trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
På tampen av debatten er det et par saker i denne budsjettinnstillingen som fortjener litt ekstra oppmerksomhet. Ikke store saker, men desto mer betydningsfulle for dem det gjelder. Den ene er bevilgningen på 1 mill. kr til Fossumkollektivet i Spydeberg. For dem som ikke vet hva Fossumkollektivet er, kan jeg fortelle at det er en behandlingsinstitusjon for unge narkomane som er til behandling under tvang. Regjeringspartiene i Stortinget, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, foreslår at institusjonen skal få 1 mill. kr i 2006, slik at de unge narkomane som bor i kollektivet, fortsatt skal få det skoletilbudet som de har hatt ved skolen i en årrekke. Det er ganske oppsiktsvekkende at Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre stemmer mot et slikt forslag. Med et slikt tilbud bygger disse nedkjørte ungdommene seg opp til å møte hverdagen utenfor kollektivet, og fyller opp de hullene i utdanningen som de har, før de starter i den videregående skolen. Fossumkollektivet har siden 2003, da de mistet den faste statsstøtten, jobbet aktivt med å få til en finansiering av skolen. Men den forrige regjeringen var ikke villig til å bevilge midler til andre enn Tyrilistiftelsen. Fossumkollektivet fikk ingenting, selv om det er sammenlignbare institusjoner. Derfor er det bra at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV har ryddet opp. Jeg tror vi må ta innover oss at slike institusjoner må ha et skoletilbud, og at bygdas grunnskole eller den videregående skolen ikke er alternativet fra dag én. Derfor har også departementet innsett at det må en ny ordning på plass, forhåpentligvis allerede fra 2007. Den andre saken er støtte til studieforbundene. Studieforbundene gjør en meget god jobb. Ikke minst gjør de en god innsats for dem som sitter nederst ved bordet, og vi burde bekymre oss mer for disse. Derfor er det viktig at alle partiene, med unntak av Fremskrittspartiet, ber om at Regjeringen følger utviklingen nøye og kommer tilbake i revidert nasjonalbudsjett dersom det viser seg at utviklingen blir negativ for disse gruppene. Til slutt: Komiteens leder påpekte veldig sterkt i sitt innlegg at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstres utdanningsbudsjett var 70 mill. kr høyere enn Regjeringens. Det representanten Eriksen glemte, var at kommunene og fylkekommunene har fått nesten 4 milliarder kr mer enn det hennes regjering foreslo. En stor del av dette vil gå til skole og utdanning. Da blir 70 mill. kr småpenger.
Trond Helleland (Høyre), 2005-12-14:
Det skjer svært mye spennende ved Høgskolen i Buskerud om dagen. Det er god tilgang på studenter, og høgskolens avdeling i Drammen flytter fra korridorer og bomberom til splitter nye lokaler i desember neste år. Kunnskapsparken Papirbredden er navnet, og beliggenheten ved Drammenselven og samarbeidet med Handelshøyskolen BI og andre aktører vil gjøre dette til et svært attraktivt studiested. Dette er et løft vi trenger for høyere utdanning i Buskerud. Og vi trenger virkelig et løft. Buskerud har færrest studieplasser i landet pr. innbygger, og Drammen er den av de større byene i Norge som har færrest studenter. Alt ligger nå til rette for en vekst, og for å gi dagens studenter og ansatte verdige arbeidsforhold. I valgkampen var det bred enighet om behovet for å gi Drammen som studiested en sårt tiltrengt oppgradering. Thorbjørn Jagland skrev til og med kronikker om dette, og det var helt klart at Arbeiderpartiet ville følge opp dette når de kom i posisjon, hvis de gjorde det. Det var derfor gledelig at statsbudsjettet for neste år la inn ekstra husleiemidler for 2006, slik at man kunne komme i gang. Drammen kommune har i mange år bidratt med midler på eksisterende studiested, og nå har kommunen kjøpt tomt og lagt til rette for Kunnskapsparken. Jeg er derfor svært godt fornøyd med den merknaden som Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har lagt inn, der en ber departementet vurdere mulighetene for en ytterligere økning av husleiemidlene for 2007, slik at høgskolen kan ta i bruk de arealer som er nødvendige for å gi plass for alle høgskolens aktiviteter i Drammen. Grunnen til at det er viktig med dette signalet nå, er at høgskolen er leietaker hos Entra Eiendom, og de trenger en forsikring om at høgskolen vil ta i bruk og leie de lokalene de har ytret ønske om. Det er derfor skuffende at regjeringspartiene ikke har sluttet seg til denne merknaden, spesielt når jeg ser at de samme partier har gått sammen om en rekke merknader som tar opp ulike forhold, også økonomiske, ved andre høgskoler. Jeg håper at kunnskapsminister Djupedal raskt kan komme på banen og gi forsikringer om at man ønsker at Høgskolen i Buskerud skal kunne ta i bruk de ledige arealene ved den nye kunnskapsparken i Drammen. Det skjer svært mye positivt i Drammen for tiden, og en ny kunnskapspark ville være kronen på verket i den positive byutviklingen vi nå ser. Høgskolen oppfattes som en samfunnsbygger og har utløst mye godt samarbeid i drammensregionen. Et eksempel er at Drammen folkebibliotek, fylkesbiblioteket og høgskolebiblioteket har gått sammen om et nytt felles bibliotek i den nye kunnskapsparken. Det internasjonale kultursenteret er lokalisert samme sted, likeså Union Scene og andre spennende institusjoner. Nå håper jeg at alle de vakre løftene fra Arbeiderpartiet og SV i valgkampen blir til noe mer enn løfter, og at Regjeringen signaliserer full støtte til Papirbredden – Drammen Kunnskapspark.
