André Oktay Dahl (Høyre), 2010-10-04:
Hvis jeg går i butikken, har vært på byen eller betalt for en håndverkertjeneste, fungerer det veldig sjelden godt på hjemmebane å skryte hemningsløst av hvor mye penger jeg har brukt, uten samtidig å si hva jeg har fått igjen for pengene. Det har jeg opplevd flere ganger. Altså, kortversjonen: Hva er resultatet av pengebruken min? De aller fleste, kanskje med unntak av dem som har havnet i Luksusfellen på TV3, har fokus på det man får igjen for det man bruker. Men i trontaledebatter og budsjettdebatter de siste fem årene ser det ut til at prinsippet er det helt motsatte. For med slagord som «de store pengene på de store oppgavene», velferd fremfor skattelettelse og oppkonstruerte skremmebilder fra utlandet, unngår man behendig å svare på Høyres utfordringer og forholde seg til det faktum at flere står i sykehuskø flere står i kø for rusbehandling det nedlegges private og frivillige tilbud til skade for brukere én av fem går ut av norsk skole uten å kunne lese og skrive skikkelig nyutdannede politifolk ikke får jobb fordi man ikke evner å planlegge man taper muligheten til behandling av 150 000 flere pasienter fordi man ikke tenker nytt Ja, det er brukt mye penger de siste fem årene, men man har oppnådd små resultater. Til syvende og sist er det vel slik at det er resultatene som teller. For oss politikere, som disponerer det som vanlige folk har skapt og avgitt deler av fordi vi skal representere dem og løse fellesoppgaver på vegne av dem, bør kravene være – om mulig – enda sterkere enn dem jeg har overfor min partner hjemme med tanke på å dokumentere hva jeg har brukt pengene på. I bunn og grunn er det et dypt moralsk spørsmål hvordan vi forvalter de pengene og makten som folk har gitt oss. For køfellesskap, økt privatisering av folks helse fordi folk ikke orker å stå i kø lenger og en statlig prosess som kveler det frivillige engasjement til skade for brukerne, skaper ikke et varmt samfunn. Det blir heller ikke bedre av at man prøver å dekke over manglende resultater med uhemmet skryt av mengden av penger man bruker. Høyre har i hele denne debatten fokusert på hvordan vi skal sikre varig velferd og forberede Norge på de utfordringene som vi vil møte i fremtiden. Mange av oss har påpekt at statens utgifter vil være større enn statens inntekter fra 2010. Og den luksusen det har vært for norske politikere å skryte av pengebruk, uten å tenke på behovet for reform, vil rett og slett ikke bli mulig å bedrive lenger. Skal vi beholde det vi alle – og jeg understreker alle – er enige om er verdier i det norske samfunn, må vi sørge for mer kunnskap i skolen, skape mer fremfor å skatte mer, forbedre offentlige tjenester ved å tenke nytt, og ikke minst være opptatt av at folk som trenger hjelp, også får det – uten å måtte ri ideologiske kjepphester. Det er mindre enn ett år igjen til valget. Høyre har startet sin ett år igjen-kampanje. Den består av å gå på dørbank – snakke med folk og få utviklet nye politiske tanker. Det er trist å se at Arbeiderpartiets ett år igjen-kampanje kun ser ut til å være én ting: å spre skremmebilder om Høyres politikk. Det synes jeg er ganske trist. Men det er også morsomt at skattenivået fra 2004 tydeligvis er helt perfekt, når man hører på den ene taleren etter den andre fra Arbeiderpartiet. Det skattenivået kom som kjent til ved at Arbeiderpartiet var enig i 60–70 pst. av de skattekuttene som Høyre i regjering sørget for, og som sikret at man kom til dekket bord i 2005. Det er jo litt gøy å se at et «sosialt skattenivå» til enhver tid er det skattenivået som Arbeiderpartiet taktisk legger seg på for å hindre mulig velgerflukt. Det synes jeg ikke vitner om at prinsippene er fullt så sterke som en del av de aller mest flammende innleggene til nå kunne tyde på. Så til slutt: Heikki Holmås var inne på at mangfold er bra. Det er jeg helt enig med SV og ham i med tanke på det flerkulturelle Norge. Dessverre – etter å ha fulgt denne debatten – ser det ikke ut til at mangfoldet på andre områder er så viktig, med tanke på barnevernsbarn, folk som står i rusbehandlingskø og folk som opplever at politiet ikke hjelper dem. Da er det tydelig at respekten for enkeltmennesker strekker seg ikke så altfor langt for dem som er aller mest høye, mørke, lave og lyse i denne debatten.