trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-13:
Jeg har også en optimisme i meg, men i forhold til hvilken politikk en fører, og hvordan en dimensjonerer virkemiddelbruken, er det likevel viktig å ha en klar oppfatning av dette. Vi vil jo anta at Norge ønsker en god pris på dette i form av en høy pris, selv om den ikke skal være urimelig høy, så vi kan prise oss ut. Europa vil ha en lav pris. I tillegg handler det for Europa om å gjøre seg mindre avhengig av importert energi. Nå vet vi at det å bruke eget kull eller kjernekraft er mer interessant sånn sett enn å bruke gass, men CO2-debatten trekker i motsatt retning. Regjeringen har valgt å be Statkraft om ikke å investere i mer gasskraft i EU, eller egentlig noe sted. Det sender jo et signal om at vi egentlig ikke har veldig mye til overs for vår egen gass som vi selger til EU og andre steder. Synes statsråden det gir gode signaler til våre kunder i Europa at våre selskap ikke skal ta i bruk den gassen i det markedet?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-13:
Takk for det, og takk for velkomsthilsninger også fra Solvik-Olsen. Det var hyggelig. Det var hyggelig at du var her du også. Jeg fryktet for å bli arbeidsledig i dag, men det gikk bra. Jeg tror jeg starter med dagens energisituasjon, der Solvik-Olsen sier at den situasjonen vi opplever nå i dag, er et resultat av 5½ år med rød-grønn energipolitikk. Det er positivt feil, det tror jeg også Solvik-Olsen vet. Riktignok er det sånn at vi kontrollerer mange av variablene i det norske kraftsystemet, men nedbørsmengde over tid og temperaturer kontrollerer vi altså ikke. Vi er inne i en ekstraordinær situasjon der det rett og slett har regnet lite i Norge. Det har snødd lite i Norge de to siste årene, og det har vært kombinert med mye kulde, som igjen fører til stort forbruk. Det er logikk. Det tror jeg alle er enig i. Jeg tror også alle er enig i at vårt vannkraftbaserte system stort sett er en stor velsignelse for landet, men når det regner lite, og vi bruker mye, byr det på utfordringer. Vår jobb er å sørge for at mulighetene og sjansene for at den type utfordringer som vi nå står oppe i, blir mindre i framtiden – altså et mer robust kraftforsyningssystem. Vi følger tre hovedstrategier for å nå det målet. Det er økt produksjon. Vi kjører hvert eneste år omtrent 1 TWh med ny produksjon inn på nettet, fordelt på vind, vann og andre energibærere. Vi har startet et stort arbeid med å oppgradere det norske sentralnettet. Det skal investeres 40 mrd. kr over de neste ti årene. Det er et stort løft. Vi diskuterte det senest i går. Da var paradokset at opposisjonen, deriblant Fremskrittspartiet, var svært skeptisk til økt nettutbygging i praksis. Man liker det i teorien, men er usikker på det i praksis. Det siste er energieffektivisering. Målet er selvsagt at vi skal være selvforsynt og godt skodd til å møte de kravene som vi som samfunn skal sette til en trygg og sikker energiforsyning i framtiden.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-13:
Jeg tror vi skal holde fast på målet. Målet er at vi skal være selvforsynt. Målet er at vi skal ha en stabil og stødig kraftforsyning som gir forutsigbarhet for både produsenter, kraftkrevende industri og forbrukere. Så tror jeg vi er nødt til å anerkjenne at i et vannsystem som vårt vil dette kunne variere noe knyttet til nedbørsforhold og til temperaturer. Det er ingen fallitterklæring, det er rett og slett en naturlov. Du kan nærmest få inntrykk av at jeg kunne ha vedtatt at vi skulle ha økt vannkraftproduksjonen i Norge. Vel har vi en flertallsregjering, men den type vedtak er utfordrende, selv i denne salen. Så er det sånn at ja, vi skal satse mer på vannkraft. Vi implementerer nå grønne sertifikat. Vi har firedoblet konsesjonstakten i NVE. Vi legger alt til rette for at vi skal øke vannkraftproduksjonen i Norge i framtiden. Vi gjør det samme på vind. Vi er for gasskraftverk, men vi ønsker rensing fra dag én. Det legges aktivt til rette for energistøtte. Vi ønsker ikke å strupe ned noen energiforsyning i Norge.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-13:
Aller først: Jeg forstår veldig godt at jeg blir stilt spørsmål knyttet til utenlandskabler, og vi hadde også en runde på det i salen i går. Hovedpoenget er at vi er nødt til å være åpne for at dette ikke er et enten–eller-spørsmål. Jeg har ikke som statsråd, heller ikke på Norweas årsmøte, tatt til orde for at vi ikke skal ha utenlandsforbindelser. Jeg har tatt til orde for at vi skal vite hva vi gjør, at vi skal gå forsiktig fram, at det ikke er sånn at man enten er helt for absolutt alle utenlandskablene, eller at man er imot alle. Utenlandskablene er en del av norsk forsyningssikkerhet, men det er effekter ved dem som gjør at vi skal vite hva vi gjør før vi bygger dem. Når det gjelder den planlagte kabelen til England, tilsvarer den 3,3 gasskraftverk. Vi vil få rikelig mulighet til å debattere både overordnede prinsipp og ikke minst hvordan vi skal håndtere denne spesifikke saken når vi kommer dit.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-13:
Det var rett og slett en lang regle. Jeg tror vi begynner med det jeg mener er en viktig rolleavklaring. Når jeg nå møter representanten Astrup og resten av Stortinget, gjør jeg det i kraft av å være statsråd, det vil si en representant for regjeringen. Min jobb er å forsvare regjeringens politikk, som er nedfelt i Soria Moria-erklæringen. Det er et samspill mellom de tre partiprogrammene og det mandatet som er gitt regjeringen gjennom lovlige valg. Så tenker jeg at det rett og slett er representanten Astrups jobb – hvis han ønsker å bruke tid på det – å prøve å finne eventuelle divergerende oppfatninger mellom det jeg må ha sagt som stortingsrepresentant, og den politikken jeg nå står for og kjemper for som statsråd, som medlem av denne regjeringen.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-13:
Norge har store ambisjoner på vegne av fornybar energiproduksjon. Vi er blant de land i Europa som har de høyeste fornybarandelene – om ikke den høyeste. Vi går foran på veldig mange områder. Regjeringens politikk på dette området er svært offensiv og ambisiøs. Vi sitter nå i forhandlinger med EU om implementeringen av fornybardirektivet. Der vil vi sannsynligvis få en av de absolutt høyeste fornybarandelene i hele Europa. De tallene jeg sitter på, tyder ikke på at fornybarandelen i Norge er på tur ned, men tvert imot på tur opp, så det er mulig at det er behov for en ørliten samkjøring på tall. Med det forbeholdet er mitt svar at det er et felt som vi er ambisiøse på, og som vi ønsker å fortsette å være ambisiøse på i framtiden.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-13:
Som representanten Solvik-Olsen påpeker, er det europeiske gassmarkedet av stor betydning for Norge. Vi eksporterte i 2010 102 milliarder m3 naturgass, hvorav mesteparten til Europa hvor Norge dekker nærmere 20 pst. av det totale gassforbruket. Vi er sett på som en sikker og stabil leverandør til det europeiske energimarkedet. Den posisjonen skal vi beholde. Det er ikke myndighetenes rolle å være en kommersiell aktør i markedet. Den enkelte rettighetshaver på norsk sokkel har ansvar for å avsette og markedsføre sin andel av norsk gass og olje. Statoil er på sin side ansvarlig for å avsette SDØEs andel av olje- og gassproduksjonen i henhold til fastsatt avsetningsinstruks. Regjeringens overordnede oppgave er å sikre høy verdiskaping gjennom best mulig forvaltning av gassressursene. Dette gjør regjeringen ved å legge til rette for effektiv organisering av virksomheten på norsk sokkel. Arbeidet med å sørge for et effektivt rammeverk omfatter alle ledd i verdikjeden – fra leting, via utbygging og drift til endelig eksport av norsk gass til markedet. Åpning av nye områder, konsesjonspolitikk og behandling av søknader er viktige virkemidler i dette arbeidet. Via eierskapet i operatørselskapet Gassco har regjeringen også fokus på å sikre et velfungerende og fleksibelt transportsystem for gass fra Norge til konsumentland. Gjennom dette viktige arbeidet med å sørge for optimale rammebetingelser for virksomheten på norsk sokkel legger regjeringen til rette for god konkurranseevne, effektiv ressursbruk og lønnsomhet i gassektoren. Dette er faktorer som er med på å styrke den norske gassens stilling i Europa. Regjeringen har videre regelmessig og god dialog med myndighetene både på EU-nivå og i de enkelte konsumentland. Dette er for å sørge for å opprettholde fokus på viktige energispørsmål. Gass er det reneste av de fossile brennstoffene og slipper ved forbrenning ut halvparten så mye CO2 som kull. EU kan derfor redusere utslippene av klimagasser betraktelig ved å erstatte kull med gass. I tillegg har naturgass flere fordeler som en sikker og stabil back-up til fornybar energiproduksjon. Som jeg nevnte innledningsvis, er Norge sett på som en sikker og stabil leverandør til det europeiske energimarkedet. Ved å sørge for effektive rammebetingelser for petroleumsvirksomheten og god dialog med våre motparter i EU arbeider regjeringen for å opprettholde denne posisjonen. Norsk gass skal ha en viktig rolle i europeisk energiforsyning også i framtiden.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-13:
Representanten Solvik-Olsen tar opp svært viktige problemstillinger, som er viktige for hele landet. Hvordan markedssituasjonen er for våre produkter spesielt innenfor olje og gass, er selvsagt av stor betydning ikke bare for nasjonaløkonomien, men for mye av den aktiviteten som skjer langs hele kysten vår. Det er heller ikke meg til del å kunne spå om hvordan gassmarkedet i Europa kommer til å utvikle seg. Vi har sett de senere årene at skifergass har endret de internasjonale spillereglene, ikke minst i forhold til det som nå har skjedd i USA. Vi vet at det finnes store forekomster også i Europa. Det som trekker den andre veien, er at Norge er en stabil leverandør, nær sagt i motsetning til mye av det man opplever på andre kanter. I tillegg vet vi at EU har et stort behov for å redusere sine klimagassutslipp, og der er gass en del av løsningen. Så summa summarum er jeg optimist på vegne av norske gassleverandører og norsk rolle som viktig energileverandør til Europa.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-13:
Det henger sammen med regjeringens overordnede mål for Statkraft som går på at man skal være ledende innenfor fornybar energiproduksjon i Europa. Denne salen har tilført selskapet betydelige midler gjennom flere omganger over de siste årene for at den muligheten skal oppfylles. Det er selvsagt en strategi jeg stiller meg bak. Vi har som nasjon alle interesse av at det er et stabilt og godt marked for gass i Europa. Vi gjør de tingene som jeg her har referert til, for å ta vare på og bygge det markedet videre. I det representanten Solvik-Olsen tok opp, er det spesielt én ting som jeg tror vi skal bite oss merke i, og det er stikkordet «forsyningssikkerhet». Jeg tror at forsyningssikkerhet er en undervurdert del av den energipolitiske debatten i Europa, og at vi nok må tilpasse oss et bilde der det blir vektlagt enda sterkere enn i dag fra de ulike europeiske landene.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2011-04-13:
Den 9. mars 2009 uttalte forbundsleder Leif Sande til Aftenposten at planene om seks nye utenlandskabler måtte legges på is. Det fikk han støtte for fra stortingsrepresentant Borten Moe. På Norsk Vindkraftforenings landsmøte 30. mars 2011 bekreftet statsråd Borten Moe at han ennå er imot utenlandskabler. I går kunne Europower sitere Statnett på at det nå nærmer seg en ny kraftforbindelse mellom Norge og England på hele 1 400 megawatt, som tilsvarer tre og et halvt gasskraftverk. Statssekretær Eli Blakstad bekreftet på et seminar i Wien i forrige uke at det var behov for flere utenlandskabler. Hva er egentlig statsråden og regjeringens politikk når det gjelder bygging av flere utenlandskabler?