Inge Lønning (Høyre), 2005-12-14:
Øystein Djupedal er Norges første kunnskapsminister. Det ville ikke forbause meg om han også skulle bli den siste. Jeg tenker ikke nå på valget av tittel, for det står selvfølgelig enhver statsråd fritt å velge hvilken tittel han måtte ønske, men konstruksjonen av hans departement avtegner seg i budsjettet på en måte som er en alvorlig trussel mot i hvert fall det høyere utdanningssystemet i Norge og forskningen i Norge. Det er mye som tyder på at kunnskapsministeren kommer til å måtte bruke all sin politiske kraft på å mislykkes i å innfri Regjeringens barnehageløfter og derfor ikke kommer til å ha noen politisk tyngde i det hele tatt å legge bak forskningspolitikken og politikken for høyere utdanning. Det mest interessante i denne debatten er diskusjonen om behandlingen av friskolene. Statsråden svarte i et tidligere replikkordskifte at det ikke lå noen politiske vurderinger bak det kuttet man har foretatt. Det var en ren statistisk byråkratisk vurdering som tilsa at elevtallet i private skoler kom til å bli langt lavere enn antatt. Da er det vanskelig å forstå hvordan den samme statsråd kan finne det nødvendig å innføre standrett for å forebygge en dramatisk økning av antallet friskoler og elever som går i frie skoler. Her er det noe som ikke henger i hop, og jeg håper at kunnskapsministeren kan avklare det. Så langt er de svarene han har gitt, i hvert fall et klart symptom på at han ikke har overoppfylt sin opplysningsplikt i forhold til Stortinget, for å si det forsiktig. Representanten Huitfeldt erklærte uten forbehold av noe slag at land som har et stort innslag av friskoler, er de land som har de største sosiale forskjellene. Hun gjorde ikke noe forsøk på å begrunne en så oppsiktsvekkende påstand, men det kunne jo være nærliggende å spørre representanten Huitfeldt om hun noensinne har besøkt Danmark, som er det nordiske land som suverent har det største innslag av friskoler, og har hatt det i flere tiår. Jeg har ikke registrert at de sosiale forskjellene i Danmark atskiller seg dramatisk fra de tilsvarende forhold i Norge. Hvis Anniken Huitfeldt sitter inne med kunnskap som gjør det mulig å underbygge den oppsiktsvekkende påstanden, burde hun dele den kunnskapen med resten av Stortinget.
Inge Lønning (Høyre), 2005-12-14:
Først en liten bemerkning til representanten Reikvam, som åpenbart har hørt et annet innlegg enn det jeg holdt. Jeg har ikke snakket om noe anslag mot høyere utdanning. Derimot har jeg påpekt at den måten den nye regjeringen har valgt å konstruere Kunnskapsdepartementet på, nesten uunngåelig vil føre til at deler av den overmåte store saksporteføljen kommer til å bli nedprioritert, fordi det er overført en svært stor portefølje som aldri har ligget i det departementet før, og som er en av de vanskeligste porteføljene i norsk politikk overhodet. At det fører til at den politiske tyngde som statsråden måtte ha, vil bli investert helt andre steder, var fra min side en prognose, og så får vi se etter hvert hvordan det kommer til å slå til. Representanten Reikvam kaller 25 milliarder kr for en justering. Det er jo rimelig raust, selvfølgelig. Min lille antagelse var egentlig bare at det ikke er kunnskapsministeren som har tatt initiativet eller presset på for å få redusert overføringen til Forskningsfondet, og jeg vil anta at representanten Reikvam også anser det som en rimelig arbeidshypotese. Det kan bare bety én ting, nemlig at i den interne dragkamp som foregår i enhver regjering, har kunnskapsministeren tapt en viktig sak. Ryddigheten rundt flertallsregjeringens kommunikasjon med Stortinget er ikke blitt større ved at kirkeministeren fant grunn til å tre inn som forhenværende utdanningsminister. Det økte uryddigheten enda mer. Og jeg synes denne debatten – hvis det ikke kommer noen ytterligere avklaring fra Regjeringens side – har etterlatt et inntrykk av flertallsparlamentarismens aller svakeste side, nemlig fristelsen til maktmisbruk og til en lukket og uryddig kommunikasjon, både i forhold til Stortinget og i forhold til dem som rammes av den måten Regjeringen utøver sin makt på. Det er greit nok at Regjeringen er allergisk mot private høyskoler. Det fremkommer åpenbart, både gjennom det opprinnelige budsjettforslag, og gjennom de ytterligere kutt som de rød-grønne partiene i komiteen har gjennomført, og som ikke har noen annen begrunnelse enn at disse skolene er private. Det er ikke gitt noe tilløp til begrunnelse av saklig art for de kuttene man har foretatt. Det er greit at man ønsker å flagge at man vil bekjempe private skoler, men et minstemål av ryddighet bør det være. Og det er ikke alminnelig kost i Norge at Regjeringen bruker sin makt med tilbakevirkende kraft overfor borgere som har brukt sine rettigheter i god tro.
Inge Lønning (Høyre), 2005-12-14:
Jeg registrerer med interesse at det er kulturministeren som har overtatt som utdanningsminister. Jeg tror ikke det styrker kunnskapsministeren vesentlig, for å si det med et understatement. Representanten Huitfeldt ble tidligere i debatten spurt om hun noensinne har vært i Danmark. Etter hennes siste innlegg konstaterer jeg at svaret på det er nei. Hennes henvisning til forskningsrapporten fra Sverige har ingenting med den påstanden hun fremsatte, å gjøre. Hun fremsatte en helt generell påstand om «land», mens forskningsrapporten fra Sverige dreier seg om interne svenske forhold. Det er med respekt å melde et økseskaft. Så konstaterer jeg at representanten Reikvam bekrefter at det er en målrettet og ønsket politikk når man rammer akkurat de private høyskolene. To høyskoler i Oslo har de rød-grønne plukket ut, og én i Bergen. Etter Reikvams innlegg kan det bare oppfattes slik at det er med overlegg man ønsker å ramme disse skolene. Politisk oppsiktsvekkende er det at Senterpartiet er med på dette korstoget mot alt som heter privat virksomhet på både høyskolenivå og andre nivå i det norske utdanningssystemet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-12-14:
