Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2007-06-07:
I desember 2005 ble det arrangert kronerulling i Bergen for å hjelpe 13 polske arbeidere hjem til jul. De hadde avtale om lønn på 48 kr timen, men den hadde de ikke fått utbetalt på tre måneder. «Situasjonen hjemme hos meg er tragisk», sa den polske bygningsarbeideren Andrzei Wnuk til Bergens Tidende. Barna er syke, strømmen ble tatt for to måneder siden, og vi har ikke penger, kunne han fortelle. Wnuk og hans kolleger har fremdeles ikke fått pengene sine, og saken ligger i rettsapparatet. Arbeidstilsynet hadde nylig en aksjonsuke hvor de kontrollerte forholdene for utenlandske arbeidstakere i Norge. Lønnsnivåer på under 20 kr timen ble avdekket, bygningsarbeidere som måtte bo i gapahuk i skogen, ble registrert, og det ble gitt reaksjon på nærmere 70 pst. av de kontrollerte byggeplassene. I februar i år la Fafo fram en rapport om levekår for polakker i Oslo. Halvparten av de polske bygningsarbeiderne fikk i 2006 en lønn som kvalifiserer til betegnelsen sosial dumping. 60 pst. av de utstasjonerte polske bygningsarbeiderne arbeidet mer enn 50-timersuke. 25 pst. jobber illegalt, og 18 pst. ligger i en gråsone. En tredjedel av de polske bygningsarbeiderne har blitt lurt på lønn mens de har jobbet i Norge. Dette er tilstander vi ikke kan leve med. Norsk arbeidsliv kjennetegnes av at vi har ordnede forhold, høy produktivitet og lavt konfliktnivå. Gjennom samarbeid mellom arbeidslivets parter og myndighetene har vi fått til et lovverk og sosiale goder som bygger opp under arbeidstakernes rettigheter, samtidig som arbeidsgivers økonomiske ansvar reduseres ved at samfunnet står for utbetaling av sykepenger, pensjon og dagpenger ved arbeidsledighet. Sosial dumping er en trussel mot denne arbeidslivsmodellen. Det er en ulykke for utenlandske arbeidstakere som blir lurt, underbetalt og utbyttet på oppdrag i Norge. Og det er en trussel mot bedrifter som ønsker å konkurrere på seriøse vilkår. Hør hva malermester Harald Askautrud sier til Dagbladet: «Uansett hvor mye vi spisser pennen og presser prisene våre, får vi beskjed om at konkurrentene ligger langt lavere. Vi klarer ikke å konkurrere når vi betaler normale lønninger». Dette sier malermesteren som har 35 ansatte, men som nå må si opp og permittere folk. Han klarer ikke konkurransen mot bedrifter som betaler 30–40 kr timen i lønn. Geir Atle Mjeldheim i Maler- og byggtapetsermestrenes Landsforbud kaller tilstanden i bransjen for mafialiknende. Regjeringen la fram en handlingsplan mot sosial dumping i revidert nasjonalbudsjett i fjor. Siden har en rekke tiltak kommet på plass. I Ot.prp. nr. 56, som vi nå behandler, legger Regjeringen fram et sett av nye tiltak for å motvirke sosial dumping. Innstramming i regelverket for inn- og utleie av arbeidskraft, utvidet oppdragsgiveransvar og innsynsrett for tillitsvalgte er de viktigste tiltakene. I høringer og i debatten rundt forslagene er det særlig forslag om påseplikt for oppdragsgivere og innsynsrett for tillitsvalgte som har blitt satt i fokus. Om påseplikten, altså det utvidede byggherreansvaret eller utvidede oppdragsgiveransvaret, blir det sagt at vi pålegger bedriftene en stor administrativ byrde. Til det vil jeg si at det nok er riktig at det blir mer arbeid på oppdragsgiver. Men denne ulempen for oppdragsgiver må veies opp mot de negative virkninger sosial dumping fører med seg, for arbeidstakerne, seriøse arbeidsgivere og for samfunnet. I forbindelse med behandlingen av Ot.prp. nr. 92 for 2005-2006 var både Høyre og Kristelig Folkeparti samstemt med regjeringspartiene i synspunktet om at oppdragsgiverne må ansvarliggjøres i større grad i forhold til oppdragstakeres lønns- og arbeidsvilkår. Det er dessverre ikke lenger tilfellet. Jeg ser fram til å høre hva som i deres øyne har endret seg så mye siden november 2006 at det rettferdiggjør den tverrvendingen som har blitt gjort. Definisjonen av begrepet «oppdragsgiver» og øvrige avgrensinger og presiseringer må gjøres gjennom forskriftsarbeidet. Det er viktig at forskriften utformes slik at man ikke kan gå klar av forpliktelsene ved å endre betegnelsen på oppdraget. Erfaringen vi har gjort på helse-, miljø- og sikkerhetssiden med påseansvaret i petroleumssektoren, byggherreforskriften på byggeplasser og hovedbedriftsansvaret generelt, tilsier at oppdragsgiveransvaret fungerer etter hensikten, og at det ikke er et uforholdsmessig virkemiddel. Komiteens flertall, bestående av regjeringspartiene, støtter forslaget om innsynsrett for tillitsvalgte. Vi registrerer at det er en viss bekymring for at taushetsplikten vil avskjære tillitsvalgtes muligheter for å bruke rådgivere for å få vurdert, eventuelt oversatt, opplysninger om lønns- og arbeidsvilkår. Vi foreslår derfor en endring i Regjeringens forslag til