trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-03:
La meg innledningsvis si at jeg kan til en viss grad forstå at når man bruker ord som bedring av miljø og bedring av kollektivtrafikken, så kan det kanskje være litt fremmed for representanten Nistad, men i alle fall er det dette som er våre hovedmålsettinger gjennom bl.a. dette virkemiddelet. La meg også slå fast at når man sier at kollektivtrafikken ikke fungerer, er det en sannhet med mange modifikasjoner. La meg først peke litt på det positive. I Oslo er det slik at T-banen frakter rundt 70 millioner passasjerer hvert år. Det er slik at bortimot 70 pst. av de sentrumsrettede arbeidsreisene i Oslo foregår kollektivt. Oslo er faktisk en av de byene i Europa som har den høyeste andelen av sentrumsrettede arbeidsreiser kollektivt. Da kan man være retorisk nok til å stille det motsatte spørsmålet: Tenk om alle de skulle prøve å kjøre bil? Det ønsker ikke jeg, og jeg håper inderlig at heller ikke andre ønsker at det skulle skje. Så har jeg ikke noen problemer med å erkjenne at vi har store utfordringer på kollektivsiden. Men det er nettopp de vi vil gripe fatt i med mange virkemidler, der bl.a. for noen få byers vedkommende vegprising kan være aktuelt for gjennom det å styrke det finansielle grunnlaget for kollektivtransporten og sørge for å bringe rent faktisk folk over fra veg til kollektivtransport. Og det er ikke riktig slik representanten Nistad antydet, at det ikke er aktuelt f.eks. å gjøre noe på bussiden. Representanten Nistad vet utmerket godt at Regjeringen foreslo en oppmyking av konsesjonspolitikken når det gjelder ekspressbusser, og at vi heldigvis fikk Stortingets tilslutning. Det er ett annet eksempel. Men vi vil ikke minst komme tilbake til dette i forbindelse med NSB om kort tid, og vi vil sette i verk en rekke tiltak for å styrke kollektivtransporten, så også i tillegg til vegprising.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-03:
Når det gjelder forslaget til § 13 a, vil jeg vise til at 29 av 32 høringsinstanser er positive til forslaget. Dette må nok ses i lys av at det har vært en del debatt i media omkring radarvarslingsutstyr, og at det har blitt reist spørsmål om hvorvidt man virkelig skal kunne tillate slikt utstyr som anskaffes og brukes i den klare hensikt å unngå å bli tatt i fartskontroller. Så nettopp for å underbygge en god rettsoppfatning syns jeg det er riktig å fremme dette forslaget, og jeg er glad for å få tilslutning til det. Jeg vil være ærlig å si at jeg syns også at dette som går på mobiltelefonvarsling, er vanskelig, fordi det på mange måter går ut på noe av det samme. Det kan, hvis man vil se det fra rette enden, sies at det til en viss grad er med på å dempe fart, fordi man jo har problemer med å være så eksakt når det gjelder mobiltelefonvarsling, og at man derfor stort sett er avhengig av å angi i hvilken vei det for øyeblikket er kontroll. Men allikevel: Dette er ikke bare greit, og jeg er enig med komitelederen i at dette er en del av den teknologiske utviklingen som vi kommer til å se mer av. Vi har valgt ikke å foreslå noe på dette punktet nå, fordi det vil være å gripe dypt inn i friheten til å inneha og bruke mobiltelefon. Det ville være helt håpløst å foreslå at det skulle være forbudt å oppbevare f.eks. mobiltelefon i en bil. Men når det gjelder radarvarslingsutstyr, er det med overlegg man nettopp går til anskaffelse av og bruker et slikt utstyr. Jeg syns det er veldig riktig og viktig at vi da kan innføre et klart forbud mot det. Når det gjelder representanten Nistads bekymring over at politiet får mye å gjøre, så har jeg forstått det slik at politiet relativt kjapt oppdager om et slikt utstyr er i bruk. Hele poenget er jo nettopp at man da vil oppdage at en fartskontroll er umuliggjort. Så litt om § 17. Jeg erkjenner tvert at dette neppe er det mest skjellsettende forslag som denne regjeringen har lagt fram – eller kommer til å legge fram – men jeg vil si som så til representanten Nilsen: Det er jo forskjell på tro og visshet!
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2001-12-05:
På vegne av Sylvia Brustad, Olav Akselsen og meg selv vil jeg sette fram forslag om økt satsing på energigjenvinning i industrien.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2001-12-05:
På vegne av Eirin Faldet, May Hansen og meg sjøl vil jeg legge fram forslag om strukturendringer og rammebetingelser for NRK.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2001-12-05:
Svaret på spørsmålet er nei. Det står ikke i noe motsetningsforhold til hverandre. I det store globale perspektivet mener jeg det er opplagt korrekt å si at vi ser en utvikling i retning av at det satses mer på de regionale samarbeidsmekanismene enn på de globale. Vi skal behandle Europol som er et lysende eksempel på nettopp dette, senere i dag. En velger å utvikle den regionale mekanismen for politisamarbeid, Europol, og det legges meget begrenset med ressurser inn på å styrke det som er den internasjonale mekanismen for internasjonalt politisamarbeid, nemlig Interpol. Det er en levende illustrasjon på hvordan vi faktisk velger å bruke den politiske energien vår, og hvordan vi velger å bruke ressursene våre. Når det gjelder vårt ønske om å styrke både Barentssamarbeidet og Østersjøsamarbeidet, er dette regionale mekanismer som har et meget begrenset virkeområde, Vi kan på ingen måte snakke om en sammenlikning mellom Barentssamarbeid og Østersjøsamarbeidet og de overnasjonale prosessene som foregår i EU. Det som har vært vellykket i det samarbeidet vi ser innenfor Barentsrådet, er jo folk til folk-samarbeidet. Bilaterale forbindelser på tvers av grensene er en helt annen form for samarbeid enn det vi snakker om når vi ser på de regionale mekanismene, type EU. Så det nytter ikke å sammenlikne disse mekanismene som vi har for samarbeid på det europeiske kontinent; EU står i en særstilling i lys av sin overnasjonalitet.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2001-12-05:
