trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Det er en samlet komite som støtter dette lovforslaget, om endringer i lov om Schengen informasjonssystem og en videreføring av eksisterende politisamarbeid. Norge tar del i dette samarbeidet i SIS som en følge av Schengen-avtalen. Vi er glad for at vi nå får dette på plass. Denne loven vil være et viktig verktøy i samarbeidet med å hindre grenseoverskridende kriminalitet, og den vil styrke politisamarbeidet mellom medlemslandene i Schengen. Det innføres enkelte nye funksjoner i SIS. Det vesentlige i denne sammenhengen er at det gis mulighet til å registrere fotografier og fingeravtrykk. Det åpnes videre for muligheten til å kunne koble forskjellige meldinger, slik at myndighetene blir oppmerksom på at det finnes flere meldinger på en person. Det er også mulig å registrere en kopi av en europeisk arrestordre i SIS II, og endelig kan det nevnes at etablering av SIS II skjer innenfor de personvernmessige rammer som gjelder for systemet i dag. Selv om ikke revidert nasjonalbudsjett er vedtatt, er det positivt at Regjeringen foreslår å bevilge 12,9 mill. kr til SIS II på grunn av sentrale forsinkelser i SIS II, som også påfører Norge merkostnader. Det er en samlet komite som viser til høringsuttalelsen fra Toll- og avgiftsdirektoratet. De fleste tollmyndighetene i de øvrige Schengen-landene har i dag direkte tilgang til SIS. Tollmyndighetene spiller en viktig rolle i forbindelse med grensekontroll av personer og gjenstander, og med en slik direkte tilgang vil tollmyndighetene kunne varsle politiet eller stanse objekter for kontroll før de forsvinner ut av landet. Fremskrittspartiet stusser litt over svaret fra statsråden når det gjelder dette spørsmålet. Han har ingen innvendinger mot at slik tilgang kan gis, og han mener det mer er et praktisk og formelt spørsmål. For mindretallet i komiteen er det viktig at vi så fort som mulig får på plass tiltak som kan hindre grenseoverskridende kriminalitet, og vi ser ikke noe behov for å sende dette ut på ny høring. Derfor vil jeg til slutt fremme mindretallsforslaget, fra Fremskrittspartiet og Høyre, som allerede i dag kan gi toll- og avgiftsmyndighetene tilgang til SIS-systemet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Med fare for å skryte for mye av Regjeringen i dag, vil jeg bare si at Fremskrittspartiet støtter dette lovforslaget også. Vi mener dette er et skritt i riktig retning for effektiv bekjempelse av grenseoverskridende kriminalitet. Det viser seg at grenseoverskridende og organisert kriminalitet bare øker. Derfor er vi glad for at vi nå får dette lovforslaget som vil føre til et nytt og mer effektivt system for utlevering av lovbrytere til straffeforfølging og straffefullbyrding mellom de nordiske landene. Fremskrittspartiet registrerer imidlertid at man nå i all hovedsak avskaffer muligheten til å nekte overlevering når det gjelder forbrytelser som ikke er straffbare i den iverksettende stat. Selv om det i denne saken er tilnærmet lik lovgivning i de nordiske landene, reiser det et prinsipielt spørsmål som det for Fremskrittspartiet er viktig å peke på. Selv om dobbel straffbarhet nærmest blir opphevet i loven, er det likevel slik, i henhold til konvensjonens artikkel 5, at et land kan avslå å fullbyrde en nordisk arrestordre dersom en handling er begått på dette lands territorium og forholdet ikke utgjør en lovovertredelse i dette landet. Fremskrittspartiet synes virkningen av artikkel 5 har vært veldig lite drøftet i lovforslaget. Flertallet i komiteen viser i sine merknader til artikkel 4 nr. 3 i forhold til de enkelte avslagsgrunner, men unngår å vise til at artikkel 5 også kan bli gjeldende. Fremskrittspartiets syn er at Norge på prinsipielt grunnlag ikke bør kreve en nordmann utlevert og eventuelt straffeforfulgt, såfremt vedkommende ikke har begått en lovovertredelse etter det respektive lands lovgivning. Fremskrittspartiet har derfor fremmet et forslag om at påtalemyndighetene ikke skal kunne kreve noen utlevert for en handling begått i et annet nordisk land hvis det ikke utgjør en lovovertredelse i det landet. Jeg vil derfor fremme mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiet i innstillingen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
I artikkel 5, som gjelder enkelte avslagsgrunner, står det helt klart at en arrestordre kan avslås dersom forholdet er begått på den iverksettende stats territorium og forholdet ikke utgjør en lovovertredelse der. Mitt spørsmål til statsråden gjelder § 17, som justisministeren har foreslått i saken: Ser ikke justisministeren at artikkel 5 i grunnen kan virke mot sin hensikt i forhold til § 17, som er foreslått?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Det var representanten Akhtar Chaudhry som fikk meg til å ta ordet en gang til i denne saken. Den saken vi behandler i dag, gjelder pågripelse og overlevering mellom de nordiske stater. Som flere talere har sagt, er det nordiske rettssystemet preget av relativt stor rettsenhet. Det eneste problemet som kommer opp i de nordiske landene, gjelder den seksuelle lavalder. For Fremskrittspartiet er dette et prinsipielt spørsmål. Hvis en nordmann reiser til f.eks. Danmark og har sex med en 15-åring, skal han da kreves utlevert? Så vil jeg minne representanten Chaudhry om at vi i dag har et lovverk med tanke på det han tar opp - straffeloven § 12 første ledd nr. 3, som Fremskrittspartiet støtter fullt og helt opp om. Der er det ramset opp en masse handlinger som er straffbart for en nordmann å gjøre i utlandet. Jeg vil bare si at meg bekjent er det forbudt med kjønnslemlestelse i de fleste land i verden. Så den problemstillingen kommer ikke opp der. Men så må jeg jo si når det gjelder den rørende bekymring som Akhtar Chaudhry har for dette: Jeg kan ikke se at han har foreslått at vi skal heve den seksuelle lavalderen - Danmark har en seksuell lavalder på 15 år, mens Norge har 16 år - hvis han er så bekymret for dette.