Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2010-10-22:
Vi i Fremskrittspartiet er som kjent sterke tilhengere av frihandel og håper vi en gang i framtiden kan fjerne alle de høye tollmurene rundt Norge, slik at alle fritt kan selge sine varer til Norge uten slike hindringer, til glede for produsenter og arbeidere i andre land og til glede for norske forbrukere. Spørsmålet fra Svein Roald Hansen fra Arbeiderpartiet er interessant, men jeg vet ikke helt om jeg skal tolke det dit hen at Arbeiderpartiet ønsker at Norge skal blande seg inn i innenrikspolitiske forhold i andre stater og med det stille krav til f.eks. minstelønn for at Norge skal inngå frihandelsavtaler med andre stater. Jeg er også skeptisk til at Norge skal blande seg inn i andre staters miljøpolitikk. Mener man da at norsk standard skal være grunnlaget for diskusjon med andre stater? Skal den standarden vi har i Norge i 2010, med den velstandsutvikling vi har hatt i Norge de siste 80 eller 100 årene, godt hjulpet av funn av olje og eksport av denne de siste ti årene, også gjelde fattige land, som ikke er der Norge er i dag velstandsmessig? I den sammenheng er det f.eks. viktig å huske at det ikke er så veldig mange år siden det var vanlig og helt nødvendig med barnearbeid i Norge, at Norge var et av de fattigste landene i Europa. Hvordan hadde vi reagert hvis andre stater satte krav til arbeidsrettigheter, lønn, forbud mot barnearbeid e.l. for at vi skulle selge våre varer til dem uten høye tollmurer? Det er positivt at Norge bruker sine muligheter for å spille en internasjonal pådriverrolle i arbeidet med samfunnsansvar. Men hvis dette er første skritt på veien mot at Norge skal påtvinge andre stater særnorske reguleringer og regler, er jeg meget skeptisk. Det gjelder norske regler, men også etiske regler, som er gjeldende i tilknytning til forvaltningen av Statens pensjonsfond utland. Der lar man være å investere i selskaper som f.eks. produserer tobakk, fordi Norge mener det er uetisk. På den måten er vi blitt et verdens moralpoliti. Jeg håper dette ikke er intensjonen til Svein Roald Hansen. Det bør være klare begrensninger av hvorvidt etiske verdier og forhold utenfor Norges grenser skal reguleres av norske myndigheter. Mange fattige land i verden har et stort behov for internasjonale investeringer. Det å stille omfattende krav til f.eks. lønnsvilkår vil kunne medføre at selskaper avstår fra å investere i disse landene, som dermed går glipp av en økonomisk utvikling. Det er uansett bedre at det er et norsk selskap som investerer i eller driver handel med firmaer i det landet Norge inngår frihandelsavtale med. Norske selskaper er veldig opptatt av å ha et godt varemerke og er tjent med at arbeidere har gode arbeidsvilkår. Norske selskaper som opererer i utlandet, får veldig ofte gode skussmål i forhold til andre selskaper i andre land. I de rike OECD-landene forsvant barnearbeidet på 1970-tallet. I u-landene har det nesten blitt halvert siden 1980-tallet, fra 23 pst. til 12 pst. Det er altså ikke kapitalismen som har skapt barnearbeid, men det er kapitalisme og frihandel som avskaffer denne gjenlevningen fra den førindustrielle økonomien. Antikapitalister oppfordrer oss til å boikotte varer som blir produsert av dårlig betalte arbeidere i u-land. Dersom mange fulgte en slik oppfordring, ville disse arbeiderne mistet jobben sin. Hvis en konsekvens blir at et annet land ikke ønsker en frihandelsavtale med Norge på grunn av at Norge stiller strenge krav – hvem vil det da gå ut over? Det vil selvsagt ramme bedriftene i det landet som det ikke blir noen frihandelsavtale med. Det blir mindre handel mellom disse to landene og færre norske investeringer. Jeg vil derfor tørre å påstå at det eneste som er verre enn å bli utnyttet, er å ikke bli utnyttet. En annen sak som jeg lurer på, er hva som er bakgrunnen for denne interpellasjonen. Er det frihandelsavtalen mellom Colombia og EFTA som ble signert 25. november 2008? Denne avtalen inkluderer handel av varer og tjenester, intellektuelle eiendomsrettigheter og bilaterale avtaler mellom Colombia og EFTA-statene knyttet til jordbruksprodukter. Denne avtalen vil kunne bidra til vekst og velstand både i Colombia og i Norge. Stortinget har, to år etter at avtalen ble signert, ennå ikke fått avtaleklausulene til ratifisering. EFTA har siden 1960 inngått frihandelsavtaler med en rekke land, og nå forhandler vi med Kina. Det er ikke alle land som har like rent rulleblad når det gjelder beskyttelse av grunnleggende menneskerettigheter, pressefrihet m.m. Blant annet kommer Colombia mye bedre ut enn mange av de landene man faktisk har inngått frihandelsavtaler med. Vi har ikke sett at LO, Kirkens Nødhjelp eller Norsk Folkehjelp har kritisert forhandlingene.