Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Politiet har i utgangspunktet taushetsplikt om det de gjennom sitt arbeid får vite om andres personlige forhold, f.eks. om at en person er pedofil eller har en alvorlig psykisk lidelse. Men politiet kan likevel gi informasjon om slike taushetsbelagte opplysninger for å forebygge forbrytelser. Bestemmelsene gir ikke en helt generell adgang til å varsle om taushetsbelagte forhold. Høyesterett fastslo i en kjennelse i 1994 at det må være objektive holdepunkter som gir rimelig grunn til å frykte at en forbrytelse ellers kan bli begått. I tillegg må det være nødvendig å varsle fordi andre handlingsalternativer er utilstrekkelige eller uhensiktsmessige, og varsling må ikke virke uforholdsmessig i forhold til den informasjonen knytter seg til. Taushetsplikten er imidlertid ikke til hinder for at politiet generelt går ut og oppfordrer barnehager, skoler og foreldre til å bevisstgjøre barn og unge. Begrensningene gjelder først når det er aktuelt å gå ut og varsle – særlig navngi konkrete pedofile eller andre farlige forbrytere. Jeg mener at det kan være grunn til å gi varsel om pedofile eller andre potensielt farlige i større utstrekning enn det som gjøres i dag. En undersøkelse som Justisdepartementet foretok i 1998, kan tyde på at politiet har vært tilbakeholdent med å varsle om slike forhold fordi man har vært usikker på i hvilken utstrekning det er hjemmel for å varsle. Justisdepartementet vil derfor i løpet av noen uker sende ut et rundskriv som trekker opp nærmere retningslinjer for når det kan og bør varsles. I rundskrivet vil departementet gi uttrykk for at politiet i større utstrekning enn i dag bør vurdere om det skal gis varsel til aktuelle offentlige institusjoner og eventuelt private om pedofile eller andre potensielt farlige som oppholder seg i nærmiljøet. Departementet vil videre vurdere om lovgivningen gir en tilstrekkelig vid adgang. Førstestatsadvokat Tor-Geir Myhrer hos Riksadvokaten har på oppdrag fra Justisdepartementet utredet spørsmålet om taushetsplikt er til hinder for samarbeid mellom politiet og andre etater. Departementet vil på bakgrunn av utredningen vurdere om det er behov for lovendringer. Jeg bemerker også at det er i påvente av denne utredningen at man ikke har sendt ut et slikt rundskriv som jeg allerede har nevnt, på et tidligere tidspunkt. Justisdepartementet har også satt i gang et samarbeid med andre departement for å kartlegge om taushetsplikten er en hindring for samarbeid mellom politiet og andre offentlige etater. Det skal undersøkes om eventuelle hindringer kan løses ved hjelp av praktiske tiltak, som f.eks. informasjon og opplæring, eller om det er behov for lovendringer. Selv om jeg mener at politiet i noe større utstrekning enn i dag bør varsle om pedofile eller andre potensielt farlige forbrytere som bosetter seg i nærmiljøet, vil jeg advare mot å ha for store forventninger til en slik varsling. Erfaringer i andre land tyder på at varsling ofte fører til at faren forflyttes, f.eks. til nabo-nabolaget. Varsling kan videre gi en form for falsk trygghet, fordi kunnskap om noe ikke kan forhindre at andre farlige situasjoner kan oppstå. Derfor kan andre tiltak være vel så viktig. Reglene om sikring, som skal avløses av nye regler om særreaksjoner, skal bidra til å beskytte samfunnet mot nye alvorlige forbrytelser. Reglene om at den som søker jobb i barnehage, må vise politiattest, skal forhindre at strafforfulgte seksualforbrytere får jobb hvor de har nær kontakt med barn og unge. Retten har dessuten nylig fått plikt til å vurdere å idømme rettighetstap overfor nærmere angitte seksualforbrytere. Formålet er å hindre at de får arbeid, verv eller liknende hvor de er i nær kontakt med barn. Men fremfor alt er det viktig at vi voksne lærer barna våre hvordan de skal opptre for å unngå farlige situasjoner.