Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Jeg har lyst til å starte innlegget med å ønske statsråden hjertelig velkommen tilbake etter pappaperm, og ser at han har benyttet tiden godt, siden han har fått tid til å skrive bok samtidig som han har vært pappa. Men det er bra. Det har skjedd ganske mye de siste hundre årene når det gjelder likestilling i Norge, og vi er vel alle enige om at Norge ligger i forkant når det gjelder likestilling i forhold til resten av verden. Da jeg var på en konferanse i New York for en tid tilbake om likestilling og kvinner, var noe av det som jeg sitter igjen med: Gi kvinnene en mobiltelefon og en komfyr, så løser du mye av likestillingsproblematikken ute i noen av disse landene. Da komiteen var i Vietnam og Kambodsja og diskuterte likestilling, så vi at det ble diskutert helt andre ting enn det vi sitter og diskuterer her hjemme. Jan Egeland sa 8. mars at kvinnedagen handler om norske velferdsordninger, når kvinner blør og dør i frontlinjen og i enkelte land blir brent på bålet. Det er når en reiser ut av Norge, at en ser hvor langt vi har kommet her, og hva vi har fått til i dette landet. Så er det nok sikkert også noen av motstanderne her i denne sal som vil si: Ja, dette er ikke Fremskrittspartiets fortjeneste, og at Fremskrittspartiet aldri har stått for likestilling. La meg bare få understreke at Fremskrittspartiet er for likestilling, men vi er imot en del av de virkemidlene som venstresiden har stått for. Likestillingsdebatten må i større grad verdsette forskjellene, at det er lov til å gjøre egne valg, og at de valgene som gjøres, må aksepteres. Jeg vil si at hemskoen i dagens likestillingsdebatt ofte er vi kvinner selv. Vi er de fremste til å kritisere hverandres valg og stille spørsmål ved de valgene som vi gjør. La meg bare ta meg selv som eksempel. Da jeg skulle på Stortinget, hvem andre enn kvinnene var det som spurte: Hvem skal passe ungene? Hvordan skal du få hverdagen din til å gå? En ganske kjent forfatter i Norge har skrevet en bok om karriere og bruker boken sin til i grunnen å unnskylde seg for at hun gjør karriere, og at ungene må være hjemme med far. Det må være akseptabelt i 2011 å gjøre karriere, men det må også være akseptabelt å gjøre et valg og være hjemme og ha omsorgen for barna sine. Det er da vi kvinner selv har en lang vei å gå for å kunne akseptere at kvinnene gjør de valgene de selv vil. I de siste månedene har den stortingsmeldingen som vi nå har til behandling, om likestilling og likelønn, generert en ganske stor debatt ute i media som har vært veldig bra. Vi har sett at det dreier seg om at likestilling er blitt gammeldags, at unge menn gir blanke i likestilling, kvinner vil forsørges av menn. Kvinner velger mannens etternavn, har vi sett, og gammeldagse kjønnsrollemønstre i unge hjem. Det er veldig flott at en slik melding kan generere en debatt der ute. Men jeg er skuffet over at likestillingsmeldingen i grunnen bare omhandler tre ting, og det er fokus på fedrekvoten, kvotering og hel- eller deltidsstilling. Likestilling er så mye mer enn det, og en kan være for likestilling, men en kan også være mot feminisme. For mange kvinner og familier der ute dreier altså likestilling seg ofte om å få hverdagen til å gå rundt og at familien får ta de valgene de selv vil, og kan bestemme selv. Jeg spurte datteren min på 14 år for et par dager siden om hva hun mente var viktig i forhold til likestilling, for jeg sa jeg skulle i en debatt her. Svaret hennes var at likestilling for henne var det å bli akseptert for den du er – det å bli trodd på og det å få lov til å ta sine valg. Hun hadde ingen formeninger om at det var mannsyrker eller kvinneyrker. Men det hun sa, som er ganske tankevekkende, er: Guttene på skolen, mamma, snakker om at det er jenteyrker, og vil heller ha ting som er for menn. Det tror jeg er mye av kjernen når vi begynner med utdanningen. I dag velger flere og flere jenter lang utdanning. De tar høyere utdanning, og de velger utradisjonelt. Men guttene henger etter. Det er en stor varsku for oss som politikere som vi er nødt til å ta inn over oss. Fremskrittspartiet ønsker