trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-29:
Jeg ville gjerne ha møtte disse «de» som utenriksministeren snakker om, for de er ikke mye i den offentlige debatt. Jeg skulle gjerne ha røyka dem ut og sittet ved et bord og snakket med dem. Men jeg har lyst til å snakke om de andre som også utenriksministeren må snakke med når han skal diskutere menneskerettigheter, og da vil jeg spørre: Har det aldri noen gang skjedd når utenriksministeren har tatt opp barnerettigheter, menneskerettigheter, med regimer som praktiserer dette på måter som vi er veldig uenig i, at han har møtt noe ved norske regler, norsk praktisering, som kan svekke argumentasjonen når han slår i bordet?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-29:
Av og til syns jeg det er litt artig å diskutere politikk fordi man er uenig og får røykt ut uenighet, og så får man brynt seg mot hverandre. Noen argumenter er gode, og noen er dårlige. Problemet her er at jeg ikke får tak i argumentene imot. Grunnen til at Venstre reagerer på det som har blitt enigheten i utenrikskomiteen, er det veldig viktige som utenriksministeren sa, ordet «ulemper». Jeg syns ikke at utenriksministeren har noen god forklaring på dette. Jeg sliter også i den offentlige debatten med at det ikke er noen som tar til orde for hvorfor dette kan være ulemper. Jeg vil gjerne ha røykt dem ut, jeg vil gjerne ha dem opp til debatt, jeg vil gjerne høre argumentene her. Jeg syns ikke de er gode. Utenriksministeren påstår at det eneste argumentet er at Barnekonvensjonen er uklar. Barnekonvensjonen er ikke uklar. Den er en del av norsk rett, den ble implementert da Venstre satt med justisministeren, som en del av norsk rett. Den er ikke uklar. Så hvis det er uklarheter knyttet til Barnekonvensjonen som gjør at vi ikke kan ha klagerett, syns jeg ikke det argumentet holder. Jeg syns vi snart må få på bordet hvilke ulemper dette er. Venstre kommer til å stemme subsidiært for det som utenrikskomiteen har lagt fram. Hvis det hadde vært enighet om at det skulle komme en sak til våren om ratifisering, hadde vi ikke hatt noe problem, men det skal kanskje komme en argumentasjon til våren om hvorfor vi ikke skal ratifisere den. Det ligger i dette forslaget. Det kan hende regjeringa syns at ulempene er for store. Jeg syns det er vanskelig å ha en debatt der man debatterer med noen som ikke kommer ut med argumentene sine. Hvem er det som får en klagerett de ikke burde ha hatt? Hvilke barn er det som kommer til å klage, som ikke burde ha fått lov til å klage? Det vil jeg vite. Noen i denne sal må klare å forklare hvilke ulemper man ønsker å legge på bordet, og hvorfor man syns det har vært så viktig at ulempene skal på bordet at man også nevner det i forslaget. Vi kunne ha fått et forslag om at man skal vurdere følgene forslaget får, og så legge fram en sak, men nei, man skal også drøfte ulempene som kan føre til at man kanskje ikke får en sak, at man kanskje ikke får en ratifikasjon, uten at noen i denne sal klarer å forklare hvilke ulemper det er, eller hvilke barn det er som nå får en klagerett de ikke burde ha hatt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-29:
Først vil jeg takke representanten Werp for en god interpellasjon og en god gjennomgang, en god gjennomgang av de undringene som også Venstre har hatt etter at vi stilte spørsmål i kontrollkomiteen, og undringen over en del av formuleringene i det svaret. Fra Venstres synspunkt er det to spørsmålsstillinger her. Det er både en spørsmålstilling knyttet til rikets sikkerhet – hvor sikre er vi på at grunnleggende infrastruktur styres og er sikker for den norske staten? Det andre aspektet handler om borgernes sikkerhet, retten til vårt personvern, retten til at den som eventuelt skal kikke oss i kortene, skal være norske myndigheter, basert på norske lover, vedtatt av norske folkevalgte organ og ikke andre regimers regelverk – i hvert fall ikke når vi ser at de som toger inn, er verdens største diktatur. Det som undrer meg litt, spesielt ut fra de svarene som kontrollkomiteen fikk på Venstres spørsmål, er hvorfor Norge tror at vi sitter med informasjon som er mye edlere og mye bedre enn land som – det må jeg innrømme at jeg tror – har større etterretningsorgan enn Norge. Jeg tror at Storbritannia – dette er bare en antakelse – har en litt større etterretningsorganisasjon enn Norge. Jeg tror at disse landene vi her snakker om – USA, Canada, England – har systemer som gjør at de godt kan sjekke ut om dette påvirker et rikes sikkerhet, og det fører til at de har gjennomført handlinger, mens Norge er opptatt av å vurdere alle ting ut fra vårt regelverk, sjøl om man innrømmer at regelverket er mangelfullt. Jeg syns kanskje vi kan lære av noen av de store demokratiene som har laget regelverk på dette området, og ikke tro at alle diktaturene er snille fordi vårt regelverk kommer til kort. Jeg er også spørrende til hvorvidt NSM sitter med nok ressurser til å foreta slike typer kontroller som vi snakker om her. Så er det da slik at man sitter som statsråd, man oppdager at sikkerheten blir utfordret, man tester sikkerheten opp mot norsk regelverk, man konstaterer at regelverket er feil, og da begynner man å utrede. Hadde jeg vært statsråd da, hadde jeg kanskje prøvd å få til en dialog med de partene som det var snakk om, og forsikret meg om at det er mange som jobber med dette i Telenor. Jeg lurer på om kanskje statsråden kan svare på hvor mange ansatte det er i Telenor som jobber med akkurat denne delen? Jeg tror ikke det er veldig mange, jeg tror ikke det er en stor enhet hos Telenor som jobber med denne typen sikkerhet. Det kan vi kanskje heller ikke forvente av kommersielle aktører i et marked når vi ikke klarer å lage regelverk som danner rammen rundt det. Så min oppfordring til statsråden er å lære av de landene som vi liker å sammenligne oss med, som har ressurser til å finne ut hvilke utfordringer dette har både for hver enkelt borgers personvern og for et rikes sikkerhet, og så eventuelt se på om det er ting man kan gjøre i dialog med bedriftene som opererer i markedet, før man får et regelverk på plass.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-11-29:
Realisering av menneskerettigheter er ikke noe man kan gjøre ut fra en à la carte-liste hvor man plukker noen og lar være å ta andre. Realisering av menneskerettigheter handler om et sett av rettigheter som er absolutte, som skal realiseres, og som skal stå først i vår politikk om vi snakker utenrikspolitikk, utviklingspolitikk, handelspolitikk, eller for den saks skyld rene nasjonale politikkområder som helse og sosiale spørsmål. Norge har inkorporert FNs barnekonvensjon i nasjonal lovgivning. Det er viktig å sikre barns rettigheter, og det har vært et stort engasjement rundt Barnekonvensjonen og denne protokollen. Jeg synes det er et godt utgangspunkt for å sette barns rettigheter høyere, både på den nasjonale og på den internasjonale dagsordenen. Denne saken har gjennom et kompromiss – la meg berømme saksordføreren for å ha bidratt til å få det til – fått på plass en streng tidsfrist. Dette er for Høyre et hovedpoeng. Jeg opplever dette som en seier i en sak som altfor lenge har vært fastlåst. Alternativet til kompromiss hadde vært at de fire borgerlige partiene hadde blitt nedstemt, og at saken hadde blitt vedlagt protokollen. Men nå er dette faktisk en av de få – la meg si, en av de altfor få – sakene hvor regjeringspartiene og regjeringen har vist forhandlingsvilje. Det er positivt at vi har fått til en omforent løsning som inkluderer alle komiteens medlemmer. Dette er en sak som engasjerer bredt. La oss fortsette det engasjementet. Jeg og Høyre ser frem til den utredningen som Stortinget får presentert, og så får vi ta diskusjonen på nytt når man ser både de positive og de negative sidene som regjeringen presenterer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-11-29:
Denne saken står på Stortingets dagsorden fordi en samlet opposisjon er mer utålmodig enn det regjeringen har vært med å få fram spørsmålet om ratifikasjon av tilleggsprotokollen til Barnekonvensjonen. Det er vi av de grunner som jeg synes representanten Trine Skei Grande på en utmerket måte redegjorde for i sitt innlegg. Vi er det også fordi vi har oppfattet en treghet. Selv om det i denne sammenheng ikke har gått veldig lang tid siden muligheten for å signere og deretter ratifisere tilleggsprotokollen, er dette en sak som er av stor politisk viktighet. Det arbeidet i komiteen har vist, er at denne utålmodigheten deles av et samlet storting. Det som representanten Skovholt Gitmark nå viste til, er at under den sittende regjering er det svært sjelden at noen forslag som fremmes her i stortingssalen, får flertall, særlig ikke forslag som inneholder et pålegg til regjeringen. Det at man gjennom godt arbeid i utenrikskomiteen har fått til en samlet komité bak et pålegg til regjeringen, som innebærer at man med en konkret tidsfrist skal gjøre de vurderinger som man alltid må gjøre av implikasjonen av å inkorporere en internasjonal protokoll i norsk lovgivning, mener jeg er så nært et fullt gjennomslag for forslaget som det går an å komme – i hvert fall som det gikk an å komme i denne saken. Jeg er derfor på Kristelig Folkepartis vegne tilfreds med at vi nå ser ut til å kunne vedta at regjeringen innen våren 2013 må gjøre denne gjennomgangen, og deretter legge saken fram for Stortinget på egnet måte. Jeg forutsetter at dette skjer uten unødig opphold, og det vil si at vi er så nær oppfyllelse av det opprinnelige representantforslag som det er mulig å komme uten å stemme for det. Derfor kommer Kristelig Folkeparti til å slutte seg til innstillingen her i salen når vi voterer senere i dag.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-11-29:
Utenriksministeren ga uttrykk for utålmodighet i saken, og det er et tegn på at han har tatt inn over seg den utålmodighet som ligger bak representantforslaget og innstillingen fra komiteen. Det gjør det naturlig for meg å stille følgende oppfølgingsspørsmål: Hva slags framdrift ser utenriksministeren for seg når det gjelder det utredningsarbeidet som skal gjøres, og når kan Stortinget forvente å få seg en sak forelagt?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-11-29:
Jeg er glad for at utenriksministeren så tydelig bekrefter sin egen utålmodighet, og at den ikke er nyvunnet. Det jeg vil be om, er at utenriksministeren bekrefter at Stortinget får forholde seg til denne saken i dette storting, altså i løpet av inneværende stortingsperiode.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Dette er jo et spørsmål som denne utredningen skal vurdere. Det argumentet som framholdes av dem som mener at det er et problem, er at en del av konvensjonens regler er skjønnspregede og kan implementeres på ulik måte i ulike land. Det er ingen tvil om at rettighetene gjelder, men hvordan de ulike rettighetene, som jo ikke alltid er veldig konkrete, skal implementeres, kan variere fra kommune til kommune, fra fylke til fylke og fra land til land. Bekymringen de har, de som sier at dette bør utredes, går jo nettopp på hvilke konsekvenser det har for det rommet folkevalgte har for å fatte tilpassede beslutninger, og det rommet norske domstoler har for å dømme om det er brudd på regler som gjelder fullt ut i Norge, eller ikke.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Vi har vært svært opptatt av at man skal få framgang i den såkalte UPR – Universal Periodic Review – som vi gjør i Menneskerettighetsrådet. Der har vi lagt fram en rekke forhold i Norge som vi mener fortjener gjennomgang, og da har de vært diskutert omfattende. Det har vi gjort fordi vi mener at vi skal gå i front med å være åpne. Det er en rekke land, inkludert land som åpenbart har en betydelig lavere menneskerettighetsstandard enn Norge, som da tar tak i de tingene vi selv legger fram, og bruker dem i denne type diskusjon. For min del har jeg ikke møtt dette argumentet knyttet til manglende ratifisering av tilleggsprotokollen, men jeg har ikke full oversikt over om noen andre representanter for Utenriksdepartementet på noe tidspunkt har opplevd det. Jeg har ikke opplevd det.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Jeg kan opplyse til representanten Høybråten at jeg for min del har vært utålmodig lenge. Derfor kan jeg si at jeg allerede før jeg så innstillingen, delte den utålmodigheten som jeg nå ga uttrykk for. Jeg mener at dette er et spørsmål som må få en avklaring, for det at vi ikke har et svar på dette, er ikke en situasjon vi kan leve med i det lange løp. Så er jeg åpen for at det er to mulige svar, nemlig enten at vi tilslutter oss protokollen, eller at vi ikke gjør det. Men det er jo det som skal utredes. Det helt konkrete svaret på spørsmålet fra representanten Høybråten om framdriften, er at vi vil sette i gang utredningen umiddelbart, og vi vil gjennomføre det i løpet av vårsesjonen. Så vil vi, mens det fortsatt er vårsesjon, legge fram for eller informere Stortinget om hvor vi står, og hvordan den utredningen har gått, og så vil vi komme tilbake med en sak til Stortinget på egnet måte når tiden er inne for det.