Erna Solberg (Høyre), 2002-12-12:
Det har vært en lang høst med debatt om mange av de samme temaene, både i denne sal og utenfor denne sal. Jeg er glad for at vi nå realiserer og ser konsekvenser av den stramheten og den linjen Regjeringen har lagt opp til. Det innebærer at det blir rentenedsettelse, noe som gir lettelse for unge i etableringsfasen gjennom lavere kostnader på boliglånene deres, og som gir lettelser for Kommune-Norge – 400 mill. kr i økte disponible inntekter er virkningen for sektoren, som kan brukes til andre ting enn å betale til bankene. Ikke minst har en rentesenkning også stor betydning for næringslivet, særlig i distriktene. Det er vesentlige rammebetingelser når det gjelder viljen til å investere og kostnadene knyttet til det, både kortsiktig og langsiktig, direkte og indirekte, for vi vet alle at de indirekte kostnadene ved et høyt rentenivå vil dukke opp ved neste lønnsforhandling. Jeg synes derfor det burde vært en viss glede i denne salen over at noe av det som ikke bare regjeringspartiene har stått for, men som også Arbeiderpartiet har stått for, nemlig at vi burde ha stramhet, faktisk har gitt resultat. Man burde av og til benytte muligheten til å ytre denne gleden også i en ellers hard og tung hverdag. Jeg har lyst til å kommentere noen av de innleggene som har vært holdt. Jeg tror vi alle har holdt innleggene våre før denne debatten, men jeg har lyst til å kommentere enkelte av dem. For det første har jeg lyst til å si at jeg har hørt de anmodninger som har dreid seg om utbetaling til Human Rights Service og arbeidsgivaravgiftskompensasjon til de 14 kommunene, og jeg vil sørge for å følge opp begge anmodningene fra et flertall her i salen. Jeg har lyst til å understreke én vesentlig ting etter å ha hørt Reidar Sandals innlegg. Jeg har aldri syntes at en forskjell på 1,9 milliarder kr i frie inntekter når det gjelder kommuneøkonomi, er lite. Men jeg synes det blir så lite i forhold til retorikken til Reidar Sandal. Jeg synes at retorikken blir så stor i forhold til at det ikke hadde vært noen problemer med Arbeiderpartiets opplegg, men alle slags problemer med denne regjeringens opplegg. Men sannheten er jo at Arbeiderpartiet fortsatt mangler 3 milliarder kr på det som er kravet fra Kommunenes Sentralforbund, og hvis det er sånn at det ikke hadde blitt noen endringer i kommunesektoren med Arbeiderpartiets kommuneopplegg, ikke noe mindre tilbud til skole, ikke noe mindre tilbud i eldreomsorgen, må det bety at Arbeiderpartiet mener at det er et effektivitetspotensial på 3 milliarder kr i norsk kommunesektor. Det er fint, da har vi begynt å få felles grunnlag for å se at det er mulighet for effektivisering og omstilling – hvis det er det som er Arbeiderpartiets holdning. Jeg har også lyst til å si til Heikki Holmås at det faktisk er forskjell på oss. Vi er opptatt av å bevare et konkurranseutsatt næringsliv i Norge, ikke minst for distriktene. Distriktene kommer ikke til å leve av at vi har mer penger til inkubatorvirksomhet eller at vi har mer penger til stimulerings- og omstillingstiltak, hvis det blir ulønnsomt å produsere i dette landet. Derfor er vi opptatt av at vi ikke skal øke veksten i offentlig sektor på en måte som gjør at effekten blir at det ikke er tilgang på arbeidskraft eller at kostnadene ved arbeidskraften blir så høye at man ikke har muligheten til å opprettholde et konkurranseutsatt næringsliv. Det er det vi gir uttrykk for når vi sier at et viktig mål for Regjeringen er at den underliggende utgiftsveksten i offentlig sektor skal være under BNP-veksten. Det er rett og slett et operativt uttrykk for å holde en balanse mellom privat og offentlig sektor, som sørger for at vi har rom for velferdsutviklingen i årene fremover. Det har vært harde angrep fra SV knyttet til de bostedsløse. Jeg synes det er unyansert og baserer seg på lite erfaring fra den diskusjonen vi har hatt om hva bostedsløshetsproblemene faktisk består i. Stortinget har gjentatte ganger tidligere, ikke minst i en større stortingsmelding som ble behandlet for fire år siden, nettopp gått gjennom bostedsløshetsproblematikken og hvem og hva som er problemene. Storparten av dem som er reelt bostedsløse, uten en bolig, er ikke det fordi de har et økonomisk problem, men de er det fordi de har tilleggsproblemer. Det er hele delen av Regjeringens satsingsområde. Alt det vi gjør, går på å knytte arbeid kvalitativt i kommunesektoren i de største byene – som har de største bostedsløshetsproblemene – sammen med et sosialt utviklingstilbud, og det ligger i Regjeringens fattigdomsmelding. Jeg er faktisk stolt av at vi jobber så kvalitativt på noe og ikke har enkle løsninger. Det er ikke tilgangen på boliger for disse 6 200 som er problemet. Problemet er å få gitt mange av dem en boevne og et tilleggstilbud som gjør at de kan ha nytte av boligtilbudet.