Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-12-10:
Et godt budsjett har blitt bedre, har flere representanter fra regjeringspartiene hevdet fra denne talerstolen. Vel, tilbakemeldingene på meningsmålingene tyder vel på at folk flest fortsatt ser et visst forbedringspotensial i dette budsjettet. Det har fra regjeringspartiene blitt hevdet at dette trolig skyldes at man ikke har gjort en god nok kommunikasjonsjobb eller ikke har klart å få folk til å forstå fortreffeligheten i de grepene som foreslås i statsbudsjettet. Vel, jeg tror heller det handler om at regjeringspartiene har bommet på selve samfunnsnerven i Norge: Den stolte norske tradisjonen med at fellesskapet skal stå sterkt, at alle sammen skal bidra, at vi ønsker et samfunn med små forskjeller mellom folk og en politikk som beskytter familien. Derfor hadde det vært gledelig om representantene fra regjeringspartiene, og særlig statsråder, når de blir stilt spørsmål i Stortinget, kunne vise en viss form for ydmykhet og større vilje til å svare ordentlig på dem enn det f.eks. statsråd Røe Isaksen gjorde i sine svar, eller mangel på sådanne, til representanten Rigmor Aasrud i replikkordskiftet tidligere i debatten. Når vi blir spurt om hva som er årsakene til at Norge lyktes såpass godt som vi gjorde sammenlignet med de fleste andre land under finanskrisen og de utfordringene vi møtte der, så svarer de fleste av oss at det er selve fundamentet i arbeidslivspolitikken som er grunnlaget for at vi har lyktes såpass godt som vi har, og har Europas laveste ledighet, med et sterkt trepartssamarbeid, med en politikk som legger til rette for at familien skal ha stor grad av frihet og ikke minst ha muligheten til å kombinere det å ha jobb med det å ha omsorg. Jeg vil hevde at familiepolitikken er en av bærebjelkene i den politikken som har sørget for at Norge stort sett har kommet seg godt gjennom det ruskete farvannet som vi hadde under finanskrisen og i kjølvannet av den. For Arbeiderpartiet har det vært en rød tråd opp gjennom hele vår historie å ha en politikk som bidrar til arbeid til alle. Det handler om selvrespekt og muligheten til å forsørge seg selv, og da er det essensielt at vi også har en politikk som legger til rette for at det skal være mulig å kombinere det å ha jobb med det å ha barn. Det er også viktig at alle får muligheten til å delta, og at en har en politikk som legger til rette for at det blir bedre muligheter for kvinner i arbeidslivet og bedre muligheter for menn i familielivet. Derfor trenger vi en politikk som beskytter familien, og som bidrar til trygghet og stabilitet, med muligheten til å ta frie valg for seg selv og sin familie og kunne planlegge framtiden. Nå ser vi en utvikling hvor regjeringen legger til rette for en politikk som bidrar til ytterligere press på familien, som vil redusere hver families frihet, muligheten til å ta egne valg og muligheten til å planlegge framtiden. Vi har sett forslag om endringer i arbeidsmiljøloven som skal føre til flere midlertidige stillinger. Vi vet at det planlegges forslag om å åpne opp for søndagsåpne butikker. Vi vet at regjeringspartiene ønsker mer bruk av overtid. De legger til rette for at det skal bli mindre pappatid for ungene og mer bruk av kontantstøtte. Jeg tror at dette vil føre til et endret landskap i arbeidslivet og i familielivet. Det gir også økt utrygghet for framtiden for svært mange. Vi ser at det allerede er gjennomført en streik og varslet nye aksjoner. I dag er Erna Solberg ute og sier at dette kan ikke komme som noen overraskelse, for dette er en politikk som det norske folk har stemt for. Det spørs vel om det norske folk er enig i det. Derfor må jeg også utfordre Kristelig Folkeparti, som er et parti som jeg i alle sammenhenger opplever forfekter at de er opptatt av familiens ve og vel: Hvordan kan man sitte og forsvare en utvikling som legger ytterligere press på familien, som det vi ser regjeringen legger opp til? De bør faktisk innse at dette er en regjering som planlegger å gjennomføre grep som vil føre til mindre frihet for de fleste familier i Norge.