Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Den teknologiske utviklingen skaper muligheter. På kort tid er mobiltelefoner, iPad-er og bærbare pc-er blitt nødvendige verktøy for oss alle i hverdagen. Teknologien er helt sentral for verdiskapningen i næringslivet, og den er avgjørende for at offentlig forvaltning skal fungere. I snitt bruker hver og en av oss nesten halvannen time om dagen på Internett, ifølge medienorge. Den teknologiske utviklingen skaper også utfordringer. Teknologien er grunnleggende internasjonal. Den kan ikke reguleres kun gjennom nasjonal lovgivning. Det er her mye av uenigheten ligger. Teknologien er ofte sentral når kriminelle handlinger planlegges og begås, og dermed også når kriminalitet skal bekjempes. Teknologien setter også personvernet under press. Langt flere personopplysninger kan registreres, lagres og systematiseres, og andres tilgang til mine personopplysninger forenkles. Vi etterlater oss en mengde elektroniske spor, og kommersielle aktører bruker våre personopplysninger i kommersiell sammenheng. Vi har som politikere et stort ansvar for å møte disse utfordringene. Vi har ansvar for å gi politi og påtalemyndighet verktøy som sikrer at de kan utføre det samfunnsoppdraget Stortinget har gitt dem – å avdekke og bekjempe kriminalitet. Vi har ansvar for at personvernet ivaretas og sikres, slik at sensitive opplysninger ikke kommer på avveier. Å kombinere disse to hensynene er en krevende balansegang. Jeg, og Arbeiderpartiet, mener at lovproposisjonen og avtalen som nå er inngått mellom Arbeiderpartiet og Høyre om endringer i ekomloven, behersker denne balansegangen. På den ene siden sikrer vi politiets tilgang til et viktig verktøy. Det er ikke tvil om at trafikkdata har vært viktig for å oppklare drap, menneskehandel og organisert kriminalitet, som Nokas-ranet. På den andre siden innfører vi nå kraftige innskjerpinger i personvernet i forhold til dagens situasjon, der det nå er få eller ingen regler rundt bl.a. tilgangen til lagrede data. Det har vært viktig for oss å lytte nøye til innspillene som kom både gjennom høringsrunden og høringen i komiteen, og jeg vil takke Høyre for et godt og konstruktivt samarbeid, som i dag resulterer i et nasjonalt lovverk som både styrker kriminalitetsbekjempelsen og personvernet. Ekomtilbyderne har lenge lagret kommunikasjonsdata av kommersielle hensyn. Men erfaringen med svært varierende praksis og endringer i tilbydernes behov for lagring gjør at dette ikke lenger er tilstrekkelig. Vi er avhengig av at kommunikasjonsdata lagres av samfunnshensyn. Derfor vil Arbeiderpartiet og Høyre pålegge ekomtilbyderne en lagringsplikt for data som sier noe om hvilke kommunikasjonsmidler som har vært i kontakt, hvor kommunikasjonen har funnet sted, når og hvordan. Vi er enige om at dataene skal lagres i seks måneder. Innholdet i kommunikasjonen skal ikke lagres. I saksframlegget hevder opposisjonen at dette er overvåkning. Det er det ikke. Overvåkning innebærer aktivt og kontinuerlig å følge med på hva noen foretar seg. Vårt forslag har ingenting med overvåkning å gjøre. I utgangspunktet har ikke politiet tilgang til noen data, og de vil kun få tilgang til utvalgte data på bestemte vilkår. Jeg har besøkt Interpol, Kripos og barnehus rundt omkring i landet, som alle bekjemper seksuelle overgrep mot barn. Informasjonsteknologien fører til at voksne enkelt kan oppnå kontakt med barn. Derfor samstemte Stortinget i at det var nødvendig å vedta en «grooming-paragraf» som forbyr voksne å lokke barn til å ta kontakt. Informasjonsteknologien fører også til at overgrepsbilder av barn spres i en hastighet og i et omfang vi aldri før har opplevd. Men i flere saker har Kripos måttet stanse etterforskningen fordi data er slettet. Datatilsynets pålegg om at ekomtilbyderne skal slette IP-adresser etter tre uker, har, i motsetning til hva representanten Woldseth sa, ført til en forverring av politiets mulighet for å oppklare denne typen alvorlig kriminalitet. Det siste eksempelet er Europols opprulling av verdens største pedofile nettverk i sitt slag med over 70 000 brukere. 