Det gir ingen mening å være motstander av globaliseringen. Globaliseringen er et fenomen, den er et faktum. Det vi sier i forhold til debatten om globalisering, er at vi tror det er klokt for utviklingen at vi har noe større grad av politisk styring enn det mange andre ønsker å legge opp til. Vi mener det er klokt å temme markedskreftene, fordi markedskreftene i fritt spillerom skaper en verden hvor de rike blir rikere og de fattige blir fattigere. Og det er det som er vår tilnærming til globaliseringsdebatten, vi ønsker å temme markedskreftene slik at vi får en samfunnsutvikling som tjener alle. Vi er litt inne på samme tematikken når det gjelder handelssystemet. Vi har et handelssystem, vi trenger et handelssystem. Spørsmålet er hvordan det handelssystemet skal utvikles. Vi mener at det er noen klare negative sider ved handelssystemet, og de negative sidene er hovedsakelig at en ikke tar tilstrekkelig hensyn til de fattigste landene, en tar ikke tilstrekkelig hensyn til miljøkonsekvensene ved handelen, og en tar ikke tilstrekkelig hensyn til sosiale standarder, arbeidsstandarder. Hvis vi evnet å ivareta de hensynene på en langt bedre måte, ville handelssystemet også bidra til på en betydelig bedre måte at vi skaper global utvikling og global utjamning. Så vi har ingen problemer med handelssystemet hvis vi kan rette det inn litt annerledes. Vi tror det er en klok og riktig vei å gå, og på det området syns jeg faktisk at ting begynner å bevege seg i riktig retning. Det er nå mer forståelse for at det må gjøres justeringer i handelssystemet i forhold til nettopp de elementene som jeg nevnte. Når vi ikke tror det er klokt å ha et fullstendig liberalisert marked når det gjelder landbruksprodukter, skyldes det at mat faktisk er en annen type vare enn bokser og glassartikler.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2001-12-05:
Når det gjelder debatten om bombepause, har vi hatt den her i denne salen før, men vi tar den gjerne en gang til. Utgangspunktet for Senterpartiet var at vi bad om en bombepause i en tid da vi ikke så noen framgang i forhold til den militære operasjonen i Afghanistan. Vi gikk mot vinteren, og vi erfarte at vi stod overfor en stadig mer krevende nødhjelpssituasjon. Vi bad derfor om en bombepause, med to utgangspunkt. Det ene var at vi skulle sikre oss at vi fikk nødhjelp inn i Afghanistan før vinteren, og det andre var at vi skulle få forhandlingsprosessen på skinnene. Begge de to elementene er på plass. Og med det utgangspunkt Senterpartiet har hatt hele veien, at vi støttet igangsetting av aksjonene, sier det seg sjøl at vi står bak det som nå foregår. Vi ber ikke om bombepause nå, for de to elementene vi nevnte som vesentlige for en bombepause, er oppfylt. Jeg har jo også tidligere sagt at vi støtter at Norge melder inn styrker for operasjonen i Afghanistan. Når det gjelder forholdet til § 25, er det viktig at representanten Rise lytter. Jeg sa at jeg mente det var klokt at vi diskuterte i denne salen spørsmålet om hvorvidt Norge skal melde inn militære styrker, og at vi har en åpen debatt. Det mener jeg faktisk er meget klokt. Dette er ingen liten sak. Det er viktig at vi har åpenhet omkring disse spørsmålene. I saker av betydning mener jeg det er rimelig at Stortinget har en debatt. Vi mener ikke at vi skal endre på Regjeringens prerogativ i forhold til utenrikspolitikken.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2001-12-05:
Jeg vil bare følge opp litt når det gjelder spørsmålet om mulighetene for at man i kampen mot internasjonal terrorisme kan tenke seg å gå til aksjoner i andre land. Utenriksministeren har understreket i dag, som han har gjort tidligere, at hvis det vil bli aktuelt å bruke norske militære styrker i andre geografiske områder, vil en komme tilbake til Stortinget. Det skulle bare mangle, slik må det sjølsagt være. Jeg er nok blant dem som ser med betydelig uro på en utvikling hvor en skulle gå til angrep i andre land, som det har vært tale om – land som vil ha en helt annen internasjonal politisk legitimitet enn det regimet i Afghanistan har hatt. Mitt spørsmål til utenriksministeren er veldig konkret: Hvis man skulle vurdere å gå til aksjoner i andre land, er det da utenriksministerens holdning at det vil kreve nye mandater fra FN, eller mener man at det som foreligger pr. i dag, er tilstrekkelig?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2001-12-05:
Som det har framgått av debatten i dag, vil jeg tilrå Senterpartiets gruppe å stemme mot forslag nr. 1, fra Sosialistisk Venstreparti. Vi vil imidlertid stemme for forslag nr. 2. Det kan man mene ulike ting om. Men vi opplever at det har vært sendt litt uklare signaler fra Regjeringa i forhold til militærdomstolen, og finner det derfor på sin plass å stemme for forslaget. Jeg anbefaler Senterpartiets gruppe å gå imot forslag nr. 3, fra Fremskrittspartiet.
Jan Petersen (Høyre), 2001-12-05:
Bare jeg slipper til, jeg, så kan presidenten avgjøre i egenskap av hvem jeg i så fall slipper til. Jeg vil gjerne si to ting: Når Hagen innledningsvis snakker om det rent formelle her, er jeg svært opptatt av at vi er klar over de formelle spørsmålene. Ikke minst må Regjeringen sørge for å håndtere og være innenfor de regler som til enhver tid gjelder. Slik jeg gjorde rede for det i min innledning i dag morges, er jeg temmelig sikker på hva som er det korrekte rent rettslig. Det er en kompetanse som er fastsatt i Grunnloven, som ikke uten videre lar seg endre ved plenarvedtak. Men det er en komplisert debatt. Vi har hatt mange diskusjoner om hvordan disse tingene påvirker hverandre, bl.a. hvordan praksis kommer til å utvikles, men det er svært viktig å være på sikker grunn formelt. Jeg har ikke fått så all verdens veiledning i andre måter å tenke på nettopp fra hr. Hagen, for jeg synes det er ganske forvirrende i hvilken grad han snakker om hvordan tingene burde ha vært, og hvordan de rent faktisk er. Det er to problemstillinger som man, når man er opptatt av formelle ting, selvfølgelig må holde meget tydelig fra hverandre. Og det burde heller ikke være noe problem å holde dem fra hverandre, så jeg er litt forbauset over at det ikke er blitt større klarhet i det i løpet av dagen. Når det gjelder selve spørsmålet om bevilgning, vet jeg utmerket godt hva Hagen spør om, for dette har han spurt om relativt mange ganger tidligere, og det er hvordan vi til sjuende og sist skal saldere de utgiftene som er her. Når vi nå ikke har begynt med selve salderingen, er det fordi det er så pass mye uklart, bl.a. om hvilken størrelsesorden vi her snakker om, at vi ikke har invitert Stortinget til noen bevilgningsvedtak i denne omgang. Det er for så vidt også i tråd med hva man tidligere har hatt som praksis på dette området. Utgifter i løpet av året vil jo utvikle seg veldig forskjellig, og jeg vil komme tilbake til salderingen av disse tingene når vi fremlegger salderingsproposisjonen. Men jeg tror Hagen kan ta det relativt med ro hvis han trenger en foreløpig veiledning.
