trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Først til oppfølgingen av Riksrevisjonens rapport og NOU-en Hjertespråket: Det er ikke noen tvil om at det vil kreve en ganske stor innsats framover fra flere departement hvis vi skal få det nødvendige arbeidet på plass. Det forutsetter jo at det i framtidige budsjetter blir satt av tilstrekkelige midler til å kunne både utvikle læremidler og utdanne nødvendige ansatte til å kunne fylle de rollene som kreves framover. Da kan vi diskutere hvorvidt de pengene skal øremerkes eller ikke, men det vi må være sikre på, er i hvert fall at de som skal gjennomføre dette, har de ressursene som skal til, slik at det er mulig, og også at man har den kapasiteten i produksjonssystemet av læremidler, som jeg vet har vært en flaskehals før, at regjeringen ser på det og hvordan det kan innrettes. Det er nødvendig fordi dette er sårbare språk, og det er sårbare kulturer. Det er også derfor jeg er veldig opptatt av det tilbudet de som er utsatt for vold, får. I en sårbar kultur er nok det å skjule slike ting kanskje enda viktigere for den som rammes, for det har lett for å slå tilbake på alle, og hvis man er presset litt opp mot veggen ellers, er det lett at slike ting skjer. Derfor blir jeg litt bekymret når statsråden er veldig generell på dette, for det er nødvendig å fokusere spesielt på denne problemstillingen, at det er krisesentertilbud i nærheten, og at de krisesentrene – og det kan også gjelde Oslo – har både informasjonsmateriell og kompetanse på samisk språk og samisk kultur. Det er helt nødvendig. Nordlandsforskning har en rapport om krisesentertilbudet, som kom nå i høst, som påpeker en del av dette. Det spiller ikke så stor rolle om statsråden mener at kommunene har råd til dette. Når vi ser på utviklingen av krisesentertilbudet, blir det altså lenger og lenger mellom dem, og det er veldig varierende kvalitet på dem. Da er det ikke slik at staten kan fri seg fra det ansvaret det er å sikre at alle som er utsatt for vold, har et tilgjengelig tilbud. Det er det som er vår oppgave, og da kan ingen av oss liksom gifte seg for evig og alltid med den finansieringsmodellen vi har valgt, for den har vi valgt av helt andre grunner. Det må være målet om at alle som trenger hjelp av et krisesenter, får det, som er styrende for de finansieringsmodellene vi velger.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Jeg er enig med representanten fra Arbeiderpartiet som sier at i utgangspunktet burde regjeringen ha sjekket dette først. At saken vekker interesse, er ikke så rart, for dette er salg av noen perler der det er knapt med areal. Jeg har fremmet forslag om å grunnlovfeste allemannsretten, og det kommer jeg til å gjøre igjen, for det er helt nødvendig. Man ønsker å kjøpe og selge noen av disse aller viktigste eiendommene, som er omfattet av strandloven og allemannsretten i dag, men vi vet at det er et sterkt press på det. Jeg kjøper ikke argumentet om at staten ikke kan ta på seg ansvaret med å eie noen av disse eiendommene og forvalte dem på en skikkelig måte til beste for allmennheten. Det er ikke nødvendigvis en oppgave for staten å selge absolutt alt den eier. Det kan godt hende at staten skulle eie litt flere av disse eiendommene – og holde dem – slik at de virkelig var tilgjengelige for allmennheten. I indre Oslofjord vet vi jo hvilket press det er på strandarealet. At det da vekker ganske stort engasjement når regjeringen sysler med slike tanker, synes jeg ikke man skal være så forbauset over. Jeg veldig glad for at saken har landet slik den har gjort, men det er absolutt behov for å gå igjennom hva staten har av eiendom, og hva den har planlagt å selge. Det trenger vi å ha styring på, for det er fellesverdiene våre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Tap av biologisk mangfold, av natur, er en like stor trussel mot livsgrunnlaget vårt som klimatrusselen. Det er bakgrunnen for dette forslaget. Naturlovene som styrer dette, bryr seg veldig lite om politikk, om vi synes det haster eller ikke. Der går prosessene sin gang. Spørsmålet er: Skal vi ta dette på alvor eller ikke? Når man skal ta beslutninger på dette området, er det helt nødvendig å ha den kompetansen og den kunnskapen som må ligge til grunn for at man skal ta riktige beslutninger, også lokalt. Det er dessverre slik, og det har undersøkelser vist, at den kompetansen i for liten grad finnes i kommunenes forvaltning i dag. EVAPLAN-undersøkelsen viser det. Statsråden viser sjøl til den undersøkelsen i budsjettproposisjonen. Den er viktig. Det handler også om at når man nå har slakket opp på innsigelsesinstituttet, har man ingen oversikt over hvilke naturverdier som går tapt. Man vet rett og slett ikke, for man har ikke kartlagt det. Det er derfor vi foreslår både at de innsigelsene man ikke tar til følge, skal begrunnes – det forslaget er Arbeiderpartiet med på – at man må ha et arealregnskap, og at man må stille krav til kommunene i kommunedelplanen for naturmangfold og kartlegge og verdsette også friluftsområdene. Det er nødvendig med mer kompetanse også i kommunesektoren på dette, og vi har foreslått i budsjettene at vi sikrer at det er kompetanse på plass. Så er det dette med innsigelsesinstituttet. Riksrevisjonen har kommet med en rapport nå i høst der de skriver at når fylkesmennene har fått signaler om å stramme inn, er det vesentlige regionale interesser som blir berørt, men man skal legge størst vekt på den lokale handlefriheten. Og sjøl om terskelen for å fremme innsigelser er hevet og de er bedre begrunnet enn før, tar departementet færre innsigelser til følge. Det betyr at viktig natur går tapt. Man vet det, og man gjør det med åpne øyne. Riksrevisjonen sier: «For sterk innstramming kan føre til at de interessene som innsigelsesinstituttet skal verne, ikke blir godt nok ivaretatt, og at planleggingen bryter med nasjonale mål.» Det står i Riksrevisjonens rapport; det er ikke noe jeg har hentet fra SVs program. Når vi vet hvor viktig det er at vi tar vare på det – for det er til dels uopprettelig hvis skaden har skjedd – synes jeg det er ganske forstemmende at