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Jeg er på Regjeringas vegne veldig glad for at Stortinget slutter opp om de endringene som skal gjøres i forhold til Schengen Information System. Det er et avgjørende verktøy for norsk politi for å oppklare kriminalitet og for å bistå med informasjon overfor andre europeiske land. Det er ikke til å legge skjul på at nettopp utviklingen av denne generasjon register har vært en sentral debatt for norsk deltakelse i Brussel og i Luxemburg når det gjelder Schengen-samarbeidet. Det har også vært en sentral debatt inntil nylig om ikrafttredelsen av dette. Vi har nå en mellomløsning i forhold til Schengen informasjonssystem som gjør sitt til at de nye medlemslandene er innenfor systemet. Men det er altså ambisjonen til Schengen-partene å få dette nye systemet opp å gå i løpet av høsten 2009. Slik sett har det vært en viktig prosess, hvor også Norge har hatt aktiv deltakelse i utformingen av de nye reglene - vi hadde bl.a. formannskapet i den perioden da dette ble vedtatt i det vi kaller «Mixed Committee ». Jeg sier dette fordi dette legger vi mye vinn på skal bli et enda mer effektivt virkemiddel med hensyn til å kunne ta tak i den omseggripende kriminaliteten som vi ser er organisert internasjonalt. Derfor er jeg glad for den brede enigheten det er rundt et slikt forslag. Det er også riktig at det ikke er særlig uenighet om forslaget om at tolletaten, Toll- og avgiftsdirektoratet - tollmyndighetene - skal ha direkte adgang til dette registret. Regjeringa mener likevel at det er riktig at dette forslaget sendes ut på en høring. Vi vet at mange aktører ute i samfunnet er opptatt av personvernmessige spørsmål, og dette temaet, at nettopp adgangen til denne typen registre, som - prisverdig nok - stadig reises her i Stortinget, skal man vurdere nøye før man går inn i det. Og jeg syns også det er riktig at alle interesser blir hørt med hensyn til en utvidelse av hvem som skal ha adgang til registret. Det er bakgrunnen for at jeg mener at det nå er riktig å utferdige et høringsnotat. Det er snart ferdig utarbeidet fra Justisdepartementets side og vil gå ut på en alminnelig høring. Så vil vi måtte ta stilling til dette spørsmålet ved en senere anledning - etter at vi har hørt høringsinstansene - med tanke på de innvendinger som de eventuelt måtte ha. Men det reises viktige personvernmessige spørsmål som jeg syns man ikke skal hoppe bukk over ved å vedta i Stortinget adgang til denne type registre, slik det er foreslått fra Fremskrittspartiets - og mindretallets - side. Det er bakgrunnen for at vi ønsker å ha en normal høringsprosess her.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Nei, det ser jeg ikke. Det er her jeg tror at Fremskrittspartiet forstår avtalen feil, for det er faktisk slik at det utleverende landet har en mulighet til å avslå utlevering når det ikke er straffbarhet for forholdet i det landet man utleverer fra. Fremskrittspartiets forslag oppfatter jeg slik at man ønsker å avskjære muligheten for at norsk politi skal kunne kreve utlevering i tilfeller hvor det er begått straffbare handlinger av nordmenn i utlandet. Det er en ganske annen problemstilling, en mulighet som jeg ikke forstår hvorfor vi skal avskrive. Det er jo tross alt bare en mulig hjemmel som norsk politi måtte ha, og som kan være god å ha. Når det gjelder Norden, må jeg si, som representanten Dørum, Chaudhry og andre har pekt på, at vi har så like lover og regler, en stor grad av rettsenhet, at det sjelden vil kunne problematiseres noe prinsipielt når det gjelder spørsmålet om dobbelt straffbarhet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Ambisjonsnivået er ikke senket. Som jeg sa i mitt innlegg, er det slik at den kontraheringsplikten man ser for seg i forsikring, innebærer at man skal ha saklig grunn ved forsikringsnektelse. Det er et enkelt prinsipp og, som jeg sa, også vanskelig å etterleve. Jeg mener at dette forslaget nettopp bringer inn det som har vært mitt eget partis ambisjon, både da vi var i opposisjon, og nå når vi er i regjering: Man skal stille et helt krystallklart krav til forsikringsnektelse - den skal være saklig begrunnet. Vi går endog lenger i å komme med betydelige regelendringer bl.a. når det gjelder hvor gammelt det medisinske grunnlaget skal være for å kunne bruke det i forsikringsforhold, og ikke minst det at man stiller krav til skriftlig begrunnelse.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Nå gikk taletiden ut for meg under hovedinnlegget mitt, så jeg kom i skade for ikke å svare på de spørsmål som representanten Dahl reiste. Jeg benytter anledning nå i tilknytning til en replikk. Det at man ikke går inn i noe institusjonelt arbeid når det gjelder spørsmålet om hva man gjør i banknæringen, hva man gjør i finansnæringen, at man ikke legger opp et evalueringsløp, betyr ikke at vi ikke kommer til å ha stort fokus på hvordan denne loven blir håndtert i framtida, så alle de anmodninger som har kommet fra representanten Dahl, syns jeg er relevante for å vurdere hvordan denne loven vil fungere framover. Jeg kan slettes ikke utelukke at det vil være nødvendig å komme tilbake til Stortinget med eventuelle nye endringer. Det sier jeg fordi vi mener at det er viktig å ha et blikk på dette feltet. Vi vet at forsikring betyr stadig mer og mer for enkeltmennesker, for deres trygghet og velferd. Jeg håper at det offentlige velferdsapparatet skal ta seg av det basale. Men det er noen områder der vi er helt avhengige av forsikring, og derfor skal dette følges nøye.