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Jeg kan bekrefte at jeg vil gjøre nøyaktig det som står i oppfordringen fra komiteen, som er at utredningen skal skje i vårsesjonen, og at Stortinget vil bli kjent med utfallet av utredningen. Hvorvidt vi i tillegg er i stand til å fremme en konkret sak, vil være en konsekvens av hvordan utredningen lander.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Jeg konstaterer at absolutt alle i denne salen uttrykker glede over at Barnekonvensjonen er inkorporert i norsk rett, og er enige om at Barnekonvensjonen gjelder fullt ut. Det er ikke et spørsmål om den skal gjelde mer eller mindre – den gjelder fullt ut i Norge. Man kan også bruke det norske rettssystemet for å finne ut om det foregår brudd. Jeg har ikke sagt at Barnekonvensjonen er uklar – jeg har sagt at en del av de prinsippene som settes opp, har et skjønnsmessig preg. Det kan være helt praktiske ting, som hva det egentlig betyr å tilrettelegge f.eks. for et funksjonshemmet barn i en bestemt, konkret situasjon med hensyn til skolegang osv. Det kan det være ulike svar på. Poenget er at man ved å gå inn for en individuell klageadgang til et internasjonalt ekspertorgan får en ny rettstilstand, hvor man i tillegg til det vanlige norske rettsvesenet og eventuelt i menneskerettighetsdomstoler som står over det, slik som den europeiske, har et ekspertorgan på siden. Jeg sier ikke at vi skal si nei. Tvert imot kan det veldig godt være at konklusjonen på dette er at vi skal si ja, men jeg synes ikke det er urimelig at en enstemmig komité går inn for at disse sidene skal utredes. Jeg gjentar igjen at det er ikke en forskjell på voksne og barn. For mange av de samme problemstillingene har vi i tilknytning til den såkalte ØSK-konvensjonen om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter, og det dreier seg om synet på individuell klageadgang til internasjonale komiteer – mer enn i hvilken grad man ønsker å oppfylle barns rettigheter eller ikke. Men jeg konkluderer med det jeg begynte med. Jeg er glad for den store enigheten. Jeg er glad for at vi nå får satt i gang et viktig arbeid. Jeg er enig i at dette er spørsmål som må avklares i Norge, slik at vi har et godt svar, og jeg vil gjøre mitt til at det arbeidet skjer så raskt og effektivt som mulig, og at alle berørte parter blir konsultert på en god og effektiv måte.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Jeg konstaterer – i likhet med representanten Svein Roald Hansen – at man fort kommer tilbake til det grunnleggende synet på landbrukspolitikken. Vi har nettopp i budsjettbehandlingen hatt konkrete forslag, som det er blitt vist til her, for forbedringer i GSP-ordningen. De ble vedtatt med bl.a. Høyres stemmer, alle partier unntatt Fremskrittspartiet sluttet seg til dette i Stortinget i forbindelse med budsjettopplegget for 2013, så det er bred enighet om det. Men jeg har en viss glede av de poengene som trekkes fram av Fremskrittspartiets medlemmer i komiteen, som mener at «norsk landbrukspolitikk er utdatert, og at vi trenger en ny kurs der bonden slippes fri gjennom avreguleringer, reduserte subsidier og fri konkurranse uten privilegier til samvirkene». Da tror jeg fort at bonden slippes fri fra landbruket og kan begynne med noe annet i stedet, og det ville etter mitt syn være i strid med det som det er bred enighet om. Jeg konstaterer også at opposisjonen har ulike syn på dette spørsmålet. Det sentrale poenget her er at handel – som representanten Rafiq helt riktig sier – er av vital interesse for Norge. Norge er en av verdens mest åpne økonomier, vi er for frihandel, vi er for å åpne markedene, vi har gjort det, og vi lever av at andre har åpne markeder. Derfor har vi et aktivt engasjement i Verdens handelsorganisasjon, derfor er vi med i EØS-avtalen og tar det ansvaret som følger med det på stort alvor, og derfor argumenterer vi – som representanten Rafiq nettopp sa – for en ytterligere liberalisering av verdens handel. Men vi må ikke tro at bare det å fjerne barrierer og tollsatser løser problemet, for det er en rekke andre spørsmål knyttet til særlig lavinntektsland som har med kvalitet, pris, transportmuligheter og logistikk å gjøre. Derfor har også regjeringen en aktiv politikk innenfor området handelsrettet bistand, støtte til næringsutvikling og investeringer for øvrig. Det er ikke riktig at markedet fullt ut regulerer seg selv. Det er derfor viktig at man også i bistandspolitikken kompletterer arbeidet for nedbygging av tollbarrierer med en aktiv bistandsrettet handelspolitikk. Jeg tror i bunn og grunn at det spørsmålet hvor uenigheten egentlig er størst ikke gjelder GSP-ordninger når det gjelder industrivarer – vi har jo nettopp blitt enige om å fjerne all industritoll for 29 land i den lavere mellominntektsgruppen – men synet på norsk landbrukspolitikk. Jeg deler også ønsket om at vi snart, etter alle disse rundene, særlig fra Høyres og Fremskrittspartiets side, kan få en avklaring på hva slags landbrukspolitikk Høyre og Fremskrittspartiet egentlig ønsker å føre. Jeg mener at det er et spørsmål som står ubesvart, etter en rekke forsøk her i salen på å få klarhet i det. Vi forstår at opposisjonen som opposisjon vil stemme mot de forslagene som kom i årets budsjettoppslag, det er vi klar over. Men vil en eventuell regjering utgått av andre partier enn de som nå styrer, reversere dette og i så fall til hvilket nivå? Det tror jeg veldig mange velgere er svært interessert i og noe forvirret over.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
La meg først slå fast at jeg ikke stilte et spørsmål, men at jeg refererte til et spørsmål som er blitt stilt av en rekke andre representanter gjennom flere runder med diskusjon om omtrent det samme temaet. Så til det spørsmålet jeg ble stilt. Jeg er veldig fornøyd med at Norge har klart, på tross av at vi er et høykostland, å ivareta et differensiert norsk landbruk i hele landet. Jeg mener at vi, som andre velstående land, må gjøre det gjennom en kombinasjon av et visst importvern og subsidier på landbruksområdet. Det er riktig at matvareprisene i Norge er høye i butikken, men den andel av disponibel inntekt som den norske gjennomsnittsforbrukeren bruker på mat, er betydelig lavere enn i f.eks. andre europeiske land. Med hensyn til inntekt er ikke landbruksvarer i Norge spesielt dyre.