Flere av årets høststormer har handlet om kunnskapsministerens utspill. Vi har hatt storm om forbud mot bordvers i skolehverdagen, vi har hatt storm om foreldrenes evne til å ta seg av barna sine, og nå har vi fått storm om friskolene. Dette siste utspillet om å nekte lovlig godkjente friskoler å få starte opp som planlagt, vitner etter mitt syn både om mangel på nødvendig respekt for foreldre, elever og lærere, og en mangel på sans for det samfunnsbyggende arbeid som det sivile samfunn står for i Norge. Responsen har da også vært entydig: et bredt engasjement hos folk flest som vil ha seg frabedt denne formen for overstyring. Foreldre har rett til å velge alternativ skolegang for sine barn. Denne retten er ikke hentet ut av luften. Den er en menneskerett. Dette er rettigheter som vi som nasjon og som nasjonalforsamling har forpliktet oss på, men slike hensyn teller åpenbart ikke tungt nok for statsråd Djupedal. Han har nå vist at han er klar til å sette en strek over etablerte rettigheter, for å få sin vilje. Det er alvorlig. Disse rettighetene er ikke en uforpliktende meny vi kan plukke fra i festtaler og ved andre passende anledninger. De skal til syvende og sist være styrende for vårt politiske arbeid. Djupedals grep overfor friskolene er et eksempel på vilkårlig maktutøvelse. Statsråden setter foten ned for alle friskoler, uten noen prosess i forkant, uten å følge vanlige spilleregler for hvordan lover endres i landet. I sin formelle kommunikasjon med Stortinget har han sågar gitt inntrykk av at de foreliggende søknadene skulle behandles etter vanlige forvaltningsrettslige prinsipper. Det er grunn til å minne om, og samtidig etterlyse svar på de spørsmål som er blitt stilt om informasjon til Stortinget, at flertallsregjeringer ikke er en konstruksjon som fritar statsråder fra alminnelig informasjonsplikt overfor Stortinget. Aller mest overraskende finner jeg det at kunnskapsministeren har instruert Utdanningsdirektoratet om ikke å behandle søknader om godkjenning etter friskoleloven. Det er svært oppsiktsvekkende at statsråden ber et direktorat om ikke å følge norsk lov. Statsråden forskjellsbehandler. Godkjente skoler som av ulike grunner allerede har startet opp i høst, tolereres, mens godkjente skoler som ennå ikke har startet opp, ikke tolereres. Dette kaller jeg vilkårlighet. I denne budsjettdebatten er det også stilt berettigede spørsmål om de budsjettmessige implikasjoner ved denne bråstoppen. La meg avslutningsvis si at jeg har registrert at statsråd Djupedal ved noen anledninger har tatt Kristelig Folkepartis lokalpolitikere og fylkespolitikere til inntekt for sitt grep. Det bør han slutte med. Det er det ikke noe grunnlag for. Våre fylkespolitikere har sagt sin mening om søknader, slik loven krever at de skal gjøre. De har gjort jobben sin. Men det betyr ikke at statsråden kan ta Kristelig Folkeparti til inntekt for den måten han nå utøver sin makt på overfor friskolene. Det er det intet grunnlag for. Våre fylkespolitikere slutter fullt ut opp om det Kristelig Folkeparti har sagt, og måten vi har reagert på i denne saken.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-12-14:
I Soria Moria-erklæringen står det at Regjeringen vil gjennomgå regelverk og støtteordninger for friskolene. I realiteten kunne vel Regjeringen skrevet at friskolene skal få gjennomgå, for det er det som nå skjer. Jeg synes kunnskapsministeren har en overraskende svak argumentasjon for det han har gjort. Jeg skjønner for så vidt godt at han trenger å ty til Kristelig Folkepartis fylkespolitikere for å understøtte argumentasjonen, men der har han altså ingen støtte å hente. Jeg skjønner også at tidligere utdanningsminister Giske måtte tre støttende til her i forhold til argumenter, men de argumentene Giske kommer med, holder ikke vann. Foreldreretten er ingen plikt til å betale for en hvilken som helst skole, sier statsråd Giske. Nei, det er det ikke, men det er faktisk slik at man ikke kan respektere foreldreretten og internasjonale konvensjoner om denne, og ikke gi støtte til alternative skoler. Det er jo det som er poenget, at Regjeringen setter til side gjeldende rettighetslov om støtte til alternative skoler, det være seg skoler med alternativ pedagogikk eller livssynsskoler. Det hadde ikke velgerne grunn til å vente, etter det som ble sagt fra Soria Moria og fra diverse talere fra regjeringssiden i valgkampen. Så får vi en leksjon her om overslagsbevilgninger. Statsråd Giske sier at dette er å sammenlikne med om man skulle få kritikk i Stortinget fordi man ikke hadde tatt hensyn til i overslagsbevilgningene om arbeidsmarkedstiltak eller dagpenger at en bedrift skulle gå over ende. Det er en sammenlikning som overhodet ikke holder vann, for det man her har gjort, er en regelendring. Man setter gjeldende regler ut av spill – det er en regelendring. Og en regelendring skal få konsekvenser for en overslagsbevilgning. Det spørsmålet som er stilt her i dag, er om den regelendringen som Regjeringen vedtok i forgårs, ligger inne i den overslagsbevilgningen som Stortinget vedtar i dag. Jeg skjønner at svaret på det er nei. Det betyr at man har brutt med de vanlige spilleregler i forhold til overslagsbevilgninger, fordi den informasjonen egentlig burde ligge til grunn for utmålingen av slike bevilgninger. Det kommer vi sikkert tilbake til. Dette er et uttrykk for en innføring av en vilkårlig forvaltningspraksis, for forskjellsbehandling mellom ulike søkere. Saken kommer nok til å få sitt etterspill både i denne salen og i andre saler, fordi saken reiser både rettslige, prinsipielle og ideologiske spørsmål som denne debatten ikke har besvart.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-12-14:
Når man lytter til debatten, kan man bli litt i tvil om hvem som er utdanningsminister, men jeg tar gjerne debatten med statsråd Giske. Han har en beskrivelse av historien som er helt feil. Den friskoleloven som Kjell Bondevik la fram og fikk vedtatt i Stortinget, ble den gangen vedtatt mot Arbeiderpartiet og – den gangen – Sosialistisk Folkepartis stemmer. Friskoleloven som Kjell Magne Bondevik la fram her i salen midt på 1980-tallet, ble for de aller fleste paragrafers vedkommende vedtatt mot Arbeiderpartiets og SVs stemmer. Så denne framstillingen, at man har stått sammen om denne lovgivningen, er med respekt å melde feil. Det er også feil at ikke tidligere lover, fra midt på 1980-tallet og fra 1960-tallet, hadde en åpning for at det kunne gis tilskudd til skoler som hadde paralleller i det offentlige skoleverket, som ikke var rene alternative skoler, men som fylte et kvantitativt behov. Den hjemmelen var i begge lovene. La meg bare til slutt konstatere(presidenten klubber) at ut fra det som er sagt, kommer Stortinget(presidenten klubber) til å vedta et budsjett som bygger på … (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-12-14:
Det er en viktig opplysning, president! Kan jeg få lov til å fullføre innlegget?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-12-14:
Den halve setningen vil da være at Stortinget er i ferd med å vedta et utdanningsbudsjett hvor anslaget på privatskolekapitlet ikke inneholder konsekvensen av en regelendring som Regjeringen har vedtatt.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Da den forrige regjering la fram sitt budsjettforslag, var det flere hedmarkinger enn meg som fikk kaffen i halsen over spesielt ett forslag som gikk på utdanning. Regjeringen foreslo med et pennestrøk å legge ned studiestedet Evenstad i Stor-Elvdal i Hedmark. Det samme gjaldt en avdeling i Sogn og Fjordane. Ved å fjerne 70 av 110 måltallsplasser ville Regjeringen rasert Evenstad og lagt utdanningsmulighetene der døde. Dette kom som et sjokk på hele hedmarksbenken, fordi Evenstad er det eneste utdanningsstedet med skog- og utmarksfag på høgskolenivå, og er helt avgjørende viktig i kompetanseoppbyggingen og formidlingen av kunnskap rundt de utfordringene som legger premissene for utviklingen i Distrikts-Norge. Evenstad har stor formell kompetanse på professornivå, og har en stor forskningsproduksjon av høy internasjonal kvalitet. Det et nasjonalt spissmiljø for forskning på rovvilt og hjortedyr, og Evenstad er en viktig del av et stort nasjonalt og internasjonalt forskernettverk. Kort sagt et levedyktig, viktig og enestående utdanningssted med stadig økende studentantall. Dette foreslo altså Bondevik-regjeringen å legge ned. Det er ikke rart at dette skapte sjokk i Hedmark fylke. Dette kom som lyn fra klar himmel. Aldri hadde nedleggelse av Evenstad blitt drøftet med høgskolen, ikke i noen åpne politiske miljøer var dette blitt diskutert, ikke engang Høyres egne politikere hjemme var kjent med dette før det plutselig kom som forslag i budsjettet – uten noen god forklaring. Og tro meg, vi spurte, men vi fikk ikke noe godt svar på hvorfor forrige regjering valgte å foreslå å legge ned dette levedyktige utdanningsstedet. Svaret må rett og slett bare være at mer sentralisering av utdanning er en ønsket politisk utvikling. Heldigvis har vi fått et nytt flertall i utdanningspolitikken. Det er ikke rød-grønn politikk å legge ned levedyktige studiesteder i distriktene, og vi kan puste lettet ut over at Evenstad ikke legges ned. Bondevik-regjeringens forslag om å legge ned studiestedet var et svik mot distriktene. Det var et svik mot skog- og utmarksnæringen, og det var et skritt i retning av mer sentralisering av utdanning. Det er jeg glad for at den nye regjeringen ikke aksepterte.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-12-14:
Det er mange elever, foreldre og lærere som har forholdt seg til lovlig fattede vedtak og planlagt sin fremtid ut ifra disse. Med et pennestrøk sørger den nye kunnskapsministeren Øystein Djupedal for å knuse elevenes drømmer. Jeg synes det er ganske påfallende i denne saken at statsråd Djupedal overhodet ikke forholder seg til elevenes valg, deres ønsker, deres drømmer, eller til de lærerne som ønsker å søke seg til nye skoler, deres drømmer for hvilken skolehverdag de ønsker å etablere for elevene. Jeg synes statsråden møter Stortinget på en arrogant måte. Han får god anledning til å tilbakevise det i sitt neste innlegg, nemlig i forhold til å besvare noen av de spørsmål som er stilt. Det er alltid viktig å lytte til argumenter, men hovedargumentet til Øystein Djupedal om at disse private skolene, eller friskolene, er en trussel mot de offentlige skolene, det er målt og veid av Utdanningsdirektoratet og av departementet og ikke funnet holdbart. Da er det et sentralt spørsmål, nemlig spørsmål 1, til statsråd Djupedal: Hvilken ny informasjon, hvilken dokumentasjon utover politiske påstander og ideologi, har departementet og Regjeringen i forhold til nå å begrunne friskolestoppen med at de nye skolene er en trussel mot den offentlige skolen? Det andre spørsmålet som er stilt og foreløpig ikke besvart, er: Hvorfor valgte statsråden å unnlate å informere Stortinget om friskolestoppen mens Stortinget behandlet Kunnskapsdepartementets budsjett? Dette er et ganske sentralt spørsmål, ikke fordi det nødvendigvis berører informasjonsplikten, men fordi det sier ganske mye om hvordan den nye regjeringen har tenkt å opptre overfor Stortinget – om det er flertallsarroganse som ligger bak, eller om man rett og slett ikke våget å legge frem dette vedtaket mens Stortinget ennå behandlet budsjettet. Det tredje spørsmålet, som også står ubesvart, er om Regjeringen har budsjettert med at de 40 skolene skulle starte opp eller ikke. Dette har Stortinget stilt en serie spørsmål om under behandlingen av finansinnstillingen og Utdanningsdepartementets budsjett. Jeg synes at statsråden nå skal benytte sjansen til å besvare disse tre spørsmålene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-12-14:
Det er ingen som setter spørsmålstegn ved en ny regjerings rett til å legge frem en ny lov som innebærer en ny holdning til friskoler. Men det er ikke det denne saken dreier seg om. Det er ikke slik som Inge Ryan sier, at dette er et dypt ideologisk spørsmål. Det er et spørsmål om loven skal ha tilbakevirkende kraft eller ikke. Det er det denne debatten dreier seg om. Hva som har vært selve grunnlaget for den beslutningen som statsråden sier ble tatt på mandag, hvilke faglige vurderinger som har ligget til grunn for at man nå mener at de skolene som hadde fått tillatelse til å drive, er en trussel mot den offentlige skolen – det er det denne debatten dreier seg om. Jeg registrerer at statsråden fortsatt ikke har besvart hvilke faglige vurderinger som lå til grunn for den beslutningen. I hele går sa statsråden at det hadde vært en lang prosess før man kom frem til denne beslutningen. Det var ikke noe hastevedtak, ble det sagt. Men i forrige innlegg sa den samme statsråden at man ikke kunne informere Stortinget tidligere, fordi