Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-12-03:
Jeg vil gi honnør til interpellanten for å ta opp et særdeles viktig tema. Som representant for det partiet som sannsynligvis er det desidert tøffeste når det gjelder straffeutmåling her i landet, synes jeg også dette er en viktig dimensjon å ta med seg, for det mest ømtålige punktet er antakeligvis den siste fasen av soningen, når man skal tilbake igjen, når man har forventninger, når man har ambisjoner og sikkert ønsker at man aldri skal komme tilbake igjen når man går ut døren fra fengselet. Da er nøkkelen kvaliteten på det verktøyet vi har for å hjelpe folk ut og tilbake igjen. At de frivillige her er en nøkkel, er hevet over enhver tvil. Jeg tror man faktisk kan gå så langt som å si at de frivillige organisasjonene kanskje har en større grad av medmenneskelighet i sin tilnærming, nettopp med basis i at de gjør dette som et frivillig bidrag for å hjelpe andre. De som er ansatt, har lønn og en stillingsbeskrivelse av den jobben de skal gjøre, men for de frivillige er det en personlig drivkraft, en personlig ambisjon om å hjelpe andre som er det store. Det er en ganske stor forskjell. Jeg tror man kanskje er for lite flink til å gi honnør til dem som faktisk bruker fritiden sin til å stille opp selv, sammen med sin familie, for å være et hjelpeverktøy for andre – uten betaling, men rett og slett fordi man ønsker å være et medmenneske. I så måte tror jeg ikke vi kan gi dem nok honnør. Skal man lykkes med å få folk tilbake til samfunnet igjen, handler det selvfølgelig om i hvor stor grad man bryr seg. Vi kan ha fine regelverk, vi kan ha fine forordninger, men det må være noen mennesker som tar tak, sammen med dem som skal ut, geleider dem tilbake til samfunnet og er der – som flere har vært inne på før – når den vanskelige tiden kommer. Hvis ikke har vi en kriminell evighetsmaskin. Og har vi det, rammer vi oss selv. Vi rammer dem som begår kriminaliteten, og vi rammer dem som er ofre for kriminaliteten, på en måte som vi alle har plikt til å sørge for at vi unngår. Hvis ikke vil det altså være sånn at vi kun driver ettervern. Fremskrittspartiet beskyldes ofte for kun å være opptatt av straff. Det er min ærbødige påstand at det selvfølgelig er helt feil. Jeg er stolt av å ha gjort ting i samarbeid med den forrige regjeringen, bl.a. når det gjelder familievoldsprosjektet i Vestfold og den første bevilgningen som WayBack fikk. Det er klart at vi, som ønsker at straff skal være rimelig tøff for den verste kriminaliteten, også ser nytten i at kriminelle handlinger aller helst bør være et engangstilfelle. I så måte har vi oppnådd to ting. Vedkommende har fått straffen sin, og har lært av den og kommer tilbake til samfunnet igjen. Jeg tror ikke at man kan undervurdere de frivillige. Utfordringen for de forskjellige ansvarlige statsråder og departementer er å få flettet alt dette sammen. Jeg tror det finnes mange flinke enkeltmennesker, mange gode organisasjoner, mange flotte offentlig ansatte, men utfordringen blir å få dette til å virke som et verktøy for den som trenger hjelp. Hvis ikke blir vi gode på enkeltdetaljer, men vi blir ikke gode på helheten. Det synes jeg vil være leit, og det vil redusere muligheten for å bistå dem som trenger hjelp, på en god og mest mulig korrekt måte.