Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-09:
Bredbåndsmeldingen er et viktig dokument, med en grundig statusgjennomgang, som drøfter sentrale problemstillinger tilknyttet bredbåndsutviklingen i Norge. Den er et godt utgangspunkt for en videre behandling i Stortinget. Regjeringen gir klart uttrykk for at den elektroniske infrastrukturen skal dekke hele landet, gi konkurransefordeler og vekstmuligheter for norsk næringsliv og medvirke til moderniseringen av offentlig sektor. Videre understreker man betydningen av å føre en teknologiuavhengig politikk for å sikre konkurranse mellom ulike teknologiske løsninger. Komiteen deler Regjeringens syn på hvorfor bredbånd er viktig, og vil understreke at verdiskaping i næringslivet og modernisering av offentlig sektor med særlig vekt på skole, kommuneadministrasjon og helse er viktige målsettinger i denne sammenhengen. Komiteen ser på fremtidsrettet bredbåndsinfrastruktur som en viktig forutsetning for å opprettholde bærekraftige lokalsamfunn i hele landet. Det legges derfor vekt på at alle innbyggere skal ha tilgang til bredbånd også der de bor, for å sikre like forutsetninger for deltakelse i det moderne digitale Norge. Komiteen står samlet om at det er nødvendig å øke målsettingen for eNorge-planen til å omfatte alle husstander. Et slikt økt ambisjonsnivå vil være med på å sikre at både næringsutvikling og bosetting i alle landets lokalsamfunn kan baseres på fremtidsrettet bredbåndsteknologi. Bredbåndsutbygging er en viktig distriktspolitisk sak, som kan redusere avstandsulempene i vårt langstrakte land. Riktig brukt vil også bredbånd og bredbåndstjenester kunne medføre betydelige miljøgevinster i form av f.eks. mindre press i rushtrafikken og lavere reisekostnader. Komiteen er av den oppfatning at god bredbåndsdekning vil være en sentral forutsetning for innovasjon og utvikling av et konkurransedyktig norsk næringsliv i årene fremover. Innovativ bruk av bredbånd kan gjøre norsk næringsliv mer produktivt og konkurransekraftig, og på den måten være med og oppveie den kostnadsulempe som norske bedrifter ofte møter, sammenlignet med konkurrenter fra lavkostland. Komiteen står samlet om sentrale merknader om synspunkter på Norges vei mot kunnskapssamfunnet, og også om flere anmodningsforslag. Det dreier seg om å be Regjeringen bidra til løsninger som kan skape reell konkurranse i bredbåndsmarkedet. Komiteen ber også Regjeringen etablere en ordning med informasjonsplikt når det offentlige gjennomfører gravevirksomhet, slik at muligheten for samtidig legging av rørgater for strekking av fiber sikres. Selv om komiteen er enig i målet, er den delt i spørsmål om virkemidler og tempo for å nå målet. Flertallet i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, har som mål at bredbånd til alle husstander, bedrifter og offentlige institusjoner kan nås i løpet av 2007. Man ønsker å komme tilbake i budsjettet for 2005 med en økning i bevilgninger til Høykom for å stimulere til økt bruk av bredbånd, i tillegg til å legge inn et beløp i geografiske områder hvor det ikke anses å være grunnlag for en markedsbasert utbygging. Flertallet ønsker også å få utredet spørsmålet om et eget bredbåndsfond. Mindretallet i komiteen, bestående av Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, har mer ambisiøse mål, og vil alt nå fremme flere konkrete forslag som anses nødvendige for å nå målene. Mindretallet legger inn virkemidler som skal sikre bredbånd til alle husstander, bedrifter og offentlige institusjoner innen 2007, dvs. at man legger seg på samme ambisjonsnivå som man gjør i Sverige. Mindretallet foreslår at det opprettes et bredbåndsfond som tilføres til sammen 3 milliarder kr i statsbudsjettene for 2005 og 2006, og at det utarbeides retningslinjer for fondet. Status for bruk av fondet og eventuelt behov for justering i bevilgning legges frem i de årlige budsjetter. Når det gjelder spørsmålet om BaneTeles fremtidige rolle i bredbåndsutbyggingen, står flertallet og mindretallet nærmere hverandre. Man er enig om at selskapet bør utvikles til en landsdekkende konkurrent til Telenor, ha en god og solid eierstruktur samt sikre disposisjonsretten til en helhetlig nasjonal nettstruktur som kan levere ende-til-ende-løsninger for bredbåndskapasitet. Mindretallet har noe sterkere føringer og ønsker