beslutningen ble tatt på mandag. Betyr det at man tok denne beslutningen i løpet av én dag? I så fall er det jo enda mer oppsiktsvekkende at man kan bruke faglige vurderinger i sin begrunnelse for å trekke tilbake den godkjenningen som mange skoler har fått. Representanten Rolf Reikvam sa i sitt innlegg at vi skal være på vakt mot en utvikling av flere private skoler, så ikke de truer den offentlige skolen. Men det er ingen som er uenig i det heller. Det er ingen som er uenig i at vi må sørge for at vi får en utvikling som gjør at de offentlige skolene og friskolene kan utvikle seg side om side. Det var jo et godt samarbeid med bl.a. representanten Rolf Reikvam i forrige periode som sikret dette. Men nå har man nettopp med grunnlag i den loven som ble vedtatt i forrige stortingsperiode, gitt godkjenning til nye skoler, og med et pennestrøk og åpenbart en skandaløst dårlig saksbehandling uten faglig grunnlag – vi har i hvert fall ikke hørt noe om det så langt – sørget for at disse godkjenningene blir trukket tilbake. Jeg gjentar spørsmålet til statsråden: Hvilke faglige vurderinger er det som ligger til grunn for at man nå har trukket tilbake de godkjenningene som var gitt, som åpenbart ikke var kjent da Utdanningsdirektoratet og Utdanningsdepartementet gav disse godkjenningene?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-12-14:
På slutten av denne debatten har tåken lettet, i hvert fall lite grann. Jeg merker meg at statsråden i sitt siste innlegg bekreftet at det ikke er noen faglig vurdering som ligger til grunn for det vedtaket som er gjort. Han sier rett ut at det faglige grunnlaget er politikk. Da må jeg konstatere at det er ingen prosess, ingen faglig vurdering, men bare ren og rå maktutøvelse. Det er helt åpenbart at en regjering som har flertall, både kan og vil bruke sin makt. Det betyr også at det er grenser for hvor mye en opposisjon kan bidra til å svekke en statsråd. Men når kunnskapsministeren blir satt under ren administrasjon av kulturministeren i egen regjering, tar man også autoriteten fra ham.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-14:
Da SV gikk til valg denne gangen, var to av de desidert viktigste sakene våre å få en bedret kommuneøkonomi, slik at vi kunne få mer velferd ute i kommunene, og å slå ring om enhetsskolen og stanse privatiseringen av skolen. Denne høsten har vært god for SV i så måte. Vi har for det første fått en kommuneøkonomi som ordførere og kommunestyrer rundt i landet er godt fornøyd med. De drikker ikke champagne og heiser flagget, men de sier at dette ble til å leve med. Så har vi i tillegg nå endelig tatt grepet for å få stoppet en privatisering av skolen, som etter SVs mening ville vært svært, svært skadelig hvis den hadde fått fortsette slik den startet under den forrige regjeringa. Noe av det mest fundamentale og viktige for å utligne forskjeller mellom folk i det norske samfunnet har vært den enhetsskolen som vi møysommelig har bygd opp, helt fra mellomkrigstida og fram til i dag, og som den Høyre-dominerte regjeringa begynte å skulle rive ned stein for stein. Heldigvis fikk vi et regjeringsskifte, der vi nå er nødt til å sette ned foten, sette på plass igjen de steinene som var tatt ut av byggverket, og gjøre byggverket enda bedre enn før. Jeg har forståelse for at opposisjonen er kritisk til det som nå skjer. Ja, fordi det er forskjell i ideologi mellom SV og Høyre, vil det i slike situasjoner bli uenighet, og det skal det være. Dette handler om hva slags type samfunn vi vil ha. SV er for et samfunn der det er størst mulig likhet mellom folk, og da ønsker vi å ha en skole som gjør at alle uansett bakgrunn skal få det samme tilbudet, fra de er små og fram til de er ferdig utdannet ved høyskole/universitet. Derfor har jeg respekt og forståelse for at opposisjonen er sterkt kritisk til det som nå kommer fra kunnskapsminister Djupedal, som jeg syns har gjort en god jobb i denne saken. Jeg har full forståelse for det, men jeg ber også om forståelse for at dette er helt i tråd med det som den rød-grønne regjeringa ønsker. Det handler faktisk om et skille i norsk politikk, om hva slags samfunn vi vil ha.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-12-14:
Ingen skal vera i tvil om at Senterpartiet har eit sterkt engasjement for ein god og gratis skule, for den særs verdfulle møteplassen som ein god lokal skule er. Det har òg vore eit av våre hovudargument for over lang tid å ha ført ein kamp for ein styrkt kommuneøkonomi. Vi er svært nøgde med at kommunane neste år får 5,7 milliardar kr meir enn i fjor, for vi veit at det betyr mykje for mange skular. Det Senterpartiet er med på i dag, er ikkje noko krosstog mot private skular. Vi har hatt ei klar haldning, og vi har framleis den same haldninga, at det skal vera rom for alternative val baserte på anten alternativ pedagogikk eller livssyn. Det står òg nedfelt i Soria Moria-erklæringa. Vi trur det er klokt av Regjeringa å ta seg god tid med gjennomgangen av regelverk og tilskotsordningar, for å få ein dialog med alle instansane på akkurat det feltet. Vi synest at Bondevik II tok på seg eit særs tungt ansvar med ein så stram kommuneøkonomi at mange offentlege skular vart utarma og mange måtte leggjast ned. Det var mange foreldre som ikkje hadde moglegheit til å nytta seg av den foreldreretten det er å velja ein offentleg skule for ungane sine, fordi tilbodet var lagt ned. Så er det no varsla ei mellombels lov. Ho skal til høyring. Så kjem det eit endeleg forslag til Stortinget. Då vil ein ha høve til å koma med sine innvendingar. Eg må få lov til å seia to ting til. Det eine gjeld vidaregåande skule. Det er ikkje tvil om at det i Rogaland har vore brei politisk motstand mot det innbrotet i eit geografisk vel gjennomdrøfta mønster som har vore på vidaregåande skule – eit mønster som Bondevik II forpurra. Så når det gjeld høgare utdanning: Vi er svært nøgde med at ein skal gå gjennom tilskotsordningane. Vi meiner det er nødvendig å sikra det verdfulle(presidenten klubbar) supplementet som dette skuleslaget skal vera. (presidenten klubbar) Heilt til slutt, president: Det er ikkje einsidige kutt her.(Presidenten klubbar igjen.) Rogaland høgskule er eit eksempel på ein privatskule som har fått auka … (Presidenten klubbar igjen.)
