trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Jeg tar utgangspunkt i slik jeg har fått spørsmålet skriftlig. Nå leste representanten Sortevik «Helsedirektoratet» istedenfor «departementet». Men departementet følger opp helseforetakene. Jeg vil først slå fast at endringer og omstillinger er en helt nødvendig del av kvalitetsarbeidet i norske sykehus. Vi kan ikke tro at det å skape ro og endringsstans vil gi et bedre tilbud til pasientene. Slik er det verken i Oslo eller på Vestlandet. De siste årene er det gjort store endringer med hensyn til både organiseringen av sykehusene og behandlingsmetoder. Dette har gitt resultater Norge kan være stolt av. Det får vi også bekreftet av internasjonale undersøkelser. Slik sett er det et godt spørsmål representanten stiller. En sentral oppgave som helseminister er å følge kvalitetsutviklingen på sykehusene. Derfor har jeg innført langt flere kvalitetsmål som offentliggjøres og brukes i min oppfølging av bl.a. Helse Vest. Departementets styring og oppfølging skjer først og fremst gjennom oppdragsdokumentet og foretaksmøtene. Departementet setter styringskrav både når det gjelder kvalitet, pasientbehandling, forskning, utdanning og opplæring av pasienter og pårørende. I tillegg gis styringskrav av økonomisk og organisatorisk karakter. Rapportering og oppfølging av de regionale helseforetakene skjer gjennom årlig melding, årsregnskap og årsberetning. Jeg får også månedlige rapporter som jeg følger opp i møter, og de regionale helseforetakene har utvidet rapportering hvert tertial. Helse- og omsorgsdepartementet har i tillegg etablert månedlige oppfølgingsmøter med ledelsen i de regionale helseforetakene. I oppdragsdokumentene for 2011 har jeg skjerpet styringskravene knyttet til kvalitet og pasientsikkerhet. Hjerneslag, kreft, diabetes og fødselsomsorg er blant fagområdene som følges opp. Oppdragsdokumentet for 2011 stiller også krav om at alle sykehus skal delta i den nasjonale pasientsikkerhetskampanjen I trygge hender. Jeg har i tillegg varslet en stortingsmelding om kvalitet og pasientsikkerhet, slik at vi kan drøfte denne tematikken i sin fulle bredde her i Stortinget.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Når det gjelder ventetiden som var fremme i den reportasjen, er det veldig vanskelig å gå inn på én enkelt sak, men så lang ventetid er ikke akseptabelt i forhold til de målsettingene som vi har satt når det gjelder behandling og pasientforløp – dette med at det skal ta 20 dager fra sykehuset har mottatt en henvisning til behandling starter opp. Det er målsettingen for 80 pst. av pasientene. Det må også være sånn at hvis man da ikke starter opp en behandling, må pasientene underrettes om hvorfor det ikke gjøres, at det ikke er nødvendig å starte opp behandling, eller at man skal avvente og se. I noen tilfeller er det sånn, uten at jeg skal gå inn på medisinske vurderinger. Det er ikke mitt område. Så er det veldig viktig å vite hva statsministeren faktisk har sagt. Han har sagt at for 80 pst. av pasientene er det et mål at det skal være oppstart av behandling innen 20 virkedager. Det skal sykehusene innrette seg på.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Når det gjelder kvalitetsindikatorene – spesielt dette med forløpstidene på kreft – ble det offentliggjort nye tall i går. De ligger nå ute på nettet, på helsenorge.no. Der skal de finnes. Der står det hvordan situasjonen er for hvert enkelt sykehus. Det er helt riktig at det er ulikheter mellom sykehusene. Når det gjelder forløpstiden, som er viktig for pasienter som har en alvorlig sykdom, er dette særdeles viktig nettopp av de grunner representanten Sortevik nevner: Kreft er en farlig sykdom – kan være farlig og livstruende – og det kan slite på den enkelte å få en så alvorlig diagnose. Derfor må vi gjøre det vi kan for å lette situasjonen for pasientene. Da er et avtalt pasientforløp viktig – og det er forutsigbarhet i det. Men kvalitetsmålene er særdeles viktige for å vite hvor man står.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Jeg ønsker også å gratulere Barth Eide som forsvarsminister. I den anledning ønsker jeg å stille følgende spørsmål: «Flere HV-distrikter er nå foreslått nedlagt, som f.eks. HV-05. HV-05 har anslagsvis 3 650 soldater i Hedmark og fungerer på en svært god måte, og er, og vil være, en svært viktig del av vår beredskap i en krise, uavhengig av situasjonen. Mener statsråden det er forsvarlig nok en gang å redusere antall HV-distrikter og antall HV-soldater?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Jeg takker statsråden for svaret, som for så vidt var en grei utredning, men det sa ikke så mye om hva den nye forsvarsministeren selv ønsker og mener. Jeg husker fra den tiden jeg begynte i forsvarskomiteen – det var i 2001 – og hvis jeg husker tallene riktig, var det da ca. 83 000 heimevernssoldater og ca. 20 heimevernsdistrikter. Nå er begge tallene ca. halvert, og hvis lekkasjene som viser at det skal bli enda færre heimevernsdistrikter – og kanskje enda færre heimevernssoldater – viser seg å være riktige, så er i hvert fall jeg personlig veldig redd for den situasjonen vi går inn i. Hvis vi ser enda lenger fram, og Heimevernet kanskje blir nedlagt og blir en del av Hæren, er det det – med mitt personlige standpunkt – som spøker for meg. Men jeg tolker i hvert fall statsråden dit hen at han ser positivt på Heimevernet og vil legge en beskyttende hånd over det. Jeg tolker det dit hen.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Jeg takker for de kommentarene – som jeg som sagt velger å se positivt på. Så får vi se hva som kommer i morgen, og håpe at det er positive signaler, både for Forsvaret i sin helhet og også for Heimevernet. For det er ikke tvil om at Heimevernet har lokalkunnskap, det har egenskaper som vi i en krisesituasjon – uavhengig av krise – kan benytte på en god måte. Jeg tror ikke det er noen annen form for beredskap som kan være bedre enn å ha et oppegående, godt heimevern.