regjeringen ikke er med på forslagene som SV fremmer i denne innstillingen. Jeg tar opp alle de forslagene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Spørsmålet er jo om det som det nå ikke blir reist innsigelser mot, kun er lokale interesser, og ikke noen av de interessene som dette representantforslaget er fremmet for å ivareta. Det er interesser som går på naturmangfoldet og hele livsgrunnlaget vårt. Jeg antar at statsråden er enig i det komiteens flertall sier, at dette faktisk truer livsgrunnlaget vårt. Derfor er det viktig at man ikke gjør skade på slike verdier, for den vil være uopprettelig. Da synes jeg det er litt illevarslende når statsråden tydeligvis er uenig med Riksrevisjonen, når de sier at en for sterk innstramming kan føre til at de interessene som innsigelsesinstituttet skal verne, ikke blir ivaretatt. Vil statsråden se på dette og være opptatt av at dette faktisk blir vernet, og ikke bare av å telle innsigelsessaker?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Vi hadde høring om denne saken i kommunal- og forvaltningskomiteen. Der var alle høringsinstansene som har ekspertise og som tilhører interessefeltet for friluftsliv og natur, enig i forslaget. Det mangler kunnskap og kompetanse, og utviklingen går nå feil veg. Jeg hører at regjeringen mener at det skal være opp til kommunene om man vil lage en kommunedelplan for naturmangfold. Da risikerer man også at viktig naturmangfold går tapt. Og jeg registrerer at det er regjeringspartienes posisjon. Men da har man ikke forstått det som er naturlovene bak slike ødeleggelser – at de ikke venter mens man somler med det, og at dette er prosesser som ikke lar seg reversere, fordi det er ødelagt. Jeg skjønner ikke hvordan man våger å fortsette med dette med et så tynt kunnskapsgrunnlag som vi vet ligger bak mange av disse beslutningene. Derfor er det nødvendig at denne kunnskapen kommer lokalpolitikerne til del. Derfor har SV fremmet forslag om at det må være en slik kompetanse i alle kommuner, ellers får kommunestyrerepresentantene dårlige råd. De vet altså ikke hva det er som går tapt hvis de stemmer slik eller slik. Regjeringen sier at de allerede begrunner sine standpunkter i innsigelsessaker. Men da vil jeg gå tilbake til EVAPLAN-dokumentasjonen, som også regjeringen viser til i budsjettet, hvor det står at innsigelsesinstituttet er svekket, og at det virker inn på kommunal planlegging. Gjennom intervjuer har det kommet fram at innsigelsesmyndighetene holder igjen innsigelser de tidligere ville ha fremmet med bakgrunn i en faglig vurdering. Årsaken er at de følger signalene fra regjeringen om at det skal fremmes færre innsigelser. Vi er altså i en konkurranse om tall, ikke om å ta vare på natur. Det mangler derfor en oversikt over hvilke naturverdier som nå går tapt i arealforvaltningen. Dette er alvorlig, vi kan gjøre noe med det, og vi burde gjøre noe med det. Jeg er veldig overrasket over at Venstre, f.eks., ikke støtter SV i disse sakene, for det hadde det virkelig vært behov for. Jeg registrerer at heller ikke forslaget om å ha et arealregnskap, som er helt nødvendig for at kommunene skal ha oversikt over hva de har av ulike arealer, får tilslutning fra Venstre og Kristelig Folkeparti.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Statsråden feiltegner helt bildet av SV. SV stoler mer på kommunene enn det regjeringen gjør, for vi mener at de kan forvalte en større del av totaløkonomien. Vi gir dem penger til å gjennomføre det alle pålegger dem. Vi foreslår at de skal få kompetanse på disse områdene slik at de har mulighet til å ta disse beslutningene. Vi har ikke foreslått at de skal tas vekk, men det er noen nasjonale naturverdier som må vernes. Vi kan ikke tillate at de blir ødelagt. Det vi er ute etter nå, er å gi kommunene de redskapene som skal til – både med kompetanse, med statlig regelverk og med økonomi – så de kan ivareta disse verdiene. Det er jo ikke slik at kommunene sitter og roper på mer regulering fra staten – heller ikke fra regjeringens side. Men de roper på rammer og ressurser til å gjøre den jobben de er satt til. Det ønsker SV å gi dem.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Ja, det vil jeg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Statsråden gjør det veldig klart at regjeringens boligpolitikk kun handler om den sosiale biten, og den er i seg sjøl altfor smal. De ser ikke på hvordan de kunne brukt Husbanken f.eks. som en samfunnsutvikler. Man kunne sørget for at færre ble vanskeligstilt i boligmarkedet, fordi man hadde flere frivillige valg, kunne ta fornuftige valg i eget liv hvis økonomien er vanskelig, f.eks., eller fordi man rett og slett ville velge litt annerledes. Det er veldig vanskelig å forstå hva det er som er ankepunktet mot forslag nr. 2, om å tillate at man kan stille krav om at det skal være en rimelig andel sosiale boliger i nye prosjekt som skal bygges. Det vil bety at man får mindre segregering og færre boligsosiale problemer totalt sett. Det har man gjort i andre land med godt resultat. Hva er egentlig regjeringens motstand mot dette punktet, særlig tatt i betraktning at kommunene ikke kan legge premisser hvis de ikke eier tomtene selv?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Jeg synes det er på tide at statsråden nå kommer seg ut av akademikerbobla. Det er altså folk som kjører buss, jobber i barnehage og står i butikk som har behov for å komme inn på boligmarkedet, og ikke i årevis måtte betale mer enn det lånet som de kunne betjent hvis de hadde fått det – rett ut av vinduet og i lomma på dem som har råd til å kjøpe opp eiendom, og spekulere i det, fordi folk har et boligbehov. Dette er et samfunnsproblem, og regjeringen ser ut til å være mer opptatt av å beskytte boligspekulantene enn av dem som trenger en bolig. SV vil gjøre eierlinjen mulig for flere. Det er vårt hovedpoeng. Det andre er at må du leie, så må det være litt flere valg, noen muligheter må være til stede, slik som det er i en del andre land. Ja, Norge er spesielt – og spesielt vondt for dem som sliter i boligmarkedet – men det hadde vært bedre om vi hadde regulert