trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
Når en sitter på bakerste benk her og hører på debatten, så lurer en nesten på hvilket land norsk helsevesen blir sammenlignet med. Jeg kjenner meg ikke igjen i det som her beskrives høylytt fra enkelte representanter. Jeg vil på nytt referere fra den undersøkelsen som ble presentert i Dagbladet i går. Der stod det: «Godt fornøyde. 10 912 pasienter eldre enn 16 år, som var innlagt ved sykehusene i november i fjor, har sagt hvordan de opplevde legetjenesten, pleietjenesten, standarden, behandlingen av pårørende, organiseringen av arbeidet og informasjonen om prøver og undersøkelser.» Videre stod det at «resultatene viser at pasientene stort sett er godt fornøyde», og at «det gjelder de fleste sykehusene og de fleste områdene som de har fått spørsmål om». Aldri før har det vært behandlet flere pasienter ved norske sykehus. Nye behandlingstilbud etableres. Aldri før har det ved norske sykehus arbeidet flere med høy kompetanse, både som hjelpepleiere, sykepleiere, leger, ingeniører osv. Nye og flere spesialiteter etableres. Når det gjelder lokalsykehus som drives godt, ønsker Regjeringen og regjeringsflertallet å se på hvordan en skal få til en bedre oppgavefordeling. De sykehusene som har kompetanse på ett område, gjør det de skal gjøre der, så får de sjeldne sykdommene behandles ved de beste sykehusene, som har de beste forutsetningene for å gi en god og trygg behandling. Når det gjelder lokalsykehusaksjonen, sies det: «Helse- og omsorgsministeren omtaler budsjettet som en «historisk satsing». Og det skal ikke være tvil om at denne regjeringen fortjener honnør for å ville gi sykehusene flere kroner enn noen tidligere regjering har gjort.» Men det handler ikke bare om penger, som representanten Lønning sa. Det handler bl.a. om organisering og om hvordan vi må følge opp det arbeidet. Og det synes jeg Regjeringen har vist på flere områder i disse årene som har gått. Når det gjelder rehabilitering, viser det seg at det brukes mer penger også til dette – ikke at det gis flere sengeplasser, men det gis bedre kvalitet for dem som får tilbudet. Det er ikke kvantiteten som skal gjelde, det er kvaliteten det dreier seg om for dem som får tilbudet, slik at de kommer fortest mulig ut i arbeid, blir friske og kan være ute i samfunnslivet på en god måte. Aldri før har det vært investert mer penger i norsk helsevesen enn i dag – innenfor kommunehelsetjenesten, innenfor DPS, innenfor psykiatri og innenfor sykehusene. Og den satsingen skal fortsette – til beste for innbyggerne og til beste for pasientene. Da går det ikke an å krisemaksimere norsk helsevesen på den måten som enkelte har gjort her i dag.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
Vi har hørt en del kraftfulle slag i løse luften her i forbindelse med rehabiliteringsdebatten. Når enkelte representanter sier at regjeringspartiene gjør bruk av maktarroganse ved å stemme ned forslag i komiteen, vil jeg minne om at regjeringspartiene er i mindretall i helse- og omsorgskomiteen. Så her er det for de borgerlige partiene fullt mulig, hvis de er til stede, å stemme for forslagene og få dem vedtatt slik de ønsker. Når det gjelder høringsbiten, hadde vi en høring knyttet til budsjettet for 2007. Vi hadde en høring om rehabilitering i forbindelse med Omsorgsplan 2015, og vi hadde også en høring knyttet til budsjettet for 2008 i forbindelse med opptrappingsplanen for 2008–2011. Så alle de organisasjonene som er knyttet til rehabiliteringsfeltet, har hatt god mulighet til å være i dialog med oss både i komiteen og i Stortinget, og de har gitt klart uttrykk for hva de mener både muntlig og skriftlig. Det er jeg veldig glad for, og det er gode og konstruktive innspill som det er viktig å ha med seg i det videre arbeidet framover. Jeg tror at en nasjonal strategi som skal strekke seg over fire år, vil gi status til et fagfelt som har manglet dette. Det vil gjøre at de får søkere til fagfeltet og får hevet kvaliteten på de tilbudene som allerede er etablert, og de som skal etableres. Det handler om de offentlige tilbudene, og det handler om de private tilbudene. De regionale helseforetakene yter rehabiliteringstjenester både poliklinisk og ambulant, som dag- og døgnopphold på de kliniske avdelingene og i egne rehabiliteringsavdelinger samt i spesialsykehus for rehabilitering. På bakgrunn av registrerte DRG-tall i 2006 anslås utgiftene knyttet til rehabilitering i sykehus til om lag 1,5 milliarder kr. I tillegg kommer rehabilitering på poliklinikkene, som er anslått til rundt 0,5 milliarder kr. Det viser at det brukes mange kroner på rehabiliteringsfeltet også i helseforetakene. I tillegg brukes det til kjøp av rehabilitering ved private rehabiliterings- og opptreningsinstitusjoner i 2007 1,14 milliarder kr. Det økes også i 2008. Jeg vil gjenta: Det er ikke bare kvantiteten, men også kvaliteten på tilbudet som er viktig. Alle brukerorganisasjoner, på tvers av fagområder, sier også at det er viktig å satse på kvalitet og å heve statusen innenfor feltet. Bare på den måten kan vi nå nye mål, få et bedre behandlingstilbud og større oppslutning på dette området.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-10:
Jeg synes det var et perspektivrikt innlegg Lønning holdt, helt til han avslutningsvis var en smule krass overfor den sittende regjering. Det må jeg si overrasker meg, for hvis man sammenligner det tidligere statsråd Ansgar Gabrielsen gjorde, med en del av de grepene Regjeringen tar, er det ikke ulikt. Gabrielsen gikk jo inn for å redusere den innsatsbaserte finansieringen, og det er videreført i budsjettet fra Regjeringen begge år. Så ser man at man styrker psykiatrien med 940 mill. kr i opptrappingsplanen for 2008, og man ser at man på samme måte som Ansgar Gabrielsen gjorde, skjermer psykiatrien, men også rusfeltet, i forhold til å sikre en mer relativ økning der enn innenfor den somatiske helsetjenesten. Kan det være at Lønning her har tatt vel hardt i i forhold til de tiltak man faktisk har satt i verk – en styrking overfor dem som sitter nederst ved bordet?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-10:
Det er en vanskelig balansegang, for skal man få et budsjett til å gå i hop, må man hente midler fra noen steder. Men opposisjonen leser budsjettet på en spesiell måte, for hvis man ser på hvor store egenandeler som faktisk blir refundert av staten, har de tallene aldri vært høyere – tak 2-ordningen har aldri vært bedre. Det er innført skjermingsordninger som Regjeringen har styrket, og som gjør at man i dag i sum aldri har hatt bedre ordninger for å hindre at de mest utsatte gruppene får dekket sine merkostnader. Det går derfor ikke an å se på en relativt beskjeden økning av egenandeler isolert. Man er nødt til å se på alle de ordningene som faktisk finnes, og det er altså ordninger som aldri har vært bedre utviklet enn med denne regjeringen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-10:
Nei, det mener jeg ikke. Men man kan ikke forvente at pasientorganisasjoner skal komme med inndekning når det gjelder de forslagene de reiser. For min egen del er jeg glad for at man i komiteen har klart å styrke innsatsen på rusfeltet, for det er et av de mest alvorlige feltene. Vi trenger bare å gå ut av Stortinget, så ser vi hvordan folk er i ferd med å gå til grunne, uten at vi har nok tiltak for å hjelpe dem. Jeg både håper og tror at det skal være mulig i et litt lengre perspektiv å få til gode rehabiliteringstiltak. Men alt er ikke mulig i ett enkeltstående statsbudsjett, selv om opposisjonen også har store forventninger til denne regjeringen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-10:
Det er mulig at Laila Dåvøy synes at spørsmålet er enkelt, men jeg synes ikke at svaret er det. Når det gjelder oversikten over konsekvensene av endret pensjonsordning, som vi ser også innenfor de regionale helseforetakene, har det vært en enorm utvikling på kostnadssiden på grunn av pensjonsavtalene. Jeg – på linje med finansministeren – overskuer ikke konsekvensene henimot de private sykehusene. Det som jeg tror er viktig, er at der staten går inn og gjør avtaler – det vil i stor grad også være ideelle organisasjoner, som Feiringklinikken i regi av LHL, eller andre – må vi selvfølgelig sikre at det som følger med av midler, gir en forutsigbar drift over tid, slik at man ikke det ene året inngår en avtale, og så har man ikke en videreføring neste år. Men å overskue alle enkeltheter i forhold til pensjonsavtalen, kan ikke jeg, og det vil jeg ikke gi meg inn på eller begynne å spekulere i.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-10:
Det har ganske nylig gått en film av Michael Moore på kino som har presentert det amerikanske helsevesenet, der han tar med en del tidligere soldater til Cuba for at de skal få bedre behandling. Den er selvfølgelig karikert, men den synliggjør også at det totalt private helsevesen, med private helseforsikringer, ikke nødvendigvis gir gode løsninger. Det den spesielt synliggjør, er hvor uhensiktsmessig ressursbruken blir. Men at man kan finne eksempler i Norge på at behandlingene kunne ha vært mer optimalisert, at man kunne ha samarbeidet bedre, brukt ressursene bedre, brukt røntgenbilder bedre ved andre institusjoner enn der man var primært, er helt sikkert riktig. Derfor er det viktig at vi kartlegger hvordan ressursene brukes, ut ifra en diskusjon om hvorvidt det er mulig å gjøre forbedringer. Når jeg bad om ordet, var det fordi Jan-Henrik Fredriksen mente å ha oppfattet at jeg skulle ha argumentert for nedleggelse av tilbud i Finnmark. Jeg nevnte ikke Finnmark i mitt innlegg i det hele tatt, så her har Fredriksen hørt for dårlig etter. Det eksempelet jeg brukte, var innenfor ortopedien, og det angår naturligvis også Finnmark. Det er tankevekkende når det gjøres kartlegginger som ved det sykehuset jeg var – som ikke var et Finnmark-sykehus, men et Telemark-sykehus – og man finner at tjenester som også politikere er med på å argumentere veldig hardt for at man skal opprettholde, viser seg å være så lite brukt at man uten problemer kunne avviklet den typen beredskapsordninger og brukt ressursene på det som flere er inne på her, styrking av rehabiliteringstjenester, og, som Gunn Olsen helt utmerket påpeker, behovet for å styrke overfor rusmiddelavhengige tiltak som også er akuttbehandling. I stedet henfaller man til en retorikk der man forsvarer tjenester som vi burde være de første til å sette søkelyset på og se på om man ikke skulle omgruppere og strukturere på en annen måte. Jeg må si at er det én ting vi ikke bør gi oss hen til her, så er det jo å fri, på lettvint vis, til en utrygg befolkning med tilhørighet til en del av lokalsykehusene, som i realiteten kunne ha fått styrket sine tjenester betydelig hvis vi viste evne og vilje til å omstrukturere. Men i stedet spiller vi altså opp til den frykten, uten å få fram realitetene. Jeg er helt overbevist om at de 84 milliarder kr, et betydelig beløp som i dag brukes på spesialisthelsetjenesten, kunne ha gitt mer helse – som for så vidt Inge Lønning også var inne på – hvis vi hadde hatt vilje i større grad til å gjøre endringer i dagens struktur. Det betyr ikke å nedlegge lokalsykehus, men det betyr at en rekke lokalsykehus i framtiden bør ha helt andre funksjoner enn det de har i dag, for på den måten å dekke befolkningens behov på en bedre måte.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-10:
Jeg vil først gi ros til forslagsstillerne. Jeg har også merket Sonja Irene Sjølis sterke engasjement i forhold til habilitering og rehabilitering. Det er ofte den måten man får løftet saker på, at enkeltpartier tar tak i områder av medisinen, fokuserer på den og ønsker å styrke den. På samme måte merker man nå at Venstre er blitt mye mer opptatt av tannhelse enn de var i hvert fall i den perioden jeg satt i sosialkomiteen tidligere. Det er jo bra. Men det som er utfordringen, er hvordan man kan frigjøre ressurser til å styrke slike felt. Det er jo det hele den debatten vi hadde i sted om budsjettet, handler om. Det er tankevekkende, synes jeg, at det eneste partiet utenom regjeringspartiene som har funnet å kunne fremme et forslag innenfor rammen, er Kristelig Folkeparti. Det man også ser, er jo at de forskjellene som er i forslagene, ikke er dramatisk knyttet opp mot regjeringspartiene. Det betyr jo at det i realiteten er relativt stor enighet på mange områder om hva en bør satse på. Jeg var inne på det tidligere, at det vi ser ved en rekke lokalsykehus, er at man sliter med rekrutteringen innenfor en del fagområder, spesielt det kirurgiske fagfeltet, og der det sannsynligvis er slik at tiden har gått ifra en organisering av den typen tjenester som innebærer akuttfunksjoner på veldig mange spesialiteter. Kanskje er det tjenlig med sentralisering der. Men det man samtidig ser, er jo at i den delen av befolkningen som er sterkt voksende, nemlig den eldre delen av befolkningen, er det kanskje spesielt to tjenester det er stort behov for. Det ene er indremedisinske tjenester og da også akuttmedisinske tjenester ved lokalsykehus, men det andre er jo nettopp rehabilitering – etter slagtilfeller, mennesker som er i bedring etter hjertesvikt, lungeødem, mennesker som skal tilbake til hjemmet eller til den hjemmebaserte omsorgen, eller kanskje på et sykehjem, og som trenger tiltak for at man skal klare å stabilisere dem på et bedre nivå, slik at man er i stand til å ta hånd om dem i hjemkommunen. Det betyr at i stedet for å frykte at lokalsykehus skal miste arbeidsoppgaver, er dette et nytt stort område som lokalsykehusene skulle kunne ta imot med åpne armer og tilrettelegge for. Slik sett kan jeg også skjønne Fredriksens frustrasjon over at når et sykehus som Kirkenes nettopp etablerer den type tjenester, så kan det være vanskelig på grunn av økonomien å holde det i drift. Men svaret på det er jo nettopp: Hvordan kan vi frigjøre ressurser fra andre områder, der vi strengt tatt ikke har så stort behov for de tjenestene, til å styrke et felt som dette? Da ønsker jeg Høyres initiativ her velkommen, men jeg regner med at de også kan vise oss hvordan man kan hente ressurser fra andre områder til å få det realisert.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Regjeringen sier i Soria Moria-erklæringen at egenandelene på medisin og på helsetjenester ikke skal økes. Allikevel ser vi at Regjeringen bryter med intensjonene i Soria Moria-erklæringen, og for andre år på rad øker egenandelene, nå til 1 740 kr. Dette skaper sosiale helseforskjeller i Norge. Er representanten Ballo fornøyd med økningen i egenandeler, at dette – i hvert fall slik jeg ser det – er en skatt på sykdom?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
I altfor stor grad handler budsjettet og debatten om hvorfor vi ikke har råd til å prioritere en lang rekke helsefremmende tiltak – tenk det! – hvorfor vi ikke har råd til å gjennomføre helsefremmende tiltak overfor en befolkning i et land som flyter over av penger! Ulike typer argumenter blir brukt for at vi ikke skal gi egen befolkning et best mulig helsetilbud: Fare for renteøkning, inflasjon, handlingsregler og andre vederstyggeligheter blir brukt, skal vi tro Steinar Gullvåg fra Arbeiderpartiet i debatten om samferdsel. Konsekvensen i dette tilfellet er at vi ikke gir befolkningen det helsetilbudet vi burde, gjennom å styrke forskning nok på ADHD, hvor over 12 000 i dag blir medisinert, gjennom aktivt å prioritere medisinsk forskning på diabetes, som er blitt en økende folkesykdom, gjennom å prioritere demensforskning og årsaksforhold og behandlingsformer relatert til ME, gjennom å implementere livmorhalskreftvaksine i vaksinasjonsprogrammet, på linje med land som Sverige, Australia og England. Vi vet at det siste ville ført til en kraftig reduksjon av livmorhalskrefttilfeller. Var ønsket å gi befolkningen et best mulig tilbud og gjøre oss best mulig rustet til å møte morgendagens utfordringer innen helse, burde komiteen gått inn for Fremskrittspartiets forslag på disse områdene. Det siste året har vist at Regjeringens politikk ikke ivaretar befolkningens behov for et godt helsetilbud i store deler av landet, verken hva gjelder styring eller økonomi. Sist sommer var flere av fødeavdelingene i distriktene sommerstengt. Rehabiliteringstilbudet i Øst-Finnmark ble pålagt sommerferie, og nå er helgetilbudet innen spesialisthelsetjenesten i ortopedi fjernet fra Kirkenes. Fagkompetanse, fagmiljø og tilbudet til befolkningen blir svekket, og jeg vil minne om at det ikke er Bondevik I eller II som har gjennomført dette, men at det er dagens regjering som er ansvarlig for et dårligere helsetilbud i distriktene. Manglende evne til styring av helseforetakene og manglende økonomiske bevilgninger fører til en sanering av fagmiljø, dårlige arbeidsforhold med sykefravær og et dårligere helsetilbud. Det kan her nevnes at det er blitt stiftet et nytt politisk parti i Finnmark, Helse- og omsorgspartiet. Ledelsen i partiet er tidligere medlemmer av Arbeiderpartiet som er meget misfornøyd med sin egen regjering og raseringen av helsetilbudet i Finnmark. Dette dreier seg ikke om, som representanten Bøhler uttaler, negative framstillinger i pressen. Det er heller ikke et lite problem i Finnmark, slik representanten Ballo, som ønsker å tone ned problemet, sier. Det er sterk misnøye overfor egen regjering fra dem som valgte Regjeringen inn. Det er beklagelig at det er økonomiske, utenforliggende hensyn som ligger til grunn for det vi gir av helsetilbud til befolkningen vår i et land som har over 2 000 mill. kr på bok og går med et årlig overskudd på 340–350 milliarder kr.