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Takk for dine ord, president. Jeg ser fram til samarbeidet. Gjeldende langtidsplan for forsvarssektoren representerer avslutningen på en dyptgripende forsvarsreform som har gitt oss dagens moderne innsatsforsvar. Denne langtidsplanen gjelder ut år 2012. Som kjent tar regjeringen sikte på å legge fram en ny langtidsplan for forsvarssektoren våren 2012. Denne vil angi retning for Forsvaret inn i en ny tid, og bygge videre på gjeldende hovedlinjer som det er bred enighet om på Stortinget. Forsvarssjefen vil i den forbindelse framlegge sitt fagmilitære råd i morgen. Rådet vil utgjøre et viktig innspill til regjeringens arbeid med den nye langtidsplanen. Heimevernet er i dag en viktig del av vår totale beredskap ved kriser, krig og ved større alvorlige nasjonale hendelser. Min forgjenger ga i januar i år forsvarssjefen de forsvarspolitiske prioriteringer som ligger til grunn for arbeidet med et helhetlig fagmilitært råd. Blant annet ble forsvarssjefen bedt om å foreta en grundig gjennomgang av landforsvaret, herunder Hæren og Heimevernet. Terroren som rammet oss 22. juli, har ytterligere aktualisert betydningen av det sivilmilitære samarbeidet. Forsvarssjefen ble derfor i tillegg etter dette bedt om å vurdere hvordan Forsvarets ressurser ytterligere kan innrettes og disponeres mer hensiktsmessig med tanke på å kunne yte bistand til det sivile samfunn. I denne sammenhengen er Heimevernet spesielt trukket fram fra regjeringens side. Som forsvarsminister er jeg opptatt av at arbeidet med ny langtidsplan skal være en grundig og bred politisk prosess, med bidrag og forankring i berørte virksomheter og i nært samarbeid med de ansattes representanter. Forsvarssjefens råd vil gi et godt grunnlag for offentlig debatt om temaene som skal behandles i langtidsplanen. Både de faglige rådene og den offentlige debatten er viktige innspill til regjeringens arbeid. Regjeringen vil i sin tur legge fram sitt helhetlige forslag til ny langtidsplan for Forsvaret for Stortinget til våren. På denne bakgrunn ønsker jeg derfor ikke å kommentere enkeltelementer av det rådet jeg mottar først i morgen. Det er imidlertid ingen tvil om at Heimevernet fortsatt vil ha en nøkkelrolle i en framtidig forsvarsstruktur, og at vi i arbeidet med å utvikle Heimevernet vil legge stor vekt på et enda bedre sivilmilitært samvirke.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Jeg vil understreke at jeg deler Bredvolds syn på betydningen av Heimevernet, og jeg vil også si at selv om det er færre mennesker innrullert i dagens heimevern, er det et betydelig bedre heimevern vi har i dag enn vi hadde for ti år siden. Siden jeg noen år før det selv var i Heimevernet, skulle jeg si at vi gjorde en god jobb. Men jeg tror at det som gjøres i dag, er enda bedre, og at vi har sett gjennom både øvelser og treningsnivå at vi har fått en kvalitetsreform som har brakt Heimevernet framover. Uten å forskuttere forsvarssjefens forslag vil jeg ta det synspunktet med meg i den videre prosessen.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Jeg vil igjen understreke at jeg deler Bredvolds syn på betydningen av å ha et oppegående og moderne heimevern innenfor det oppgavespekter som Heimevernet har fått av regjering og storting. Det vil vi ta med oss i arbeidet videre. Jeg vil også benytte anledningen til å si at jeg ser fram til samarbeidet med Stortinget om kommende langtidsplan, og vil minne om at jeg heller ikke i morgen kommer til å besvare detaljene i forslaget av respekt for at morgendagen er forsvarsjefens dag som forsvarssjef, og vi har da en påfølgende politisk prosess som ender opp i et helhetlig langtidsplanforslag til Stortinget.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
God ivaretakelse av Forsvarets personell er et satsingsområde for regjeringen. Det er en selvfølge at skadede soldater skal få god oppfølging både ute og hjemme. Jeg ber dog om forståelse for at jeg ikke kan gå inn i selve enkeltsaken som Ellingsen her tar opp. La meg likevel si følgende: Regjeringen la tidligere i år fram en handlingsplan med en rekke tiltak for ivaretakelse av personell før, under og etter utenlandstjeneste. I norsk veteranpolitikk er det lagt til grunn et overordnet prinsipp om at skadet personell skal følges opp i den ordinære helse-, omsorgs- og sosialtjenesten. Ivaretakelse av skadede, både helsemessig, sosialt og økonomisk, er et samfunnsansvar. Norge har en god helse- og omsorgstjeneste og et godt velferdssystem. Erfaring viser at de som trenger hjelp, er best tjent med å bruke de etablerte ordningene. Dette gir bedre omsorg, kvalitet og ressursbruk enn om Forsvaret som arbeidsgiver skulle etablere særomsorg. Våre soldater fortjener den beste behandling. Vi må imidlertid sikre at helsevesenet og andre offentlige etater har bedre forståelse for veteranenes spesielle helseutfordringer. I handlingsplanen ligger det derfor konkrete samarbeidstiltak mellom helsevesenet og Forsvaret for å sikre nettopp dette. Det er bl.a. utarbeidet en opplæringspakke i militærpsykiatri for leger og psykologer. Et arbeid på tvers av departementene skal bidra til fortsatt fokusering på gjennomføring av handlingsplanen og utvikling av tiltak. Forsvaret har nå en egen veteraninspektør som leder et prosjekt kalt Forsvarets veterantjeneste. Tjenesten er et lavterskeltilbud til våre veteraner. Veteraner skal alltid kunne be Forsvarets veterantjeneste om veiledning videre. Fra og med 2010 har veteranene fått en lovfestet rett til ett års psykologisk og psykiatrisk oppfølging i regi av Forsvaret. Uavhengig av hvor lang tid det har gått siden tjenestegjøring, skal Forsvaret kunne tilby utredninger og videre henvisning til helsevesenet. Neste uke arrangerer Forsvaret en egen veterankonferanse for å bidra til økt forståelse for veteranenes spesielle utfordringer. Sentrale aktører fra offentlig sektor vil delta. Ivaretakelse av skadede veteraner er et ansvar vi tar svært alvorlig. De