trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Ja, eg veit ikkje kor mykje det har for seg å halda fram med dette, for eg føler at det er noko vi ikkje får svar på. Når finansministeren no gjentar at det skal mykje til for at arbeidet skal setjast bort, og at vi må tru han på at det ikkje ligg nokon føringar frå departementet si side på dette, då lurer eg litt på om ein når ein i framtida endrar ei lov, ikkje skal ha lagt nokon føringar for kva ein vil med lovendringa. Spørsmålet mitt er då: Korleis skal finansministeren kunna stoppa at dette vert gjort, både i forhold til styret, representantskapet og alle dei som skal laga dei innstillingane som er nødvendige, når eit fleirtal i Stortinget har sagt at vi skal endra lova nettopp for å gjera dette her? Det er på ein måte veldig rart, synest eg, når finansministeren legg fram eit lovendringsforslag som han ikkje har hatt nokon føringar for, og som han ikkje vil nokon ting med. Då synest eg det hadde vore tryggast at ein ikkje endra lova før ein visste kva ein ville med det. Så spørsmålet mitt er eigentleg: Korleis skal ein stoppa eit slikt vedtak?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Det blir litt uklart hva som egentlig er hensikten til sentrum og høyresiden med å forandre § 13, når representanten Karlstrøm gir uttrykk for at intensjonen er å sikre Norges Banks virksomhet. Det er helt klart at når flertallet her sier at de slutter seg til forslaget under forutsetning av at Norges Bank tar sikte på å tilføre seddeltrykkeriet og Den Kongelige Mynt eksterne oppdrag, så er det unødvendig, for den anledningen har Den Kongelige Mynt og seddeltrykkeriet allerede i dag. De har brukt den muligheten. Så vidt jeg vet, er det i hvert fall offentlig at vi har trykt enten mynter eller sedler for de arabiske emirater, og at man også har hatt andre eksterne oppdrag i Den Kongelige Mynt tidligere. Det er altså helt unødvendig å forandre loven. Det som er nytt her, er at de sier at Norges Bank kan la være å bruke disse virksomhetene til å produsere norsk mynt. Og som flere har vært inne på: Det må stå stakkarslig til med Norge hvis vi ikke skal ha råd til å holde oss med den sikkerhet som ligger i selv å produsere våre egne sedler og mynter. Så spørsmålet til representanten Karlstrøm blir da: Hvorfor i all verden må § 13 forandres hvis hensikten ikke er, som det høres ut av hennes svar, at produksjonen skal legges ut? Hvis det er sånn at representanten Karlstrøm har tillit til at Norges Bank velger å bruke sine egne bedrifter, som de har gjort hittil, hvorfor i all verden skal lovteksten forandres da?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Det er for så vidt ikke noe nytt at Norges Bank ønsker muligheten til å legge produksjon av seddel og mynt på utsiden av sin egen virksomhet. Det nye i saken er at vi nå har en regjering som faktisk har sagt seg enig i det, og lagt fram forslag om det for Stortinget. Jeg synes det er ganske påfallende at det er Høyre og Fremskrittspartiet som må dra lasset her i salen, mens sentrumsrepresentantene i Stortinget i liten grad ønsker å forsvare den innstillingen de nå står bak. Det blir gjort forsøk på å gi inntrykk av at det kan være andre norske miljøer som produserer mynter og sedler, men alle her vet jo at det ikke er slik at det står en rekke produksjonsbedrifter rundt i landet med seddelpressene klare til å starte produksjon av kontrollerbare, forsvarlige sedler. Realiteten er selvfølgelig at det det her er snakk om som det mest realistiske alternativet, er mynt og sedler produsert i andre land, dersom det ikke er Norges Bank selv som skal gjøre det. Det er det en reell uenighet om. Vi mener at det å produsere penger skal være en sentral del av Norges Banks oppgaver framover, men det mener dessverre ikke flertallet. Så til innstillingen: Det blir stadig vist til at Norges Bank skal ta sikte på å tilføre seddeltrykkeriet og Den Kongelig Mynt eksterne oppdrag. Og da må jeg spørre finansministeren – punkt 1: Betyr det at finansministeren vil sørge for at det ikke blir noen utflagging av oppgavene med å produsere mynter og sedler, før de nevnte bedriftene har fått nye oppdrag? Er det slik vi skal tolke denne merknaden? Og punkt 2: Kan finansministeren bekrefte at det er fullt mulig for de nevnte bedriftene i Norges Bank å ta på seg slike oppdrag i dag, altså at det ikke er nødvendig å forandre loven for å gi den muligheten?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Det høres kanskje ut som om finansministeren nå begynner å få en viss forståelse for de argumenter vi har framført her, i og med den reservasjonen han nå tar i forhold til oppfølging av vedtaket. Og da gjenstår spørsmålet: Hvorfor i all verden skal vi forandre loven da? Det spørsmålet har vi også stilt tidligere, uten å få svar på det. Men finansministeren har bekreftet, slik jeg oppfatter det, at vi har muligheten til å gi Den Kongelige Mynt og seddeltrykkeriet oppgaver i dag. Vi behøver altså ikke å forandre loven for å gi dem den muligheten. Slik sett slår han beina vekk under den argumentasjonen vi hadde i saksordførerens replikkrunde her, men det er nå i hvert fall en bekreftelse på det vi har hevdet hele veien. Da gjenstår det ett spørsmål: Hvordan fortolker finansministeren forutsetningen som flertallet har lagt inn i sin merknad om eventuelt å skaffe andre oppgaver til disse produksjonsbedriftene i Norges Bank? Oppfatter finansministeren det slik at de oppgavene må være på plass først, slik det kan se ut av teksten, eller oppfatter han formuleringen egentlig mer som bare gode ønsker og en unnskyldning for å gå inn for noe vi vet vil sette disse arbeidsplassene, med dertil liggende kompetanse, i fare? Altså ber jeg om finansministerens vurdering av forpliktelsen i den formuleringen som flertallet har lagt inn i sin merknad.