ikke at vi skal begynne å kvotere gutter inn i en del yrker, men vi er nødt til å ha skikkelig fokus på veiledning ute på skolene og ha fokus på å bevisstgjøre guttene på at de må gjøre andre valg. Likestilling og likelønn – lik lønn for likt arbeid, eller lik lønn for lik verdi, handler det om her. Jeg vil si at lik lønn for likt arbeid har vi i dette landet. Men for å sitere min sønn: Han sier at lik lønn for likt arbeid burde vært innført for fotballspillerne. Men spøk til side – debatten dreier seg mye om deltid og retten til heltid og lønn. Mye handler om lønn, og lønn er jo ofte avgjørende også for valg av yrke. Kanskje er menn mer kyniske der fordi de kvinnedominerte yrkene oftere er lønnstaperne, og da velger de ikke de yrkene. Fremskrittspartiet ønsker derfor et lønnsløft for kvinnedominerte lavlønnsyrker. Fordi vi er avhengig av den parten i arbeidslivet, må det være lov å stille spørsmål om dette til fagforeningene og fagbevegelsen, som har klart å løfte mannsdominerte yrker, men som ikke klarer å løfte kvinnedominerte lavlønnsyrker. Så vet vi at staten er en stor arbeidsgiver. Staten har et ansvar for å gå inn med en likelønnspott for de kvinnedominerte lavlønnsyrkene. For å sitere likestillingsombudet sier hun det så klart: «De manglende resultatene av likelønnsoppgjøret viser nok en gang at det må sterkere lut til enn lønnsforhandlingene alene, om kvinnedominerte yrker skal verdsettes på lik linje med mannsdominerte yrker. Det er nemlig dette likelønn i all hovedsak handler om.» Da blir jeg litt forundret når komitélederen begynner å snakke om Adecco-saken, og at det er høyresidens feil. Det vil jeg stille spørsmål ved, for det er ganske mange kommuner i dette land som har vært glade for at det ikke har vært større overskrifter i forhold til at de også har brutt arbeidsmiljøloven. Debatten om retten til heltid er sammensatt. Vi må sikre at de som ønsker heltid, får heltid. Men ofte ser vi at de som i dag utdanner seg til sykepleier, blir gående i deltidsstillinger, og deltid avler ofte deltid. Så vet vi også at hvis hver enkelt jobber to til fire helger mer i året, vil veldig mye av den ufrivillige deltiden være borte. Det er et paradoks det vi hører fra Spekter, når vi vet at lønn betyr veldig mye, at kvinner som får høyere lønn, velger å jobbe mindre. Det som er viktig i lønnsdebatten og heltidsstillingsdebatten, er at også fagbevegelsen og fagforeningene bidrar. Det er også viktig at hver enkelt kommune får lov til å prøve ut alternative turnuser, som har vist flere positive resultat både for bruker, arbeidstaker og arbeidsgiver. Vi vet at 95 pst. av dem får dispensasjon, får godkjent forskjellige turnuser, men fagbevegelsen og fagforeningene setter mange ganger foten ned, fordi fagforeningene har vetorett gjennom arbeidsmiljøloven. Det er flere andre ting i denne meldingen som jeg godt kunne nevne. Jeg har bestemt meg for ikke å snakke om fedrekvoten, for folk i denne salen vet hva Fremskrittspartiet mener om fedrekvoten. Vi får sikkert enda mer tid til å debattere det senere. Men det er en sak som ikke har vært så mye oppe, og det er retten til ammefri. Det som regjeringen legger opp til nå, er faktisk å pålegge privat sektor og private firmaer å ha betalt ammefri. Det er det flere av høringsinstansene som har advart mot, og ment at dette bør legges inn i folketrygdordningen, eller at når det blir som det er i dag, må det være en frivillig avtale mellom de enkelte. Så til slutt: Vår fremste likestillingsutfordring i dag handler faktisk om å sikre innvandrerkvinner den friheten og den rettferdigheten vi tar for gitt. Vi ser at jenter i andregenerasjon tar høy utdanning fordi de ikke ønsker å gå hjemme. Så ser vi at når de er ferdig med utdannelsen, går de ikke ut i jobb, men blir hjemme. Vi ser at innvandrerguttene har stort frafall på videregående skole, og vi hører flere ganger om kjønnslemlestelse og tvangsekteskap. Dette er viktige tema som også må være en del av den likestillingsdebatten som vi har her i Norge. Jeg vil til slutt ta opp mindretallsforslagene fra Fremskrittspartiet og Fremskrittspartiet og Høyre som er fremmet i saken.