senere år har regjeringen prioritert dette arbeidet høyt. De mange initiativ og tiltak som er iverksatt, er i ferd med å styrke Forsvarets oppfølging på en god måte. Handlingsplanens mål og tiltak er også rettet inn mot et bedre, mer sømløst og helhetlig samfunnsansvar for veteranene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Dette er et felt det har vært jobbet mye med nå i en rekke år, og jeg vil mene at situasjonen er betydelig bedre enn den var, men samtidig ikke så bra som den bør være. Derfor er det et fortsatt arbeid med å få disse tingene på plass. Men jeg vil gjenta at utgangspunktet er at Forsvarets somatiske støtte til soldater gis når de er i tjeneste der ute. Når de kommer hjem, vil oppfølgingen av vanlige somatiske lidelser skje i det vanlige helsevesenet. Så har vi konstatert at det er visse utfordringer som er typiske for veteraner, og vi har satt i gang et bedre samarbeid mellom Forsvaret og berørte etater for at det skal bli bedre. Men jeg ønsker ikke et system hvor f.eks. offentlig ansatte kjøpes foran i køen med hensyn til de prioriteringene som gjøres i det vanlige helsevesenet. Vi har et godt helsevesen, og det er viktig at man bruker det på en best mulig måte, med en særlig forståelse for de utfordringene veteraner har.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Jeg oppfatter at representanten Ellingsen nå utvider temaet noe, men det er helt greit. La meg først si at det er vanskelig å gå inn i en konkret enkeltsak som ligger i helsevesenet. Men det er etablert erstatningsordninger som brukes i omfattende grad i den type saker, og som ikke eksisterte før, og de er blant de beste som finnes i det offentlige Norge. Jeg vet fra mitt annet virke at andre etater misunner Forsvaret de ordningene som nå har kommet. Når det gjelder mine generelle ambisjoner, er det å videreføre den svært positive utviklingen vi har hatt de samme årene. Vi ser nå at synergieffektene slår til. Vi får hvert år bedre resultater når det gjelder Forsvarets operative evne, og det vil bli min førsteprioritet.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. «Stavanger Aftenblad har den 16. november 2011 en sak om en sykepleier som ble skadd under tjeneste i Afghanistan. Hun måtte opereres etter at hun kom hjem, og opplevde da at hennes innsats for landet ga lite tilbake. Stortinget har over lang tid vært opptatt av at de som tjenestegjør ute, skal behandles på en god måte også etter hjemkomsten. Mener statsråden at denne saken gir Forsvaret positiv tilbakemelding, og hvilke grep vil statsråden ta for å bedre situasjonen for dem som trenger det etter endt tjeneste?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg betviler verken statsrådens eller regjeringens ambisjon og visjon om å gjøre det bedre. Men utfordringen er, selv om vi ikke skal diskutere enkeltsaker, at det faktisk finnes altfor mange eksempler på folk som registrerer ordene, men savner handlingen. Med det som bakteppe kan man bruke den saken som jeg tar opp i dag, som referansepunkt. Her har vi altså en person som har vært ute, tjenestegjort, kommer tilbake med en skade, og føler at den hun har gjort en innsats for, ikke verdsetter det. Så sier statsråden at man skal ta vare på personell før, under og etter utenlandstjeneste. I tillegg sier man at de som har vært ute, skal ha den beste behandlingen. Jeg vil jo da påstå, med bakgrunn i denne saken, at det lyser jo ikke akkurat av dette eksempelet i så måte. Min utfordring til statsråden blir selvfølgelig da: Siden vi fortsatt har disse utfordringene, hvilke konkrete tiltak mener statsråden må gjøres for å få dette på plass? Det finnes jo bedrifter i Norge i dag som f.eks. har forsikringsordninger og tar vare på sine. Hva vil statsråden gjøre?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Med all mulig respekt: Det betyr altså, hvis jeg skal tolke statsråden riktig, at hvis alle har det like bra/like ille, er det på en måte greit. Jeg vil jo tro at dette i ytterste konsekvens er med og utfordrer rekrutteringen i Forsvaret. Hvis folk i verste fall skal kunne risikere å komme tilbake med en varig skade, og så føle seg ivaretatt på denne måten, tror jeg man kanskje kvier seg. Jeg kunne kanskje tenke meg å spørre statsråden i mer generelle vendinger. Det er dessverre sånn at Forsvaret med jevne mellomrom får oppslag av ganske stor negativ karakter. Vi så i går at Riksrevisjonen var ute og sa noe om Forsvarets evne til å levere i henhold til Stortingets bestilling. Dette er en sak. Det finnes andre saker der Forsvaret blir rammet fordi man enten håndterer saker for dårlig, eller rett og slett ikke evner å ha det fokuset man skal ha. Nå har forsvarsministeren nylig tiltrådt. Hvilken ambisjon har forsvarsministeren når det gjelder å håndtere eller redusere volumet av saker som gir Forsvaret negativ omtale?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
På vegne av Kari Kjønaas Kjos, Jon Jæger Gåsvatn og meg selv vil jeg få lov til å fremme et forslag om opprettelse av en hjertebro til Danmark for ablasjonspasienter.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-12:
Jeg er stolt av å være medlem av et parti med en partileder og en partiorganisasjon som tar likelønnskampen på alvor. Dette har vært vår sak som vi har fremmet i årevis og stått på kravene for. Det er med oss i regjering vi har fått framgang på dette feltet. Dette er den første regjeringen som har hatt en tydelig viljeserklæring på å framskaffe midler i lønnsoppgjørene. Så er det sånn at Fremskrittspartiet vil ikke være med i merknads form på at det er et mål å bekjempe ulik lønn i Norge. De har selv vedtatt i sine egne partiprogram at markedet selv skal bestemme i disse spørsmålene. Dere vil ikke være med på noen av de vedtakene vi foreslår for å minske lønnsgapet i Norge, og samtidig som dere ikke synes det er et problem, angriper dere oss for at vi ikke gjør nok. Her må Fremskrittspartiet bestemme seg: Har dere en politikk for likelønn, eller har dere det ikke?
