Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-12-06:
For to dager siden var det en interessant interpellasjonsdebatt i denne salen som gikk på å få flere funksjonshemmede ut i arbeid. Jeg registrerer at en ny rapport viser at man de siste seks årene med tiltak ikke har kommet nevneverdig lenger. Fortsatt er det sånn at det er 40 000–50 000 med funksjonshemning som ønsker seg ut i arbeidslivet. Jeg registrerer også de svarene statsråden kom med, og som jeg synes var forholdsvis positive. Jeg gleder meg til å følge statsrådens arbeid på dette området, og jeg håper også at statsråden kommer med klare, konkrete tiltak for å få flere funksjonshemmede ut i jobb. Jeg blir litt urolig når jeg leser hva som står i rapporten fra Statistisk sentralbyrås arbeidskraftsundersøkelse fra 2001. I Aftenposten tirsdag 4. desember kunne jeg lese et sitat fra rapporten som ifølge Aftenposten vakte oppsikt: «Mennesker med funksjonsnedsettelser blir ikke sett på som en del av befolkningen, men som en gruppe som ønsker sine krav gjennomført på bekostning av den øvrige befolkningen.» Jeg tror det er viktig at vi begynner å se på funksjonshemmede som en ressurs, en ressurs for samfunnet og en ressurs som det øvrige samfunnet ønsker å ta i bruk. Jeg håper at statsråden følger opp de svarene han gav i interpellasjonsdebatten, og at han kommer raskt tilbake til Stortinget med konkrete tiltak for å få dette på plass. Så har jeg lyst til å snakke litt om det som har med minstepensjon å gjøre. I forbindelse med trygdeoppgjøret i sommer ble det sagt at man skulle komme tilbake med tiltak ved den ordinære behandlingen av statsbudsjettet. Riktignok står det i proposisjonen at man sammen med organisasjonene ønsker å få utredet forholdene knyttet til pensjonistene videre før man kommer tilbake. Dette forundrer meg litt. For i sommer kom SSB med sin levekårsundersøkelse. Hva viser den levekårsundersøkelsen? Jo, den viser at vi har over 73 000 aleneboende minstepensjonister, og at de aleneboende pensjonistene har mindre enn sosialhjelpmottakere. Også når en regner inn formuesinntekt og bostøtte, har de mindre enn sosialhjelpmottakere, og de har også mindre enn EUs definisjon av fattigdomsgrensen. I tillegg vet vi at 64 pst. av de aleneboende minstepensjonistene har kroniske sykdommer. Vi vet videre at det er nærmere 6 000 av dem som har problemer med å betale kommunale avgifter eller strømregningen. Og vi vet videre at det er rundt 20 000 av dem som ikke har råd til kjøtt eller fisk annenhver dag, og at 45 000 av dem ikke har råd til å dra på ferie. Det viser levekårsundersøkelsen til SSB, presentert nå i sommer. Det er den gruppen som har det aller, aller verst. Da blir jeg litt forundret når Regjeringen ønsker å vente med å komme med tiltak, ønsker å utrede dette videre og ønsker at SSB skal se mer på disse forholdene. Hvilke forhold er det Regjeringen ønsker at SSB skal se på? Hva er det som er uklart i den levekårsundersøkelsen som ble presentert i sommer, som gjør at man ikke kan foreta en beslutning, og at man ikke har kunnet komme med det i forbindelse med statsbudsjettet? Jeg opplever dette som en utsettelse og en liten trenering av det som man lovte i forbindelse med trygdeoppgjøret. Jeg skulle gjerne ha ønsket at tidligere arbeiderpartistatsråd Thorbjørn Berntsen fortsatt hadde vært med i politikken og hatt en hånd på rattet når det gjelder sosialpolitikken i Arbeiderpartiet. For fredag 29. juni sier Berntsen til Dagsavisen: «Jeg begriper ikke hvordan mange av disse kvinnene får det til å gå rundt. Pensjonen er for lav, man trenger ikke gå mange rundene i en matbutikk for å se det». Burde ikke det også være et klart signal om at man faktisk kunne ha gjort noe nå for å få hevet minstepensjonen? Berntsen har helt rett. Derfor utfordrer jeg nok en gang regjeringspartiene til å være mer konkrete: Hva er det som skal utredes videre? Hvorfor kan man ikke komme med konkrete tiltak? Det disse minstepensjonistene får oppleve i forbindelse med statsbudsjettet i år, er nettopp økning i strømavgiften, økning på medisiner og økning av TV-lisens. Altså: De som har det vanskeligst fra før, er de som får skatteskjerpelsene og avgiftsskjerpelsene med den sittende regjering.