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-12-14:
Lat meg fyrst seia at eg skjønar veldig godt at Kristeleg Folkeparti sine fylkespolitikarar blir tekne til inntekt for å ha styrkt det fylkeskommunale tilbodet, og for å ha medverka til at ein får behalda eit gjennomdrøfta, etablert skulemønster. Eg skjønar det ikkje minst på bakgrunn av dei reaksjonane eg sjølv har registrert på området, bl.a. den letten Kristeleg Folkeparti sin komiteleiar i fylkestinget i Rogaland gav uttrykk for då fyrste runde med godkjenningar var klare frå den førre regjeringa og det ikkje vart godkjent så mange plassar som det var søkt om. Så ser eg at dette med å gi lova tilbakeverkande kraft, er ein annan diskusjon. Så til Senterpartiet sitt syn når det gjeld private høgskular. Eg skal bekrefta det Jon Lilletun her strekar under. Senterpartiet engasjerte seg for å få etablert Norsk Lærerakademi, med dei utdanningane dei har. Vi synest det er ein viktig institusjon, ein institusjon som i dag bidreg med forsking på viktige område – ja, men òg med profesjonsutdanning både av lærarar og av førskulelærarar. Vi er difor nøgde med at ein her skal få ein gjennomgang av tilskotsordningane til dei private høgskulane. Vi meiner dei utgjer eit viktig supplement. Vi meiner det er viktig med ein slik gjennomgang, fordi ein då får synleggjera kva den enkelte institusjonen betyr. Gjort er gjort i dette budsjettet. Men det er feil å bruka det slik det har blitt gjort i denne debatten, det er feil at denne regjeringa har innleia eit krosstog, som eg sa, mot dei private høgskulane. For det er eit uomtvisteleg faktum at det er ein privat høgskule som heiter Rogaland Høgskule, som har fått 1,3 mill. kr i pluss for å styrkja vernepleiarutdanninga.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-12-14:
La meg først si til statsråd Djupedal at det er ingen som er overrasket over at Regjeringen bruker denne adgangen til å endre politikken for friskoler. Regjeringen har lov til å endre politikk. Men det som gir grunnlag for undring – jeg tror man skal lete veldig lenge før man finner maken til en situasjon som den vi nå er vitne til – er at Stortinget i dag, om kort tid, er invitert til å gjøre vedtak om et tallbudsjett på statsrådens område som Stortinget nå vet er på feil grunnlag. Burde Stortinget vært kjent med det før man fatter vedtaket? For det er slik at så sent som 6. desember fikk Stortinget et brev – som svar på spørsmål fra Fremskrittspartiet – som sa at her går saksbehandlingen som vanlig. Det var grunn til – for komiteen og Stortinget – å tro at forutsetningene ville være slik de har vært hele tiden. Så ble vi senest i går informert – gjennom en pressekonferanse, avisene skriver til og med at to av Stortingets representanter ikke fikk være til stede og få informasjonen samtidig som offentligheten – om at Regjeringen har besluttet å endre reglene, i realiteten sette reglene ut av spill, som gjør at det må bli en annen anslagsendring for neste år. Det var altså 48 timer før denne behandlingen. Dermed vil Stortinget vedta et tallbudsjett i dag som bygger på feil forutsetninger. Og da henger det i lufta: Har statsråden feilinformert Stortinget i brev av 6. desember? Til det har statsråden i realiteten svart nei, for det var først på mandag den 12. desember man kom på dette. Den 6. desember hadde man noe annet i hodet sitt. Det er vel kanskje en rett som en flertallsregjering har, å heve seg litt over ting. Jeg synes likevel det er en ganske tvilsom situasjon som man her har kommet i, for – iallfall er det min erfaring etter å ha sittet i et par mindretallsregjeringer – hadde man gjort noe slikt 48 timer før en budsjettbehandling, hadde man gått meget raskt til Stortinget med den informasjonen. Det hadde stått om timer og minutter for å få den informasjonen fram til Stortinget, men det var tydeligvis ikke Regjeringen opptatt av. Vi har fått en flertallsregjering som bad om et mandat fra velgerne for nettopp å få et flertall for å kunne tilby forutsigbarhet, og ikke kaos, het det i valgkampen. Er det dette vi kaller forutsigbarheten norske borgere skal styres etter, så er det mange som har grunn til å være bekymret framover. Dette handler i aller høyeste grad om rettssikkerheten til norske borgere, retten til å kunne forholde seg til lovlig fattede vedtak fra norske myndigheter. Dette er en vilkårlighet som jeg synes er skremmende.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-12-14:
Det var innlegget til Senterpartiets parlamentariske leiar, Magnhild Meltveit Kleppa, som fekk meg til å ta ordet, og like eins eit intervju ho har gjeve til Dagen. Der seier ho at det er berre eit ostehøvelkutt som er gjort når det gjeld Norsk Lærerakademi Lærerhøgskolen. Når ein faktisk får kutta bortimot fjerdeparten av budsjettet, vil eg seie at det er ein grovt stilt ostehøvel. Det same gjeld i forhold til mange andre av dei private høgskulane. Slik eg kjenner til den rolla Senterpartiet spelte ved opprettinga av Norsk Lærerakademi Lærerhøgskolen, undrar eg meg over at ein aksepterer å gå inn på den linja. For då var nemleg partiet forkjempar for at ein skulle få ein skule som faktisk, på grunn av mangel på lærarar, skulle finansierast likt med dei offentlege. Difor synest eg at det som gjev grunn til frykt når det gjeld behandlinga av friskulelova i forhold til religiøse og pedagogiske alternativ, er korleis ein no ser at ein behandlar dei private høgskulane. Dersom ein tenkjer å vere like vilkårleg når ein har fått den nye lova på plass, så er det grunn til å frykte. Så har ikkje eg grunn til å tvile på det som statsråden seier om anslag. Det trur eg statsråden på, når han seier at det var slik. Men eg synest ikkje han har kommentert den endringa som skjedde då Regjeringa kom fram til den avgjerda på måndag. For det er opplagt at når ein gjorde det anslagsvedtaket og førte det vidare på grunnlag av at ein hadde 40 godkjende skular – det var det den førre regjeringa som gjorde – og så frys oppstarten av dei, må det verte eit anna sluttresultat. Det synest eg faktisk statsråden kunne erkjenne her i salen, at det må det verte. Eg mistenkjer han altså ikkje for å ha rota med det anslaget fram til den siste avgjerda kom. Men no må det verte eit anna tal, og det synest eg han faktisk burde erkjenne. Lat meg òg seie ein ting til. Ein prøver heile tida å ta Kristeleg Folkepartis fylkespolitikarar til inntekt for sitt syn. Det er ikkje tvil om at dei var skeptiske til ein del av dei godkjenningane som kom. Men det vi veit etter å ha vore i kontakt med dei, er at dei er heilt ueinige i at ein skal forvalte ei lov med tilbakeverkande kraft. Difor kan ein ikkje ta dei til inntekt for det grepet ein har gjort, med ein heilt uvanleg forvaltningspraksis. Berre framtida vil vise om det kan stå seg i ein rett. Difor vert det gale å ta desse politikarane til inntekt for det ein har gjort no, sjølv om dei var skeptiske til det høge talet på nye plassar som kom på plass.