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Jeg vil, som presidenten sier, vise til at spørsmålet med fordel kan gjentas til f.eks. min kollega landbruksministeren når representanten Myhre får anledning til det. Det er naturligvis ikke et mål i seg selv å ha høyest mulige priser, men jeg sier at det er en helhetlig landbrukspolitikk som gjør at det er mulig å ha både høy kvalitet på maten, god mat, god tilgang på mat i Norge, samtidig som vi klarer å opprettholde et differensiert landbruk. Den helheten er jeg glad for at vi kan praktisere, og jeg bekymrer meg for utsiktene til at dette skal grunnleggende utfordres av en Fremskrittsparti- og Høyre-dominert regjering hvis det mot formodning skulle forekomme.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Det konkrete svaret på det er bl.a. de tiltak som ble lagt fram i budsjettproposisjonen for 2013 knyttet til GSP-ordningen, som Stortinget sluttet seg til med stemmene fra alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, og som er blitt redegjort for tidligere i debatten, bl.a. fjerning av all industritoll for 29 land i den lavere mellominntektsgruppen, og også andre tiltak på dette området. Jeg har også lyst til å si at importen av varer fra GSP-landene har siden denne regjeringen tiltrådte i 2005, faktisk økt med 70 pst. Importen fra GSP-landene har også økt sin andel av norsk vareimport. Den har jo samtidig gått opp i denne perioden, men andelen har økt fra 10,2 til 13,4 pst. Vi kan godt si at det er for lavt, men det har også vært en positiv trend når det gjelder andelen av importen fra disse landene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
I den grad akkurat dette spørsmålet ligger under mitt ansvarsområde, kan jeg si at jeg kan godt se nærmere på det. Noe særlig mer er det ikke å si akkurat nå om akkurat den problemstillingen. Men jeg har lyst til å si ut fra den generelle undertonen i spørsmålet at jeg er også enig i at handel er viktigere enn bistand. Jeg mener det er mye mer handel i verden enn det er bistandsstrømmer i verden, og det er viktig å tilrettelegge for at også fattige land får en andel av den handelen. Det gjør man gjennom reduksjon av tollsatser – der er Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet enige – og man må gjøre det gjennom en handelsrettet bistandspolitikk som bidrar til å fjerne de andre hindringene for at de fattigste landene kan delta på en effektiv måte i internasjonale handelsstrømmer. Og der er jeg rett og slett ikke klar over hva som måtte være Fremskrittspartiets syn.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Jeg har et visst behov for bare å minne om – og kanskje om igjen – at det er en lang rekke landbruksvarer som er typiske varer man produserer i fattige land, f.eks. i tropisk klima eller i middelhavsklima, som det ikke er toll på ved adgang til Norge i det hele tatt, men der f.eks. EU har betydelig toll. Derfor er f.eks. sukker et betydelig billigere produkt i Norge enn i mange andre europeiske land, og det er en rekke andre eksempler på det. Når f.eks. blomstereksporten fra Afrika til Norge går kraftig opp, er det ikke satt i gang noen barrierer mot det, nettopp fordi vi ønsker å ta våre forpliktelser overfor GSP-ordningen på alvor. Det er – hvis jeg får lov å si det – lite grann avslørende når representanten Rafiq også nå trekker inn tollsatsen på ost fra EU. Riktignok er det økonomisk krise i Europa, men det er altså lenge til Sverige og Danmark kommer inn under GSP-ordningen. Det er et helt annet spørsmål enn det spørsmålet som vi diskuterer nå. Det viser vel igjen, som vi har fått et klart bilde av i denne debatten, at det egentlig er synet på norsk landbrukspolitikk vi diskuterer mer enn GSP-ordningen. Jeg er glad for at vi har mange anledninger til det, for det er en viktig og interessant diskusjon. Men denne regjeringen er opptatt av å inkludere de fattige landene i verdenshandelen både gjennom nedbygging av toll og gjennom en rekke andre tiltak for å gjøre deres aktive deltakelse mulig. Vi har i tillegg til de tiltakene jeg tidligere har nevnt, også et arbeid via WTO for å gi dem anledning til å fremme krav i WTO-ordninger, slik at de kan ta de institusjonene på alvor. Det er forskjell på frihandel og totalt uregulert handel. WTO er jo nettopp en organisasjon som er til for å lage de riktige rammevilkårene rundt handel i verden, og det deltar vi aktivt i.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-11-29:
La meg få si det slik at det kribler veldig også hos meg etter å gå over på landbrukspolitikk og diskusjon rundt det i denne sammenheng. Jeg skal iallfall prøve å holde meg til temaet og den saken jeg har vært ordfører for, altså spørsmålet om GSP-ordningen, spørsmålet om hvordan vi har videreutviklet den, hvordan vi ivaretar en balansert utvikling med tanke på å tilrettelegge for handel med u-land og for at u-landene kan ha en mulighet til å selge sine varer inn i det norske markedet, som for øvrig er svært importpreget. Vi importerer mer enn 50 pst. av den maten vi spiser i dette landet, og det mener jeg – og det mener regjeringen – er et gode. Vi kan ikke produsere tropiske frukter, det er masse produkter vi ikke skal produsere i dette landet, men vi skal også ivareta norsk landbruk, for å si det på den måten. Regjeringen, Senterpartiet – vi er alle tilhengere av regelstyrt handelsregime. Vi har WTO, vi har diskutert EØS-avtalen, og vi har GSP-systemet, som nå er i endring, og som jeg mener ivaretas veldig godt gjennom den justeringen og de tilpasninger som gjør at det – gledelig nok – er en del av de fattigste landene som greier å få en positiv utvikling, bl.a. gjennom handel med mat, og øker sitt inntektsnivå og kommer ut av gruppen av fattigste land. Det ivaretas gjennom denne endringen i GSP-systemet som regjeringen har foreslått, og som jeg håper skal vedtas. Jeg synes også det er veldig interessant å diskutere frihandel som prinsipp. Men jeg er også opptatt av å understreke – for jeg er opptatt av handel – at en også må ta med seg at full frihandel, full markedsliberalisme, som vi ikke har, men som jeg opplever at både Høyres og Fremskrittspartiets representanter etterlyser, kan true matproduksjonen i u-land. Vi vet at det å slippe de store aktørene i det internasjonale matvaremarkedet løs på småbønder som produserer på lokale markeder, også bidrar til å ødelegge de lokale markedene og de mulighetene småbønder i u-land har for å produsere mat. Så det er mange sider av denne saken som burde ha vært tatt opp hvis en skal gjøre jobben skikkelig. Når det gjelder denne balanserte tilnærmingen, er jeg opptatt av at vi skal ivareta u-landenes behov for å kunne selge sine produkter til Norge. Botswana og Swaziland ble nevnt her, og den norske importen fra de landene er på samme nivå som det hele EU-systemet importerer fra de samme landene. Det er klart at vi ivaretar de landene bedre enn EU f.eks. gjør.
