Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2021-04-27:
Først har jeg lyst til å takke interpellanten som gir meg muligheten til å snakke om en meget viktig distrikts- og kystnæring, som de siste årene er blitt mer og mer viktig også for Norge. Jeg opplever også at jeg er enig i veldig mye av det som interpellanten tar opp i sitt innlegg. Laksen er en av de tingene som Norge er mest kjent for ute i verden, og jeg opplever det er en bred enighet også politisk om at dette er en viktig næring. Vi har lyktes med mye, og det er viktig at vi forteller om hva vi har fått til, jfr. diskusjonene som pågår ute i verden, også rundt bærekraft. Havbruksnæringen er en næring som i all hovedsak består av familiebedrifter, noen store og mange mindre. Det er en næring med stor grad av lokalt eierskap og engasjement ikke bare for sin bedrift, men også for sitt lokalsamfunn. Det gir lokale ringvirkninger og masse aktivitet langs kysten, i tillegg til at Norge bidrar med sunn sjømat til en verden som trenger det. Norsk økonomi er i en omstillingsfase, og havbruk har vokst til å bli en betydelig næring i Norge. Havbruksnæringen er en viktig bidragsyter til bosetting og sysselsetting langs hele kysten som gir inntekter til fellesskapet. Regjeringen har også gjennomført betydelige lokale ringvirkninger til havbrukskommunene, som har lagt til rette for havbruksnæringen. Men potensialet er større enn det vi har fått til til nå. Havbruksnæringen kan og skal bli enda viktigere for Norge i framtiden. Før sommeren vil regjeringen legge fram en havbruksstrategi, og målet med strategien er å legge til rette for å utløse havbruksnæringens verdiskapingspotensial innenfor bærekraftige rammer. Verden trenger mer sunn norsk sjømat, og havbruksnæringen er en viktig del av løsningen for Norges vei ut av koronakrisen. Blant annet gjennom sin lønnsomhet og folk i næringen med vilje og evne til å satse kan havbruksnæringen kunne være en viktig kraft for å sørge for arbeidsplasser og bosetting i Distrikts-Norge. Det Norge trenger nå, mer enn noen gang, er flere arbeidsplasser i privat sektor. Små og mellomstore bedrifter er ryggraden i norsk næringsliv, som Norge er avhengig av. Havbruksnæringen er en slik næring. Strategien skal anvise retningen framover for næringen. Ettersom strategien er under utarbeidelse, er det lite jeg kan si om det konkrete innholdet, men på bakgrunn av interpellasjonen mener jeg det er naturlig å si noe om arbeidet med strategien og aktuelle tema som den kan omhandle. I strategien vil vi se litt inn i framtiden, 10 til 15 år, og på hvordan vi kan legge til rette for å utnytte det potensialet som næringen har, enda bedre. I arbeidet med strategien har det vært viktig for meg at vi har hatt en bred og inkluderende prosess. Nettopp derfor har vi arrangert en hel rekke innspillmøter med både næringen, miljøvern- og dyrevernorganisasjoner, ulike klynger og underliggende etater. Vi har mottatt veldig mange gode innspill, både skriftlig og muntlig. På mange måter blir denne interpellasjonsdebatten også et slags innspillmøte, for strategien er ikke ferdig. Mange har påpekt at fiskehelse og fiskevelferd er en grunnleggende utfordring, som vi må håndtere bedre enn det vi gjør i dag for å få videre vekst. Dødeligheten i anleggene må ned, og det må etableres gode metoder for å kvantifisere graden av velferd. Klima og miljø har naturligvis stått i sentrum for mange innspill. Eksempelvis har det blitt pekt på viktige problemstillinger som å sikre bærekraftige fôrressurser, potensial for økt sirkulærøkonomi, elektrifisering, nullutslipp og mer sjøveitransport av fisk til markedet. Det samme gjelder kjente utfordringer som bevaring av villaksen. I denne sammenhengen har det blitt pekt på at det er et behov for å satse på produksjon med mer rømningssikker teknologi og andre innovasjoner som kan bidra til videreutvikling av næringen. Representanten Myrseth har i sin interpellasjon pekt på at det blir stadig viktigere å kunne dokumentere at fisken er produsert på en bærekraftig måte. Det er jeg helt enig i, og det er en økende trend der ute at kundene krever slik dokumentasjon. EUs taksonomiprosess er et godt eksempel på hva som er på gang. For å redusere miljøpåvirkning og kutte utslipp opplyser Arbeiderpartiet at man vil at regjeringen skal gå i dialog med sjømatnæringen for