Olemic Thommessen (Høyre), 2012-12-10:
Det er flott at vi har fått en melding om visuell kunst. Det er en fin oppsummering og gjennomgang av hele dette feltet, og det er mye bra i meldingen. Saksordføreren har på en god måte redegjort for hva vi er enige om, og hva vi ikke er enige om, men svært mye er vi enige om. Én ting er det som kommer opp i komitébehandlingen, en annen sak er at her er det en bred gjennomgang med mye stoff som vi egentlig ikke har befattet oss så mye med, og det tror jeg man kan tolke i retning av at dette er ukontroversielle ting. Utformingen av vår visuelle hverdag foregår i hovedsak utenfor det politiske rom, iallfall primært. Viljen til å investere i dette, viljen for det offentlige til å sette i gang utsmykningsprosjekter og holde seg med museer, henger sammen med den offentlige interesse som er rundt kunst, og den offentlige debatt som er rundt kunstlivet. I så henseende er også denne meldingen viktig, rett og slett fordi den bringer frem denne gjennomgangen, den bringer frem en debatt og en offentlig oppmerksomhet som tjener hele feltet. Når det nå er sagt at Høyre slutter seg til meldingen i store grep, vil jeg allikevel si at vårt utgangspunkt er nok en annen hovedkurs – eller iallfall en korrigert hovedkurs – enn det regjeringen legger opp til. Vi mener at meldingen har et nokså ensidig produksjonsfokus, mens vi vil legge opp til et sett av virkemidler som ville styrke etterspørselsperspektivet. Levekårsundersøkelsen for kunstnere viser med all ønskelig tydelighet at det er behov for å styrke inntektene. Der mener vi man kunne være mer kreativ, komme opp med flere forslag og ha en tydeligere kurs i retning av hvordan kunstnerskapene bygges og inntektene styrkes. Vi har da med litt vekslende tilslutning fra Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet foreslått fem konkrete saker som vi mener vil styrke nettopp dette perspektivet. Vi foreslår: en handlingsplan for innarbeidelse av bedre vederlagsordninger en gaveforsterkningsordning for kunstmuseenes innkjøpsfond en ordning med tilskudd til konsulentkompetanse for private utsmykningsoppdrag i offentlige rom en assistentordning med sikte på å gi etablerte kunstnere mulighet til å ansette nyutdannede kunstnere som assistenter en tilskuddsordning for å styrke norske galleristers deltakelse ved internasjonale kunstmesser La meg knytte noen kommentarer til de enkelte forslagene. For det første når det gjelder vederlagsordninger: Der har regjeringen i og for seg kommet det et stykke i møte i meldingen, der det pekes på muligheter for et pilotprosjekt, og iallfall at man vil utrede dette. Dette er en gammel sak som vi har arbeidet med i mange år. Det har vært ulike former for vederlag i norsk kunstliv i kanskje 20 år, mulig mer. Dette vet vi mye om. Det er egentlig bare et spørsmål om å finne pengene og å finne adressatene. Jeg mener at det bør være åpenbart at statlig finansierte kunstmuseer som holder utstillinger som ikke har salg til formål, gis et vederlag som vil kunne styrke inntektene til de kunstnere det dreier seg om. Så foreslår vi en gaveforsterkningsordning for kunstmuseenes innkjøpsfond. Innkjøpene i kunstmuseene er en tilbakevendende hodepine for norske museer. Det er svært lite penger. Selv på Nasjonalmuseet er det ganske trangt i forhold til hva man kunne ønske seg, for ikke å snakke om de mer regionale kunstmuseene. En gaveforsterkningsordning ville inspirere private bidragsytere til å gi midler til innkjøp. Det er det god tradisjon for – det er mange givere av kunst i Norge. Samtidig har kunstmuseene innkjøpskomiteer som har høy integritet. Vi kjenner mange historier om fornærmede givere av gaver som har blitt avvist av innkjøpskomiteen. Jeg tror ikke det er noen fare for at man ville bli ledet ut i noe uføre selv