Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2004-10-21:
Først vil jeg få takke saksordføreren for en godt utført jobb. Lovforslagene som berører frittstående videregående skoler, følger den omlegginga som ble gjort i forbindelse med de frittstående grunnskolene. Grunnlaget for godkjenning endres fra formålsbetraktninger til kvalitetsbetraktninger. Frittstående videregående skoler skal etter endringene kunne godkjennes uavhengig av formålet, f.eks. at skolen er et religiøst eller et pedagogisk alternativ til den offentlige skolen. Kravet for godkjenning blir i stedet at skolen oppfyller fastsatte krav til innhold og kvalitet. For Høyre og de andre regjeringspartiene er det svært viktig å sikre at den norske skolen er god, uansett om den er offentlig eller frittstående. Fortsatt er det – og vil sannsynligvis også være i all overskuelig framtid – en liten andel av elevene som velger frittstående skoler. I dag er andelen i underkant av 2 pst. Men det viktige er ikke om det er 2 pst. eller 20 pst. som velger noe annet. Det viktigste er at de som ønsker alternativer, sikres et forutsigbart og kvalitativt godt tilbud, akkurat på samme måte som det er viktig at den store andelen som velger offentlig skole, får et kvalitetsmessig godt tilbud. For regjeringspartiene har det under komitebehandlinga vært viktig å understreke særlig tre forhold. For det første: Mangfold er noe som må tilstrebes, ikke undertrykkes. For det andre: Mangfoldet skal ikke bare finnes innenfor politisk bestemte formålsrammer, men også utenfor disse rammene – så lenge kvaliteten på opplæringa er god. Og for det tredje: Foreldres rett til å velge undervisning for sine barn gjøres reell ved at det er alternativer å velge mellom. Det er et mye større mangfold innenfor den offentlige skolen i dag enn det noensinne har vært. Regjeringa har de tre siste åra ført en bevisst politikk for å øke friheten i den offentlige skolen – og dermed også mangfoldet. Men mangfoldet kan ikke begrenses til å gjelde innenfor den rammen som politikerne til enhver tid finner det for godt å tillate. Mangfoldet skapes ikke av politiske vedtak, men kan få mer eller mindre gode levekår gjennom dem. Det er nettopp denne erkjennelsen som gjør at fokuset på friskoler nå endres. Tidligere kunne bare skoler som representerte et religiøst eller et pedagogisk alternativ, få godkjenning. Nå kan alle skoler som oppfyller kravene til opplæring jamngodt med den i den offentlige skole, få klarsignal til å drive – uavhengig av hva slags alternativ de representerer. Jeg mener det er viktig som politiker å godta ikke bare et bestemt mangfold – f.eks. det mangfoldet jeg sjøl liker. Begrunnelsen for det er enkel: Et stort mangfold er viktig for å kunne ivareta minoritetsrettigheter. Av samme grunn har det vært viktig for regjeringspartiene å videreføre prinsippet om at godkjenninga flyttes fra departementet til Utdanningsdirektoratet. Friskolene skal være sikret mot at et eventuelt annet politisk flertall som ikke ønsker andre friskoler enn religiøse og pedagogiske alternativer, skal kunne la være å gi godkjenning basert på politiske og ikke rent faglige motiver. En av de viktigste målsettingene med å åpne for et økt mangfold er at det er tilgjengelig for alle. Det betyr at det også for videregående skole legges en begrensning på egenbetalinga. Skolene får 85 pst. statstilskudd og kan ikke ta høyere egenbetaling enn inntil 15 pst. av det tilskuddsgrunnlaget Stortinget fastsetter. Tall fra Statistisk sentralbyrå tyder på at det er små forskjeller i inntekten til foreldre som har barn i henholdsvis frittstående skoler og offentlige skoler. Jevnt over har friskoleforeldrene litt lavere inntekt, men de slår sterkere ut på høyere utdanning enn foreldre med barn i offentlig skole. Når vi debatterer frittstående videregående skoler i Norge, kan det være nyttig å skue til utviklinga i Sverige. Den siste store oppsummeringa som ble gjort av det svenske skoleverket, publisert i Nordisk Administrativt Tidsskrift, nr. 2/2004, er særlig tydelig på ett punkt: Det hersker ikke tvil om at valgfriheten har bidratt til pedagogisk fornyelse og til utvikling av faglige og pedagogiske profiler. Valgfriheten har stimulert hele det svenske skolesystemet. Oppsummeringen viser videre at foreldrenes engasjement og innflytelse påvirkes positivt av muligheten til å velge en alternativ skole. Det samme gjør lærernes engasjement. Demokratiet i skolen øker som følge av mer lydhøre utdanningsmyndigheter. I Sverige går tendensen klart i retning av at foreldre velger seg til skoler, ikke bort fra skoler. Skoleverket skriver at valget av skole styres mindre av misnøye og mer av forventninger. Jeg mener lovendringa vi foretar i dag, vil bidra til å skape en bedre skole for alle elever i Norge, ikke bare for dem som velger noe annet enn den offentlige skolen. Alle skoler stimuleres av økt fokus på kvalitet, og kvalitet er kjernen i en god skole.