Jan Petersen (Høyre), 2001-12-05:
Jeg tror det er viktig å holde orden på hva vi egentlig har invitert Stortinget til. Det vi har invitert Stortinget til, dreier seg om terroristbekjempelse. Det dreier seg om de aksjonene som nå foregår i forbindelse med Afghanistan – det vi kaller i eller ved, hvis jeg ikke husker dokumentene helt feil. Det er jo ikke en kamp mot Afghanistan. Det er en kamp mot bin Laden og hans støttespillere, og når den foregår i Afghanistan, er det fordi bin Laden rett og slett har kunnet benytte territorium i Afghanistan. At Afghanistan er det fysiske stedet, er fordi det var der bin Laden var. Det er ikke en kamp mot Afghanistan. Det tror jeg det er viktig å huske. Så er det spørsmål om dette kan flyttes til andre land, og om det er klokt. Til det er å si at det vi nå inviterer Stortinget til, gjelder den geografiske angivelse som jeg nå har gitt. Hvis det skulle bli behov, som jeg ikke har noe grunnlag for å spekulere i, for å gå inn andre steder, så vil Stortinget selvfølgelig få denne saken helt på nytt igjen. Men jeg tror man skal dempe de spekulasjonene. Jeg tror det er svært viktig at vi nå ikke gir oss inn i en sånn «dersomat-hvisomat»-debatt, men at vi behandler dette på grunnlag av noe som er konkret. Og det har vi ikke noe grunnlag for å komme med. Det er på det rene at det er etter bin Laden man er, og jeg vil bare nevne nå at hvis bin Laden skulle oppholde seg et annet sted, så er det ikke slik at han da uten videre er på et fristed. Det vil jeg nok gjøre veldig tydelig. Men det er ikke dermed sagt at det er klokt å gå inn alle steder. Det må vurderes helt konkret. Når det gjelder det siste spørsmålet Kristin Halvorsen stilte, vil jeg bare si at når statsministeren har uttalt seg, så er det fordi man ikke kan avskjære ting man hittil ikke har sett. Men jeg vil anta at sannsynligheten for dette er meget, meget liten. Vanskelighetsgraden er også av en sånn art at vi har behov for å jobbe meget nøye med det om man i det hele tatt skulle gå inn i det. Jeg tror derfor at man på det punktet må regne med at dette nok mer er spørsmål om å holde teoretiske opsjoner oppe, enn egentlig noe som i praksis vil komme til å vise seg.
Jan Petersen (Høyre), 2001-12-05:
Jeg noterte meg spørsmålet, og det dreide seg vel stort sett om at fredsbevegelsen og de palestinske parlamentarikerne ikke skulle bli marginalisert. Jeg må innrømme at jeg er ikke helt sikker på hva det spørsmålet innebærer i praksis. Men jeg skal selvfølgelig studere spørsmålet nærmere, uten at jeg nå kan gi noe svar rett over bordet. Det som er vår altoverskyggende oppgave akkurat nå, er å sørge for at partene, dvs. de palestinske selvstyremyndighetene og den israelske regjering, nå forsøker igjen å komme i kontakt med hverandre og forsøker å implementere Mitchell-kommisjonens anbefalinger. Det har førsteprioritet for oss akkurat nå. Denne situasjonen er så dramatisk at jeg ber om forståelse for at det er det aller viktigste for tiden.
Jan Petersen (Høyre), 2001-12-05:
Jeg må innrømme at det er svært lenge siden jeg har brukt min jus – uhyggelig lenge siden, så jeg er vel ikke lenger jurist, men cand.jur. Men hvis man skal uttale seg om en konkret sak, bør man i hvert fall vite hvilket faktum man skal anvende rettsreglene på. Og så lenge man ikke har noe faktum å anvende et FN-vedtak på, er det nesten umulig nå å sette seg inn i og teoretisere over dette spørsmålet – så jeg beklager. Parallellen er kanskje litt haltende, men jeg tror den viser hvordan jeg her tenker. Det er ikke mulig å gi seg inn i en debatt på et «dersomat-hvisomat»-grunnlag. Det er et sett av fakta som må stemme med en hjemmel hvis man eventuelt skal kunne gå videre. Men det tror jeg faktisk er det minste spørsmålet hvis man kommer så langt. Hvis man kommer så langt, vil det være de konkrete politiske vurderingene som vil være ganske viktige. I så måte tror jeg man skal være meget forsiktig med å uttale seg om hva som er klokt eller ikke. Det var det som var noe av innholdet i Kristin Halvorsens replikk til meg. Stort sett har Kristin Halvorsen hele tiden fortalt hva som er klokt. Så har man gjort det motsatte, og så har det vist seg å gå ganske bra likevel. Jeg tror at slike «dersomat-hvisomat»-debatter gir relativt liten veiledning. Nå er Stortinget invitert til å gi sin tilslutning til et styrkebidrag til aksjon i og ved Afghanistan, som det står. Det er det vi har fått ja på, det er det som er selve kjernen i saken. Hvis vi nå skal diskutere alle andre ting, er det nettopp et uttrykk for at Stortinget slutter ganske enstemmig opp om oss i dette, og det er jeg takknemlig for.