om man hadde hatt en ordning der staten bidro til innkjøpene, kanskje som en ordning i tillegg til at man øker innkjøpsfondene i museene. Da ville man rett og slett kunne få flere penger ut av det. Så fremmer vi et forslag om offentlig tilskudd til konsulentbistand og privat utsmykning i offentlige rom. Mange offentlige rom – for ikke å si de fleste når man ser ut her på gater og plasser – er det private gårdeiere som kontrollerer. Mange av disse har interesse av å smykke ut, men kanskje er det en terskel å komme over for å få god kompetanse og styrke kompetansen inn i disse utsmykningsprosjektene. Vi tenker at en egen ordning for dette ville bidra til at dette ville komme på agendaen i flere utbyggingsprosjekter. Dette er noe arkitektene ville vært klar over og jobbet for, for å styrke de offentlige rommene som de er utformere av i dag. Vi tror dette ville være et godt grep for å styrke både den visuelle kvaliteten og kunstnærværet i våre offentlige rom, og vi foreslår altså dette. Så har vi, sterkt inspirert av Unge Kunstneres Samfund, foreslått en assistentordning for nyutdannede kunstnere med sikte på overføring av kunnskap fra eldre kunstnere. Dette synes vi er et veldig kreativt og godt forslag. Det å være i en assistentposisjon, lærlingposisjon, har århundrelange tradisjoner i kunstlivet – det å overføre kunnskap. Den kunnskapen vi snakker om her, dreier seg jo ikke bare om å overføre kunnskap om hvordan man bygger opp et kunstnerskap, altså i forhold til utstillinger, markedsføring og den type ting, men det handler også om overføring av håndbåren kunnskap, av utviklingen av det kunstfaglige i et en-til-en-forhold, som jeg tror vil være svært interessant å følge opp. Jeg tror det ville styrke unge kunstneres vei ut i en ganske krevende hverdag der man står overfor et felt som også har sterke kommersielle aktører, som har gallerister, som gir muligheter, men som også krever sitt. Så mener vi at det er grunn til å se nærmere på formidlingen av norsk kunst i utlandet. Jeg har merket meg at man her har kommet meg i forkjøpet. Statsråden har spart seg for et spørsmål i denne saken ved å ta opp saken om OCA. Det er meget å si om OCA, og jeg regner med at vi får anledning til å komme tilbake til det, men jeg tror man må ta inn over seg at OCA uansett hva man kommer frem til, treffer ganske smalt. Det er en relativt liten del av norsk kunstformidling som vil kunne skje gjennom OCA, i alle fall med dagens modell. Utenriksdepartementet har også sin ordning, men det å bygge kunstnerskapene i det internasjonale, store, kommersielle markedet, som er et meget stort marked, er en galleristjobb, med alt det betyr. Dessverre er det slik at vi har relativt få gallerister, hvis noen overhodet, som har rygg nok til å gå ut og være deltakere på de store messene. Det koster mange penger å gjøre det, og det er krevende å komme inn og krevende å komme i posisjon. Vi foreslår en tilskuddsordning for norske gallerister nettopp for å få til dette, og for å bygge opp i alle fall noen gallerier i Norge som vil kunne bære norske kunstnernavn ut i verden. Blant verdens 500 mest omsatte kunstnere i dag, er det én norsk, og det er Bjarne Melgaard. Så var det en viss overraskelse for min del å konstatere at 250 er kinesere, men det er kanskje noe vi kan merke oss i denne delen av verden, at vi i vest ikke er så enerådende på disse områdene som vi skulle tro. Men i alle fall: Jeg synes det er litt synd at regjeringspartiene ikke har kommet noen av disse forslagene i møte. Samlet sett staker de ut en annen kurs som rett og slett er mer etterspørselsorientert, som ville gi et mer selvstendig kunstliv, og slik sett være mer fristilt også i den maktdiskusjonen vi har rundt norsk kulturliv. Jeg tar opp de forslagene som Høyre er medforslagsstiller til.