Børge Brende (Høyre), 1999-11-30:
Denne saken har åpenbart satt i gang sterke følelser mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Det registrerer vi. Vi har et noe mer avslappet forhold til akkurat hvem som skal produsere mynter og pengesedler. Men vi har ikke noe avslappet forhold til sikkerhet knyttet til dette, og det er fortsatt Norges Bank, som det også fremgår, som skal føre det nødvendige tilsyn med produksjonen. Representanten Frøiland var inne på at Norges Bank i dag er veldig god til å produsere mynt. Hvis Norges Bank er veldig god til å produsere mynt, forstår jeg ikke hva representanten Frøiland er så redd for hvis man eventuelt skulle konkurranseutsette også denne virksomheten og flere norske firmaer skulle få anledning til å legge inn anbud på det å produsere mynter og sedler. Er man god nok, har man heller ikke noe å frykte. Det kan faktisk også være greit å teste om prisene når det gjelder produksjon av dette er riktige i forhold til markedet. Jeg merket meg også at representanten Frøiland uttalte at vi ville være et fattig land om vi ikke kunne produsere våre egne penger. Nå synes jeg faktisk at SV og Arbeiderpartiet er ganske fattige på ideologi hvis dette er den store ideologiske kampsaken, men det er jo ikke gitt hvis man konkurranseutsetter produksjonen av mynter og pengesedler, at det vil være noen utenlandske trykkerier som haler i land en slik kontrakt. Det er faktisk veldig mange dyktige aktører også i det norske markedet som kunne ha tenkt seg å legge inn anbud på dette og bruke dette som utgangspunkt for også å vinne markeder ute. Det siste trodde jeg faktisk at representanten Frøiland hadde en viss sans for.
Børge Brende (Høyre), 1999-11-30:
Representanten Frøiland gjentar at vi ikke er et fattig land. Nei, men vi kan fort bli det hvis det er denne typen argumentasjon som skal blir førende for de beslutninger som vi i årene fremover skal ta i forhold til også å åpne for konkurranseutsetting og slippe andre til. Representanten Frøiland gikk faktisk så langt i sitt innlegg at hun innrømmet at det kan ligge en viss fortjeneste, selv om hun mente at den var minimal, i å la også andre få delta i en eventuell konkurranse om produksjon av sedler og mynter, og det er jo en grei begynnelse. Så blir spørsmålet: Hvis det kommer et initiativ fra Norges Bank, der man under de strenge sikkerhetskrav som foreligger, mener at det kan være en annen hensiktsmessig og en rimelig måte å produsere sedler og mynter på, og at det innebærer en fortjeneste, vil man da vurdere den eventuelle fortjenesten opp mot de mer høystemte vurderinger som Arbeiderpartiet kommer med i denne saken? Jeg tror også det er litt blandede motiver fra Arbeiderpartiets side her. Jeg synes faktisk at vi har gode erfaringer her til lands med også å slippe bedrifter inn i konkurranse når det gjelder produksjon av både tjenester og produkter. Faktisk var det etter at vi fikk konkurranse på det norske hjemmemarkedet på 1960-tallet at vi fikk den fulle industrireisingen i Norge, for vi har komparative fortrinn i vårt eget hjemmemarked. Men jeg innrømmer at det ikke er snakk om en pølsebod, det er snakk om produksjon av sedler og mynter i Norge, så det er en sak med forskjellige avveininger. Men forutsatt at man har klarering i Grunnloven for at dette kan skje utenfor Norges Bank, at det foregår under full sikkerhet, og at det eventuelt kan gjøres på en rimeligere måte enn i dag, må man sette denne verdien opp mot f.eks. å kunne bruke mer på andre områder som man synes er viktige.
Børge Brende (Høyre), 1999-11-30:
Jeg er faktisk enig med representanten Nordtun i at det har skjedd en betydelig omfordeling gjennom dette budsjettet. Det har skjedd en omfordeling på den måten at mange vanlige skattebetalere er rammet av det budsjettforliket som nå foreligger. Utgangspunktet til hr. Nordtun var at man angivelig skulle «ta fra de rikeste». Det endte med at man fjernet AMS-ordningen for hundretusenvis av nordmenn som har spart 10 milliarder kr i det norske egenkapitalmarkedet. Man øker boligskatten gjennom å øke takstgrunnlaget med 10 pst. Det rammer dem med vanlig bolig, helt uavhengig av hvordan formuessituasjonen er. Man øker elektrisitetsavgiften med 44 pst., noe som Arbeiderpartiet var imot i fjor bl.a. på grunn av fordelingshensyn, uten at man kompenserer for dette i forhold til pensjonister og dem som har lite å rutte med. Så har Arbeiderpartiet ment at også pensjonistenes økonomiske situasjon er interessant i forhold til en fordelingsmessig diskusjon. Og hva gjør Arbeiderpartiet? De kutter i særfradraget for pensjonister. Dette er ledd i en strategi som går på at nye utfordringer som det offentlige står overfor, skal veltes over på den enkelte skattyter istedenfor at staten skal være villig til å prioritere innenfor sine rammer. Mener representanten Nordtun at økt boligskatt, økt pensjonistbeskatning, fjerning av AMS og det at flere må betale toppskatt, også de med en gjennomsnittlig industriarbeiderlønn, er god fordeling?
Børge Brende (Høyre), 1999-11-30:
Det er litt av en omfordeling representanten Nordtun tar til orde for. Selv med de omlegginger Arbeiderpartiet foretar i forhold til minstefradrag o.l., vil f.eks. en pensjonist komme dårligere ut med det opplegget Arbeiderpartiet og sentrum har blitt enige om, på grunn av bl.a. den voldsomme økningen i elavgiften som det legges opp til, på 44 pst. Så jeg forstår godt at representanten Nordtun i det statistiske grunnlaget som er kommet fra SSB, ikke ville ha med en beregning av hvordan avgiftsøkningene slår ut. Jeg setter også selvsagt pris på at representanten Nordtun gjør oppmerksom på at Høyre heller ikke i år går inn for skatte- og avgiftsøkninger. I fjor var vi på linje med Arbeiderpartiet i forhold til at vi ikke ønsker å skjerpe skattene og avgiftene. Den gangen sa Arbeiderpartiet at skatte- og avgiftsøkninger ville vanskeliggjøre lønnsoppgjøret. Gjelder ikke det i år? Vil ikke de økningene som nå ligger inne, vanskeliggjøre lønnsoppgjøret til våren? LO-lederen har iallfall sagt at det gjør det. Og så er Arbeiderpartiet bekymret over arbeidsledighetsutviklingen og vekstutviklingen. Nå har vi hatt negativ vekst, så vidt jeg har forstått, de tre siste kvartalene. Er det slik at det da er lurt å komme med skatte- og avgiftsøkninger? Gjelder ikke Arbeiderpartiets resonnement fra i fjor? Høyre legger opp til skatte- og avgiftsøkninger, som representanten Nordtun helt riktig sa, på rundt 4 milliarder kr, og så sier vi nei til skatte- og avgiftsøkninger på 4,5 milliarder. Jeg merket meg at representanten Nordtun også var opptatt av vår inndekning. Inndekningen foretar vi bl.a. ved å innføre egenandel i sykelønnsordningen, ikke så tøff som det sosialdemokratene i Sverige har innført, men vi innfører en egenandel. Vi ser også på næringsoverføringer og en del andre kutt. Poenget er at jeg i mitt innlegg tok opp de vanskelige og problematiske endringene som sentrum nå har lagt opp til, og det er ikke urimelig at man også kommenterer det, og samtidig får man også illustrert hva man er imot.
