trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Denne debatten begynner nå å ta en form og gå i en retning som er svært bekymringsfull. La meg bare helt innledningsvis få si: Jeg støtter fullt ut forslaget om at det bør utarbeides en ny eierskapsmelding. Vi har en rød-grønn regjering utgått av tre partier, og det er åpenbart at i denne saken har både Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet signalisert en helt annen måte å gå inn i enkeltselskaper på enn det som framgår av statsrådens brev til Stortinget – til komiteen, unnskyld, slik at det blir korrekt, i og med at det skal stå svart på hvitt. Dette er en underlig måte å drive eierskap på. Og særlig når jeg hører innledningen i innlegget til representanten Lundteigen og en avslutning der han beklager måten styremedlemmene har opptrådt på, begynner dette å få en helt annen dimensjon. Jeg må nesten stille statsråden spørsmål om han stiller seg bak beklagelsen til representanten Lundteigen, for i så tilfelle vil jo statsråden avsette disse styremedlemmene fra denne talerstolen. Så jeg vil be om at statsråd Trond Giske går på talerstolen og avkrefter det utsagnet som representanten Lundteigen her har kommet med, om at man beklager oppførselen til de statlig oppnevnte styremedlemmene i Telenor. Det er det behov for, for Senterpartiet er en del av regjeringsapparatet. Det samme er Sosialistisk Venstreparti. Dette kan styremedlemmene i selskapet ikke ha sittende på seg.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-03-19:
Dette er på mange vis en underlig debatt, som dreier seg om alt annet enn det saken egentlig gjelder. Da unntar jeg så langt et par av innleggene. Representanten Holmelid sier at dette er et uttrykk for en «klassisk måte å spare skatt på», og at når man ser koblingene mellom Nederland og Bermuda, vet man at det foregår noe galt. Han konkluderer med at dette er en uheldig enkeltsak. Jeg vil be representanten Holmelid lese den utmerkede redegjørelsen fra statsråd Trond Giske, som forteller akkurat hva denne saken gjelder. Det er ikke noen skatteunndragelsesoperasjon i det hele tatt. Dette er i helt transparente forhold. Det vil bli betalt skatt på vanlig måte til Nederland, og dette er en god måte for Telenor å løse en del av den forhandlingsproblematikken som man har vært oppe i. I tillegg har statsråden skrevet til komiteen nettopp hvordan selskaper hvor staten er eier – ikke eneeier, vel å merke, men faktisk en minoritetseier, slik som den er i Telenor – skal håndtere det, og at det skal skje gjennom styret. Når jeg hører dette innlegget fra Holmelid, uten at SV har egne merknader eller har ytret seg på annen måte i innstillingen, og også når jeg hører Senterpartiets talskvinne bruke anledningen til å snakke om måten staten skal benytte sitt aktive eierskap på, har jeg lyst til å minne statsråden på – som ikke har gjort noe galt i denne saken, tvert imot – at vi kanskje nærmer oss tiden for en ny eierskapsmelding. Jeg har stilt spørsmål til ham om det tidligere. Jeg synes at hans kolleger i regjeringspartiene ytrer seg på en slik måte at det kunne være greit å få en ny runde om ikke altfor lenge, slik at posisjonene blir klarlagt.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-03-19:
Det er oppsiktsvekkende at representanten Per Olaf Lundteigen går inn i denne saken og beklager de offentlig oppnevnte styremedlemmenes agering i Telenor. Det må jeg si er direkte oppsiktsvekkende. Det er helt tydelig at også Senterpartiet i denne saken helst ikke ville vært med i flertallsinnstillingen. Men man foretrekker å komme med det her i salen, slik at man skal slippe å ha det svart på hvitt. Da må jeg få lov å gjenta: Hvis man virkelig mener at styrearbeid i selskaper hvor staten er stor eier, liten eier eller hva det måtte være, skal innrettes på en annen måte enn det som statsråden har skrevet til Stortinget, og som går frem av den eierskapsmeldingen som vi behandlet for snart tre år siden, håper jeg at Per Olaf Lundteigen støtter undertegnede og Høyre i ønsket om å få en ny eierskapsmelding til Stortinget, slik at både Lundteigen, hans parti muligens og SV, som har ytret seg her i dag, i full offentlighet får anledning til å si hva de egentlig mener om dette som de ikke når frem med i den regjeringen de sitter i.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-03-19:
Min etter hvert ganske årelange parlamentariske erfaring tilsier at ordet «beklage» er et ord som både statsråder og stortingsrepresentanter skal bruke med varsomhet. Jeg konstaterer at det er et bredt flertall som står bak innstillingen fra komiteen. Det er helt i overensstemmelse med det departementet mener skal være eierskapsforvaltningen, og det er jeg meget tilfreds med.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-03-19:
Det jeg kan forsikre, er at Regjeringen skal gjøre alt vi kan for å legge til rette for industrien i Norge, også denne delen av den. Men det er også slik at når markeder forsvinner, og den globale metallindustrien – i hvert fall aluminiumsindustrien – går for tre fjerdedels maskin, vil også norske bedrifter merke det. Vi ser hvordan kineserne entrer det globale markedet med store investeringer, store produksjonsanlegg og stor kapasitet. Det påvirker også rammebetingelsene for norske bedrifter. Det er bare én løsning på det, og det er at vi fortsetter å være innovative og utvikler neste generasjons teknologi, at vi klarer å produsere den samme mengden metall med mindre energi og mindre utslipp, og at vi også forbereder oss på det internasjonale klimaregimet som før eller siden vil komme. Så må vi passe på at vi får likeverdige rammebetingelser. Det handler om konkurransesituasjonen internasjonalt. Vi bruker mye tid både gjennom handelsavtaler gjennom WTO og gjennom direkte kontakt med land på å jobbe mot subsidieringskonkurranse, mot proteksjonisme, mot at andre land bruker virkemidler som vi mener er uriktige, og som gir våre bedrifter en dårligere konkurransesituasjon. Vi må også være aktive i arbeidet med EUs kvotesystem. Vi må være aktive i forhold til hva slags energikontrakter vi kan gi bedriftene våre når en del av disse kontraktene løper ut. Noen løper ut allerede i 2012. Andre har kontrakter fram til 2020, og noen igjen, som i Årdal, har veldig lange kontrakter på energi. Dette er vi også bevisste på. Det å produsere aluminium har vært en god industri for Norge i mange år. Metallindustrien vår har også gitt grunnlag for solenergieventyret – og for andre materialteknologier. Dette er en kompetanseklynge som vi skal ta vare på, og som vi skal leve av også i framtiden, og Regjeringen er seg svært bevisst det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-03-19:
I likhet med interpellanten vil jeg også takke for en god debatt. Det virker jo som om det er bred enighet om at vi skal ha en aktiv industripolitikk i Norge, at vi skal legge til rette for at våre naturressurser også skaper arbeidsplasser her hjemme, og at våre store kraftressurser også skal bidra til industribygging. Det har jo ikke alltid vært slik at det har vært en bred og enstemmig politisk enighet om dette. Tvert imot har industribyggingen vært en sak det har stått politisk strid om. Sånn sett er jo dette særdeles lovende. Men jeg må jo også si til interpellanten at vi allerede i dag har mange systemer og tiltak som skal bygge opp under denne industrien. Det gjelder både måten kvotesystemet pr. i dag er utformet på, og det gjelder hvordan elavgiftssystemet er bygd opp. Vi legger til rette for en sterk norsk industri. Det skal vi gjøre også i framtiden. Vi skal bruke de mulighetene som framtidige regelverk gir, både når det gjelder en internasjonal klimaavtale, når det gjelder EUs fornyede kvotesystem, når det gjelder regler for prising av energi, og selvsagt når det gjelder mulighetene vi kan bidra med for å legge til rette for teknologiutvikling, innovasjon, forskning og utvikling. Heldigvis tar bedriftene selv et stort ansvar for dette. Sammen med representanten Heggø var jeg selv i Årdal og så hvordan Hydro nå utvikler neste generasjons aluminiumsteknologi med – igjen – kraftig reduksjon av energiforbruket, og med utslipp som nærmer seg nullvisjonen. Det viser at den kraftigste innovative energien finnes i bedriftene selv. Legger vi til rette for at våre dyktige kompetansemiljøer kan få utfolde seg, vil de finne løsninger som kombinerer målet om industri med målet om å ta vare på miljøet vårt. Dette har vi jobbet for i mange år. Men da er det ikke slik at det bare er markedskreftene som leder til det. Da må vi også sørge for å spille på lag – staten og det offentlige. Vi må bruke de mulighetene som vårt fantastiske, naturrike Norge gir, til å bygge en industri, slik generasjonene har gjort før oss.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-03-19:
Som statsråden sa, er Regjeringa opptatt av disse spørsmålene og satte ned et offentlig utvalg med ti medlemmer, som avga NOU 2009:19, Skatteparadis og utvikling. Det var sammensatt av et bredt utvalg av mennesker med ulikt politisk ståsted. Når det gjelder skatteparadiser, står det i overskriftene i NOU-en at skatteparadiser medvirker til å øke «risikopremien i internasjonale finansmarkeder», «svekker skattesystemets virkemåte og offentlige finanser», gir «en skjevere fordeling av skatteinntekter», «fører til at ressursallokeringen blir mindre effektiv i utviklingsland», «gjør det mer lønnsomt med økonomisk kriminalitet» og – til slutt – «skader institusjonell kvalitet og vekst i utviklingsland». Det er ikke småtterier, det som er konsekvensen av skatteparadiser. Økokrim sier i sin høringsuttalelse, som er referert i innstillinga: «ØKOKRIM vil framheve betydningen av konsistens i synet på skatteparadisene, slik at vi ikke benytter skatteparadisenes strukturer når det passer, samtidig som vi er opptatt av å bekjempe skadevirkningene av de samme strukturene.» Jeg tror Økokrim er inne på noe av kjernen. I forbindelse med Statens pensjonsfond utland har Regjeringa gjort en god innsats når det gjelder å anlegge etiske retningslinjer, hvor en gjennom sine små eierandeler i de selskaper en er eier i, ønsker å endre atferden til selskapene. En ønsker å endre atferden i selskapene – de som en fortsatt deltar i – og der skal Regjeringa ha en mer offensiv linje framover, slik at en skal dreie driften av selskapene i det jeg vil kalle en mer sivilisert medmenneskelig retning. Her er det altså greit at vi gjør det. I dette tilfellet er det tydelig at de styringssignaler som statens eierrepresentanter i Telenor har gitt, er slik at det er greit. Det vil jeg si er beklagelig, og det må snarest gis nye signaler til de selskaper der staten er en betydelig eier, slik at vi kan unngå å oppleve sånne ting, og at vi i hvert fall får de dilemmaene klart og tydelig fram til et offentlig ordskifte sånn at vi er klar over hva som skjer. Jeg syns det er trist å oppleve at vi setter ned utvalg, gjør sterke ting, og så opplever vi sentrale norske selskaper som opptrer i en ånd som burde være oss fremmed.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er klart at Regjeringens håndtering av den økonomiske situasjonen i landet som var for et par år siden, har gitt resultater. Men det er egentlig ikke det bransjen spør om. Det bransjen spør om, er om de konkurranseulempene eller forskjellene som finnes mellom Norge og utlandet, kan bli tatt hånd om. Industrien betaler i dag ca. 12 øre/ kWh for klimautslipp, og når man tenker på at hovedkraften kommer fra norsk vann, er jo det en konkurransevridning allerede. At EU nå ser på dette med karbonlekkasje som viktig, er klart, for i andre deler av verden har man ikke skatt på kraft eller på klimautslipp. Jeg er enig med statsråden i at den dagen vi får en lik global klimaavgift, vil dette problemet være løst. Men inntil da kan vi gjøre at industrien vi har i Norge, forsvinner. Det er det vi som er glad i denne industrien, er redd for – at man ikke klarer å overleve med de betingelsene man har. Hvis man tenker seg å gjøre som Finansdepartementet vil, og bruker 2 pst. kullkraft, skal hele kraften belegges med CO2-avgift. Det vil skape store problemer for industrien. Regjeringens arbeid med en redelig konkurranse er veldig bra, og det tror jeg nok at bedriftene også setter stor pris på. Men bransjen føler ikke at Regjeringen virkelig er veldig opptatt av det som skjer med kvotehandelsdirektivet fra EU. Det ser ut som at det er EU som kanskje har et større trykk på nettopp dette i dag. I et større oppslag i Dagens Næringsliv den 6. november 2009 slår tillitsvalgte i aluminiumsindustrien alarm. De peker på redselen for nedlegging av produksjon som kan føre til at enkelte bygder i Norge blir uten arbeidsplasser og mer eller mindre vil forsvinne. Hovedtillitsvalgt Billy Fredagsvik fra Hydro sier følgende: «Ryker Hydro, så ryker hele bygda og deler av fylket.» Den kraftforedlende industrien er hjørnesteinen for næringsvirksomhet i mange kommuner. Norske toppledere frykter at europeisk næringsliv blir sittende alene med ansvaret og regningen for klimamålene. Dette sier topplederne som deltok på World Business Council for Sustainable Development, til Aftenposten den 14. desember 2009. Så mitt spørsmål er om statsråden kan gjøre noe for å forsikre de menneskene som er opptatt av dette, om at det går bra for industrien.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Jeg må takke for en god debatt med mange gode innlegg, og jeg må si jeg satte veldig pris på siste innlegget fra Lundteigen. Det er jo akkurat det vi ønsker; vi ønsker å bruke den elektriske kraften i Norge. Men da må vi ikke pålegge avgifter som gjør at denne industrien ikke kan forbli i Norge. I dag betaler industrien ca. 12 øre/kWh i avgift. Hvorfor det? Fordi vi produserer vannkraft? Selvfølgelig er det for at staten skal få inn avgifter. Og det å være best på avgiftssektoren er jo det verste vi kan være. Industrien roper etter forutsigbarhet, etter langsiktige kontrakter. Selvfølgelig har prisene vært veldig lave – de ble inngått for 50–60 år siden – men de nye prisene må ikke være slik at de forrykker balanseforholdet mellom konkurrentene i Europa, som er de nærmeste vi kan sammenligne oss med. Det blir sagt så mye om industrikraftregimet og rammen på 20 milliarder kr. Bransjen sier at det er en garantiordning for de bedriftene som har så dårlig økonomi at de ikke greier å betale for kraften. Det er ikke det som er tilfellet. Det som er tilfellet, er at kraften må selges til disse bedriftene på et konkurransemessig nivå, og så må de ikke tillegges avgifter på kraft som produseres av vann. Avgift på kraft er det i Europa, men der produseres kraften av kull. Det er to forskjellige ting. Jeg vil til slutt også si at det er godt at det er stor enighet om at disse bedriftene skal bevares i landet. Jeg er jo heller litt engstelig for at hvis ikke noe blir gjort eller tilført selv om innovasjonen i bedriftene er stor, vil vi få problemer med mange av disse bedriftene. Forsvinner de fra lokalsamfunnene, får det stor betydning for disse samfunnene. De er bygd rundt bedriftene, mange av dem. Gir en staten gode betingelser for at disse bedriftene skal være levedyktige, har vi de beste folkene, vi har den billigste kraften, vi har kapital. Dette er noe som vi må beholde i Norge. Denne industrien produserer det reneste metallet. Vi har de reneste produktene som finnes i hele verden, så det er vi som må fortsette med det. Hvis vi legger det ned, blir det kullkraft fra Sør-Afrika, fra Kina – hvor som helst kan dette produseres. Men vi må produsere det, for det er vi som produserer det renest.
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-03-19:
Målet med norsk klimapolitikk må være at tiltak i Norge faktisk fører til reelle kutt, ikke bare her hjemme, men også globalt. Utslippene skal kuttes, ikke flyttes til andre land. For å illustrere viktigheten av dette kan det være verdt å nevne at 1 tonn aluminium produsert på norsk vannkraft gir et utslipp på 2 tonn CO2. Hvis man derimot produserer 1 tonn aluminium på gass, gir det et utslipp på 8 tonn CO2. Produserer man det på kull, gir det et utslipp på 18 tonn CO2. Det sier noe om at den norske produksjonen på norsk vann er et godt miljøtiltak. Det forteller også at det er avgjørende at ikke særnorske tiltak i Norge fører til at utslippene kuttes hjemme, men øker globalt. Da Norge skulle slutte seg til EUs kvotesystem for inneværende periode, altså 2008–2012, foreslo Regjeringen et særnorsk regelverk som senere måtte omgjøres. Det førte til rot og usikkerhet. Spørsmålet er hvordan statsråden denne gangen vil sikre at norsk industri får så gode rammevilkår som mulig i EUs nye kvotesystem fra 2013. Hvilke prioriteringer har han i sin dialog med EU om det nye kvotesystemet? Og hvordan tenker han at Norge både skal opprettholde vår konkurranseevne og innfri de forpliktelsene som ligger i klimaforliket, også på bakgrunn av de forslagene som er kommet i Klimakur?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-03-19:
Det er et viktig tema interpellanten tar opp i denne interpellasjonen. Jeg er også glad for at statsråd Giske sier at dette er et viktig spørsmål både for ham og for Regjeringen. Da får jeg håpe at det også fører til praktisk politikk i løpet av 2010, for det er det vi trenger på dette viktige området. Kraftkrevende industri er viktige hjørnesteinsbedrifter mange steder rundt om i landet vårt. Jeg opplever at mange av disse hjørnesteinsbedriftene tenker framtidsrettet politikk, framtidsrettet næringspolitikk og framtidsrettet utvikling for det samfunnet de er en del av, og jeg synes det alltid er spennende å besøke dem. Statsråden sa i sitt innlegg til interpellanten at garantiordningen kommer på plass så fort ESA godkjenner denne. Da må vi håpe på en snarlig godkjenning fra ESA-systemet. For industrien har liten tid i forhold til sine behov bl.a. for kraft og langsiktige kraftavtaler. Industrien er glad for den politikken som Regjeringen, og også opposisjonen, lenge har ført når det gjelder å få på plass en garantiordning som sikrer langsiktige kraftkontrakter. Det å få på plass en statlig lånegarantiordning vil gi denne industrien mulighet til å forhåndsbetale kraft for lengre perioder. Men vi får tydelige signaler fra denne delen av bransjen om at det også er mye usikkerhet knyttet til utformingen av ordningen. Det sies sågar at det er så mye usikkerhet at man ikke kan la valgløfter styre sine strategier. Dette uttaler en stor hjørnesteinsbedrift i Nord-Norge. De er redde for at denne ordningen, som Regjeringen lanserte med brask og bram i valgkampen, kanskje kommer for sent på plass. Vi vet at det trengs noen lovendringer på denne sektoren for å få på plass de nødvendige ordninger her hjemme, slik at kraftkontrakten kan stilles som pant for lånet, noe som er en vesentlig forutsetning for denne type industri. Jeg synes det er spennende både å høre regjeringsrepresentantenes innlegg i denne interpellasjonen og også opposisjonens. Jeg opplever at vi er like utålmodige. Det vi trenger, er at Regjeringen leverer lovendringer til Stortinget, og så må vi alle håpe på, som også statsråden sa, at ESA godkjenner denne ordningen, og at den da kan tre i kraft. Men det vi altså kan gjøre her hjemme, er den jobben vi er satt til, nemlig å gjøre de nødvendige lovendringer, slik at vi får denne ordningen på plass i løpet av 2010.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2010-03-19:
Det er en viktig sak interpellanten setter fokus på. Rammebetingelsene for å drive med industri i Norge kontra i resten av Europa, er viktig, men det er også viktig at man opplever å ha samme rammevilkår innad her i landet. Vi er nok mer sårbare knyttet til situasjonen i resten av verdensmarkedet enn vi liker å tro. Det gjør ikke jobben vår særlig enklere, og det betyr at vi ikke kan regulere og sikre industrien fra alle farene markedet har å by på. Når det er sagt: Arbeiderpartiet er svært opptatt av å ta i bruk virkemiddel og tilby konkurransedyktige rammevilkår. Noen av disse rammene kan håndteres raskere enn andre. Dette så vi da finanskrisen slo inn over oss, og markedet og aluminiumsprisen stupte. Varsellampene blinket da raskt rødt, og vi tok ansvar og handlet raskt der vi kunne. Da kom også Fremskrittspartiet med nye takter, og ropte på statlig innblanding i markedet. En av endringene vi foretok, var endring i permitteringsreglene. Dette ga bedriftene mulighet til å permittere lenger – få mindre utgifter knyttet til det – og ikke minst gi rom for at flere skulle være med og dele på belastningen gjennom rullerende permitteringer. Det har gjort at ansatte, bl.a. på Hydro Sunndal, solidarisk har gått inn for rullerende permitteringer. Spenningen er stor rundt oppstart av Su 3, men optimismen rår. Kraftforedlende industri ligger i distriktene og er gjerne hjørnesteinsbedrifter som er selve motoren i et lokalsamfunn. Derfor er det også sårbare arbeidsplasser vi snakker om med tanke på bosetting i distriktene. Regjeringen er opptatt av å legge til rette for kraftforedlende industri, og en framtidsrettet norsk industripolitikk kan sikres med langsiktige kraftavtaler: I dag har man avtaler på 15 år, noe som på sikt bør være mulig å strekke enda lenger – om nødvendig. Det er viktig for at vår industri skal ha konkurransedyktige, internasjonale rammevilkår knyttet til kvoteregimet, som tidligere sagt. Ser man på miljøperspektivet i dette, er det ingen tvil om at norsk industri som bruker norsk vannkraft, og har sterkt fokus på miljøteknologi, er i front. Denne industrien har flere ganger opp gjennom tidene hatt ulike utfordringer, og representerer en industri som mer enn noen er svært avhengig av forutsigbarhet og langsiktighet. Det er også helt nødvendig med tilgang på elektrisk kraft – og prisen er i så måte også viktig. Nødvendige investeringer lar gjerne vente på seg om en ikke føler trygghet rundt disse rammevilkårene. Men investeringer er nødvendige for at man skal være i front, og da må man ikke stå igjen på perrongen når toget har gått. Det samme gjelder også Regjeringens prioriteringer. Regjeringen må fortsette å fokusere på kraftforedlende industri i Norge, og jobbe hardt for at man får konkurransedyktige rammevilkår for framtidige satsinger. Er det noen som er i stand til å levere en god industripolitikk i Norge, så er det en regjering med Arbeiderpartiet i spissen! Jeg er glad for at næringsministeren viser så stor interesse for industrien, og dialogen framover med næringen, ansatte og tillitsvalgte fra distriktene kan være med og bidra i arbeidet med å stå klar når toget går.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-19:
Noe av det viktige denne regjeringen har gjort, er å løfte minstepensjonene. Jeg registrerer at representanten Raja tror at det bare handler om alderspensjon. Det handler altså om enslige forsørgere, og det handler om stønadene i folketrygden til alle dem som er uten arbeid. Å løfte den minsteytelsen er penger rett til familier med dårlig råd. Det samme har vi gjort med bostøtta. Vi har endret bostøtta, slik at det er 50 000 nye familier som får rett til bostøtte – penger rett til familier med dårlig råd. Dette kom i gang i sommer og er ikke godt nok kjent av alle. Det er viktige virkemidler, breie virkemidler. Så jeg forstår ikke hvilken debatt representanten Ingjerd Schou har vært i, hvor det er sagt at noen snakker om bare ett virkemiddel. Dette dreier seg om mange breie, tunge virkemidler som må på plass, og disse ordningene er viktige. Kvalifiseringsprogrammet er viktig. Kvalifiseringsprogrammet handler om det vi vet om fattigdommens konsekvenser, nemlig at det å ha så dårlig råd at man ikke aner hvordan man skal få endene til å møtes, ikke gjør at man kommer seg videre i livet sitt, men gjør at man blir værende i en avmaktsituasjon. Kvalifiseringsprogrammet er slik at det gir forutsigbarhet for inntekt, og det gir løfter om oppfølging, både når det gjelder det sosiale og det helsemessige, og når det gjelder arbeid. Det gjelder den samme målgruppa som får sosialhjelp. Det er akkurat de samme folkene, og det er ikke slik som noen har sagt her, at kvalifiseringsprogrammet skal utelukke noen av dem som går på sosialhjelp. Nei, Stortinget har sagt enstemmig: Det skal være for alle, og det skal bygges ut for alle. Da har vi en logikk med hensyn til hvordan vi skal ordne ytelsene for dem som har dårligst råd, og som er i den vanskeligste situasjonen, nemlig at vi er nødt til å gi en forutsigbarhet for inntekt, og vi er nødt til å gi en forutsigbarhet for oppfølging. Det er dette det handler om. Det handler ikke om moral, som noen ser ut til å tro. Det er noen som leser og skriver dårlig i dette landet – og jeg er en av dem. Men jeg har hatt flaks. Jeg har hatt folk rundt meg. Jeg har hatt lærere som har sett meg, og jeg har hatt folk rundt meg som har hjulpet meg når det har vært vanskelig. Det er ikke alle som har det slik. Så da handler det ikke bare om et personlig ansvar, men det handler om at disse systemene vi snakker om, fra barnevern, barnehage, skole, Nav og også et arbeidsliv, er i stand til å se og oppfatte og oppmuntre, og at de ikke må krympe folk. For det er dessverre det som ofte skjer. Jeg vil gjenta det folk sier til meg når de ringer: Det er fælt å ha dårlig råd, Karin, men det verste er å bli sett ned på og å bli behandlet fryktelig dårlig. Og noe av det aller viktigste vi kan gjøre, handler ikke om bevilgninger. Det handler om hvordan vi snakker med folk, hvordan vi omtaler folk, hvordan hele forvaltningen omtaler folk, og at vi faktisk vet at det ikke er den minste forskjell på de folkene som havner på sosialhjelp, og oss som sitter i denne salen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-19:
Kvalifiseringsprogrammet er viktig. Men det blir litt paradoksalt når representanten for Fremskrittspartiet trekker fram statistikk fra 2008 når han skal bedømme hvordan dette virker – det er mange flere som deltar nå – og også representerer det partiet som vil fjerne hele ordningen. De vil fjerne disse pengene. Det er de viktigste pengene for de mest vanskeligstilte, slik at de skal få økonomisk trygghet og et opplegg som gjør at de kan komme ut i arbeidslivet. Og ikke nok med det, Fremskrittspartiet vil også ha fjernet stønaden som enslige forsørgere skal ha til utdanning. Vi vet at utdanning virker. Ordningen virker. Fremskrittspartiet vil fjerne den, for ingen skal ha noe mer enn andre. Alle skal behandles likt. Jeg vet hvordan det går når en behandler alle likt. Det er som om Northug og jeg skulle gå skirenn sammen. Vi kunne ha like trenere, få like mye penger hvis vi vant, samme tidtaking og for så vidt like gode forutsetninger, men jeg vet jo hvem som ville ha vunnet. Det blir ikke troverdig når det partiet som vil fjerne disse ordningene, kritiserer resultatet av dem. Det er slik at alle etter hvert skal ha rett til denne ordningen. Så til Høyre: Høyre er opptatt av f.eks. frafall i videregående skole. Men Høyre har vært imot at alle elever skulle ha rett til å få videregående opplæring. Det er en modell de i dag sier at de er enig i. De har vært imot leksehjelp, som vi vet virker mest for de ungene som sliter mest. Nå gir vi det gratis til alle, for lekser er viktig, slik at kunnskap og mestring skal komme til alle ungene. Man sier man savner forslag som Regjeringen sjøl er enig i. Nei, vi gjør ikke det. Vi skal styrke innsatsen mot frafall. Vi gjør en tidlig innsats i barnehager. Vi sier vi ønsker en bedre fordelingspolitikk, for vi vet at det i samfunn med mindre forskjeller, blir mindre fattigdom, og at konsekvensen av fattigdom blir mindre. Jeg mener det er lurt hvis vi kan senke skattene litt for dem med aller lavest ytelse og inntekt. Men jeg mener også at det er riktig at vi strammer inn mer på toppen, ikke bare for å finansiere et nødvendig løft for dem som har dårlig råd, men også fordi samfunn med mindre forskjeller er bedre å leve i for alle og minst like produktive. Det viser forskning og sammenlignbare tall fra europeiske land. Den undersøkelsen omfatter også oversjøiske land som Canada og USA. Det er en viktig skillelinje i norsk politikk. Jeg opplever at vi er uenige om det. Det handler om forskjellen på borgerlig politikk og den politikken som den rød-grønne regjeringen fører. Jeg er overbevist om at hvis vi skal fjerne fattigdom, er vi nødt til å få mindre forskjeller.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-19:
Jeg tror de fleste er enige i denne saken, og jeg er helt enig i det saksordføreren sa. Men jeg må innrømme at jeg synes det er en litt rar innstilling. Grunnen til at det blir stilt spørsmål om den, er jo bl.a. at det står at man er opptatt av at dette skal gå raskt. Samtidig stiller man nå en rekke spørsmål: Hva gjelder dette egentlig? Vi vet ikke helt hva det gjelder – hvilke regler, hvilke velferdsordninger er det, spør representanten Eriksson. Og så har man altså ut fra et oppslag i en avis fremmet helt konkrete forslag som skal gjennomføres i vår – uten at man egentlig vet hva det handler om! Statsråden og Regjeringen har sagt at man skal gjøre dette så fort som mulig. Jeg er kanskje mest forundret over Høyre og Kristelig Folkeparti som har blitt med på dette. Dette hadde de ikke gjort hvis de hadde sittet i regjering, for her sier Regjeringen at den skal gjøre det så fort som mulig: Greier man det i vår, så greier man det i vår. Jeg tror ikke det er noen uenighet om det. Men jeg synes man har gått litt vel langt. I merknadene står det faktisk at det dreier seg om helse- og pensjonsutgifter, og derfor er det grunn til å stille disse spørsmålene. Så her tror jeg man her latt opposisjonsrollen gå litt utover det som har vært fornuftig. Jeg er overbevist om at Regjeringen vil komme med en løsning på dette, for jeg tror dette krenker rettsfølelsen hos oss alle akkurat like mye. Men vi må gå igjennom disse ordningene sånn at vi gjør det korrekt, både i forhold til internasjonale forpliktelser og slik at vi vet hva vi snakker om. Jeg har erfaring med at avisene av og til skriver noe som ikke er helt sant. Noen ganger overdriver de tallene, eller virkningen, eller de spekulerer litt i hva som kan ha skjedd, men som kanskje ikke har skjedd – jeg vet ikke. Derfor mener jeg vi må gjøre dette på den seriøse måten. Det er ikke å vedta tidspunktet for når denne saken skal komme til Stortinget, men å støtte Regjeringen fullt ut i at den skal komme til Stortinget så fort som mulig med en ordning og en klargjøring – eller en endring av reglene – som gjør at vi oppnår det vi alle er enige om.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-03-19:
Hver gang vi diskuterer fattigdom i Stortinget, sier Regjeringen to ting: For det første er det hele tiden prat om den nordiske modellen. Den nordiske modellen er vel og bra. Det mener helt sikkert også de borgerlige regjeringene i Sverige og Danmark. Men det andre man poengterer, er at det står verre til i andre land, og man drar bestandig fram Spania. Det er liten trygghet og trøst for dem som har falt utenfor i Norge, at det står verre til i Spania. Jeg har av og til inntrykk av at den rød-grønne regjeringen er så opptatt av å sole seg i glansen av den nordiske modellen at den glemmer skyggesidene. Det er riktig som statsråden sier at i en periode med økt økonomisk vekst er det lettere å få til økt sysselsetting. I den perioden vi hadde fra 2005 til 2007, hadde vi økt økonomisk vekst, vi hadde økt sysselsetting, men flere som falt ut av arbeidsmarkedet, flere som gikk på uføretrygd og flere fattige. Hvordan blir det da, statsråd, i en periode hvor vi får økt ledighet? Da kommer vi til å få flere som faller ut av arbeidsmarkedet, i enda større grad enn før.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-03-19:
Vi diskuterer jo ikke de store, brede velferdsordningene som det er politisk enighet om i Norge. Fra 2005 til 2007 hadde Norge en fantastisk oppgangskonjunktur. Basert på statistikkene vi bruker, fikk vi 10 000 flere fattige i den perioden. Jeg har lyst til å stille statsråden et enkelt ja- eller nei-spørsmål. Nå er det nedgangskonjunktur i Norge, i hvert fall er det flere arbeidsledige. Kan vi forvente at vi får flere fattige neste gang statistikken legges fram?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-03-19:
Det er fristende å starte en ny polemikk med representanten Trettebergstuen, men da kommer det sikkert bare flere replikker, og så har vi det gående. Men jeg må jo bare si at jeg tror det er en fordel at man ikke baserer virkelighetsbildet på den retorikken man får utdelt fra partikontorene. Og til det at det skal være en overraskelse at den nordiske modellen, med alt det innebærer, har bred politisk støtte, la meg ta et eksempel: Noe av det viktigste i den nordiske modellen er bl.a. at vi har hatt åpne økonomier. Vi er et av landene i verden med sterkest beskyttelse av eiendomsretten. Gjennom regjeringen Willochs reformer på 1980-tallet klarte man å skape et åpent samfunn, skape ny dynamikk og liv i den nordiske modellen. Alle disse tingene vil jeg også ha et eierskap til som Høyre-mann. Jeg tok ordet for å komme med en helt konkret kommentar til representanten Andersen, som sier at Høyre er mot at man skal ha en rett til å gå på videregående skole. Det stemmer at Høyre var mot Reform 94 som den ble lagt fram, men det var ikke retten til å gå på videregående skole som var grunnen til den motstanden. Grunnen til den motstanden var at man forsøkte å omskape et skolesystem. Man kuttet altfor drastisk ned på bl.a. antall linjer, og det hadde store uheldige konsekvenser. I ettertid har Høyre snarere gått i bresjen for å si at flere skal få rett til å gå på videregående skole, ved å si at det også skal gjelde for voksne elever, at man skal få rett til å gå tilbake. Det er heldigvis nå en praksis vi har. Når det gjelder leksehjelp, er jeg veldig – veldig – for leksehjelp. Det er jo et initiativ som er blitt tatt i flere Høyre-styrte kommuner, bl.a. her i Oslo, nettopp fordi Høyre har vært opptatt av at skolen skal gi like muligheter for alle, uansett hvor du kommer fra, og fordi likhetsskolen, som vi har kalt det i så mange år, er dårlig på én ting, nemlig å produsere likhet – den jevner ikke ut de sosiale forskjellene. Høyre har også hvert eneste år satt av penger i våre alternative budsjetter til at vi skal ha mer leksehjelp, ikke mindre. Når det gjelder skattepolitikken og representanten Gullvåg, er jeg helt enig i at det selvfølgelig ikke er slik at folk velger å gå på sosialhjelp. Det er ingen som ønsker det. Men jeg synes det er litt vel mye forlangt av folk at vi skal kreve at de taper penger på å gå fra en offentlig støtteordning og over i arbeid. Jeg tror ikke at mennesker er homo economicus og utelukkende rasjonelle økonomiske agenter osv., men det er litt mye å kreve at de skal tape penger, altså få mindre å rutte med i måneden fordi man går over fra en offentlig støtteordning og over i arbeidslivet. Så jeg vil anbefale den rød-grønne fraksjonen at man tar en liten opplæring. Representanten Andersen har veldig gode poenger når det gjelder dette, som hun helt sikkert kan dele med representanten Gullvåg på neste felles fraksjonsmøte hos de rød-grønne.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-03-19:
Jeg slutter meg til det store flertallet – Høyre er en del av det store flertallet – som reagerte ganske kraftig på denne saken. Jeg har lyst til å gi honnør til Regjeringen, og til statsrådene, for at man allerede første dag sa klart fra om dette er en uakseptabel praksis, ikke bare fordi det oppleves som grovt urimelig og urettferdig, men også fordi det utfordrer vår rettsoppfatning – vår tro på straffesystemet – og i ytterste forstand også oppslutningen om velferdsordningene våre. Jeg tror dette i verste fall bidrar til økt fremmedfrykt og stigmatisering. For nettopp slike utslag – som er åpenbart urimelige – blir veldig lett sauset sammen med andre debatter. Det fører til at det blir vanskeligere å få fram at Norge på mange måter har en vellykket integreringspolitikk, og at vi på mange måter også har en rask og kontant behandling av mennesker som kommer hit utelukkende i den hensikt å begå kriminelle handlinger. Velferdsordningene i Norge er basert på prinsippet om opptjente rettigheter. De som mottar trygd eller pensjon i en eller annen forstand, får denne utmålt i forhold til hva man har betalt inn gjennom vanlig arbeid og betalt trygdeavgift. At kriminelle utenlandske statsborgere som sitter i fengsel og aldri har gjort et arbeidsslag i Norge, skal få samme rettigheter simpelthen fordi de er tatt av politiet og dømt i norsk rettsvesen, er selvfølgelig absurd. Når Høyre også støtter forslaget om at det skal legges fram en sak om dette allerede til våren, er det for å understreke sakens alvor og at dette er en sak der man kan ta raske avgjørelser – og der man bør ta raske avgjørelser. Jeg har lyst til, før jeg avslutter, å avlegge en visitt til representanten Trettebergstuen, for jeg er helt enig i at i anstendighetens navn skal man selvfølgelig også som ikke-norsk statsborger – som utlending – få tilgang til elementære helsetjenester o.l. i norske fengsler. Men det er meg bekjent ikke knyttet til trygderettigheter som sådanne. Det er jo ikke sånn at man er nødt til å gi folk rett til å tjene opp rettigheter i den norske folketrygden for at vi f.eks. skal kunne gi dem et anstendig helsetilbud – i hvert fall et minstemål av helsetilbud – som vi som et sivilisert og anstendig samfunn bør gjøre. Så jeg forstår ikke at opposisjonens merknader om det skal kunne oppfattes som et angrep på grunnleggende menneskelig behandling også av utlendinger i fengsel. Men det er å slå fast et prinsipp, nemlig at man ikke trenger å gi trygderettigheter til mennesker som er i fengsel, som ikke er norske statsborgere og heller ikke har noe å gjøre i Norge når de har sonet sin dom.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2010-03-19:
Jeg registrerer at noen av oss fra regjeringspartiene her i dag blir kritisert for offentlig å mene noe om hva som kan fungere i fattigdomsbekjempelsen, samtidig som vi blir kritisert i dag for ikke å gå langt nok. Med respekt å melde, Regjeringen satte ned Fordelingsutvalget, vi har sagt vi skal følge det opp, og vi har lagt en prosess for en helhetlig vurdering, med nye og forsterkede tiltak mot fattigdomsbekjempelse i en kommende stortingsmelding. Det er et varsel om en økt satsing. Da må det også være sånn at vi må få lov til å forholde oss til den allerede lagte prosessen og komme tilbake til tingene i riktig rekkefølge, og ikke i forbindelse med et representantforslag fremmet midt oppe i den prosessen. Vi kommer tilbake til disse tingene, og vi har jo også i dag lovet en satsing, det er ingen tvil om det. Dette er Regjeringens viktigste sak. Så er det tydelig i dag at man plutselig er enige om at den nordiske og norske modellen er et felles politisk prosjekt. Ja vel – kjempefint. Sånn har det ikke alltid vært. Og Høyre og Fremskrittspartiet snakker om at det finnes et hull i den norske modellen, så folk faller igjennom. Det er et bilde jeg ikke liker. Men ok, det er nå sånn at vi ikke har klart å fange opp alle. Det er folk som havner utenfor fellesskapet, det er det vi i dag diskuterer. Men hva er da løsningen? Er det å gjøre mer av det som fungerer, styrke de universelle velferdsordningene for å fange opp dem vi i dag snakker om, eller er løsningen å fylle de hullene med noe annet? Og hva er det Fremskrittspartiet og Høyre ønsker å fylle de såkalte hullene med? Er det å svekke velferdsordningene, at folk skal ta mer ansvar for å lykkes selv, som det ble sagt? Skaper det mindre sosiale forskjeller? Er det en privatisering av helsevesen og skolevesen, der de flinkeste og de rikeste kan kjøpe seg de beste tjenestene? Er det noe som gir mindre sosiale forskjeller? Å nulle ut kvalifiseringsprogrammet, gir det mindre sosiale forskjeller? Er det å svekke arbeidstakernes rettigheter, åpne for mer individuell lønnsfastsettelse og gi skattelette til høylønnsgruppene en politikk for sosial utjevning? Er et frislepp i alkoholpolitikken, som vil føre til økt bruk av rusmidler, en god politikk for å utjevne forskjeller? Er det en god politikk for de barna som befinner seg i fattigdomsstatistikken som sliter med foreldre som lever med et rusproblem? Er det å gjøre alle til minstepensjonister, og at alle deretter skal sørge for resten selv, en god politikk for sosial utjevning? Er det å slippe markedet til på område etter område, en god politikk for å skape mindre forskjeller i det norske samfunnet? Nei, det er det ikke. Det er lett å stå her i dag og diskutere fattigdom som om det er et eget isolert problem som ikke henger sammen med resten av politikken. Sånn fungerer det ikke, og det er partiene på venstresiden, som har en konsistent politikk der vi styrker fellesskapet og ikke svekker det, som kommer til å lykkes i kampen med fattigdomsreduksjon framover.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
I disse dager har Regjeringen blitt ferdig med sin første budsjettkonferanse om statsbudsjettet for 2011. En av de store lekkasjene som kom ut i forkant, var at Regjeringen vurderte å fjerne fradragsordningen for pass og stell av barn og samtidig redusere barnetrygden. Hvis man fjerner fradraget for pass og stell av barn og man har ett barn og kan trekke fra inntil 25 000 kr, vil det bety at foreldrene vil få 7 000 kr mer i kostnader for pass og stell av barn. Mitt spørsmål blir da: Kan statsråden avkrefte at dette vil bli gjennomført? Det vil i så fall slå veldig hardt ut for de familiene som har dårligst råd.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Jeg synes først og fremst at representanten Solhjell kom med en nyttig innrømmelse. Han sa i sitt innlegg at vi hadde diskutert normerte satser for sosialhjelp i mange år, at det var en sak som SV har kjempet for lenge, og at den fortsatt diskuteres. Så sa han videre at det også vil bli viktig å diskutere normerte sosialhjelpssatser i årene framover. Det må jo bety at den sittende regjering iallfall ikke har tenkt å innføre normerte satser på en god stund, ettersom han mener at det fortsatt vil være viktig å diskutere denne saken i mange år framover. Det synes jeg var en nyttig erkjennelse og klarlegging fra SVs parlamentariske leder. Så til det Karin Andersen tok opp om kvalifiseringsprogrammet. Kvalifiseringsprogrammet er viktig, forutsatt at det fungerer. Men den siste rapporten fra Riksrevisjonen tyder jo ikke på at det fungerer veldig bra når vi vet at fire av seks kontorer ikke hadde tilrettelagt bl.a. for individuelle planer for den enkelte, noe som var selve grunnlaget for å få en individuell og god oppfølging av dem som deltok i kvalifiseringsprogrammet. Jeg synes den sittende regjering og regjeringspartiene må ta ansvar og sørge for at kvalifiseringsprogrammet fungerer slik det er tiltenkt. Så til skatter. Jeg snakket om skattelette i forbindelse med et mer fleksibelt arbeidsliv. Jeg tror den viktigste veien ut av fattigdom er deltakelse i arbeidslivet. Jeg tror at man da må ha en skatte- og