å stanse den pågående salgsprosessen for å legge inn spesielle anmodninger til Regjeringen. Det går bl.a. på å skape en slagkraftig industriell konstellasjon ved å selge andeler i BaneTele til andre netteiere mot at selskapet overtar fiberstruktur til en tilsvarende verdi. Mindretallet peker på at dette kan være første trinn i en prosess mot et endret eierskap, men at myndighetene beholder en viss form for kontroll over Norges nye motorvei for elektronisk kommunikasjon. Jeg regner med at de ulike representanter vil redegjøre nærmere for sine partiers syn. Fremskrittspartiet er uenig i bildet Regjeringen tegner når den strategi- og markedsbaserte utbyggingen beskrives som vellykket. Jeg viser til beskrivelsen i meldingen om at både dekning og tilknytning til bredbånd i dag og forventet utvikling synes rimelig bra. Departementets oppdaterte statistikk viser endringer i bredbåndsutviklingen i Norge. 77 pst. av husholdningene har pr. 15. mars et bredbåndstilbud. Telenor vil gi et tilbud om bredbåndsdekning i form av ADSL på minst 90 pst. i 2006. Dette rokker likevel ikke ved vårt syn på hva som bør være prioriterte virkemidler i bredbåndsutviklingen. Her er det viktig å forklare kvalitetsforskjellen i det som tilbys. SINTEF beskriver dette nøye i sin evalueringsrapport om Høykom i januar i år. ADSL i den enkle varianten er kun mellombånd, og en overgangsløsning fra ISDN til bredbånd. Når Telenor i tillegg har annonsert at selskapet vil tilby xDSL-dekning på opptil 10 megabit pr. sekund til alle kommunesentra i løpet av 2005, er det kun én ting å si til det: Alle kommunesentra må ha fibertilknytning. Dette synet støttes av SINTEF. Man løser heller ikke problemene for de 10 pst., som er ca. 200 000 husstander, som ikke får ADSL engang, men forblir smalbåndskunder. Dette er ikke godt nok hvis Norge skal innta en offensiv posisjon i bredbåndsmarkedet. I Sverige har man gjennom statlige virkemidler og et bredbåndsfond etablert et landsdekkende system for utbygging av infrastruktur som et fundament i de totale IT-programmer for alle kommuner som søker støtte. Riktignok har det tatt tid å få godkjent og iverksatt disse programmer, men resultatene kommer ved at det sikres robuste og skalerbare løsninger i hele landet. Sverige kan vise til god dekning, billigere tjenester og høyere kvalitet. Vårt naboland i øst er nå over i fase to og bygger høyhastighetsbredbånd, mye basert på fiber og radio, mens utviklingen i Norge baserer seg på lavhastighetsbredbånd, populært kalt «tregbånd», basert på kobber. Det blir som om norske skiløpere skal fortsette å gå på treski, mens svenske konkurrenter går på moderne glassfiberski – en utvikling vi er dømt til å tape. Med den innsatsen på bredbåndsområdet, eller mangel på sådan, som Regjeringen og stortingsflertallet stiller seg bak, vil det være urealistisk å gi et kvalitetstilbud til alle i løpet av 2007. Resultatet blir at digitale klasseskiller videreføres. I en del sentrale områder av landet vil bedrifter og institusjoner få et godt tilbud, men særlig i distriktene vil bedrifter, kommuner og institusjoner, som skoler, helseinstitusjoner og kommuneadministrasjoner, bli skadelidende. De aller fleste som inkluderes i dekningsprognosene, avspises med «tregbånd». Høyst sannsynlig vil det bare være byer, tettsteder og noen kraftbygder som får skikkelig bredbånd, såkalt triple play, i løpet av 2007, om vi bare skal sette vår lit til markedet. Bygdene får det stort sett ikke. Noen skoler får høyverdi bredbånd, slik eksempelvis Sandefjord alt har fått, mens andre skoler i samme fylke får ingenting. Dette er ikke godt nok for Fremskrittspartiet. Dette er langt fra tilstrekkelig hvis vi skal få utnyttet mulighetene for nyskaping, effektivisering og omstilling i næringslivet og i offentlig sektor. Vår levestandard er avhengig av en infrastruktur på nivå med de beste i verden. Poenget er at brukerne skal få båndbredden som er nødvendig for å få utført de oppgaver som et moderne bredbåndsamfunn skal løse. Fremskrittspartiet har, i likhet med Regjeringen, tidligere støttet en markedsbasert utbygging av bredbånd. Men utviklingen har vist at det offentlige må sterkere på banen, og særlig i de deler av landet hvor det ikke er markedsmessig grunnlag for utbygging. Markedsbasert utbygging og offentlig etterspørselsstimulering