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-12:
Jeg er ikke fornøyd før vi har et samfunn uten systematiske lønnsforskjeller i Norge, men jeg er fornøyd med å være en del av et prosjekt som tar de utfordringene på alvor. Her fremmer vi vedtak. Det er vi som har satt dette på dagsordenen. Så er det et spørsmål om pott. Det fremmer jo forpliktelser i lønnsoppgjørene også. Bare å pumpe penger inn i et lønnsoppgjør, uten å ha noen forpliktende plan for at det skal trappes opp til kvinnelønnen, vil jo kunne føre til at mennene tar igjen i neste runde. Så jeg er ikke fornøyd før vi har fått til det vi vil, men jeg er fornøyd med de skrittene vi tar i riktig retning.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-12:
Representanten Hofstad Helleland vet jo at jeg er personlig engasjert i dette, og jeg synes dette er den viktigste saken vi kan diskutere i Norge i dag. Så er det sånn at vi tar mange viktige grep i denne meldingen som er populære ute, og som fikk tilslutning på høringen. Det er de samme tiltakene som representanten Hofstad Helleland ikke vil stemme for i dag. Så er det også slik, som jeg var inne på tidligere, at vi må gjøre flere ting. Men det er viktig å ta grep om den urettferdige arbeidsdelingen hjemme, en mer lik fordeling av omsorgsarbeidet i hjemmet, dersom kvinner skal ha en reell mulighet til å delta like mye i arbeidslivet og til å delta på de samme premissene som menn. Representanten Hofstad Helleland ønsker ikke å være med på det, men fremmer tvert imot konkurranseutsetting og svekking av fagbevegelsen og arbeidsmiljøloven som sine strategier. Det er strategier vi vet vil feile.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-12:
Opposisjonen synger en gammel sang når de klager over at vi bare omtaler deres politikk i våre innlegg og ikke vår egen. Da kan verken representanten Hofstad Helleland eller representanten Horne ha lyttet veldig godt da jeg holdt mitt saksordførerinnlegg, der jeg nesten utelukkende snakket om forslagene både i meldingen og fra flertallet. Men det jeg skulle spørre representanten Hofstad Helleland om, omhandler innføringen av plikt for arbeidsgiver til å utarbeide lønnsstatistikk eller opplyse om lønn ved mistanke om diskriminering. Dette er jo forslag som Sveriges Moderaterna, Høyres søsterparti, har innført i Sverige, og som Høyres kvinnepolitiske leder, Julie Brodtkorp Voldberg, har gått inn for og varslet støtte til tidligere. Hvorfor har da Høyre snudd i Stortinget? Trenger ikke norske kvinner dette like mye som svenske kvinner, ifølge Høyre?
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-12:
Som jeg nevnte i mitt innlegg, er dette en debatt og et krav som har vært reist fra kvinnene i fagbevegelsen i over hundre år. Jeg lurte på om representanten Håbrekke kunne knytte noen betraktninger til at det er med denne regjeringen vi har fått framgang på feltet, at det er denne regjeringen som har løftet det gjennom Likelønnskommisjonen og tatt grep i arbeidsgiverpolitikken, f.eks. når det gjelder heltid. Der refererer jeg selvfølgelig til helseministerens grep når det gjelder foretakene, som skal redusere deltidsandelen med 20 pst. Har representanten Håbrekke noen betraktninger rundt at det er denne regjeringen som har fått løftet debatten og fått framgang i prosessen? Tror representanten Håbrekke at et samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet vil gjøre det arbeidet raskere eller enklere?
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-12:
Jeg tegnet meg for å komme med noen få betraktninger på tampen av debatten. Til forskjell fra i tidligere debatter har Høyre sagt svært lite, kanskje ingenting, om fedrekvoten. Jeg tror ingen her er uenig i at det at far er mer hjemme, har en positiv effekt på kvinners lønnsutvikling. Det har vi også forskning som viser. Mitt spørsmål til Høyre er: Hvis fjerning av fedrekvoten fører til at far er mindre hjemme, slik vi ser utviklingen har vært i Danmark, vil Høyre da endre politikken, eller er valgfrihetsretorikken viktigere for Høyre enn kvinners inntektsutvikling? Helt til slutt et par ord om pott. Som statsråden var inne på i replikkordskiftet, har SV tatt til orde for en likelønnspott – en pott for både lavtlønnete og utdanningsgrupper – som forutsetter en forpliktende plan fra arbeidslivets parter, slik som Likelønnskommisjonen foreslo. Høyresiden forsøker seg her i dag med en manøver fra venstre mot SV. De foreslår en pott fra hver gruppe – Høyre foreslår en kompetansepott, og Fremskrittspartiet foreslår en lavlønnspott. De er uenige om hvem som skal prioriteres. Jeg må påpeke at forslagene inneholder ingen penger, ingen plan og ingen forpliktelser om hvordan dette skal følges opp for å bli et likelønnsløft. Når verken Høyre eller Fremskrittspartiet har prioritert dette i sine alternative budsjetter, fester jeg liten tillit til at de vil bruke posisjonsmakten sin til å prioritere det. Det gjorde de ikke da de satt i posisjon tidligere. Jeg må igjen presisere at det er med SV i regjering at vi har fått framdrift på dette feltet. Vi er for en pott som forplikter både politikere og arbeidslivets parter, og som løfter alle kvinner, ikke bare én gruppe. Takk for en god debatt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Representantens partileder, Kristin Halvorsen, har sagt at dagens forhandlingssystem har vist at det ikke håndterer spørsmålet om kjønn og likelønn. Kristin Halvorsen var også klar på i høstens valgkamp i 2009 at hun ville gjøre noe med lønnsforskjellene mellom menn og kvinner gjennom å opprette en likelønnspott. Hun sa også at likelønnspotten kom til å være et av SVs store satsingsområder i den kommende perioden. Fremskrittspartiet har flere ganger fremmet et forslag om å få en likelønnspott for kvinner i lavlønnsyrker. Jeg har også lyst til å si at statsråden, Audun Lysbakken, som var representant i valgkampen i 2009, sammen med Hallgeir Langeland snakket veldig varmt for en likelønnspott. Er representanten enig i at for å få bort lønnsforskjellene mellom menn og kvinner er det viktig å få til en likelønnspott for lavlønnsyrkene?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
