Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Hadde EOS-utvalget fulgt opp helheten i lovverket, forskriftsverket og komitemerknader, altså Stortingets retningslinjer for virksomheten de skulle utøve, ville vi i dag ikke hatt noen opphetet debatt i Stortinget. Det er min klare konklusjon på gjennomgåelsen av denne saken. Enkelte har villet forholde seg utelukkende til en lovparagraf eller en instruksparagraf som sier én ting, og velger å se helt bort fra andre elementer i lovverk og instrukser. De har valgt å se helt bort fra at siste gangen Stortinget behandlet spørsmålet om kontrollen med Forsvarets etterretningstjeneste, gav Stortinget enstemmig i merknads form fra forsvarskomiteen klare begrensninger for hva EOS-utvalget skulle foreta seg overfor Forsvarets etterretningstjeneste. Hadde utvalget fulgt det, ville vi i dag ikke hatt noen sak. Men enkelte i utvalget var tydeligvis mer overivrige i tjenesten. Og det kan selvsagt skyldes at da utvalget ble konstruert, ble det laget til et partipolitisk sammensatt utvalg, hvor man gjennom sin deltakelse kunne utøve partipolitisk aktivitet. Det kom særlig til syne i den såkalte Furre-saken, som ikke var noen sak i det hele tatt, men som utvalget greide å lage til en sak ut fra partipolitiske motiver. Man skal se tilbake på historien, har mange nevnt, og det er jeg helt enig i. Bakgrunnen for at Lund-kommisjonen ble nedsatt og hele Lund-kommisjonens arbeid var vedvarende påstander fra venstresiden om betydelig ulovlig overvåking av norske borgere, satt i scene av Politiets overvåkingstjeneste. Det var for å fjerne muligheten for at de såkalte hemmelige tjenester skulle avlytte og forfølge vanlige norske borgere at EOS-utvalget ble oppnevnt, og det samme gjaldt for Lund-kommisjonen. Det som den offentlige oppmerksomhet har dreid seg om, har ikke vært Politiets overvåkingstjeneste, det har ikke vært noen som helst mistanke om ulovlig eller feilaktig overvåking av norske borgere, nei, det har faktisk vært Forsvarets etterretningstjeneste. Og hva sa Lund-kommisjonen om Forsvarets etterretningstjeneste? Jo, at den ikke hadde gjort noe galt, de hadde ikke funnet noe å sette fingeren på. Det var den som ble mest frikjent av det Lund-kommisjonen fant. Og de lette grundig. De oppkonstruerte nye lovfortolkninger for å komme med kritikk, og de gjorde veldig mye rart. Jeg skal bare vise til våre merknader, hva vi sa, i forbindelse med Lund-kommisjonen, og for så vidt også den såkalte Furre-saken. Når så Stortinget i tillegg gjennom enstemmige merknader i innstilling fra forsvarskomiteen tar opp nettopp farene for at våre samarbeidende tjenester i andre NATO-land kan miste tilliten til det norske etterretningssystem fordi man åpner opp for mye for et partipolitisk sammensatt EOS-utvalg, burde alarmklokkene ha kimet hos medlemmer av utvalget – ikke alle, det ville vel ingen av oss forvente, men et klart flertall. Man kunne i utvalget det siste året i tillegg ha merket seg at Stortinget for en stund siden endret på reglene for EOS-utvalgets oppnevnelse. Nettopp for at vi ikke skulle ha et partipolitisk oppnevnt utvalg hvor hver enkelt partigruppe i Stortinget suverent oppnevnte det medlemmet de selv ønsket, og man fikk tildelt posisjoner basert på størrelsen i Stortinget, ble systemet endret slik at det skulle være Stortingets presidentskap som skulle innstille. Og de skulle ikke ta hensyn til partipolitisk tilknytning, tvert om – det skulle være personer med en mer faglig integritet. Hadde man oppfattet også det signalet, ville man selvsagt ikke ha laget noen sak ut av det svaret man fikk da man bad om innsyn i Forsvarets etterretningstjeneste, og særlig i samarbeidet med de utenlandske tjenester – som det har kommet frem i senere tid – som en enstemmig forsvarskomite nettopp hadde påpekt at vi måtte bevare hemmelighold overfor. Og så sier SV at nå har vi jo avgradert