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Mange av de sakene om ekstraordinære og ordinære erstatningsoppgjør som har vært gjenstand for debatt i den senere tid i Norge, har gjort dypt inntrykk på de fleste av oss. La det ikke herske noen som helst tvil om det! Det har innebåret at man bl.a. har fått kommunale oppgjør, også for den gruppen vi diskuterer her. Det har innebåret at man har fått utvidet billighetserstatningsordningen, som Stortinget initierer og i stor grad fatter beslutninger om for mange grupper. Så er det det siste sporet, som vi diskuterer her. Det er de rene erstatningskravene som reises mot det offentlige, der vi har hatt en lang og vedvarende diskusjon om spørsmålet om foreldelse. Jeg har i mitt brev til komiteen pekt på nettopp de forhold som staten legger til grunn ved håndtering av konkrete erstatningssaker. Man jobber helt klart ut fra det forsiktighetsprinsipp som jeg mener har nedfelt seg bl.a. i Stortingets håndtering av disse sakene. Forsiktighetslinjen for påberopelse av foreldelse er, som flere har vært inne på, blitt vist til ved flere anledninger, sist i Innst. S. nr. 186 for 2006-2007 ved behandlingen av et representantforslag, Dokument nr. 8:35 for 2006-2007, der justiskomiteens flertall gav uttrykk for at det ikke var behov for å endre foreldelsesloven § 9. Komiteen sa bl.a.: «Flertallet legger vekt på justisministerens kommentar om at staten etter hans inntrykk i praksis følger den «forsiktighetslinjen » som ble skissert i forannevnte komitéinnstilling Innst. O. nr. 18(1995-96) (1995-96) Jeg sier dette fordi man her påpeker en forsiktighetslinje - ingen absolutter slik det ligger i lovforslaget - som gjør sitt til at staten ved hver anledning må vurdere det individuelt. Dette er bakgrunnen for at vi mener det ikke er riktig - slik jeg også forstår flertallet nå - å foreta noen endring av foreldelsesloven slik som det påberopes i forslaget her. Da vil det dukke opp flere utfordringer for oss, flere grupper som ønsker å komme inn under denne loven om foreldelse, og som vi mener ikke er hensiktsmessig i forhold til de hensyn som reglene om foreldelse faktisk skal ivareta. Siden dette er en sak som i veldig stor grad er reist ut fra en konkret sak som vi vanskelig kan gå inn i - den er til behandling i rettsapparatet - må dette bli mine kommentarer til lovforslaget som nå ligger på bordet om å endre foreldelsesloven.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Det framgår helt tydelig i det jeg nå sa i sted fra talerstolen, men også av de merknader som er gjort av flertallet, hva man legger til grunn, og hva man legger i den forsiktighetslinje som staten praktiserer. Jeg har bl.a. vist til Innst. S. nr. 186 for 2006-2007, som helt klart viser til denne forsiktighetslinjen - ingen absolutter, men det er en tydelig forsiktighetslinje. Med respekt for også alle de andre som søker erstatning for tapt barndom, men også for traumer som er påført i voksenlivet, er det slik at mange av de hensyn som gjør seg gjeldende når man skal vurdere regelsettet som omgir disse, vil bl.a. være hva slags erstatningsoppgjør man har fått gjennom billighetserstatning, gjennom kommunale erstatninger. Så dette er et felt som jeg mener i stor grad også utvikler seg. Men Regjeringas linje i spørsmålet om foreldelse er en klar forsiktighetslinje, som jeg mener staten følger.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Mitt svar er det samme. Det er altså en forsiktighetslinje i vurderingen av om man skal påberope seg foreldelse i disse sakene. Hvis representanten Sortevik hadde tatt seg tid til å gå igjennom sakskompleksene - både lokalt, når det gjelder billighetserstatning, og også når det gjelder saksanlegg mot staten - ville han ha sett at denne forsiktighetslinje blir fulgt. Det forhindrer ikke at vi kan komme i situasjoner hvor foreldelse blir påberopt, og jeg finner det ganske vanskelig, og også rimelig spesielt, å måtte gå inn og vurdere her i Stortinget enkeltsaker som er til behandling i domstolene. Det vil jeg vike bort fra. Jeg mener det heller ikke er det rette forum å ta det i.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Jeg mener at det man har skissert særlig i den siste flertallsmerknaden fra justiskomiteen, og som jeg har vist til, er det sentrale i spørsmålet om staten skal påberope seg foreldelse. Der blir det vist til en forsiktighetslinje, som jeg har presisert flere ganger, som ikke betyr at man går så langt som det lovforslaget i dag legger opp til, hvor man skal sette en absolutt bom for å kunne påberope seg foreldelse. Så finner jeg også grunn til å peke på at i disse sakene, som i alle de andre erstatningssakene som har vært gjenstand for vurdering lokalt og i billighetserstatningsutvalgene, er det jo ikke slik at man står uten erstatning. Mange av disse sakene har faktisk fått sin løsning gjennom de lokale oppgjørene og gjennom det oppgjøret som man får i billighetserstatningsutvalgene. Det vil etter min mening bære galt av sted hvis vi nå skulle begynne å plukke ut én gruppe og trekke dem inn i foreldelsesloven. Det mener jeg er en god grunn for å gjøre som flertallet gjør i denne saken.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Dette er muligens ikke dagens, eller kveldens, viktigste sak, men likevel. Hovedbudskapet er at man foreslår endringer i mortifikasjonsloven slik at mortifikasjonssaker etter denne loven som hører innunder norske domstoler, skal reises for Brønnøy tingrett. Regjeringen har lagt fram et forslag som Stortinget enstemmig slutter seg til. I så måte kan statsråden være fornøyd med en vel utført jobb. Jeg går ut fra at de som er aller mest fornøyd i dag, er de ansatte i Brønnøy tingrett. Dermed anbefaler jeg innstillingen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
