Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-06-12:
Den saken som nå behandles, må ses på bakgrunn av den utvikling Rikshospitalet har vært gjennom de siste årene, med utbygging, flytting og innkjøring av et nytt og komplisert sykehusanlegg. Jeg skal ikke gå inn på de problemer dette har vært forbundet med. Men jeg vil fremheve at gjennom hele denne prosessen har Rikshospitalets organisasjon bestrebet seg på å unngå at tekniske og økonomiske problemer skulle gå ut over omfang og kvalitet på pasientbehandling, undervisning og forskning. Dette har man i stor grad lyktes med. Mot slutten av innflyttingsåret 2000 var f.eks. pasientbehandlingen allerede oppe på samme nivå som før innflytting. Det har imidlertid ikke vært til å unngå at denne prioriteringen, som jeg mener har vært riktig, har fått konsekvenser for driftsøkonomien. Usikkerhet om flyttingen og de mange utsettelsene har gjort det ekstra vanskelig å planlegge og budsjettere driften. Og det har forsinket arbeidet med å gjennomføre systematiske tiltak for å forbedre sykehusets driftsøkonomiske effektivitet. Dette er bakgrunnen for at Rikshospitalet for 2000 hadde et budsjett som dels var basert på driftsforutsetninger fra det gamle anlegget og dels på usikre forutsetninger om når og på hvilken måte det nye ville være i drift, enn si i normal drift. Som opplyst i proposisjonen ble underskuddet i 2000 på hele 203 mill. kr. Da St.prp. nr. 1 for 2000-2001 ble fremmet, var det min vurdering at det ikke var en god nok oversikt over Rikshospitalets økonomi, og derfor heller ikke et tilfredsstillende grunnlag for på det tidspunkt å kunne fastlegge et holdbart budsjett for 2001. Stortinget sluttet seg til Regjeringens forslag om på denne bakgrunn å komme tilbake til endelig budsjett for Rikshospitalet i 2001, etter en bedre avklaring av den økonomiske situasjon. Rikshospitalet skisserte høsten 2000 et merbehov på 350 mill. kr i 2001 i forhold til nivået for 2000. Dette er senere blitt noe nedjustert med utgangspunkt i et effektiviseringskrav på 3 pst. Det merbehovet Rikshospitalet til slutt presenterte i april i år, var dermed redusert til 270 mill. kr. Det er ingen tvil om at det ved det nye Rikshospitalet er et effektiviseringspotensial utover dette. Det er også viktig at det gjennomføres et systematisk arbeid for å ta ut dette potensialet, for dermed å få mer og bedre tjenester ut av hver krone som settes inn. Rikshospitalets ledelse og styre har sagt seg enig i dette. Blant annet på denne bakgrunn la jeg i St.prp. nr. 71, som vi nå behandler innstillingen til, til grunn som min vurdering at det ville være mulig å gjennomføre ytterligere tiltak slik at Rikshospitalet kunne redusere merbehovet til 230 mill. kr. Jeg var klar over at en ikke kunne utelukke at dette ville gå ut over pasienttilbudet. Men hvilke slike konsekvenser det ville være snakk om, måtte imidlertid Rikshospitalet selv avklare nærmere. Denne avklaringen viste at en slik reduksjon ville få meget negative konsekvenser for utsatte pasientgrupper. For å unngå den type konsekvenser vil det være en fordel å gjennomføre effektiviseringstiltakene over en noe lengre periode. Jeg er derfor tilfreds med at det i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett er foreslått at bevilgningen for inneværende år forhøyes med ytterligere 30 mill. kr. Jeg vil utforme instruks til Rikshospitalet etter at vedtak i denne sak og av revidert nasjonalbudsjett er fattet, og de endelige rammer for 2001 dermed er fastlagt. Jeg vil da understreke at de effektiviseringstiltak sykehuset iverksetter, ikke må innebære den type negative konsekvenser for pasientene som tidligere ble beskrevet. Jeg vil spesielt understreke hensynet til spesielt utsatte pasientgrupper, som f.eks. døvfødte barn. Jeg vil også si, siden det er nevnt her, at jeg har grunn til å tro at det ikke skal gå ut over det behandlingsopplegg som nå er etablert for de transseksuelle. I denne sammenheng må det også vurderes om effektiviseringstiltak gir bedre effekt om de gjennomføres over en lengre tidsperiode enn opprinnelig forutsatt. Det er både fra Rikshospitalet selv og fra andre hold hevdet at sykehuset kommer dårlig ut av de finansieringsordninger som er etablert. Så lenge DRG-systemet danner basis for innsatsstyrt finansiering, vil det kunne oppstå slike problemer, f.eks. hvis et sykehus har pasienter innenfor den enkelte DRG som systematisk er mer ressurskrevende å behandle enn gjennomsnittet. Det foreligger ikke et entydig økonomisk materiale som understøtter dette. Jeg har imidlertid satt i gang en gjennomgang av finansieringsordningene for å vurdere forenklinger og forbedringer, og som eventuelt vil gi grunnlag for å rette opp slike skjevheter som her er antydet, både for Rikshospitalet og de øvrige regionsykehus. Jeg har for øvrig merket meg at et mindretall i innstillingen anmerker at Rikshospitalets angitte budsjettbehov innebærer en økning på hele 26,6 pst. sammenholdt med Stortingets budsjettvedtak for 2001. Jeg mener dette er noe misvisende. For det første er det som nevnt slik at Stortingets budsjettvedtak for 2001 ikke var basert på et reelt budsjettfremlegg for Rikshospitalet, men på en videreføring av budsjettnivået fra 2000, med den klare forståelse at en senere skulle komme tilbake til Stortinget med et bearbeidet forslag. For det annet må det understrekes at Rikshospitalet opererer med nettobudsjettering, og at de 26,6 pst. er regnet ut fra dette. Sett i forhold til Rikshospitalets driftskostnadsnivå utgjør økningen om lag 10 pst., og da altså i forhold til et nivå fastlagt for et tidligere budsjettår. I seg selv og i lys av sykehusets spesielle situasjon er ikke dette noen oppsiktsvekkende økning. Når dette er sagt, vil jeg gjerne også understreke at det er flere forhold ved dagens system for styring av statssykehusene som bør forbedres. Derfor er det også en viktig side ved sykehusreformen at man går bort fra dagens organisering av sykehusene som en del av forvaltningen. Jeg er for så vidt enig med representanten Næss i at dagens organisasjonsmodell ikke er noen god reklame verken for statlig eller for den saks skyld fylkeskommunal drift. Og det er derfor jeg mener det er så viktig at Rikshospitalet og de andre sykehusene tas ut av forvaltningen, skilles ut som 100 pst. statlig eide foretak. Dette vil gi et bedre grunnlag for økonomistyring enn dagens modell. Med en foretaksmodell i sikte vil det også være et bedre grunnlag for å foreta den grundige gjennomgang av driften og økonomien ved Rikshospitalet som det nevnte mindretallet ber om, og som jeg også er enig i bør gjennomføres.