Trine Skei Grande (Venstre), 2003-05-27:
Jeg er veldig enig i Rune Skjælaaens start på innlegget. Dette er en stor debatt med hyppig replikkveksling i en sak som vi egentlig er veldig enige om. Jeg tror at den brede enigheten også er bra i forhold til det oppdraget vi har på dette området. Vi ser at vi har fått et nytt KRL-fag, som har endret opplæringa av barn på dette området. Det er viktig å ta dette innover seg. For Venstre, som også er for skille mellom kirke og stat, er dette en viktig del av samfunnets grep for ikke å bli et samfunn totalt uten religion. Jeg tror at trygge barn er barn som er trygge på troen sin, trygge på kunnskapen sin, og som også har kunnskap om de andre. Kunnskapen om tro er også en viktig del av dannelsen. Derfor syns jeg det er et veldig underlig forslag som Fremskrittspartiet har i forhold til behovsundersøkelser. Dette er ikke snakk om en sykehjemsplass, der en skal krysse av for gode eller dårlige måltider. Vi i Venstre har stor sans for bestiller /utførerfunksjonen på mange områder av livet, men en avkryssing på hvilke bud man syns det er viktig at ens barn lærer, eller hvilke andre livsteser som man syns det skal være behov for, er en litt rar holdning til begrepet «tro». Jeg tror at trosbegrepet er viktig i forhold til at barn skal ha et trygt fotfeste og vite hvor de hører hjemme, og hvilke verdier de har vokst opp med, men det er også viktig å kombinere det med den kunnskapen som KRL-faget gir i forhold til andres tro. Jeg er valgt inn for denne byen, der barn har en veldig sammensatt bakgrunn når det gjelder tro. Derfor er det viktig at barn får kunnskap om sitt eget ståsted, men også kunnskap om andres ståsted. Der har vi ulike roller ut fra trossamfunnets rolle og skolens rolle. Så må jeg bruke litt tid på SFO. Denne saka har for meg egentlig blitt døden for det som var drømmen om SFO, som mange av oss var kritiske til hvordan skulle bli. De av oss som stort sett har brukt livet på frivillig barne- og ungdomsarbeid, var litt kritiske til det som var Arbeiderpartiets drøm om SFO, som skulle være stedet der alle barns fritidsaktiviteter skulle inn, slik at man når man reiste hjem fra SFO, kunne bruke hele kvelden sammen med mamma og pappa i stua. Vi trodde ikke noe på det. Grunnen til at vi ikke trodde noe på det, var at vi vet hvem det er som driver det frivillige barne- og ungdomsarbeidet. Det er mamma og pappa. Og når mamma og pappa er på jobb, klarer de heller ikke å drive det frivillige barne- og ungdomsarbeidet inn i SFO. Arbeiderpartiets SFO-drøm og alle de glansede brosjyrene som kom med den, har vi nå endelig klart å sette en strek over ved behandlinga av denne saka. Vi må innrømme at visjonen om hele det frivillige barne- og ungdomsarbeidet inn i SFO ikke er mulig. SFO har blitt noe helt annet. Det som jeg syns er rart med flertallets holdning, er at man er redd for at det skal bli for mye holdninger inn i skolen. Jeg tror at dette er i ferd med å ødelegge noe ved de levende lokalsamfunnene vi har hatt. Vi ser det samme i forhold til redselen for å slippe inn f.eks. politiske ungdomsorganisasjoner i skolegården, redselen for å kunne ha holdninger, redselen for å kunne ha verdier og redselen for at holdninger skal brytes i det rommet som er den offentlige skolen. Senere i dag skal vi diskutere friskoleloven. Der er det veldig viktig at man ikke skal slippe til skoler med andre holdninger, fordi den offentlige skolen skal ha rom for alle. Men samtidig skal man passe på at ingen skal få lov til å komme inn i skolens rom med holdninger, verdier eller tro. Da har vi kapitulert, da har vi gitt opp den SFO-drømmen vi en gang hadde, og fått noe helt annet. Jeg har stor tro på lokale løsninger, på at lokalsamfunn og lokale skoler kan finne løsningen på akkurat dette. Det syns jeg kanskje er den mest markante forskjellen som er her, og det er kanskje et ideologisk brudd i forhold til det som var den store visjonen om SFO for framtida.