flere tomter slik at ulike typer boliger hadde vært inne i det samme prosjektet, ja, endog i den samme oppgangen, sånn som vi opplevde da vi var i Finland og så på boligpolitikken der. Der er det ikke forskjell på om det er en utleiebolig, om det er en sosialbolig, om det er en eierbolig, en studentbolig eller en eldrebolig. De kan være i samme oppgangen, i samme blokka, i samme boligområdet. Men spesielt i denne byen, og mange andre steder, har vi ganske segregerte boligområder, og det er et samfunnsproblem for integreringen, for likheten og for forståelsen mellom folk at vi lever i ulike verdener. Det er ikke bra for samfunnet at det er slik, og det gjør livet vanskelig for mange og ganske ensidig for mange andre. Så sier statsråden at her er det bare opp til kommunene å finne på dette selv. Nei, det er ikke det, for det er utbyggerne som stort sett nå setter premissene for det som skal bygges. Det står tomter ledig mange steder, men de er ikke interessert i å bygge, for de får kanskje ikke lov til å bygge akkurat sånn som de vil, eller de får ikke solgt til de prisene de vil ha. Så det er behov for en større offentlig medvirkning for å få fram det boligmarkedet vi trenger, og som samfunnet trenger, og som ikke bare er i utbyggernes og eiendomsspekulantenes interesse. Til slutt: SV har i flere omganger fremmet flere forslag om å få en modell med kommunal eiendomsskatt, der man har et obligatorisk bunnfradrag, altså en sosial ordning. Det stemmer altså flertallet ned, og så påstår de at det er vi som vil øke skattene. Dette henger ikke på greip i det hele tatt. Vi trenger virkelig at disse forslagene hadde blitt vedtatt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Det er store subsidier i det norske boligmarkedet. De store subsidiene, milliardene, går altså til dem som eier. Dette er penger som Høyre tydeligvis synes er helt greit å bruke på folk som – veldig mange – overhodet ikke trenger det, mens når det gjelder f.eks. bostøtten, har over 50 000 falt ut av den ordningen siden regjeringen overtok. Det betyr at veldig mange slett ikke får. De siste tallene fra Husbanken, 2018-tallene – 2019 er som kjent ikke helt over ennå – viser at den delen av boutgiftene man får dekket, har gått dramatisk ned, fordi inntektene til de gruppene som nå får bostøtte, er så lave. Bostøtten skulle også være en mulighet for flere til å kunne kjøpe og eie sin egen bolig, og den gruppa er helt borte nå. Det var et veldig viktig boligsosialt virkemiddel, som gjorde at flere kunne både eie og bo trygt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Denne saken handler om ulike budsjettendringer som skal gjøres på statsbudsjettet for 2019, altså inneværende år. Det handler om noe som kanskje har blitt dyrere, og noe som kanskje har blitt billigere. Fra SVs side har vi også merket oss at regjeringen har brukt denne salderingsrunden til å styrke noen områder på ulike departementer, f.eks. studentboliger. Det er vi veldig glad for. Vi synes man skal få lov til å drive med politikk når man er politiker, enten man sitter i Stortinget eller man er i regjering. Derfor har vi fra SVs side ønsket å bruke disse salderingsproposisjonene til å legge fram gode forslag. Jeg er litt forundret over at Arbeiderpartiet og Senterpartiet velger ikke å være med på det. De sier altså ja til at regjeringen skal få lov til å drive med politikk og foreslå endringer, men selv vil de vingeklippe Stortinget når det gjelder å kunne gjøre det samme. Det er vi uenig i. I denne proposisjonen ser vi at det er penger til overs, f.eks. når det gjelder bostøtte, som vi diskuterte i forrige sak. Det viser ganske tydelig at den ikke er blitt styrket, når man har penger til overs. Det gjelder også en del andre punkter, f.eks. når det gjelder utleieboliger, er det også der penger til overs. Det er virkelig behov for å styrke den sosiale boligpolitikken. Det er det ikke mulig å gjøre gjennom denne endringen, men det det er mulig å gjøre i denne endringen, er å si at de pengene som er til overs på disse postene, kan føres over til kommuneøkonomien. Det kommer veldig mange meldinger fra kommunene om at de sliter veldig med å få budsjettene til å gå opp framover. Det er bl.a. som følge av at regjeringen har redusert det statlige tilskuddet, eller økt den kommunale egenandelen, på posten for særlig ressurskrevende tjenester. Det har rammet kommunesektoren veldig hardt, særlig de kommunene som har mange slike brukere. Det er det en god del som nå har fått, også fordi det er en veldig hard utskrivningspraksis fra sykehusene, noe som gjør at kommunene får veldig mange tunge oppgaver som koster veldig mye fordi de krever spesialkompetanse og mange ansatte. Derfor foreslår vi at de pengene som er spart inn på de ulike budsjettområdene, blir overført til kommunesektoren, slik at man kan få en mulighet til å sørge for at tjenestene i kommunesektoren blir bedre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Ja, jeg tar opp de forslagene som står i innstillingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Jeg synes man har litt rare argumenter nå for hva man går for, og hva man går imot. I en proposisjon vi skal behandle etterpå, sier hele komiteen at man viser til at man øker husbankrammen, og at man øker tilskuddene over Kunnskapsdepartementet for å bygge flere studentboliger. Det er som sagt SV veldig enig i. Men det er ikke en teknisk justering. Det er en prioritering av penger man har til overs nå, for å bygge flere studentboliger, og det er SV helt enig i at man skal gjøre. Jeg var inne på departementenes hjemmesider da disse proposisjonene ble vedtatt, og det er ikke noen tvil om at regjeringen har ment at det er politikk i de endringene som er blitt gjort nå. De presenterer det som nye tiltak som kommer nå – hilsen regjeringen. Da må jeg si at jeg er veldig overrasket over Senterpartiet og Arbeiderpartiet, som sier at dette skal man aldri gjøre, særlig ikke – og vi kan komme tilbake til det når vi diskuterer de andre sakene – når det er akutte ting som oppstår, som er alvorlig. Da skal man altså vingeklippe seg sjøl fra å kunne flytte på penger i disse proposisjonene som vi behandler rett før jul. Det har Stortinget gjort før, det har regjeringer gjort før, og det synes jeg bør være mulig, for det handlingsrommet bør både Stortinget og regjeringen ha.