Jan Petersen (Høyre), 2001-12-05:
Jeg vet ikke om hr. Hagen trenger det bekreftet fra min side, men jeg er ikke i tvil om hva han har spurt om. Det har jeg visst de siste par ukene – for å si det som det er. Svaret mitt er fortsatt det samme. Men jeg må si at når det gjelder de mer formelle tingene, så er jeg ikke helt sikker på om hans replikk var spesielt opplysende. Jeg vil bare minne om at det er jo ikke nok bare å lese en bestemmelses bokstav. Bokstavfortolkningen er ofte mer populær utenfor jusen enn innenfor jusen, bare for å nevne det. Og det er innenfor jusen vi nå snakker, nemlig hva som er rettsreglene. Men når det så gjelder uttalelsene om at Stortingets godkjennelse kreves, ja, så kreves jo Stortingets godkjennelse etter § 25 på en rekke områder. Det er ikke det det er uenighet om. Det det er uenighet om, er på hvilke områder det krever Stortingets godkjennelse. Det er jo ikke slik at det på alle mulige tenkelige områder kreves Stortingets godkjennelse. Det er det som er hele poenget. Vi må altså i forbindelse med § 25 skille ved hvor det kreves og hvor det ikke kreves. Hvis det er slik at Stortingets godkjennelse ikke kreves for dette i form av et formelt vedtak, så er det jo ikke riktig når hr. Hagen sier at man da kan fatte et formelt vedtak for sikkerhets skyld. For det tyder på at det er en litt uklar tanke om hva som er rettslig krevd her, og hva man i og for seg vil ha i resolusjons form. Så det er nettopp den ustøheten i forhold til de formelle spørsmålene her som har gjort at jeg har vært veldig usikker på hvordan jeg skal fortolke Hagens innlegg, og jeg må si at den ustøheten nok består fortsatt.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-12-05:
Jeg har ikke referert fra noe møte i den utvidede utenrikskomite, jeg har bare forholdt meg til den offentlige debatten. Det er jo en grunn til at denne saken har kommet for åpent storting – det må sies hva som er grunnen til det. Nå sier Carl I. Hagen akkurat det som er Fremskrittspartiets syn, nemlig – slik tolker iallfall jeg det – at det er avhengig av hvordan vi skal finansiere disse bevilgningene. Det sier Arbeiderpartiet at det ikke bør være. Vi må stille opp i den internasjonale kampen mot terrorisme. Så får vi håndtere hvordan dette skal finansieres på det tidspunkt Regjeringen kommer med et forslag om det. Jeg kan derfor ikke si noe mer om det nå. Det som er viktig nå, er at det blir helt klart at det er en vilje fra Stortingets side til å støtte Regjeringen. Sånn sett er det i og for seg greit at man har en slik debatt. Når det gjelder spørsmålet om vedtak i Stortinget, mener vi at det ville bryte med den politikken vi har hatt til nå, som vi hadde under Golf-krigen, og som vi hadde under Kosovo-krisen. Formelt sett er det slik at vi har lagt til grunn både nå og under Kosovo-krisen at bestemmelsen om «Landeværnet» i Grunnloven § 25 annet ledd også må kunne tolkes antitetisk på den måten at spørsmålet om andre tropper ikke trenger samtykke fra Stortingets side. Det er det som ligger til grunn her, og som vi har bygd på. Hvis man skulle gå vekk fra det, mener vi at man forkludrer det klare forholdet man har og bør ha mellom storting og regjering i dette veldig viktige spørsmålet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-12-05:
Svaret på det er nei. Vi mener at Stortinget ikke burde gjøre et vedtak i denne saken. Når man begynner å sammenligne med at vi gjør vedtak når det gjelder den minste avgift, forteller det meg hvor mye på avveie man er. Det er jo nettopp nevnt i Grunnloven at Regjeringen har et spesielt ansvar når det gjelder utenriks- og sikkerhetspolitikken. Her foreligger et prerogativ for Regjeringen som Stortinget ikke bør bryte inn i på en ubetenksom måte. Det det er snakk om her, er jo ikke at man skal bruke «Landeværnet», som er nevnt i Grunnloven § 25 annet ledd. Det er snakk om andre tropper og andre styrker, og det har vært sikker praksis at i det tilfellet har Regjeringen et prerogativ, dvs. at vi da ikke skal gjøre vedtak i Stortinget. For øvrig har Stortinget drøftet denne saken, altså spørsmålet om Norges holdning i Afghanistan-krigen, flere ganger. Men det vi nå drøfter, er bruk av mannskaper og materiell i den foreliggende situasjon, og der er Grunnloven veldig klar på hvem som har ansvaret i de forskjellige tilfellene. Jeg synes at det er ganske viktig å holde orden på de tingene og ikke blande det sammen med hvilke vedtak vi gjør i skatte- og avgiftsspørsmål. For her er faktisk Grunnloven veldig klar.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-12-05:
Jeg tror jeg klarer meg uten. Jeg snakket om det som Grunnloven omtaler som Regjeringens prerogativ i utenriks- og sikkerhetspolitikken, som utenriksministeren har referert til i sitt innlegg, så derfor er det ikke nødvendig å si det en gang til fra Stortingets talerstol. Det er det ene. Det andre er: Jeg snakket om Grunnloven § 25, som omhandler bruk av tropper i utlandet, og jeg la til den praksisen som er etablert gjennom bl.a. Golf-krigen og Kosovo. Vi har hatt en lang rekke andre operasjoner også. Hvis man skulle ta dette helt bokstavelig, er det jo klart at vi ikke kunne ha deltatt i noen internasjonale operasjoner noensinne, men det er blitt avklart gjennom praksis og tolkning at det ikke kan være tilfellet at man ikke kan stille tropper til rådighet under NATO-kommando og under FN-kommando. Det har vi gjort mange ganger, og det er også det som vil skje i dette tilfellet. Og så snakker vi ikke om «Landeværnet». Vi snakker om andre typer styrker, som det også er blitt avklart gjennom praksis er Regjeringens prerogativ. Det la vi til grunn når det gjelder troppene som vi sendte til Kosovo, og vi la det også til grunn når det gjelder Golf-krigen, så jeg snakker om Grunnloven og den praksis som er etablert. Men ethvert storting har selvfølgelig en mulighet til å gjøre om på dette, så det er ikke det jeg diskuterer. Jeg diskuterer om det er klokt å gjøre det, og der er Arbeiderpartiet enig med Regjeringen i at det ikke er klokt å gjøre det, fordi vi da etablerer en ny praksis som jeg tror vi ikke skal ha i dette landet, for vi må ha klarhet i hvem som har ansvaret for hva i utenriks- og sikkerhetspolitikken.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-12-05:
Jeg vil tilrå Arbeiderpartiets gruppe å stemme mot alle forslag. Når det gjelder forslag nr. 2, finner vi det helt unaturlig å instruere Regjeringen om å gjøre noe som er selvfølgelig, nemlig å overholde internasjonale forpliktelser. Hadde det vært nødvendig å instruere Regjeringen til det, hadde vi hatt en veldig alvorlig situasjon. Når det gjelder forslag nr. 3, fra Carl I. Hagen, stemmer vi imot, under henvisning til at vi anser den debatten som har vært i dag, som en forlengelse av det møtet vi hadde i den utvidede utenrikskomite, nemlig en konsultasjon med Stortinget. Og det har da kommet fram at det er et flertall her i salen for det som er Regjeringens politikk. Jeg henviser også der til hva Presidentskapet skrev om forretningsordenens § 13 om dette.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
La meg først få si at det er med en viss forbauselse og undring jeg registrerer at utenrikskomiteens leder nå fra Stortingets talerstol refererer fra møte i Stortingets utvidede utenrikskomite. I tillegg var referatet feil. Fremskrittspartiet har selvsagt ikke stilt noen betingelser for å gi sin støtte til Norges deltakelse i den internasjonale kampen mot terrorisme. Men vi har stilt noen spørsmål, som jeg gjerne kan stille også her, når det gjelder de øvrige partiers syn på finansieringen. Vi er jo inne i en budsjettbehandling i Stortinget. Hvis alle våre tilbud blir tatt imot og dette varer et helt år, blir det snakk om anslagsvis 2 milliarder kr. Da er det interessant å vite om Arbeiderpartiet plutselig vil ha funnet to nye milliarder kroner til dette formålet, eller om man akter å øke skatter og avgifter, eller om man ønsker å redusere utgifter på kapitler på andre departementers budsjetter, eller om man skal ta det innenfor forsvarsbudsjettets ramme. Jeg vil gjerne få svar på det. Så når det gjelder Grunnloven. Jeg tror jeg skal lese § 25 i Grunnloven, for det er mange som kanskje ikke har tatt seg bryderiet med å gjøre det: «Kongen har høieste Befaling over Rigets Land- og Sømagt. Den maa ikke forøges eller formindskes, uden Storhingets Samtykke. Den maa ikke overlades i fremmede Magters Tjeneste, og ingen fremmede Magters Krigsfolk, undtagen Hjælpetropper imod fiendtligt Overfald, maa inddrages i Riget uden Storthingets Samtykke.Landeværnet og de øvrige Tropper, som ikke til Linjetropper kunne henregnes, maa aldrig, uden Storthingets Samtykke, bruges udenfor Rigets Grænser.» «Storthingets Samtykke» er nevnt tre ganger. Ville det ikke da være fornuftig å fatte et formelt vedtak i Stortinget som gir samtykke fra Stortinget, når det faktisk er snakk om mannskaper som kan bøte med livet i væpnede situasjoner, selv om det er «frivillige» mannskaper innenfor det militære? Man kan jo også av og til stille spørsmål om hva som er reelt «frivillig». Hvorfor vil ikke Arbeiderpartiet være med på at man også i denne type viktige saker får Stortingets formelle samtykke?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
La meg først få lov til å si at det var nok slik jeg sa, at utenrikskomiteens leder refererte fra den utvidede utenrikskomite og ikke fra noen mediedebatt. Han sa at Fremskrittspartiet, slik han tolket oss, hadde gitt uttrykk for sånn og sånn. Han har altså nå tolket oss galt to ganger. Vi har ikke stilt noen betingelser – en gang til, president: vi har ikke stilt noen betingelser – for å gi vår fulle tilslutning til deltakelse. Kanskje Jagland, etter at jeg har sagt det så mange ganger til ham, nå oppfatter det. Så sier Jagland at Grunnloven er «veldig klar». Da vil jeg gjerne få lov til å be utenrikskomiteens leder lese opp den paragrafen i Grunnloven som er veldig klar når det gjelder Regjeringens prerogativ til å kunne gjøre det han mener den kan gjøre. For jeg har ikke sett noen veldig klare paragrafer. I § 25 står det tre steder på noen få linjer at «Storthingets Samtykke» er nødvendig, men Arbeiderpartiets leder leser Grunnloven slik at det ikke er nødvendig med noe formelt samtykke av Stortinget, på tross av at det står tre steder i § 25. Så hvilken annen paragraf Jagland da refererer til, vil jeg gjerne få ham til å lese opp, slik at Stortinget kan få delaktighet i den kunnskapen han har om en klar grunnlovsbestemmelse på dette området. Når det så gjelder finansieringen, merker jeg meg at Arbeiderpartiets leder ikke vil opplyse til Stortinget hvorledes Arbeiderpartiet har tenkt å kunne betale regningen, og det etter en budsjettdebatt hvor man faktisk sier at handlingsregelen er klar og hindrer oss i å bruke en eneste million mer enn det som er innenfor de vedtatte rammer neste år. Er det da slik at man vil øke skatter og avgifter, eller vil det gå ut over andre formål? Det synes jeg også Arbeiderpartiets leder kunne opplyse Stortinget om. Da jeg ser at hr. Jagland ikke har noe eksemplar av Grunnloven, lar jeg det eksemplaret jeg tok med opp hit, bli liggende, så han kan lese fra det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
La meg først beklage at mitt vennlige tilbud til utenrikskomiteens leder i sted når det gjaldt å kunne referere den klare grunnlovsbestemmelsen, ble misforstått. Men så til Høyres hovedtalskvinne, som også fastholder den tolkningen av Grunnloven § 25. Det respekterer jeg fullt ut. Det er ofte det er ulike tolkninger av en grunnlov. Jeg vil da bl.a. referere til professor Per Stavang som i sin nylig utgitte bok om forholdet mellom storting og regjering skriver på side 17: «Og endeleg trongst det stundom samtykke frå Stortinget til visse administrative tiltak. Stundom følgde dette direkte av Grunnlova,(sjå §§ 25 og 26) (sjå §§ 25 og 26) Professor Stavang siterer altså nøyaktig denne paragrafen, hvor det står tre steder at Stortingets samtykke er nødvendig. Jeg aksepterer at en del har tolket denne bestemmelse dit hen at man faktisk ikke trenger samtykke, altså det stikk motsatte av det som eksplisitt står der. Vi har den tolkningen av vi synes det er fornuftig om Stortinget legger seg på den linje at i meget, meget store og viktige saker vil det være en fordel at man får samtykke fra Stortinget, ikke bare gjennom innlegg, men også gjennom en votering og et fullmaktsvedtak. På andre områder av mindre betydning er det det vanlige. Så et spørsmål også til Høyres talsperson når det gjelder finansieringen. Vil det være slik at det er en mulighet for at regningen kan bli finansiert gjennom økte skatter og avgifter? Det er et relativt stort beløp. Kan det bli en teoretisk mulighet for at inndekningen vil skje gjennom å øke skatter og avgifter eller å redusere på forsvarsbudsjettets behov eller andre departementers og kapitlers utgifter? Når man påtar seg noe som kanskje kan komme på 2 milliarder kr, synes vi at man, også i regjeringspartiet Høyre, burde ha gjort seg noen tanker i disse tider hvor Stortinget ellers slåss så busta fyker om 10 mill. kr og 15 mill. kr.