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Dersom representanten Ballo ønsker å ivareta en responstid for ambulansetjenesten som vil styrke en faglig utvikling for de ansatte og samtidig gi et godt tilbud til befolkningen i distriktene, har han full mulighet til det gjennom å støtte vårt Dokument nr. 8:81 for 2006-2007, som kommer opp til behandling senere i dag. Det er for øvrig et forslag som SV fremmet sammen med Fremskrittspartiet i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 43 for 1999-2000. Når opposisjonssiden prater om det private norske helsevesenet, prater vi på sett og vis om mangelen på private tilbud i det norske helsevesenet, som, med den regjeringen vi har, dessverre blir dårligere og dårligere. Vedrørende ortopeditilbudet i Øst-Finnmark – eller mangelen på det – tror jeg vi skal være klar over én ting, og det er at vi alle ser behovet for å ha et høyt nok faglig nivå på de tjenestene som sykehusene utfører. Men vi må også sette dette opp mot den trygghet vi har plikt til å gi vår egen befolkning. Vi vet at befolkningen i Øst-Finnmark har en avstand på nærmere 70 mil til nærmeste sykehus. Det vil altså si at en som bor i Drammen, måtte dra til Snåsa for å kunne få det akuttilbudet vi her snakker om. Da er det ikke rart at mennesker reagerer – blir forbannet og føler seg lurt av dagens regjering. Det er årsaken til at utbryterne som har stiftet et nytt politisk parti, nettopp kommer fra Arbeiderpartiet. Det er ikke Fremskrittspartiets problem, men dagens statsråds og den sittende regjerings problem.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Det er på høy tid å få på plass konkrete tiltak relatert til hvordan en skal få til en enda høyere kvalitet i ambulansetjenesten, bedre rekruttering av kvalifisert personell og en så kort responstid som mulig. Det blir her vist til en episode i Svelvik, og med dagens system vil denne typen episoder dessverre kunne skje hele tiden. Derfor er vi i Fremskrittspartiet utålmodige. Allerede under behandlingen av St.meld. nr. 43 for 1999-2000 fremmet vi sammen med SV følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen legge fram en økonomi- og tidsplan for å gjøre Akuttutvalgets forslag til responstider gjeldende.» Da kan det være på sin plass å vise til både hva Akuttutvalget sier, og også til Riksrevisjonens undersøkelse av akuttmedisinsk beredskap i spesialisthelsetjenesten, der man påpeker en rekke svakheter og ulikheter mellom helseregionene, hvor det er store variasjoner med hensyn til responstid. Riksrevisjonen mener at effektiviteten i resten av sykehuset er avhengig av hvordan akuttmottaket fungerer som en helhet. Videre sier Riksrevisjonen at det er tvilsomt om departementet har fulgt opp Stortingets understrekning av hvor viktig det er å stille faglige krav til personellet, og at departementet må klargjøre hvordan forsvarlig tilsyn med pasientene sikres. En av våre største utfordringer med sammensetningen av befolkningen i Norge – vi vet at vi har en meget spredt bosetting – er nettopp å kunne gi vår egen befolkning en størst mulig trygghet den dagen ulykken er ute. Derfor er det sett med mine øyne tragisk at Stortinget ikke allerede i dag går inn og vedtar dette forslaget. Dette er et forslag som vil gi en trygghet for befolkningen, men igjen opplever vi at det er utenforliggende ting, som vår egen økonomi, som teller mer enn helse til vår egen befolkning. Men jeg avslutter: Hvordan i himmelens navn har vi råd til å la være?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-12-10:
For ett år siden gikk en enstemmig komite og et enstemmig storting inn for at rehabilitering skulle bli det neste store satsingsområdet. Både pasienter, fagmiljøene og Høyre hadde store forventninger til en forpliktende opptrappingsplan, men løftet om opptrapping er dessverre blitt til nedtrapping. Korrigert for lønns- og prisvekst i dette året er det ikke en krone mer til rehabilitering. Det er forståelig at pasientorganisasjoner og fagmiljøer reagerer. I forrige uke fikk komiteen overlevert 225 000 underskrifter fra pasienter rundt omkring i det ganske land som en protest mot manglende satsing fra Regjeringens side når det gjelder rehabilitering. Mener representanten Ballo at pasienter og fagmiljøer innenfor rehabilitering har urimelige forventninger og krav?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-12-10:
Jeg har lyst til å følge opp det som forrige representant var inne på. Alle forslagene i denne avtalen ligger også i innstillingen, men i innstillingen vil verken regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti eller Venstre støtte forslagene. Mitt spørsmål er da: Mener representanten Skjælaaen at en avtale mellom partier er mer forpliktende enn et enstemmig anmodningsvedtak gjort her i Stortinget?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-12-10:
Det er godt dokumentert at habiliteringstilbudet til barn svikter både i kommunehelsetjenesten og i spesialisthelsetjenesten. Dette handler om en gruppe barn som er ekstra sårbare og utsatte. Deres rettigheter blir truet. Foreldrene utsettes for unødig store belastninger på grunn av tungrodd byråkrati og stort skjemavelde, uoversiktlige ordninger og mangel på kompetanse hos offentlige instanser. For Høyre er ikke valgfrihet bare et slagord; det er et viktig prinsipp. Det må også gjelde for foreldre som følger intensive program for opptrening av barn med en ervervet hjerneskade. Dette er en enestående gruppe foreldre, som legger ned en betydelig arbeidsinnsats, og som er en stor og viktig ressurs for sine barn. Alle barn er forskjellige, og alle foreldre har ulike muligheter med hensyn til å gjennomføre intensive programmer over flere år. Høyre forventer at helse- og trygdeforvaltningen og kommunene finner gode løsninger rundt hver familie som bygger på likeverdighet, uavhengig av hvor de bor i landet, slik at de kan føle trygghet for at de kan få den støtten og hjelpen de har behov for og krav på. Dette er familier som har store og tunge omsorgsoppgaver, og de må være spart for å måtte kjempe for å få rettmessig og nødvendig hjelp og støtte. Stortinget har tidligere trukket opp viktige prinsipper for de rettigheter og muligheter som skal gis til disse barna og deres foreldre. Et prinsipp som Stortinget har lagt til grunn, er at foreldrene skal ha frihet til å velge opptreningsmetode. Tidligere har et samlet storting uttalt at foreldrene må ha frihet til å velge mellom alternative programmer for opptrening, og at det skal vises respekt for foreldrenes valg. Men så kom Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i regjering, til og med i flertall, og da var det slutt på respekten. Regjeringspartienes manglende respekt for foreldrenes erfaring og egne valg opprører meg. De sier at de er positive til valgfrihet, men bare til de valg de selv mener er riktige. Foreldrene besitter en unik kompetanse og erfaring, og Høyre og de andre opposisjonspartiene mener det må etableres et selvstendig og brukerstyrt kompetanse- og ressurssenter innen habilitering av barn. Et slik senter vil kunne få en viktig nøkkelrolle innen norsk habilitering, og bidra til at flere kunne få hjelp. Men regjeringspartiene går imot. Det mener jeg er uklokt. Jeg synes de viser manglende respekt for foreldrenes kunnskaper og kompetanse. Høyre vil legge gode og funksjonelle rammer rundt disse familiene, slik at framtiden for barna blir best mulig. Det er en meget krevende oppgave for foreldrene, og jeg har dyp respekt for den jobben de gjør. De har fortjent all den hjelp og støtte de har behov for.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-12-10:
Når statsråden sier – og sikkert mener – at Høyre og jeg svartmaler situasjonen innenfor rehabiliteringsområdet, blir det feil. Det Høyre gjør, er bare å målbære den virkeligheten som fagmiljøene, pasientene og pasientorganisasjonene opplever, og det gjelder innenfor både habilitering, rehabilitering og rusomsorgen. Det er en virkelighet hvor de både gjennom underskriftskampanjer, gjennom demonstrasjoner og gjennom henvendelser både til Regjeringen og til komiteen målbærer veldig sterkt det de opplever som en mangelfull satsing fra Regjeringens side når det gjelder rehabilitering. De opplever at de har blitt lovt veldig mye, men at det ikke kom noe mer for 2008. Det er i realiteten ingen satsing på habilitering og rehabilitering i budsjettet for 2008. Når statsråden, og for så vidt også representanten Asphjell, nærmest beskylder Høyre for svartmaling, er det i realiteten faktisk pasientene, fagmiljøene og pasientorganisasjonene de angriper, og det må være et tankekors.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-12-10:
Saksordføreren har på en god måte redegjort for saken og for flertallets standpunkt, så jeg skal ikke bruke lang tid på denne saken. Høyre er enig med forslagsstillerne i at dette er svært viktig for at den enkelte innbygger skal oppleve trygghet for liv og helse, særlig fordi det ofte står om minutter når liv skal reddes. Tidligere har det jo også til dels vært store forskjeller i bemanning, kompetanse og beredskap i den akuttmedisinske tjenesten. Denne saken ble jo behandlet i Stortinget i 2001, som bl.a. komitelederen var inne på. Jeg hadde gleden av å være ordfører for den saken. Det var Stoltenberg I-regjeringen som la fram den saken. Jeg mener at Stortinget også gjorde et betydelig arbeid for å bedre forholdene når det gjelder akuttberedskapen. I 2005 fastsatte Samarbeidsregjeringen en ny forskrift om krav til akuttmedisinske tjenester utenfor sykehus, som omfatter legevaktordingen. Den omfatter også den medisinske nødmeldetjenesten og ambulansetjenesten. I forskriften ble det bl.a. stilt konkrete krav til bedre koordinering, til økt kompetanse og til tiltak for å øke tilgjengeligheten ved utrykning. Hensikten var nettopp å øke kvaliteten på og tilgjengeligheten til tjenestene. Som en følge av forskriften er kravene nå at ambulansene skal være tomannsbetjent, at det skal stilles særlige kompetansekrav til personellet, at ambulansen som hovedregel skal være bemannet med tilstedevakt, og at ambulansepersonell i vakt skal oppholde seg i umiddelbar nærhet av ambulansen. I tillegg skal de regionale helseforetakene og kommunene sørge for nødvendig samarbeid i den akuttmedisinske kjeden og for at tjenestene er samordnet med øvrige nødetater og andre myndigheter. Når Høyre ikke finner å kunne støtte forslaget, er det ikke fordi vi er uenig i at det er viktig med en kort responstid. På bakgrunn av store geografiske forskjeller og hvordan tjenestene fungerer både lokalt og regionalt, tror vi imidlertid ikke at det vil være hensiktsmessig å fastsette nasjonale standarder for responstid. Men Høyre er opptatt av at kravene i forskriften må innfris, at det er en tett oppfølging av tjenestene, og at de utvikles og fungerer i tråd med intensjonen i forskriftene. For øvrig støtter Høyre både merknader og forslag når det gjelder å be Regjeringen vurdere hvordan en skal sikre luftambulansen gode landingsmuligheter i hele landet. Vi ser helt klart at det er et behov for å styrke akkurat den tjenesten.