På Arbeiderpartiets landsmøte i helgen sa Jens Stoltenberg i sin tale at ufrivillig deltid ikke er forenlig med mottoet «arbeid for alle er jobb nr. én». Vi vet at Arbeiderpartiet vedtok en resolusjon der det ikke skulle lovfestes rett til heltid, men det skulle gis litt mer vern. Jeg lurer litt på hva som ligger i det. Situasjonen i dag er jo at vi alle vil ha bukt med ufrivillig deltid. Spørsmålet er om lovfesting er den rette veien å gå. Det jeg vil spørre representanten om, er om hun ikke frykter at hvis en har en lovfestet rett til heltid, vil det føre til at flere nyutdannede sykepleiere ikke kommer til å bli ansatt i det hele tatt, men kommer til å bli evige vikarer og ringehjelper?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Nå sier representanten her at Fremskrittspartiet er så flink til å gi kritikk for alt det alle andre står for. Men da vil jeg minne om at de to foregående talerne ikke har gjort noe annet enn å kritisere høyresiden og Fremskrittspartiet for manglende vilje til en del ting. Det har skjedd mye på likestillingsfronten, det skal jeg være den første til å innrømme. Men jeg tror det har veldig mye med kvinner selv å gjøre, og at ikke Arbeiderpartiet skal ta æren for at kvotering eller fedrekvoten har brakt Norge dit vi er i dag. Kvotering er ikke likestilling. Det er forskjellsbehandling. Og Fremskrittspartiet er imot kvotering på den måten. Når det gjelder den kvoteringen som har vært både i politikken og styrer, viser statistikkene at det er ikke flere kvinner i politikken. Det er ikke kommet flere kvinner inn i styrer, på grunn av at en del av aksjeselskapene har gjort om selskapsformen sin ut fra det. En rapport fra England viser at Arbeiderpartiets …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Jeg er glad for spørsmålet fra representanten Ramsøy. Jeg kan forsikre om at Fremskrittspartiet likestiller far og mor som omsorgspersoner. Det Fremskrittspartiet ønsker, er at familien selv skal få lov til å velge innretning på den flotte foreldrepermisjonsordningen som vi har i dag – vi har en av verdens beste foreldrepermisjonsordninger. Og vi vet at i dag ønsker både far og mor å være hjemme med barnet sitt, men familiene selv må få lov til å innrette familielivet slik som de ønsker. Jeg kan ta et eksempel fra en bonde som ringte helt fortvilet og lurte på når han skulle få lov til å ta disse ti ukene sine med omsorgspermisjon, for mor mistet dem når han ikke klarte å ta dem på grunn av at det kom midt i våronna til denne familien. Så for Fremskrittspartiet er det viktig at familien selv avgjør fordelingen av disse ukene.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Fremskrittspartiet ønsker å avvikle det på grunn av at vi mener at vi har andre lover og andre steder hvor det kommer til uttrykk, og at vi har et domstolsvesen som ivaretar de rettigheter vi har i dag. Det er viktig for Fremskrittspartiet å si at vi er for likestilling, men vi er ikke for kvotering. Det er en viktig sak å få fram, fordi veldig mye av debatten rundt likestilling i dagens samfunn går på kvotering. Altså: Hvis ikke vi har kvotering når det gjelder fedrekvoter, eller kvotering inn i politisk aktivitet og i styrer, ja da er vi imot likestilling. For Fremskrittspartiet er kvotering en forskjellsbehandling, og derfor er Fremskrittspartiet imot det.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Senterpartiet er jo i denne regjeringen kjent for å være de som er forkjempere for lokaldemokratiet. Så viser det seg at enkelte kommuner har utprøvd alternative turnuser, som har vist positive resultater både for brukerne, for arbeidstakerne og for arbeidsgiverne. Men så vet vi også at fagforeningene i dag har veto gjennom arbeidsmiljøloven og kan sette foten ned ved lokale avtaler som går ut over normalarbeidstiden. Med dette vil den lokale selvstyringsretten innskrenkes, og en får ikke til gode løsninger for den enkelte arbeidsgiver lokalt der begge parter er enige. Mitt spørsmål til representanten blir: Hva vil Senterpartiet gjøre for å sikre den lokale styringsretten?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Statsråden har en stor kampsak, og det er fedrekvoten. Det er vel og bra å ha det som kampsak, selv om Fremskrittspartiet er mot fedrekvoten. Men Likestillings- og diskrimineringsombudet hadde en sak for en tid tilbake der de viste til at far faktisk blir diskriminert i forhold til mor når det gjelder samvær etter samlivsbrudd. Vi ser oftere og oftere at flere og flere saker havner i rettssalen på grunn av at far ønsker mer omsorg etter et samlivsbrudd. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva vil statsråden gjøre? Vil statsråden endre samværsreglene slik at far blir mer likestilt med mor etter et samlivsbrudd?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Statsråden kritiserer Fremskrittspartiet for ikke å ha forslag med hensyn til likelønn. Det burde han holdt seg for god til i denne salen. Det er en sak som gjelder likelønnspott for lavlønnsyrker. I juni 2009 fremmet Fremskrittspartiet ved Siv Jensen et forslag om en egen likelønnspott for lavlønnsyrker. Det stemte SV imot. I august 2009 var daværende stortingsrepresentant Audun Lysbakken og Hallgeir Langeland høyt på banen og sa at likelønnspott for lavlønnsyrker var en stor kampsak. Er det kanskje slik at SV har tapt i regjeringen når det gjelder dette? Det gjenstår å se. Fremskrittspartiet har i dag et forslag om en likelønnspott for kvinnedominerte lavlønnsyrker som SV er hjertelig velkommen til å stemme for. Mitt spørsmål til statsråden er: Er SV imot en slik likelønnspott for kvinnedominerte lavlønnsyrker?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Representanten Barstad er stolt av å være med i et parti som er opptatt av likelønn, men det er jo fortsatt sånn at det er handling som teller. I innstillingen sier regjeringspartiene at man nå «for første gang har fått en klar viljeserklæring fra en regjering på dette spørsmålet». Så spørsmålet må da bli til representanten: Er representanten fornøyd med at man har fått en viljeserklæring, og er det det som er det store målet for SVs kamp for likelønn?