Afshan Rafiq (Høyre), 2012-11-29:
La meg bare slå fast en gang til at Høyre er positiv til dette representantforslaget om GSP-ordningen, og deler intensjonen om at u-land må gis mulighet til å ta større del i verdenshandelen, også når det gjelder matvarer. Når det er sagt, er det veldig naturlig at vi ser dette i sammenheng med norsk landbrukspolitikk. Der har jeg også lyst til å vise til at Høyre mener at regjeringen i praksis fører en landbrukspolitikk hvor en er mer opptatt av å beskytte egen matproduksjon enn av å stimulere til økt handel med andre land. Vi har merket oss de sterke reaksjonene som har kommet fra våre samarbeidspartnere i EU etter at regjeringen foreslo å øke kraftig tollen på enkelte importerte matvarer. Jeg vil vise til at Norge på Center for Global Developments utviklingsindeks for 2012 atter en gang havner blant de verste landene når det gjelder handel med høye tollbarrierer og subsidier til eget jordbruk. Høyre er skuffet over at til tross for retorikk fra regjeringens side om at man kommer u-landene i møte i handelspolitikken, utgjør provenyet av forslag til endringer i GSP-systemet fra regjeringen i 2013 kun om lag 9 mill. kr. Det tilsvarer ca. 0,39 pst. av den foreslåtte økningen i bistandsbudsjettet for 2013. Dette er ikke solidaritet med u-landene, slik vi ser det.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Den GSP-ordningen som Norge har, tror jeg vi kan være meget fornøyd med. Jeg tror ikke det er mange land som har en så god ordning for å bidra til økt eksport fra fattige land. Som utenriksministeren viste til, har importen fra disse landene økt når det gjelder reelle størrelser og tall, med 70 pst., og andelen av norsk vareimport har også økt i forhold til det. Så det virker. Så må vi jo i denne debatten ikke glemme helt at vi bare er fem millioner mennesker. Det er et visst begrenset marked uansett hvor mye vi måtte åpne opp for import fra disse landene. Jeg tror ikke vi alene kan gjøre det som er nødvendig for at disse landene virkelig skal ta av når det gjelder eksport av landbruksprodukter. Det er ett moment i vår samlede handelspolitikk som ikke har vært nevnt, som også hører med i bildet, og det er våre frihandelsavtaler. Vi har et nettverk av frihandelsavtaler, bl.a. med SACU-landene i det sørlige Afrika. Det er vel 30–31 land, tror jeg, som vi nå har frihandelsavtale med gjennom EFTA. Så har man da trukket inn, som jeg påpekte i mitt første innlegg, endringene i tollvernet i forhold til EU på noen få produkter. Dette er opposisjonen altså opptatt av at var feil, og dette antar jeg at man da skal reversere. Men det å lette importen av landbruksprodukter fra EU er heller ikke noe bidrag til å øke importen fra de fattige landene. Det er grenser for hvor mye mat vi kan spise, for å si det sånn, slik at jo mer EU tar av det bordet, jo mindre blir det til de fattige landene. Til slutt: Representanten Afshan Rafiq sa som en slags anklage mot regjeringens politikk at regjeringen «fører en landbrukspolitikk hvor en er mer opptatt av å beskytte egen matproduksjon enn av å stimulere til økt handel». Ja, det er helt riktig. Hvis en ny regjering med Høyre og Fremskrittspartiet skal være mer opptatt av økt handel med landbruk enn av å sørge for norsk landbruk, tror jeg bonden virkelig slippes fri fra fjøsstellet – både morgen, middag og kveld.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Jeg får trøste både presidenten og utenriksministeren med at de spørsmålene de har stilt, vil bli besvart, om ikke akkurat i spørrerunden etter utenriksministerens innlegg. Men en GSP-ordning som i praksis betyr nesten ingenting når det gjelder norsk handel med u-land, bidrar altså til at Norge er det landet i verden som har de høyeste matvareprisene. Da er det jo nærliggende å spørre utenriksministeren om regjeringen er fornøyd med den politikken som har ført til at Norge har verdens høyeste matvarepriser.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Forstår jeg det da riktig når jeg konkluderer med at regjeringen mener at de høye matvareprisene i Norge er innenfor det regjeringen ønsker, og at regjeringen ikke har noen strategi for å forandre dette?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Jeg merker meg at presidenten irriterer seg over at vi snakker litt landbrukspolitikk inn i en debatt som er basert på representantforslaget fra Fremskrittspartiets representanter. Jeg må jo også da vise til at Fremskrittspartiet har fremmet ti forslag – disse vil det bli votert over under budsjettbehandlingen – og seks av disse ti forslagene dreier seg altså om landbrukspolitikk. Det dreier seg om importordninger for landbruksprodukter, som naturligvis har en konsekvens for norsk landbrukspolitikk, og derfor vil også norsk landbrukspolitikk være et sidetema i den debatten som vi nå er inne i. Det beste vi kan gjøre for de fattige landene i verden, er å inkludere dem – inkludere dem i den globale økonomien, la dem få delta i verdenshandelen. Men så er det altså av og til at noen lykkes med det. Noen fattige land greier å eksportere varer til land som Norge og andre og tilkjempe seg markedsandeler. Hva gjør man da? Ja, da er altså regjeringens svar å stenge grensene og fortsette å pøse på med milliarder over u-hjelpsbudsjettet, mens vi andre mener at dette er jo faktisk riktig, det er faktisk bra at de fattige landene bygger seg opp slik at de kan delta i den internasjonale vareutvekslingen. Norge er et av de landene i verden som kanskje er aller mest avhengig av at man har frihandel, og vi har en økonomi som ville bryte sammen dersom andre land innfører en så restriktiv handelspolitikk som det vi av og til får inntrykk av av rød-grønne politikere. Det verste som kan skje norsk økonomi, er at man får en økt grad av proteksjonisme begrunnet med at man ønsker å beskytte sine innenlandske markeder. Frihandel er altså det viktigste tiltaket for å utvikle velstand og velferd, demokrati og sosial trygghet i u-landene. Dette kommer vi altså tilbake til under budsjettbehandlingen. Jeg vil bare nok en gang få utfordre regjeringen på at en økt handel med u-landene vil være til fordel både for u-landene og for norske forbrukere.