Jørgen Holte (Senterpartiet), 1999-11-30:
Som det er sagt tidlegare, er det forskjellige ting som pregar det å vere ein nasjon, m.a. at ein har ei mynteining. I dette tilfellet har vi eininga krone i Noreg. Det er enkelte i denne salen som på 1990-talet har sytt for at situasjonen er slik. Det som ein i denne saka opnar for etter Regjeringa sitt forslag når det gjeld å produsere denne mynten, denne krona, er det gitt lovheimel for gjennom sentralbanklova. Eg har også tillit til den prosedyren som er lagd her, med hovudstyre og representantskap, om ein skal sette dette ut, om andre skal gjere det, om ein skal vere medeigar i det – vi har valt både hovudstyre og representantskapsmedlemer som skal ta seg av det. Om ein vil gjere bruk av denne moglegheita, skjer det ved organ som Stortinget – i alle fall eg – har stor tillit til. Denne debatten freistar meg til å reise eit teoretisk spørsmål. I Noreg i dag har vi sjølvsagt moglegheit til å kunne trykke mynteininga krone. Dersom Arbeidarpartiet i 1994 hadde fått det som dei ville, stod vi kanskje føre å skulle trykke eininga euro, altså hadde vi inga krone å kjempe for i dag. Mitt spørsmålet til Ranveig Frøiland er: Kva ville Arbeidarpartiet meine om dette spørsmålet dersom krona var under avvikling, og det var euroen som skulle bli den mynteininga som skulle prege denne nasjonen?
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Vanligvis har jeg respekt for en finanskomites flertallsinnstilling, man har gjerne et godt grunnlag for de innstillinger man legger fram for Stortinget. Men etter det jeg har hørt fram til nå av denne debatt, er jeg ikke overbevist om at man har gått noe særlig inn i den lovforslagsendring av § 13 som nå skal finne sted, for det har ikke vært noen utdyping fra flertallets side av hva de legger i merknaden om at det skal være en forutsetning at Norges Bank tar sikte på å tilføre seddeltrykkeriet og Den Kongelige Mynt eksterne oppdrag. Det er som enkelte har sagt: Da kunne man i hvert fall ha synliggjort f.eks. frimerkeproduksjonen, som ikke lenger foregår her i landet. Men det har ikke kommet fram i debatten. Jeg må også si at Høyres representant Børge Brende tok lettvint på det ved å sammenligne og sette den ene varen opp mot den andre. Jeg trodde faktisk at Høyre som et verdikonservativt parti ville se på pengeproduksjon med litt større respekt enn det de har gjort fram til i dag. Jeg trodde faktisk at Høyre var av den oppfatning at pengeproduksjon absolutt er en del av Norges stolthet når man ser på både seddel- og myntproduksjon, men det er tydelig at den skansen er falt for Høyres del. Så er det spørsmålet hvorfor man hisser seg såpass mye opp, som Siv Jensen sa til de ideologiske høyder. Det har faktisk noe med holdninger å gjøre det, Siv Jensen, og også med signaleffekten av den type vedtak Stortinget her er i ferd med å gjøre. Så klart har Arbeiderpartiet uttrykt det, og jeg står fast ved at det er en fornuftig holdning å si nei til endring av § 13. Jeg har tidligere hatt denne saken oppe i et spørretimespørsmål til statsråden. Nå har jeg registrert at statsråden har tegnet seg for å ta ordet. Det skal bli interessant å høre hva han legger i de forutsetningene flertallet har lagt inn i sin merknad, og hvordan han vil tolke flertallsinnstillingen. Det er jo statsråden som skal forvalte vedtaket videre, også overfor Norges Bank, så langt jeg forstår flertallets merknad. Men jeg venter spent på hva statsråden sier. Og helt til slutt: Jeg hadde ikke trodd at det skulle være en nei-regjering som var den som skulle være toneangivende i en sak som denne, og heller ikke en statsråd fra Senterpartiet.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-30:
Etter innleggene så langt i debatten, og særlig etter de mange replikkrundene, er jeg sterkt i tvil om det er mulig å tilføye noe nytt for å skape større klarhet i de spørsmål vi nå diskuterer. Det kunne være fristende å gjøre som Ranveig Frøiland gjorde i stad, hun sa at hun like godt gav opp først som sist, og gikk ned fra talerstolen. Men det ville være litt for svakt, så jeg får likevel gjøre et forsøk. Jeg viser selvfølgelig først og fremst til det jeg sa i mitt innlegg. Jeg forsøkte der å redegjøre for hvilke vurderinger som er lagt til grunn, og hvilke muligheter som nå foreligger. Arbeiderpartiets og SVs replikker og innlegg tyder på at de tar det for gitt at når denne muligheten er der, vil den helt sikkert bli brukt. Det synes jeg er å ta sorgene til de grader på forskudd. Jeg understreket også i mitt innlegg at slik er det ikke. Så er jeg litt i tvil om hva som er viktigst og hva som er nest viktigst for de to partiene. Det er gjort et selvstendig, sterkt poeng av at det kan skapes usikkerhet for de ansatte i Norges Bank. Jeg er enig i at man skal være forsiktig med å skape usikkerhet for ansatte, enten det er i Norges Bank eller andre steder, men dette er ikke noe fenomen kun for ansatte i Norges Bank. Alle som utsettes for konkurranse, vil kanskje føle en viss usikkerhet. Arbeiderpartiet har jo bidratt til nødvendig konkurranse på veldig mange områder og slik sett skapt usikkerhet. Det kan ikke være nødvendig å opprettholde et monopol kun av hensyn til de ansatte i Norges Bank. Jeg har registrert at det antakelig flere ganger fra Norges Banks side er gjort forsøk overfor finansministere fra Arbeiderpartiet, som har avvist å imøtekomme ønsket om å få en mulighet til om nødvendig å skille ut selskaper, og også om nødvendig å sette produksjon av sedler og mynter ut til andre. Nå ser jeg at tiden ikke tillater mer, men det blir antakelig flere replikker og da anledning til å fullføre.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-30:
Jeg ber om å bli trodd når jeg som finansminister sier at jeg ennå ikke har tatt stilling til om det skal skilles ut selskaper, og enda mindre til om produksjonen av sedler og mynter skal kunne settes ut til andre. Det vil jeg vurdere hvis den situasjonen oppstår at de organer i Norges Bank som skal vurdere dette først, har kommet til den beslutning. Og da skal først hovedstyret ha tatt den beslutning at de ønsker å skille ut et selskap, eventuelt å sette ut produksjonen. Og om ikke det skulle være nok, skal representantskapet – som er oppnevnt av Stortinget og dermed bør kunne gi stor sikkerhet for at dette blir grundig gjennomtenkt – komme til samme konklusjon, og så på toppen av det hele, fordi det er en sak av særlig viktighet, skal dette forelegges finansministeren. Og da vil jeg vurdere grundig om det er tilstrekkelig grunnlag for, eller behov for, å skille ut nye selskaper. Det er påpekt som et poeng fra flere her, at man allerede har adgang til å ta eksterne oppdrag, og det er jo riktig. Men det ligger ikke innenfor det som det normale arbeidsområde for Norges Bank. Derfor vil jeg se det som uproblematisk og relativt fornuftig at man skiller ut dette selskapet som skal konkurrere om eksterne oppdrag, i et eget selskap. Da står man friere, som jeg forsøkte å redegjøre for i mitt innlegg. Og så får vi da se om dette blir tilfredsstillende, eller om det er nødvendig å gå lenger. Jeg vil igjen understreke: Jeg ikke bare tror, men jeg vet at kompetansen og utstyret i Norges Bank er på topp både når det gjelder seddelproduksjonen og myntproduksjonen. Derfor tror jeg det skal veldig mye til før man finner ut at det er hensiktsmessig å sette bort produksjonen til andre, men å hindre en vurdering av det, synes jeg er unødvendig, og derfor har jeg ikke hatt betenkeligheter med å åpne muligheten for at det kan gis adgang til dette i sentralbankloven. Jeg ser at sentralbanksjefen er til stede i diplomatlosjen, og han har sikkert merket seg den motstand som er kommet fra mindretallet, og de betingelser som flertallet har stilt for å åpne for denne muligheten.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-30:
Det stilles igjen spørsmålet: Hvorfor endre loven? Det mener jeg at jeg har svart på – jeg vet ikke om svaret er oppfattet, men jeg har i hvert fall forsøkt å svare på det. Jeg tror det kan være hensiktsmessig, nettopp for å ta vare på kompetansen og utnytte det topputstyret som man har i seddeltrykkeriet i Norges Bank og for så vidt også på Kongsberg, å sørge for at man skiller virksomheten ut i et eget selskap som kan få lov til å ta inn oppdrag utenfra, altså eksterne oppdrag. For det er ikke en naturlig del av Norges Banks virksomhet å ta inn oppdrag utenfra f.eks. til sitt seddeltrykkeri, selv om det har forekommet i en viss utstrekning fram til nå. Jeg akter ikke å vurdere dette i forkant, for det er jo bankens styrende organer selv som skal vurdere om de eventuelt vil foreslå å ta i bruk de hjemler som det nå åpnes for her, og som jeg også sa tidligere, vil dette bli forelagt Finansdepartementet til slutt. Som jeg også sa i mitt tidligere innlegg: Selv om jeg for min del ikke føler at det er noe ideologisk spørsmål – jeg synes at noen har overdrevet når de framstiller det som et ideologisk spørsmål om man skal trykke sedler og produsere mynter i Norge – er jeg enig i det er en sak av betydning, og det er en sak som berører oss litt følelsesmessig. Så derfor vil det for min del være en relativt høy terskel – særlig før jeg ville synes det er rimelig å sette ut oppdrag til andre. Det skal nok mye til før jeg føler meg overbevist om at det er hensiktsmessig og fornuftig. Da skal det i hvert fall være presentert gode begrunnelser, f.eks. gode økonomiske begrunnelser, for at det er nødvendig.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-30:
Dag Terje Andersen hevder at nå først begynner finansministeren å ha en viss forståelse for de argumenter som Arbeiderpartiet har kommet med. Men de argumentene har jeg hørt mange ganger, og jeg har tenkt nøye gjennom dem. Jeg har forståelse for at f.eks. ansatte i Norges Bank er bekymret for sine arbeidsplasser – det er først og fremst derfra jeg har fått disse henvendelsene. Men jeg har ikke sett det nødvendig å opprettholde et monopol for å ta vare spesielt på de ansatte i Norges Bank. Jeg tror for øvrig ikke at deres arbeidsplasser er særlig i fare. Som jeg har sagt flere ganger tidligere, tror jeg det skal mye til før resultatet av denne lovendringen blir at oppdragene settes bort til helt andre, hvor Norges Banks ansatte ikke lenger har noen funksjon. Så er jeg blitt spurt om forståelsen av flertallets merknad. Jeg har forstått flertallets merknad slik at også de er meget skeptiske til at oppdragene skal settes helt ut av Norges Bank. Jeg har ikke forstått at de synes det er betenkelig å opprette eller skille ut egne selskaper som kan utnytte kompetansen og utstyret bedre og gjøre noe som da er naturlig for et slikt selskap, og som ikke er naturlig for Norges Bank, nemlig å ta imot eksterne oppdrag. Min måte å lese dette på er at det er en bekreftelse på at det i Stortinget er en betydelig skepsis til å sette bort oppdragene til helt utenforstående.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-30:
Jeg forstår at mine pedagogiske evner er under det ønskelige, når det ikke er mulig å få forklart hvorfor jeg allikevel mener at det er riktig å åpne disse mulighetene. Det åpnes altså to muligheter: Det ene er muligheten for å skille ut egne selskaper, som da selvfølgelig fortsatt vil være under Norges Bank, eies av Norges Bank og drive med produksjon av sedler og mynter. Jeg har ikke fått det helt klart for meg om Arbeiderpartiet også er imot det, og i tilfelle hva motforestillingen mot det skulle være. Den andre muligheten som åpnes, som jeg helt tydelig har skjønt at Arbeiderpartiet er imot, som et mindretall er imot og som også et flertall i salen åpenbart er meget skeptisk til, er å sette bort produksjonen til helt utenforstående. Og det siste er jeg enig i. Det skal det mye til – også for meg er det en høy terskel å passere hvis man skulle sette bort produksjonen av sedler og mynter til helt utenforstående. Derimot er det ingen terskel for meg for å skille ut egne selskaper, som eies av Norges Bank, og la dem få drive med det de har drevet med fram til i dag, men i tillegg til det også påta seg ytterligere oppdrag utenfra, slik at man utnytter produksjonsutstyret og den kompetansen som finnes i Norges Bank allerede i dag.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-11-30:
Det var da veldig til undring over at vi skulle ha blitt en våpendrager for en sentrumsregjering – det har vi da holdt på med i et par år nå, i iallfall innen budsjettpolitikken, og blitt skjelt ut for det av representanten som nylig holdt innlegg. Det får da være grenser for historieløshet. Nå er jo rollene litt forandret. Men selv blind høne kan finne korn, så vi kan da ikke unnlate å støtte en regjering som foreslår noe som er fornuftig. Jeg tror nok ikke dette forslaget hadde kommet fra en finansminister Lundteigen, det må jeg få si, det er en relativt fremmed tanke for meg. Så er spørsmålet om vi har de samme terskler for utøvelse av den godkjenningsfullmakt som Finansdepartementet her har gitt. Og det er også et ekstremt historieløst spørsmål – jeg må få lov å si det slik – at Høyre skulle ha de samme terskler for å utøve fornuftig forvaltningspolitikk som Senterpartiet. Det har vi aldri hatt. Senterpartiet har til enhver tid vært mot eksisterende samarbeidsmuligheter og har godtatt dem ca. 20 år etter. Det er så vidt de nå har godtatt Nordisk Råd, og EØS-avtalen stritter man fortsatt imot, men om ti år er Senterpartiet en begeistret tilhenger av EØS-avtalen. Sånn går det historisk. Om 20 år er Senterpartiet kanskje også en meget aktiv bruker av adgangen til å gjøre ting på rasjonelle måter, også i Norges Bank. Jeg registrerer fra andre områder at Senterpartiet er blitt en sterk tilhenger av bl.a. å privatisere statlige selskaper som driver med risikofylt virksomhet i utlandet, les Statkraft, bl.a. Det var helt umulig å tenke seg det for ti år siden, og det vil ta noen år før man iverksetter dette, men det går sin vante gang. Tersklene er altså ikke de samme, men man kan allikevel være enige om å gi lovmessig adgang til det. Spørsmålet er om en Høyre-statsråd ville ha fungert likt med en senterpartistatsråd på dette området, og svaret er åpenbart nei.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-11-30:
Til det siste innlegg må jeg bare si at jeg håper Norsk Pensjonistforbund ved dets leder, hr. Strand, nå merker seg at Arbeiderpartiet mener at det ikke lenger er justering av særfradraget for alder som er det viktigste i beskatningen av pensjonister. Det er stikk i strid med hva dette forbundet har uttalt en rekke ganger tidligere til finanskomiteen under behandlingen av slike saker i Stortinget. Jeg har tre spørsmål til hr. Nordtun. Jeg skal ikke fortsette dialogen fra finansdebatten, men det var en del ting som ble hengende litt i luften, som kanskje hr. Nordtun kan bidra til å avklare nå. Spørsmål 1: Hvilke av de såkalte lønnsselskapene, også kalt artistselskapene, er det som etter dette forliket blir ulovlige? De var jo fremhevet i avisen, og Nordtun var selv ute og uttrykte en betydelig moralsk harme over at man kunne bruke skattereglene slik, og det var av avisen Dagbladet omtalt en del navngitte personer. Hvilke blir ulovlige etter dette? Hvilke skattehull blir med andre ord tettet? Spørsmål 2: Hva var årsaken til at ingen arbeiderpartiregjering noen gang så behov for å øke marginalskatten utover 50 pst., tatt i betraktning at levekårsundersøkelsene og også Regjeringens egen utjevningsmelding viser at det ikke er mellom lønnsinntekter at det har utviklet seg økende forskjell? Det er i forholdet mellom dem som har lønnsinntekt, og dem som på toppen av lønnsinntekt har kapitalinntekter, forskjellen ligger. Hva er da årsaken til at man nå angriper lønnsinntekter allikevel, og at man ikke gjorde det da man satt i regjeringsposisjon? Spørsmål 3: Det er hevdet fra flere talere fra sentrumspartiene at Arbeiderpartiet med dette forliket har akseptert systemet for rederibeskatning. Jeg kunne formulert spørsmålet slik: Har representanten Nordtun gjort det? Det vil jeg ikke gjøre, for jeg tror jeg vet svaret. Men mitt spørsmål er: Har Arbeiderpartiet nå akseptert systemet for rederibeskatning?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Når representanten Foss finner det nødvendig å gå på talerstolen og være våpendrager for sentrum, viser det på en måte hvor problematisk denne saken er for sentrumspartiene i Stortinget i dag. Per-Kristian Foss forsøker også, i likhet med andre, å gjøre et poeng av at mindretallet åpenbart ikke har nødvendig tillit til de styrende organer i Norges Bank i denne saken. Da må jeg igjen få lov å understreke at dette har overhodet ingenting med tilliten til de styrende organer i Norges Bank å gjøre. Det er ikke det spørsmålet som diskuteres i dag. Det er spørsmålet om Stortinget skal gjøre en lovendring, hvilken begrunnelse Stortinget skal ha for den lovendring som gjøres, og hva som er formålet med den lovendring som skal gjøres i Stortinget. Og etter å ha lyttet til representanten Foss, er det åpenbart at Høyre ikke har de samme terskler i denne saken som finansministeren har. Mitt spørsmål til representanten Foss går på følgende: Finansministeren understreket for kort tid siden i et replikkordskifte at slik han ser det, er det en lav terskel for å skille ut disse aktivitetene vi diskuterer i dag, preging av mynt og trykking av sedler, i egne selskaper, mens finansministeren derimot har en meget høy terskel, som han selv understreket, for å legge ut denne produksjonen. Det var vanskelig for undertegnede å oppfatte at representanten Foss hadde de samme tersklene som finansministeren har, og mitt spørsmål er: Kan Foss bekrefte at Høyre ser helt annerledes på spørsmålet om å legge ut produksjonen enn det finansminister Restad nylig gjorde rede for?