Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-11:
Fremskrittspartiet har fremmet forslag om å endre barneloven slik at kvinner gis plikt til å oppgi riktig informasjon om hvem som er barnefar. De foreslår å vurdere om det bør være straffbart ikke å oppfylle opplysningsplikten. Jeg vil understreke at det er viktig å kjenne sine foreldre, og at problemstillingen som tas opp, er reell, og den er viktig. Slektstilhørighet er av stor betydning for oss mennesker. For barn er det nedfelt som en egen menneskerettighet i FNs barnekonvensjon. Det er noe som alle, uavhengig av partitilhørighet, kan være enige om. I dag diskuterer vi jo ikke om barn skal ha rett til å kjenne sine foreldre. Vi diskuterer om det skal innføres straffebestemmelser i familiesakene etter barneloven. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet og jeg har ulike holdninger til hvilke virkemidler man bør benytte for å få fastsatt farskap. Alle familiesaker er personlige, de er følsomme. Farskapssaker angår folks liv på det mest intime. Jeg har tro på at vi kan finne bedre måter å løse disse sakene på enn å true med – eller idømme – straff. Når et barn blir født uten at det er fastsatt farskap, vil det offentlige, ved Nav, kalle inn moren. Kvinnen har i sånne tilfeller forklaringsplikt, men hun blir ikke straffet om hun ikke kan eller nekter å gi opplysninger om mulige fedre. En enslig mor som ikke oppgir barnefar, vil ikke miste retten til trygdeytelser som følge av dette, og jeg har ikke tro på at en lovfesting av selve forklaringsplikten vil føre til at disse sakene får et annet utfall enn i dag. Dersom moren ikke gir opplysninger, vil det offentlige kunne fastsette farskap på bakgrunn av opplysninger fra en mann som påstår at han er far, eller fra andre. Det gjelder også i tilfeller hvor saken opprinnelig er henlagt. Hvis det ikke tidligere er etablert farskap, vil det offentlige ha ansvar for å få fastsatt farskap, også for barn som har blitt voksne. Det offentlige har altså et betydelig ansvar i farskapssakene, og jeg legger til grunn at vi oppfyller våre menneskerettslige forpliktelser på dette området. Kvinnene som ikke oppgir hvem som er far til barnet, er i ulike situasjoner. Noen kjenner ikke barnefarens identitet, noen har fått barn ved anonym sæddonasjon i utlandet, og noen ønsker ikke å oppgi barnefar. Vi vet ikke noe om antallet barn dette gjelder, men vi vet at det ikke er noen stor gruppe. Det dreier seg om godt under 1 pst. av barna som blir født. Det er også slik at noen kvinner får barn etter voldtekt eller incest. Jeg synes det ville være brutalt om disse kvinnene skulle straffes for ikke å oppgi hvem som er barnefar. Andre kvinner får barn etter en tilfeldig forbindelse. De har kanskje ikke mulighet til å oppgi navn og adresse på barnefaren selv om de hadde ønsket å gjøre det. Og jeg spør meg: Er det disse kvinnene Fremskrittspartiet ønsker å straffe? Jeg skulle ønske at vi greide å fastsette farskap for alle barn. Derfor vil jeg understreke at jeg mener at problemstillingen som forslagsstillerne tar opp, er viktig og reell. Men jeg innser også at det ikke er mulig å få det til i alle tilfeller. Heldigvis gjelder dette et lite antall saker, og det er viktig å ha det for øye i diskusjonen. Vi må ikke la det bli en hovedproblemstilling i barneloven at kvinner ikke oppgir barnefar. I den store majoriteten av saker ordner dette seg uproblematisk til alles tilfredshet, men likevel må vi vurdere hvordan man kan få fastsatt farskap til enda flere barn, fordi det er så viktig for det enkelte barn. Å lovfeste en forklaringsplikt vil ikke innebære noen realitetsendring for saksbehandlingen i disse sakene, fordi mødrene allerede har et slikt ansvar i dag. Et offentlig utvalg har foreslått endringer i farskapsreglene, og departementet arbeider nå med oppfølging av forslagene. Jeg synes at det er en god anledning til også å gå gjennom rutinene for innkalling av mor og oppfølging av disse sakene. Jeg tror at bedre rutiner kan være et godt virkemiddel for å få fastsatt flere farskap, og at det vil være langt bedre enn å straffe kvinner som allerede er i en sårbar situasjon.