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
La meg bekrefte Julie Christiansens påpeking. Ja, Fremskrittspartiet har endret oppfatning noe siden Kosovo når det gjelder å trekke Stortinget inn i denne type saker. Vi har følt at den utvidede utenrikskomite, som er et konsultasjonsorgan, kanskje blir benyttet litt for mye. Vi synes faktisk at en del viktige saker hører hjemme i Stortinget og i offentlighet og i åpenhet. Andre lands parlamenter har meg bekjent diskutert sine lands forhold til Afghanistan og kampen mot terrorisme. Da synes vi det er naturlig at også Stortinget drøfter slike spørsmål. Når vi i mange andre sammenhenger har store debatter om små ting, må vi vel av og til kunne ta en debatt om store og viktige ting. Det rare er at det er umulig under budsjettbehandlingen å si at man skal plusse på et godt formål 10 mill. kr og 15 mill. kr og 20 mill. kr uten at man hører nesten et hyl: Hvordan skal det dekkes? Stikk i strid med normal praksis, bekrefter Stortinget de facto at man nå kan sette i gang noe som kan medføre – jeg regner også med at det blir mindre, men det kan medføre – en utgift på 2 milliarder kr. Så virker det som at flere synes det er uforskammet at noen av oss tillater oss å stille spørsmålet: Hvordan skal dette finansieres? Det skal man komme tilbake til, sies det. Tenk om man begynte å gjøre det med forslag og andre ting når det gjelder helsevesenet, at vi setter i gang et svært tiltak som kan beløpe seg til milliarder av kroner, og sier: Betaling – nei det kommer vi tilbake til. Hvorfor er det slik at Høyre ikke har tenkt igjennom om dette faktisk kan bety betydelig økte skatter og avgifter, eller at det går ut over andre formål som er med i det budsjettet som nå vedtas? Hvorfor kan ikke Høyre i dag fortelle det norske folk hvorledes Høyre har tenkt å finansiere det? Vi vil gjøre det ved å redusere overskuddet i statsbudsjettet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Jeg skal ikke gå inn på utenriksministerens vurderinger av hvorledes utenriksministeren mener at Stortinget skal fortolke Grunnloven og sitt eget forhold til Grunnloven – det har vi vært gjennom før, og det kommer vi kanskje tilbake til – men jeg vil gjerne stille et spørsmål når det gjelder dette med finansieringen, som også utenriksministeren berørte. Det som Fremskrittspartiet bl.a. har gjort, er i realiteten å spørre hva Regjeringen mener. Regjeringen har selv gitt uttrykk for at det skal tilleggsfinansieres. Det er det uttrykket som jeg har hørt fra flere regjeringsmedlemmer flere steder, at finansieringen skal tilleggsfinansieres. Og så har vi spurt: Hva betyr det? «Tilleggsfinansieres» tolket vi først som at man får en tilleggsbevilgning som medfører at kun overskuddet på statsbudsjettet blir redusert. Det er en tilleggsbevilgning – nye, friske penger. Og da er vi veldig happy med det, men så har jo Regjeringen selv svart at det er usikkert. Det er Regjeringen selv som har skapt usikkerheten, istedenfor å slå klinkende klart fast at ja, dette vil ikke gå ut over verken økte skatter og avgifter eller andre budsjettkapitler. Den har selv holdt muligheten åpen for alle finansieringsformer. Og når jeg ikke har fått svar tidligere av statsråder som jeg har spurt, ei heller av utenriksministeren, som jeg har spurt i et annet forum, kunne jeg kanskje spørre ham – det er sikkert litt på kanten, hr. president, men det er noen andre som har gjort det tidligere, bl.a. en tidligere utenriksminister, som nå er her – som Høyre-leder: Kan Høyre-lederen bekrefte at det ikke kommer på tale å øke noen skatter og avgifter for å finansiere de utgifter som vil påløpe for å delta i den internasjonale koalisjonens kamp mot terrorisme?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Det er helt klart at innenfor de parlamentarisk-politiske styringsreglene våre har Regjeringen hatt full støtte hele tiden. Det er manifestert både i den utvidede utenrikskomiteen og også i andre debatter her i salen. Når det gjelder det konstitusjonelle, rettslige styringssystemet, er det vår vurdering at vi synes Grunnlovens bokstav er relativt klar. Da kreves det samtykke fra Stortinget. Men vi er fullt på det rene med ulike fortolkninger og praksis som ikke har vært slik. Vi synes imidlertid at det kan være tvil. Jeg har tidligere i dag tillatt meg å sitere fra boken om forholdet mellom regjering og storting, av professor Per Stavang, hvor han nevner § 25, som er en paragraf som er slik at man krever Stortingets eksplisitte samtykke. Så her er det delte oppfatninger. Når det er åpenbart at det er politisk støtte og flertall for, hvorfor skal man da unnlate også å gi den formelle fullmakten gjennom et vedtak? Det synes vi er litt rart, uansett hva som har vært praksis. Det er derfor vi har fremmet et klinkende klart forslag, for at det skal være samstemmighet mellom de to styringssystemene. Så til det andre spørsmålet. Utenriksministeren ville ikke slå fast noe når det gjelder finansieringsmetoden, og hvordan denne skal være. Grunnen til at vi har spurt, er at vi har vært i forhandlinger med Regjeringen om budsjettet, og da har vi fått presentert at vi har ikke flere penger. Det er ikke rom – uansett hvor godt formålet er, så er det ikke rom – for mer penger. Vi har ikke mer. Handlingsregelen hindrer oss. Det er derfor det er et relevant spørsmål: Kommer den samme handlingsregelen inn når det gjelder finansieringen av utgifter til å delta i den internasjonale koalisjonen mot terrorisme, eller gjelder ikke handlingsregelen på akkurat det området? Det er da vi har spurt: Hvorfor gjelder den da ikke der?