Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-03-01:
I 2016 utgjorde den samlede velferdseksporten 10,7 mrd. kr, fordelt på 7,1 mrd. kr på trygd og 3,6 mrd. kr på utdanningsstøtte. Selv om dette foreløpig ikke gir noen stor grunn til bekymring, vil det på noe sikt kunne utvikle seg til å bli en økonomisk utfordring. I Jeløya-erklæringen gjentok regjeringen ambisjonen fra Sundvolden-plattformen om å vurdere tiltak som kan begrense og stanse eksport av velferdsytelser, bl.a. arbeide for aksept i EU for kjøpekraftsjustering av velferdsytelser. Regjeringen varsler imidlertid at det ikke er ønskelig å begrense folks mulighet til å ta med seg pensjoner og uføretrygd under utenlandsopphold. Dette er ytelser som normalt er opptjent over lang tid med arbeid og bosetting i Norge. I meldingen presenteres både de nasjonale og internasjonale regelverkene som regulerer eksport av trygdeytelser og utdanningsstøtte. Ja, det erkjennes at Norges internasjonale forpliktelser begrenser det handlingsrommet vi har for å begrense velferdseksport, men vi skal huske på at dette også sikrer folks opparbeidede rettigheter gjennom å ha arbeidet i Norge, og som representanten Knutsen påpekte, gjennom avtaler vi har ønsket å gå inn i, og avtaler som tjener Norge vel. Det har allerede blitt gjort endringer og innstramminger for å begrense såkalt velferdseksport, eksempelvis innstramming i retten til barnetrygd under utenlandsopphold. Etter barnetrygdloven er det et vilkår for rett til barnetrygd at barnet er bosatt i Norge. Det er presisert at utbetaling av pensjon eller uføretrygd faller bort under soning av straff i utlandet. Utbetalinger av offentlige ytelser og barnebidrag når en av foreldrene har bortført et barn til utlandet, har blitt stanset, for å nevne noe. Tiltak som har blitt vurdert, men som det foreløpig ikke gås videre med, er f.eks. omlegging av kontantstøtte til en kommunal ytelse. I tillegg er det en rekke tiltak som regjeringen ønsker å vurdere nærmere i framtiden, som f.eks. stans av ytelser til personer som har reist utenlands for å unngå strafferettslig forfølgning, og stans av ytelser til personer som blir utvist fra Norge på grunn av straffbare handlinger. Det gjøres med andre ord mye godt arbeid innenfor dette området. I tillegg mener regjeringen at det er prinsipielt riktig å foreta en kjøpekraftsjustering av barnetrygd og kontantstøtte når disse ytelsene eksporteres til andre EØS-land. Med dette menes å justere de beløpene for trygdeytelser som utbetales til utlandet, etter kostnadsnivået i det aktuelle landet. Dermed blir den reelle verdien av ytelsen den samme som om pengene var brukt i Norge. Det fremstår som urimelig at utenlandsbosatte familier får vesentlig større kjøpekraft enn familier som bor i Norge med de samme ytelsene. Kjøpekraftsjustering er derfor viktig for å opprettholde legitimiteten til disse velferdsytelsene. Det er foretatt beregninger som viser at summen av norsk barnetrygd og kontantstøtte i 2015 utgjorde 15,8 pst. av en gjennomsnittlig årslønn i Norge. I Polen utgjorde summen av disse norske ytelsene imidlertid 95,8 pst. av gjennomsnittlig årslønn, og i Litauen hele 122,3 pst. Dette kan svekke incentivene for yrkesdeltakelse blant utenlandsbosatte ektefeller av EØS-borgere som arbeider i Norge, for å nevne noen av de negative konsekvensene. Kjøpekraftsjustering av barnetrygd og kontantstøtte er krevende. Dette er ytelser som i utgangspunktet bare kan eksporteres innenfor EØS. Innenfor EØS er det imidlertid regler om trygdekoordinering, som innebærer at trygdeytelser ikke skal stanses eller reduseres fordi mottakeren eller barna bor i et annet land. Storbritannia hadde faktisk tatt initiativ til endringer på dette området, men som vi alle vet, har disse planene foreløpig blitt lagt til side. Men det er flere land som har tatt til orde for endringer, og Norge bør få avklart hvilke muligheter som foreligger for kjøpekraftsjustering av barnetrygd og kontantstøtte. Med Stortingets tilslutning vil regjeringen ta kontakt med EFTAs overvåkingsorgan, ESA, og få avklart hvilke muligheter som foreligger for kjøpekraftsjustering av barnetrygd og kontantstøtte. Men Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre mener det har vært viktig å sikre en bred forankring før ESA kontaktes for å få avklart hvilke muligheter som foreligger for å gjøre nettopp dette. Det ville vært prematurt å framlegge et utkast til bestemmelse før denne forankringen er avklart. Utformingen av en slik bestemmelse må utredes, men vi imøteser selvsagt forslaget til lovbestemmelse når den kommer. Komiteen slutter seg til regjeringens målsetting om å redusere eksporten av norske velferdsytelser og også at regjeringen følger opp de tiltakene som det er naturlig å vurdere nærmere. Da mener vi at regjeringen har fått den brede forankringen som vi mente var viktig i utgangspunktet.