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Dette er altså en tilsvarende sak fra Justisdepartementet, og jeg skal ikke gjenta de prinsipielle argumentene fra i stad. De gjelder også denne. Nå er vi ved en svært akutt situasjon. Vi får meldinger om svært alvorlige forhold i flyktningleirene i Hellas, til dels også i Bosnia, men i Hellas har det pågått lenge. Nå handler det om – også noen anslag – penger som Stortinget har bevilget til å ivareta flyktninger og asylsøkere. De har ikke kommet til Norge på grunn av stengte grenser. Men de har behov, og situasjonen i leirene i Hellas er katastrofal. Det er nå slik at ikke alle engang får mat. De store organisasjonene, som Røde Kors og Flyktninghjelpen, har trukket seg ut av disse leirene fordi situasjonen er så forferdelig der. Det mangler mat, det mangler medisiner, det mangler klær, det mangler telt – det mangler allting. Det sitter enslige mindreårige asylsøkere der, det er barn som ikke får gå på skole, det er enslige forsørgere som er i en helt prekær situasjon uten sikkerhet. Derfor foreslår vi at de pengene vi sparer på at det kommer færre asylsøkere til Norge, bør brukes til at vi tar imot noen av de mindreårige asylsøkerne og noen av de enslige forsørgerne som sitter i disse leirene i Hellas, slik at vi kan avlaste Hellas og avhjelpe noe av den verste nøden som finnes der. Dette er en håndsrekning som Norge har råd til, som vi bør gjøre, og som det heller ikke vil være noen problemer med at vi gjør. Både Hellas og FNs høykommissær har bedt europeiske land om å avlaste, og det bør vi høre på. I tillegg mener vi at noen av de midlene som foreslås trukket inn når det gjelder UNE og saksbehandlingskapasiteten der, bør bli i systemet, slik at sakene kan bli behandlet raskere. Vi mener også at livsoppholdsstønadene på mottak bør økes. Det har vært rapporter som viser at det er feilernæring ved mottakene fordi livsoppholdssatsene nå er så lave at folk faktisk nesten sulter og er helt avhengige av at frivillige organisasjoner kommer med matpakker til dem. Da er det behov for at vi øker disse satsene, og at vi også gjør disse pengene overførbare, slik at man kan øke satsene også til neste år og i hvert fall sørge for at de som sitter der, har mat på bordet. Jeg tar opp de forslagene som er i innstillingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Jeg skjønner man har gått veldig tom for argumenter når man mener at SV har kjernevelgere i leirene i Hellas eller på mottak. Det er altså personer som ikke har stemmerett noe sted. Dette handler om at vi er i en situasjon der vi har penger, og der nøden i Europa er skrikende. Jeg bare registrerer at flertallet i denne sal vender det blinde øye til og ikke vil gjøre noe når vi har mulighet til å gjøre det. Det opprører meg også at man bruker rent formelle argumenter. Det skulle ikke være bruk for formelle argumenter når det handler om å avhjelpe så grotesk nød som det er i flyktningleirene i Hellas, og heller ikke når det gjelder bønnen om hjelp fra Hellas, som tar et urimelig stort ansvar, noe Norge og andre europeiske land tydeligvis synes er bra, for da sitter Hellas med utgiftene i et nærområde som er i ferd med å knekke. Det er vel noen utenrikspolitiske overtoner i dette når vi vet at Erdogan nå er i ferd med å slippe ut flyktninger til Europa. De kommer nå til Hellas, noen av dem har også kommet videre til Bosnia. Der er situasjonen like ille. Dette er realiteten, og spørsmålet er: Skal vi gjøre noe for å hjelpe disse menneskene som er i den ytterste nød, eller skal vi ikke gjøre det? SV foreslår at vi skal gjøre det. Jeg synes ikke det tjener stortingsflertallet til ære at man verken vil diskutere det eller se på om det finnes en mulighet til å gjøre noe med den forferdelige nøden som er i disse flyktningleirene. Det er veldig trist at vi i dag ikke kan få gjort noe ved hjelp av de pengene som er bevilget til flyktninger over fjorårets budsjett, og sørge for at de kommer flyktninger til gode, for behovet er større og mer økende enn det det var for ett år siden. Noen av dem som nå er i stor nød, er barn som er aleine, og som er overlatt til andre barn i en flyktningleir der det knapt er klær og mat. Det er forferdelig skuffende at stortingsflertallet velger både å tie dette i hjel og å stemme det ned. Det synes jeg faktisk er skammelig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Nå er vi over på Kunnskapsdepartementet, og det er her gjort noen politiske endringer som SV er enig i, og som flertallet sier de er enig i, nemlig å bevilge mer penger til å få bygd flere studentboliger. Her er det ikke bare en 90-post som er utvidet, slik det var på Kommunal- og moderniseringsdepartementets budsjett, men også penger som faktisk er flyttet, over til å bygge flere studentboliger. Det er veldig bra. Men da er det også behov for å følge opp det forslaget som vi fremmet i forrige sak, nemlig det om å ta imot flere flyktninger i Norge – at man også har noen penger på disse budsjettene og gjør dem overførbare til neste år, og sørger for at det blir mulig å ta imot de flyktningene som det blir rom for innenfor de bevilgningene vi har foreslått. I tillegg til det mener SV også at det er behov for å styrke noen av de frivillige organisasjonene på dette feltet, folk som jobber både i Norge og ute. Det er organisasjoner som f.eks. Salam, som jobber for homofile muslimers rettigheter, det er Caritas, som jobber med arbeidsinnvandrere og au pairer i Norge og har et stort, godt og utstrakt arbeid, det er Dråpen i Havet, som er en av de få organisasjonene som er inne i flyktningleirene i Hellas og kan rapportere derfra hvordan situasjonen er, det er NOAS, som er en hjelpeorganisasjon for å bidra med rettshjelp til dem som skal søke asyl i Norge, det er MiRA-senteret, som driver med likestillingsarbeid i innvandringsbefolkningen, og det er prosjektet Søster til søster, som jobber for å forhindre tvangsekteskap og vold i nære relasjoner. Så våre forslag i denne saken handler om å gjøre det mulig for dem som skal ha ansvar for integrering, å ha ressurser til å ta imot de flyktningene fra Hellas som det er rom for innenfor bevilgningen på Justis- og beredskapsdepartementets budsjett, og styrke de frivillige organisasjonene som også skal bidra i dette viktige arbeidet. Jeg tar opp våre forslag i denne innstillingen.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-17:
Stortinget har et stort anstendighetsetterslep å dekke opp med tanke på den samiske befolkningen. Svært mye er heldigvis rettet opp. Denne stortingsmeldingen bidrar til at den løpende og framtidsskuende politikken er på rett spor. Kristelig Folkeparti kjempet i mange år for at Sametingets ønske om en samlet budsjettramme skulle komme på plass, og jeg er glad for at dette kom på plass i fjor. Beslutninger tas best og mest effektivt av dem som har skoene på. Det gir best ressursbruk og gir Sametinget en mulighet til selv å prioritere helhetlig. Vi merker oss imidlertid at det fremdeles er noen uenigheter om prosessen, men i stort mener vi at vi må konkludere med at de viktigste grepene er gjort, og det er vi glad for. Det er videre gledelig at det er så bred enighet om at språkbevaring er et viktig satsingsområde. Språket bærer i seg ikke bare praktisk kommunikasjon, men også helhetlig kultur, livsforståelse, næringsutøvelse og tradisjon. Det er viktig og nødvendig å styrke opplæringen og fagmiljøene ytterligere i erkjennelsen av at disse er små og sårbare. Dessverre er det slik at vold og overgrep er et alvorlig problem, også i de samiske miljøene. Vi mener at de alvorlige funnene som er gjort i forskningsrapporter, viser med all mulig tydelighet at dette må vies særlig oppmerksomhet i nasjonal handlingsplan mot vold i nære relasjoner, som regjeringen arbeider med.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Jeg tenker at det er uheldig, og at det var en klossete formulering i statsbudsjettet. Samtidig tydeliggjorde jeg i mitt innlegg i debatten om budsjettet 5. desember at Sametinget sto helt fritt til å bruke disse midlene – og det er det selvsagt at de gjør – men økningen er begrunnet ut fra et ønske om å satse på oppfølging av hjertespråket. Det er som med veldig mange andre overføringer som vi gjør til kommunesektoren ellers, til sammenligning, at vi begrunner en økning, men det er opp til kommunene selv, og i dette tilfellet Sametinget, å finne ut hvordan de vil benytte midlene. Det skal være behørig oppklart nå. Og så håper jeg vi slipper slike omganger igjen.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Driftsdelen av Sametingets budsjett er prisjustert, tilskuddsdelen er det ikke. Det er likt med veldig mange andre tilskuddsposter på statsbudsjettet under andre departementers budsjetter. Det handler rett og slett om at handlingsrommet er strammere. Da har det vært viktig for oss å sørge for å prisjustere driften, mens tilskuddspostene nominelt videreføres. Så her er ikke Sametinget behandlet på noe annen måte enn andre deler av det norske samfunn.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Jeg er veldig glad for dette spørsmålet. Vi har et system, og det regner jeg med at representanten er veldig godt kjent med, hvor det er kommunen som bestemmer om de ønsker å være en del av det samiske forvaltningsområdet. Ønsker de det, får de også tilskudd til å drifte dette. Narvik kommune, styrt av Arbeiderpartiet og Senterpartiet, ønsker ikke det. Jeg antar at representanten har god kontakt med eget parti i Narvik og vet hvorfor det er slik, men det er kommunen som beslutter å søke en slik tilknytning. Det har vært møter, både fra Sametingets og fra vår side, med kommunen, og de ønsker det ikke. Det de derimot har fått fra statens side, fordi vi jo følger opp de lovnadene vi har gitt, er et tilskudd på 2,5 mill. kr til oppfølging av dette området neste år. Vi gjør det vi kan fra statens side, men vi har altså et system der kommunen selv, innenfor sin selvråderett, beslutter om de ønsker å være en del av det samiske forvaltningsområdet.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Bare for å avslutte om Narvik: Det er altså slik at regjeringen følger opp. Senterpartiet og Arbeiderpartiet lokalt gjør det ikke. Hvis man mener at satsing på det samiske er viktig, har man altså gjennom valg fått sete til å styre kommuner som Narvik og kan gjøre noe med dette. Så skal vi følge opp på de områdene vi kan. Når det gjelder riksrevisjonsrapporten, er det slik at vi følger opp alle deler av en rapport fra Riksrevisjonen når vi får den. Det er helt riktig, som det er sagt, at det avdekkes alvorlige mangler på enkeltområder. Jeg har redegjort for hvordan vi særlig over Kunnskapsdepartementets budsjett neste år følger opp slik at vi kan sikre både rekruttering, tilgang på digitale hjelpemidler og tilgang på nok studenter til ledige studieplasser. Så her gjøres det allerede et arbeid, men vi kommer selvfølgelig tilbake til Stortinget for å svare på rapporten i sin helhet.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Først til det generelle: Jeg er helt enig i representantens beskrivelse av vold i nære relasjoner som et stort samfunnsproblem. Vi vet at det er avdekket mye knyttet til det samiske samfunn, og det tar vi opp i de konsultasjonene vi har med Sametinget. Fra regjeringens side jobber vi nå med å lage en ny handlingsplan nettopp for å motvirke vold i nære relasjoner. Vi kommer til å følge opp det samiske på en spesiell måte, og vi skal også konsultere Sametinget om hvilken måte og med hvilke tiltak vi skal jobbe med dette på, for det er viktig. Krisesentertilbudet er en lovpålagt oppgave for kommunene. Det er kommunenes ansvar, og jeg forventer at de tar det ansvaret. Det er ingen grunn til å endre på den innretningen. Når man i denne sal skal følge opp en sak, er det veldig lett å si at nå må staten styre. Jeg har tillit til at kommunene gjør dette. De kjenner sine innbyggere og vet hvordan dette kan organiseres. Til slutt: Det er heldigvis veldig mange færre på ROBEK nå enn da SV satt i regjering.