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-04-13:
Under en debatt i denne sal i går benyttet statsråd Borten Moe anledningen til å si seg uenig med stortingsrepresentant Borten Moe. Statsråden mener ikke forslaget fra stortingsrepresentanten om å kutte kraftkablene til utlandet er en god idé, og det er bra. Men stortingsrepresentanten Borten Moe tok til orde for langt mer enn bare å kutte kablene til utlandet: avvikling av dagens energilov, avvikling av Norpool og et felles nordisk strømmarked, ja til bygging av nye gasskraftverk uten rensing, at det kraftmarkedet statsråden har ansvar for i Norge, er «moralsk forkastelig», for å nevne noe. Det er god folkeskikk å opplyse om at man skifter mening, og folkeskikk kan vi jo lese i dagens Aftenposten at statsråden er opptatt av. Mitt spørsmål er derfor: Med forbehold om at tiden strekker til, kan statsråden gjøre rede for på hvilke andre områder enn kabelpolitikk han nå er uenig med stortingsrepresentanten Borten Moe?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-13:
Eurostat la mandag fram en oversikt over utviklingen av forbruk av energi i Europa. Alle 27 EU-land, utenom Malta, øker sin fornybarandel i perioden 1999–2009. Blant disse er Sverige og Danmark, der også bruk av olje og gass har falt. Norge øker derimot sin bruk av fossil energi kraftig, og fornybarandelen har falt fra 44,4 pst. til 42,4 pst. i denne perioden. Norges oljebruk har økt med nesten 5 pst. Mitt spørsmål til statsråden er da: I lys av disse tallene, mener olje- og energiministeren fortsatt at Norge bør forhandle ned Norges fornybarandel i fornybardirektivet, og er statsråden fornøyd med at Norge er det eneste landet i EØS-samarbeidet der andelen fornybar energi går nedover?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-13:
Spørsmålet lyder som følger: «E6 gjennom Gudbrandsdalen har vært et av prestisjeprosjektene innen norsk samferdsel den senere tid. 31. mars i år sendte imidlertid statsråden ut melding om at strekningen Ringebu–Otta nå skal utbygges etappevis, og ikke sammenhengende som tidligere anført. På hvilken måte vil statsråden sikre at planlagte veiutbygginger kan gjøres sammenhengende i stedet for etappevis, og er statsråden villig til i større grad å la seg inspirere av hvordan andre land løser denne type utfordringer?»
