Svein Flåtten (Høyre), 2007-04-26:
Finanskomiteen har behandlet Ot.prp. nr. 16 om ny lov om eiendomsmegling og avgitt den innstillingen som vi skal debattere her i dag. Hovedhensynet og formålet med lovforslaget er ønsket om en sikrere, mer ordnet og mer effektiv omsetning av eiendom. Alle partier er i hovedsak enige om at kravene til økt kompetanse i bransjen er viktig, og slutter seg i hovedsak til Regjeringens forslag til utdannings- og kompetansekrav. Dette mener da også bransjen selv er en riktig utvikling, og økte krav vil være nyttig for alle parter innen eiendomshandel. Det er også langt på vei enighet i komiteen om en rekke tiltak som gir forbrukerne bedre rettsvern og forbedrede rettigheter. På en del områder skiller imidlertid partiene lag i sine merknader og forslag. Jeg skal redegjøre nærmere for Høyres standpunkter, som også i stor utstrekning er synspunktene fra en samlet opposisjon. Bakgrunnen for dette lovforslaget er den offentlige utredningen NOU 2006:1 om eiendomsmegling. Allerede i denne utredningen var det en rekke dissenser, så vel i lovutvalget som i høringsuttalelsene. Dette burde tilsi varsomhet i forhold til de utfyllende forskrifter, slik at hovedhensynet med loven, nemlig hensynet til en sikker, ordnet og effektiv omsetning av fast eiendom, også bibeholdes under forskriftsutformingen. Et eksempel på forskriftsutforming som ikke lever opp til lovens hovedhensikt, har vi allerede sett i forskriften om 24-timers akseptfrister – en forskrift som kompliserer mer enn den gjør omsetning av boliger mer ordnet og effektiv. Når det gjelder lovens formål, er det ingen uenighet i komiteen om dem, heller ikke om at begge parter skal få en uhildet bistand. Men det må ikke svekke det faktum at det er oppdragsgiveren som engasjerer en mellommann for sitt salg, og at det er mellom disse to parter salgsoppdraget inngås. Det er derfor viktig at skjønnsutøvelsen ved forskriftsutformingen ikke forrykker denne balansen. En slik forrykning finnes klart i de utstrakte forskriftsfullmakter som lovforslaget anviser. Når det gjelder lovens virkeområde, har det kuriøse skjedd at regjeringspartiene i komiteen ytterligere har innskrenket lovens fravikelighet relativt dramatisk under komitebehandlingen ved sitt endringsforslag til § 7-4 første ledd. Dette medfører at avtalefriheten blir betydelig innskrenket i forhold til forslaget fra Regjeringen. Det er derfor opposisjonen som fremmer Regjeringens opprinnelige forslag, som i en viss grad opprettholder avtalefriheten. Regjeringspartienes endringsforslag vil føre til at det ikke vil bli mulig å avtale forskuddsbetaling ved eiendomshandler i forbrukerforhold. Dette er et grovt brudd på den avtalefrihet som er en nødvendighet for en effektiv omsetning av boliger. Det kan medføre at enkelte boligselgere på grunn av økonomi og andre forhold kan få problemer med å kunne inngå oppdrag om salg av sin bolig. Det har vakt stor bekymring på bransjehold at regjeringspartiene ved å ta vekk avtalefriheten i § 7-4 første ledd i realiteten skulle innføre en «no cure, no pay»-løsning for eiendomssalg, dvs. at megleren ikke får betalt, ikke får godtgjort sine utgifter, hvis handel ikke kommer i stand. Og det er lett å forstå at bransjen kan ha oppfattet det slik. Loven, slik den nå ligger og vil bli vedtatt, er blitt meget uklar på dette sentrale området. Det må posisjonspartiene bære ansvaret for. Etter saksordførerens oppfatning er imidlertid bransjens oppfatning ikke riktig lovforståelse. Meglere vil fortsatt i medhold av § 6-4 punktene 4 og 5 kunne avtale hva oppdragstakeren kan kreve om handel ikke kommer i stand. Dette kombinert med at det er anledning til å avtale kort tidsrom for avtalens varighet, uansett resultat, gjør at man etter min oppfatning har fullt krav på kompensasjon når handel ikke kommer i stand, uavhengig av at § 7-4 første ledd er gjort ufravikelig. Men jeg understreker: Det er en stor usikkerhet i bransjen, og jeg vil be om at representantene for regjeringspartiene i sine innlegg bekrefter den forståelsen av sammenhengen i lovforslaget, slik det foreligger, som jeg har gjort rede for. Alternativt anbefaler jeg forslagene nr. 1 og 3 fra opposisjonen, som rydder enhver tvil av veien, ved at de gir partene avtalefrihet. Når det gjelder organiseringen av eiendomsmeglervirksomheten, er komiteen enig om viktigheten av å heve kompetansen ved å ha en fagansvarlig i hvert eiendomsmeglingsforetak. Høyre mener imidlertid at de praktiske begrunnelser fra lovutvalget og fra bransjen om mangelen på meglere, særlig på mindre steder, er et viktig argument. Overgangsreglene må derfor være godt praktikable. Det gjelder også kravene til