La meg på lik linje med saksordføreren gi honnør til statsråden for et balansert produkt. Det står muligens litt i kontrast til enkelte uttalelser fra forrige periode fra daværende medlem av justiskomiteen, men det får vi legge til side. Resultatet er bra, resultatet er balansert, og man har her evnet å få med seg hensynet til dem som ønsker en forsikring og det ansvaret som selskapene skal ta. Det må være en slik balanse. Hvis man gikk kun en vei, ville man fått en ubalanse, og det ville på en måte vært urimelig i forhold til den ene parten. Det man gjør nå med at man åpner for at det skal kunne gis avslag dersom en kunde føler seg urettmessig behandlet, er bra, og det er selvfølgelig en forbrukerstyrking som jeg går ut fra at alle synes er fornuftig. Samtidig er det også slik at når et selskap skal ta en risiko, må det ha en adgang til å gjøre en vurdering opp mot det ansvaret det skal påta seg, og det må være en balanse mellom to parter. Det synes jeg man har fått til, og man har påpekt de forhold som skal hensyntas. I så måte er dette et godt produkt. Likeledes påpekte saksordføreren dette med en tydeliggjøring av forventningene, ikke minst til selskapene. Det tror jeg i det lange løp vil være bra. Det vil også frata forsikringsselskapene, i den grad det er behov for det, en adgang til å fortolke seg ut av loven og ut av lovverket. I så måte er dette utvilsomt et skritt i rett retning, og jeg forutsetter at forsikringstakerne generelt sett vil være veldig positivt innstilt til det som en stort sett samlet justiskomite stiller seg bak.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Jeg skal gjøre det enkelt og greit. Jeg er bare interessert i å høre: Hva er grunnlaget for at statsråden har senket sitt ambisjonsnivå fra å sitte i opposisjon til å bli en ansvarlig statsråd?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Politikk handler ofte og i stor grad om respekt, eller mangel på respekt. Denne saken er for meg et dårlig eksempel på respekt. Det er altså sånn at Stortinget har vært tydelig i forhold til å legge føringer på hvordan man skal håndtere dette, men man ser det motsatte. Så registrerer jeg at representanten Chaudhry fra SV forfekter at dette er tatt vare på - man skal ordne opp i det. Samtidig springer han nå, med respekt å melde, fra ansvaret sitt og gjemmer seg bak en statsråd som er så utydelig at - ja, jeg bør kanskje ikke bruke noe begrep som jeg får påtale for, så jeg skal la det være. Men det er skuffende, for å si det mildt. Det paradoksale er at folk utenfor denne salen har tillit til at de blir tatt vare på av de systemene som vi er ansvarlige for når noe galt skjer. Og så opplever de faktisk i etterkant at den verste motstanderen de har, er staten og statens apparat. Det som er et virkemiddel og et verktøy for å ta vare på befolkningen, er utvilsomt det verste man kan bli utsatt for i noen sammenhenger. Vi har en stor sak gående nå om dykkerne som la grunnlaget for den velstanden vi diskuterer her ganske ofte. Mange av dem ofret liv og helse for å være med og starte det norske oljeeventyret. De føler seg dårlig behandlet, så dårlig behandlet at de faktisk går til søksmål mot staten. Det er mulig at jeg tar feil, men det forteller noe om hvordan andre oppfatter staten og statens rolle. Det er - på nytt igjen - mulig at jeg er naiv, men jeg hadde en tro på at staten skulle være en medspiller og ikke en motspiller. Jeg synes det blir dobbelt ille når staten er den som deler ut de røde kortene. Vi diskuterer av og til i denne salen menneskesyn, vi diskuterer holdninger. Da er det vel sånn at kanskje flere i denne salen burde se seg selv i speilet og tenke over: Gjør jeg det rette i dag ut fra det som jeg opplever som mellommenneskelig, eller gjør jeg det fordi det er politisk forventet av meg? Representanten Sortevik brukte ordet «skammelig ». Som nordlending kunne jeg kanskje ha sluppet unna med noe verre, men jeg skal ikke utfordre skjebnen heller, president, så jeg skal la det være. Men Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre har sagt at de ikke er ferdig med saken. Arne Sortevik har sagt at vi ikke er ferdig med saken. De eneste som er ferdig med saken, er altså Regjeringen. Eller er det ikke sånn, representanten Chaudhry, at man er ferdig med saken? Og i så fall hadde det jo vært interessant om du tydeliggjorde hva du forventer at Regjeringen faktisk skal gjøre, og ikke bare gjemmer deg bak svaret fra statsråden. Det er for tynt, og det er for dårlig.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-11:
Jeg skal ikke holde noe langt innlegg. Jeg har kun et spørsmål til Fremskrittspartiet, som ved en anledning bør svare. Nå snakker vi om Norden, og jeg gir Fremskrittspartiet derfor muligheten til å forklare det prinsippet som de nå framførte - nemlig at dersom en norsk borger i et annet nordisk land begår en forbrytelse som er straffbar i Norge, skal vi ikke kreve vedkommende hjem. Mitt spørsmål er om dette bare gjelder Norden, eller er dette et universelt prinsipp for Fremskrittspartiet? Hvis dette gjelder Norden, kan vi faktisk leve med det, for vi har - som forrige taler var innom - et felles verdigrunnlag i Norden. Omtrent alt som er straffbart hos oss, er straffbart i andre nordiske land. Men så finnes det andre land hvor det som er straffbart hos oss, ikke er straffbart der. For eksempel kjønnslemlestelse, som Fremskrittspartiet er veldig opptatt av - og det er vi også - er ikke straffbart andre steder i verden, men det er straffbart hos oss. Da er spørsmålet: Hvis en norsk statsborger begår denne handlingen andre steder i verden, vil Fremskrittspartiet da gå med på å kreve vedkommende hjem for å straffeforfølges her hjemme? Jeg er ute etter å høre om dette prinsippet er universelt eller bare gjelder Norden.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-11:
Jeg har respekt for representanten Woldseths engasjement i saken og for ofrene. Det er meget prisverdig, og representanten Woldseth vet utmerket godt at SV deler hennes syn og opplevelse fullt ut. SV står fortsatt ved merknadene fra familiekomiteen og alle våre uttalelser i denne salen og utenfor denne salen. Vi ønsker å jobbe for at ofrene skal få sin rettferd og oppreisning, og det snarest mulig. Vi har full tiltro til Regjeringen og har ingen grunn til å tvile på - ikke minst etter justisministerens forsikringer i hans brev og i salen i dag - at Stortingets klare instruksjoner og intensjoner skal respekteres av Regjeringen.