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Utgangspunktet for denne saken har jeg litt vanskelig for å forstå. Det har så vidt meg bekjent aldri vært aktuelt å selge friområder på øyene til private. Statsbygg har foreslått et direktesalg til Oslo kommune, som naturlig eier av denne typen områder også andre steder i kommunen. Bleikøya, Lindøya, Nakholmen og Heggholmen er i statlig eie og forvaltes av Statsbygg. Øyene er viktige friområder for Oslos befolkning og har i tillegg ca. 600 festeforhold til hytter. Reguleringsplanen for Bleikøya, Lindøya og Nakholmen ble vedtatt i 2018. Formålet med planen er å sikre allmennhetens interesser og å gjøre øyene mer tilgjengelige for Oslos befolkning. Samtidig skal planen ivareta hytteeiernes interesser og verne naturreservater og friluftsområder. Disse eiendommene ligger utenfor Statsbyggs kjernevirksomhet, som er å skaffe lokaler til statlige virksomheter. Oslo kommune eier Langøyene, Hovedøya, Gressholmen og Rambergøya, som har mange fellestrekk med de øyene staten eier. I brev av 1. november 2018 til Kommunal- og moderniseringsdepartementet anbefalte Statsbygg et direktesalg til Oslo kommune. Departementet ga sin tilslutning til dette i brev av 4. januar 2019. Statsbygg har ikke fått svar på denne henvendelsen, og det har således heller ikke vært noen forhandling, slik representanten fra Arbeiderpartiet synes å tro. Jeg ønsker å understreke at det fra regjeringens side aldri har vært aktuelt å legge øyene ut for salg i markedet. At saken fikk en slik vinkling da den ble omtalt i Dagens Næringsliv i mai i år, får stå for deres regning. Statsbygg forvalter for øvrig også andre eiendommer med frilufts- og kulturinteresser. Jeg mener allmennhetens tilgang til disse eiendommene best kan sikres ved kommunalt eierskap, og at Statsbygg også i disse tilfellene kan vurdere direktesalg til de kommunene det gjelder.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Vi er alle enige om at tap av naturmangfold, klimaendringer og jordvern er store utfordringer som krever langsiktig handling. Da er kommunal og regional planlegging et viktig virkemiddel for å møte disse utfordringene. Regjeringen gjennomfører et stort kunnskapsløft for norsk natur. I 2020 bruker vi 110 mill. kr til kartlegging av natur og til økologisk grunnkart. God plankompetanse i kommunene er viktig for å ivareta natur- og miljøhensyn. Mange kommuner med få innbyggere har liten plankapasitet. Kommunereformen vil derfor gi større og bedre fagmiljøer. En ny rapport viser behov for en fordobling av antall studieplasser innen planlegging. Vi følger fra regjeringens side opp rapporten i tråd med Stortingets anmodningsvedtak nr. 708 av mai 2017. Endret arealbruk er den største negative påvirkningsfaktoren for naturmangfold på land. Omdisponering av dyrket jord har to år på rad ligget under målsettingen som Stortinget har fastsatt. Kommunale arealregnskap kan være et nyttig verktøy for å få oversikt over utviklingen, men bl.a. fordi det ikke er utviklet en standard metodikk for arealregnskap, er det ikke aktuelt å pålegge kommunene dette. Jeg er positiv til at kommunene lager tematiske kommunedelplaner for naturmangfold, men jeg mener også at kommunene selv bør velge hvordan de får best oversikt over egen natur og utvikling. I 2014 startet regjeringen prosjektet Kartlegging og verdsetting av friluftslivsområder. Jeg mener det ikke er behov for å stille krav til kommunene om dette, siden de fleste kommuner allerede har gjort jobben. Så er det slik at departementet alltid begrunner avgjørelser i innsigelsessaker. Derfor mener jeg det ikke er behov for en egen bestemmelse om dette i plan- og bygningsloven. Rundskrivet om innsigelser ble første gang sendt ut av tidligere miljøvernminister Bård Vegard Solhjell fra SV. I rundskrivet strammes innsigelsespraksisen inn. Denne regjeringen har forsterket føringene, og jeg har senest i brev av 3. september i år bedt fylkesmennene være varsomme med å overprøve beslutninger som hører til det lokalpolitiske skjønnet, og som ikke berører nasjonale og viktige regionale interesser. Regjeringen vil videreføre arbeidet med forbedret innsigelsespraksis i tråd med anbefalingene i Riksrevisjonens rapport om innsigelser. Det treffes daglig beslutninger der hensynet til naturmangfold må veies opp mot andre viktige samfunnshensyn. Regjeringen er i gang med et arbeid for å definere mål for økosystemene. Det er viktig å vurdere den samlede belastningen av planer og tiltak.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Det er rett og slett fordi jeg er imot å slå inn åpne dører. Departementet begrunner alltid sine vurderinger i en sak skriftlig. Da framgår det tydelig hvilke temaer som har vært vurdert, og begrunnelsen for vedtak som fattes. Så dette er helt unødvendig. Departementet fører allerede en praksis i samsvar med det som nå foreslås lovfestet.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Jeg kan ikke saksbehandle enkeltsaker fra Stortingets talerstol, men jeg mener at fylkesmennene skal ivareta nasjonale og regionale verdier, ikke overprøve kommunenes lokalpolitiske skjønn. Jeg får for mange henvendelser om at det fortsatt skjer, i likhet med representanten. Derfor skrev jeg i september et nytt brev for å understreke hva som er fylkesmennenes oppgave. Hvis vi ser på tallenes tale, har denne regjeringen i 81 pst. av tilfellene gitt kommunene helt eller delvis medhold, i motsetning til forrige regjering, som gjorde det i rundt 40 pst. av tilfellene. Det forteller noe om de sakene vi får til behandling, men ikke om de vi ikke får. Derfor foretar vi også en gjennomgang for å se på antallet innsigelser totalt sett for å se om det har skjedd en utvikling, men det tallet har jeg ikke fått. Men jeg mener at fylkesmennene ikke skal overprøve lokalpolitisk skjønn. Det ansvaret skal lokalpolitikerne våre ta.