oppdrag. Dette stemmer ikkje. Dei kjem ofte fyrst til bilulukker, men det er kanskje litt annleis enn det ein assosierer med skarpe oppdrag. Dei er på ingen måte eit vikarpoliti. Politiet responderer meir i dag, ikkje mindre. Men det er veldig bra at regjeringa set i gong ein gjennomgang av samhandlinga mellom dei tre naudetatane. Det er eit viktig arbeid. Så har eg lyst til å nytte anledninga til å takke for ein god og engasjert debatt med mange innlegg. Det høyrest ut som om vi er veldig ueinige. I det store og heile trur eg vi er heldige i Noreg fordi vi har eit storting som i hovudsak er einige om dei store linene, og så kan vi vere litt ueinige om detaljane i det.
Frida Melvær (Høyre), 2021-03-09:
Vedtaket om eit forbod mot halvautomatiske våpen er ei viktig oppfølging av Gjørv-kommisjonen sine anbefalingar. Med dette forbodet markerer vi ei fullstendig oppfølging av alt vi vart anbefalt å gjere for å styrkje beredskapen etter 22. juli-tragedien. For regjeringa har det vore viktig å følgje opp alle anbefalingane, noko som no altså er gjort. I 2018 vedtok vi ei heilt ny våpenlov, og det vart bestemt at eit forbod mot halvautomatiske rifler skulle tre i kraft tre år etter at lova vart sett i kraft, noko som saksordføraren gjorde greie for, og sjølv om vi meiner at forbodet er godt grunngjeve, ønskjer vi likevel å behalde fristen på tre år framfor eitt år. Det har gått lang tid sidan vedtaket om våpenlova og forbodet mot halvautomatiske rifler vart gjort, i 2018, men av omsyn til våpeneigarar som vert råka av forbodet, meiner vi at det er rett å halde fast ved treårsfristen frå ikraftsetjing. Det er viktig med føreseielege fristar når våpeneigarar først vert pålagde eit sånt forbod. På bakgrunn av dette ønskjer regjeringspartia å halde fast ved den opphavlege fristen på tre år.