André Oktay Dahl (Høyre), 2008-06-11:
Det er mulig jeg er litt i seiersrus etter felles ekteskapslov fortsatt og ikke fikk med meg alt det statsråden sa. Men jeg skal bare sjekke det ut, slik at jeg er helt sikker på at jeg har fått svar på spørsmålet jeg stilte. Når det gjelder de strukturelle endringene vi ser i finansnæringen, har regjeringspartiene i komiteen avvist at man vil la Banklovkommisjonen vurdere dette i forhold til at man kan omgå bruk av betalingsanmerkninger som avslagsgrunn. Det er greit nok. Banklovkommisjonen var da kanskje ikke rette sted, ifølge regjeringspartiene. Men vil statsråden på noen annen måte vurdere de strukturelle endringene i finansnæringen for å sjekke ut at betalingsanmerkninger ikke indirekte brukes som avslagsgrunn, ved at man har totalpakker osv., som Høyre og Fremskrittspartiet har vært bekymret for i sine merknader, på bakgrunn av innspill fra f.eks. Forbrukerrådet?
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Aller først vil jeg på vegne av en samlet komite få gi honnør til Regjeringen for den raske behandlingen av denne saken. Saken må ses i sammenheng med det Odelstinget vedtok før jul i fjor i forbindelse med DNA-reformen. I den lovsaken vi da behandlet, var det en enstemmig justiskomite som bad Regjeringen om å komme tilbake til Odelstinget med et eventuelt lovendringsforslag, slik at vi kunne få på plass et etterforskningsregister. Vi hadde debatten om etterforskningsregisteret og DNA-reformen den gangen, så jeg skal ikke bruke mye tid på det nå. Jeg vil bare påpeke et par momenter når det gjelder etterforskningsregisteret. For det første er det slik at opprettelsen av etterforskningsregisteret vil fullføre den påbegynte DNA-reformen. Jeg tror nok at det er en samlet komite som ser fram til å se resultater av den DNA-satsingen vi nå har startet. Det andre momentet jeg vil peke på, er at opprettelsen av etterforskningsregisteret ikke vil påføre politietaten ekstra kostnader, fordi det ikke vil bli tatt flere DNA-analyser eller -prøver som følge av dette registeret. Det kan i disse tider være riktig å gjøre et poeng av det fra denne talerstol når det gjelder nye reformer. Det aller siste momentet jeg vil trekke fram, er at dette også vil styrke personvernet, fordi vi får bedre og klarere regler rundt sletting av DNA-profiler. Med det vil jeg anbefale Odelstinget å støtte det framlagte forslaget fra justiskomiteen.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Tidligere statsråd Ramin-Osmundsen sa da vi hadde denne interpellasjonen, at en merknad i Stortinget ikke betydde noen ting. Det er med bakgrunn i det vi nå fremmer et lovendringsforslag. Det er faktisk det som må til, sa daværende statsråd Ramin-Osmundsen. Men jeg vil gjerne spørre statsråden: Hva mente statsrådens parti i juni 2005? Det er tre år siden. Da gikk altså et enstemmig storting inn for å støtte merknaden om at man «føreset at forelding ikkje vert gjort gjeldande i saker som omhandlar denne gruppa ». Da snakker vi kun om gruppen barnehjemsbarn og barn i spesialskoler fra 1945 til 1980. Mente de noe annet da enn de gjør i dag? Nå vegrer jo statsråden seg, til tross for en merknad som statsrådens parti var med på, om at man forutsatte at foreldelse ikke ble gjort gjeldende.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Først til SV: Det var godt å høre at dere står ved det dere har sagt. Jeg skulle dermed også ønske at dere kunne støtte vårt forslag i denne saken, særlig fordi det er en statsråd som har fortalt oss at en merknad ikke betyr noe, og at vi på bakgrunn av det har utferdiget et lovendringsforslag. Men dessverre ser det ikke ut som om noen vil støtte det heller. Statsråden sa til representanten Sortevik at han burde ha lest det lokale underlagsmaterialet, og også for det som har foregått på det nasjonale plan. Da må jeg fortelle og opplyse statsråden om at det er takket være representanten Sortevik at disse sakene overhodet kom opp - første gang i Bergen og siden over det ganske land. Uten den innsatsen han gjorde, hadde dette bare vært en stille skamplett på det nasjonale fargekartet. Representantene fra Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti sier at de er ikke ferdig med saken. Nei. Det er forferdelig trist at vi ikke kan få støtte for vårt forslag om en lovendring i dag. I juni 2005 mente vi at vi var ferdig med saken. Det har gått tre år. Arbeiderpartiet står ikke lenger ved det de sa i 2005, altså for tre år siden. Og hvorfor ville vi være ferdig med saken i 2005? Hvorfor fremmet vi ikke noe forslag da? Fordi det var svært mange av disse menneskene som satt på galleriet, som fikk revet opp igjen såre minner som var vonde og traumatiske, og som ingen hadde hørt dem fortelle om før. Vi skulle så gjerne vært ferdig med saken i juni 2005. Derfor er det forferdelig trist. Jeg har i likhet med representanten Sortevik fulgt disse sakene fra Bergen og over til staten. Vi har møtt overgrep på overgrep på overgrep. De får ikke billighetserstatning første gangen, de må søke på nytt fordi de fikk avslag fordi premissene ikke var lagt til grunn. Så går det nok et år - nok et overgrep og nok et overgrep. Skal det aldri bli slutt på disse menneskenes lidelse?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-06-11:
Sakens ordfører har på en grei måte gjort rede for innholdet i saken. Høyre støtter flertallet, som mener det ikke er hensiktsmessig å ta inn en spesiell henvisning til en spesiell gruppe i en generell lov. Det som imidlertid gjør denne saken svært vanskelig og spesiell, er at den er reist på bakgrunn av at staten nå har påberopt seg foreldelse på et saksområde som ved flere anledninger har vært gjenstand for debatt i Stortinget, og der Stortinget senest i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 24 for 2004-2005 enstemmig - jeg gjentar enstemmig - har sluttet seg til merknader om at foreldelsesfristen skulle settes til side i saker som angikk barn i barnehjem og spesialskoler. Dette innebærer faktisk at dagens justisminister, som medlem av det forrige Stortinget, har vært enig i at staten ikke skulle påberope seg foreldelse i denne typen saker. Statsråden bør derfor svare på om han fortsatt står ved sitt tidligere standpunkt, og hva han i så fall vil foreta seg nå for å rette opp det faktum at staten har påberopt seg foreldelse i en barnehjemssak. Siden saken ikke er ferdig i rettsapparatet, er det ennå ikke for sent å gi statens advokater nye direktiver i tråd med Stortingets vilje. Historien om den norske velferdsstaten har enkelte mørke, dystre kapitler. Omsorgssvikt og overgrep mot barn i barnehjem og spesialskoler er dessverre et slikt kapittel. Derfor er det viktig at storsamfunnet nå trår rett og ikke begår ny urett mot barnehjemsbarn som mener seg berettiget til erstatning fra staten, ved å nekte erstatningssaker realitetsbehandling. Framfor å gå lovveien inviterer Høyre Stortinget til å gjenta sitt tidligere standpunkt. Jeg tar herved opp forslag nr. 2 på vegne av Høyre. Det er mitt håp at et samlet storting i dag kan være med på denne klare anmodningen til Regjeringen om å sørge for at staten ikke påberoper seg foreldelse i saker som omhandler erstatning til barn i barnehjem og spesialskoler i perioden 1945-1980. Det må altså ikke bli slik at staten i denne type foreldelsessaker opptrer på en annen måte og mindre imøtekommende enn kommuner som har opplevd å få slike erstatningskrav rettet mot seg.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-06-11:
Da jeg hørte saksordføreren nå, lurte jeg på om det var det samme innlegget fra statsråden og det samme replikkordskiftet som vi hadde sittet her og hørt for kort tid siden. Jeg vil si at det er all grunn til tvil om hvorvidt statsråden vil følge opp det som har vært et samlet stortings uttrykte vilje i denne type saker. Jeg opplever en statsråd som rygger tilbake, og jeg opplever en statsråd som er særdeles uklar om hvordan han vil håndtere denne type saker. Fra Høyres side har vi lagt inn et forslag som skulle gi statsråden en mulighet til å bekrefte det Stortinget tidligere har sagt om denne type saker. Stortinget har gitt denne type saker en spesiell behandling fordi man mener sakene er av en så spesiell karakter. Den sjansen til faktisk å bekrefte at dette er en vilje fra Stortinget som han ville følge opp, har statsråden her til de grader misbrukt. Da vil jeg på vegne av Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre bare varsle at vi vil komme tilbake til dette spørsmålet på en annen måte. Vi kommer selvfølgelig til å stemme for det forslaget som ligger i salen her i dag. Vi går ikke inn for å endre loven, for det ser vi som uhensiktsmessig, men vi anser oss ikke ferdig med dette spørsmålet, med det negative svaret som statsråden her i dag har gitt.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Dette høres jo ut til å være en forsiktighetslinje for at staten ikke skal komme til å måtte utmåle erstatning - man vil unngå en saklig prøving av erstatningsansvaret. Stortinget hadde i går til behandling en sak som ikke er ulik denne, nemlig krigspensjon til barn som opplevde bombingen under krigen på Holen skole. Da var det stort engasjement fra alle partier. Det var en statsråd her i går som skriftlig har klargjort for Stortinget at han vil endre praksis. Nå har det kommet oppfordring fra flere partier her. Jeg gjentar den: Vil statsråden i denne saken klargjøre og bekrefte at man vil endre praksis for barnehjemsbarn - og det er mange av dem, som det fremgår av NOU 2004: 23 - slik at de får prøvd sakene sine og ikke blir avfeiet med foreldelse?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Dette er kort oppsummert skammelig, skammelig og skammelig! Når ingen av de øvrige partiene støtter vårt forslag om lovendring, er det skammelig. Når ingen av de andre partiene gjør noe som helst med loven for å rette opp denne urimeligheten overfor de barnehjemsbarna som i offentlig omsorg har vært utsatt for grove overgrep, er det skammelig, og jeg kan vanskelig konkludere på noen annen måte enn at statsråden snakker seg bort fra sakens kjerne. Sakens kjerne er at staten påberoper seg foreldelse. Det er ikke slik at dette forslaget er fremmet for å fremme en konkret sak fra en konkret saksøker. Men det er vel en av de få, kanskje den eneste, som er kommet fra de mange barnehjemsbarna denne NOU-en dreier seg om. For å være litt personlig, som jeg har vært i denne saksbehandlingen ved tidligere høve, har jeg faktisk fulgt barnehjemssaken fra før det ble en NOU, og før det ble en nasjonal skandale - ja, jeg vil kalle det det. Det begynte dessverre i Bergen, og det var der det ble rullet opp. Det er helt riktig som statsråden sier: Noen av dem som har lidd overlast, har fått billighetserstatning, men det er ikke det dette dreier seg om. Som en samlet familiekomite tidligere har påpekt, skal det at man har fått utmålt billighetserstatning, ikke være til hinder for at man får sin egen sak prøvet. Én slik sak er under prøving. Den har vært prøvd to ganger, og staten påberoper seg foreldelse. Lagmannsrettens bemerkninger står å lese i innstillingen: «Lagmannsretten vil likevel bemerke at den ikke deler statens syn på at det ikke kan være grunnlag for erstatningsansvar for staten som tilsynsmyndighet. » Jeg skal nøye meg med det. Jeg kan igjen ikke unngå å knytte linjen tilbake til i går, riktignok ved stortingsbehandling og ikke odelstingsbehandling. Det var et stort engasjement i går for at noen etter 60 år kanskje skal få en oppreisning og en slags erstatning gjennom krigspensjon. De det gjelder i denne saken, er mange, jeg gjentar det. NOU-en om barnehjemsbarna i Norge og deres skammelige behandling har vist at det er mange. De det gjelder i dag, får dessverre ikke samme oppmerksomhet og samme engasjement. Vi to forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet har forsøkt mange ulike løsninger. Vi har sist hatt en interpellasjon og fått klar beskjed om at en komitemerknad fra en stortingskomite ikke betyr noe som helst når det gjelder utmåling av erstatning og behandling