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Representanten Gjul viser jo et stort engasjement i spørsmålet om ufrivillig deltid, som rammer mange kvinner. Men så er jo det også der et spørsmål om konkret handling og oppfølging for faktisk å gjøre noe med problemet, ikke minst når man har sittet veldig mange år i regjering. Nå har jo helseministeren gitt beskjed til helseforetakene om at man skal redusere bruken av deltid med 20 pst. Men hun har ikke klart å definere hvordan de 20 pst. skal måles, og dermed er det veldig vanskelig å vite hva som ligger i det. Men spørsmålet dreier seg om at statsministeren også har engasjert seg i denne debatten. Han var jo på besøk i representanten Gjul og mitt felles hjemfylke for ikke så lenge siden, og da uttalte han at gjennomsnittlig tid med ufrivillig deltid i helse- og omsorgssektoren er åtte måneder. Så da vil jeg spørre representanten Gjul: Mener representanten Gjul at det er et representativt bilde for situasjonen i sektoren?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
God sentrumspolitikk har alltid vært å la de små enhetene, enten det er lokalsamfunn, familier eller organisasjoner, få råde over egne ressurser og ha stor grad av selvstyre. Når det gjelder meldingens omtale av familiepolitikken, og kontantstøtten spesielt, sier stortingsmeldingen følgende: «Kontantstøtten bidrar til å holde mødre borte fra arbeidslivet(helt eller delvis) mens barna er små.» (helt eller delvis) Videre sier man: «Ordningen kan føre til at barn som ellers ville gått i barnehage, i stedet passes hjemme av foreldrene. Dette kan være uheldig, blant annet av hensyn til barns språkutvikling og integrering og mødres motivasjon til å søke arbeid.» Spørsmålet mitt er: Er Senterpartiet enig i den omtalen av kontantstøtten, og hva er Senterpartiets tilnærming til den nedlatende holdningen fra departementene, er det valgfrihetsmodellen som er Senterpartiets holdning til kontantstøtten?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Kristelig Folkeparti er opptatt av at velferdsordningene våre utvikles i et velferdssamfunn, ikke av en velferdsstat alene. Det er fellesskapet oss imellom, menneskelig engasjement, idealisme og initiativ som sammen med kommunale og statlige ordninger gir oss et godt velferdssamfunn. Det betyr at Kristelig Folkeparti er opptatt av en sterk stat som har gode sikkerhetsnett, velferdsløsninger som vi står sammen med flere andre partier her i salen om, samtidig som vi vil legge til rette for privat initiativ og ikke minst ideelle aktører også på velferdsområdene. Det betyr ganske enkelt at vi ikke kjenner oss igjen i en ensidig tro på markedet, eller i en ensidig tro på at staten og kommunene skal ha monopol på alle løsninger. Derfor har vi i innstillingen valgt å stå utenfor den klassiske kranglingen mellom høyresiden og venstresiden, og vi tror heller ikke at noen av de veiene er det store grepet som fører oss nærmere likelønn.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Meldingen som vi behandler i dag, gir jo et innblikk i historien om kampen for likelønn. Det viser at det er et politisk arbeid som har foregått ikke bare i flere stortingsperioder, men gjennom flere tiår og med bred støtte i salen her. Så det er ingen partier eller fløy her i salen som bør ta monopol på å ha drevet fram det arbeidet. Kristelig Folkeparti vil ta sin del av æren for at vi har kommet dit vi er, men skal heller ikke ta monopol på det. Det synes jeg heller ingen andre skal. Når det gjelder samarbeid og hvor man får mest gjennomslag, viser vel denne innstillingen at Kristelig Folkeparti har mye felles tankegods med de rød-grønne partiene på en del av disse områdene, samtidig som vi er skuffet over mangel på handlekraft og står sammen med Høyre om et forslag om en kompetansepott, som ville ha ført oss langt nærmere målet. Det viser vel at også på dette området finnes de beste løsningene i sentrum.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Det er fristende å kommentere det siste. Når Lysbakken etterlyser en ren lavlønnsprofil og ikke en kompetanseprofil på likelønnspotten, kan jo Lysbakken anbefale sine rød-grønne venner å støtte Fremskrittspartiets forslag, for det er det de har foreslått. Der er det en liten nyanse mellom Høyre og Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet. Men mitt spørsmål til statsråden dreier seg om kontantstøtten. Det er vel kjent at Kristelig Folkeparti og SV har ulikt syn der. Stortingsmeldingen kommer igjen med en negativ omtale av kontantstøtten uten noen forslag til endringer, for det har ikke regjeringen klart å komme med. Lysbakken og andre har i den senere tid gitt uttrykk for at man ønsker noen endringer og vil fjerne kontantstøtten bl.a. for toåringer, samtidig som storbyene strever med å skaffe nok barnehageplasser både til ettåringer og toåringer. Skal regjeringen bygge barnehageplasser på kort tid til alle disse toåringene som mister kontantstøtten, eller har man bare tenkt å kutte en velferdsordning, som gjør at familiene vil sitte igjen med svarteper?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Først vil jeg referere til de utdelte forslagene fra Venstre. Kristelig Folkeparti vil stemme mot forslag nr. 6, der har vi vår egen modell som vi har fremmet forslag om tidligere i Stortinget. Den ligner riktignok på Venstres, men vi har vår egen modell. Forslagene nr. 7 og 8 vil Kristelig Folkeparti støtte. Så har jeg lyst til å bemerke representanten Simensens referanse til samlivskurs på Eramets bedrift i Kvinesdal – veldig spennende og flotte tiltak. At representanten Simensen og Arbeiderpartiet framhever at det reduserer sykefravær, er veldig bra, men også veldig interessant. For er det noe regjeringen virkelig har nedprioritert og valgt ikke å satse på i de årene de har sittet med makt, er det nettopp samlivskurs. De har blitt systematisk nedprioritert og kuttet i fra regjeringens side. Så vi kan håpe at representantens innlegg bærer bud om en ny kurs i så måte. Så vil jeg litt tilbake til kontantstøtten, ikke fordi kontantstøttedebatten er et hovedspørsmål i debatten om likelønn, men fordi det illustrerer noe veldig interessant. Regjeringen