Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-10-17:
Jeg må også få slå fast at vi ikke skal blande sammen kampen mot terrorisme og Irak-spørsmålet. Når det gjelder Irak, er det spørsmål om å få gjennomført bindende FN-vedtak om å fjerne masseødeleggelsesvåpen, og det er et spørsmål som FNs sikkerhetsråd nå håndterer, og må stille klare og entydige og enstemmige krav til Irak om. Terror kan ikke aksepteres. Det er blitt sagt flere ganger fra denne talerstolen i dag. Det er en erkjennelse som deles av land som spenner fra Pakistan via Russland og EU til USA. Terror er det åpne, demokratiske, teknologiske samfunnets største trussel. Kampen mot terror er i dag en integrert definert del av norsk forsvarspolitikk. Terroristene som plasserte bombene på Bali, visste nøyaktig hva de gjorde. Alt var profesjonelt utført, fra koordinering og planlegging til sprengkraft og type bombe. Målet for terrorangrepet var ensidig sivilt – vel å merke tilfeldige sivile. Men stedet som ble valgt ut, var ikke tilfeldig. Angrepet skapte kaos, frykt og usikkerhet. Usikkerhet og uforutsigbarhet preger også den sikkerhetspolitiske situasjonen i sin alminnelighet. Kanskje kan vi si at den nye tids orden, eller uorden, startet 9. november 1989, da østtyskerne sprengte seg gjennom den forhatte Berlinmuren. Det var begynnelsen på den kalde krigens slutt. Vi trodde i Europa at vi skulle få den evige fred. Få år senere eksploderte de etniske konfliktene på Balkan. Blant annet var vi vitne til at 7000 mennesker ble massakrert i Srebrenica mens FN-soldater så på. Dette var i Europa. Imens ble Tyskland samlet til ett rike. I det postsovjetiske riket ramlet gamle stabsstrukturer over ende som korthus. Forskere uten lønn solgte kjernefysisk kompetanse til høystbydende. Organisert internasjonal kriminalitet ble et fenomen. I den sørlige del av den gamle Sovjetunionen oppstod nye eksotiske land i et av de mest strategiske områdene i verden. I nabolandet Afghanistan bygde Al Qaida opp Talibans redselsregime. Da NATO vedtok sitt strategiske konsept våren 1999, ble det nye trusselbildet tegnet: terroristnettverk, internasjonal kriminalitet, ukontrollert spredning av masseødeleggelsesvåpen. NATO erkjente at terrorisme kan skape internasjonal ustabilitet. Og så kom 11. september 2001, som kanskje har forandret sikkerhetspolitikken, allianseoppbyggingen og maktbalansen i enda større grad enn Berlinmurens fall preget 1990-tallet. I kampen mot terrorisme er det viktig at ulike virkemidler tas i bruk. Militær makt må bare brukes når politiske virkemidler ikke når fram. Finner vi ikke årsakene til terrorismen, kan vi fort bli stående uten permanente løsninger – og vente på neste terrorangrep. Operation Enduring Freedom i Afghanistan har vært vellykket, og det er en formidabel styrke at Enduring Freedom omfatter hele 70 land. Krigen i Afghanistan er på det nærmeste over. De deployerte F-16 flyene har bare drevet med rekognoserings- og avskrekkingsflyvninger og har ikke skutt mot et eneste mål så langt. Men de er der, bl.a. fordi ISAF-styrken og humanitære organisasjoner skal ha den tryggheten at det er fly i luften når de driver sitt viktige arbeid, og fordi man vet at det fremdeles er terrorister i landet. Norge har nå en formidabel jobb som leder av Afghanistan Support Group. Gjenoppbygging etter 20 års krig og 10 års terrorstyre, utvikling av skoler, velferd og politiske institusjoner må stå i fokus, i tillegg til den umiddelbare humanitære situasjonen foran vinteren. Til slutt: Jeg var i Pakistan i april 2001. I flyktningleirene på grensen mot Afghanistan satt hundretusener av kvinner og barn. De hadde nesten frosset i hjel gjennom en beinhard vinter, og mat var det lite av. Tilbake til Taliban-regimet kunne de ikke dra. I dag er de i Afghanistan. Vi skylder dem en trygg vinter, med mat, klær, husly og varme, og dette er virkelig en kjempeutfordring for Norge de neste uker og måneder.