Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Forvaltningen av våre havområder er en svært viktig oppgave. Det handler om at vår generasjon ikke skal ødelegge mulighetene for framtidige generasjoner. Norske havområder har stort sett en god miljøstandard, og vi har svært mye kunnskap om havområdene og hva som er der, men også om hvordan ulike forhold virker inn på økosystemene som havområdene våre representerer. Det er utviklet et finstemt system, hvor ulike hensyn balanseres gjennom forvaltningsplanene for de ulike havområdene. Planene har til hensikt å samordne og prioritere bærekraftig bruk av ressursene, men samtidig å sette forpliktende krav om beskyttelse. Den store fordelen med forvaltningsplanene er at de bygger sitt grunnlag på massiv kunnskapsinnhenting, konsekvensutredninger og ulike arenaer hvor synspunkt vektes mot hverandre. Behovet for en mer helhetlig forvaltning av norske havområder ble tydeliggjort i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen Rent og rikt hav i 2002. Fra den gang og fram til nå har helhet og kunnskap vært bærebjelken i forvaltningen. Derfor er organiseringen av forvaltningsplanarbeidet innrettet slik at alle sektormyndigheter og andre interesserte parter må samarbeide i arbeidet med forvaltningsplanene. Arbeidet med forvaltningsplanene skal koordineres av en interdepartemental styringsgruppe hvor alle berørte departementer er representert. Dette gir en faglig styrke i arbeidet, hvor også de underliggende fagetatene bidrar med sin fagkompetanse. Hensikten med forvaltningsplanene er ikke at de skal være endelige. Tvert om: Forvaltningsplanene skal sikre at vi hele tiden har oppdatert kunnskap, og at politiske avveininger tas på bakgrunn av dette. I forvaltningsplanene blir det også framhevet hvilke spørsmål det må arbeides videre med, bl.a. for å sikre god sameksistens mellom de ulike områdene som vektes i de ulike planene. Det er viktige arbeidsoppdrag for veien videre og neste rullering. Da Stortinget behandlet forvaltningsplanen for Norskehavet, skrev en samlet komité den gangen, våren 2009, bl.a.: «Komiteen har merket seg at miljøtilstanden i Norskehavet er god, og at de mest kjente verdifulle og sårbare områdene er identifisert i forvaltningsplanen. Det er imidlertid et betydelig kunnskapsbehov knyttet til mer presis informasjon om miljøverdier som korallrev og annet naturmangfold på havbunnen i Norskehavet.» Videre står det at: «Komiteen er derfor tilfreds med at det skal satses på kunnskapsinnhenting og kartlegging og legger dette til grunn for sin tilslutning til forvaltningsplanen. Komiteen har videre merket seg at forvaltningsplanen skal være rullerende og oppdateres jevnlig, første gang senest i 2014. Fullstendig revisjon skal foretas i 2025.» Sterkere og tydeligere føringer kan egentlig ikke legges fra Stortinget! Den 27. november i fjor stilte stortingsrepresentant Eva Kristin Hansen et skriftlig spørsmål, som egentlig er redegjort for gjennom presidentens opplesning. Hun – og nå undertegnede – stiller spørsmål ved om at faggrunnlaget for oppdatering av forvaltningsplanen for Norskehavet skulle vært ferdigstilt av Faglig forum innen 15. april 2014. Så kommer spørsmålet: «Foreligger disse planene, og når har statsråden tenkt at disse skal offentliggjøres?» Svaret som ble gitt, var følgende: «Med bakgrunn i avklaringer i regjeringens politiske plattform har regjeringen ikke tatt endelig stilling til behovet for å legge fram en oppdatering av forvaltningsplanen for Norskehavet nå. Det faglige grunnlaget for oppdatering av forvaltningsplanen for Norskehavet er langt på vei utarbeidet, og vil bli offentliggjort snarlig.» Dette var en bekymringsfull melding fra ansvarlig statsråd. Det skal egentlig ikke gå an, og det kan ikke bli slik at man tilsidesetter noe som et samstemt storting så til de grader har lagt til grunn for sin tilslutning til en forvaltningsplan, og jeg håper dette svaret var en glipp fra klima- og miljøministeren. Jeg siterer igjen: «Med bakgrunn i avklaringer i regjeringens politiske plattform har regjeringen ikke tatt endelig stilling til behovet for å legge fram en oppdatering av forvaltningsplanen for Norskehavet nå.» Dette er etter mitt skjønn et uakseptabelt svar, med mindre det er statsrådens ønske å sette til side det som Stortinget så ettertrykkelig sa våren 2009. Jeg tror ikke det. Jeg håper ikke dette er starten på at regjeringen har til hensikt å bryte en meget god tradisjon som startet med stortingsmeldingen om et rent og rikt hav i 2002, og som har fulgt oss, egentlig, fram til i dag, gjennom det arbeidet som er nedlagt i forbindelse med utarbeidelse og rullering av forvaltningsplanene. Jeg håper derfor at klima- og miljøministeren veldig tydelig og uten noen form for forbehold garanterer for at forvaltningsplanen for Norskehavet – og andre rulleringer – kommer til Stortinget, og at rullering for Norskehavet kommer i inneværende år. Et annet spørsmål som har dukket opp og – skal vi si – aktualisert denne interpellasjonen, er jo at i løpet av de siste dagene er regjeringens meget bemerkelsesverdige utlysning av 23. konsesjonsrunde for oljeindustrien foretatt. Samme dag som utlysningen skjer, får man altså en kunngjøring fra klima- og miljøministeren om at man vil foreta en enkeltoppdatering av iskanten og dennes definisjon i forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavet – høyst bemerkelsesverdig! Hva er det vi kan forvente kommer? Kommer det en sak som bygger på de samme forvaltningsprinsippene som er innarbeidet for tidligere rullering? Kan vi forvente at det er oppdatert kunnskapsgrunnlag, konsekvensutredninger og høringer som danner grunnlaget? Eller er det nok en gang slik at regjeringen bryter forutsetningen, basert på en høyst utydelig politisk definisjon, som igjen vil bryte med prinsippet om forvaltningsplanenes viktige grunnstein om oppdatert kunnskap, nye konsekvensutredninger og faglige avveininger? Avslutningsvis håper jeg at denne interpellasjonen tydelig kan avklare følgende forhold. Punkt 1: Vil statsråden sørge for at Stortingets forutsetninger om rullering og oppdatering av kunnskapsgrunnlaget i forvaltningsplanene fortsatt skal legges til grunn i norsk forvaltningspraksis for havområdene? Hvis «ja»: Hvor ofte mener klima- og miljøministeren eksisterende forvaltningsplaner bør rulleres og oppdateres, på en helhetlig og forsvarlig måte? Og punkt 3: Vil statsråden sørge for, når Stortinget en eller annen gang i løpet av våren får en oppdatering av iskanten, at denne bygger på de samme faglige prinsipper og grundighet og analyse som ligger i en ordinær rullering av forvaltningsplanene?