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-13:
I Aftenposten i november 2010 gikk tidligere samferdselsminister Kjell Opseth ut og kritiserte regjeringens utbyggingstempo og sa at «systemet er blitt et monster i tidsbruk og utsettelser». I Nationen 11. april stilles spørsmålet: «Får Kleppa slutt på klattingen?» Der blir det uttalt: «Systemene for planlegging og bygging er like viktige som milliardene som bevilges. » Nå merker jeg meg at samferdselsministeren snakker om nye måter å bygge vei på, gjennom utviklingskontrakter, og at planleggingsfasen skal bli kortere. Betyr det som samferdselsministeren sier nå, at vi vil se noe helt nytt fremover, og når vil vi se det?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-13:
Analyser fra fagrapportene, som ble presentert 1. februar 2011 som underlagsmateriale i forbindelse med en ny NTP, peker på at det forventes en betydelig befolkningsvekst i byområdene våre. Med en økende befolkning kommer det også et økende transportbehov. Så mitt spørsmål til samferdselsministeren er: Hvordan tenker statsråden seg at fremkommeligheten på vei og bane vil bli dersom ikke tempoet økes betraktelig? Nå hører jeg at statsråden tenker seg nye måter å bygge vei på. Det synes jeg er kjempespennende, og jeg spør en gang til: Når vil det komme? Vil det komme i rulleringen av NTP nå, eller vil vi se nye måter å bygge vei på først i neste NTP, og vil hun hente inspirasjon f.eks. fra Østerrike?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-04-13:
Det er ikke tvil om at helseministeren skuffet mange da forslaget til ny helse- og omsorgslov ble lagt fram på fredag og BPA ikke blir rettighetsfestet der. Men det ble litt håpefullt da Arbeiderpartiets landsmøte endte med å foreslå, slik statsråden sa, en rettighetsfesting innen dagens rammer etter et utredningsarbeid for å se på kostnadene. Vi håper nå at helseministeren vil sørge for at dette utredningsarbeidet kommer i gang, parallelt med at Stortinget behandler ny lov om kommunale helse- og omsorgstjenester, slik at vi kan få det som et beslutningsgrunnlag når fremtiden for rettighetsfesting skal avgjøres. Representanten Hagebakken sa på Facebook-siden til Arbeiderpartiet: «Med landsmøtevedtaket vil brukerne med størst hjelpebehov bli sikret muligheten til å velge BPA.» Vil helseministeren la Stortinget få denne lovte utredningen som et grunnlag for sin beslutning, slik at vi kan vedta denne lovfestingen i forbindelse med behandlingen av denne loven?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-04-13:
«Amming er et av de mest effektive tiltak for å forebygge sykdom hos barn og brystkreft hos kvinner. Nesten alle norske kvinner begynner å amme, men til tross for at Norge har en relativt høy ammeforekomst sammenlignet med andre vestlige land, slutter mange å amme lenge før de selv ønsker det, av årsaker som kunne vært unngått. Vil regjeringen sørge for at norsk helsepersonell fortsatt kan få nødvendig opplæring og veiledning fra Nasjonalt kompetansesenter for amming?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-04-13:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for at statsråden sier at hun vil sørge for at den viktige kompetansen videreføres. Men det jeg også er opptatt av, er om hun vil sørge for at disse kompetansesentrene videreføres, bl.a. kompetansesenteret for kvinnehelse, kompetansesenteret for amming og kompetansesenteret for gynekologisk kreft. Når det gjelder amming, er det veldig stort behov for denne kompetansen både i kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten, og etterspørselen har økt betydelig etter at liggetiden ved fødeavdelingen ble kortere. Men spørsmålet videre er om kompetansesentre vil bli lagt ned når det gjelder amming, og når det gjelder kvinnehelse og gynekologisk kreft.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-04-13:
Det er mulig jeg ikke oppfattet svaret helt konkret. Men betyr det statsråden nå sier, at kompetansesenteret for kvinnehelse, kompetansesenteret for amming og kompetansesenteret for gynekologisk kreft vil bli videreført? Vi vet også at det finnes veldig mye nyttig kunnskap som ikke tas i bruk i helsepolitikken. Jeg kan jo spørre hva statsråden vil gjøre for å sikre det, men først og fremst er jeg opptatt av å få et klart og tydelig svar på om disse kompetansesentrene som er nevnt, skal videreføres.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-04-13:
Rettighetsfesting av brukerstyrt personlig assistent handler om funksjonshemmedes verdighet. Det handler om muligheten til å være herre i eget liv. Fremskrittspartiet har hele tiden vært for en rettighetsfesting. Høyre og Kristelig Folkeparti er nå også for en rettighetsfesting, og SV snakker på inn- og utpust om at de er for rettighetsfesting. Arbeiderpartiets stortingsrepresentanter sier også at de er for en rettighetsfesting. De eneste som ikke har sagt klart at de er for en rettighetsfesting, er Senterpartiet. Så spørsmålet er om regjeringens forslag om ikke å rettighetsfeste BPA er en seier for Senterpartiet i regjering, og kanskje en kompensasjon for fjerning av vitale funksjoner på lokalsykehusene?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-04-13:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Elever i videregående skole har ifølge regelverket plikt til å delta, i praksis på fastsatte prøver, slik at læreren får grunnlag for vurdering i faget. Ifølge lærere slås denne plikten i hjel av at læreren plikter å varsle eleven på forhånd dersom det er fare for at det ikke er grunnlag for å sette karakter, noe mange elever synes å innrette seg etter. Nå etterlyses i stedet mer generelle regler for fremmøte i faget for å ha rett til vurdering. Vil statsråden vurdere endringer i disse reglene?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-04-13:
Jeg takker statsråden for svaret, som for så vidt er oppløftende. Senest sist lørdag i Aftenposten kunne vi lese noen sitater fra lærere som tydelig hadde gitt til kjenne hvor håpløst de mener situasjonen er. Det er et sjenerøst tilbud fra samfunnet å gi rett til videregående opplæring, men det er sannelig også viktig at man skjønner at når man får en slik rett, innebærer det faktisk en plikt til å fylle den rettigheten og de årene med skolearbeid og ikke alt mulig annet. Jeg har en utfordring til statsråden, for jeg tror ikke at norske elever i videregående skole kommer til å gi seg i kast med lange forskrifter og lete etter paragrafer i opplæringsloven. Jeg lurer på: Er det en idé å tenke seg at nesten myndige elever – og noen er myndige når de går i videregående opplæring – skulle inngå en kontrakt med skolen ved skolestart, hvor de er veldig tydelige på hva slags plikter de har, som følger med det å si ja til videregående opplæring?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-04-13:
Jeg synes kanskje ikke det er så enkelt at vi skulle gjøre dette til en sak som er opp til den enkelte skole. Jeg tenker at slik som skolen fungerer i dag, har vi ikke noen særlig andre forventninger til 16–17–18–19-åringer enn vi har til 6–7-åringer når de starter på skolen. Det at det er en viss progresjon i forhold til ansvar eller forpliktelser, og at elevene skal skjønne hva det innebærer når man kommer videre oppover i skoleløpet, kunne reflekteres i en type kontrakt som 16-åringen – når han begynner på videregående, eller for hvert av årene i videregående – skrev under på, hvor man tok et personlig ansvar for å være til stede for å sikre seg at lærerne får grunnlag for vurdering. For det er ingen tvil om at vi er opptatt av å fange tidstyver i skolen. Lærere i videregående skole sier at det er et betydelig arbeid å overvåke elevene og følge med på om de er nok til stede, for at man i neste omgang skal ha ryggen fri og ha dokumentert godt nok at man har varslet når de ikke er til stede i undervisningen. Jeg skulle ønske at statsråden ville si at en slik kontrakt skulle være et must, og obligatorisk for videregående opplæring i Norge.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-13:
Det er ikke sikkert det er noen dum idé, men jeg ville kanskje sende utfordringen videre til de enkelte skoler, for på mange skoler går dette helt greit. Det har kommet en oppfatning som vi nå tydelig justerer, ikke fordi jeg mener at det har vært grunnlag for den, men fordi det er helt opplagt at en del av de barna som vi har oppdratt, er meget bevisste rettighetsbarn som leser forskrifter og paragrafer og slår i bordet med sin forståelse av hvordan dette skal være. Lærere har strukket seg veldig langt i forhold til å tilrettelegge for et grunnlag for å gi karakter. Det mener vi det er behov for å presisere på en slik måte at elevene forstår at de har plikt – når de har tatt i mot et tilbud om videregående opplæring – til å møte og opptre slik at det er lett for læreren å sette en standpunktkarakter. Så kan det unntaksvis være situasjoner rundt sykdom osv., som gjør at læreren må tilrettelegge på et annet vis. Men jeg synes det er en god idé å formidle videre til skolene at hvis man har – hva skal jeg si – stadig grensesprengende prøvelser på grunn av bestemmelsene, kan dette være et virkemiddel.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-13:
Nå håper jeg at den justeringen av forskriften som vi har på høring, i seg selv vil bidra til at tidsbruken rundt dette begrenses sterkt, og at det i seg selv vil bety at elevene ser at de selv har ansvar for å delta i undervisningen og møte på prøver, slik at læreren har et grunnlag for å sette en standpunktkarakter. Det er hele bakgrunnen for å ta det initiativet. Så er jeg ekstremt opptatt av effektiv tidsbruk i skolen. På mange skoler er ikke dette noe stort problem, og elevene er fullt klar over hva slags ansvar de har. Jeg ser ingen grunn til å pålegge dem, fra sentralt hold, å lage en masse kontrakter og underskrive og styre med det. Men på en del skoler kan det være en utfordring at man er ubevisst, eller tror man har andre rettigheter enn det man faktisk har. Der kan det være et virkemiddel. Jeg vil først vurdere hva slags tidsbruk dette medfører, og om det er behov for det, før jeg vil mene at dette er noe som vi skal påtvinge alle videregående skoler i Norge å gjennomføre.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-13:
Jeg har følgende spørsmål til statsråden: «Fra desember av kan togreisen mellom Stavanger og Kristiansand ta opp mot 24 minutter lengre tid. Dobbeltsporet Sandnes–Stavanger skulle lette situasjonen for særlig jobbpendlere langs Jærbanen. Den økte trafikken har medført at NSB foreslår å øke reisetiden mellom Norges fjerde og femte største byer. Kan statsråden forsvare økt reisetid?»
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-13:
