Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-05-18:
Sjøtransport er viktig for Norge, og det er en miljøvennlig transportform. Regjeringen er derfor av den oppfatning at målsettingen står fast om at mer godstransport skal utføres som sjøtransport, vel å merke som en sikker sjøtransport. På den annen side, selv med ubegrensede midler og ressurser, kan vi ikke gardere oss 100 pst. mot at ulykker kan inntreffe. Men det jeg kan love, er at Regjeringen har et stort fokus på å forebygge sjøulykker gjennom tiltak for å bedre sjøsikkerheten og få på plass en best mulig oljevernberedskap langs hele kysten. Det sier seg selv at med en kystlinje på 83 000 km er det en utfordrende og krevende oppgave. Risikobildet preges av høy aktivitet på Sture og Mongstad, økning av russisk oljetransport langs kysten i Nord-Norge samt økt skipstrafikk fra Østersjøen gjennom Skagerrak. Regjeringen skal legge fram en stortingsmelding om norsk oljevernberedskap i løpet av høsten 2004. Her vil vi foreta en samlet vurdering av de forebyggende sjøsikkerhetstiltakene og beredskapen basert på oppdatert analyse av miljørisikoen ved skipstrafikk. Vi må også ta lærdom av sjøulykker. Etter ulykken med «Rocknes» vurderer Kystverket tiltak for å bedre sikkerheten for skipstrafikken i det området. Kystverket har også iverksatt en evaluering av oljevernaksjonen, og denne vil vi komme tilbake til i meldingen. Den økte oljetransporten i nordområdene opptar naturlig nok mange. Denne utviklingen følger vi også tett, og den inngår allerede i grunnlaget for de prioriteringer vi har gjort innenfor sjøsikkerhets- og beredskapsarbeidet, som har vært oppe i Stortinget ved flere anledninger. Jeg viser også her til budsjettproposisjoner så vel som revidert nasjonalbudsjett, som nettopp er lagt fram i Stortinget. Oljetransport langs norskekysten er imidlertid ikke noe nytt. Et betydelig antall skip og store oljelaster har i mer enn 30 år trafikkert i Skagerrak/Nordsjøen, og vi har en betydelig tankfart knyttet til Vestlandet, bl.a. til Mongstad og Sture, hvilket kan defineres som et av de største risikområdene. Ikke en eneste alvorlig ulykke har vi hatt med denne type trafikk. Noen av årsakene er utvilsomt at vi stiller strenge krav til sjøsikkerheten, det er kompetente loser, og det er kompetente folk på trafikksentralene. Det forebyggende arbeidet gir uttelling, men beredskapen og tilgjengelig utstyr er en viktig del av sikkerhetskonseptet. Representanten Akselsen stiller spørsmål om hva som gjøres for å sikre at styresmaktene har nok tilgjengelig utstyr. Statens beredskap mot akutt forurensning er dimensjonert og lokalisert ut fra kunnskaper om miljørisikoen langs hele kysten. På bakgrunn av miljørisiko- og beredskapsanalysen i 2000/2001 ble det etablert ti nye statlige mellomdepoter for oljevernutstyr langs kysten. De 15 hoveddepotene er i ferd med å bli oppgradert. Selvsagt er det mange som er opptatt av oljevernberedskapen i sitt nærområde. Myndighetene har imidlertid et ansvar for at oljevernberedskapen skal dekke hele kysten, slik også interpellanten peker på. Det betyr at vi må være villige til å omlokalisere mannskap og utstyr, på tross av lokale motforestillinger, dersom grundige risikoanalyser tilsier at det gir en bedre total dimensjonering av beredskapen. Det ligger også til grunn for det som er gjort på Fedje. Jeg vil også minne om at norsk oljevernberedskap ikke må vurderes ut fra statens ressurser alene. Norsk oljevernberedskap bygger på et samspill som favner alle ressursene nasjonen besitter i en akutt forurensningssammenheng, både private, kommunale og statlige ressurser. Oljevernberedskapen omfatter eksempelvis beredskapsorganisasjonen og -utstyret til oljeselskapene, både offshore og ved landterminaler. I tillegg kommer hele den kommunale beredskapen, med de 34 interkommunale utvalgene mot akutt forurensning. Gjennom internasjonale beredskapsavtaler kan Norge også få bistand fra andre stater ved større sjøulykker, slik Norge bidrog, senest under «Prestige»-ulykken i Spania og Frankrike. Det er viktig å se på hvordan vi utnytter og samordner de beredskapsressursene som er til rådighet. Fiskeridepartementet har tatt initiativ til en bedre koordinering og samordning av beredskapen mellom de ulike aktørene, herunder Forsvaret, oljeselskapenes beredskapsorganisasjon NOFO, Fiskebåtredernes Forbund og Redningsselskapet, og i denne forbindelse har vi fått forbedringer gjennom en bedre koordinering av bl.a. fly- og satellittovervåking i kyst- og havområdene. Oljevernberedskap er viktig når uhellet er ute, men det viktigste er jo at vi unngår at ulykker inntreffer. Regjeringen har derfor tatt initiativ til og iverksatt en rekke