Erna Solberg (Høyre), 2008-06-11:
La meg innledningsvis få lov å si at jeg har stor forståelse og respekt for at man på grunn av religiøs overbevisning kan komme til en annen konklusjon i denne saken enn den jeg har kommet til, og den det store flertallet i Høyre har kommet til. Men for min egen del er jeg ikke i tvil om hva som er riktig. Jeg har lyst til å begynne med en kjent historie. Det er ikke et angrep på noen, men en begrunnelse for hvorfor jeg har kommet til at vi bør vedta denne loven i dag. 1. desember 1955 i Montgomery i de amerikanske sørstatene satt det en farget kvinne på bussen på vei hjem fra jobb - dere kjenner historien. Bussen stoppet, og flere hvite passasjerer kom på. De svarte ble bedt om å reise seg og flytte seg lenger bak. Tre av dem flyttet seg, men Rosa Parks gjorde det ikke. Hun ble sittende, og for det ble hun arrestert. Denne handlingen er kanskje kjent som en av de viktigste i den amerikanske borgerrettighetskampen. Hvorfor er denne saken relevant i dag? Jo, fordi man kan innvende mot en felles ekteskapslov at den er unødvendig, all den tid vi har en partnerskapslov som ivaretar homofiles rettigheter. På samme måte kunne man altså innvende at Rosa Parks burde reist seg og overlatt setet sitt til den hvite passasjeren, for hun hadde jo uansett kommet hjem - bussen hadde ført henne dit hun skulle, og det var hele formålet med reisen på bussen. Om hun måtte sitte eller stå, betydde kanskje ikke all verden, kunne man argumentert med, for bussen ville brakt henne hjem. Poenget ligger selvfølgelig i den meningsløse forskjellsbehandlingen. Rosa Parks gjorde oppbrudd mot et system som forskjellsbehandlet folk for diskrimineringens egen skyld. Hun gjorde ikke opprør fordi hun var trett i beina og hadde lyst til å sitte. I dag vedtar vi en lov hvor hovedpoenget for meg heller ikke er de praktiske konsekvensene av loven. Hovedpoenget er at vi sier at homofile er like mye verdt som heterofile, og at de skal behandles på samme måte som heterofile. For det er jo ikke slik, selv om man kan tro det ut fra noe av diskusjonen, at homofil kjærlighet oppstår på grunn av denne loven. Det er heller ikke slik at homofilt samliv oppstår på grunn av denne loven, og det er heller ikke slik at mitt ekteskap eller min kjærlighet til min mann kommer til å være mindre i morgen hvis vi vedtar denne loven. Nei, det dreier seg først og fremst om å anerkjenne at vi ikke skal diskriminere, og at vi kan behandle homofile på samme måte som heterofile. Diskriminering av homofile forekommer nemlig fortsatt i Norge. Vold mot homofile forekommer også fortsatt i Norge. Men i dag sier vi altså klart og tydelig fra at homofile er akkurat like mye verdt som alle andre, i dag bidrar vi til å forandre måten mange fortsatt tenker på rundt homofile, og i dag tar vi et viktig skritt mot et samfunn uten diskriminering og uten vold mot homofile. Og til dem som er redd for menn på grunn av denne loven: Det er i hvert fall ikke mitt syn at menn bare er et reproduksjonsinstrument. Menn kommer til å trenges og kommer til å bli likt og bli elsket av mange heterofile kvinner i årene fremover. Det andre viktige når det gjelder denne loven, er at vi har et annet utgangspunkt fra Høyres side enn det Regjeringen har hatt i forhold til spørsmålet om lesbiskes rett til å få kunstig befruktning. Vårt utgangspunkt er ikke at dette er diskriminering, for vi tror ikke at det er rett at noen har rett til å få barn. Vårt utgangspunkt er barns rettigheter. Det er i tråd med hvorfor vi gikk imot at det skulle være lov med anonym sædgivning i Norge. Vi mener derfor at når det først er mange barn som blir født, og de kommer til å bli født - vi kan godt slåss mot at det skal være slik, men det er altså en realitet at det kommer til å være mange - er det barnas rettigheter vi er nødt til å sette i høysetet. Derfor skal vi sørge for at det kan skje under lovlige, registrerte og gode ordninger - innenfor lovverket i Norge. Det er mange som forsøker å fortelle meg at dette ikke er konservativt. Hva som er konservativt, kan vi sikkert diskutere. Men jeg mener at normer om gjensidig forpliktelse, normer som gjør at vi skal ta vare på hverandre, og normer som gjør at samfunnet oppmuntrer alle til å være med, er de viktige verdiene bak familien. Når samfunnet forandrer seg, forandrer også konservative løsninger seg, ikke verdiene. Da kan vi forandre og inkludere flere i institusjonene, men vi forandrer ikke verdien som bygger på kjærligheten, og som bygger på den gjensidige forpliktelsen. Derfor er denne dagen en viktig dag for hele Stortinget, og det er en viktig start på å skape et mye mer inkluderende begrepsapparat i det norske samfunnet.