Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-01-19:
Kristelig Folkeparti gikk som kjent inn for at Norge skulle slutte seg til EØS-avtalen – ja, vi var selve nøkkelpartiet for at avtalen fikk det nødvendige flertall her i Stortinget. Vi mener også at avtalen i hovedsak har fungert godt og etter hensikten, og mener at avtalen fortsatt bør utgjøre hovedgrunnlaget for vårt forhold til EU. Vi vil derfor verne om EØS-avtalen. I avtalen fikk EFTA-landene en reservasjonsrett mot innføring av direktiver dersom viktige interesser tilsa det, selvsagt under risiko for mottiltak fra EU. Daværende statsminister Gro Harlem Brundtland la svært stor vekt på det vi her hadde oppnådd. På tross av dette skal vi vise tilbakeholdenhet med bruk av reservasjonsretten, fordi avtalen selvsagt fungerer mest smertefritt uten. At vi har vist slik tilbakeholdenhet, kommer jo til uttrykk ved at Norge etter at avtalen nå har fungert i snart ti år, ikke har brukt reservasjonsretten. Kristelig Folkeparti har heller ikke anbefalt bruk av denne retten før nå. Når tiden nå er kommet, er det fordi trygg mat er så viktig for oss alle. Vi hadde i det lengste håpet at vi kunne unngå bruk av reservasjonsretten i disse sakene for å oppnå samme mål. Men når vi tross mange anstrengelser, i lang tid og under ulike regjeringer, ikke har fått tilfredsstillende løsninger i forhold til EU som gir oss tilstrekkelig trygghet når det gjelder vern mot de faremomenter de aktuelle tilsetningsstoffene representerer, ja da mener vi at bruk av reservasjonsretten er forsvarlig. Kristelig Folkeparti har inntatt et nyansert standpunkt til saken. Vi går ikke mot direktiver bare fordi det heter såkalt matsminkedirektiver. Det kommer også til uttrykk ved at vi vil bruke reservasjonsretten mot to av de tre aktuelle direktiver. En kan altså godta det tredje. Dette viser også at vi ikke vil bruke reservasjonsretten unødig. Når vi har en differensiert holdning, er det ut fra en konkret vurdering av det enkelte direktiv, og i så måte vil jeg vise til det tidligere talere fra Kristelig Folkeparti har sagt. Vi er selvsagt fornøyd med at norske næringsmiddelprodusenter ikke vil øke bruken av tilsetningsstoffer, og at viktige aktører i dagligvarehandelen varsler at de ikke vil ta inn varer med høyere grenseverdier. Kristelig Folkeparti mener likevel at det er et statlig ansvar at regelverket setter grenseverdier i tråd med det vi mener er helsemessig forsvarlig, og at dette ansvaret ikke kan overlates til andre. Det er også viktig at hensynet til allergikere og andre utsatte grupper tas med i vurderingen ved fastsettelse av grenseverdier, særlig for stoffer vi kan klare oss godt foruten. I debatten har det også blitt hevdet at Norge må innføre EUs maksimumsgrenser og heller arbeide for endring av disse på sikt. Jeg mener Norges troverdighet i det internasjonale arbeid for strengere grenseverdier, f.eks. i Verdens Handelsorganisasjon, vil være større dersom vi opprettholder dagens høye standarder. Vi går derfor mot innlemmelse av det såkalte diversedirektivet, som gjelder nitrat og nitritt, og anbefaler at Norge avventer konklusjonen i saken Danmark har anlagt mot kommisjonen. Om nødvendig får vi ta i bruk reservasjonsretten. Vi går inn for å bruke reservasjonsretten mot innlemming av fargestoffdirektiver, og begrunnelsen for dette er gitt tidligere i debatten av våre talere. Når det gjelder søtstoffdirektivet, arbeider som kjent EU selv med å implementere nye grenseverdier i tråd med vitenskapskomiteens uttalelser, og Norge har bedt om en overgangsordning på denne bakgrunn. Derfor mener vi at en kan forholde seg annerledes til dette direktivet og akseptere det, dersom vi får en slik overgangsordning og regelverket i EU selv blir forbedret. Det har fremgått av debatten at ingen i Stortinget egentlig ønsker de nye reglene for tilsetningsstoffer, heller ikke Regjeringen ønsker det, men godtar det likevel, av frykt for mottiltak fra EU. Men skal vi i enhver aktuell sak med uønskede virkninger rygge tilbake av frykt for mottiltak, ja da vil reservasjonsretten miste sin verdi og etter hvert bli meningsløs. Og jeg undrer meg på om flertallet i denne sal overhodet i noen sak vil være villig til å bruke reservasjonsretten. I forbindelse med det prinsipielt viktige og problematiske patentdirektivet, som vi senere vil kunne få til behandling, har vi jo forstått at viljen til å bruke reservasjonsretten også er liten, eller fraværende.