Lars Sponheim (Venstre), 2003-02-13:
Jeg har merket meg at næringskomiteen foreslår at Dokument nr. 8:7 vedlegges protokollen. Det vises til mine brev til Stortinget der det framgår at Regjeringen vil komme til Stortinget med en egen sak om konsesjoner på landbruk og skogeiendommer. Jeg vil gjerne få utdype dette. Regjeringen tar sikte på å fremme forslag til ny konsesjonslov i løpet av vårsesjonen 2003 – jeg tror sågar det er varslet til april måned. De fleste forslagene gjelder konsesjonspliktens omfang, og forslagene vil ta sikte på å øke konsesjonsfriheten i ikke ubetydelig grad. Som kjent er arealgrensen for bebygd eiendom foreslått hevet fra 20 dekar til 100 dekar, forutsatt at ikke mer enn 20 dekar er fulldyrket areal. Begrunnelsen for å heve arealgrensen Begrunnelsen for å heve arealgrensen er et ønske om hyppigere omsetning av landbrukseiendom i distriktene, bl.a. for å sikre bosettingen, og for å gi økte muligheter for dem som av ulike årsaker ønsker å bosette seg utenfor bykjernene. Jeg mener at det er behov for en løpende vurdering av om lovverket i landbruket støtter opp om dagens landbrukspolitiske mål på en hensiktsmessig måte. Dette er hovedessensen i Odelslovutvalgets mandat, og det er også en sentral side ved forslaget til ny konsesjonslov. Jeg mener også at det fortsatt er ønskelig med kontroll av pris ved erverv av landbrukseiendom over en viss størrelse. Det er rett, som representanten Hedstrøm gav uttrykk for, at de forskriftsendringer som departementet nå har gjort, bl.a. etter salget av Saugbrugs-skogene fra Norske Skog til skogeierorganisasjonene for senere videresalg, har ført til at for alle praktiske formål er det i dag fri prisdannelse. Kjøper og selger av skog kan regne med at den pris de avtaler, også vil bli godkjent av landbruksmyndighetene, fordi det fanges av et atskillig høyere tak basert på en kalkulasjonsrente på 4 pst. En kalkulasjonsrente på 4 pst. innebærer at inntekter som kommer veldig langt fram i tid, får en større verdi enn tidligere. Det gjør også at andre ikke-økonomiske verdier, som vi vet mange er villig til å betale f or ved å kjøpe tilbake skog – f.eks. skog som har vært lagt til eiendommene tidligere, som vi kjenner fra disse Saugbrugs-skogene – vil det være mulig å ta hensyn til i prisfastsettelsen. Men derfra til ikke å ha noe tak for å fange ekstreme utslag, som vi vet fortsatt kan dukke opp, er et skritt som Landbruksdepartementet og jeg ikke ønsker å ta. Dette betyr større frihet enn i dag, men fortsatt et tak som gjør at det ikke skal være mulig å få godkjent helt ekstreme prisutslag. Også konsesjonslovens adgang til å sette vilkår om boplikt vil være et viktig virkemiddel for å sikre slike levedyktige lokalsamfunn som vi fortsatt ønsker. Uten priskontroll – selv om det er et atskillig høyere tak akkurat på skogeiendommer – og boplikt vil det fort bli en reell fare for en prisutvikling på landbrukseiendom, ikke minst i nærheten av store byer, som gjør at bare et fåtall har mulighet til å kjøpe slike eiendommer. Det er riktig som forslagsstillerne påpeker, at det i høringsomgangen ikke er utarbeidet forslag om konsesjonsfrihet ved erverv av rene skogeiendommer. Forslaget vil imidlertid bli vurdert i tilknytning til det arbeidet som for øvrig er i gang i forbindelse med ny konsesjonslov. Etter min mening er det viktig at forslaget ikke vurderes isolert, men ses i sammenheng med de øvrige forslagene til lov, slik også flertallet i næringskomiteen legger til grunn i Innst. S. nr. 107. Etter det jeg kan se, er begrunnelsen for forslaget knyttet til et ønske om å oppheve priskontrollen ved erverv av rene skogeiendommer. Det er i den forbindelse vist til priskontrollen som ble utøvd av Statens landbruksforvaltning ved salgene fra Norske Skog til Skogeierforbundet og Opplysningsvesenets fond. Som jeg var innom, og som også representanten Hedstrøm var innom, har departementet gitt konsesjon på ervervet og dermed akseptert den kjøpesummen. Departementet legger til grunn at det vedtatte statsbudsjettet for 2003 representerer en omlegging av skogpolitikken slik at skogeiere i større grad enn tidligere må ta ansvar for å opprettholde de langsiktige avvirkningsmulighetene i skogen. Det forutsettes derfor at skogeierne må gis større handlefrihet ved avgjørelsen av til hvilken pris han eller hun skal kjøpe skog. Departementet utarbeidet på bakgrunn av disse forholdene et supplerende rundskriv om prisfastsettelse for skog, der kapitaliseringsrentefoten som kjent er satt til 4 pst. Rundskrivet gir også – og det er viktig – mulighet for at eventuelle rasjonaliseringseffekter ved kjøp av tilleggsskog skal kunne regnes med ved vurderingen av prisen i konsesjonssammenheng. Selv om vi med disse justeringene ikke har etablert konsesjonsfrihet ved erverv av rene skogeiendommer, mener jeg at vi et stykke på vei har imøtekommet intensjonene i Dokument nr. 8:7 om en større handlefrihet. Jeg regner videre med å komme tilbake til disse spørsmålene i forbindelse med behandlingen av forslag til ny konsesjonslov.