Bent Høie (Høyre), 2011-03-14:
Jeg takker interpellanten for å ta opp en viktig debatt som på mange måter egentlig dreier seg om hvordan en i større grad enn i dag skal få fastlegene til å tilstrebe det som regnes som god praksis på dette området. Det er veldig viktig det som interpellanten tar opp, at en skiller dette fra en diskusjon om det som en kan kalle for misbruk av rusmidler, og holder det til at dette i realiteten dreier seg om en feilbruk, eller et overforbruk, av legale legemidler. Helseministeren har vært inne på en del av de områdene som diskuteres. Det er helt klart at et reseptregister vil være et avgjørende virkemiddel for å få en bedre oversikt over legemiddelbruken. Ikke minst vil det også være et hjelpemiddel for at apotekene i større grad kan følge opp det som er deres plikt etter helsepersonelloven, som også omfatter ansatte på apotek, nemlig plikt til å melde fra hvis de ser at det er en praksis fra legens side som ikke er god. Det å bruke farmasøytkompetansen i større grad som en «second opinion» for legemiddelbruk, er et viktig virkemiddel på mange områder. Jeg tror også mange pasienter selv ville ønsket å få en legemiddelgjennomgang på apotek. Det er også viktig for dem som er på sykehjem, eller ved innleggelse på sykehus. Det vet vi virker med tanke på feil legemiddelbruk. Det som også er viktig i forhold til fastlegenes praksis, er å ta fatt i det som på mange måter kanskje er den mest sentrale drivkraften for leger og helsepersonell generelt, nemlig det genuine ønsket om å drive sin praksis i tråd med det som er god medisin. Den motivasjonen drives ikke best gjennom kontroll og sanksjoner, men gjennom faktisk å ha muligheten til å diskutere og sammenlikne egen praksis med kollegers praksis. Derfor er det forslaget om obligatoriske kollegagrupper for fastleger som Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti tok opp i forbindelse med Samhandlingsreformen, og som også fikk tilslutning fra regjeringspartiene, en ordning som jeg tror ville kunne ha stor betydning på dette området. Spesielt er det aktuelt hvis Legeforeningen også får gjennomslag for sitt syn om at fastlegene skal være allmennspesialister. Da vil jo alle i utgangspunktet delta i denne typen kollegagrupper, og da kan det mye enklere gjøres til en obligatorisk ordning for alle. Da vil fastleger i et område møtes jevnlig for å sammenlikne egen praksis og diskutere hva som er nasjonale retningslinjer på ulike områder, ikke minst på legemiddelområdet. Det som kanskje vil gi den enkelte fastlege nettopp tryggheten til å kunne si nei, til å kunne følge retningslinjene, er at en føler at en har et diskusjonsgrunnlag med kolleger. Det er ikke tvil om at en del fastleger som fortsatt er i enepraksis, kanskje har en større tendens til å utvikle en uheldig praksis enn fastleger som jobber på felles kontor der de har muligheten til å diskutere sine egne vurderinger med kolleger. Men også på dette området er det viktig å se for seg hva som er alternativet til selve legemiddelbruken, for, som interpellanten var inne på, mye av denne typen legemidler er jo knyttet opp til f.eks. ulike typer livskriser. Det er et område som vi ser vokser veldig mye, også knyttet opp mot psykiske lidelser og sykefravær. Da er det etter Høyres oppfatning viktig, når en nå diskuterer utviklingen av allmennhelsetjenesten, ikke bare å se på behovet for nye fastleger, men også på behovet fastlegene har for nye kolleger som ikke er leger, men som har en annen type medisinsk kompetanse. Det kan f.eks. være psykologer og spesialsykepleiere innen psykologi som kan være de samarbeidspartnerne som legen kan bruke som et alternativ til bare å skrive ut et legemiddel, når legen ikke selv føler at han eller hun er kompetent eller har muligheten til å drive med samtaleterapi, ha samtaler med pasienten – istedenfor å bruke reseptblokken.