tiltak for å styrke sjøsikkerheten langs norskekysten. I så måte har Kystverket kartlagt nødhavner og strandsettingsplasser for bruk ved eventuell fare for akutt forurensning. I tilegg er nødlasteutstyr utplassert langs kysten. For å få et større handlingsrom ble territorialfarvannet utvidet fra fire til tolv nautiske mil fra årsskiftet. Utvidelsen gir mulighet for kontroll og regulering av skipstrafikken i et større geografisk område enn tidligere. Men fortsatt er det slik at den betydelige delen av denne flåten går utenfor territorialgrensen. Kystverket har fastsatt påbudte seilingsleder i territorialfarvannet på strekningen mellom Vardø og Nordkapp for å separere trafikken og dermed minimalisere risikoen for uhell. Seilingsledene innebærer at farlige og forurensende transporter er pliktige til å holde en minimumsavstand fra kysten. Det er etablert statlig slepebåtberedskap for Nord-Norge. Videre samarbeider Fiskeridepartementet med russiske myndigheter for å utvikle et gjensidig meldings- og informasjonssystem for oljetransporten fra Barentsområdet, en transport som vi forutser skal øke betydelig i omfang i årene framover. I den sammenheng må vi bygge opp en beredskap i forhold til det, og da inngår samarbeid med russiske myndigheter om oljevernberedskapen og slepebåtkapasiteten. Det er allerede etablert fire trafikksentraler i Sør-Norge – én er åpnet under denne regjeringens ledelse. For å overvåke oljetransporten i nordområdene skal det etableres en trafikksentral for Nord-Norge i Vardø, som skal være ferdig i 2007. Fram til denne trafikksentralen settes i operativ drift, vil overvåking av skipstrafikken utenfor Nord-Norge ivaretas ved utnyttelse av Kystverkets ressurser, bl.a. Fedje trafikksentral. Men også ut fra en sikkerhetsvurdering bestemte Regjeringen at man ikke skulle stenge ned sentralen i Brevik, men skulle opprettholde bemanning. Igjen la vi en totalvurdering til grunn. Vi har også etablert et nettverk for automatisk identifisering av skip, AIS, langs hele kysten. Systemet vil gi oss bedre oversikt over og kontroll med skipstrafikken. Jeg var senest for få dager siden og besøkte Kystverket i Haugesund, og fikk der demonstrert den overvåkingen som er, den kontrollen man har, over de fartøy som befinner seg langs kysten, hvor de har vært, hvor de har planlagt å gå, og hvilken last de har, og det er med på å gjøre at sikkerheten og beredskapen økes ytterligere. Sjøsikkerheten og oljevernberedskapen langs kysten kan alltid bli bedre. Derfor pågår det en kontinuerlig oppgradering. Vi ligger langt framme internasjonalt, og både når det gjelder oljevernberedskap og trafikkovervåkning, er norsk kompetanse og norsk teknologi etterspurt. Ved «Prestige»-ulykken bistod vi med norsk oljevernsystem og med fagkompetanse. Kystverket ligger også langt framme i utviklingen og i bruken av ny teknologi. Det er bl.a. en sentral aktør i utviklingen av et felles europeisk informasjonssystem, som vil gi oss en bedre oversikt over sjøtransporter med farlig eller forurensende last, ikke bare i norske farvann, men i hele EU-/EØS-farvannet. Og det er noe av det vi ser viktigheten av, at vi kan ha en samlet overvåking av større havområder enn det som ligger innenfor norsk jurisdiksjon, eksempelvis i Østersjøen, Nordsjøen og i farvannene nordover. Dette betyr ikke at vi kan lene oss tilbake, selv om vi ser at vi på mange områder er i front. Vi arbeider kontinuerlig med en rekke tiltak for å sikre at vi har god sjøsikkerhet og et velfungerende operativt system langs hele kysten. I den varslede stortingsmeldingen om oljevernberedskapen vil jeg komme nærmere tilbake med en vurdering av oljevernberedskapen, herunder også oljevernaksjonen i forbindelse med «Rocknes»-ulykken. I en slik stortingsmelding får vi anledning til å samle alle tråder og ut fra det sette rammene for det framtidige oljevernet, ut fra det framtidige risikobildet. Men jeg vil gjerne ha understreket at når det gjelder «Rocknes»-ulykken, vil jeg ikke ta en evaluering her og nå. Jeg synes vi skal avvente det arbeidet Kystverket har satt i gang, og det vil danne et godt grunnlag for å lære av eventuelle ting vi kunne ha gjort på en bedre måte. Men jeg har lyst til å si, som også interpellanten var inne på, at det som først gjelder, er liv og helse, deretter kommer miljø. Så får vi se hva en evaluering avstedkommer. Jeg har tidligere i Stortinget sagt at hvis det skulle være behov for å bruke lengre tid på evalueringen enn det vi forutser i dag, og at det vil få konsekvenser for muligheten til å levere stortingsmeldingen i løpet av høsten, vil jeg komme tilbake til Stortinget med det. Men jeg har en ambisjon om å gjøre begge deler i løpet av høsten.