Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-06-03:
Interpellasjonen gjelder de nye reglene om trygderefusjon for oral rehabilitering for pasienter som har mistet tenner på grunn av periodontitt. Før jeg besvarer representantens spørsmål om kompetansekrav, vil jeg kommentere de uttalelsene som danner grunnlaget for spørsmålet. Representanten Nesvik viser til opplysninger fra utøvende tannleger om at regelverket er endret flere ganger det siste året, samtidig med at trygden tolker regelverket meget firkantet. Regelverket og refusjonstakstene for oral rehabilitering trådte i kraft 1. oktober 2003. Reglene og takstene er uendret etter ikrafttredelse, med unntak for enkelte mindre justeringer som trådte i kraft 1. januar i år. Justeringene ble foretatt på bakgrunn av henvendelser fra både tannleger og pasienter. Hensikten med justeringene var at reglene skulle bli enklere for tannlegene og trygden å praktisere, og enklere for pasientene å forstå. I tillegg så departementet et behov for å gi utfyllende merknader til de enkelte bestemmelser i det nye regelverket. Både justeringene av reglene og utfyllende merknader til reglene ble formidlet til landets tannleger og til trygdeetaten i rundskriv fra Helsedepartementet 15. desember i fjor. Departementet er i løpende kontakt med Rikstrygdeverket om forvaltningen av den nye refusjonsordningen. Det er vårt klare inntrykk at departementets justeringer og utfyllende merknader har virket oppklarende for dem som skal anvende regelverket og takstene i det daglige arbeid. Når det hevdes at trygden tolker regelverket firkantet, er det vanskelig å kommentere uten konkrete eksempler. Trygdeetaten skal vurdere om vilkårene for refusjon foreligger, og utbetale refusjoner etter gjeldende takster. Flere av vilkårene gir ikke rom for skjønnsutøvelse. Når det gjelder de vilkår som gir rom for skjønn, har departementet gjennomgått disse med Rikstrygdeverket og trygdens rådgivende tannleger, senest i møte 12. mai d.å. Departementet har ansett det som viktig å formidle Stortingets formål med refusjonsordningen som grunnlag for skjønnsutøvelsen i trygdeetaten. Når det gjelder kompetansekrav til henholdsvis tannlege som skal operere implantater i kjevene, og tannlege som skal utføre protetisk rehabilitering på implantatene, er dette et krav som departementet fastsatte i 1993. Kompetansekravet framgår av forskriften og gjelder de tilfeller der implantatbehandling og implantatbasert protetisk rehabilitering utføres med hel eller delvis dekning av trygden, eller utføres poliklinisk på sykehus. Kompetansekravet er videreført i gjeldende regelverk. Dette er begrunnet med at vi ønsker å sikre kvaliteten på slik komplisert behandling som utføres på trygdens regning. Tilsvarende inneholder samme forskrift krav om at kjeveortopedisk behandling, det vil si tannregulering, kun kan utføres av tannleger med spesialistutdanning i kjeveortopedi i de tilfeller trygden yter stønad. I forbindelse med innføring av de nye reglene har Rikstrygdeverket utredet mulig omfang av personer som årlig kan ha behov for implantatbehandling med protetisk rehabilitering på grunn av at tenner er mistet som følge av periodontitt. Beregningene antyder at det på landsbasis kan være snakk om ca. 800 pasienter. Departementet har også vurdert kapasitetsspørsmålet hos de tannleger som innfrir kompetansekravene. Slik behandling forutsetter samarbeid mellom kirurg og protetiker. En oversikt fra Den norske tannlegeforening fra 2003 viser at det er omkring 45 tannleger med spesialutdanning i protetikk og ca. 45 spesialister i oral kirurgi og oral medisin eller kjevekirurgi i Norge. Det innebærer ca. 15–20 av de angjeldende pasienter pr. år pr. spesialist. Det er etter departementets oppfatning ikke nødvendigvis antallet spesialister, men den geografiske fordelingen av spesialkompetansen som kan medføre reiseutgifter for pasientene. Regjeringen har derfor i revidert nasjonalbudsjett for 2004 foreslått for Stortinget at implantatbehandling for disse nye pasientgruppene også kan utføres poliklinisk på sykehus med samme egenandeler for pasientene fra 1. juli dette år. Dette vil – hvis Stortinget gir sin tilslutning til det – gi en mye bedre geografisk tilgjengelighet til den kirurgiske implantatbehandlingen. Pasientens reiseutgifter til behandling hos tannlege hvor behandlingsutgiftene etter folketrygdloven skal dekkes, vil bli dekket av det regionale helseforetak med en egenandel for pasienten på 100 kr hver vei. I forbindelse med utarbeidelse av regelverket høsten 2003 vurderte departementet også kompetansekravene til tannlegene. Vi mottok flere innspill, men forslagene uttrykte betydelig uenighet om dette i fagmiljøene. Departementet gav derfor i oktober 2003 Sosial- og helsedirektoratet i oppdrag å vurdere de innkomne forslag med sikte på en anbefaling til departementet. I forbindelse med vurderingen innhenter direktoratet uttalelser fra de odontologiske fakultetene ved universitetene i Oslo og Bergen. Jeg forventer at departementet får direktoratets anbefalinger i denne saken i løpet av høsten 2004. Mitt avsluttende svar til representanten Nesvik er derfor: Ja, dette vil jeg vurdere, men jeg vil avvente anbefalingene fra Sosial- og helsedirektoratet før jeg tar endelig stilling til eventuelle endringer i regelverket når det gjelder de omtalte kompetansekravene.