Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-11-03:
St.meld. nr. 35 handler om praktiseringa av jord- og konsesjonsloven i perioden 1996-1999. Etterspørselen etter jordbrukseiendommer er formidabel på landsbasis. Spesielt i de bynære strøk er det kø når jordbrukseiendommer lyses ut for åpent salg. Fortsatt er det slik i Norge at de med familie og arv fra slekt har større rettigheter og muligheter enn andre til å skaffe seg eiendom gjennom de mulighetene som ligger i konsesjonslovens fritak. Jord- og konsesjonsloven har derimot sikret lokalt eierskap. Vårt samfunn er i endring, og Stortinget har etter denne perioden – 1996-1999 – behandlet landbruksmeldinga fra Bondevik-regjeringa og lagt klare føringer for den videre praktiseringa av jord- og konsesjonsloven. En viktig endring er at det ikke lenger er konsesjonsplikt og derfor heller ikke driveplikt på gårder under 20 dekar i totalareal. Men meldinga sier også at man skal skjerpe boplikten for eiendommer ut fra dagens praksis på eiendommer over 20 dekar. Tilgangen på eiendommer for de som ikke har familie og arv fra slekt, blir dermed lettere når denne store mengden med gårdsbruk under 20 dekar ikke lenger er konsesjonsbelagt. Samtidig blir det lettere å nytte disse til fritidsformål, og det vil kanskje også bli lettere for de som vil bruke dem til permanent bosted. Jeg føler at diskusjonen framover må gå på hva slags måte vi skal bruke disse bostedsressursene på. For Distrikts-Norge er bostedsinteressene viktige for å holde på arbeidskrafta, og på kompetansen og for å drive næringsutvikling i lokalsamfunnet. Eiendommer som nyttes til fritidsformål, har en meget begrenset verdi for lokalsamfunnet i et stort og langsiktig perspektiv. I konkurransen om disse attraktive eiendommene er det viktig at ikke de økonomiske forskjellene i samfunnet gjør at kapitalsterke fritidsinteresser byr over andre parter som ønsker plassen som bosted. De bofaste bidrar i større grad til utvikling og velferd, og på lang sikt kan det ha store konsekvenser for bygdeutviklinga hva slags interesser som får hånd om disse ressursene. Det er derfor viktig å praktisere jord- og konsesjonsloven slik at kommunene i større grad kan sette denne ressursen inn i en lokal arealplanlegging, et lokalt bygdeplanarbeid, og i et langsiktig perspektiv. Erfaringer fra perioden meldinga viser til, viser at når kommunene får større myndighet, øker andelen av tidsbegrensede fritak på bekostning av fritak uten tidsbegrensning. Dette er positivt fordi jeg tror det da viser at man har fått større aksept for praktiseringa av boplikten. Flertallet mener at det er viktig å arbeide for å utvikle en hensiktsmessig praksis slik at de kommunene som ønsker det, kan bruke jordbrukseiendommer for å rekruttere familier både til jordbruksnæringa og fast bosetting for annen næringsvirksomhet. Disse gårdene er et stort aktivum for bosetting og næringsutvikling, og det er viktig også å sørge for at de som ønsker å etablere seg på gårdsbruk i Norge, får anledning til dette. Jeg tror det er viktig i det videre arbeidet med praktisering av loven at man også vurderer nye virkemidler, slik at de som er interessert i dette til bosettingsformål, kommer lettere til ressursene. Dessverre viser praktiseringa at andelen omdisponering av den nasjonale naturressursen har økt, og også at vi har for liten kvalitetsvurdering rundt de matjordressursene som omdisponeres. Og vi vet at trenden med at det er den viktigste og mest verdifulle del av matjorden som i størst grad omdisponeres, dessverre ikke har endret seg. Så for å lage et grunnlag for å ta vare på den norske matjordressursen bør disse metodene bli bedre. Det er også viktig at man har en nasjonal plan for hvordan man skal disponere matjordressursene til golfbaner, for det er ganske sentrale matjordressurser som blir brukt til golfbaner, og de blir vanskelige å ta i bruk til matproduksjon over tid. Forkjøpsretten er praktisert i perioden, og det viser seg at ressursene man bruker forvaltningsmessig ikke står i forhold til det man oppnår av fornuftig og hensiktsmessig forvaltning. Forkjøpsretten ble jo også besluttet avviklet i sin daværende form under behandlingen i vår. Men dette vil jo bli skjerpet ved at man kanskje må ha en annen praksis rundt konsesjonsavgjørelsene. Det er litt ulikt syn i komiteen når det gjelder vurderingen av om praktiseringen av dispensasjonsadgangen har vært riktig eller ikke. Jeg vil bare til slutt si at jeg syns det er viktig at praktiseringen av bo- og driveplikten kommer inn i plan- og utviklingsarbeidet i kommunene, slik at vi lager en lokal aksept for en hensiktsmessig praksis. Det tror jeg vil være helt avgjørende for om denne måten å sikre lokalt eierskap på kan opprettholdes. Jeg tror også det er viktig at man har for øye at man lager en praksis som ikke gjør at de med liten egenkapital faktisk ikke får tilgang til den meget attraktive nasjonale ressursen som jordbrukseiendommer er.