Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-04-24:
Interpellanten Kåre Fostervold har tatt opp et viktig tema i næringspolitikken. Konkurransepolitikk i forhold til dagligvarehandelen, herunder landbruksvarer, er viktig for norske forbrukere så vel som for dagligvarehandelen, næringsmiddelindustrien og jordbruket. Høyres utgangspunkt er klart: Konkurranse bidrar til økt mangfold, til lavere priser og til økt kvalitet. Konkurranse motiverer produsenter, næringsmiddelindustri og dagligvarehandel til innovasjon. Konkurranse kan oppleves som krevende for bedriftene, men de forbedringer som oppstår i en konkurransesituasjon, styrker også næringslivets evne til å møte utfordringer i framtiden. Derfor mener Høyre at konkurranse på det nordiske markedet vil gjøre næringsmiddelindustrien og jordbruket bedre i stand til å møte en utvikling hvor tollbarrierene svekkes, og hvor det kommer flere utenlandske aktører inn på markedet. Derfor er Høyre kritisk til den rød-grønne regjeringens svekkelse av konkurransepolitikken. Overkjøring av Konkurransetilsynet i viktige saker på matområdet, som fusjonen mellom Gilde og Prior og Priors oppkjøp av Norgår-den, viser at vi har en regjering som setter forbrukernes interesser forholdsvis lavt. Det samme signalet fikk vi da Landbruks- og matdepartementet uten saklig grunnlag i fjor høst gikk til frontalangrep på Konkurransetilsynet for en dispensasjon gitt i 2003 knyttet til import av utenlandske oster. Det samme signalet får vi når Regjeringen vil stramme inn regelverket for utenlandsk bearbeiding, til tross for at dette er bearbeiding av norske jordbruksvarer og bra for forbrukerne. Konkurransehensyn taler for å stimulere til nye produkter i hyllene som kan konkurrere med etablerte produkter. Når det gjelder osteforskriften, mener jeg likevel det er argumenter som trekker i ulike retninger. Forbrukerne bør kunne forholde seg til at merkingen av mat er noenlunde presis i forhold til hvilket produkt man faktisk kjøper. Det er forskjell på smør og margarin. Det er forskjell på juice og nektar. Står det appelsinbrus på en flaske, bør det være brus som er laget helt eller delvis av appelsin, inni flasken. Dette argumentet taler for at ost bør være et produkt basert på melkeråvarer, og da ikke inneholde annet fett enn melkefett. Ernæringsmessig kan det være argumenter knyttet til å vri forbruket av ost basert på melkefett over på sunnere produkter basert på sunnere typer fett. Dette er et legitimt formål. Når det gjelder merking av mat, synes jeg likevel det er viktig å kjøre en konsekvent linje og ha som utgangspunkt at produktnavnet skal samsvare med produktet. Det er også mulig å markedsføre produktvarianter med positive ernæringsegenskaper gjennom at disse får et markedsmessig særpreg basert på at de faktisk er sunnere enn utgangspunktet, som tilfellet er for forholdet mellom f.eks. margarin og smør. Videre er det også slik at matvarer er internasjonale produkter, og at det finnes internasjonale regler for merking. Jeg synes det må være et greit utgangspunkt at Norge bruker EUs tolkning og praksis når det gjelder betegnelsen ost. Det er ikke nødvendig med særnorske tolkninger, fordi det kan skape ytterligere usikkerhet hos forbrukere som handler både i Norge og internasjonalt. Jeg er litt overrasket over at landbruks- og matministeren fra Senterpartiet her er opptatt av internasjonal harmonisering. Harmonisering av regelverket vil generelt legge bedre til rette for eksport og import, hvilket Høyre mener er positivt. Når det gjelder de landbrukspolitiske hensyn i denne saken, altså å skulle beskytte norsk melkeproduksjon mot konkurranse fra produkter som er basert på andre råstoff, er dette ikke et relevant grunnlag for endringen av forskriften. Nå kan det godt være at det er landbrukspolitiske hensyn bak noen av høringsinnspillene i saken. Men matmyndighetene bør ta utgangspunkt i forbrukernes interesser. Dessverre har prosessen rundt forskriftsendringen møtt en del kritikk når det gjelder høringsfrist. Dette skaper et inntrykk av at det er næringspolitiske hensyn som ligger bak, et ønske om å beskytte produksjonen av norsk melk. Framgangsmåten som departementet har valgt, med to ukers høring om endringer som har omfattende konsekvenser, skaper lite forutsigbarhet for næringsaktørene. Med så kort høringsfrist og så rask fastsettelse av forskriften burde det vært gitt en mer romslig overgangstid på minst seks måneder, ikke fire måneder, slik departementet har vedtatt. Prosessen rundt denne saken er derfor ikke heldig og kan svekke tilliten til matmyndighetenes praktisering av forskriftshjemmelen. Dessverre er mangel på forutsigbarhet og mangel på stabile rammevilkår blitt et kjennetegn ved denne regjeringens næringspolitikk.