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-12-14:
Eg trur nok det ligg føre ein viss teljefeil her, eg har hatt ordet berre ein gong tidlegare. Men 3 er jo eit høgt tal å leggje saman til. Eg tok ordet fordi det ut frå statsrådens innlegg kunne høyrast ut som om vedtaket om den tilbakeverkande krafta for denne lova ikkje fekk innverknad på dei godkjende skulane. Det at ein faktisk trekkjer tilbake eller frys godkjenninga for 40 skular, må jo endre føresetnadene. Eg skjøner at ein vil kome tilbake og korrigere det, men det må endre føresetnadene. Og det synest eg statsråden må erkjenne i forhold til den debatten som har vore. Det var det fyrste. Det andre er at statsråden samanliknar det som tidlegare statsråd Clemet gjorde då ho behandla ankane, då ho overprøvde det som direktoratet tidlegare hadde kome fram til, og den frys-saka som no ligg føre; i begge tilfelle er det gjort ei politisk vurdering. Ja, men det er eit drygt stykkje frå det og til det som er ei legal saksbehandling, der ein har høve til å anke direktoratet sitt vedtak. Ein kan vere einig eller ueinig i det som dåverande statsråd Clemet gjorde, og det vil det vere forskjellige syn på i denne salen. Men det er ikkje mogleg å samanlikne dette med det å gje ei lov tilbakeverkande kraft, slik som det vert gjort her. Eg vil be statsråden om å seie når i etterkrigstida noko tilsvarande har skjedd i forvaltinga. Når er det gjeve tilbakeverkande kraft for eit vedtak som er gjort ut frå ei lov som eit fleirtal i Stortinget har vedteke? Det er det oppsiktsvekkjande. Det vert feil når ein seier at i begge tilfelle utøver ein politisk skjønn. Ja, men det er forskjell på å utøve skjønn ut frå saksbehandling etter eit lovverk slik som det er vedteke av Stortinget, og det som Regjeringa har gjort i dette tilfellet. Så var det ein ting eg ikkje fekk tid til å seie i stad. Det er fleire talarar som har sagt at ein har lagt ned så mange grunnskular no på grunn av den stramme kommuneøkonomien. Det er ikkje tvil om at det har vore ei medverkande årsak. Men når ein prøver å framstille det som om det har skjedd berre dei fire siste åra, vert det veldig gale. Når ein har vore i denne salen og jobba med dette gjennom 20 år, veit ein at det har vore ei temmeleg lik utvikling under forskjellige regjeringar, der kommuneøkonomien har vore eit tilbakevendande tema, uansett om det har vore ei arbeidarpartiregjering eller ei Bondevik I- eller Bondevik II-regjering. Det å bruke argumenta slik ein gjorde her, vert feil.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Vårt hjerte ligger hos de offentlige utdanningsinstitusjonene når det gjelder å prioritere midler og når det gjelder å styrke og bedre tilbudet. Men den private høyskolesektoren er en viktig del av det totale utdanningstilbudet i Norge. Den har framkommet gjennom historien ut fra behov som f.eks. ikke er dekket innenfor det offentlige utdanningssystemet, og den er et viktig supplement. Vi har ikke trukket tilbake noen finansiering ut fra den begrunnelse at ikke også det private høyskolesystemet er en viktig del av det totale utdanningstilbudet. Vi mener at det har en plass, og derfor var vi også med på å be om den felles loven vi har til behandling her i dag, slik at vi skulle ha større likeverdighet i faglige fullmakter og krav til virksomhetene og sikre studentenes rettigheter og plikter. Men det betyr ikke, og der vil jeg vise til innstillingen, at det er noen automatikk i likestilling av økonomiske forhold knyttet til faglig likeverdighet.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Jeg er enig med representanten Reikvam i at det kan være nyttig å ta en diskusjon om den store kunnskapsallmenningen. Det er interessant, og vi har i fellesskap bedt om å få tilbake en sak der vi kan se på hele etter- og videreutdanningssektoren, og der både studier som har betaling, og de som er gratis ute i kunnskapsallmenningen, bør tas med. Men det som er utgangspunktet for behandlingen av denne loven, var innspill fra høringsinstansene, først og fremst studentene, som gikk på at de var redd for at det å ta vekk formuleringen «som hovedregel» i lovteksten skulle gi en åpning for å innføre det som nå er den store diskusjonen internasjonalt, nemlig generelle studieavgifter. Vi ønsker å videreføre dagens regelverk og praksis, og jeg har ikke fått et eneste innspill om at noen har vært motstander av mulighetene for å ha tilbud både utenfra og fra offentlige institusjoner som man kunne benytte seg av, og f.eks. ta egenbetaling for. Det ville rett og slett være å stoppe muligheten for en slik utvikling hvis vi her og nå skulle si at alt skulle være gratis, også i den store kunnskapsallmenningen.