peker på at det er et problem at en del foreldre velger å være hjemme med ungene og få kontantstøtte, bl.a. fordi det kan redusere deres motivasjon til å søke arbeid. Det er kanskje noe med dobbeltheten i kommunikasjonen her som er problemet for de rød-grønne: Hvis det er så farlig, og hvis det er så problematisk at noen foreldre velger å bruke mer tid med ungene sine, hvorfor i all verden mener man da at menn nå framover skal begynne å bruke mer tid sammen med ungene, mer tid på omsorg og mer tid hjemme? Det er jo en total inkonsekvens, det henger ikke sammen, og det er en dobbeltkommunikasjon som gjør det mye vanskeligere å nå målet. Målet må jo ikke være å legge til rette for at foreldre skal bruke minst mulig tid med ungene sine, få minst mulig valgfrihet eller minst mulig fleksibilitet i hverdagen. Målet må jo være å legge til rette for at man skal kombinere arbeidsliv og familieliv, at man skal kunne gå ut i permisjon, jobbe deltid – menn eller kvinner – hvis man ønsker det en periode, for å legge til rette for et godt familieliv, men at man skal ha muligheter til å komme tilbake, satse på karriere, ha god lønnsutvikling under permisjon, og likevel komme tilbake og bli respektert for de valgene man gjør. Det må være det som er hovedpoenget. Det er det som er veien framover for at unge mennesker både skal kunne satse på en karriere og på å ha og oppdra unger og satse på familielivet. Det er både god samfunnsøkonomi og god likestillingspolitikk.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-04-12:
Jeg vil først benytte muligheten til å takke saksordføreren for et veldig godt arbeid med denne viktige saken. Så til spørsmålet: I forbindelse med at denne meldingen ble lagt fram, sa statsråd Lysbakken til Dagbladet at likelønn var én av de tingene han hadde tenkt å jobbe mest med i denne perioden, for det var ikke innstramninger i asylpolitikken Soria Moria II ville bli husket for om noen år, men likelønnsløftet. Er det sånn at representanten Barstad deler dette ståstedet og selv føler at dette er historisk, og at det gir kvinnene et løft, med tanke på mye av den kritikken vi hører ute om at dette er en melding med mange visjoner, men få konkrete tiltak?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-04-12:
For en tid tilbake var jeg i Sverige og besøkte det svenske sykepleierforbundet. De er ivrige pådrivere for at flere av deres sykepleiere og hjelpepleiere skal ha mulighet til å starte egen virksomhet, først og fremst fordi det vil heve kvaliteten i tilbudet innenfor helse- og omsorgssektoren, men også fordi kvinner da har mulighet til å starte egen virksomhet, som betyr konkurranse til det kommunale og offentlige. De kan tilby heltidsstillinger, de kan tilby høyere lønn, og vi ser at i Sverige er det utrolig mange små firmaer som nettopp tilbyr slike tjenester. Vi ser at veldig mange kvinner søker seg over til disse arbeidsgiverne fordi de får bedre rettigheter enn de får innenfor det offentlige.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-04-12:
Jo, men vi tror også at det er andre tiltak som er enda viktigere, og derfor ser vi mye til våre venner i Sverige og hva de gjør, ikke minst hva det svenske sykepleierforbundet gjør i forhold til de svenske sykepleierne og hjelpepleierne som jobber innenfor det offentlige. Det er også derfor vi fremmer de samme forslagene i denne innstillingen, som vi er skuffet over at de rød-grønne ikke støtter. Vi ser jo at det funker, vi ser at mange av de svenske helse- og omsorgsarbeiderne får høyere lønn enn det de gjør i den kommunale og offentlige sektor. Vi ser også at mange flere får muligheten til å jobbe heltid. Det tror vi er skritt i riktig retning for å bedre mange av de utfordringene som denne sektoren står overfor.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-04-12:
Spørsmålet til statsråden går på forslaget om en kompetansepott som Høyre og Kristelig Folkeparti stiller seg bak. Jeg går ut fra at statsråden er enig i at vi må ha en politikk som gjør det lønnsomt å jobbe i offentlig sektor. Vi trenger mange flere helse- og omsorgsarbeidere i fremtiden. Vi trenger godt utdannede folk i offentlig sektor, men det koster. Hvorfor er ikke regjeringen villig til å betale for den kompetansen? Hvorfor er det sånn at regjeringen ikke ønsker å støtte en kompetansepott i offentlig sektor?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Noe av det mest diskriminerende i det norske samfunnet i dag er at kvinner faktisk ikke får lov til å få så stor stillingsandel som de sjøl ønsker. Det er fremdeles en holdning i det norske samfunnet at kvinner blir forsørget, og at deres inntekt derfor kan være en biinntekt til familieinntekten. Greier vi ikke å gjøre noe med den ufrivillige deltida, kommer vi ikke i mål i forhold til likelønn eller i forhold til å sikre at kvinner har de samme rettighetene som menn. Skal vi lykkes med det, er vi nødt til å gjøre noe både med likestillingsloven og med arbeidsmiljøloven. Hva man kaller det for, om det er å rettighetsfeste, om det er å lovfeste rett til disse rettighetene, er ikke det viktigste. Det viktigste er at vi får på plass de tiltakene som fungerer, og de tiltakene får vi på plass ved å endre arbeidsmiljøloven og endre likestillingsloven.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