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Representanten Skjælaaen skryter av og er veldig fornøyd med Regjeringens eldresatsing, ikke minst det såkalte eldreforliket, som skal gi eldre en verdighetsgaranti i årene som kommer. Innholdet i dette forliket er helt diffust, og det framstår ikke som noen satsing på de eldre. Innholdet er omtrent akkurat det samme som i dagens kvalitetsforskrift, og det ligger ikke noe løfte om økonomiske satsingsmidler. Det er heller ingen nye lovbestemte rettigheter om sykehjemsplass eller andre boformer. Det er heller ikke noen nasjonale normer, verken når det gjelder bemanning eller legedekning. I grunnen er det ikke noe som helt konkret vil sikre de eldre en verdig alderdom, slik jeg ser det. Kan Skjælaaen forklare hva det er helt konkret i det forliket som er inngått, som vil sikre eldre verdighet i alderdommen?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Jeg vil gjerne svare på et par spørsmål som har kommet opp under debatten, bl.a. spørsmålet fra Rune J. Skjælaaen, som lurte på om undertegnede og Fremskrittspartiet ønsket at flest mulig – gjerne alle – skulle bo i sykehjem. Det er jo ikke riktig. Dette med 25 pst. dekningsgrad, som vi fremdeles opprettholder, har det vært tverrpolitisk enighet om tidligere. Det er gjort beregninger, og man mente at det var et riktig nivå å legge seg på. Etter den tid har det skjedd endringer. Veldig mange flere har blitt over 90 år. Man har sett at en del psykisk syke oppholder seg i sykehjem og kanskje trenger spesielle avdelinger der. Man har begynt å opprette intermediære avdelinger på grunn av at sykehusene nå skriver ut pasienter tidligere. I tillegg har man begynt med palliativ pleie i avdelinger som er tilsluttet sykehjem, og man ser også at man øker rehabiliteringstilbudet. Det er veldig bra at flest mulig kan få rehabilitering i kommunen, hvis det er det beste tilbudet – men det er ikke bra hvis det blir gjort innenfor de knappe rammene for sykehjemsplasser man har i dag. For i dag mangler man faktisk 16 000 sykehjemsplasser. Det betyr at man mangler veldig mange korttids- og avlastningsplasser, og det er veldig mange altfor syke som ligger hjemme og ikke får en plass som de har behov for. Derfor mener Fremskrittspartiet at dette må finansieres på en annen måte. Dette har ikke noe å gjøre med å svekke lokaldemokratiet. Som Venstres representant sa her: Hvis kommunene ikke lenger får ansvaret for eldreomsorgen ved å bevilge rammeoverføringer til kommunene, ødelegger man lokaldemokratiet. Nå har det vært lokaldemokrati i dette landet lenge før kommunene fikk ansvar for eldreomsorgen, og slik tror jeg det kommer til å fortsette å være også hvis det blir en statlig finansiering som vil sette alle kommunene, på samme måte, i stand til å kunne gi et godt tilbud til sine eldre. Fremskrittspartiet ønsker ikke at kommunene ikke lenger skal ha ansvar. Kommunene skal ha ansvar både for å opprette og tilrettelegge, og de skal ha ansvar for at innbyggerne får de tjenestene de skal ha. Men de skal være sikret en finansiering på lik linje. Det skal ikke være slik at enkelte kommuner har så dårlig økonomi at de ikke kan tilby innbyggerne sine det de har behov for. Det er jo merkelig at man nå, etter at man i så mange år har gjentatt det samme fra denne talerstolen, ikke ser at den medisinen man har brukt til nå, faktisk ikke virker, og at det er på tide å prøve en ny medisin. Det håper jeg at flere vil gå med på etter hvert.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-12-10:
Venstre er einig i at høgspesialisert medisin skal sentraliserast. Det har vore nemnt i debatten her før av representanten Ballo at f.eks. kreftkirurgi skal sentraliserast. Men lokalsjukehus må vi ha. Det meiner vi i Venstre, og det veit eg at Senterpartiet også er tilhengar av. Vi skal ha gode lokalsjukehus med innhald. Ein av dei mest normale ting i verda som har gått føre seg til alle tider, er å føde barn. Det er enkelt å lage barn, og det er normalt å føde barn. Det er kanskje det mest alminnelege. Venstre meiner at vi treng eit desentralisert fødetilbod. Senterpartiet signaliserer jo alltid at dei har ein distriktsprofil. Mitt spørsmål til Skjælaaen er: Vil Senterpartiet vere ein garantist for at vi framleis skal ha eit desentralisert fødetilbod?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-12-10:
Representanten Skjælaaen fra Senterpartiet var i innlegget sitt bekymra for utviklinga i økonomien i helseføretaka. Han nemnde spesielt Helse Nord og Helse Sør-Øst, og det har han jo god grunn til. I år vil budsjettsprekken i Helse Nord bli på 160 pst, og den vil vere på 100 pst., ei dobling, i Helse Sør-Øst, ifølgje det som Aftenposten skreiv i førre veka. Den 21. november hadde statsråden og underteikna ein liten runde her i salen der vi snakka om styring, eventuelt manglande styring, av helseføretaka. Det er jo ikkje berre prosentane som er store her. Kronebeløpa er formidable. Vi snakkar om milliardar. Summa summarum, om ein tek med pensjonspengane, er underskota like store som den norske regnskogsatsinga. Så mitt spørsmål til statsråden er: Er statsråden fornøgd med den økonomiske styringa vi no er vitne til?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-12-10:
Eg har lyst til å fokusere på eit område som veldig sjeldan blir debattert, men som er veldig viktig. Det er personvern. Personvernet er under stadig press, ikkje minst innanfor helsevesenet. Konfidensielle, intime og svært personlege opplysningar blir naturleg nok gitt til helsepersonell, og opplysningane blir samla i pasientjournalar. Det er nødvendig å ha ei slik ordning for å få ei best mogleg behandling mot sjukdom, men det er når desse sensitive personopplysningane blir kravde utleverte av andre instansar og etatar, vi må setje spørsmålsteikn, og vi må setje store spørsmålsteikn. Vi hadde ein liten runde om dette i komiteen, eigentleg altfor lite, men alle partia, bortsett frå regjeringspartia, har ein felles merknad om at vi må vere særs på vakt mot den negative trenden i retning av at teieplikta i høve til helsepersonellova stadig oftare må vike for andre interesser. I merknaden viser vi til at enkelte legar åtvarar sine pasientar mot å gi konfidensielle opplysningar, ved å vise til at NAV kan krevje utlevering av komplette pasientjournalar utan grunngiving og utan å innhente samtykke frå pasienten. Det var i alle fall historier som florerte. Det er klart at teieplikt er grunnleggjande for tilliten mellom pasient og lege, og ein føresetnad for at helsetenesta skal kunne utføre ein tilfredsstillande jobb. Eg må seie at eg er overraska over at ikkje regjeringspartia også er med på denne merknaden. Eg er overraska over at dei ikkje er like bekymra for presset mot personvernet, ikkje minst innanfor helsevesenet, men eg håpar at statsråden tek denne utfordringa alvorleg, og helst endå meir alvorleg enn tidlegare.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-12-10:
Regjeringa sitt framlegg til statsbudsjett inneber etter Venstre si oppfatning ikkje noka satsing på rehabilitering slik som det har vore lova. Rett nok er det snakka mykje om rehabilitering, men ord er ikkje det same som pengar! Venstre har satsa på rehabilitering som eit av dei mest prioriterte områda i vårt alternative budsjett. Vi har sett av 200 mill. kr til nettopp rehabiliteringsføremål, og vi har dessutan sett av 240 mill. kr til styrkt rusomsorg, som absolutt har slektskap til den saka vi drøftar i dag. Venstre vil prioritere at folk med trong for funksjonsfremjande tiltak eller rehabilitering må setjast i stand til å meistre kvardagen sin og løyse utfordringane sine. Det er jo det rehabilitering eigentleg dreier seg om. Rehabilitering er til for dei som lir, ikkje for nokon andre. Venstre vil ha tiltak som styrkjer den einskilde sine moglegheiter til å leve eit godt liv på eigne premissar, og som dessutan er lønsame for samfunnet fordi det er tiltak som bidreg til sjølvhjelp og yrkesaktivitet. Ei styrkt rehabilitering er heilt avgjerande i møtet med framtidas samfunnsutfordringar knytte til ei aldrande befolkning, mangel på arbeidskraft og det faktum at stadig fleire overlever alvorlege skadar og sjukdomar. Venstre vil at habilitering og rehabilitering skal bidra til at menneske med nedsett funksjonsevne skal kunne oppnå best mogleg funksjons- og meistringsevne, sjølvstende og deltaking i samfunnslivet. Venstre vil ha fleire habiliteringstiltak som har ungdom som målgruppe. Venstre trur at det å ha tilsette som har koordineringsansvar når det gjeld rehabilitering, vil kunne vere ein god ide. Betre koordinering av rehabilitering særleg av kronikarar som ofte fell mellom to stolar, ville ein slik koordinator m.a. kunne bidra til. Venstre meiner det må stimulerast til meir forsking for å finne ut kva som er best rehabilitering. Vi veit for lite om det i dag. Venstre er oppteke av at frivillige organisasjonar som driv gode faglege rehabiliteringstilbod, må få større føreseielegheit, som andre har vore inne på, med omsyn til drift og avtaleperiodar. Dette vil sjølvsagt ha positive følgjer for pasientane, men ikkje minst for dei driftsansvarlege, dei tilsette og samarbeidspartnarane – altså heile feltet av folk som er involverte i et slikt opplegg. Eg sa i mitt innlegg under budsjettbehandlinga før i dag at eit helsevesen som ikkje tenkjer førebygging, behandling og rehabilitering som ein heilskap, ikkje tek inn over seg dei menneskelege eller samfunnsmessige realitetane. Men dei som treng rehabilitering, er ei særs ueinsarta gruppe. Det er ei samlegruppe som kjem under nemninga «dei som treng det mest». Det er kronikarar, rusmisbrukarar og menneske med funksjonshemningar. Desse menneska har vi eit særskilt ansvar for å sjå. Desse folka treng rehabilitering meir enn dei fleste andre for å kunne få ein betre kvardag og eit verdig liv. Dette er eit forslag som Venstre støttar. Vi er einige med Framstegspartiet, Høgre og Kristeleg Folkeparti i denne saka.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-12-10:
Eg har jobba på lokalsjukehus i over elleve år, som lokalsjukehusdirektør, og eg har ganske mykje erfaring med ambulanse. Det som er utgangspunktet for denne typen debatt, er at vi har eit grissgrendt land. Vi har lange avstandar, og vi må konkludere med at vi treng å ha desentraliserte sjukehustilbod – det er punkt 1. Når det gjeld det verkelege livet ute i distrikta, må eg seie at det er nokså likt den beskrivinga som statsråden gav. For kva er det som er faktum når det gjeld ambulansestasjonane? Jo, det er at dei er ganske små, nokre er veldig små, dei er kanskje altfor små. Det er for dårleg utdanning, det er for lite trening, som det er sagt, og kompetansen blir så som så. Så det er eit dilemma. Men vi løyser ikkje dette dilemmaet med responstid – det gjer vi ikkje. Det er likevel klårt at ambulanse- og akutteneste og desentraliserte sjukehustilbod er veldig viktige for at folk skal føle seg trygge, så vi må gjere alt vi kan for å få det til. Vi må klare å lage til system som er tilpassa landet vårt, og vi har jo system i dag. Sjølv om det ikkje er godt nok, må vi kunne klare å mekke på det systemet som vi har, og ikkje lage eit dårlegare system. Vi må setje alt inn på å lage betre system, og vi må ha råd til å ha trygge og kvalitativt gode løysingar i dette rike landet vårt.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-12-10:
Dette blir kanskje litt springande. Vi behandlar jo så mange saker, og vi hoppar hit og dit. Eg blei litt fasinert her tidlegare med omsyn til korleis ein oppfattar store beløp, og korleis ein oppfattar små beløp, spesielt i regjeringskretsar. 1 milliard kr, som vi snakka om før i dag, blei deflatert til 1 pst. og eigentleg tolka som lite, slik eg tolka statsråden. Så var vi inne på ei rekkje øvingar med representanten Skjælaaen. 0,2 promille var mykje meir enn 0,02, sjølvsagt. Men 17,7 mill. kr høyrest ikkje så mykje ut når desse forskjellige felta blir peika ut som budsjettvinnarar. Men endå meir fasinerande er jo finansieringa når desse 17,7 millionane blir tekne av eit underfinansiert helseforetak neste år. Det er imponerande! Då blir spørsmålet mitt: Er dette standard finansieringsmodell? Eller er det Terra Securities som har laga han?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
