Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2004-12-02:
Budsjettet for 2005 kom i havn ved en avtale mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. I denne fireårsperioden ble det da slik at i tre av fire budsjetter ble det Regjeringens fødselshjelper, nemlig Fremskrittspartiet, som også ble budsjettkamerat. Heller ikke dette justisbudsjettet har fått en sterk forebyggende profil, slik jeg skulle ønske meg, til tross for at vi nå nylig har fått viten på bordet om hva f.eks. alkoholbruken koster det norske samfunnet. Kostnadene knyttet bare til alkoholrelatert kriminalitet i Norge er regnet ut til å være ca 5,2 milliarder kr. Men svært få grep tas i dette budsjettet for å styre utviklingen i en annen retning. Alkoholbruken, særlig blant unge, går nå i en rett kurve oppover. Det burde bekymre de fleste som er opptatt av kriminalitet og voldsutvikling i samfunnet vårt. Men når det er sagt, er jeg svært fornøyd med at vi nå endelig har fått politihelikopteret opp som et arbeidsredskap, noe jeg personlig har vært svært opptatt av, og som jeg mener er et riktig redskap å innføre i norsk politi. Jeg er også veldig glad for at det nå ser ut til at flere og flere politifolk ser den nytten de har av et politihelikopter i sin tjeneste. De sier det er dyrt – ja. De kostnadene kan det nok gjøres noe med. Men noen bør jo også sette opp et regnestykke for hva som spares i den andre enden. Jeg kan f.eks. nevne den videosnutten vi fikk se på TV for ikke så lenge siden, av en bil som kjørte i motsatt kjøreretning på motorveien i flere kilometer. Før hadde det vært politibiler som kanskje hadde prøvd seg på å stoppe den, nå var det et politihelikopter som stoppet den. I Sverige, der de har hatt politihelikoptere i mange år, har det ikke vært noen som har blitt drept i slike aksjoner, mens vi her i Norge har opplevd det gang på gang. Nå kan vi kanskje slippe det i framtida. Og et annet eksempel: Når en kriminell skal finnes og pågripes når han gjemmer seg, kan altså et helikopter ligge over og dirigere kanskje én politibil med folk inn for å pågripe den kriminelle, mens man ellers ville bruke mange politifolk, mange politibiler og kanskje politihunder. Det er slike regnestykker som jeg tror må settes opp for å se om politihelikopterdrift er så dyrt. Jeg er i tillegg også veldig fornøyd med at nødnettet nå endelig blir foreslått opprettet og forhåpentligvis blir vedtatt her i dag. Det var virkelig på tide. Jeg håper nå inderlig at anbudsarbeid, utbygging og innkjøringsperiode vil gå raskt og greit. Det vil antakelig spare liv, det vil i alle fall gi økt trygghet, sikkerhet og stor forbedring i arbeidsforhold for de ansatte i politi, brannvesen og helsevesen. Det vil gi de kriminelle og journalister en vanskeligere jobb, og det vil gi en del uheldige miljøer mindre innsikt, og det er ingen ulempe. Det blir tryggere å være syk, og det blir tryggere å være et offer enten for en kriminell handling eller f.eks. for en brann. I tillegg vil disse personenes personvern bli ivaretatt på en mye bedre måte. Vi ber om at all den synergieffekt det går an å få til, blir hentet ut. Flertallet i komiteen er også opptatt av at nødnettet skal være offentlig eid, styrt og drevet når det endelig har kommet på plass, dette spesielt for å ivareta samfunnets sikkerhet. Komiteen sier også enstemmig at det ikke er noen bakdel om nødnettet kan utbygges og være i drift før 2009. Helt til slutt må jeg få komme med et hjertesukk, og det er om tinglysingsreformen og pantebøkenes skjebne. Vi i Arbeiderpartiet sa nei til omorganisering av tinglysingen og utflyttingen av pantebøkene. Vi forutså faktisk noe av det som vi nå ser er virkeligheten. Det eneste gode i saken med omorganiseringen av tinglysingen og flyttingen av pantebøkene er at Regjeringen i alle fall nå ser ut til å ha stoppet i tide. Men den byråkratiske ordningen som det legges opp til, og som foreslås lagt til Ullensvang, vil jeg si vi stiller oss svært undrende til – om det ikke vil gi store utfordringer både i forhold til informasjonsoverføring og i forhold til hvordan man skal gjøre dette for at kundene ikke skal føle at dette er utrolig tungvint. Vanligvis ringer man jo til saksbehandleren hos sorenskriveren. Man kunne vel da bare ringe til Ringerike og den saksbehandleren som skal gjøre det der, og få vite det man har behov for å vite. Da hadde man ikke trengt å ha et nytt serviceorgan, som foreslås her nå.