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Jeg er glad for at presidenten inviterer til å diskutere landbrukspolitikk rundt en kaffekopp i Stortingets kafeteria, men denne saken dreier seg faktisk i stor grad om landbrukspolitikk. Som jeg nevnte i mitt forrige innlegg: Av de ti forslagene som Fremskrittspartiet har i representantforslaget, dreier altså seks seg om landbrukspolitikk. I komiteens flertallsmerknader, der også regjeringspartiene er med, er det også mye som dreier seg om landbrukspolitikk. Når regjeringen da velger å sende utenriksministeren alene til å håndtere denne debatten i Stortinget, må vi også forvente at utenriksministeren kan presentere regjeringens syn når det gjelder en del landbrukspolitiske temaer. Men vi vet at dette er et kontroversielt område også mellom regjeringspartiene, fordi det regjeringspartiet som har landbruksministeren, og det partiet som har utenriksministeren, er relativt uenige om mange av disse temaene. Det gjør at dette blir litt tåkete. Derfor er det viktig at vi nå får regjeringen på banen, slik at man kan få en presentasjon av hva regjeringens samlede politikk er for å inkludere u-land i større grad når det gjelder varehandel mellom oss og dem. Det svaret er innhyllet i tjukk tåke. Regjeringen har ikke greid å presentere en troverdig forklaring på hva det er som er grunnen til at regjeringen er så restriktiv når det gjelder import av matvarer fra en rekke u-land. Jeg tror ikke vi får det svaret i løpet av denne debatten, men da får vi komme tilbake til det under budsjettdebatten i neste uke.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Da benytter jeg anledningen til å ta en replikk. Det jeg lurer på, er hvilke tiltak utenriksministeren har for å få mer handel med u-land? For ca. et år siden hadde Aftenposten et oppslag der overskriften var «Norsk handelspolitikk skader verdens fattigste». Norge er altså det av i-landene som er dårligst på handel med u-land. De som har foretatt denne rangeringen, mener at det bl.a. er på grunn av de høye tolltariffene. Videre: Når et land som f.eks. Botswana har fått til en god produksjon av kjøtt og har suksess – kjøtt de eksporterer til Norge som gjengjeld for bistandsmidler – setter man faktisk et tak på hvor mye kjøtt de kan produsere. Kan utenriksministeren forklare det? Jeg vil også minne om at tidligere bistandsminister Erik Solheim etter at han gikk av faktisk sa at business er bedre enn bistand. Kan utenriksministeren si hva han foreslår å gjøre med dette?
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Til en annen ting, som jeg har blitt fortalt av dem som driver med import, spesielt i den kategorien som heter «fair trade», som sikkert utenriksministeren kjenner til: Man har den utfordringen at mange av, jeg holdt på å si, merkevarene og produsentene holder til i EU, og når en får produkter fra enten det er Afrika eller Sør-Amerika, men putter på logoen i f.eks. England, og så eksporterer til Norge, så er det ikke nulltoll. Er dette noe utenriksministeren vil se nærmere på og fjerne toll på?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Statsråden konkluderte denne saken, som hun har gjort i mange andre saker, med at hun ikke kan si noe om når regjeringen eventuelt vil prioritere å sende en sak til Stortinget, eller om dette er noe regjeringen vil prioritere. I denne debatten så langt har representanter for regjeringspartiene uttalt seg positivt og sier at når det gjelder fakta i denne saken, er vi ikke uenige, og dette er noe vi bør prioritere – men man kommer altså ikke lenger. Man tør ikke å gjøre den politiske prioriteringen. Nå skal vi ta budsjettdebatten i neste uke – ikke her – men det er klart at dette krever, som det er kommet fram, en særskilt politisk vilje til å gjøre et økonomisk løft overfor domstolene. Da er mitt spørsmål: Har regjeringen den viljen til å prioritere en sak som dette?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Bare for å ta representanten Chaudhry først: Fremskrittspartiet har aldri foreslått at hovedprinsippet i norsk rett om umiddelbar bevisvurdering skal avvikles. Dette skal selvfølgelig være et supplement. Det er relativt frustrerende å være vitne til en debatt om et viktig tema hvor så mange aktører er enige, men hvor man likevel ikke får gjort noe. Da vil jeg påstå, som jeg sa i mitt replikkordskifte, at dette står rett og slett på politisk vilje. Jeg må vel bare konstatere at det finnes ikke i denne saken – når regjeringspartiene og statsråden er enige. Vi ser i dagens Aftenposten at lederen for Juristforbundet ønsker dette, det er veldig mange gode argumenter fra ham. Politiet ønsker dette, domstolene ønsker dette, og påtalestatsadvokatene ønsker dette. Mange aktører ønsker det, men vi får likevel ikke gjort noen ting. Så må jeg i likhet med representanten Sandberg stille meg noe undrende til at statsråden viser til – og venter på – innspill fra Domstoladministrasjonen. Det er Domstoladministrasjonen som venter på regjeringen. Det er nå ganske mange saker fra Domstoladministrasjonen som ligger i departementet, som det ikke skjer noe med. Det er denne saken, det er ytterligere reform av strukturen innenfor tingrettene, bygging av nye tinghus på en del viktige steder – nedslitte tinghus – og ikke minst har vi saken om juryordningen, hvor vi absolutt snart bør konkludere. Men jeg kan gi statsråden ett tips om hvor hun kan finne penger – det skjønner jeg er vanskelig. I norske domstoler i dag brukes det rundt 100 mill. kr på tolkning. Der kan vi faktisk, med et sånt forslag, spare inn penger ved at ikke alle av disse vitnene trenger å forklare seg to ganger. Det at en person f.eks. har observert en person på et sted, holder seg like bra på lyd og bilde som ved å gjøre det om igjen. Derfor tror jeg at ved å redusere den posten, vil vi kunne spare inn midler til å bruke på innføring av lyd og bilde.