Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
Gjennom behandlinga av de jevnlige stortingsmeldingene om Regjeringas miljøpolitikk og rikets miljøtilstand gis Stortinget en mulighet til å diskutere miljøpolitikk i brei forstand. Men sjøl om innstillinga er lang, har vi også denne gangen begrensa oss både i innstillinga og i debatten i forhold til hva vi kan ta opp. Som sakas ordfører er jeg likevel glad for at det er en del viktige områder der komiteen enten enstemmig eller gjennom et bredt flertall går lenger enn det Regjeringa opprinnelig gjorde i meldinga, eller i enkelte tilfeller iallfall er tydeligere. Særlig gjelder dette i forhold til å få på plass ei kunnskapsbasert forvaltning av biologisk mangfold. Regjeringa har satt som et meget ambisiøst mål å stanse tapet av biologisk mangfold innen 2010, som ei oppfølging av målet som blei satt på ministerkonferansen for miljø i Europa i Kiev i 2003. Komiteen peker i innstillinga bl.a. på nødvendigheten av økt skogvern, og det er særdeles viktig. For å nå målet om å stanse tapet av biologisk mangfold må vi sikre de aller mest verdifulle områdene gjennom vern, men som komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, påpeker: «For å ta vare på biologisk mangfold er det helt avgjørende at vi også tar hensyn i de naturområdene som ikke er vernet. Det er derfor nødvendig å styrke kartlegging og overvåking av biologisk mangfold.» Jeg er veldig glad for at innstillinga er veldig tydelig og konkret når det gjelder å få på plass det kunnskapsbaserte forvaltningssystemet. Her står Artsdatabanken helt sentralt. Artsdatabanken blei formelt åpna mens vi i komiteen holdt på med behandlinga av denne meldinga, og det kan virke som om statsrådens besøk til Trondheim har åpna opp øynene hos regjeringspartiene for nødvendigheten av at Artsdatabanken sikres midler sånn at den blir i stand til å utføre oppgaven som et nasjonalt kunnskapssenter og også alle de oppgavene vi har lagt til Artsdatabanken. Så virker det som om Regjeringa har skjønt betydningen av at det må sikres ressurser slik at Artsdatabanken kan kjøpe nødvendige faglige tjenester hos relevante fagmiljøer, sånn som det lå til grunn i utredningen fra KUF i 2003. Det er en enstemmig komite som understreker dette i innstillinga. Det er også en enstemmig komite som peker på at det nå er nødvendig å gjennomføre neste fase i den kommunale kartlegginga, og jeg er glad for at regjeringspartiene er med på å sikre flertall for at det må settes av egne midler som kommunene kan få innvilga etter søknad for å sikre den nødvendige progresjonen og faglige kvaliteten på denne kartlegginga. Et tredje område der innstillinga er langt tydeligere enn meldinga, er der vi konkret går inn for at det må etableres et norsk artsprosjekt, sånn at vi bedre kan ta del i den store satsinga som gjennomføres i Sverige nå. Jeg forventer at alle disse sakene følges opp i budsjettet til høsten. Temaet biologisk mangfold har brei omtale i innstillinga, herunder trusselen fra introduserte arter, som ørekyte og kongekrabbe, behovet for konfliktdempende tiltak i vernearbeidet og debatten om import av regnskogtømmer. Av hensyn til tida for mitt innlegg går jeg ikke nærmere inn på disse sakene, iallfall ikke i denne omgang. Å redusere utslippene av NOx i tråd med forpliktelsene i Göteborgprotokollen vil være ei av hovedutfordringene i åra framover. Tall fra Statistisk sentralbyrå viser at utslippene av nitrogenoksider må reduseres med 30 pst. i løpet av de neste fem åra, og det sier seg sjøl at det vil bli ei formidabel utfordring. Hele 40 pst. av utslippene kommer fra innenlands skipsfart og fiskeri og 17 pst. fra energianleggene på sokkelen. Det sier seg sjøl at vi er nødt til å sette inn tiltak på disse to områdene skal vi greie å oppfylle våre forpliktelser. Når det gjelder tiltak på skip i norsk innenriksfart og for fiskefartøy, har SFT pekt på at motortekniske tiltak er de mest kostnadseffektive. Det er positivt at regjeringspartiene nå i større grad forstår at det er et viktig og riktig tiltak. Det kan likevel være grunn til å minne om at vi hadde ei slik ordning fra 1996 til 2000, som blei gjeninnført etter at Arbeiderpartiet fikk gjennomslag for det i forbindelse med behandlinga av budsjettet for 2004, men at