Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Fiskeri- og havbruksnæringa er livsgrunnlaget for mange lokalsamfunn langs kysten. Slik sett er fiskeripolitikken grunnlaget for en mer aktiv næringspolitikk i kystområdene. Hovedmålene i fiskeripolitikken har bred tilslutning både hos kystbefolkningen og i fiskerinæringa. De skal sikre en bærekraftig forvaltning av fiskeressursene, bidra til økt verdiskaping, bosetting og sysselsetting, og de skal sikre nasjonal råderett, eierskap og styring med ressursene. Fiskeressursene er vår felles eiendom. Gjennom lovverk og reguleringer skal fellesskapet sikres styring og kontroll over ressursene og fordelingen av fiskekvoter. Etter en periode med liberalisering og avregulering skifter fiskeripolitikken nå retning. Nettopp fordi fellesskapet har et ansvar for bosetting og sysselsetting langs hele kysten, og fordi fiskeressursene tross alt er begrensede, kan vi ikke overlate utviklingen i fiskeriene til seg selv eller til markedet. Da vet vi hva som skjer. Da får vi ytterligere eierkonsentrasjoner, både i flåten og på land. Da er det bare de sterkeste som overlever. Vi ser eksempler på det i andre land. Både utøverne i næringen og foredlingsindustrien er avhengig av stabile og forutsigbare arbeidsvilkår. Det er derfor viktig at kursendringen i norsk fiskeripolitikk har bredest mulig forankring i næringen – og selvfølgelig også i Stortinget. Folk langs kysten har store forventninger til Regjeringen. Det viser den pågående og til dels meget motsetningsfylte debatten om fiskeflåtens struktur. Uten at jeg skal foregripe behandlingen av Strukturutvalgets ulike forslag, konstaterer jeg at det i næringen likevel er relativt bred enighet om hovedtrekkene i fiskeripolitikken, som om at overkapasiteten i flåten må reduseresat det ikke er ønskelig med ytterligere eierkonsentrasjon i flåtenat fellesskapet har et klart forvalteransvarat fiskeflåten skal bidra til aktivitet langs hele kysten og styrke næringsgrunnlaget i fiskerikommuneneat vi fortsatt skal ha en lønnsom flåte som klarer seg uten statsstøtteat kampen mot miljøkriminaliteten og overfisket i Barentshavet må intensiveres Det er viktig å ta med seg denne enigheten når det strides om enkeltelementene i strukturpolitikken. Fiskeripolitikken er også en viktig del av utenrikspolitikken. Uten at vi får bukt med overfisket i Barentshavet og fiskevernsonen ved Svalbard, uten at våre mektige naboer i øst klarer å etablere et effektivt kontrollregime, makter vi heller ikke å skape en bærekraftig fiskeriforvaltning i egne farvann. Det ulovlige fisket i Barentshavet er ikke bare en trussel mot fiskeressursene. Det truer også levekårene til alle som bor og lever ved kysten i nord. Det stiller også krav til oss selv. Skal vi vinne respekt og forståelse hos andre land og andre lands fiskere, må vi også beskikke vårt eget hus. Jeg har merket meg at Norsk Sjømannsforbund bl.a. nå krever en etisk opprustning i fiskeflåten for å motvirke fiskejuks, og antar uten videre at det er nødvendig. Fiskerinæringen er også internasjonal i den forstand at vi konkurrerer med andre land, og at vi er avhengige av adgang til et betalingsdyktig internasjonalt marked. Skal vi hevde oss i konkurransen med lavkostland, som nok er i stand til å tilby billigere fiskeprodukter enn oss, må vi utnytte våre fortrinn ved å tilby kvalitetsmessige, høyverdige produkter som forsvarer våre kostnader. Disse markedene finnes. Havbruksnæringens ubetingede suksess i Japan er et eksempel på det. I 2005 solgte vi fersk laks for mer enn en halv milliard kroner på et meget krevende japansk marked. Vi er faktisk i stand til å servere fersk laks på japanske middagsbord mindre enn 24 timer etter at laksen er slaktet. Det er dette som er den framtidige utfordringen til norsk fiskerinæring og til foredlingsindustrien. Jeg hadde nær sagt: I det øyeblikk vi er i stand til å tilby vårt nærmarked i Norden og i Europa tilstrekkelig fersk fisk av god kvalitet, er forbrukerne villige til å betale godt for den. Det er nemlig en grunn til at vi heller går i fiskebutikken og betaler 156 kr kiloen for ferske reker enn kjøper frosne reker i nærmeste Rema-butikk til 29,90 kr. Så enkel og så vanskelig er en av våre viktigste fiskeripolitiske utfordringer.