Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-03:
Jeg vil gratulere interpellanten med dagen og takke ham for å reise en veldig viktig sak. Representanten Flåtten sa at det ikke var «de store revolusjonære endringer» Høyre ville ta til orde for i forvaltningen av Statens pensjonsfond utland. Det hadde vel heller ingen forventet. Men finansministerens parti har en bedre historikk enn Høyre på dette området og var i sin tid med på å innføre de etiske retningslinjene for Statens pensjonsfond utland, og jeg har forhåpninger om at det fortsatt skal være mulig å motivere finansministeren til å være enda mer aktiv. Finansiell åpenhet er ikke bare et spørsmål om at SPU, som forvalter enorme verdier – 6 750 mrd. kr, sa Tvedt Solberg nå var siste oppdatering – på vegne av det norske fellesskapet skal skikke seg vel. Det er også et spørsmål om hvordan vi skal te oss internasjonalt i møte med en av verdens aller største utfordringer, nemlig ulovlig kapitalflyt, skatteunndragelse og korrupsjon. Svært mye av verdens urettferdige ulikhet er helt avhengig av illegitime og ulovlige strømmer av kapital for å kunne opprettholdes. I Russland f.eks. er det et hundretalls personer som står for om lag 35 pst. av eierskapet til hele landets økonomi. Det ville ikke vært mulig uten å bruke illegitime og skjulte mekanismer for å flytte penger som det skulle vært skattet av, og som skulle vært oppgitt, og som det skulle vært åpenhet rundt. All den tid den ulovlige kapitalflyten ut av utviklingsland langt overgår verdien av samlet bistand – den er mange ganger større – og også overgår verdien av utenlandsinvesteringer, er ikke dette bare en teoretisk problemstilling om åpenhet og gode idealer og etikk, det er et spørsmål om hvorvidt våre investeringer i det hele tatt skal bidra til en positiv utvikling. Etter hvert som fondet vokser, og områdene fondet skal investere i, utvides, blir det så klart stadig mer utfordrende også å holde tilsyn med fondets virksomhet. Tiden er overmoden for mer politisk vilje på dette feltet, og jeg er helt enig med interpellanten i at vi trenger en mer helhetlig tilnærming til dette og en grundigere gjennomgang. All den tid Norge gjennom NBIM er en av verdens største eiere, med en betydelig eierandel i svært, svært mange internasjonale selskaper, er praksisen vi som eiere etterstreber, av helt konkret betydning for mange lands arbeid mot korrupsjon og skatteflukt. Den ideen som noen ganger formidles her i stortingssalen om at SPU er en nøytral, upolitisk sparegris, er feil. For alle andre land og aktører i verden anses oljefondet i høyeste grad som noe politisk, nettopp fordi det er et stort fond, med betydelig makt, som eies av Norge. Én ting er at mange selskaper vi gjennom NBIM eier, eller har en eierandel i, i flere land mistenkes for det jeg vil kalle regelrett bandittvirksomhet, av en art som ikke nødvendigvis omfattes av de etiske retningslinjene, men som likevel er svært alvorlig. Norge eier f.eks. en betydelig andel av selskapet Lonmin, som har vakt stor oppsikt i vinter i Sør-Afrika, da det ble oppdaget at milliarder av kroner har blitt internfakturert ut av landet og til skatteparadiset Bermuda. Denne måten å flytte overskudd på for å unngå skatt er ikke et unntak som noen ganger inntreffer, det er tvert imot en viktig del av hvordan veldig mange store multinasjonale selskaper i dag opererer, og der SPU etter all sannsynlighet i svært mange tilfeller er inne på eiersiden. Det er svært vanskelig å holde oversikt over denne praksisen, fordi mange selskaper organiserer seg på måter som er så komplekse at bare noen få mennesker i selskapets egen administrasjon fullt ut kan gjøre rede for hvordan pengestrømmene egentlig er. Så én ting er at fondets størrelse i seg selv og de nye markedene og områdene fondet skal investere i, er et selvstendig godt grunnlag for en gjennomgang av den typen interpellanten tar opp. Men også fordi ulovlig flyt av kapital allerede er en av vår tids største utfordringer, må det gjøres et arbeid. Vi trenger ikke bare å gjennomgå dagens tilsynsfunksjoner og åpenhet, det er mer vi kan gjøre allerede i dag, og som Stortinget ikke burde ha problemer med å vedta. For det første må et minstemål være at Norges Bank ikke selv bidrar til skatteparadiser og hemmelighold. At SPUs eiendomsinvesteringer i stor grad skjer fra Luxembourg og Delaware, to av verdens viktigste skatteparadiser, er helt uakseptabelt, og det reduserer både NBIMs og Norges mulighet til positivt å påvirke andre land og aktører. Dette må ta slutt, og det kan Stortinget bestemme allerede i vår. For det andre kan skatteuredelighet være et selvstendig grunnlag for uttrekk – det må vurderes i vår – og for det tredje kan Norge hjelpe verdens selskaper å oppnå en helt nødvendig åpenhet overfor fattige land ved å innføre den helt nødvendige utvidelsen av land-for-land-rapporteringen som den rød-grønne regjeringen fikk på plass. Det må det også være mulig å stable opp et flertall for i Stortinget i vår.