det etter den tid ikke er fylt på mer midler, ja, faktisk er det sånn at de midlene som er bevilga, står ubenytta. Her har altså tidligere miljøvernminister og nåværende næringsminister Børge Brende et verktøy i verktøykassa si, men han har likevel ikke kommet seg til å bruke det. Når det så gjelder energianleggene på sokkelen, står det i meldinga at Regjeringa vil fastsette nye utslippskrav til energianleggene på sokkelen. Da Stortinget behandla klimameldinga høsten 2001, pekte et bredt flertall på at elektrifisering av sokkelen vil være et viktig klimatiltak. Elektrifisering av sokkelen vil også føre til reduserte utslipp av NOx. Daværende miljøvernminister Børge Brende lovte på pressekonferansen da han la fram tilleggsmeldinga, at her skulle det virkelig bli veg i vellinga. Men siden har det vært temmelig stille fra Regjeringa. I dag kunne vi faktisk lese i Aftenposten at lisensinnehaverne av Valhall-feltet, med British Petroleum i spissen, vil elektrifisere feltet og dermed redusere utslippene av både CO2 og NOx. Det er bra at aktører i oljeindustrien på den måten sjøl tar ansvar, men skal vi oppfylle Göteborgprotokollen, må Regjeringa snarest mulig gå fra ord til handling. Det er positivt at vi med stor realisme kan øke målet om gjenvinning fra 75 pst. til 80 pst., men det betyr likevel ikke at vi skal lene oss tilbake og tro at vi har løst avfallsproblemet. Avfall utgjør et miljøproblem knyttet til forsøpling, farlig avfall, utslipp fra deponier og ufullstendig forbrenning. Veksten i avfall øker miljøutfordringa knyttet til avfall, men er også en indikator på et forbruk av naturressurser som ikke er bærekraftig. Stoltenberg-regjeringa satte ned et offentlig utvalg som skulle foreslå tiltak for å oppnå avfallsreduksjon, og utvalget la fram sin innstilling i 2002. Etter det har rapporten blitt liggende i ei skuff i Miljøverndepartementet. Her er det åpenbart rom for en mer offensiv miljøpolitikk. Blant annet peker Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i innstillinga på at det bør innføres produsentansvar for maling, lakk, lim og oljeholdige produkter og for papir og trevirke. Et av de områdene der det er på høy tid å få på plass ei returordning, er for fritidsbåter og mindre fiskefartøy. Jeg er derfor glad for at det til slutt blei en enstemmig komite som går inn for at myndighetene sammen med bransjen må få på plass ei returordning for båter. I stortingsmeldinga peker Regjeringa på fem tverrsektorielle satsingsområder, og alle de fem områdene er viktige om vi skal kunne dreie produksjon og forbruk i ei mer bærekraftig retning. Miljøpolitikk handler til syvende og sist om at alle må være med og ta ansvar, og ei av de største utfordringene er å skape forståelse blant folk flest for at vi må la naturen sette grense for menneskelig aktivitet. Her har kommunene ei helt sentral rolle. Jeg er glad for at et bredt flertall understreker at ei videreutvikling av det lokale miljøarbeidet må knyttes til kommunenes rolle som samfunnsutvikler. Allerede i dag er faktisk «bærekraftig utvikling» nedfelt i kommunelovens formålsparagraf – det skal altså være ei overordnet målsetting for kommunene. Regjeringa foreslår et femårig utviklingsprogram for kommunesektoren. Det er for så vidt positivt, men det kan jo være grunn til å spørre seg om Regjeringa egentlig har foreslått et femårig utsettingsprogram. Det er nemlig ikke mangel på erfaring i kommunene. Tvert imot, det har vært gjennomført mye godt miljøarbeid både under MIK-reformen og i Lokal Agenda 21-arbeidet. Hovedutfordringa for miljøarbeidet til kommunene er at dårlig kommuneøkonomi gjør at man skjærer ned til beinet for å få prioritert de lovpålagte oppgavene. For å få til ei økt satsing på lokalt bærekraftig arbeid har bl.a. ordførerne i de 18 foregangskommunene gått inn for at det opprettes et nasjonalt Agenda 21-fond. Arbeiderpartiet støtter forslaget om et slikt fond, men det viktigste er at vi får på plass virkemidler som stimulerer til tverrsektoriell handling lokalt, og slik kommuneøkonomien er nå, er det behov for at det settes av egne midler til det. Det er, som sagt, mye det kunne vært sagt mer om. Men med dette legger jeg fram komiteens tilråding og de forslagene Arbeiderpartiet er med på å fremme i denne innstillinga.