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Børge Brende tok opp flere forhold, bl.a. spørsmålet om vi nå har pålagt folk nye skatter og avgifter. Ja, det er klart at i avtalen er det både å gi og ta. Når det gjelder boligskatten, har vi nå økt ligningsverdien med 10 pst. Det er ikke noe nytt. Høyre var også med på slike avtaler i de budsjettrundene de hadde med regjeringspartiene. Den taksten vi har på norske boliger og eiendommer, er særdeles lav. Om det skjer en justering her, er ikke det det helt store. Når det gjelder AMS-ordningen, må jeg også vise litt til historikken og skatteforliket i 1992. Man trakk da opp den linjen at formene for sparing ikke var de riktige spareformene. Man skulle likestille spareformene på en bedre måte. Derfor har vi sett det som riktig i et fordelingspolitisk perspektiv nå å ta bort AMS-ordningen. Når det så gjelder skatt for pensjonister, som Høyre ynder å trekke fram i alle debatter, har vi gjort en betydelig del. Hvis vi ser på trygdede med relativt lave inntekter, altså inntekter inntil 160 000 kr, får de nå etter dette opplegget – det viser tabellene – reelle skattelettelser. Dette faller i det vesentlige inn under de særskilte skatteberegningsreglene for pensjonister. Det som har størst betydning for pensjonister nå, er at satsene i minstefradraget økes fra 21 til 22 pst. Videre vil jeg peke på at formuestillegget i skattereduksjonsreglene nå settes ned fra 3 til 2 pst.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Representanten Foss tok opp igjen spørsmålet om pensjonistene, og jeg viser til mitt første replikksvar, hvor jeg pekte på en del vesentlige endringer. Men jeg vil bare si til Foss at det aller viktigste som etter min oppfatning er nedfelt i denne avtalen, som Arbeiderpartiet også har understreket, er reguleringen av G som skjer i mai. Det er den underreguleringen av G som stadig vekk har inntruffet, som har gjort at pensjonistene ikke har kommet så godt ut. Vi politikere må i de vedtakene vi gjør her i Stortinget, stå ved at G skal reguleres på en skikkelig måte i forhold til utviklingen ellers i samfunnet. Når det gjelder delingsmodellen og diverse ulovligheter, vil jeg selvfølgelig ikke her klassifisere og definere hva som er ulovlig eller ikke ulovlig. Jeg har tidligere sagt fra denne talerstolen at det er veldig krevende å drive med skattespørsmål – det fins alltid utveier på ulike områder. Men det som var viktig for oss, var at det skjedde en innstramming, at en ikke fikk en ytterligere utglidning med hensyn til identifikasjonsreglene. Jeg tar avstand fra å definere det slik at man når man går inn i regelverket og tolker det på sin måte, og tolkningen er akseptabel ifølge ligningsloven og andre skattelover, gjør noe ulovlig. Man tilpasser seg et system – det er noe annet. Når det så gjelder lønnsinntekt og kapitalinntekt, er jeg langt på vei enig med representanten Foss i at det er her ulikhetene har økt sterkt i samfunnet. Vi har mye å gjøre på det området, og i den forbindelse vil jeg vise til og ønske velkommen den skattedebatten som vi skal ha til neste år, når Regjeringen kommer med forslag om et flatere skattesystem til Stortinget. Men sentrumspartiene og Arbeiderpartiet har iallfall nå foretatt en omfordeling som folk vil merke.(Presidenten klubbar.) Helt til slutt rederibeskatningen: Vi har nå kommet fram til en veldig viktig avtale med sentrumspartiene for det budsjettåret vi går inn i. Det er også viktig at næringslivet har sikre rammevilkår en tid framover. (Presidenten klubbar.)
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Representanten Svendsen etterlyste Arbeiderpartiets reelle hensikter når det gjelder omfordelingen. Jeg har konkret vist til at pensjonistene vil få en skattelettelse. Det kan representanten Svendsen bla opp i tabellene. Jeg har også konkret tidligere i replikkordskiftet vist til hvordan vi gjør det, bl.a. med satsene i minstefradraget, som økes fra 21 til 22 pst., formuestillegget i skattebegrensningsregelen settes ned fra 3 til 2 pst., og tabellene viser at de med inntekter under 160 000 kr vil få en skattelettelse, noe som også vil komme pensjonistene til gode. Det er det ingen tvil om. Videre har vi også det eksemplet jeg brukte som gjaldt deltidsansatte – de som tjener 75 000 kr eller 100 000 kr i henholdsvis skatteklasse 1 og 2, får skattelettelser på henholdsvis 4 300 kr – 2 850 kr. Det er betydelige ting. Vi har tatt fatt i en omfordeling som er viktig. Som det tidligere er vist til, har forskjellene økt, og da må vi sørge for at de som har minst å rutte med, får mer. Det har vi greid gjennom dette skatteopplegget, og det er vi faktisk stolt over. Med de skattelettelser som Fremskrittspartiet har yndet å fremheve, og også har nedfelt i forslags form i innstillingen, må jeg stille spørsmålet: Hvor er da tryggheten og fordelingspolitikken? Igjen: Hvor er da tryggheten for dem som trenger det mest i samfunnet vårt? Den tror jeg vil være borte. Helt til slutt til spørsmålet om heving av elavgiften med 2,5 øre: Vi gikk imot det – det er riktig – for ca. halvannet år siden. Da hadde vi ikke de skattepolitiske grepene heller.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Representanten Svendsen kom til å si i sitt innlegg her fra talerstolen at særfradraget var redusert. Det er det ikke. Særfradraget er ikke redusert, men det er heller ikke justert. Nå var ikke det en replikk til meg, men det nytter jo ikke å snakke om skatte- og avgiftspolitikk med en representant fra Fremskrittspartiet. Det er omtrent som å prøve å få fatt i en kalv som man slipper ut om våren. Den er temmelig vårkåt. Og det å følge Fremskrittspartiet med hensyn til skatte- og avgiftslettelser er en umulig sak. Fremskrittspartiets representant prøver å framstille det slik at de eldres vilkår i Norge blir trygget gjennom Fremskrittspartiets politikk. Jeg går ut fra at Svendsen har en liten idé om hvilke reduksjoner som vil skje i dette samfunnet hvis Fremskrittspartiets politikk blir gjennomført. Hvor er tryggheten for velferdsordningene våre – og dem kan vi nevne i fleng – hvis vi ikke har inntekter? Mitt spørsmål til Fremskrittspartiets representant når det gjelder skatte- og avgiftspolitikken i det hele tatt, er, og nå må Fremskrittspartiet svare på det: Er det prinsippet om at hver skal være sin egen lykkes smed som skal gjelde nå i samfunnet vårt? Alle skal finansiere sine ordninger selv. Lenge leve Toten, men gi slipp på resten av Norge. Jeg må også minne om at Fremskrittspartiet var med på betydelige ting i fjor da de støttet skatte- og avgiftsopplegget til sentrumsregjeringen den gangen. Da var de faktisk med på nærmest å doble utgiftsveksten i samfunnet.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-11-30:
Jeg ble litt forundret over representanten Brendes innlegg. Jeg oppfattet det slik at det var en lang replikk til meg. Jeg satt og lyttet med undring – hvor er Høyres politikk? Den ble ikke nevnt med ett ord, men det var et ti minutters innlegg fra a til å med nedsabling av dette budsjettforliket som har kommet. Jeg satt som et spørsmålstegn – hvor er Høyres politikk? Han nevnte ingen ting om en skatte- og avgiftslette på 7,1 milliarder kr som Høyre går inn for. Hvor vil han ta det fra? Nei, det sa ikke Børge Brende noen ting om. Det burde Børge Brende sagt litt om – det seriøse Høyre-partiet, hvor vil de kutte 7,1 milliarder kr? Så vil jeg bare si en ting i tillegg – om pensjonistene. Vi har overkompensert for pensjonistene når det gjelder minstefradraget. Det er utover det som trengs for å kompensere for elavgiften. Og igjen vil jeg understreke: Vi har redusert formuestillegget i skattereduksjonsreglene for pensjonistene fra 3 til 2 pst. Jeg vil spørre Børge Brende: Hvor er det Høyre kutter mest for å få 7,1 milliarder kr? Og ikke minst: Kan ikke Høyre se en eneste begrunnelse for det løft vi i dag foretar for dem som tjener minst i samfunnet vårt, og at det var nødvendig med en omfordeling? Det er spørsmålet mitt til Børge Brende fra Høyre. Er det ikke behov for en omfordeling når vi ser at forskjellskløften bare øker? Og så henger Brende seg opp i at Arbeiderpartiet nå har gått inn for et tredje trinn i toppskatten. Det har stått, og står fortsatt i Arbeiderpartiets program, og det er gjennomføring av Arbeiderpartiets program når vi innfører en ny toppskatt.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-11-30:
Arbeiderpartiet har i denne budsjettprosessen yndet å fremstille seg som de som omfordeler ressurser, altså tar ressurser fra dem som har mye, og gir til dem som har lite. Minstepensjonistene er jo de som har minst i samfunnet, og det er også de som sitter med de eldste leilighetene, de eldste husene, og som må bruke mest i fyringsutgifter for å holde disse husene varme. Overfor denne gruppen øker altså regjeringspartiene og Arbeiderpartiet elavgiften med 44 pst. Det er også et faktum at denne gruppen ikke betaler skatt. Når man sier at man omfordeler, fra de rike til de fattige, må mitt spørsmål bli hvordan Arbeiderpartiet og regjeringspartiene har tenkt å organisere det. Hvordan har flertallet tenkt å gi skattelette til dem som har minst, med andre ord de som ikke betaler skatt – minstepensjonistene?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-11-30:
Det er litt forunderlig å høre på representanten Nordtun når han sier at man ikke har redusert særfradraget for alder. Det er klart at verdien er redusert. Hvis det var slik at det ikke hadde noen betydning for dem som mottok disse pengene, har jeg lyst til å spørre representanten om hvorfor man da justerer alle anslag som har inntektsside til staten. De justeres opp, hvert eneste år. Det er et minimum at de justeres opp ved prisstigningen. Vanligvis økes de jo i tillegg. Fremskrittspartiet har i sitt forslag justert ned skatter og avgifter som virkelig monner for alle i dette samfunnet, også for dem som har minst. I tillegg har vi gjennom forslag i dette Stortinget foreslått bl.a., og fått vedtatt, 12 000 kr ekstra til minstepensjonistene, et beløp som flertallet i denne sal klarte å redusere, slik at det ble langt, langt mindre til dem.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Jeg foreslår Bjarne Håkon Hanssen.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-07:
På vegne av Kristin Halvorsen og meg sjøl vil jeg fremme forslag om opprettelse av tilbud om mediebistand for ofre og pårørende i alvorlige kriminalsaker.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Til spørsmålet om det viktigste er distriktsprofilen, vil jeg si: Nei, det er det ikke. Det viktigste for Arbeiderpartiet er at vi får gode militærfaglige løsninger. Men vi har også i Arbeiderpartiets program noen formuleringer om at hvis det er mulig og det ikke gir store økonomiske konsekvenser, skal vi ta hensyn også til distriktsprofilen. Vi vet at det i Nord-Norge har vært stor fraflytting, Særlig fra de små kommunene, mens Tromsø er den kommunen man faktisk flytter til. Og 15 stillinger betyr etter vår mening mindre for Tromsø enn 15 stillinger betyr for Ramsund kommune. Men vi er opptatt av at vi både skal få til innsparinger og at vi får de best mulige løsninger i forhold til det militærfaglige også. Disse hensynene må veies opp mot hverandre, og vi må her foreta en helhetsvurdering, mener vi i Arbeiderpartiet.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Det er egentlig litt merkelig at en fra et av regjeringspartiene spør om akkurat det som det nå ble spurt om, for av Regjeringas egen proposisjon går det fram at Regjeringa sjøl har latt være å ta ut den gevinsten man kunne tatt ut med hensyn til Sjøforsvarsdistrikt sør, på hele 29 mill. kr. Det er faktisk Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet som har gått inn for å ta ut den gevinsten, og det er riktig at vi da snur litt på resten av tallene i proposisjonen, slik at vi får en merutgift. Men det skal altså spares inn over 350 mill. kr. Hvis man da regner på hva de endringene som Arbeiderpartiet gjør, vil bety – vi skal altså legge ned sju distriktsstaber og opprette tre distriktsstaber – må jeg si at hvis man ikke greier å spare inn nesten alt av det som framgår av proposisjonen, selv med de to vurderingene som Arbeiderpartiet gjør annerledes enn Regjeringa, er jeg ikke helt imponert over regneferdighetene. For 220 årsverk må da også bety innsparinger, jeg kan ikke forestille meg noe annet.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