av erstatningssaker. Derfor har vi valgt å gå veien om et lovendringsforslag, og jeg håper at flere vil støtte oss i det synet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Fremskrittspartiet anser seg heller ikke ferdig med saken. Jeg tror heller ikke verken Stortinget eller for så vidt det norske storsamfunnet vil være ferdig med saken. Denne saken, som er en prøvesak, og som det er referert til i representantforslaget, kommer til å fortsette. Jeg går ut fra at de som deltar i denne debatten, er klar over at det blir anket til Høyesterett. Jeg går ut fra de som deltar i denne debatten, går ut fra at denne prøvesaken fra en av dem som går i spissen av de altfor mange barnehjemsbarna i Norge som dessverre har lidd overlast under offentlig tilsyn, kommer til å gå videre, utenfor det norske rettssystemet om nødvendig. Så dette kommer til å bli en sak som ender i Den europeiske menneskerettighetsdomstol. Det kommer til å bli en skamplett, igjen, på norsk rettsvesen og norsk lovverk. Det er beklagelig - det er kanskje et feil parlamentarisk uttrykk - det er i alle fall underlig å høre en statsråd som overhodet ikke vil være forsiktig, slik at det gagner dem det gjelder. La meg understreke at det gjelder langt mer enn denne ene personen i den ene saken. Men det er ofte slik at noen må gå foran, og i denne gruppen med mange som har fått ødelagt sin barndom under offentlig tilsyn, er det noen som har klart å reise seg og mønstre styrke til å gå foran med et ønske på vegne av mange, nemlig å få sin sak individuelt prøvd for retten. Jeg tror at det har lite med utmåling av pengeerstatning å gjøre. Men derimot tror jeg at det er et brennende ønske etter å få gjennom en kjennelse i det norske rettsystemet, en kjennelse og en bekreftelse som faktisk også vil oppfattes som en unnskyldning til vedkommende for at man i det offentliges, i statens, omsorg har lidd grov overlast og grov urett og mistet sin barndom. Derfor er jeg ganske forundret over å møte den holdningen som statsråden her gir til beste, spesielt på bakgrunn av - jeg gjentar det for tredje gang - behandlingen av saken i Stortinget i går, hvor alle partier var samstemte i å rydde opp, hvor vi også møtte en statsråd som hadde satt seg grundig inn i saken, og som konstaterte skriftlig til komiteen under saksbehandlingen i går at det er grunnlag for å endre praksis. Forsiktigheten som denne statsråden i denne saken snakker så mye og så høyt om, er en forsiktighet som rammer den som alt er rammet av urett. Det er opprørende.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-05-08:
I Arbeiderpartiet er vi nå svært fornøyd med at pasientombudsordningen blir utvidet til også å gjelde brukere av kommunale helse- og sosialtjenester. Uten tvil tror vi det er rett - ut fra det vi nå vet - at så mange av de henvendelsene som kommer til pasientombudet, gjelder kommunehelsetjenesten, og at behovet synes å være økende. Vi har lyttet til de erfaringene som pasientombudene har pekt på. Erfaringen er at behovet for bistand er minst like stort innenfor kommunehelsetjenesten som innenfor spesialistheletjenesten, slik saksordfører også var inne på. Erfaringene viser at mange brukere, og stadig flere eldre, har kontakt med flere helsetilbud både i første- og andrelinjetjenesten, slik komiteen også har bemerket i sin innstilling. Det blir bra når det blir mulig å få hjelp på ett sted. Vi mener imidlertid at det er vanskelig å få et klart bilde av hvor stor økningen i henvendelsene vil bli når ordningen blir utvidet og bedre kjent i befolkningen. Denne utviklingen må følges nøye, bl.a. for å se hvor ressurskrevende dette arbeidet egentlig blir. Vi mener det er riktig at ordningen blir skikkelig evaluert etter to år, slik departementet har foreslått. Vi kjenner til at det både i Larvik og på Hamar har vært et prøveprosjekt over mange år med utvidet pasientombudsordning. Dette er noe kommunene på eget initiativ har ordnet. Tjenestene er kjøpt av fylkenes pasientombud. All innformasjon vi sitter inne med, viser at det har vært gode erfaringer med disse prosjektene, og at det må ses på som vellykket. At det har vært økt bruk av ordningen, viser også erfaringene fra disse kommunene. Jeg håper at erfaringene fra både Hamar og Larvik kan ses på som gode erfaringer som vi kan ta med i det videre arbeidet, når vi nå skal utvide denne ordningen. I Arbeiderpartiet er vi opptatt av at pasientombudsordningen skal representere god kvalitet og høy kompetanse. I tillegg er vi selvsagt opptatt av at denne ordningen skal være godt tilgjengelig for dem som måtte ha behov for bistand. I helsekomiteen er det synliggjort at det er ulike oppfatninger om hva den utvidede ordningen skal ha som navn. Vår oppfatning er at «pasientombud » er et godt og innarbeidet begrep. Det favner alle.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-05-08:
Ja, jeg tar opp forslag nr. 1 i innstillingen.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-05-08:
Det er jo eigentleg ei gladsak vi har på kartet her. Vi hadde ei gladsak for ein god halvtime sidan også, så vi har hatt to gladsaker innafor vårt område i løpet av ein time, og det synest eg er ganske bra. Det er òg ei gladsak for mange pasientar, og det er jo det det dreier seg om. Og det at vi så tydeleg fokuserer på dei i desse to sakene, synest eg er vel verdt å nemne spesielt. Vi i Venstre er iallfall veldig glade for at pasientombodsordninga no blir utvida til å gjelde dei kommunale helse- og sosialtenestene, og vi meiner det er på høg tid. Vi meiner ikkje at vi skal ha uendeleg mange ombod. Eg trur vi har omtrent det talet ombod som vi treng, og eg vil signalisere at eg trur det vil vere betre å inkorporere dei som representanten Sjøli spesielt var inne på, i staden for å ha endå fleire ombod. Det trur eg er den beste strategien. Eg skal komme litt tilbake til akkurat det forslaget, som Venstre også er med på. At vi no får helse- og sosialtenestene innunder ei pasientombodsordning, er jo viktig, også fordi vi då får ei fokusering på dei kommunale