Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2012-04-24:
Debatten i Stortinget i dag om hvordan de nordiske landene best mulig skal legge til rette for økonomisk vekst – og dermed mer velferd – gjennom å bygge ned grensehindre, er en viktig debatt. Det er også – som flere har vært inne på – en begivenhet i seg selv at de nordiske parlamentene debatterer dette temaet nærmest samtidig. Statsråden skisserte i sin gode redegjørelse flere områder der de nordiske landene bør samarbeide mer og samordnes bedre, for å bygge ned ulike grensehindre. Flere andre har også vært inne på konkrete grensehindre som vi må bygge ned. Jeg vil derfor ikke bruke noe mer tid på dette. Statsråden viste til arbeidet med handlingsplanen for grensehindre og kom videre inn på det nordiske lovgivningssamarbeidet. Dette er viktige innsatsområder for å få avklart hvordan vi kan tilnærme oss utfordringene på en helhetlig måte. Jeg støtter fullt ut den skisserte framdriften og den balanserte framstillingen i statsrådens redegjørelse. Sluttrapporten fra ekspertgruppen som ble nedsatt av Nordisk ministerråd, ble – som vi alle kjenner til – nylig lagt fram. Der blir det skissert ca. 35 ulike grensehindre innenfor arbeids- og sosialområdet. Dette arbeidet vil selvsagt være til god nytte i det videre arbeidet med handlingsplanen. Det sier seg selv at det må et meget grundig og omfattende arbeid til for å finne de rette løsningene på grensehindrene skissert i denne ferske rapporten. De aller fleste av disse løsningene vil i sum få store administrative og økonomiske konsekvenser. For det enkelte land vil det helt sikkert medføre at det også foretas en type kost–nytte-vurdering. Med dette mener jeg: Vil de enkelte forslagene til løsninger på det enkelte grensehinder lønne seg på sikt for det enkelte land – og dermed for et samlet Norden? Populistisk sagt vil nok det enkelte land spørre seg selv: What’s in it for me? Jeg er i utgangspunktet likevel optimistisk med tanke på å få bygd ned og få fjernet flere av de aktuelle grensehindrene. Likevel må vi ha en viss realisme i våre ambisjoner og målsettinger. Selv om vi i Norden er like på mange områder, er vi – som flere har sagt før meg – også forskjellige, ikke minst med tanke på våre ulike velferdsordninger, som er et resultat av ulike politiske partiers styring av de respektive landene. Det praktiseres bl.a. ulike plikter og rettigheter i arbeidslivet. Det enkelte land har delvis forskjellige sikkerhetsnett, gjennom bl.a. trygde- og stønadsordninger. Noen land har også ordninger som er spesielt tilpasset det enkelte lands målsettinger, f.eks. ulike ordninger for å fremme likestilling mellom kjønnene. Et av grensehindrene som har vært pekt på, er pappapermisjonen, fedrekvoten, som vi har politisk flertall for i Norge. Dette var også statsråden inne på. Jeg vil likevel bruke litt tid på dette. Det kan godt være slik at fedre som er fra et annet nordisk land enn Norge, og som har kone og barn i sitt hjemland, opplever det som urettferdig at de ikke får tatt ut pappakvoten når de arbeider i Norge. Men jeg mener det vil være feil at Norge skal finansiere en pappapermisjon, som er ment å fremme likestilling i Norge, for innbyggere i et annet nordisk land, hvor de verken har samme ordning eller samme politiske målsetting. Men dersom de andre nordiske landene innfører pappapermisjon tilsvarende den i Norge, mener jeg det vil være naturlig at de fedrene som jobber i Norge, men som bor i et av de andre nordiske landene, får dette velferdsgodet også i Norge. Resten av taletiden min vil jeg bruke på noen av utfordringene med åpne grenser. Åpne grenser er viktig for å stimulere til økt vekst og velferd. Vi i Norden er også avhengig av åpne grenser i resten av Europa. Schengen-avtalen er avgjørende, bl.a. for å få tilgang på nok arbeidskraft. Men vi ser også en bakside av Schengen-medaljen. Vi opplever en økt tilreising av fattige mennesker som kommer fra regioner med stor nød. Jeg forstår godt at de søker hit, for vi har høy levestandard og gode velferdsordninger. Vi ser også en økning i den organiserte kriminaliteten. Dette gir alle nordiske land store utfordringer. Min oppfordring og mitt ønske er at vi i Nordisk Råd klarer å fokusere enda mer på de utfordringene dette gir oss. Sammen kan vi utrette mer med hensyn til disse utfordringene.