realkompetanse i forhold til overgangsreglene og ikke minst i forhold til hvilke oppgaver medhjelpere skal kunne utføre. Jeg merker meg spesielt at det er Høyre – og ikke Senterpartiet i regjeringsposisjon – som må understreke at det også må tas hensyn til de mer grisgrendte strøk når det gjelder eiendomsomsetning. All eiendomsomsetning foregår ikke i aksen Oslo vest–Grünerløkka. Så litt om megleres uavhengighet. Høyre går imot at eiendomsmeglere ikke skal kunne organisere sin virksomhet og bruke andre tjenesteytere som underleverandører, slik at kunden får et bedre totaltilbud. Vi mener det vil redusere kundens kostnader, det vil skjerpe konkurransen i bransjen, og det vil bidra til lovens formål og hensikt om at omsetningen foregår ordnet og effektivt. Eksempelvis er det etablert et tett samarbeid mellom meglere og større bankallianser eller finanskonsern som sikrer gode og fullverdige tjenester for kundene. Det er også rimelig at eiendomsmeglere skal ha dekket inn disse kostnadene, og ha en rimelig fortjeneste. Dette er en helt ut akseptert forretningsmetode i stort sett alle bransjer som ingen setter spørsmålstegn ved. Høyre mener imidlertid at det skal opplyses fra eiendomsmegler om at slike samarbeidsavtaler finnes. Når det gjelder selve megleroppdragets innhold, vil Høyre understreke at avtalefrihet må være det prinsipielle utgangspunkt for om lovregulering av økonomiske avtaler mellom to parter er nødvendig. Dette må selvsagt gjelde også ved omsetning av eiendom. Regjeringen sier også selv i proposisjonen at det må tungtveiende hensyn til for at avtalefriheten skal begrenses. Men dette følger de ikke opp i tilstrekkelig grad i sitt forslag, og regjeringspartienes representanter i komiteen innskrenker det ytterligere, hvilket betyr at opposisjonspartiene har vært nødt til å gjenta Regjeringens opprinnelige forslag for å ivareta avtalefriheten. Høyre mener at den vanlige norske forbruker er godt i stand til å inngå økonomiske avtaler også innen eiendomshandel, og at det ikke er behov for slik detaljering som fremgår både av loven og – ikke minst – ved den adgangen til utstrakt forskriftspraksis som det legges opp til. Vi vil derfor gå imot § 7-2 femte ledd, som legger opp til denne praksisen. Høyre mener også at det er unødvendig forbrukervern at oppdragstaker skal skrive spesifisert regning etter avsluttet oppdrag, når det er avtalt provisjonsbetaling. Ingen andre bransjer i dette landet har tilsvarende reguleringer av sin virksomhet. Også her innføres spesialregler og en stigmatisering av en spesiell bransje som er uforenlig med lovens formål. Under høringen kunne heller ikke Forbrukerombudets representant gi noen fornuftig forklaring på hvilken nytte dette skulle ha, sett fra forbrukernes ståsted. Også dette forslaget vil vi gå imot. Av avtalefriheten følger også at innskrenkninger i avtaler om progressiv provisjon ikke bør forbys, slik Regjeringen legger opp til. Forbrukere vil selv ofte kjenne prisen på sin eiendom, og der hvor prisen kan være usikker, eller markedet er dårlig fungerende, vil progressiv provisjon kunne være en god løsning for selger for å fremskynde eller stimulere til salg. Flertallet i lovutvalget gikk da også inn for at dette må være tillatt. Vi går også imot dette forslaget i § 7-2 første ledd. La meg avslutningsvis si at mye av det som foreslås i loven, er nyttig både for forbrukere og for bransjen og kan bidra til lovens målsetting. Så er da også komiteen på mange områder enig. Men en del av forslagene går i gal retning på viktige områder, som partenes frihet til å inngå økonomiske avtaler. Eiendomsbransjen og eiendomsmeglere er et yndet tema for dagspressen når det gjelder boligpriser, meglerhonorarer og andre forhold. Det man ofte glemmer, og det Regjeringen og ikke minst regjeringspartiene synes å ha glemt, er at boligomsetning foregår hver dag over hele landet på svært mange små steder, og det er svært lite glamour forbundet med dette. Det er rett og slett en virksomhet som er nødvendig for at samfunnet skal fungere og hjulene skal gå rundt. Vi kan også se av klagenemndsbehandlingen at det ikke er voldsomt mange klager. Som lovgiver er det nødvendig å ha en strengt objektiv tilnærming til dem som skal leve med og av loven, og med resultatene av den. Slik sett synes jeg Regjeringen har begått unødvendige feilsteg i denne saken. Regjeringspartiene i komiteen har bidratt ytterligere. Jeg tar opp de forslag som Høyre har fremmet alene eller sammen med andre, og tillater meg nok en gang å anbefale særlig våre forslag nr. 1 og 3, som er Regjeringens egne forslag, og som ville gitt en mer ryddig og oversiktlig lov for både forbrukerne og bransjen.