formulering av allmenngjøringsloven § 8 nytt syvende ledd, hvor det synliggjøres at tillitsvalgte kan bruke rådgivere, men at disse da er omfattet av taushetsplikt. Innsynsrett for tillitsvalgte er et viktig punkt i Regjeringens handlingsplan og Soria Moria-erklæringen. Motstandere av innsynsretten sier at dette er en privatisering av en offentlig oppgave. Dette er jeg dypt uenig i. Det er i år 100 år siden vi fikk den første landsomfattende tariffavtalen i Norge. Tariffavtalene har to viktige funksjoner. De skal sikre den enkelte arbeidstakers lønns- og arbeidsvilkår, og de skal forhindre at lav lønn blir et konkurransefortrinn. For arbeidstakere i innleiebedriften eller oppdragsgiverbedriften har det stor betydning at innleide arbeidstakere har skikkelige lønns- og arbeidsvilkår. I motsatt fall kan vi få den situasjonen at det blir lønnsomt å erstatte arbeidstakere på tariffavtale med underbetalte innleide arbeidstakere. Dermed blir tillitsvalgtes innsynsrett et viktig virkemiddel for å forsvare egne medlemmers lønns- og arbeidsvilkår. Når vi nå har allmenngjort tariffavtaler gjennom lov og forskrift, er ikke lønns- og arbeidsvilkår for ansatte hos oppdragstaker et privat anliggende. Da er det også naturlig at tillitsvalgte gjennom lov og forskrift får innsynsrett for å se til at allmenngjorte tariffavtaler respekteres. For oss som lovgivere er det viktig at vi har et ordnet arbeidsliv hvor både arbeidstakersiden og arbeidsgiversiden tar ansvar for at forholdene er slik som de skal være. Det har aldri vært slik at tilsynsmyndighetene aleine har kunnet påse at lovverket følges på alle plan i arbeidslivet. Den jobben gjøres først og fremst av tillitsvalgte og verneombudet i bedriftene og på byggeplassene og – jeg må selvfølgelig legge til – av seriøse arbeidsgivere. Når vi nå gir tillitsvalgte innsynsrett der hvor det er allmenngjort tariffavtale, betyr det for byggfagoverenskomstens del at ca. 1 300 tillitsvalgte i Fellesforbundet får en lovhjemmel for å gjøre en innsats for sine egne medlemmer og for arbeidstakerne hos oppdragstaker. La meg si noen ord om Fellesforbundet i denne sammenheng. Det er medlemmene i dette fagforbundet som i størst grad møter problemet med sosial dumping i sine bransjer. Helt siden EØS-utvidelsen har Fellesforbundet og dets lokale avdelinger nedlagt et stort arbeid og brukt store ressurser på å ivareta interessen til østeuropeiske arbeidstakere på oppdrag i Norge. Østeuropeerne har fått tilbud om medlemskap. De har fått sine saker kjørt gjennom rettsapparatet. De har fått hjelp til å få jobb hos seriøse arbeidsgivere, og de har fått hjelp til løsninger i reine velferdsspørsmål. Andelen østeuropeere som er medlem i Fellesforbundet, øker sterkt. Forbundet har knyttet til seg syv tolker, som er spredd over hele landet, og som bistår østeuropeiske arbeidstakere og fagforeninger. For inneværende år har Fellesforbundet sentralt i sitt budsjett satt av nærmere 17 mill. kr til tiltak mot sosial dumping og useriøsitet i arbeidslivet. Dette er solidaritet i praksis og vil gi resultater i form av et bedre og sunnere arbeidsliv, noe vi alle har interesse av. Så noen ord om de øvrige forslag i proposisjonen. Regjeringen varsler at den i tråd med Soria Moria-erklæringen vil utarbeide en forskrift om godkjennings- og kontrollordninger for bemanningsforetak. Selv om de store bemanningsforetakene driver seriøst, fins det en rekke eksempler på useriøse aktører. Dette er særlig aktuelt i forbindelse med utleie av arbeidstakere fra de nye EØS-landene. Komiteens flertall er av den oppfatning at det utover reine registreringskrav også bør stilles organisatoriske og økonomiske krav til virksomheter som driver med utleie av arbeidskraft. I tilknytning til den økte arbeidsinnvandringen fra de nye EØS-landene har det blitt påpekt at dagens liberale regelverk om arbeidsleie mellom produksjonsbedrifter er enkle å utnytte og omgå. Det er derfor behov for innstramming. Flertallet støtter forslaget om å senke terskelen for når slik innleie krever avtale med tillitsvalgte. All erfaring fra norsk arbeidsliv viser at tillitsvalgte i bedriftene har god evne til å finne gode løsninger på bedriftenes behov for fleksibilitet når de blir tatt med på råd. Denne lovendringen vil altså ikke begrense den fleksibiliteten som loven legger opp til, men vil begrense useriøse aktørers evne til å omgå og utnytte bestemmelsene. Regjeringen foreslår også en endring av arbeidsmiljøloven § 4-1 sjette ledd, som gir offentlige myndigheter en plikt til å gi utsteder av identitetskort alle opplysninger som er nødvendige for utstedelse av slike kort. Innføringen av identitetskort i byggebransjen er et etterlengtet tiltak, og jeg vil uttrykke tilfredshet med at vi nå snart er i mål med dette tiltaket, som jeg tror er et svært viktig tiltak.