34 norske IP-adresser knyttes til nettverket, men kan ikke etterspores fordi data er slettet. Politioverbetjent i Kripos, John Ståle Stamnes, sa til Aftenposten at lagring i seks måneder ville holdt for å spore opp personer i denne saken. Og la meg være tydelig: I saker som denne er det ingen – ingen – informasjon som kan erstatte trafikkdata når politiet skal komme videre i etterforskningen. Derfor synes jeg det er særdeles alvorlig at mindretallet kun legger opp til en videreføring av dagens praksis med lagring av IP-adresser i tre uker. Ikke engang Datatilsynets eget forslag om fem måneders lagringstid av IP-adresser får tilslutning fra mindretallet. Konsekvensen av dette vil bli at Norge fortsatt ikke kan delta i avdekking av alvorlige straffesaker som den nevnte, eller vi må basere oss på bistand fra andre land som lagrer trafikkdata lenger. Arbeiderpartiet og Høyre sikrer en betydelig innskjerping av personvernet i forhold til i dag. Vi innfører krav om at utlevering av data først skal skje etter en domstolskontroll, og vi innfører en hovedregel om at dette bare kan skje i saker som omfatter alvorlig kriminalitet, og som har en strafferamme på fire år eller mer. I tillegg skal det stilles som krav at utlevering av trafikkdata skal være nødvendig for etterforskningen. Dette er ikke situasjonen i dag. I dag er det få eller ingen betingelser knyttet til ekomtilbydernes utlevering av data til politiet, og denne innskjerpingen vil medføre en innsnevring i forhold til politiets tilgang til data. Avtalen bidrar også til en innstramming i reglene om sikring av de lagrede dataene, slik at uvedkommende ikke får tilgang. Vi tydeliggjør at det medfølger en sletteplikt av data, det innføres krav om autorisasjonsordning og lukket lagring hos ekomtilbyderne, og Datatilsynet får fullmakt til å pålegge kryptering av data som vil falle inn under lagringsplikten. Vi forutsetter også at Datatilsynet styrker kontrollvirksomheten mot ekomtilbyderne og justissektoren betydelig. Etter at avtalen ble lagt fram forrige mandag, har det oppstått en debatt om kostnadene knyttet til økt sikkerhet. Det forundrer meg en del, for jeg opplever jo at alle i denne salen, uavhengig av om vi er for implementering av datalagringsdirektivet eller ikke, mener at vi må innføre strengere sikkerhetsbegrensninger rundt lagring av trafikkdata enn i dag og tilgangen til slike data. I lovproposisjonens omtale av kostnadene ved endringen i ekomloven er det også tatt høyde for ulike løsninger med ulike sikkerhetsnivå. Det er også redegjort for at det skal utarbeides en modell for hvordan kostnadene skal beregnes og fordeles mellom ekomtilbyderne og justismyndighetene. Derfor stiller jeg meg tvilende til påstandene som er framsatt om at dette kan bli svært kostbart. Til sist vil jo dette også være en del av de årlige budsjettforhandlingene som Stortinget skal ta stilling til. Ett forhold som særlig presseorganisasjonene var opptatt av i høringen, var pressens behov for styrket kildevern. Jeg er derfor glad for at dette er blitt et viktig punkt i avtalen mellom Arbeiderpartiet og Høyre, men jeg støtter også saksordførerens innspill om at dette lovforslaget bør omfatte redaksjonelle medarbeidere og ikke bare journalister. Det nye lovverket gjelder et teknologisk område som er i stadig utvikling. Derfor er vi enige om at endringen skal evalueres etter fire år. Blant annet er det sentralt å se på effektene av en lagringstid på seks måneder. Mindretallet vil nekte politiet tilgang til trafikkdata for å bekjempe alvorlig kriminalitet. Men lagring av trafikkdata reiser flere problemstillinger enn bare politiets tilgang. Også i dag lagres trafikkdata, men for kommersielle formål. Og kommersielle aktører kan altså bruke langt mer sensitive data til f.eks. markedsføring rettet mot hver enkelt av oss. Som politikere kan vi ikke la de kommersielle behovene gå foran behovet vi som samfunn har for å bekjempe alvorlig kriminalitet. Gjør vi det, svikter vi både politiet og personvernet. Flertallet sikrer i dag at vi tar tilbake kontrollen over en viktig del av kriminalitetsbekjempelsen fra markedskreftene. På den måten styrker vi rettssikkerheten for oss alle.