Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-10-11:
Før jeg starter det innlegget som jeg var forberedt på å holde, har jeg lyst til å henvende meg til salen i anledning replikkordskiftet mellom statsministeren og representanten Hagen. Og jeg har lyst til bare å vise til behandlingen av sak nr. 1 den 15. juni dette år, om kommuneøkonomien, og jeg siterer fra Innst. S. nr. 252 for 1999-2000, romertall II: «Kap. 221 post 63 Tilskudd til skolefritidsordningen innlemmes i inntektssystemet fra skoleåret 2001/2002.» Presidentens anmerkning var her: «Her har Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet innstillingen, og Arbeiderpartiet har meddelt at de vil stemme for.» Så til trontalen. Trontalen omtaler Forsvaret på to steder. Det første stedet fokuseres det på behovet for omstilling med vekt på internasjonale operasjoner, og det andre stedet heter det: «Norge vil, sammen med Danmark, lede KFOR-styrkene i Kosovo fra april neste år.» Fokuseringen går altså på deltakelse i internasjonale operasjoner, ikke på grunnlaget for å delta, nemlig ivaretakelsen av det nasjonale forsvar, soldatutdanningen og utdanningen og øvingen av våre offiserer. Derfor indikerer trontalen en bevisst dreining vekk fra det nasjonale forsvar, et forsvar som er nødvendig for at vi skal kunne rekruttere opp mot den målsetting som Stortinget har vedtatt for internasjonale operasjoner, og som Regjeringen åpenbart også går sterkt inn for. Våren 1994 vedtok Stortinget en ny styrkestruktur som bl.a. innebar en halvering av hæren, til litt under 90 000 personell. Nå foreslår forsvarssjefen gjennom Forsvarsstudie 2000 en ytterligere halvering av landforsvaret på mer enn det – ikke fordi forsvarssjefen mener dette er tilstrekkelig, men fordi han tar utgangspunkt i de penger han tror han får i årene som kommer. Hva han mener vil være tilstrekkelig for landets forsvar, har han altså ikke uttalt. Dette er selvsagt noe som må klargjøres i den prosessen som fører opp til behandlingen av langtidsplanen i Stortinget neste vår. Vi får derfor en klart ressursdrevet forsvarsstruktur, ikke en forsvarsstruktur drevet fram av en sikkerhetspolitisk tenkning. Vi er i ferd med å få et terskelforsvar i stedet for et invasjonsforsvar, et terskelforsvar helt avhengig av en allianse med sviktende kapasitet, med fokusering i andre retninger, og en allianse som over tid, med økt gap i øvingsfrekvens, knapt vil være øvet og utstyrt for å møte norske vinterforhold etter noen tid. Denne terskelsen er i ferd med å bli så lav at den knapt vil merkes for den som viser vilje til å krysse den. Hver gang en struktur er vedtatt av et flertall her på Stortinget, like sikkert har andre flertall unnlatt å oppfylle sine egne vedtak gjennom bevilgninger. Dette har utviklet seg på en slik måte at forsvarssjefen allerede gjennom sitt foredrag i Oslo Militære Samfund sist mandag har reist tvil om hvorvidt noe av grunnlaget for den fremtidige langtidsmelding, Forsvarspolitisk utvalgsgrunnlag, allerede er forlatt gjennom det fremlagte forslag til budsjett som nå ligger til behandling i Stortinget. Når verneplikten år etter år blir salderingspost der tjenestetiden kuttes både i forhold til innkallingstidspunkt og ved dimisjon, utdannes det soldater som har et så faglig svakt grunnlag gjennom det de mister i sin avdelingsperiode og for øvrig, at de ikke engang kan inngå i våre svinnende krigsoppsetninger. Fra dette grunnlag er det altså at flertallet forsøker å verve nok soldater til eget ambisjonsnivå for internasjonal tjeneste. Her skorter det altså ikke på ambisjonsnivå. Når vi samtidig vet at lagerbeholdninger og bevilgninger til ammunisjon, våpen og personlig utrustning for soldatenes sikkerhet befinner seg langt under det forsvarlige som en følge av manglende bevilgninger over år og med tilhørende tapping av lagre på alle områder, bør det ikke forbause Stortinget at dette kan få konsekvenser gjennom tap av soldater i internasjonal tjeneste og nasjonalt, fordi disse ikke har fått tilstrekkelig opplæring og øving her hjemme. Og jeg spør: Vil det flertall som ikke underbygger sine egne vedtak gjennom budsjetter, ta på seg dette ansvaret? Jeg viser i denne sammenheng til årets