Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Først vil jeg takke komiteen for det gode samarbeidet og den gode responsen vi i Fremskrittspartiet har fått på vårt representantforslag. Vi er jo alle klar over at det kanskje heller er unntaket enn regelen at opposisjonspartienes egne forslag har blitt møtt med den positiviteten og forståelsen som de har blitt møtt med, og ikke minst endt opp i forslag med tilslutning. Her har virkelig storfraksjonen og departementene, med Astri Aas-Hansen i spissen, gjort en veldig god jobb. Men lite visste vi i juni i fjor, da vi fremmet forslaget, om det som ville komme til å skje senere på sommeren, og som ikke minst ville aktualisere Fremskrittspartiets forslag i enda større grad. Det har, som saksordføreren påpekte i sitt innlegg, vært forhandlet om det meste av forslagene, hvor det har vært å gi og ta for alle partier. Vi i Fremskrittspartiet er også fullstendig klar over at et alternativ til å få gjennomslag for noe, som i dette tilfellet, samt sikre framdrift, ville ha vært at hele forslaget kanskje hadde blitt stemt ned. At regjeringspartiene hadde fremmet en egen sak senere i år, hadde jo da vært konsekvensen, med kanskje forsinkelser som ikke vi hadde vært tjent med. Så litt malurt må jeg helle i begeret. I den forbindelse er det også viktig å ta inn over seg at det ikke skulle være nødvendig at det skjer alvorlige hendelser før vi ser nødvendigheten av å ha et lovverk som ivaretar ulike deler av samfunnet vårt. Da er vi vel egentlig ved sakens kjerne, at det nemlig er alle ofre vi ønsker å sette søkelyset på, ikke bare dem som har blitt rammet i etterkant av framleggelsen av forslaget i juni. Der har vi ingen tid å miste. Hver dag utsettes ofre for ulike hendelser. I utarbeidelsen av representantforslaget har foreldre av drepte barn vært involvert, likeså Stine Sofies Stiftelse. De føler selvsagt en form for maktesløshet ved at det måtte en så alvorlig hendelse til for i noen grad å bli hørt. Dessverre vil mange av disse sakene ikke få nyte godt av et endret lovverk, men de berørte skal i alle fall vite at deres kamp for rettferdighet kommer framtidens ofre til gode. Vi har alle vært opptatt av å se på foreldelsesfristen, og ønsker at regjeringen skal se på en frikobling av voldsoffererstatningsregelverket fra de vanlige foreldelsesreglene for dermed å ivareta fortidens ofre bedre. I det offentlige rom har det vært diskusjoner med hensyn til størrelsen på erstatningen samt taket på denne. I utgangspunktet har vi ønsket å fjerne taket, men uansett, etter forhandlinger har dette for oss i Fremskrittspartiet handlet om mye mer enn kroner og øre. Det handler om en bevisstgjøring av at ofrene må bli sett, bli tatt på alvor, få oppreisning, få kvalifisert hjelp, få føle at rettferdigheten seirer, og ikke minst om å få et lovverk som ivaretar den enkeltes behov når hverdagen bryter sammen. Derfor har vi hatt stor fokus på opprettelse av noe helt nytt, nemlig en offeromsorg lik den de har i Sverige. Her opplever vi at komiteen har gitt oss støtte, og ikke minst at vi tverrpolitisk har fått dette på plass. Et godt forslag kan alltid bli bedre. Det er et paradoks at dette nye lovforslaget ikke skal gjelde for barn under 16 år, sånn som det kanskje antydes i høringsbrevet. Det vil si at økningen fra 40 til 60 G ikke skal gjelde for denne gruppen. Vi har hele tiden ment at det lå innbakt i forslagene vi nå diskuterer, men nå ser vi på forslaget fra departementet, som er sendt på høring, at så ikke er tilfellet. Derfor har vi nå fremmet et forslag som ligger på representantenes bord. Det er litt av den ventilen som representanten Bøhler har snakket om før. Vi er overbevist om at det er helt i tråd med komiteens ønske, hadde dette vært kjent da komiteen avga saken i komiteen. I det andre forslaget vi fremmer, ber vi regjeringen åpne opp for muligheten til å søke om voldsoffererstatning for barn under 16 år i saker der man tilkjennes erstatning ved norsk rett, men hvor ugjerningen har funnet sted utenfor Norges grenser, men med norsk gjerningsperson. Til slutt: Disse forslagene til endring er bare et lite steg på veien i å løfte hele offeromsorgen. Det har vært vanskelig å akseptere at vi i Norge har hatt en kriminalomsorg i mange år, men aldri hatt en sammenhengende og god offeromsorg. Men det skal vi få nå.