Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-30:
Turnustjenesten for leger utdannet i Norge så vel som i utlandet og som skal utøve legetjeneste i Norge, er obligatorisk. Turnustjenesten er ett år på sykehus og et halvt år i distriktene i kommunehelsetjenesten. Alle må ha turnustjeneste for å få autorisasjon. Det samme gjelder for leger utenfor EØS-området, men gjennom EØS-avtalen har man i dag en avtale som gjør at leger med utenlandsk autorisasjon i EØS-området også vil få den i Norge selv om de ikke har gjennomført norsk turnustjeneste. Uten autorisasjon vil man ikke kunne arbeide selvstendig som lege i Norge. Turnustjenesten er legearbeid under særskilt veiledning og oppfølging, og dreier seg først og fremst om å være i et arbeidsforhold og ikke lenger være student. Det finnes forskrifter og en detaljert målbeskrivelse som turnuslegene må forholde seg til. Det som har vært problemet og som har vært voksende de siste årene, er at det synes å foreligge en ganske betydelig mangel etter hvert på turnusplasser, i hvert fall hvis målbeskrivelsen og kvalitetskravene fortsatt skal oppfylles. Ut fra tall jeg pr. i dag har fått fra Lægeforeningen, vil det mangle 40 turnusplasser fra 1. januar 2002. Statens autorisasjonskontor for helsepersonell, som nylig ble opprettet og som er underlagt Statens helsetilsyn, har ansvaret for å finne plasser og fordele plassene for turnuslegene. Presset på sykehusene angis nå fra Lægeforeningen å være så stort at det går ut over kvaliteten på tjenesten. Det er en rimelig god oversikt over tilstanden ved norske sykehus, og det synes å være ganske sammenfallende tall fra Lægeforeningen og fra Helse- og sosialdepartementet. Men det kan synes som det er noe dårligere oversikt i distriktene, også med relasjon til at fastlegeordningen nå innføres, og det kan være litt usikkerhet omkring det totaltallet man vil ha over tid. De tallene som jeg har fått oppgitt og som skal være noenlunde sammenfallende fra Helse- og sosialdepartementet og fra Lægeforeningen – og det vil eventuelt helseministeren kunne bekrefte eller avkrefte etterpå – viser at det utdannes mellom 800 og 850 leger i året når man tar samletall fra Norge og utlandet, og tallet ser ut til å holde seg ganske stabilt framover. Hvor mange av utenlandslegene som vender hjem, er det imidlertid usikkerhet om. I Norge i dag er det ca. 280 innbyggere pr. yrkesaktiv lege. Utviklingen tyder på at tallet vil være ca. 220 innbyggere pr. lege i 2015, som altså synliggjør at vi vil få en økende legetetthet i Norge. Sammenlignet med de øvrige nordiske land har Norge nå den største legetettheten. I Danmark oppgis tall til å være 340 innbyggere pr. lege i dag, og at det tallet vil være omtrent det samme i 2015. I Sverige er tallet ca. 320, og vil være omtrent det samme om 15 år, og i Finland 330 og noenlunde uendret, mens vi altså får en utvikling i Norge som går på stadig høyere tetthet. Det kan i seg selv være positivt hvis man har et behov for flere legetjenester og man også klarer å fortsette å sikre kvaliteten på de tjenestene. Men det er nettopp det som her er problemet og grunnen til at jeg tar dette opp i en interpellasjon. Det man ser i forhold til turnusplassene på sykehus, er at det først og fremst går ut over kvaliteten på tjenesten. Målbeskrivelsene blir vanskeligere og vanskeligere å oppfylle, og enkelte steder har det også vært vurdert å ikke godkjenne turnustjenesten. Det rår en viss usikkerhet om kapasiteten ved norske sykehus. Et anslag jeg har hørt, også det er tall Lægeforeningen oppgir, er at det er ca. 650 plasser for turnusleger ved sykehusene, også når man tar kvalitetskrav i betraktning, inkludert formålsbeskrivelse for turnustjenesten. Dersom alle medisinstudentene, også de som utdannes i utlandet, skulle vende hjem, ville det bety at man i 2015 ville ha mangel på plasser ut fra kvalitetskriterier for mellom 150 og 200 leger, og det er svært dramatisk. Det betyr jo at man må ha en vekst på innpå en tredjedel utover det antall plasser man har i dag. Mangelen kan bli enda større forutsatt at alle vender hjem og man også får leger utenfor EØS-området som skal jobbe i Norge, og som ønsker å gjennomføre turnustjenesten her. Spørsmålet kan jo da være når problemene knyttet til turnustjenesten er så store, hva årsaken skulle være til at man fortsatt skal opprettholde den. Etter mitt syn er det tre vesentlige grunner til det. Det ene er at autorisasjonskravet ved gjennomføring av turnustjenesten representerer en kvalitetsgaranti. Den er viktig ikke minst for norske pasienter. Man