avgiftspolitikk som ikke bare gjør det lønnsomt for bedriftene å ansette flere folk, men også gjør det lønnsomt for den enkelte arbeidstaker å ta jobb. Dette tror jeg er viktig. Jeg registrerer at representanten Gullvåg er uenig i det, at det ikke vil ha noen betydning. I så fall tror jeg han er ganske alene i denne salen om å mene det, men det hadde vært interessant å få vite om det også er grunnlag for Regjeringens generelle oppfatning. Så er det jo faktisk slik at skattelette vil ha betydning for alle. Hvis man øker bunnfradraget i privatskatten, vil det selvfølgelig ha betydning for alle dem som er rett over minstesatsene, bl.a. folk som er uføre, på attføring, rehabilitering osv. De vil få bedre økonomi, i stedet for å havne i fattigdom. Det er helt opplagt. Jeg tror nok at det kan være et viktig element. Representanten Forsberg sa det på et fortreffelig vis: «For det koster penger å ha folk ansatt.» Skattesystemet er en av de kostnadene som gjør at det koster å ha folk ansatt. Hadde man kunnet se på andre måter å innrette det på, kunne man faktisk fått ned kostnadsnivået og gjort det mer lønnsomt å ansette flere folk. Jo flere folk som blir ansatt og deltar i arbeidslivet, jo større sjanse er det for at de bringes ut av fattigdom.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Jeg tror – som også saksordføreren var inne på – at det var mange av oss som ble lettere sjokkert da vi så de avsløringene media kom med i denne saken. Jeg tror også det som kom fram i bl.a. Aftenposten rett over nyttår, går litt utover den rettsoppfatningen folk har. Jeg er veldig glad for – og har lyst til å understreke det – at statsråden tar problematikken på alvor, og at hun har igangsatt et arbeid knyttet til det. Jeg er også veldig glad for at hele komiteen ser de urimelighetene som bl.a. ble avslørt i media. Det ville være urimelig at en fra Bulgaria – hvis det er riktig det Aftenposten skrev i sin artikkel, at en årslønn der ligger på mellom 18 000 og 19 000 – etter f.eks. 14 års soning i Norge kunne ta med seg mer enn én årslønn hjem i pensjon. Jeg tror ingen av oss ønsker at det skal være sånn, og jeg er veldig glad for at det blir ryddet opp i det. Så til vårt forslag, som saksordføreren nevnte. Hele poenget er jo at man under soning mister rettighetene til opptjening. For hvis man ikke fratas rettigheter til opptjening i folketrygden mens man soner, betyr det jo heller ingen endring i forhold til dagens praksis. Selvfølgelig skal alle som sitter i norske fengsler, ha de samme rettigheter til helsemessig oppfølging ved alvorlig sykdom. Det ligger ingenting i dette forslaget som går på begrensninger på det området. Det vi snakker om, er de trygdeytelsene som man tjener opp og kan ta med seg i ettertid. Og jeg håper som sagt at arbeidet skjer fort, og at vi får en rask avgjørelse i saken og en rask opprydding i lovverket. Det hadde også vært interessant å utfordre statsråden på hvilke typer velferdsordninger utenlandske kriminelle som soner i norske fengsler, kan ta med seg. Finnes det en sånn oversikt, og i så fall: Hvilke velferdsordninger er det som er innbakt i det systemet? Det kunne jeg tenke meg å få vite. Det hadde også vært ønskelig å få nærmere klarhet i når man kan forvente at Stortinget vil få seg forelagt en sak med endringer i lovverket. Med det velger jeg å avslutte, og jeg tar opp det forslaget som vi fremmer, og som er referert i innstillingen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Jeg registrerer at statsråden sier at hun i løpet av kort tid vil sende ut et høringsnotat. Da kunne jeg tenke meg å utfordre statsråden på at hun sier litt mer om når hun forventer at det høringsnotatet går ut. Er det før påske, eller blir det før 1. mai? Hva er høringsfristen hun kommer til å legge opp til? Slik jeg forstår det, er endringsforslagene allerede laget i departementet. Statsråden har laget dem. Det er de som skal ut på høring. Ser da statsråden for seg at den saken kan legges fram for Stortinget og behandles før sommeren?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Jeg vil bare vise til at det er en samlet komité som står bak innstillingen og de forslagene som er lagt fram, og anbefaler komiteens tilrådning.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-03-19:
Dette er den andre saken som blir debattert her i dag, som går på det jeg ønsker å kalle EØS-avtalens bakside. Det skrives i innstillingen at dette er resultat av et regelverk som inngår i Norges EØS-forpliktelser. Jeg er glad for at denne saken blir tatt opp, men jeg undrer meg litt over den rollen som bl.a. Kristelig Folkeparti har inntatt. De tok dette opp med justisministeren i spørretimen, og de fikk et tindrende klart svar. Men likevel har de altså ikke tillit til at dette blir fulgt opp av Regjeringen. Når det gjelder sakens innhold, har vi i dag gode velferdsordninger i Norge. Det skal vi ha. Det er også kostbare ordninger. Folk har en vilje til å stille opp og være med på spleiselaget. Men denne type oppslag som Aftenposten her hadde, om at utenlandske kriminelle skal opptjene sosiale rettigheter under soning, kan være med på å svekke tilliten til våre trygdeordninger og viljen til å være med og stille på spleiselaget. Jeg er derfor så glad for at både justisministeren og arbeidsministeren var tidlig ute og slo fast at dette ikke er akseptabelt. Jeg ser fram til å høre statsrådens beskrivelse både av de faktiske forhold i saken, hva som er mulig handlingsrom innenfor gjeldende lovverk, og hvorvidt det er behov for å gjøre regelverksendringer. For Senterpartiets del er tilliten til folketrygden viktigere enn respekten for EØS-avtalen. Jeg har vanskelig for å tro at EØS-avtalen vil pålegge Norge å la utenlandske kriminelle opptjene pensjonspoeng og rettigheter under soning, men dersom det ikke er mulig å finne løsninger innenfor EØS-avtalen, mener jeg, og Senterpartiet, at dette er en kamp som er egnet til å ta opp i Brussel. Dette er en så urimelig ordning at den må en ta opp i Brussel. Det er langt fra kjernen i de fire friheter vi snakker om, vi snakker her om respekten for de norske velferdsordningene. De er viktige for Senterpartiet.