Jeg takker for svaret. Det er, slik jeg ser det, fire hovedpremisser som må til for at toget skal være konkurransedyktig med andre transportformer. Det er punktlighet, det er frekvens, det er reisetid, og det er pris. Den saken som vi nå diskuterer, omhandler både punktligheten og reisetiden. Når reisetiden øker, blir regiontoget mindre attraktivt. Samtidig, når punktligheten øker, vil det øke attraktiviteten. Men når man ser på tallene etter siste møte med Vest-Agder fylkeskommune, får lokaltogene en marginal økning, mens regiontogene får en økning på roughly ett kvarter. Det betyr, med de tidene som legges til grunn, at både buss og bil, i tillegg til fly, vil være mer attraktive på reisetid enn tog. Er det en utvikling samferdselsministeren støtter?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-13:
Det er prisverdig at jernbanen er bygd ut som dobbeltspor. Det er langt fra prisverdig å se Sørlandsbanen lide under både manglende vedlikehold og manglende investeringer. Samferdselsministeren har helt rett når hun sier at Sørlandsbanen er altfor dårlig. Strekningen Egersund–Sandnes er altfor dårlig. Hva akter samferdselsministeren å gjøre for å øke investeringstakten på jernbanen mellom Oslo og Stavanger, slik at vi får en reisetid som går ned og ikke opp? I tillegg: Jeg synes det er veldig bra at samferdselsministeren er så tydelig når det gjelder hva hun liker og ikke liker. Jeg er hjertens enig – jeg liker kortere reisetid, jeg ønsker et tog som er attraktivt – men ønsker samferdselsministeren også å benytte sin mulighet til å prioritere nettopp Sørlandsbanen og strekningen i eget hjemfylke mellom Egersund og Sandnes?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-04-13:
NSB har sett at mange av toga som går på strekninga Kristiansand–Stavanger, ikkje klarer å nå målet om ei punktlegheit på 90 pst., spesielt ikkje i morgon- og ettermiddagsrushet. Det hender difor at dei reisande ikkje når skule, arbeid eller korresponderande bussar på Bryne, på Klepp eller i Sandnes. Slik kan det ikkje vera. Ruteplanen skal ein kunna lita på. NSB opplyser at desse manglane på punktlegheit hovudsakleg kjem av høg utnytting på den enkeltspora togbanen mellom Egersund og Sandnes. Dette gjer at ruteplanen ikkje er robust nok. Sjølv små hendingar og avvik får store konsekvensar for både person- og godstrafikk. NSB og Jernbaneverket sette difor i gang eit prosjekt for å identifisera årsakene til forseinkingane. Det blir etter dette tilrådd å endra nokre stader der toga møtest, men òg å auka køyretida for nokre avgangar. NSB har informert meg om at dei no, etter eit møte med Vest-Agder fylkeskommune, har sett opp eit forslag til rutetider der nokre regiontog mellom Kristiansand og Stavanger får om lag 15 minutt auka køyretid på strekninga Egersund–Stavanger. Nokre lokaltog får ein mindre auke, på 1–3 minutt. På det nye dobbeltsporet mellom Stavanger og Sandnes blir det berre mindre justeringar i rutetidene. Desse endringane vil i følgje NSB gjera togruta mellom Stavanger og Kristiansand meir stabil. NSB planlegg å senda eit høyringsbrev til fylkeskommunane i Rogaland og Vest-Agder, der dei kan koma med fråsegner til NSB sine nye ruteplanforslag. Parallelt vil Samferdselsdepartementet, som enno ikkje har hatt anledning til å vurdere NSB sitt forslag, gjera det no. Eg vil følgja opp at togtilbodet framover blir så godt som råd er, gjeve dei infrastrukturmessige forholda på strekninga. Eg legg vekt på at togverksemdene involverer dei lokale styresmaktene.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-04-13:
Det er ikkje ei utvikling som samferdselsministeren støttar isolert sett. Men det som er viktig å understreka, og som representanten Skovholt Gitmark er svært godt kjend med, er at infrastrukturen på Sørlandsbanen langt frå er den beste. Det er skjenegangen som er den fyrste føresetnaden for at ein har ein stabil togtrafikk, og der er det enno mykje som må gjerast, sjølv om det er utført forbetringar. Nye kryssingsspor, ballastreinsing osv. betyr mykje der. Då står vi overfor valet: Skal vi gjera som ingenting og la folk koma for seint og laga sine eigne rutetabellar ut frå forseinkingar, eller skal vi ta tak i dette og gjera det beste ut av situasjonen? NSB vel no det siste. Det synest eg er rett.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-04-13:
Eg er einig med Skovholt Gitmark i prioriteringane hans. Svaret er òg ja på spørsmålet om eg likar å utnytta den moglegheita som no er til å styrkja jernbanen. Men lat meg understreka: Jernbanen slit med tiår med forsømmingar. Her er det mykje å ta igjen. No har Jernbaneverket midlar som gjer at dei kan prioritera vedlikehald og fornying. Vi har eit storstilt arbeid som pågår i Oslo-området, som er sjølve navet i heile jernbanestrukturen vår. Det vil vera ferdig i 2012. Det er tre viktige element: Det er vedlikehald og fornying. Der er Oslo-området spesielt. Det er planlegging av nye spor, iverksetjing av nye banar – vi skal opna tre nye store prosjekt i år. På Sørlandsbanen skjer det òg fornying, og vi kjem ytterlegare tilbake til han i samband med den pågåande rulleringa av Nasjonal transportplan.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-04-13:
Regjeringa har teke konsekvensen av det som representanten Sortevik kallar «treg utbygging», ved å leggja opp til ei historisk satsing på samferdsel, jf. Nasjonal transportplan 2010–2019. For vegformål representerer dette ein vesentleg auke. Vi byggjer no langt meir veg enn tidlegare. Vi byggjer òg meir samanhengande enn tidlegare. I retningslinje 2 for arbeidet med Nasjonal transportplan 2014–2023 legg regjeringa opp til ei endå meir samanhengande utbygging. I arbeidet med Nasjonal transportplan for komande periode, altså 2014–2023, har regjeringa bedt etatane om å utarbeida ulike alternativ, bl.a. eitt alternativ med grunnlag i dagens nivå og eitt alternativ med ein ytterlegare auke på 45 pst. Over år har det tekniske forfallet – vedlikehaldsetterslepet – på vegnettet auka. I statsbudsjettet for 2011 vart difor løyvingsnivået til vedlikehald auka med om lag 60 pst. samanlikna med saldert budsjett for 2010. Med dette vil vi stoppa forfallet. I retningslinje 2 for arbeidet med den komande Nasjonal transportplan har regjeringa bedt Statens vegvesen utarbeida ein strategi for auka satsing på drift og vedlikehald, inklusiv nedbygging av det tekniske forfallet, basert på eit kvalitativt best mogleg og oppdatert grunnlag. Statens vegvesen er i ferd med å avslutta ei omfattande kartlegging av det tekniske forfallet som førebuing til dette arbeidet. Auka løyvingar vil stilla store krav til Statens vegvesen med omsyn til planlegging og gjennomføring. Statens vegvesen har alt auka planleggings- og byggjeleiingskapasiteten både med eigne ressursar og ved bruk av eksterne konsulentar. Arbeidet med å rekruttera ytterlegare personell held fram. Statens vegvesen har sett i gang eit arbeid for å sjå på korleis planleggingsprosessane kan effektiviserast innanfor gjeldande lovverk og forskrifter, slik at tida til planlegging kan bli kortare utan at dette set rettane til grunneigarar og viktige samfunnsinteresser i fare. Mogleg auka bruk av statleg plan vil òg inngå i dette arbeidet. I samarbeid med rådgjevar- og entreprenørbransjen arbeider Statens vegvesen med utvikling av entrepriseformer og betre effektivitet og samhandling i entreprenørbransjen. Utviklinga mot større entreprisar gjer at Statens vegvesen òg arbeider for å få fleire utanlandske entreprenørar til å konkurrera om oppdrag i Noreg. E6 på Helgeland er eit eksempel på eit entreprisegrunnlag for utbygging, vedlikehald og drift av ei om lag 260 km lang strekning med ein kontraktperiode på 10–15 år. Eit anna tiltak for meir effektiv gjennomføring er utbygging av lengre samanhengande strekningar, noko som vil redusera kostnadane til utbygging av vegnettet. Gardermoen–Kolomoen er eit av fleire eksempel på det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-04-13:
Eg forstår at det er noko hårsårt å visa til fortida. Lat meg minna om eit ordtak som eg faktisk synest kan rima i denne samanhengen, som seier at vi må kjenna historia for å forstå notida og for å ta dei rette vala som gjeld framtida. Eg er sjølvsagt mest oppteken av framtida, men det er faktisk slik at vi slit med eit etterslep på veg og må ta det i betraktning. Seinast sist vinter – og denne vinteren – har det vore avdekt betydeleg meirbehov for vedlikehald. Det må stoppast. Det gjer vi no. Når det gjeld arbeidet framover for Ringebu–Otta, er ambisjonen min framleis ei samanhengande utbygging, men alle planar er ikkje klare. Vi begynner som avtalt tidsmessig no med Frya–Sjoa og fortset, gjeve dei avklaringane som trengst, med resten, og har framleis ei samanhengande utbygging. Eg kjem til å gjera mitt beste for samanhengande utbygging i langt større grad enn kva vi har sett til no.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-04-13:
Fyrst til det oppslaget som det vart vist til. Her minner representanten Sortevik sjølv om fortida, for dei eksempla som der vart brukte, er i hovudsak nettopp frå 10–20 år tilbake. Lat meg seia at når det gjeld trafikkgrunnlaget framover og dei berekningane som vart lagde til grunn, er det rett. Eg har registrert det same som ofte har vorte hevda, at Statens vegvesen opererer med konservative tal. Vi kjem til å gjera så godt vi kan for å ha oppdaterte prognosar. Statens vegvesen kjem til å leggja så oppdaterte prognosar som mogleg til grunn. Så er det jo i etterpåklokskapen sitt lys vi ser korleis trafikken verkeleg blir. Hovudpoenget for oss er altså meir pengar til veg, fleire nye vegar og betre vedlikehald.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-04-13:
Eg meiner samanhengande utbygging er viktig. Eg er glad for at vi i dag har gode eksempel på det. No vil vi sjå fleire samanhengande utbyggingar i tida framover. E6 Ringebu–Otta er ei strekning med mange ulukker. Det er viktig å koma i gang med ny veg. Delar av strekninga er ikkje ferdig planlagde. Prosjektet har vorte vesentleg dyrare. Ved å dela prosjektet i to etappar kan vi koma i gang med Frya–Sjoa som planlagt. Framleis er samanhengande utbygging ambisjonen. Den endelege avklaringa tek vi ved rulleringa av Nasjonal transportplan 2014–2023, altså våren 2013. Regjeringa har i stortingsmeldinga om Nasjonal transportplan 2010–1019 òg vurdert andre tiltak som vil leggja til rette for ei meir langsiktig utvikling av vegnettet. Utviklingskontraktar der drifts-, vedlikehalds-, og utviklingsoppgåver vil inngå i kontraktane, er eit slikt tiltak. Statens vegvesen arbeider no med å leggja til rette for at ein eller fleire slike kontraktar kan takast i bruk for delar av riksvegnettet alt i denne perioden. E6 på Helgeland er eit område der bruken av slike kontraktar kan vera aktuell. Utviklingskontraktar kan leggja til rette for ei meir samordna langsiktig forvalting og utvikling av eit nærare definert vegnett, bl.a. gjennom at entreprenøren innanfor slike kontraktar vil kunna velja løysingar som reduserer kostnader i den etterfølgjande drifts- og vedlikehaldsfasen. I tillegg vil slike kontraktar leggja til rette for bl.a. betre ressursdisponering for entreprenøren, meir samordna massedisponering, lågare