Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-08:
I dag fatter Stortinget historiske vedtak. Mange steder i landet legges det nå til rette for at innbyggerne får bedre tjenester som følge av at kommunene blir større og sterkere. Takk til komiteen for grundig og god behandling av sakene. Helt siden begynnelsen av 1990-tallet har behovet for kommunereform stått på den politiske dagsordenen. Flere forsøk på reform har vært gjort, men det har stoppet opp. Etter valget i 2013 ble Kristelig Folkeparti, Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre enige om at det nå skulle gjennomføres en kommunereform – og vi gjør det. Sommeren 2014 inviterte jeg alle kommunene til å starte nabopraten. Det har vært lagt ned et imponerende arbeid i kommunene. Lokalpolitikere fra alle partier har jobbet godt, og kommuner ledet av alle de politiske fargene har sagt ja til sammenslåing. Det viser at kommunereformen ikke er et partipolitisk prosjekt, men et nødvendig reformarbeid for å sikre innbyggerne gode tjenester der de bor, nå og i fremtiden. Både folkevalgte og ansatte i kommunene har vist godt lederskap, sett 10–20 år frem i tid og konkludert med at de vil stå sterkere sammen med andre. De har tatt det krevende valget. Valget baseres på kunnskap om hva vi vet kommer: flere eldre, færre arbeidstakere, mer avanserte tjenester og samtidig større forventninger fra innbyggerne. Dette må håndteres under strammere økonomiske rammer. Noen snakker om at kommunereformen er sentralisering. Da bør de se seg tilbake. De siste 35 årene har de store kommunene fått flere innbyggere og de små kommunene færre innbyggere, uten at det har vært en kommunereform. Alternativet til kommunereform er ikke at alt blir som det var. Nei, alternativet er forsterket sentralisering, mer statlig detaljstyring og økende forskjeller i kvalitet på tjenestene mellom kommunene. Det kan ikke Høyre leve med. Vi ønsker likeverdige tjenester, der folk bor. Vi må ta inn over oss at siden forrige store reform på 1960-tallet har det skjedd store endringer i samfunnet – måten vi lever på, reiser på, jobber på og kommuniserer på – og kommunene har fått langt flere og mer krevende oppgaver enn de hadde før. Regjeringen vil ta vare på den norske tradisjonen med sterke velferdskommuner som har et stort, lokalt selvstyre. Kommunereformen handler derfor ikke om å forandre samfunnet, kommunereformen handler om at samfunnet er forandret. Kommunereformen har også vært en oppvisning i lokalt engasjement og lokaldemokrati, ikke en overkjøring av lokaldemokratiet, som enkelte hevder. Det har vært invitert til bred involvering over hele landet, og det har vært lagt godt til rette for at innbyggerne skal bli hørt, både gjennom rådgivende folkeavstemninger og gjennom innbyggerundersøkelser. Men det er viktig å understreke at vi i Norge har et representativt demokrati, at det er de folkevalgte i kommunestyrene som til slutt tar beslutningen, og at Stortinget har et overordnet ansvar for hvordan vi skal organisere landet vårt og velferden vår. Det er også Stortingets ansvar å sikre innbyggerne gode og likeverdige tjenester. Stortinget har et ansvar for at barn som trenger hjelp av barnevernet, får det, at elever får en god skole, og at en person med behov for psykisk helsehjelp får nettopp dette, uavhengig av hvor i landet man bor. Det er bekymringsfulle forskjeller mellom små og store kommuner. Selvsagt er det forskjeller mellom de små og de store, men en omfattende rapport fra bl.a. Senter for økonomisk forskning viser at de minste kommunene kommer dårligere ut når det gjelder resultater eller innhold i viktige kommunale tjenester. De scorer lavere på resultater, f.eks. i skolen. Mindre kommuner har også større rekrutteringsproblemer både i grunnskolen og innenfor pleie og omsorg. I en egen rådmannsundersøkelse