Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-02-20:
Utenriksministerens redegjørelse viste med all tydelighet hvilken alvorlig og utrygg situasjon vi nå har internasjonalt. Forholdet til Irak er en utfordring for hele verdenssamfunnet. Det er nettopp derfor det er så viktig at denne situasjonen håndteres fullt ut i FNs sikkerhetsråd, som på vegne av FNs medlemsland er satt til å forvalte verdens fred og sikkerhet. Arbeiderpartiet mener at medlemslandene gjennom FN må finne en fredelig løsning på krisen i Irak. Bruk av militærmakt fører til lidelser for sivilbefolkningen, og det fører med seg en fare for oppblomstring av nye konflikter. Norge må derfor aktivt bidra til at alle mulige fredelige løsninger blir forsøkt. Selv om vi ikke sitter i Sikkerhetsrådet, må Norge bruke alle de muligheter vi har, til å påvirke alle involverte parter til å arbeide for fredelige løsninger på denne konflikten. Krig er siste utvei. Den siste tids utvikling har klart vist at det er behov for å la våpeninspektørene fortsette sitt arbeid i Irak. Kombinert med et militært press er det å håpe at dette til syvende og sist får Irak og Saddam Hussein til å innse at de må samarbeide fullt ut. Da er det også bra at SV og Senterpartiet i dag har gjort det klart at de mener det militære presset var nødvendig for å få inspektørene inn igjen i Irak. Det har ikke framkommet noe troverdig alternativ til denne strategien fra noe parti i denne debatten. Utenriksministeren berørte så vidt i sin redegjørelse miljøsamarbeidet med Russland. Det er viktig at Norge fortsatt holder høy aktivitet på dette området, som på andre samarbeidsområder, i forhold til vårt naboland. Arbeiderpartiet var, med flere, bekymret for at det som en følge av avtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet om budsjettet for i år ble mindre å rutte med til det viktige prosjektsamarbeidet Norge har i våre nærområder. Den sosiale og helsemessige situasjonen er bekymringsfull i Nordvest-Russland. Det er ikke riktig av oss å lukke øynene for dette. Radioaktiv forurensning kan være grenseoverskridende, enten direkte eller i form av forurensning av Barentshavet og fisken som finnes der. Norges pionerinnsats på miljøområdet er internasjonalt anerkjent. Å øke sikkerheten ved atominstallasjoner og sikre atommateriale og radioaktivt avfall hos vår store nabo i øst må derfor prioriteres. I denne sammenhengen er det bra at Norge nå har forpliktet seg til å finansiere opphugging av to russiske atomubåter, og jeg vil be utenriksministeren om å utdype noe om framdriften og karakteren av dette samarbeidet. Så til sist noen ord om de viktige forhandlingene som nå pågår i WTO. Sjefforhandler for landbruk Stuart Harbinson har lagt fram et forslag som har sendt rystelser inn i norsk landbrukssektor, men også i «det gamle Europa» for øvrig. Doha-runden dreier seg først og fremst om å sikre utviklingslandenes interesser. Det er derfor viktig å bli kvitt dumping av matvarer som virker ødeleggende på de fattige landenes egen produksjon. Alt tyder på at trykket på de europeiske landene fra resten av verden som ønsker friere handel, vil føre til store forandringer. Det er og blir EUs håndtering av Doha-runden som blir avgjørende for oss på dette feltet. Det er også her våre mest troverdige samarbeidspartnere finnes. Norge har sammen med Finland spesielle problemer i våre nordområder, med vanskelig klima for jordbruksproduksjon og en sårbar bosetting. Stuart Harbinson i WTO har så langt ikke lagt inn forslag som tilfredsstiller EUs og Norges krav om «non-trade concerns», som bl.a. dekker bygdeutvikling, miljøstøtte, trygg mat og dyrevelferd. Forslaget som er lagt på bordet så langt, er en trussel mot det marginale jordbruket i Norge og Finland, hvor produksjonen på ingen måte heller truer verdenshandelen. Er Regjeringen i inngrep med EU, slik at vi sammen med en tung og innflytelsesrik organisasjon kan øve innflytelse på sluttresultatet? Eller konsentrerer Regjeringen sine krefter på et samarbeid med Sveits og Korea? Gitt de store konsekvensene WTO-forhandlingene kan få for bl.a. distriktene og landbruket i Norge, ønsker vi fra Arbeiderpartiets side at vi på et senere tidspunkt kan få diskutere WTO i åpent storting.