å få på plass en forpliktende avtale, etter modell fra landbruket. Jeg er veldig enig i at det er viktig å dokumentere at fisken er produsert på en bærekraftig måte, og det er flere måter å sikre det på. Mange oppdrettsselskaper og deres leverandører er allerede i gang med dette fordi markedet krever dokumentasjon. Regjeringen har på sin side, i Klimaplan 2030, foreslått å innføre et krav om null- og lavutslippsløsninger for fôrflåter og fartøy tilknyttet oppdrettslokaliteter, med en trinnvis innfasing fra 2024. Dette kravet er etter min mening mer forpliktende enn en klimaavtale slik representanten skisserer. Jeg opplever også stor grad av innovasjon og nytenking i næringen når det gjelder det grønne skiftet, sirkulærøkonomi, som f.eks. oppsamling av slam, og når det gjelder det å løse andre bærekraftutfordringer. En utvikling i retning av mer lukkede anlegg kystnært vil i tillegg til å kunne løse bærekraftutfordringer også medføre at flere lokaliteter blir tilgjengelig, ikke bare til lakseoppdrett, men kanskje også til nye arter, som f.eks. torsk. Tillatelsessystemet er en grunnleggende rammebetingelse for næringen, og vi har fått mange innspill om videreutvikling av dette. Disse innspillene handler bl.a. om videreutvikling av trafikklyssystemet, at Norges kyst er et naturgitt fortrinn vi fortsatt må utnytte i oppdrettsvirksomheten, og at det er viktig med teknologinøytralitet. Det er ellers ikke uventet at flere innspill omhandler hvordan et tillatelsessystem kan hensynta landbasert oppdrett og havbruk til havs. Vi har fått innspill om at tildelingsregelverket bør oppdateres, og at sektormyndighetene ikke er godt nok samordnet. Dette er viktige tema, som det er naturlig at vi tar opp i en strategi. Videreutvikling av forvaltningen er noe vi jobber med hver dag. Det er alltid potensiale for å gjøre ting enklere, samtidig som vi skal ivareta miljø og bærekraft. Norge er en av de ledende nasjonene når det gjelder digital samhandling mellom næringsliv og offentlig sektor. I strategien vil vi derfor se på hvordan vi gjennom digital samhandling kan redusere ressursbruken både i næringen og i forvaltningen, få enda bedre samspill, og hvordan vi kan bedre kunnskapsgrunnlaget gjennom økt datadeling. Å sikre tilgang til areal til sjømatproduksjon er en avgjørende premissgiver for den videre utviklingen av næringen – på samme måte som det å ta vare på matjorda til landbruksformål. Innspillene oppfordrer til å tenke helhetlig og se på nye tiltak for sameksistens. Regional og kommunal planlegging etter plan- og bygningsloven er viktig for å legge til rette for en bærekraftig havbruksnæring og for å sikre lokal forankring, og dette vil vi også omtale i strategien. Det samme gjelder kriterier for å bedre samordning mellom plan- og bygningsloven og regelverk knyttet til havbruksnæringen. Dette vil omtales i regjeringens kyststrategi, som distrikts- og digitaliseringsministeren skal legge fram før sommeren. Som jeg nevnte innledningsvis, er oppdrettsfisk en av Norges viktigste eksportvarer. Uten markedsadgang ingen virksomhet. Det er avgjørende at norsk oppdrettsfisk har god adgang til markedene. I strategien er det derfor naturlig å omtale myndighetenes arbeid med å sikre god markedsadgang til de viktigste markedene. Norge er et lite land, og vi er avhengig av et godt samarbeid med verden der ute for å sikre våre produkter markedsadgang. Enhver næring er avhengig av stabile og forutsigbare rammebetingelser. For en av våre viktigste distriktsnæringer er stabil og sikker markedsadgang en bunnplanke for hele næringen. Verdens befolkning øker og trenger mer mat. Både FNs havpanel, FNs mat- og landbruksorganisasjon, FAO, og OECD peker på havbruk som en av nøklene i overgangen til et sunt og bærekraftig globalt matsystem. Her kan og skal Norge bidra. Norsk sjømat er sunn, den er trygg og produsert på en bærekraftig måte. Regjeringen har store ambisjoner på vegne av næringen. Helt til slutt: Vi har ingen intensjoner om å omgå Stortinget. Det kan komme flere oppfølgingspunkter fra strategien som må forankres i Stortinget. Strategien skal etter hvert ut på høring for å gi bred anledning til å delta med innspill, også etter at strategien er lagt fram. Jeg vil også nevne at i tidligere tider, og av tidligere regjeringer, er strategier lagt fram uten å ha vært innom Stortinget.