Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-24:
Det foregår mange debatter i denne salen for tida om temaet forskning. Etter min mening har disse debattene – skal vi si – litt ujamn kvalitet. Jeg vil trekke fram to av disse forskningsdebattene for å understreke poenget mitt. Vi har en talldebatt vedrørende hvor mye vi forsker her til lands, og så har vi en forskningsfondsdebatt. For å ta denne talldebatten først: Den er til dels, etter min mening, dårlig, og i hvert fall ganske så forvirrende for folk utenfor – skal vi kalle det – den forskningspolitiske familien. Vil vi prate forskningsaktiviteten vår ned, og det er forbausende mange som nærmest koser seg med nettopp å gjøre det, eller vil vi begrunne det utsagnet som Venstres Trine Skei Grande kom med i spørretimen nå sist onsdag, nemlig at vi har en forskningsminister som syns å ville «legge ned forskninga» – så henter vi fram prosenttallet som viser samfunnets totale forskningsaktivitet som andel av BNP, for da kommer vi nemlig for lågt ut! Vil vi derimot framprate, framsnakke, regjeringas forskningsinnsats, ser vi på de offentlige forskningsinvesteringer per innbygger, eller vi kan også se på den offentlige FoU-støtten til næringslivet som prosent av BNP. I begge tilfeller kommer vi godt ut. Dette er en forvirrende debatt, kanskje begge parter bør skjerpe seg. Vil vi på en annen måte prate forskninga ned, går vi inn i forskningsfondsdebatten. Her har nemlig – og det forbauser meg – alle fire opposisjonspartier valgt en tilnærming som går på at det nærmest er en automatikk i at legger du ned et forskningsfond, er det samtidig nedskjæring, du tenker kortsiktig, og du utsetter forskningsaktiviteten for noe så fryktelig som den politiske debatten, statsbudsjettdebatten, og det vil visstnok forskninga automatisk tape på. Vil vi prate fram forskninga i denne forskningsfondsdebatten, og det er jo min tilnærming, vil for det første politikken aldri kunne abdisere fra finansieringsdebatten når det gjelder forskning. Hvis de fire opposisjonspartiene ønsker å pris- og lønnsjustere avkastninga fra det fondet, må de inn hvert år og gjøre nettopp det. Hvis de kanskje også faktisk vil legge på litt, eller øke forskningsaktiviteten og finansieringa, må de inn og legge på et kronebeløp i tillegg til de 4 mrd. kr du skal ta av det fondet, som ligger i det nye forslaget deres. Så det går ikke an å abdisere fra politikken. For det andre mener jeg at det må være prinsipielt feil å se på det som noe negativt at en viktig samfunnsaktivitet blir viet oppmerksomhet i en statsbudsjettdebatt. Det minner meg litt om – det er kanskje en litt haltende sammenlikning – at noen for noen år siden, for mange, dessverre, fant ut at sjukehus var for viktig til at vi politikere kunne drive på med det. Man skulle liksom få sjukehusene ut og vekk fra fylkesting og storting, for da skulle alt gå så mye bedre. Og det gjorde det da virkelig ikke. Men de gode forskningsdebattene har vi når vi sammen skal diskutere hvordan vi skal få mer og bedre forskning her til lands. Og velkommen tilbake kl. 9 i morgen tidlig, for da har vi en forskningsdebatt. Jeg forutsetter at denne debatten er ferdig, slik at rommet er ledig for den diskusjonen. Heldigvis er det slik at både komiteen vår, og jeg syns òg hele debatten her i dag, er preget av at vi alle nettopp er innstilt på at vi vil forskningsaktiviteten vel. Samtidig tror jeg det er viktig å innse at folk flest – for å bruke det uttrykket – er mer tvilende til at vi skal bruke såpass mye penger på forsknings- og utviklingsarbeid videre framover. Derfor hadde jeg veldig store forventninger til det utvalget som la fram en NOU den 2. mai i år, nemlig Fagerberg-utvalget, som nettopp skulle komme med gode refleksjoner om hva som er forskningas nytte her i samfunnet. Nettopp å få en NOU som på en god måte hadde reflektert over dette med nytte og nyttebegrepet, tror jeg ville ha hevet hele forskningsdebatten for oss alle sammen. Men, dessverre, det utvalget havner veldig smalt og enkelt ut i en konklusjon som – litt urettferdig – stort sett er som følger: Hvis du teller publiserte vitenskapelige artikler, og hvis du teller antall siteringer, som forskere er så heldige – jeg holdt på å si – å bli utsatt for eller blir viet oppmerksomhet på på den måten, har du liksom fått noen forestillinger om hva som er nytteverdien av forskningsaktivitet i Norge. Men forskningsaktivitet skal være noe langt, langt mer, det skal være dannelse, det skal bidra til god undervisning, og det skal ikke minst bidra til god verdiskaping.