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Til representanten Chaudhrys behov for egenmarkering har jeg følgende å si: Jeg siterer fra innstillingen, en enstemmig komité, inkludert representanten Chaudhry: «Komiteen oppfatter dette som å være en klar støtte til forslagsstillernes intensjon om bedre rettssikkerhet og mer effektiv gjennomføring av straffesaker spesielt.» Dette er da et sitat i forhold til svaret fra statsråden.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Det er politisk enighet om viktigheten av at forklaringer avgitt under hovedforhandlingene i straffesaker bør sikres for ettertiden. Det er for å bedre rettssikkerheten i befolkningen generelt og sikre en mer effektiv gjennomføring av straffesakene. Representanten Kielland Asmyhr har på en god måte redegjort for hvorfor dette er viktig. Vi vet at opptak av lyd og bilde gjør det mulig med konfrontasjon dersom forklaringene i ankeinstansen avviker fra det som er forklart tidligere. Det vil også kunne være viktig med opptak ved spørsmål om gjenopptakelse av straffesaker. Som juryutvalget har uttalt, vil det kunne være belastende for fornærmede eller vitner å forklare seg på nytt ved at en sak ankes til lagmannsretten. Det å kunne benytte lyd og bilde vil lette belastningen for allerede utsatte mennesker. Dette utvalget har gått inn for at i særtilfeller, der det vil være en uforholdsmessig tung byrde for fornærmede å forklare seg på nytt, skal det gis en mulighet for avspilling av lyd- og bildeopptak fra førsteinstans under ankebehandlingen forutsatt at denne avspillingen ikke går på bekostning av hensynet til saksopplysning. Justisdepartementet har sendt utredningen på høring, og vi må vurdere hva vi følger opp ut fra den brede høringsrunden som har pågått. Men jeg vil signalisere her og nå at dette er noe som vi sterkt må vurdere å følge opp, da i forbindelse med budsjettprosesser, for det er helt naturlig at det også må følge midler med. Vi kan i dag ikke gå inn for Fremskrittspartiets forslag, nettopp på grunn av disse budsjettmessige konsekvensene. Det er ikke fordi regjeringspartiene er imot det, men fordi vi må ta det med i forbindelse med de ordinære statsbudsjettprosessene. Den økonomiske biten er noe statsråden vil komme tilbake til i sitt innlegg.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-11-29:
Jeg vil berømme forslagsstillerne for å fremme et godt og relevant forslag. Det er et klart signal som her sendes fra Stortinget. En samlet justiskomité støtter forslagsstillernes intensjon. Rettssikkerhet må ivaretas, både for ofre og for tiltalte. Høyre legger i denne saken vekt på at opptak av lyd og bilde sikrer notoritet om rettsforhandlingene. Fra Høyres side registrerer vi at regjeringspartiene ikke ønsker å forplikte seg på framdrift eller finansiering av lyd- og bildeopptak. De støtter ikke engang at det skal legges fram en sak om gjennomføring og finansiering. Dette framstår for Høyre som passivt. Jeg vil understreke at opptak av lyd og bilde kun er ett av mange tiltak for å styrke rettssikkerheten i domstolene. For Høyre er det viktig at Stortinget også er seg sitt ansvar bevisst for å styrke rettssikkerheten på andre områder. Dette gjelder eksempelvis muligheten for bruk av second opinion-analyser ved DNA-prøver og sakkyndigkompetanse i domstolene. Høyre har i lang tid vært utålmodig i saken om framtiden til juryordningen. Juryutvalgets utredning hadde høringsfrist 1. mars i år. Vi venter i spenning på hva regjeringen foreslår om juryordningen. Nå er det på tide at Stortinget tar stilling til dette. Juryutvalget vurderte også spørsmålet om adgang til avspilling av lyd- og bilde ved ankebehandling. Dette bør etter Høyres mening være mindre kontroversielt enn juryens framtid. Derfor bør regjeringen raskt komme til Stortinget med en vurdering av dette. Avslutningsvis vil jeg vise til komiteens enstemmige merknader om skillet mellom straffesaker og sivile saker når det gjelder opptak av lyd og bilde. Etter Høyres oppfatning må opptak i første omgang gjelde straffesaker, så får vi komme tilbake til hvordan dette skal gjennomføres i sivile saker.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-11-29:
Det denne interpellasjonen dreier seg aller minst om, er enkeltleverandører. Det denne saken dreier seg om, er de bakenforliggende strukturene bak disse nevnte leverandørene og den risikoen det innebærer for norsk kritisk infrastruktur. Men først og fremst handler denne interpellasjonen om det politiske ansvaret og den politiske oppfølgingen av det vi i Høyre mener er det manglende politiske initiativ. Det har kommet kritiske synspunkter underveis fra flere underliggende etater. Det har kommet advarsler. Det redegjør statsråden tydelig for. Men da er oppfølgingsspørsmålet: Hvorfor har ikke regjeringen gjort noen ting med det? Jeg bygger det spørsmålet og den påstanden på de skriftlige svarene Høyres gruppe har fått fra både forsvarsministeren og samferdselsministeren. Vi har også sendt spørsmål til justisministeren, men de er blitt videresendt derfra, så vi får først svaret her i salen i dag. Vårt engasjement i denne debatten dreier seg også om den vandringen denne saken har måttet foreta mellom flere departementer: Forsvarsdepartementet, Justisdepartementet, Samferdselsdepartementet – FAD er også et aktivt departement, som i hvert fall har et ansvar innenfor dette feltet – pluss flere. Det i seg selv understreker jo at risikofaktoren ikke blir håndtert godt nok – når vi ser det fraværet av initiativ som kommer fra regjeringen. Jeg vil takke for svaret fra statsråden og avslutningsvis komme med et nytt spørsmål. I det nevnte brevet fra statsråden til kontroll- og konstitusjonskomiteen framgår det at det er påvist at NSM i 2010 beskrev en risikosituasjon knyttet til temaet vi diskuterer i dag. Herværende statsråd var den gang statsråd i Forsvarsdepartementet. Nå er det justisministeren som sitter her, og mitt spørsmål er da: Hvorfor har det tatt nesten tre år uten at det har skjedd noen ting – så vidt jeg kan forstå – med den bekymringsmeldingen fra verken politisk ledelse, politisk nivå eller regjeringen som sådan i det konkrete tilfellet som beskrives i det nevnte brevet?
