Sigurd Grytten (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Jeg takker presidenten for hans kommentar. Jeg kan forsikre om at det ikke er noen ny strategi fra Europabevegelsen, men kun et ønske om å gjøre stas på denne debatten. Regjeringens stortingsmelding om Norge og Europa ved inngangen til et nytt århundre gir en god beskrivelse av de viktigste politiske utfordringer Norge står overfor i vårt forhold til Europa. Dette er problemstillinger vi må finne svar på uavhengig av hvilken tilknytningsform Norge velger til EU. Dette gjelder spesielt EUs utvidelse østover, og det gjelder utviklingen innenfor forsvars- og sikkerhetspolitikken i EU. Europa er et kontinent med mange ulike kulturer og språk, og det er derfor mangfoldet som fremfor noe preger Europa. Men uten toleranse skaper mangfold konflikter, og det er også Europas viktigste historiske erfaring at mangfold ikke kan eksistere uten toleranse. Derfor har det politiske og økonomiske samarbeidet i Europa blitt stadig tettere. Dette er kjernen i det europeiske samarbeidet, det er kjernen i Europas historiske arv. Vi har en felles historisk arv. Da vi så bildene fra konsentrasjonsleirene i det tidligere Jugoslavia, reagerte hele Europa ut fra en felles historisk erfaring. Vi reagerte med fortvilelse og avsky, og det mobiliserte et samlet Europa for fred på Balkan. Mangfold og toleranse er Europas mulighet, men også vår viktigste utfordring. De problemstillinger jeg begynte med, viser dette med tydelighet. Østutvidelsen er positiv først og fremst fordi den viser at mangfold og toleranse vinner fram i Europa. Det mange sa var en utopi, et alleuropeisk EU, er i ferd med å bli virkelighet. Vi ser at det rike Europa ikke lenger stenger det fattige Europa ute, men inviterer til samarbeid. 12 land forhandler nå om EU-medlemskap, og Tyrkia er i tillegg kandidatland. På samme måte som det europeiske samarbeidet bidrog til økt levestandard og stabile demokratier i det sørlige Europa, vil nå innlemmingen av de østeuropeiske statene skape et mer stabilt Europa, et Europa med mindre forskjeller mellom øst og vest. Dette er en positiv utvikling som Norge må bidra til, men østutvidelsen innebærer en rekke utfordringer for Norge. For det første vil økningen i antall medlemsland endre balansen mellom EU- og EFTA-landene ytterligere. Det blir derfor enda vanskeligere for Norge å få særordninger som utenforland. Norge kan heller ikke forvente å få særbehandling når søkerlandene er langt dårligere økonomisk stilt enn oss. Innenfor det forsvars- og sikkerhetspolitiske området ser vi at EU-landene inngår i et stadig tettere samarbeid gjennom ESDP. Regjeringen og komiteens flertall er positive til denne utviklingen, da det bidrar til europeisk sikkerhet og stabilitet. Debatten den 9. juni i fjor om utenriksministerens redegjørelse om Norges forhold til ESDP viste at det var bred enighet om å gi norsk støtte til en styrket europeisk evne til krisehåndtering, om behovet for å utvikle ESDP i nært samarbeid mellom EU og NATO, og om å søke tettest mulig norsk tilknytning til det nye EU-samarbeidet. Dette er isolert sett viktig. Det må imidlertid ikke overskygge at det er klare politiske utfordringer knyttet til en slik deltakelse. Den viktigste er at det er klare grenser for Norges muligheter til å øve innflytelse på EUs samarbeid på dette området. Etter min mening er kontroll over egne lands styrker i krig avgjørende for et lands suverenitet. Norge er sikret deltakelse og innflytelse fram til beslutning om å gå inn i en konflikt er tatt, men ikke etter det tidspunktet. Da er det Ministerrådet som overtar kommandoen over norske styrker. Jeg mener dette er en så pass alvorlig suverenitetsavgivelse at det bør vurderes hvorvidt det er i strid med Grunnloven § 93.