budsjettproposisjon, der det heter: «Andre tiltak vil være å redusere lagre for drivstoff og reservedeler. Nødvendig ammunisjon til utdanning og trening vil holdes på et absolutt minimum.» Sterkere kan det ikke sies, selv fra departementet. Hvor vil jeg så med dette? Fremskrittspartiet og Høyre har tatt innover seg konsekvensene av egne strukturvedtak. Dette bør Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre også nå gjøre, og Arbeiderpartiet får få en utfordring på egen hånd som regjeringsparti. Kom i hvert fall ikke og si at vi i Fremskrittspartiet ikke har sagt fra dersom noe går galt. Forsvarsministeren har syslet med tanker om at et forsvarspolitisk forlik, slik det dannes mellom partiene i Sverige og Danmark, kan være en vei å gå. I Fremskrittspartiet tviler vi på at dette vil holde når Finansdepartementet, uansett styrende minister, ønsker å kutte – og det skjer jo til stadighet. Der i gården kan man ikke forvente at det er forståelse for langsiktighet og ansvarlighet i forsvarspolitikken knyttet til de mål som Stortinget setter. Erfaringene fra sist det gikk riktig galt, altså i 1940-årene, er jo at da går det an for Finansdepartementets fremste bemanning å følge gulltransporten over Nordsjøen. Om det går galt en gang til, som en følge av manglende evne og vilje til langsiktig forsvarsplanlegging, bør nevnte departement med politiske ledelse være klar over at det i så fall bare er en hard-disc som sendes over Nordsjøen denne gangen. Personellet får bli hjemme og ta støyten. Forsvarsbudsjettets andel av BNP har gjennom de siste årene gått raskt nedover, for inneværende år ca. 1,8 pst., den var langt høyere i andre perioder da vi hadde dårligere råd. En målsetting om et forsvarsbudsjett knyttet opp mot BNP kan være en mulig løsning. Men da må nivået løftes minst opp til 2,5 pst. for å bringe oss på linje med land som vi i andre sammenhenger gjerne liker å sammenlikne oss med. Verneplikten ønskes opprettholdt av flertallet. Men konsekvensen av dette trekkes ikke fullt ut, som jeg har pekt på tidligere i innlegget. Årlig saldering av utdanning og øving, nedtrekk av lagre osv. er resultatet. Jeg har merket meg at enkelte mener at Forsvaret får for mye penger til investeringer. 95 pst. av investeringsmidlene er allerede forpliktet i kontrakter, og ytterligere nedtrekk vil jo da nødvendigvis bety ytterligere tæring på lagre som allerede befinner seg på et bunnivå. Jeg har oppfattet at Stortingets representant nr. 1, hr. Halvorsen, i en rosa avis som utgis i dette landet, har foreslått kutt i investeringene på opp til 1,5 mill. kr. Det vil nødvendigvis også få konsekvenser for soldatutdanningen om hr. Halvorsen virkelig mener dette. Og da blir det altså ikke et skudd til de soldatene hr. Halvorsen vil utdanne på Evjemoen. Ressursene holder da kun til tjeneste på Pokémon, som foreløpig er tjenestestedet for den yngre garde. Det er riktig at vi skal og må tilpasse ledelsesapparat og kommandostruktur til den krigsstrukturen som disse skal styre. Det er det enighet om, men da må man også være klar over at det å legge om over tid krever ressurser, som det også må vises vilje til å få på plass, slik Forsvarspolitisk utvalg har pekt på. Det er en utfordring for dem som har bidratt til å danne det flertallet. Hvis vi ikke gjør det, vil en omstilling normalt bare resultere i at problemene forsterkes og forskyves videre, og resultatet er nye vedtak og nye strukturer som ender opp i et forsvar som ingen mening har. Og vi er allerede der gjennom det som Forsvarsstudie 2000 legger opp til: To brigader – og én brigade som dør mens den marsjerer. Det dreier seg om 15 000 soldater. I Aftenposten har det vært reist tvil om Norges evne til å lede KFOR. Intet er mer forfeilet enn det, vil jeg hevde. Det som har vært diskutert, er evnen til å lede allierte styrker i Norge over tid dersom Forsvaret går en negativ utvikling i møte. Det er en alvorlig utfordring for oss, for det har med suverenitet å gjøre. KFOR har vi evne til å lede, men det avhenger av at det flertall som er villig til å støtte oppunder dette, også bidrar økonomisk i henhold til Stortingets forutsetninger, nemlig full betaling for internasjonale operasjoner med friske penger.