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Mitt klare inntrykk er at fylkesmennene følger opp sitt ansvar og legger ned innsigelser når nasjonale og regionale interesser tilsier det. Det er også den klare tilbakemeldingen jeg får lokalt, nær sagt uansett hvilken politisk farge lokale representanter jeg møter, har. Vi tar selvfølgelig Riksrevisjonens rapport på alvor. Det er i og for seg mye å si om de eksemplene Riksrevisjonen har brukt, men vi følger den selvsagt opp, selv om jeg ikke er udelt enig i Riksrevisjonens vurdering. Siden 2013 har vi f.eks. behandlet 23 innsigelser hvor natur har vært tema. I halvparten av de sakene har faktisk fylkesmennene fått helt eller delvis medhold. Vi har god oversikt over utviklingen på dette feltet, og vi har god oversikt over hvilke hensyn som skal ivaretas, og som blir ivaretatt gjennom denne praksisen.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Jeg fikk et direkte spørsmål fra representanten Nævra, og svaret er: Nei, det foreligger ikke planer om å utvikle konkrete verktøy på det feltet. Når det er sagt, utvikler vi dette feltet hele tiden. Jeg sa i mitt innlegg at det bl.a. var på grunn av manglende metodikk. Jeg kunne føyd til at man må virkelig stå opp og kjempe for lokaldemokratiet. I debatt etter debatt foreslår SV å overprøve kommunene, overstyre kommunene – alt vett er åpenbart samlet i Oslo. Sånn er det ikke. Jeg ønsker altså ikke mer detaljstyring, mer forventning, mer normering. Jeg ønsker faktisk at vi stoler på våre lokale politikere, som er valgt til å gjøre en jobb, og som forteller oss – helt tverrpolitisk hver gang jeg møter dem – at de på område etter område opplever at man styrer dem i stadig større grad. Det ønsker jeg ikke å bidra til. Her gjøres det en jobb. Så er det fascinerende at SV er bekymret for små kommuner. Ja, det er jeg også, og derfor er svaret kommunereform – ikke at staten tar ansvaret, staten ansetter og staten detaljerer, men at kommunene blir større, at de får mer kapasitet, at de tiltrekker seg den rette arbeidskraften.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Det er rett og slett fordi vi mener at kommunene har mange verktøy i dag. I disse dager reiser jeg rundt og snakker med mange, både kommuner og ansatte i kommuner, som jobber med nettopp dette. Kommunene har verktøy, og det er de som er arealmyndighet. Det er de som har ansvaret for å lage kommunenes arealplaner, og de kan bestemme hvor og hvordan og – på mange måter – til hvilken pris man skal bygge. Man har utbyggingsavtaler og tilvisningsavtaler. Det som er det store problemet i dag, og som det er all grunn til å bekymre seg for, er reguleringstakten. De som nå styrer de største byene, hvor dette er det største problemet, har en altfor sakte reguleringstakt. Mens vi nå har en veldig stor igangsettelsesprosent, kommer den til å falle de neste årene fordi det går for sakte i de største byene våre. Det er faktisk det største problemet.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Når vi jobber med en stortingsmelding, må vi se på alle verktøyene vi har, og måten vi jobber på. Vi må vite at vi er i takt med tiden, og at vi greier å hjelpe dem vi skal hjelpe. Vårt utgangspunkt er at vi skal hjelpe dem som ikke greier det selv. Husbanken er statens viktigste verktøy, men også kommunenes viktigste verktøy i så måte. De er en stor kunnskapsformidler og har en viktig rolle i den boligsosiale politikken. Derfor har jeg sagt at jeg i dag ikke har kunnskap som gjør at Husbanken bør endres vesentlig, men vi har denne runden, vi får innspill, og vi ber om synspunkter fra kommuner, fylkesmenn, organisasjoner og bygg- og anleggsbransjen om hvordan samarbeidet med Husbanken er. Vi spør selvfølgelig også Husbanken om hvilke synspunkter de har på dette. Dette arbeidet er vi midt inni, og jeg kommer selvfølgelig tilbake til Stortinget med en melding når den er klar neste år.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Jeg er godt kjent med at dette er en utfordring noen steder. Representanten spør om det er en stor utfordring. Det er jeg nok ikke sikker på, men det er en utfordring noen steder. Dilemmaet er at mens man trenger folk til å jobbe både i kommunen og i næringslivet i distriktskommunene våre, har man altså en utfordring når det gjelder det å investere i bolig. Dette er noe av det vi får innspill på, som vi må vurdere. Det er selvfølgelig fullt mulig for kommuner å legge til rette for boligbygging, og det er fullt mulig for bedrifter å bidra til boligbygging, slik det har vært gjort mange steder i dette landet gjennom historien, nettopp for å tiltrekke seg arbeidskraft. Hvorvidt staten skal ha en rolle i dette, er jeg usikker på, rett og slett fordi jeg mener at vi skal målrette oss mot dem som virkelig er vanskeligstilte. Men så kan det være andre virkemidler vi kan se på i denne omgang. Vi er som sagt midt i arbeidet med å få innspill, og vi reiser ikke bare til byene; vi reiser også til distriktene for å lytte til hvilke utfordringer man har der.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
En kommune kan selvsagt yte både lån og garantier uten lån i Husbanken. Gjennom historien har vi sett at både helseforetak og industrien mange små steder for å tiltrekke seg arbeidskraft har bidratt til å sikre seg bolig, og jeg er veldig klar over at poenget da ikke er boligen, men det å få lån til boligen på private hender. Som sagt: Jeg er usikker på hvor store disse utfordringene er, men at de finnes, er helt sikkert, og vi må diskutere med kommunene om dette er løsninger hvor staten skal gå inn og bidra. Men hovedsakelig er mitt utgangspunkt at Husbanken skal være for de vanskeligstilte. Dem skal vi hjelpe, dem skal vi få inn på boligmarkedet, og dem skal vi forsøke å få til at eier sin egen bolig, slik som alle andre.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Jeg er helt uenig i representantens beskrivelse. Jeg mener fullt ut at Husbanken skal være en del av samfunnsutviklingen. Husbanken skal nettopp rette seg mot de vanskeligstilte, ikke mot nyutdannede jurister og økonomer, som til alle tider har måttet spare penger før man kjøper sin egen bolig hvis ikke man har rike foreldre. Det har ikke vært dramatisk for meg, og det tror jeg ikke det er for noen andre heller, så det handler om hvilke veivalg man tar når det gjelder Husbanken. Andre land er ikke Norge. Norge har en helt spesiell boligpolitikk, vi har en helt spesiell boligsituasjon, hvor over 80 pst. eier sin egen bolig. Det gjør man ikke i noen andre land i hele verden. Jeg reiser nå rundt, og jeg må bare si til representanten at jeg ikke har fått ett innspill fra én kommune som mangler verktøy, slik dette forslaget tar opp. Ikke én kommune har bedt om det. Det kan være jeg møter noen, det skal jeg ikke se bort fra, men det er altså ikke det som er poenget. Kommunene har masse verktøy gjennom plan- og bygningsloven til å regulere, til å definere og til å bidra til at prisnivået holdes lavt. Så det er ikke det som er problemet, men da må man regulere.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-17:
Jeg forstår at representanten Andersen ønsker helt nye budsjettprinsipper og en helt ny budsjettdebatt om kommuneopplegget. Det synes jeg ikke vi skal bruke salderingsdebatten til. Det er altså ikke penger til overs, det er ikke endrede regler. Det er anslagsjusteringer. Det som er veldig bra med anslag i statsbudsjettet, er at hvis flere enn det man hadde tenkt, kommer inn under en ordning, er det penger til å dekke det for alle. Hvis færre kommer inn, bruker man ikke så mye penger som man hadde tenkt. Hele poenget med ordet «anslag» er at det er litt usikkerhet ved antallet. Da er det ikke penger til overs, da er det tekniske justeringer, og regjeringen forholder seg til det. Når det gjelder studentboliger, må jeg bare understreke at det er innenfor de prinsipper som gjelder. Dette er boliger som er fullt ut planlagt, hvor spaden står i jorden og pengene løper i år. Årets penger på budsjettet løper i år. Det er ikke forsøk på å gjøre budsjettendringer i salderingen.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-17:
Dette er ei melding om utviklingstrekk for samisk språk, kultur og samfunnsliv, tenestetilbodet til samiske innbyggjarar og kva som er dei viktigaste utfordringane framover. Eg ser at språk er eit overordna tema i meldinga for i år, og det er også difor eg tar ordet. Helse- og omsorgskomiteen var på reise til Finnmark i haust. Der fekk vi spesielt god informasjon om kva språkutfordringane betyr for den samiske befolkninga og deira tilgang til likeverdige helse- og omsorgstenester. Den samiske befolkninga opplever – dette står også i meldinga – problem i møte med helse- og omsorgstenesta. Dei opplever språklege barrierar, at det skaper vanskar ved undersøking, diagnostisering og behandling, og at dette faktisk er ein fare for pasienttryggleiken. Det er manglande kunnskap i helse- og omsorgstenesta om kulturen til den samiske befolkninga og deira forståing av sjukdom og behandlingsmoglegheitene. At helsetenesta har eit personale med språk- og kulturkompetanse, er heilt essensielt for å sikra eit likeverdig helsetilbod til den samiske befolkninga. Også helseføretakslova understreker at helseføretaka skal sørgja for at den enkelte pasient har ein utvida rett til bruk av samisk språk i spesialisthelsetenesta, og at det vert ivaretatt. Det som var mi oppfatning da vi var på reise i Finnmark, var at det var eit gap i forståing mellom helseføretaka og det som dei rapporterte om i kommunane. I kommunane fekk vi høyra at det framleis var store utfordringar knytt til det å verta møtt. Tolketenesta var ikkje god nok. Det gjaldt i kommunehelsetenesta, men òg særleg inn mot helseføretaket. Når ein ringte AMK i samband med naudsituasjonar, var ein ikkje sikre på å treffa folk som kunne snakka sitt eige språk. Men helseføretaket fortalde oss at dette var gode greier, der var ting på stell. Så her må ein gå inn og vera mykje tydelegare overfor helseføretaket, for det er faktisk ikkje godt nok i dag. Eit anna problem er at eldre med samisk språk kan mista det norske språket sitt når ein anten vert gamal eller sjuk. Det er eit problem på sjukeheimar, og det kan òg vera eit problem på sjukehus. Da er det ein ekstra ille situasjon at ein ikkje har ei helseteneste som kan språket. Sidan ingen har nemnt det, vil eg seia at det er veldig positivt at ein no skal få ein samisk sjukepleiarutdanning i Kautokeino.
Steinar Karlstrøm (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Arbeiderpartiet er opptatt av å tilrettelegge for samisk språk og kultur. Jeg er fra Finnmark og synes det skjer veldig mye positivt, bl.a. på kulturfronten. Det er mange som fronter dette. Samiske barnehager blir etablert, og det gjøres veldig mye godt rundt omkring i kommunene. Det er kommunene og fylkeskommunene som har ansvaret for språket i henhold til sameloven. Midlene som skal brukes til det, får man fra Sametinget for å videreføre tospråklighet i forvaltningsområdet, hvor samisk og norsk skal være likestilt. Dette er en veldig viktig sak. Det er viktig for at samisk skal kunne være et hverdagsspråk. Det er viktig i kommunal forvaltning. Det er viktig at alle skjemaer man får når man f.eks. kommer til et kommunehus, er på samisk. Alle deler av forvaltningen skal kunne levere disse tjenestene på to språk. De kommunene det gjelder, har store kostnader forbundet med dette. De meldingene jeg får fra dem, er at tilskuddet man får fra Sametinget, ikke dekker de kostnadene fullt ut. Det gjør at tilbudet lider. Jeg håper at denne salen vil se på dette. Vi må finne gode løsninger for kommunene og gi Sametinget de nødvendige midlene, slik at man kompenserer de kommunene og fylkeskommunene som leverer all forvaltning på to språk.
Steinar Karlstrøm (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Når man sitter på finnmarksbenken, er man nødt til å ta ordet i denne saken, for den har vekket sterke følelser, og mange har sett for seg stor industrisatsing også i Nord-Norge og Finnmark. Stort sett hele finnmarksbenken har vært oppe her og sagt det samme. Den eneste jeg savner her fra finnmarksbenken, er Høyres representant. Det har vært et unisont krav om ilandføring i Finnmark. Denne salen støttet det i sitt vedtak da dette ble behandlet. Jeg vil bare anmode ministeren og regjeringen om å gjøre alt de kan for å få det felles ønsket på plass. Jeg tror det er en viktig sak for landsdelen, for Finnmark og for Nordkapp.