brevene. Ja, bare det i seg selv, at det første og de senere brev om muligheten for at et partipolitisk sammensatt kontrollutvalg skal få innsyn i de mest hemmelige ting i Forsvarets etterretningstjeneste, er jo nok til at man mister tillit fra utlandet. Det er derfor det er blitt nødvendig med en full oppvask i Stortinget. Det er derfor det er nødvendig for et flertall i Stortinget å slå klinkende klart fast at det er en begrensning i utvalgets innsynsrett når det gjelder Forsvarets etterretningstjeneste. Det regjeringspartiene her i Stortinget var i ferd med å begi seg inn i, nemlig å skape denne uklarheten, ville vært skadelig sett i forhold til Rikets sikkerhet og norske soldaters sikkerhet, spesielt under tjeneste i utlandet. Det var den skade som allerede var skjedd, og det spørsmålstegn ved om man kunne samarbeide med Forsvarets etterretningstjeneste, som gjorde det nødvendig med avgradering, for å få slått fast at det er tre forsvarsministre som har foretatt klare avveininger og sagt nei. Det måtte komme ut fordi Kristelig Folkepartis merknader, med pressemelding og presseuttalelser, skapte denne usikkerheten. Det var grunnen til at man bad om å få avgradert disse brevene, å slå fast at selv om regjeringspartiene ikke var helt til å stole på i Stortinget, så var i hvert fall Regjeringen og forsvarsministeren til å stole på. Det var det som var nødvendig når vi bad om å få avgradert disse brevene, for å gjenopprette tilliten til Norge og Forsvarets etterretningstjeneste. Jeg tror jeg bare vil nøye meg med å sitere litt fra et par av disse brevene forsvarsminister Løwer skriver om den siste anmodningen om inspeksjon fra utvalget, om å få seg forelagt alt materialet for en tomånedersperiode med de utenlandske tjenester. Det er selvsagt fullstendig i strid med Stortingets helhetsmessige retningslinjer for utvalget. Ikke skjønner jeg hvilke partipolitiske interesser enkelte av utvalgets medlemmer skulle ha for å spørre om noe sånt. Forsvarsministeren sier i et av brevene, pkt. 3: «Jeg finner den type inspeksjon det her er tale om meget uheldig i forholdet til samarbeidspartnere i utlandet. I praksis vil en slik kontrollvirksomhet gå på tvers av intensjonene i lov og instruks som nevnt i pkt. 2. Jeg kan vanskelig se at det her tas tilbørlig hensyn til vern av opplysninger mottatt fra utlandet, og forholdet til fremmede stater. Tilsvarende synes det tvilsomt om alt det materiale som ønskes tilgjengelig er nødvendig ut fra kontrollformålene.» Hun sier i et tidligere brev angående E-tjenestens avhengighet av kilder og forholdet til de utenlandske tjenester som vi samarbeider med: «Tilsvarende er E-tjenesten avhengig av kilder som gir informasjon basert på at deres identitet ikke skal gjøres kjent. Det personellet som inngår i okkupasjonsberedskapen må også kunne stole fullt og helt på at deres identitet ikke skal røpes. Slikt vern av kilders identitet er avgjørende i en rekke viktige saker.Skulle kildenes identitet bli gjort kjent ut over en ytterst begrenset krets er det derfor en reell fare for at informasjonstilgangen vil stanse, og kildenes sikkerhet vil i noen tilfeller bli truet. Det aktuelle materialet omfatter ikke forhold som inngår i EOS-utvalgets kontrollformål.» Meget klar tale fra forsvarsminister Løwer. På tross av disse advarsler vil altså regjeringspartiene i Stortinget på et tidspunkt innføre full innsynsrett etter utvalgets eget skjønn, et skjønn som de har vist seg ikke voksne nok for å ta, i de par siste henvendelsene, og da er det nødvendig for Stortinget å sette disse tingene på plass. Fremskrittspartiet har i komiteen prøvd å bidra mest mulig til å få et bredt flertall. Men det ble dessverre nødvendig for oss på slutten, for å hindre en utglidning og uklarhet i en feil retning, å skrive våre egne merknader. Det var også nødvendig å fremme et eget forslag – som jeg herved tillater meg