Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-03:
Jeg skulle nesten ha sagt at det mest troverdige i regjeringens energipolitikk er etternavnet til forrige taler. Utgangspunktet for vårt forslag er bl.a. at statsministeren for noen år siden sa at «tiden for store vannkraftutbygginger er forbi». I løpet av det siste året har visestatsminister Kristin Halvorsen sagt at først hadde Norge vannkraft, så hadde vi olje og gass, nå må vi komme oss videre til fornybar energi. Det er en holdning til vannkraft som om det hørte fortiden til, men Fremskrittspartiet ønsker at det skal høre framtiden til. Dette handler ikke om å ha en misnøyestrategi. Det handler om å ønske å få gode retningslinjer og gode rammevilkår for å utvikle vår viktigste bransje innenfor kraftforsyningen. Egentlig burde dette vært en del av en helhetlig energimelding. Den har ikke kommet fra regjeringen, og den er heller ikke blitt varslet. I og med at forrige taler sa at tiden ikke er inne for å lage store dokumenter, oppfatter jeg nesten at det betyr at regjeringen også må skrinlegge sin oljemelding – hvis ikke henger ikke den type retorikk sammen. Det kan ikke være slik at det er behov for en oljemelding, men det er ikke behov for å ha forutsigbarhet og stortingsmeldinger på vannkraft- og energisiden. Så det er et vikarierende argument, for oljemeldingen regner jeg med at de vil framlegge. Det som er poenget vårt, er jo at vi ønsker et politisk strategidokument, vedtatt i Stortinget, som legger de langsiktige føringene for vår viktigste kraftbransje. Det vi har sett under denne regjeringen, er at det er blitt bygd ut vannkraft. Det er det ingen som nekter for. Spørsmålet er om vi kunne ha fått til mer. Min påstand er ja. Kunne vi fått større tillit fra næringen, slik at de våger å utløse investeringer? Svaret mitt er ja. Forrige debatt om småkraftverk og overgangsordninger for grønne sertifikater vitner jo om en næring som er ganske forbannet på det regjeringen har levert. Snakker en med større kraftprodusenter, vil de også påpeke at det er stadige skatteendringer, fram og tilbake, avhengig av hvem som vinner omkampen – et eksempel på at de mangler den linjen de burde ha hatt. Alle vet at SV er en stor motstander i mange av disse sakene. Senterpartiet er heldigvis en forkjemper, men mest og best når de er i opposisjon. For når de sitter i posisjon, skylder de på at de vil tape for Arbeiderpartiet i Olje- og energidepartementet. Det synes jeg er trist. Men i en slik stortingsmelding kunne regjeringen ha lagt fram en omforent visjon om hva de vil med vannkraften i framtiden. Vi vet at Enova, som er regjeringens apparat for å innfri en del løfter når det gjelder fornybar politikk, og som stort sett alle her i Stortinget støtter – Fremskrittspartiet har vært mest skeptisk – har ingen virkemidler overfor vannkraftsatsing. Ingen visjoner er blitt delegert til Enova med tanke på å satse på vannkraft. Men det er betydelig med vannkraft i dag i Norge. Jeg regner med at en del kommer til å dvele ved hvor flinke vi har vært, men denne debatten bør handle om hvor flinke vi skal være framover også. Hva skal vi gjøre med eksisterende vannkraft når det gjelder oppgradering og opprustning? Hvis vi skal bli Europas batteri, som mange har visjoner om, hva vil det kreve med tanke på å utvide dette for å drive vannkraftverkene våre hardere? Hvilke konsekvenser vil det ha for naturverdier, f.eks. for laksefiske, i disse områdene? Vi kan ikke bare stå og snakke om at vi skal redde verden med norsk vannkraft, uten å ta inn over oss hvilke store endringer det faktisk betyr både miljømessig og investeringsmessig å gjøre vannkraftverkene våre i stand til å levere kraft til særlig andre enn oss selv. Hva vil vi med småkraftverkene våre? Og ikke minst: Hva vil vi med ny, stor vannkraft? Og hva vil vi med norsk leverandørindustri innenfor vannkraftsektoren? Vi vet at Statkraft og andre aktører gjennom SN Power investerer stort i vannkraftutbygginger i andre land. Vi har fortsatt et godt rykte som leverandører og innenfor teknologi for vannkraft, men det ryktet svinner litt etter hvert som vi ikke satser på det fra norsk side. Jeg mener at ved å gripe inn tidlig nå kunne en opprettholde det en har, styrke det og sørge for at norsk teknologi brukes i større grad ute. Regjeringen kunne gjerne begynt å investere og sørge for at norske selskaper reiste ut i verden og bygde miljøvennlig fornybar energi og fikk klimakvotene fra det, istedenfor å gå ut i markedet og kjøpe fra tvilsomme prosjekter eller fra store utenlandske selskaper. Helt til slutt: misnøyestrategi. Det er en dårlig unnskyldning for at en ikke har klart å levere selv. Jeg blir ikke imponert over middelmådighet. Ja, alle erkjenner at det er blitt bevilget mye penger til fornybar energi nå. Spørsmålet er: Hvorfor ble dette fornybarfondet opprettet? Jo, det ble opprettet som en konsekvens av at regjeringen feilet i sitt arbeid med grønne sertifikater i 2006. Dette med fornybarfondet var jo ikke løsningen primært, det ble en reserveløsning fordi det alle egentlig ønsket, ikke funket. Det er det samme med Enovas mål. Har representanten Strøm lest Riksrevisjonens vurderinger av Enovas arbeid? Jeg tar herved opp forslaget som vi står bak.