eg er glad for at statsråden nå forteller at hun har tatt initiativ for å få prosessene i Forsvaret til å gå noe raskere i framtida. Det ser jeg fram til at vi greier å få til. I forbindelse med denne saken har vi hørt at denne omstillingsprosessen egentlig bare er en start på flere eller iallfall én mulig omorganisering til. Det blir nevnt at man kanskje i framtida tenker seg eventuelt to baser eller ett helt distrikt for hele Norge. Jeg mener at Sjøforsvaret trenger ro. Jeg håper at de forlydender som er kommet oss for øre ikke er riktige, og at de får gjort omstillingen nå riktig og kan greie å gjøre jobben framover under den strukturen som vi i dag vedtar her. Men jeg vil gjerne spørre statsråden om hun vil medvirke til at Sjøforsvaret får ro og at man ikke starter en ny omstillingsprosess med en eneste gang igjen, med henblikk på et annet resultat.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-07:
Forrige taler gjorde rede både for komiteens syn og også for Arbeiderpartiets syn når det gjelder valg av strukturer. Og når det gjelder en del av de valgene som Arbeiderpartiet har gått inn for, og som vedtaket i innstillingen går ut på, er det noen som har en annen innretning enn det forsvarssjefen har gått inn for. I lys av den budsjettutvikling som også Arbeiderpartiet har bidratt til, og som jeg registrerer fortsatt vil kunne bety kutt i forsvarsbudsjettet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, blir spørsmålet: Er det viktigere for Arbeiderpartiet å ivareta den distriktspolitiske profilen enn å få til de størst mulige økonomiske besparelser, slik at man skal kunne nå de mål som man har satt seg når det gjelder å spare inn på strukturen? Jeg vil rett og slett vite: Er det slik at Arbeiderpartiet velger de distriktspolitiske løsningene framfor dem som gir den best tenkelige økonomiske utviklingen?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-07:
: Jeg vil gjerne fortsette der statsråden slapp: Hva skjer videre? Det er riktig som statsråden pekte på, at i punkt 1 i proposisjonen, før sammendraget, omtales det en del av de tingene som er i bevegelse; innstillingen gir i mindre grad noen anvisning på det som er nevnt i den delen av proposisjonen. Det heter at utgreiinger vil på sikt kunne påvirke utviklingen av den regionale organisasjonen i Sjøforsvaret. Det gjelder for det første utgreiingen av forvaltningene som kan komme inn i dette bildet, og åpenbart også andre virksomheter knyttet bl.a. til Haakonsvern orlogsstasjon. Det er slik jeg opplever det. Dette dokumentet er så vidt jeg kan skjønne, en slags mellomstasjon fordi departementet ikke våget eller ikke ville eller ikke var ferdig – hva vet jeg – til å gå videre med organisasjonen i Sjøforsvaret. Da blir naturlig nok spørsmålet hvilken tidshorisont statsråden nå ser for seg når det gjelder en videre omorganisering i Sjøforsvaret, basert på det departementet selv har skrevet i proposisjonen. Hva er det vi nå vil få se? Er det STYFOR som vil styre dette, eller er det slik at statsråden nå har i sinne å akselerere utviklingen på organisasjonssiden for å foreta ytterligere innsparinger på driftssiden? Hvilken tempoplan og tidsplan ser statsråden for seg – ikke minst i lys av hva forsvarskomiteen som komite sier om at når man går videre med utvikling, skal det skje raskt og greit, slik at man slipper å få noen seigpining når det gjelder omstrukturering av organisasjonen.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-07:
Jeg hadde tenkt innledningsvis å si noe om det vi omtalte i forbindelse med replikkordskiftet med statsråden. Jeg skal la den delen ligge, men kanskje gi litt plass til noe som jeg så på som en interessant vinkling i representanten Gjuls innlegg, som formelig oste av forsvarsvennlighet, for så å slå over i luntetrav mot distriktspolitikk. Noe annet hadde jeg vel heller ikke ventet. Det som var interessant, var at en representant som – så vidt jeg husker – var sterkt imot et regionfelt for å øve avdelinger av Hæren på Østlandet, brukte som argument at der oppe var skytebanen i gangavstand. Det er jo en besnærende parallellitet når det gjelder Rena og Kavaleriet. Men det er fort gjort å glemme! La oss håpe at forsvarsengasjementet hos representanten Gjul blir sterkere, mer intensivt og mer konsistent i tiden som kommer. Så litt tilbake til proposisjonen. Det er riktig som mange har hevdet, at det å drive overproduksjon i hvert fall ikke er noe man gjør i en bedrift. Nettopp der har jeg store problemer med å forstå Arbeiderpartiet, som når det gjelder Hysnes, åpenbart vil fortsette en produksjon som det etter fagmilitære råd ikke er behov for. Da blir det ikke vanskelig å forstå det dithen at det dreier seg om distriktspolitikk. Man har forsøkt å vinkle det litt inn på forhåndslagring og betydningen av å ha en militær avdeling i nærheten, og det er i og for seg et greit argument, men det synes som om det mer er en dekkoperasjon enn en realitet i dette. Det er jo valg snart. Når det gjelder Marvika orlogsstasjon, mener en samlet komite at det er viktig å sikre Marvika orlogsstasjon et tilstrekkelig antall årsverk, slik at orlogsstasjonen kan løse sine arbeidsoppgaver tilfredsstillende i forbindelse med allierte besøk, osv. Og det er fra komiteen en klar påvisning av noe som åpenbart gjør Kristiansand til et spesielt sted for Sjøforsvaret, nettopp fordi Kristiansand, på samme måte som Stavanger og Haakonsvern, ligger lettvint til for allierte fartøyer som øver, enten det er i ren NATO-sammenheng eller Partnerskap for fred-øvelser. Derfor er det viktig at departementet nøye vurderer bemanningen innenfor de ressurser som man nå har, slik at man får ivaretatt orlogsstasjonens behov for å betjene de allierte styrker som vi har sett har øvd og som vi vet vil øve i området.