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Det er riktig som utenrikskomiteens leder sier, at det har vært ulik praksis med hensyn til hvordan man har behandlet denne typen saker i Stortinget i løpet av 1990-årene og også tidligere. Jeg synes vel imidlertid det blir klarere og klarere hva Grunnloven egentlig sier, hvis man leser ord for ord, at man forutsetter «Storthingets Samtykke». Men i hvert fall må det være slik at hvert storting tar opp til debatt på hvilken måte så alvorlige spørsmål faktisk skal behandles. For Stortinget sitter jo og behandler mange ting. Vi vedtar i minste detalj hvordan en avgift skal utformes. Man kan ikke si at det er store og eksistensielle spørsmål. Men dette er beslutninger som i sin ytterste konsekvens kan bety at norske borgeres liv settes i fare i en skarp militær aksjon langt utenfor Norges grenser. Derfor lurer jeg på om ikke utenrikskomiteens leder mener at dette er en såpass stor, viktig og omfattende sak at Stortinget burde gjøre et formelt vedtak, særlig sett i sammenheng med hva Stortinget ellers mener at vi skal vedta i minste detalj.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Jeg håper representanten Rise tillater at jeg sier at det ligger en slags nyfrelst lettelse over representanten Rises innlegg her i dag, for jeg tror faktisk at mange i Kristelig Folkeparti har vært like mye i tvil og like bekymret som det SV var da krigshandlingene i Afghanistan satte i gang. Det har mange i andre partier også vært – mange i Senterpartiet og også mange i Arbeiderpartiet. Og så har man nå kommet i en situasjon der representanten Rise og andre blir mest opptatt av å oppsummere at vi nå har lyktes. Vel, vel, det er vel kanskje litt tidlig å gjøre denne debatten til den store seiersdebatten om at man faktisk har lyktes. Det er riktig at Taliban-regimet er i ferd med å nedkjempes, men hva som blir alternativet i Afghanistan, er avhengig av at verdenssamfunnet nå stiller opp. Det er riktig at bin Ladens nettverk i Afghanistan nå er under press. Men det er altså ikke sånn at bin Laden er tatt ennå. Mange av de vesentligste innvendingene som SV har hatt mot disse bombeaksjonene, er like aktuelle nå. Har det styrket rekrutteringen til terrornettverk i andre deler av verden, eller har det ikke? Har det bidratt til å øke legitimiteten i argumentasjonen som faktisk er fremført i forhold til terroraksjonen mot USA, eller har det ikke? Da må representanten Rise faktisk gjøre seg opp en selvstendig mening, for det er jo ikke sånn at det er ukjent for Kristelig Folkeparti eller noen andre at det som nå er under diskusjon, er: Skal vi gå videre? Er det Irak som står for tur? Er det Sudan som står for tur? Er det Somalia som står for tur? Er det Jemen som står for tur? Da må Kristelig Folkeparti ha et helt selvstendig syn på følgende: Er nå oppskriften i kampen mot terrorisme at man bomber videre i nye land? Bringer det verden nærmere fred og sikkerhet?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Det som Regjeringen i dag har klar ryggdekning i Stortinget for å gjøre, er å melde inn ulike militære norske styrker til en eventuell deltakelse i militære aksjoner i Afghanistan under USA-kontroll. I denne saken dreier det seg altså om Afghanistan, men denne situasjon er jo i ferd med å tilhøre gårsdagens problemstillinger. Det er andre problemstillinger som er langt mer aktuelle i Afghanistan i fremtiden. Da kan jo Regjeringens ivrighet nå enten bety at de ønsker å konkretisere sin politiske støtte til USA hele veien ved faktisk å komme med helt konkrete forslag om f.eks. å benytte F16-fly, eller det kan være sånn at man forbereder at det kan tenkes at disse aksjonene kan flyttes til andre land. Og det har det vært spekulert på i amerikanske medier, f.eks. ved at det nå er visse miljøer som tar til orde for at dette var vellykket i Afghanistan, la oss fortsette i Irak, i Sudan, i Somalia, i Yemen og andre steder hvor det kan være deler av terrornettverk. Da lurer jeg på hva som er den norske regjerings holdning til om det er klokt eller ikke. Jeg ser at både forsvarsministeren og utenriksministeren forsikrer om at hvis det er andre land dette kan bli aktuelt i, så skal Stortinget konsulteres på nytt. Men syns Regjeringen det er klokt? Så ønsker jeg utenriksministerens kommentar til det som i dag står i Aftenposten, nemlig om det er aktuelt at Norge skal lede en internasjonal styrke i Afghanistan. Norge har en for så vidt stor forpliktelse på Balkan, som vi nå utfører, og det kan vel stilles spørsmål ved hvor stor Norges internasjonale kapasitet egentlig er. Jeg vil gjerne ha utenriksministerens vurdering av akkurat det.
Julie Christiansen (Høyre), 2001-12-05:
Dersom Stortinget i spørsmålet om norske militære bidrag til kampen mot internasjonal terrorisme skulle fatte et vedtak om det, ville det være en endring av tidligere praksis og legge til grunn en annen tolkning av Grunnlovens bestemmelser enn det Stortinget til nå har lagt til grunn. Så vidt jeg har kunnet bringe på det rene, vil det også innebære en endring av Fremskrittspartiets holdning siden Kosovo-krisen, da norske bidrag ble behandlet på samme måte som vi nå legger opp til. Det vil si at Regjeringen har et ansvar og et prerogativ på dette området i disse spørsmålene, og at man bruker den utvidede utenrikskomiteen som et konsultasjonsorgan. Når det gjelder spørsmålet om finansiering, vil jeg overhodet ikke gå inn på det spørsmålet på det nåværende tidspunkt. Vi har blitt orientert om at styrkebidragene, i den grad de kommer til anvendelse, forutsettes tilleggsfinansiert. Vi vil bli forelagt en egen stortingsproposisjon om det spørsmålet, og Høyre vil komme tilbake til det i forbindelse med behandlingen av den proposisjonen.
Julie Christiansen (Høyre), 2001-12-05:
Også jeg har registrert min partifelle Kåre Willochs synspunkter i Midtøsten-konflikten og på Israels ansvar og handlingsvalg. Jeg setter stor pris på hans engasjement og deltakelse i den debatten. Jeg mener at det viktigste nå er å fokusere på hvordan vi i det hele tatt skal få brakt partene sammen. Det er ingen tvil om at hvis vi skal få til løsninger på de mer grunnleggende problemene som representanten Jacobsen og for så vidt også Willoch har vært opptatt av, må vi først og fremst nå konsentrere oss om hva som skal til for å bringe partene sammen, og ikke gå for langt inn i en debatt om hvem som har skylden for at situasjonen er som den er akkurat nå. I den sammenheng har den norske regjering pekt på Mitchell-rapporten og at den anviser en vei ut av situasjonen som man er i nå, og tilbake til fredssporet. Rapporten sier at Arafat må yte hundre prosent for å bekjempe terrorhandlinger fra palestinske militante grupper. Den sier også at israelerne må bringe de jødiske nybyggingene til opphør. Denne balansen mener jeg at Regjeringen har ivaretatt i sine appeller til begge parter om å gjøre hva de kan for å forhindre en ytterligere forverring av voldssituasjonen. Det Regjeringen sier, innebærer kritikk av at Arafat tidligere ikke har gjort nok for å stille de skyldige for terroraksjoner til ansvar. Det innebærer etter mine begreper også en kritikk av at israelerne har latt de israelske bosettingene bli utvidet.
Julie Christiansen (Høyre), 2001-12-05:
La meg først bare registrere at Fremskrittspartiet fastholder at de har utviklet et annet syn på hvordan den utvidede utenrikskomiteen blir brukt, og også at de er uenig med Stortingets flertall om hvordan man skal håndtere spørsmålet om eventuelle norske styrkebidrag og Regjeringens beslutninger om å tilby slike. Så sier representanten Hagen at vi synes han er uforskammet når han avkrever oss et svar på hvordan disse styrkebidragene skal finansieres. Det synes vi selvfølgelig ikke. Vi kommer jo tilbake til det spørsmålet, og da skal vi diskutere hvordan disse styrkebidragene skal finansieres dersom det blir aktuelt at norske styrkebidrag skal anvendes. Men jeg kan ikke annet enn å undre meg over hvordan amerikanerne må oppfatte Fremskrittspartiets krav om at Stortinget på forhånd, før vi i det hele tatt skal vurdere om vi ønsker å komme med et slikt tilbud, skal ta stilling til hvordan det skal finansieres. Jeg mener at det tar fokuseringen bort fra det som er viktig, nemlig at vi på solidarisk måte skal stille opp i en internasjonal kamp mot terrorisme også med militære styrkebidrag.
Julie Christiansen (Høyre), 2001-12-05:
Jeg vil gjerne få følge opp det tema som siste replikant også tok opp. Fremskrittspartiet har altså lagt frem et forslag hvor de «ber Regjeringen umiddelbart stoppe all økonomisk støtte til de palestinske selvstyremyndighetene». Jeg er sterkt i tvil om dette er et positivt bidrag i den nåværende krisen i Midtøsten. Norsk støtte går til utviklingsarbeid, til helse, til utdanning, til oppbyggingen av en offentlig administrasjon. Og om man med umiddelbar virkning skulle trekke tilbake alle norske bidrag, så er jeg redd for at det kan bidra til fullstendig å underminere og svekke det som måtte være igjen av den palestinske administrasjons legitimitet i det palestinske samfunnet. Så mitt spørsmål til representanten Høglund er: Greier Fremskrittspartiet å overskue hvilke konsekvenser en slik politikk vil kunne få, og mener representanten at det er forsvarlig på en måte å frata Regjeringen viktige virkemidler, som også kan være nyttige å ha i en situasjon hvor dialogen kanskje kommer igang igjen?
Julie Christiansen (Høyre), 2001-12-05:
Senterpartiets representant Haga fremhevet viktigheten av at vi styrker samarbeidet med Russland, og hun nevnte at det er viktig både bilateralt og i ulike multilaterale fora. Det er jeg helt enig i. En viktig utvikling vi ser konturene av etter 11. september, er en større tilnærming mellom Russland og NATO, og for så vidt også Russland og EU. Det er en utvikling som jeg mener også Norge kan spille en rolle i å bidra til, altså at vi greier å integrere Russland i større grad i europeiske samarbeidsstrukturer. Vi har fora nær oss, Østersjøsamarbeidet, Barentssamarbeidet osv., hvor dette bør vektlegges. Jeg lurer på om Hagas uttalelse om at regionale samarbeidsmekanismer blir prioritert, og at globale fora blir hengende etter, står litt i motstrid til de mulighetene vi kan ha nettopp i regionale samarbeidsfora for å bringe Russland tettere inn i et europeisk samarbeid. Senterpartiet legger også i merknadene sine stor vekt på at vi bør styrke samarbeidet med de baltiske land og søkerlandene i Sentral- og Øst-Europa. Jeg mener at EU som et regionalt forum og vårt bidrag til utvidelsesprosessen er meget viktig. Står ikke disse to forholdene i motsetning til hverandre?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Eg er glad for at ein frå fleire hald seier uttrykkeleg at ein legg stor vekt på dei rettslege rammene rundt vår utanrikspolitikk i Sentral-Asia. Tidlegare statsminister Kåre Willoch meiner når det gjeld Midtausten, at Israel bryt internasjonal rett. Eg skal sitere Willoch: «Annekteringen av et okkupert område er å anse som en krigsforbrytelse.» Eg vil spørje representanten Christiansen om ho deler sin partifelles syn på dette området.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Eg vil først svare representanten Vallersnes at når vi grunngjev med FN, og når vi grunngjev med ICC, er det klart at då tenkjer vi svært langsiktig. Heile verda har eit behov for å få bygd opp ein internasjonal rettsorden. Vi ser at ein del av våre allierte ikkje er like – kva skal eg seie – ivrige på å få til ein slik rettsorden. På kort sikt synest eg heller ikkje at SV kjem til kort, når vi har foreslått at desse operasjonane skal vere under FN-mandat. Vi har gått mot bombing fordi vi ikkje har trudd at det ville verke. Vi har trudd at det kanskje ville kunne setje endå meir fyr under det bålet som heiter terroristnettverk, rundt omkring i verda. Vi veit jo faktisk ikkje kva som rører seg oppe i hovudet på folk som kan finne på noko så forferdeleg som det som skjedde 11. september. I USA blei det f.eks. bomba i Oklahoma. Fort – fort og fort, fru Blom, eg meiner rimeleg fort – fekk ein rettergang for dei som hadde gjort det. Og det blei dødsdom i staden for kanskje å finne ut kva det var som rørte seg oppe i hovudet på desse ungdomane som kunne finne på å gjere noko så forferdeleg. Så svarar ein hardt og brutalt med dødsdom. Det ser vi på som ikkje spesielt førebyggjande i forhold til internasjonal terrorisme.