har ikke vært tilstrekkelig for å oppnå et tilfredsstillende tempo i utbyggingen. Regjeringen har fortsatt en overdreven tro på kommersielle interessers evne og vilje til å gå inn med store investeringer i et usikkert marked. Norge har store områder som er blant de dyreste i verden å bygge ut. Like fullt trenger distriktene bredbånd for å skape ny innovasjon og nye muligheter for næringsutvikling og et godt servicetilbud samt bidra til å sikre bosettingsmønsteret. Utbyggingen av bredbåndsnettet vil være like viktig for utviklingen av det fremtidige Norge som telefoni, strøm, jernbane, vei og vann- og kloakknett historisk sett har vært for samfunnsutviklingen. Her har staten spilt en betydelig rolle. Det finnes historiske paralleller. Det professor Jens Arup Seip kalte det norske system, ble utviklet av Schweigaard, Stang og Broch i 1850-årene. Alle tre bekjente seg til datidens markedsliberalistiske syn, men de så samtidig at private ikke hadde økonomisk styrke nok til å løfte frem de investeringene som var nødvendige for å gjennomføre datidens store prosjekter, som jernbane og telegraf. Deres filosofi var at staten skulle spille en understøttende rolle. Noen av dem ble Høyres ideologer etter at partiet senere ble etablert. Derfor burde det være mulig også for Høyre å legge bort sin selektive statsskrekk i spørsmålet om bredbåndsutbygging. Hvis staten i det hele tatt skal ha en oppgave, må det jo være å gå inn der markedet ikke fungerer. Som en sammenlikning: Ifølge meldingen går den svenske staten inn med inntil 5,25 milliarder svenske kroner i perioden 2000–2005 til etablering av bredbåndsinfrastruktur, med hovedvekt på distriktene. Fremskrittspartiet ønsker å etablere tilsvarende ordninger, og vi står sammen med SV og Senterpartiet om å opprette et bredbåndsfond i størrelsesorden 3 milliarder kr. Fondet skal ha til formål å gi støtte til kommuner som vil satse på bredbåndsutbygging for sine innbyggere. Støtten fra fondet gis i tillegg til en kommunal egenandel etter en hensiktsmessig fordelingsnøkkel, og utbyggingen konkurranseutsettes. Støtten betinges av at kommunen har laget en bredbåndsplan som tilfredsstiller visse kriterier, bl.a. en samordning av utbyggingen med øvrige kommuner i regionen. I dag opplever vi at bredbåndsmillioner sløses bort blant digitale småkonger. Kraftselskaper, kommuner og teleoperatører bygger ut bredbåndsnett for milliarder, totalt sett, men manglende samordning gjør at samfunnet ikke får full effekt av investeringene. Øyer av kostbar bredbåndsinfrastruktur bindes ikke sammen. Derfor vil nøkkelen være et bredbåndsfond, en «Harald Haarfagre.no», som samler infrastrukturen i et digitalt rike. Det er gledelig at hele komiteen ønsker at BaneTele kan sikre konkurransen i transportmarkedet i et landsdekkende alternativ til Telenor. Videre bør BaneTeles nett samordnes med alternativ infrastruktur lokalt og regionalt, slik at man oppnår best mulig dekning av en helhetlig nasjonal nettstruktur i et selskap som kan levere ende-til-ende-løsninger i hele landet. Det vil gi alle tjenesteleverandører, innholdsprodusenter som er avhengige av Telenor i dag, et reelt alternativ og dermed sikre virksom konkurranse. Stortingets standpunkt om BaneTele vil gi departementet klare rammer når det skal fremlegges en egen sak om BaneTele i Stortinget. Levestandard og utvikling i Norge vil være avhengig av nivået på vår digitale infrastruktur. I en nettverksøkonomi der nasjonale landegrenser og fysiske avstander betyr mindre, vil det være mulig for bedrifter å delta som partnere og leverandører på helt nye områder. Verdikjeder åpnes for dem som har kompetanse og infrastruktur til å være med. Som et lite land i Europas utkant må vi være i front på de områder der vi selv kan være med og bestemme utviklingen, og dermed om vi skal være blant de ledende eller ikke. Bredbånd kan her bli en drivkraft i moderniseringen av Norge. Derfor mener Fremskrittspartiet at Stortinget ved denne korsvei skal gi Regjeringen signaler og pålegg om et sterkere engasjement og virkemidler fra det offentliges side som kan sikre et nødvendig tempo og en god kvalitet på bredbåndsutbyggingen over hele landet. Jeg vil ta opp forslagene nr 1–6, fra Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, og forslag nr. 7, fra Fremskrittspartiet og Senterpartiet.