er sikker på at den legen man kommer til, har en praksiserfaring som det er stilt kvalitetskrav til, og der man har den nødvendige innsikten før man skal arbeide helt på egen hånd. Det er naturligvis også viktig for gruppen som en profesjonsidentitet. Hvis kvalitetskrav svekkes og man har veldig ulike krav, avhengig også fra hvilket land man kommer, så vil det på sett og vis underminere profesjonskravene og på en måte tilliten til profesjonen. Turnustjenesten er også viktig for å gi legene praksis og rutine helt fra starten av yrkeskarrieren. Man ser at det i dag er krav om bestått eksamen, det er krav om praksiserfaring og det er krav om egnethet for yrket. Og av de tre kravene er det spesielt det med praksiserfaring og egnethet som er viktig. Praksisen vil først kunne komme gjennom turnustjenesten i den grad man forventer, og vurdering av egnethet vil først og fremst komme gjennom turnustjenesten. Turnustjenesten må derfor være praktisk legearbeid under veiledning, og dermed må det også være nok veiledere og nok praktisk erfaring. Et tredje poeng er at turnustjenesten også gir legene et felles grunnlag for kommunikasjon og samhandling, en felles forståelse gjennom den veiledningen man har fått i turnustjenesten, og som man tar med seg videre i yrket. Det største problemet i dag er kvalitetsforringelsen av turnustjenesten. Turnuslegene får redusert tid og får ikke tatt bl.a. nattevakter. Det har vært understreket også av flere turnusleger at det at man i så liten grad får nattarbeid, svekker kvaliteten på tjenesten, fordi mye av den akuttopplæringen man får, skyldes hendelser på nattetid på sykehusene. Man skal i utgangspunktet skrive journal, og selvfølgelig ha veiledning enten av assistentlege eller overlege. Men når mye av det arbeidet faller bort, faller også den praktiske erfaringen bort som man ellers kunne ha fått med gjennomgående arbeid gjennom døgnet, ved at man bare er der på vanlig dagtid, da ofte ressurssituasjonen ved sykehuset for øvrig er sånn at turnuslegene i liten grad slipper til. Man har jo ved enkelte sykehus, som f.eks. ved Regionsykehuset i Tromsø, sett at man har redusert tiden turnuslegene skal arbeide, og på den måten svekket innholdet i tjenesten. Ved Regionsykehuset i Tromsø var godtgjøringen man fikk for turnuslegene, et vesentlig argument. Man ser også at den innsatsstyrte finansieringen er med på å forsterke problemet. For når man ikke har en rammefinansiering, men at det er produktiviteten som gir inntekter til sykehuset, vil det være vanskelig å drive med veiledning, fordi det vil gå på bekostning av de inntektene den legen ville gi sykehuset hvis han var i såkalt produktivt arbeid. Turnuslegene er i utgangspunktet en ressurs, men ses nå mer og mer på som en hemsko, ikke minst med bakgrunn i finansieringsordningen for sykehusene. Av tiltak som jeg vil understreke her at man i hvert fall burde se på, er raskest mulig å få i stand en evaluering av turnustjenesten. Jeg vet at Lægeforeningen skriftlig har forespurt helseministeren om å forestå den oppgaven. Det spørsmålet ble rettet i fjor. Så vidt jeg har forstått, har statsråden gjennom sitt svar gitt uttrykk for at man må få til en evaluering, uten at man har plassert ansvaret for hvor det skal skje, noen steder, og det kan man selvfølgelig ha ulike syn på. Det er viktig å komme i gang med en slik evaluering, ikke bare av hvorledes man kan sikre antall plasser, men av hvorledes man kan sikre kvaliteten på tjenesten ut fra en formålsbeskrivelse. Hvis man ikke skal holde fast ved dagens formålsbeskrivelse, må man eventuelt argumentere for hvorfor den skal endres, hvis det er kvalitetskravene som skal senkes. Jeg har hørt et argument som går på at man for utenlandsstudenter i dag har en gebyrstipendordning som representerer et problem på grunn av det svært store tilfanget av utenlandsstudenter, og at man bør se på gebyrstipendordningen. I så fall bør det selvsagt ikke gis tilbakevirkende kraft. Slik sikrer man at de som tar utdanning i dag, får en gjennomløpende utdanning uten at grunnlaget for å fullføre den utdannelsen svekkes. Videre kunne man se på en garantiordning for turnusplass for dem som tas opp på studiet, og sikre en ordning som er gjennomløpende, slik at det ikke skapes usikkerhet for den enkelte student. Det er svært viktig å diskutere innholdet i tjenesten. Jeg synes også det er viktig å diskutere i forhold til den som skal forestå fordeling av tjenesten, hvor dette kontoret egentlig burde plasseres, men det vil jeg komme tilbake til, siden tiden min nå renner ut.