kommer det klart frem at de vurderer kompetansen og kapasiteten som dårligere enn i større kommuner, spesielt innenfor helse og omsorg. Innenfor både rus og psykisk helse rapporterer kommuner med over 15 000 innbyggere vesentlig høyere personellkapasitet og kompetanse enn øvrige kommuner. Uten en kommunereform vil disse forskjellene fortsette å øke i årene som kommer. Det samme gjelder viktige oppgaver knyttet til samfunnsutvikling. Der viser resultater at kapasiteten innenfor samfunns- og arealplanlegging og næringsutvikling er svært liten i kommuner med under 3 000 innbyggere. Dette er viktige funn, for samfunnsutviklerrollen er avgjørende for å skape vekst og utvikling i en kommune, og uten denne kapasiteten vil det være vanskelig å hindre fraflytting, få tilflytting og arbeide for næringsutvikling. Partiene som sier nei til kommunereform, har ikke noe svar på hvordan disse utfordringene skal møtes. Forslagene til sammenslåinger som behandles i dag, er i all hovedsak basert på frivillige og gjensidige vedtak. Dette har hele tiden vært utgangspunktet for reformen. Det er noen få unntak, der Stortingets vedtak vil gå på tvers av vedtak i kommunestyrene. Vi går fra 428 til 354 kommuner i 2020 med disse vedtakene. Nesten to av tre innbyggere bor i en kommune hvor kommunestyret har vedtatt at de ønsker eller er positive til en sammenslåing, og om lag én av tre innbyggere får en ny kommune gjennom kommunereformen. Regjeringen vil bygge samfunnet nedenfra. Vi ønsker sterke lokalsamfunn og levende lokaldemokratier der makt og ansvar ligger så nært dem beslutningene angår, som overhodet mulig. Derfor legger vi større vekt på det lokale selvstyret, bl.a. når det gjelder saker som har med arealplanlegging å gjøre. Derfor flytter vi flere oppgaver til kommunene – ikke for at kommunestyrerepresentantene skal få mer å gjøre, men for at innbyggerne skal få bedre tjenester. Flere oppgaver og mer myndighet vil også gjøre det mer interessant å være lokalpolitiker. Vi har tillit til at folkevalgte fra alle partier i hele landet vil sine innbyggere vel. Vi ønsker samfunn som skapes og utvikles nedenfra. Flere oppgaver til kommunene vil bidra til det. Stortingets flertall har gått inn for å videreføre et folkevalgt nivå mellom stat og kommune. Stortinget har også vedtatt at det skal gjennomføres en regionreform, der resultatet blir om lag ti folkevalgte regioner. Fylkesstrukturen har ligget fast siden 1800-tallet. Samfunnet er gjennomgripende forandret på denne tiden. Det har vært gjort flere forsøk på reform tidligere. Jeg hører nå at noen snakker om at man skal reversere dagens beslutninger. De tar på seg et stort ansvar. Nå har vi mulighet til å gjennomføre det det har vært snakk om gjennom flere tiår. Hvis man skulle reversere region- eller kommunereformen, blir det mer uro, flere diskusjoner og nye reformtiltak. Jeg mener at forslaget til ny inndeling gir et godt grunnlag for å videreutvikle fylkeskommunene som samfunnsutviklere. Inndelingen gir en god balanse mellom de ulike fylkene, mer funksjonelle bo- og arbeidsregioner og også et grunnlag for sterkere fagmiljøer. Regjeringen foreslår å overføre flere nye oppgaver, og vi vil også sette ned et ekspertutvalg som skal se på nye oppgaver til fylkeskommunene. Jeg registrerer at enkelte sier at, ja, de er for regionreform, men det burde vært flere oppgaver. Da er spørsmålet: Hvilke oppgaver? Det hører vi svært lite om. Og når regjeringen foreslår å flytte oppgaver, går man imot det fordi det er en eller annen gruppe som protesterer. Nå legger vi et grunnlag for en ny kommunestruktur som kan gi innbyggerne bedre tjenester. Vi legger grunnlaget for en ny regionstruktur som gjør at regionene kan bidra til å utvikle sin rolle som samfunnsutvikler. Dette er et godt grunnlag for bedre tjenester til innbyggerne.