Når det gjelder pensjonskostnadene: Det er ikke noe Regjeringa har bestemt, det kommer som følge av regnskapsloven – som representanten er godt kjent med – og det systemet vi har. Når det gjelder de regionale helseforetakene, har jeg redegjort for at disse kostnadene skal holdes utenfor, etter det Regjeringa foreslår; at de skal ikke telles med på den måten. Når det gjelder spørsmålet om private ideelle sjukehus, er jeg sjølsagt veldig klar over den alvorlige situasjonen som flere av disse sjukehusene er inne i. Jeg vil igjen understreke at de gjør en storstilt innsats for mange mennesker. Nå er det nok allikevel slik at isolert sett har det ingen likviditetsmessig effekt, men det vil bli et underskudd i regnskapene for 2007 og 2008. Jeg må bare gjenta at vi sjølsagt ser alvorlig på saken. Vi jobber under høytrykk med den saka, også i dialog med representanter for disse sjukehusene. Regjeringa kommer tilbake så fort vi har et svar utover at de kan få lov til å ta opp lån hos de regionale helseforetakene for neste år. Men vi kommer tilbake senest i revidert nasjonalbudsjett.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
Jeg kan orientere representanten Lønning om, når han i sin framføring viste til lederen for Bergensklinikken, at det budsjettet som i fjor skulle være det dårligste, altså var høyere enn det budsjettet som Bondevik II, der Høyre hadde helseministeren, la fram. For noe av det første vi gjorde da vi overtok regjeringsmakta, var å plusse på mer penger til bl.a. ulike rustiltak. Så vil jeg med en gang erkjenne at sjøl om vi har gitt 350 mill. kr mer fra vi overtok til nå, inkludert neste år, betyr ikke det at vi er i mål. Vi skal videre, det er det ingen tvil om. Men i redelighetens navn håper jeg en kan holde seg til fakta og ikke skape et svartere bilde enn det som er tilfellet. Når det gjelder avtalen omkring eldreomsorgen, opplever jeg at det er en meget offensiv avtale, og jeg mener at den avtalen omfatter betydelig mer enn det som dreier seg om hvilket utdanningsnivå og antall plasser vi skal ha framover. Jeg mener den er svært forpliktende. Den vil bety svært mye i positiv forstand for alle de mennesker som trenger en tryggere og mer verdig eldreomsorg i tida framover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
Representanten Dåvøy peker på en veldig viktig problemstilling. Jeg har jo også merket meg hva komiteen sier om dem som er langtidssyke innenfor psykiatrien eller psykisk helsevern. La meg først si at Regjeringa er veldig opptatt av at vi skal videreføre, eventuelt forsterke – litt avhengig av hvilke grupper vi snakker om – tilbudet til mennesker som trenger det, også etter 2008. Det vil også gjelde denne gruppa spesielt, i tillegg til barn og unge. Jeg ser for meg at det er behov for en del organisatoriske endringer i tjenestetilbudet generelt. Da tenker jeg på både behandlingsplasser, behandlingssteder og kanskje også innhold når det gjelder hvordan vi organiserer det. Regjeringa jobber med dette, og vi jobber generelt sett nå med alt som har med psykisk helsevern å gjøre, i veldig nær dialog både med brukerorganisasjoner og med ansattes organisasjoner. Og jeg er helt sikker på at det også i tillegg til det som Stortinget, Kristelig Folkeparti og andre spiller inn, vil komme gode innspill på hvordan vi skal finne bedre løsninger for mange av de pasientene vi her snakker om, og som ikke alltid får et godt nok tilbud – det er jeg helt enig med representanten i.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
Det er klart at det er et stort beløp når det skal omstilles eller effektiviseres for om lag 1 milliard kr neste år. Hvis en omregner det til prosent, snakker vi om om lag 1 pst. når vi har over 80 milliarder kr totalt til disposisjon. Men det er grunnleggende udemokratisk at noen helseforetak tar seg til rette og bruker mer enn det Stortinget har bevilget. Det står jeg fast på. Vi hadde tilsvarende utfordringer i Helse Midt-Norge, for å bruke det eksempelet, for kort tid siden, særlig knyttet til St. Olavs Hospital. Det ble tatt strammere grep, det ble byttet ut folk, og nå er St. Olavs Hospital, og for den saks skyld Haukeland Universitetssykehus, som også var ut å kjøre, på rett kurs. Det gir resultater. Nå er det i Helse Nord det er store utfordringer. Jeg kommer til å gå inn der like målrettet som jeg har gjort i Helse Vest og i Helse Midt-Norge. Det betyr at vi vil vurdere det mannskapet vi har. Det vil bli tatt mye sterkere grep når det gjelder økonomisk kompetanse. Jeg kan også som ett stikkord si at vi nå har alle helseforetakene inne hver måned hvor de må rapportere hvor de står i forhold til det som Stortinget har bestemt skal være målsettingen. Det er også veldig mange andre ting som vi allerede er i gang med, og som kommer til å bli forsterket neste år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
For det første deler jeg fullt og helt representanten Nesviks mening om de utfordringene vi har, knyttet til de livsstilsproblemer vi pådrar oss i måten å leve på – stillesitting, mat mv. Det er ingen tvil om at fedme er et økende problem også hos oss. Jeg er også helt enig i at vi må ha mange ulike tilbud for å gjøre noe med det, alt fra livsstilsendringer til operasjoner, alt avhengig av alder og hvor stort problemet er, og i alle deler av landet. Når det konkret gjelder Tingvoll kommune, handler det om at det har tatt noe tid, også fordi en måtte få en bedre oversikt over det totale tilbudet. Så vidt jeg vet, er vi nå ikke veldig langt unna å gi et svar, og jeg skal sørge for at representanten Nesvik også får det svaret så fort vi er klare til å melde det.