Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-14:
Venstre er dessverre ennå ikke representert i næringskomiteen – det håper vi å gjøre noe med. Vi syns det er et viktig område, så derfor deltar vi allikevel i debatten. Fra Venstres synspunkt trenger norsk landbrukspolitikk en kraftig modernisering. Det skjer mye modernisering innenfor landbruket, men politikken henger klart etter. Venstre ønsker bønder som er sjølstendig næringsdrivende, som har gode tilskuddsordninger – på dagens nivå – for å kunne utvikle eiendommen sin, ut fra at de ønsker å produsere både opplevelser, mat og drikke, men vi ønsker at de skal ha større makt med hensyn til hvordan de skal utvikle eiendommen sin. Vi vil ha større frihet for den enkelte bonden. Jeg forstår at det ble brudd ut fra to hovedpunkt. For det første var forventningene skrudd altfor høyt i forhold til den landbruksmeldinga som ble behandlet. Det tilbudet som ble lagt fram, hadde ingenting med den meldinga å gjøre. Men da er vi kanskje ved kjernen av problemet i norsk landbrukspolitikk. Maktesløsheten som føles der ute hos bøndene i dag, er til å ta og føle på når du reiser rundt i landet. De føler at de ikke har mulighet til å utvikle eiendommen sin. De føler at de bare blir lovet og lovet og lovet, men at det ikke kommer noen politikk som henger sammen med de målsettingene man har satt seg i denne salen. Så jeg har stor forståelse for dem som brøt ut og sa at dette ikke henger sammen med det som har blitt lovet. Venstre er kritisk til dagens form på oppgjøret, ikke fordi vi er imot landbruksoppgjør. Vi er for å ha et landbruksoppgjør, men vi ønsker at det skal følge regnskapsårets rytme, noe som hadde gjort det lettere for hver enkelt bonde å se de økonomiske konsekvensene av en avtale. Det andre er avtalens utviklede kompleksitet. Jeg tror, helt ærlig, at i denne salen – kanskje med et lite forbehold for hr. Lundteigen – er det ikke mange som forstår kompleksiteten i et landbruksoppgjør. Jeg tror ikke det er mange som kjenner til alle delene av det. Jeg mener det er veldig vanskelig for et demokrati og også for en næring å forutse den kompleksiteten. Vi kunne tenkt oss at det hadde vært en forhandling om en rendyrket jordbruksavtale, om målpris, om tilskudd per dyr, om tilskudd per dekar, som hadde gjort det enkelt både for de folkevalgte og for den enkelte bonde å se hva man får ut av det. Det føles som å leve i en illusjon når en diskuterer landbrukspolitikk i denne salen, i forhold det man føler når man reiser rundt omkring i landet – der frustrasjonen er så stor. Folk føler frustrasjon over at man lover og setter seg store mål. Omstillinga er ganske tøff der ute. Man bevilger store summer over landbruksavtalen, men det er mange som føler at ikke noen av de pengene når ut til hver enkelt bonde. Så her burde vi nok tatt et demokratisk grep for næringa for å forenkle og for å sørge for at pengene kommer til dem som faktisk produserer maten for oss og tar vare på naturen for oss. Så til noen av forslagene. Høyre har foretatt noen grep innenfor den ramma som foreligger, med mer direkte støtte til bøndene. Det overordnede grepet er Venstre enig i, men vi er uenig i innretninga. Vi vil derfor ikke støtte noen av de forslagene. Så er det referert til 2000 og at man da gikk for et nesten identisk forslag som det Kristelig Folkeparti har lagt fram her i salen, sjøl om jeg syns datoen er litt underlig i det forslaget som er fremmet. Men da må vi huske at på det tidspunktet var det faktisk et kutt i målpris, altså i det tilbudet til bøndene som ble lagt fram den gangen, var det et kutt i målpris på 900 mill. kr og et kutt i overføringene på 400 mill. kr. Det var 1,3 mrd. kr minus, det såkalte tilbudet i 2000. Da syns jeg det er logisk at både Venstre, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti stemte for at det burde sendes tilbake. Vi har lagt fram to forslag, nr. 22 og 23, som er omdelt i salen, og som jeg gjerne vil ta opp. La meg kort forklare nr. 23. Her går man inn og subsidierer osteproduksjon i en tid da vi får beskjed om at vi mangler melk. Det syns vi er litt ulogisk.