Anders B. Werp (Høyre), 2012-11-29:
Jeg takker for debatten og for innleggene. Jeg synes det har vært gode innlegg som understreker både betydningen av og alvoret i saken. Vi snakker om et tema som er flyktig, i kraft av den teknologiske utviklingen som åpner for nye muligheter, nye anvendelser og nye svakheter så å si hver eneste dag. Vi snakker om et tema som er viktig, fordi det griper inn i folks hverdag, det griper inn i bedrifters virksomhet, og det griper inn i graden av mulighet vi har for å holde ting hemmelig, enten det er på bedriftsnivå, personlig nivå eller samfunnsnivå. Da må vi ha en offensiv regjering. Vi må ha en offensiv politikk på dette området. Det er det Høyre etterlyser, og det er det Høyre mener vi ikke har. Jeg synes både statsråden og representanten Bøhler fra regjeringskoalisjonen og fra Arbeiderpartiet holdt gode innlegg – ingen tvil om det. Men det ligger likevel en defensiv undertone – vil jeg hevde – hos de rød-grønne partiene i dette temaet. Man er tydeligvis på defensiven, men man ønsker å komme på offensiven. Det er bra. Neste uke har vi til behandling et representantforslag fra Høyre som går på cybersikkerhet og behovet for bedre koordinert innsats på informasjonssikkerhetsområdet. Det forslaget var fra vår side et forsøk på og et innspill og en invitasjon til Stortinget om å samles om betydningen av nettopp det temaet vi her diskuterer. Vi ønsket å strekke fram en hånd og gi alle partier en mulighet til å si at nå trenger vi en overordnet strategi, vi trenger en koordinering av ansvar på dette feltet, og vi ønsker å forankre det her i Stortinget – for at alle skal få et eierskap til det, og for at alle skal få en mulighet til å følge opp saken aktivt i fortsettelsen – for dette er et tema som ikke tar slutt. Så ser jeg at regjeringspartiene dessverre ikke tar imot den invitasjonen. Det er mange hyggelige og fagre ord om intensjonene, men man skal gjøre ting på sin måte i apparatet, i byråkratiet og i regjeringen. Det ligger ikke noen spor her, så vidt jeg kan se, om at dette er en sak man kommer til Stortinget med. Det er en svakhet, det er defensivt, det er ikke framtidsrettet, og vi trenger en dyp, grundig og god forankring på dette temaet, for dette berører oss alle sammen, og det berører landets sikkerhet.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-11-29:
Rettssikkerheten er et grunnleggende prinsipp i en rettsstat, og vi som er lovgivere, må legge til rette for dette i alle ledd. Forslaget som blir lagt fram i dag, sikrer dette. Paradoksalt nok er det bred politisk enighet om at lyd- og bildeopptak fremmer rettssikkerhet, selv om det altså kommer til å bli stemt ned av regjeringspartiene. Domstolen står overfor krevende oppgaver, og saksmengden øker. Vi har hørt at ventetiden i lagmannsretten nå er oppe i halvannet år, og at den trolig vil øke enda mer. Det er ikke heldig. Lyd- og bildeopptak kan være effektiviserende for domstolsapparatet, samtidig som rettssikkerheten altså øker. Justisdepartementet har selv uttalt at lyd- og bildeopptak under hovedforhandlingene i straffesaker bør sikres, nettopp fordi det sikrer borgernes rettssikkerhet. Likevel konkluderer posisjonen med at dette ikke kan innføres fordi kostnadene er for høye. Kostnadene er høye, men vi i Kristelig Folkeparti ser på dette som en prioriteringssak. Dermed blir ikke prisen for høy. Rettferdig rettergang, som bl.a. kommer fram av EMK artikkel 6, skal sikre en rettferdig prosess i alle ledd. Lyd- og bildeopptak under hovedforhandlingen vil være ett av flere tiltak som vil fremme nettopp dette. I noen tilfeller kan ny vitneførsel for enten vitner eller fornærmede være svært inngripende og rippe opp i vonde sår. Når man i tillegg eventuelt må vente lenge på ankebehandlingen, kan lyd- og bildeopptak være et godt tiltak for å verne dem som har blitt utsatt for overgrep eller andre alvorlige hendelser. Prosessen for den utsatte med å komme videre kan bli kortere og bedre. Ved avgjørelsen av om forslaget skal innføres eller ikke, er det selvfølgelig viktig at det er forutsatt at avspillingen ikke går på bekostning av hensynet til saksopplysning i ankebehandlingen. Er det nødvendig for saken, skal opptaket ikke stå i veien for at nye forklaringer avgis. Det er likevel ikke et enten–eller, men vi kan velge et både–og. Rettsikkerheten må komme først. Derfor vil Kristelig Folkeparti støtte forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre.