Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
La meg først få gi ros til interpellanten for å sette en viktig sak på dagsordenen og ros til justisministeren, som nå varsler handling i forbindelse med de spørsmålene som er reist. Det er ikke nytt at problemstillingene som reises i interpellasjonen, diskuteres i denne sal. Dette har vært tatt opp en rekke ganger – ikke minst har media skrevet mye om dette i lang, lang tid. På samme tid i fjor kunne vi lese følgende i Dagsavisen, etter at media kunne opplyse at man var langt unna å holde fristen for avhør av barn: «Justisminister Grete Faremo svikter barn som er utsatt for vold og seksuelle overgrep.» Det sa barneombud Anne Lindboe. Hun krevde at Grete Faremo skulle snu seg rundt og innføre strakstiltak. Men det var heller ikke da en ny situasjon. Et halvt år før denne uttalelsen av barneombudet hadde media igjen oppslag om situasjonen. Da sa daværende justisminister Grete Faremo: «Det er klart vi må bli bedre. Vi må bedre kompetansen, sikre tilgang på kompetent personell og se om vi har organisert dommeravhør av barn godt nok.» Med andre ord: Mye har vært sagt, men lite har blitt gjort. Intensjonene har sikkert vært gode, men forrige regjering har ikke levert. Og når Arbeiderpartiet nå, i slutten av februar, fremmer et forslag om å styrke barnehusene, antar jeg at dette gjøres i erkjennelsen av at man ikke fikk gjort det som var nødvendig da man satt med justisministeren og satt i regjering. Stortinget har vært klare på at frister skal holdes, og at frister innføres med en mening – så også når det gjelder avhør i denne type saker hvor barn er involvert. Avhørseksperter sier at troverdigheten i barnets forklaring påvirkes dersom de prater med andre før avhør er gjennomført. Dagens system medfører at dypt traumatiserte barn i ytterste konsekvens må gå flere måneder før de kan prate med noen om et overgrep. Barnevernets jobb blir også vanskeliggjort i en avgjørende fase. Slik kan vi rett og slett ikke ha det. Jeg er imponert over at justisministeren nå viser handlekraft og vil gjøre noe med problemstillingen. Men samtidig – det skulle bare mangle! Dette er ingen ny problemstilling, som jeg sa innledningsvis. Det er dessverre regelen og ikke unntaket at fristen på 14 dager ikke overholdes. I fjor – i 2013 – ventet voldsutsatte barn i gjennomsnitt 106 dager i Hamar, 90 dager i Oslo, 78 dager i Nord-Trøndelag, 59 dager i Stavanger og 52 dager i Bergen. At et overgrepsutsatt barn må vente i inntil 106 dager før det kan få begynt å bearbeide traumatiseringen på en skikkelig måte, er rett og slett uakseptabelt. Det er derfor meget positivt at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har varslet strakstiltak på området, bl.a. gjennom å øke saksbehandlingskapasiteten og få på plass kompetente og kvalifiserte avhørere. Vi må heller ikke glemme at barnehusene er en del av hele rettssystemet. Jeg forutsetter at disse viktige problemstillingene også vurderes i forbindelse med regjeringens varslede og omfattende politireform. En undersøkelse gjort i Tromsø i 2010 viste at det i hovedsak er politiets tidsbruk som er problemet. Det er dessverre slik at det er barnehusenes generelle erfaring at det er politiets kapasitet og prioriteringer som er årsaken til tidsbruken, og svært sjelden etterforskningsmessige hensyn. Da må vi sende et sterkt signal til politiet om at overgrepssaker mot barn skal prioriteres høyt. Avslutningsvis har jeg igjen lyst til å rose Kristelig Folkeparti for å bidra til å løfte en ekstremt viktig problemstilling, og jeg er meget godt fornøyd med det grundige og gode svaret fra justisministeren.