å ta opp, president – fordi det er én ting både utvalget, Forsvaret og forsvarsministeren har vært enig om. Det er én ting de har vært krystallklare på både i møter med komiteen og for så vidt også i den offentlige debatt. – La meg skyte inn: Den offentlige debatt skal utvalget selvsagt ikke delta i i det hele tatt. Kommunikasjonen fra utvalget skal være til Stortinget, og de har ingen ting med å diskutere verken Stortinget eller sin egen rolle offentlig. Det er ikke den type utvalg det skal være. Det har de også fått beskjed om. Det å begynne en dialog og en debatt, med kritikk overfor sin oppdragsgiver, Stortinget, som lederen har tillatt seg, er selvsagt diskvalifiserende i seg selv. Men det disse har vært enig om, er at de har bedt Stortinget om en avklaring, om en helt klar avklaring på hvorledes dette skal være. Hovedspørsmålet har vært: Er det begrensninger i utvalgets innsynsrett, eller er det ikke det? Og hvis det er en tvist, hvorledes skal den eventuelt løses? Et fullstendig kvalifisert utvalg tror ikke jeg at det ville ha blitt noen tvist med i det hele tatt, men det er en annen sak. Men hvis det er en tvist, er det selvsagt de konstitusjonelle spilleregler som kommer inn. Det er noen som plutselig sier at forsvarsministeren ikke har noen rolle – hørt sånt! Det er klart forsvarsministeren har sin grunnlovfestede rolle. Det er forsvarsministeren som er konstitusjonelt og parlamentarisk ansvarlig overfor Stortinget. Man kan ikke sjalte ut en forsvarsminister. Men det vi har gjort i komiteen, er å forsikre oss om at hvis det for fremtiden eventuelt blir en uenighet mellom forsvarssjefen, E-tjenesten og utvalget, vil den sittende forsvarsminister og fremtidige forsvarsministre etter et stortingspålegg automatisk henvise utvalget til Stortinget. Det er det som er i hele lov- og regelverket, utvalget skal informere Stortinget gjennom sin årsmelding eller en særskilt melding om det de mener Stortinget bør være kjent med. Men i en slik situasjon vil altså forsvarsministeren, slik statsråd Løwer bekreftet i komiteens møte, gi forsvarssjefen og E-sjefen rett der og da i den aktuelle sak, ved å henvise utvalget til å ta dette opp med Stortinget. Og da er det de ordinære systemer som gjelder. Det var det som gjorde at vi var meget godt tilfredse. Og vi ønsket å slå fast – og vi gjør det i form av et forslag – at det skal også gjelde for fremtiden inntil Stortinget har gått igjennom lovverket, instruksverket og forskriftsverket, når vi evaluerer hele denne ordningen ved slutten av denne stortingsperioden. Det har vært nevnt fra flere at flertallet egentlig er enig i Fremskrittspartiets forslag, men de synes det er unødvendig å stemme for. Det trodde jeg at man sluttet med for en del år siden. Det er jo massevis av forslag her i Stortinget som mange partier sier at de egentlig synes er unødvendige, men i og med at de er enig i innholdet, må de jo stemme for. Nå skal man plutselig si at egentlig er det unødvendig med dette forslaget, men man er jo enig i innholdet, derfor stemmer man mot. Forstå den logikken, den som kan. Hvis det er slik som man skriver på side 10 i innstillingen, er vi jo veldig glad for at vårt forslag fremprovoserte denne tilleggsopplysningen fra flertallet: «Dette flertallet vil understreke at disse merknadene tydelig understreker de samme synspunkter som forslaget inneholder.» Det er nemlig en setning som ikke stod der før forslaget ble fremsatt i komiteen. Så den virker en del klargjørende. Men hvor er da logikken, hvis man vil stemme mot? Da burde det jo være en kurant sak, en helt kurant, normal sak, å gjøre som alle partier i dette storting gjør mange ganger hver eneste uke, nemlig å stemme for andre partiers forslag, fordi de er enig. For selv om de selv ikke fant grunn til å fremlegge et forslag, er jo ikke det noen hindring for å stemme for et forslag som de deler synspunktene til.