Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-05-15:
Det var representanten Storberget som sa at det var viktig å ha debatter i forkant av tragiske situasjoner. Ja, og det krever en refleksjon, og jeg synes det har vært mye refleksjon i denne debatten. Det gjorde et spesielt inntrykk på meg å høre representanten Holstad, som kunne konstatere ved selvsyn at ved to tragiske begivenheter i nær sammenheng ville nedlåsing ikke ha løst noe. Det betyr ikke at det er ett svar her, det betyr vel at vi hele tiden må avveie flere forhold. Det grunnleggende for meg er at vi i Norge fortsatt har meget sterke frivillige organisasjoner som utøver en sosial kontroll og en selvtukt som er utrolig viktig. Det har vært en bekymring for meg i mange sammenhenger at vi har undervurdert denne tradisjonen i Norge. Jeg oppfatter at ingen her har gjort det, og slett ikke interpellanten. Men når man er i ytterkanten av denne tradisjonen, hvor, skal vi si, kulturen ikke går i arv, eller er i miljøer hvor den ikke finnes – hva gjør vi da? Det er jo nettopp det som gjør at vi fører debatten, og at vi diskuterer hvordan våpenlovgivningen vår skal reguleres. Det er ingen tvil om at loven sier at våpen skal være nedlåst – det skal det være fra første våpen, så nyanseringen rent teknisk går på sikkerhetsskap i forhold til rifler og hagler, men ikke på nedlåsing. Den plikten har man fra første våpen, også på rifler og hagler. For de andre våpnene som jeg nevnte, gjelder det krav om sikkerhetsskap fra første våpen. Vi har også skjerpet betraktelig noe som mange av representantene har vært inne på, politiets rett til å beslaglegge våpen på åpen gate og i kjøretøy. Det har vi selvfølgelig gjort fordi det er livsviktig å skape respekt og forståelse for at man ikke bærer med seg våpen i en slik sammenheng. Det er også for å skape trygghet i forhold til folk flest når det gjelder vold. Jeg er også oppmerksom på den situasjonen som kan være bak hjemmets lukkede dører, og som kan oppstå, og et av de forhold som her er nevnt av noen, bl.a. representanten Thorkildsen, er jo nettopp den kunnskapsheving som vi nå tar sikte på i politiet i forhold til hjemmevold. Jeg har selv møtt den ved besøk i politidistrikt og sett hvordan man nå faktisk blir oppmerksom. Det er jo ingen tvil om at det å true med våpen i en slik situasjon bør være en meget alvorlig ting i forhold til den som faktisk er våpeneier. Når det gjelder det allmenne, tror jeg vi skal vokte oss vel for å trekke sammenligninger mellom oss og andre land. Det er ikke fordi vi skal være blinde for at trekk vi ser andre steder, kan komme hit, men fordi jeg tror vi først og fremst skal ta vare på det som er plussidene i vår egen kultur, den sterke frivillige tradisjonen. I tillegg skal vi være åpne dersom det er noe som kan risikere å skli ut. Jeg sa i mitt første innlegg, og jeg gjentar det gjerne her, at det er derfor jeg gjerne vil følge med på utviklingen, evaluere tiltakene og se om noe mer kan gjøres. Men representanten Rui sa det vel egentlig klarest og tydeligst da hun sa at vi må være gode på hele den forebyggende innsatsen. Når det gjelder hennes spørsmål om helsepersonell, forstår jeg det, men så langt jeg har forstått lovgivningen, har man også et aktsomhetsansvar. Jeg oppfatter imidlertid at hun ønsket en nærmere boring i prinsippene rundt dette, og det skal jeg bidra til.