Ola Elvestuen (Venstre), 2014-11-20:
Det offentlige i Norge kjøper inn varer og tjenester for 400 mrd. kr i året, altså et omfattende beløp. Å bruke dette effektivt for å oppnå gode miljømål og å se på livsløpskostnader og på helheten i innkjøpsordningen er de viktigste virkemidlene vi har for å nå de klima- og miljømålene som vi har satt oss som samfunn. Så er jeg veldig glad for at det i forbindelse med dette Dokument 8-forslaget nå er et enstemmig storting som går inn for – og presiserer – å legge tilbake ansvaret hos Difi med tanke på å rådgi det offentlige – staten, men også fylker og kommuner – når det gjelder miljø- og livssykluskostnader. Dette er egentlig en sak hvor vi retter opp en feil, og det er bra at man er så samstemt om å gjøre det. Og det er egentlig to feil. For det første er det viktig å få på plass og fastslå at dette er en av Difis viktigste oppgaver. Det er ingen tvil om at med så store innkjøp som kommuner og fylker gjør, trenger de en støttespiller i staten. Det er umulig å bygge opp denne kompetansen ute hos den enkelte, der må du ha en sentral aktør som støtter opp, og Difi har gjort dette på en utmerket måte. Men en retter også opp den andre feilen, som er at da man fikk denne ekstrabevilgningen fra Miljødepartementet i 2008, var det et prøveprosjekt på tre år, som så ble videreført. Er det noe vi i hvert fall fra Venstres side er skeptisk til, og jeg synes denne saken illustrerer hvorfor, er det at miljøtiltak skal være tilleggsbevilgninger. Ansvaret for miljøet må ligge inne i den ordinære driften. Det gjelder Difi, og det gjelder i andre etater og i andre deler av offentlig sektor. Det er en uting at man legger dette på tilleggsbevilgninger. Denne saken viser at da lager du et sårbart system. Ved en enkelt beslutning forsvinner hele miljøtenkningen, og så forsvinner på en måte hensikten bak det man opprinnelig gjorde. Vi er altså veldig glad for at vi nå har et enstemmig storting som får fastslått at dette skal være blant Difis sentrale oppgaver, og at det skal skje innenfor de budsjettene som Difi til enhver tid har. Dette er ikke en tilleggsoppgave, dette må være en av deres hovedoppgaver, og klarer man å mobilisere alle innkjøpene og anskaffelsesvolumene inn i miljøets tjeneste, kan du virkelig få til store endringer i samfunnet. Så er det klart at for mange er det man møter, et komplisert regelverk. Ikke bare skal man sørge for at man har de riktige miljømålsettingene, men man skal også gjøre dette innenfor like konkurransevilkår. Med den tilknytningen vi har til EU, er det et komplisert regelverk, som mange kommuner og fylker trenger en støtte for å stake seg igjennom. Og ikke minst, som det var påpekt, nye EU-direktiver gir i større grad handlingsrom for å stille miljøkrav ved anskaffelser. Her har Difi en sentral rolle i å vise fram og tydeliggjøre det handlingsrommet som de ulike deler av staten – men også lokal forvaltning, fylker og kommuner – har uten at man bryter konkurransereglene. De har et handlingsrom for å oppnå miljømål, men må være sikre på at de holder seg innenfor konkurransereglene. Så dette er egentlig en sak som burde ha vært unødvendig, vi skulle ikke ha havnet i denne situasjonen. Det burde ha vært ryddet opp uten dette mellomrommet. Når det nå først ble sånn, er dette en god sak for miljøarbeidet i Norge.