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Jeg tror ikke jeg skal videreføre debatten om å bruke ordene «supplement til» eller «tillegg til» når det gjelder omtale av det private høyskoletilbudet. Jeg har fastslått at det er en del av det totale utdanningstilbudet i Norge. Vi behandler her i dag en felles lov for både offentlige og private universiteter og høyskoler. Vi er for både at vi skal sikre studentenes rettigheter og plikter, og at vi skal stille likeverdige krav til virksomhet og sikring av faglige fullmakter. Men det er fortsatt slik at ved prioritering av ressurser vil vi prioritere det offentlige universitets- og høyskolesystemet. Jeg vil bare minne om at da representanten Sortevik og Fremskrittspartiet skulle prioritere i budsjettet, valgte de f.eks. å kutte 3 mill. kr som skulle brukes til å kartlegge tilgjengeligheten for funksjonshemmede innenfor det offentlige universitets- og høyskolesystemet. Det er også en prioritering. Vi var uenig i den. Når det er ansatt rektor, synes vi det er uryddig å skulle be styret utpeke egen styreleder. Da ville det bli vanskeligheter i forhold til rekruttering av eksterne styremedlemmer.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Som representanten Meltveit Kleppa sier, stemmer det at vi ønsker å videreføre dagens regelverk og praksis. Det betyr at vi først og fremst har lagt vekt på høringsinstansenes, studentenes, synspunkt, der man rett og slett ønsket å lovfeste et gratisprinsipp som skulle hindre nye former for egenbetaling. Ut fra det høringsinstansene sier, har i hvert fall ikke jeg registrert at noen har hatt sterk motstand mot det tilbudet som også offentlige utdanningsinstitusjoner hadde, enten det nå var desentralisert, ute på nett eller knyttet til etter- og videreutdanning. Vi vil få tilbake en sak der vi kan drøfte dette. Men jeg vil i hvert fall her og nå si at det å stanse det med en lovtekst i dag vil hindre offentlige utdanningsinstitusjoner i å gi tilbud og – kan en si – en videre demokratisering av høyere utdanning, og overlate dette til et marked for private. Jeg synes ikke utviklingen når det gjelder det tilbudet vi har fått, er negativ. Jeg er også imot at vi over bordet skal utvide det offentlige finansieringsansvaret, uten at vi i det hele tatt kjenner omfanget av de kostnader det vil medføre.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Med så bred tilslutning i innstillingen må en jo være litt kreativ for å finne innspill til replikkrunder – men det skal vi greie. Bakgrunnen for en del av diskusjonen rundt lovforslaget fra Regjeringen er Ryssdal-utvalgets innstilling. Da Ryssdal-utvalget kom med sitt flertall og sitt mindretall, registrerte jeg at representanten Voie var ute og sterkt støttet flertallets syn på å skille institusjonene. Det forslaget ble heldigvis lagt i skuffen. Så kom Regjeringens forslag, og jeg så at representanten Voie sterkt forsvarte det, selvfølgelig. Men heller ikke det ble resultatet. Og da vil jeg spørre representanten Voie: Er Høyre nå innstilt på å legge dette til grunn en del år framover, slik at en får et forutsigbart lovverk for institusjonene, så de nå kan konsentrere seg om innhold i forskning og utdanning?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Det er en kjensgjerning at Kristelig Folkeparti de siste årene har havnet i godt Høyre-selskap også når det gjelder utdanning – de har vært med på å privatisere grunnutdanningen og den videregående opplæringen. Så er spørsmålet høyere utdanning. Det kan godt hende at jeg i noen grad «leser Fanden på veggen», men jeg har lyst til å be representanten Lyngstad forklare meg hva han mener når han sammen med Venstre og Høyre skriver i innstillingen at «det er et viktig prinsipp at også det offentlige står som eier av sentrale utdanningsinstitusjoner» – noe som i all hovedsak er gjeldende praksis i dag. Avslutningsvis, spørsmålet: Foreligger det noen hvilende ideer hos Kristelig Folkeparti om fortsatt å ha noen overganger til private rettssubjekter?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Folk får selv vurdere hvem som har endret standpunkt under behandlingen av lovforslaget fra Regjeringen. Jeg mener uansett at vi har fått et godt resultat. En nesten enstemmig komite sier at man er tilfreds med at institusjonene videreføres som forvaltningsorganer med særskilte fullmakter. Statsråd Clemet la i sin tid Ryssdal-utvalgets flertallsforslag i skuffen. I Ot.prp. nr. 79 for 2003-2004 står det følgende: «Departementet ønsker derfor ikke å fremme forslag om ny obligatorisk tilknytningsform for statlige universiteter og høyskoler nå.» Jeg vil bare forsikre meg om at statsråden nå tar denne komiteinnstillingen til etterretning, gir forutsigbarhet for institusjonene i forhold til organisasjonsformer for en god stund framover og lar dem konsentrere seg om det viktigste: forskning og utdanning.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-02-28:
Det er grunn til å takke saksordføreren for et godt arbeid og for en ryddig prosess i komiteen, noe som har ført til at proposisjonen i dag sannsynligvis blir vedtatt med svært få endringer, men med noen presiseringer. Saksordføreren innledet sitt innlegg med å si at Arbeiderpartiet ønsker at det offentlige bør stå for høyere utdanning her i landet, og det er det synet som kommer fram i innstillingen på side 9, der et mindretall understreker at «offentlig eie av sentrale utdanningsinstitusjoner er et viktig prinsipp. Institusjonenes samfunnsrolle utøves best i felleseie». Betyr dette at Arbeiderpartiet egentlig helst hadde sett at vi ikke hadde private høyskoler, og egentlig er imot eksistensen av de private høyskolene som vi har i dag? Og: Mener Arbeiderpartiet at de private høyskolene ikke utøver sin samfunnsrolle på en god måte?
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-02-28:
SV og Arbeiderpartiet er stort sett enige, sa komiteens leder i et innlegg tidligere. Det har han jo rett i, for på flere områder er faktisk ikke Senterpartiet med på SVs og/eller Arbeiderpartiets merknader. Noe felles alternativ kan derfor være vanskelig å se på dette området. Et av de stedene der Senterpartiet skiller lag med kameratene, er når det gjelder ansettelsesfrihet for den enkelte institusjon. Senterpartiet støtter dette, mens Arbeiderpartiet og SV uttrykker bekymring og mener at friheten kan føre til uakseptabel diskriminering og må forhindres, som det heter i merknadene. Dette betyr at ansettelsesfriheten vanskelig vil kunne overleve en eventuell ny regjering basert på de tre partiene. Føler Senterpartiet seg bekvem i forhold til partnernes politikk på dette området?