helse- og sosialtenestene. Det er eit anna fokus. Vi er på ein måte med på å auke den relative statusen, for å bruke det uttrykket, i forhold til spesialisthelsetenesta, og det trur eg også er viktig, ikkje minst i debatten elles om helsetenestene, der vi no snakkar om korleis vi skal løyse dette store ressursspørsmålet, kor vi skal satse mest ressursar, osv. Skal det vere på primærnivået, eller skal det vere på høgteknologinivået? Som nokon har sagt her, er det vel snakk om 110 000, så det er veldig mange, og det er eit kjempestort framsteg å få denne gruppa omfatta av denne ordninga. Som nemnt vil eg komme tilbake til det som representanten Sjøli spesielt var oppteken av. Venstre står saman med Høgre og Kristeleg Folkeparti når det gjeld forslag nr. 1 i innstillinga, om at økonomiske ytingar etter kapittel 5 i lov om sosiale tenester må bli omfatta av det nye pasient- og brukarombodet sitt arbeidsområde. Eg forstår at det ikkje får fleirtal i dag, men eg forstod det slik på representanten Skjælaaen at her er det iallfall noko på gang, og eg har som sagt signalisert kva Venstre meiner om det. Vi meiner altså at dei bør bli inkluderte, og at ein ikkje skal lage endå fleire ombod. Det er iallfall det som er vårt synspunkt akkurat no. Eg viser elles til fellesmerknaden som står i innstillinga frå Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre om denne problemstillinga. Eg konstaterer likevel at det er eit samla odelsting som står bak hovudsaka i denne innstillinga, nemleg ei utviding av pasientombodsordninga til også å gjelde, som nemnt, dei kommunale helse- og sosialtenestene. Det er trass alt det som er det aller viktigaste, sjølv om vi altså ikkje meiner at ho er heilt perfekt. Så gjenstår det berre å sjå korleis gjennomføringa blir. Eg reknar med at statsråden vil seie noko om det i sitt innlegg.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
På vegner av representantane Hans Olav Syversen, Åse Gunhild Woie Duesund og meg sjølv har eg æra og gleda av å fremja forslag om avvikling av formuesskatt på arbeidande kapital.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-06:
Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren. I Norge levde vi i mange år i den tro at alt var i den skjønneste orden i norsk skole. Så lenge vi kalte det en enhets- eller likhetsskole, utjevnet det nok sosiale forskjeller. Og så lenge vi brukte store ressurser på den, førte det nok også til bra læring og grunnleggende ferdigheter for elevene. Da debatten om kvaliteten i skolen for alvor skjøt fart, på begynnelsen av 2000-tallet, var det i stor grad fordi internasjonale undersøkelser viste oss at ikke alt var i orden i skolen. De undersøkelsene var det full åpenhet om. Åpenhet om både det som går bra og det som er utfordringene, er en forutsetning for å klare å gjøre ting bedre. Det ville være veldig merkelig hvis resultatene fra internasjonale undersøkelser hadde kommet i en lukket konvolutt til departementet, og så hadde resultatene blitt diskutert internt i departementet. Men til tross for at full åpenhet er nøkkelen til en bedre skole, har Regjeringa valgt den motsatte strategien: De har valgt å hemmeligholde offentlige resultater. Statsrådens parti, SV, er jo varm tilhenger av full åpenhet om alt av innsats i skolen, hvor mange elever det er pr. lærer, hvor mange pc-er det er, osv. Til og med er SV varm tilhenger av full åpenhet også på individnivå av skattelistene. Personlig er jeg mer opptatt av hva elevene lærer, enn av hva foreldrene deres tjener. Men det er altså ikke SV. Til tross for statsrådens motstand mot åpenhet om offentlige resultater hadde statsministeren i spørretimen forrige onsdag en annen tilnærming. På spørsmål fra Høyre begravet han i realiteten kunnskapsministerens argumentasjonsrekke mot åpenhet, og han sa bl.a. at det var bare å ringe, bruke offentlighetsloven og få tilgang til dataene. Da er mitt spørsmål: Vil statsråden gjøre som statsministeren og oppfordre foreldre, lokalaviser og andre til å ringe, bruke offentlighetsloven og få tilgang til dataene?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-06:
Det er heller ikke sånn at den forrige regjeringa la til rette offentlig for rangering av skoler. Men man ønsket full åpenhet om det som var offentlig informasjon. Jeg syns ikke statsråden svarer på det spørsmålet jeg stiller: Er det sånn at statsråden ønsker, på samme måte som statsministeren åpenbart gjorde forrige onsdag, å oppfordre lokalaviser og foreldre ved andre skoler enn der elevene går, til aktivt å bruke offentlighetsloven, oppsøke Utdanningsdirektoratet og få ut resultatene? Eller er det sånn at statsråden fortsatt ønsker å holde på den linjen som SV har hatt hittil, nemlig at det ikke skal være åpenhet om det som er offentlige resultater? Kunnskap i skolen forutsetter kunnskap om skolen. Det er ingenting i norsk skole som forbedres av at vi hemmeligholder mest mulig av det som er offentlig informasjon. Jeg utfordrer statsråden nok en gang til å svare på spørsmålet: Vil han følge statsministerens oppfordring om å bruke offentlighetsloven og få tilgang til dataene? Eller vil han holde på SVs linje om å ikke ha åpenhet om offentlig informasjon?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-06:
Som flere har vært inne på, relaterer dommen i EMD seg til faget som det var da det ble innført i 1997, og den innkjøringsperioden som fortsatte. Mange endringer har skjedd siden det. Blant annet har henvisningen i opplæringsloven til formålsparagrafen blitt tatt ut. Den ble tatt ut i 2005. Og ett av de punktene som EMD peker på i sin dom, er nettopp koblingen mellom kristen formålsparagraf og KRL-faget. Statsråden var inne på at det nå begynner å haste. Det var også noe representanten Dagrun Eriksen var inne på, at Regjeringa ser ut til å ha hastverk. Men er det nødvendig å ha slikt hastverk at man ikke har tid til å vente på Stortingets behandling av en ny formålsparagraf, som i stor grad kan rette opp mye av den kritikken som fortsatt er relevant, fra dommen fra EMD?