I motsetning til representanten fra Høyre mener vi faktisk at markedskreftene alene ikke klarer å styre verken likelønn eller likestilling for kvinner. Kvinner som i 1947 bare tjente 40 pst. av det menn tjente den gangen, fikk det ikke fordi markedskreftene styrte, men fordi vi endret likestillingsloven. Vi sa at vi ikke aksepterer at kvinner skal bli diskriminert i lønnspolitikken. Sånn er det også nå. Men det dette viser i forhold til konkurranseutsettingen, som nå Høyre foreslår som et tiltak for å få opp likelønn, er at hvis man ser på de private sykehjemmene i Oslo, går lønnen til kvinner ned, den går ikke opp. Når man skal konkurranseutsette, bidrar det til at pensjonsbetingelsene blir dårlige, at overtidsbetalingen blir dårligere, at lønnsbetingelsene blir dårligere. Skal vi klare å sikre likelønn og likestilling for kvinner, er vi nødt til å styre det, vi er nødt til å ha et lovverk som sikrer at vi får et rettferdig arbeidsmarked.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Jeg tror at representanten Håbrekke og regjeringspartiene deler bekymringen for den ufrivillige deltida. Vi mener i likhet med Kristelig Folkeparti at vi er nødt til å sette i verk tiltak for å gjøre noe med den ufrivillige deltida, og jeg tror jeg kan glede representanten Håbrekke med å melde tilbake at landsmøtet til Arbeiderpartiet nå i helgen foreslo en rekke konkrete tiltak som er nødvendige for å få gjort noe med dette. Blant annet ønsker vi å gjøre endringer i arbeidsmiljøloven, og vi ønsker å gjøre endringer i likestillingsloven for å sikre at vi gjør noe med den ufrivillige deltida. I tillegg ønsker jeg å berømme helseministeren for at hun er den første helseministeren som faktisk går inn og gir direktiver til helseforetakene om at de skal gjøre noe med den ufrivillige deltida. Du må ha en tydelig arbeidsgiverpolitikk på området skal du klare å gjøre noe med den ufrivillige deltida. Her går altså helseministeren eksemplarisk foran og viser vei i forhold til alle andre arbeidsgivere.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Jeg er veldig glad for at vi har Kristelig Folkeparti med på laget for å kjempe både for likestilling og for likelønn. Kristelig Folkeparti har jo alltid vært med på det laget også, med tanke på at de ikke har blind tro på at markedskreftene kan styre kampen for likestilling og likelønn. Både når det gjelder likestillingsloven, når det gjelder kvotering, og når det gjelder en rekke andre tiltak, har Kristelig Folkeparti her vært veldig tydelig. Men i innstillingen til likelønnsmeldingen holder Kristelig Folkeparti seg unna å ta stilling når det kommer til spørsmålet om konkurranseutsetting, privatisering og svekking av arbeidsmiljøloven, som høyrepartiene tar opp som tiltak for å bidra til likelønn. Da sier Kristelig Folkeparti ingen ting. Det jeg ønsker å få avklart, er: Synes Kristelig Folkeparti at det er et godt tiltak å bidra til en konkurranseutsetting av kvinnearbeidsplasser i omsorgssektoren som et virkemiddel for å få til likelønn?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-04-12:
Arbeiderpartiet fortsetter på mange måter sin tradisjon fra 1920-tallet, da man insisterte på at menn skulle ha rett til arbeid, mens kvinner skulle holdes utenfor arbeidslivet. Men man gjør det på en litt annen måte i dag. Problemet er ikke Arbeiderpartiets retorikk, det er hva som i realiteten foregår. Jeg er ingen økonom. Men jeg har forstått én grunnleggende ting i økonomien, og det er at hvis det er mangel på noe, går gjerne prisen opp. Det antar jeg representanten også er enig med meg i. Vi vet jo alle sammen, og statsministeren gjentar ofte – og riktig – at det er mangel på folk, og det kommer til å bli mangel på folk i helse- og omsorgsyrkene. Så det grunnleggende spørsmålet må være: Hvorfor er det sånn at når det er mangel på ingeniører, går lønningene opp, mens når det er mangel på folk i helse- og omsorgsyrkene, går ikke lønningene opp? Kan det være noe med at vi har insistert på, gjennom Arbeiderpartiets monopolpolitikk, å ha en så rigid deling av arbeidsmarkedet vårt at vi har plassert kvinner nettopp i de yrkene hvor det ikke er mulig å få høyere lønn enn i dag?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Det var en gang en person som sa at man trenger ikke være spesielt smart for å være kritisk. Hver gang jeg hører Fremskrittspartiets retorikk, er det kritikk av det andre står for, mye mer enn hva de selv står for. Særlig på dette feltet savner jeg en analyse fra Fremskrittspartiet om hva som har gjort Norge til det samfunnet vi er i dag, for den ensidige kritikk av de tiltakene som regjeringen foreslår i denne stortingsmeldingen, tyder på at de ikke helt har forstått de dype og bakenforliggende årsakene til at vi fortsatt strever med likestilling i vårt samfunn. Det ønsket også den canadiske reporteren svar på da han intervjuet Siv Jensen i et TV-program i Canada for litt siden. Da han lurte på hva Norge har gjort for at vi har lyktes så godt med likestilling, var svaret: «I have no idea.» Jeg lurer på om Solveig Horne kanskje kan gi et mer utfyllende svar på det spørsmålet.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2011-04-12:
Fremskrittspartiet skriver i sine merknader at de ønsker å anerkjenne mor og far som likeverdige omsorgspersoner, og det er vi vel alle enige om er viktig. Det forutsetter jo også da at far bruker mer tid hjemme og tar mer ansvar for omsorgsoppgavene ved å ta vare på ungene i oppdragelsen. Samtidig skriver man jo i sine merknader at man ønsker en veldig annen foreldrepermisjonsordning enn det regjeringen står for. Nå vet jo vi bl.a. at fedrekvoten og den innretningen vi har på foreldrepermisjonen, fungerer ved at flere fedre er hjemme, som igjen fører til at man blir mer likeverdige omsorgspersoner. Så mitt spørsmål er: Hvordan vil en avvikling av fedrekvoten og en stor omlegging av dagens foreldrepermisjonsordning føre til mer likeverdige omsorgspersoner?
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2011-04-12:
Jeg tror det er viktig at vi finner ordninger som kan gjøre noe med både deltids- og heltidsproblematikken – det har regjeringen foreslått, og det diskuteres i meldingen – samtidig som de er i tråd med de avtalene som er inngått. Det er viktig at man også har respekt for de avtalene, men jeg tror det er fullt mulig å finne fram til gode løsninger samtidig som man respekterer de avtalene som er inngått. Det kan kommunen gjøre ved å se på alternative turnuser, det er én ting, men jeg tenker også at kvinnene er nødt til å ta et ansvar for å være med og si at de har lyst til å ha en heltidsstilling og ikke en mindre stilling for da å være med og plukke vakter. Det er klart at dette er et veldig krevende felt nettopp på omsorgssiden, fordi det alltid har vært delt inn i veldig mange små brøkstillinger. Jeg tror det blir en krevende jobb å rydde opp i det, men her har kommunene et stort ansvar, og det er positivt at mange kommuner har gått foran og ser på gode prosjekter.