riggkostnader for entreprenøren og lågare byggherrekostnader. Statens vegvesen meiner generelt sett at slike kontraktar kan gje innsparingar i storleiken 10–15 pst. Statens vegvesen har innretta planleggingsinnsatsen etter prioriteringane i Nasjonal transportplan 2010–2019 og gjennom sitt eige handlingsprogram for denne perioden. Eg meiner likevel det er grunnlag for å sjå på potensialet for å effektivisera planleggingsprosessen. Eg er kjend med at Statens vegvesen har starta eit arbeid for å sjå på korleis planleggingsprosessane kan effektiviserast innanfor gjeldande regelverk. Ambisjonen for arbeidet er at planleggingstida skal bli kortare utan at det set rettane til grunneigarar og viktige samfunnsinteresser i fare. Ei meir effektiv planlegging vil betre kunne leggja til rette for tidleg planavklaring på lengre strekningar som er prioriterte i NTP, og på den måten leggja til rette for meir samanhengande utbygging av lengre strekningar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-04-13:
For det fyrste når det gjeld klatting, er den fremste føresetnaden for å unngå det, meir pengar. Det har regjeringa vist i denne perioden, meir pengar til veg. Difor blir det òg meir samanhengande utbygging. Gardermoen–Kolomoen er eit eksempel, E18 gjennom Vestfold eit anna. Det finst fleire. Sjølv var eg nettopp ved strekninga Minnesund–Dal, og fekk der sjå korleis prosjektet no kan byggjast – altså 19 km til 2,3 mrd. kr – med ei framdrift som er to år raskare enn ved privat utbygging. Det er forskjellig ein her skal gå gjennom. Når det gjeld tidsperspektivet, kjem vi til å sjå noko allereie i denne perioden, og så kjem dei store drøftingane i samband med ny NTP, altså våren 2013.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-04-13:
Fyrst når det gjeld stamnettutgreiingane: Dei har vist oss ei utvikling, og dei har peika på ei retning som det er viktig å vareta. Det betyr kollektivsatsing i byane, og det betyr meir veg i distrikta. Til tidsperspektivet: Vi vil allereie sjå endringar denne perioden, fordi det no blir tilført meir pengar til veg år for år, og dermed blir det òg eit betre grunnlag for meir samanhengande utbygging. Så til inspirasjon frå andre land: Ja, vi har bestilt ein eigen rapport til rulleringa, der vi hentar inn erfaringar med organisering og finansiering òg frå andre land. Men nye kontraktsformer kan kome allereie no. Eg nemnde Helgeland som eit eksempel – E6 på Helgeland er inne i inneverande periode.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-04-13:
Spørsmålet lyder: «Bygging av moderne og sikre veier i Norge går tregt under den rød-grønne regjeringen som nå har styrt fra 2005. Finansiering, valg av entreprise og ikke minst manglende planer og lang planleggingstid er viktige årsaker til at Norge fortsatt har et gammeldags, dårlig og trafikkfarlig veinett. Dårlige veier og treg fornyelse av veinettet i Norge forsterker avstandsulempen, svekker konkurransekraften og fører til høyt skadenivå innenfor veitrafikken. Hva er statsrådens virkemidler for å få fart på veibyggingen?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-04-13:
Takk for et forventet svar. Virkeligheten er litt annerledes. Gjennom media i den senere tid og på ulike måter har vi fått søkelys på den begredelige veisituasjonen i Norge i 2011. Både forrige og nåværende samferdselsminister har gjort det til et fast svar å skylde på regjeringen som styrte fra 2001 til 2005. Men eksempler som har kommet i 2011, er nye synder som denne regjeringen har ansvar for. Et ferskt et er jo E6 gjennom Gudbrandsdalen, Biri–Otta, som er delt opp i fem deler, der Otta–Ringebu på 57 km skulle være ett prosjekt og ikke lenger er det. Det bygges nå i etapper, og planer mangler. Et annet eksempel er E18 Ørje–Vinterbro, som er delt opp i ni parseller. Noen steder er det faktisk firefelts motorvei. Fire parseller gjenstår, og planer mangler. Det er billigst å bygge sammenhengende. Hvorfor bygger man ikke flere prosjekter sammenhengende?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-04-13:
Det er godt å høre. Det gjenstår å se om det blir gjennomført. Sist mandag kunne vi lese et oppslag i Aftenposten. Jeg siterer Lars Aksnes i Vegdirektoratet: «I etterpåklokskapens lys så kan en si at vi kanskje burde ha bygget ut firefelts vei i større omfang.» Der var altså oppslaget at norsk veiutbygging er basert på feil trafikktall. Det bygges underdimensjonerte veier. Det er riktignok en feil som er begått gjennom flere tiår med flere regjeringer, men det er en feil som videreføres av denne regjeringen. Det er slik at Vegdirektoratet og Samferdselsdepartementet legger til grunn en veiutbygging og en dimensjonering av nye veier som de kanskje selv vet er feil i forhold til faktisk trafikkutvikling. Det er også bekreftet av en SINTEF-undersøkelse i 2010. Hvordan vil statsråden sikre at det bygges veier som er riktigere dimensjonert både for dagens og ikke minst for fremtidens trafikk?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-04-13:
«Både staten og kommuner har hatt ordninger for å gi vederlag til bl.a. tater/rom-barnehjemsbarn. Det ser ut til at mange tatere som har krav på vederlag, faktisk ikke har fått det, for noen kan det skyldes at de i sin tid ble plassert i statsstøttede barnehjem uten lovlig vedtak. Hvilke tiltak er satt i verk for å evaluere hvordan statlige og kommunale billighetserstatnings- og vederlagsordninger har fungert, og for å avklare og sikre hvorvidt alle som har lidd overlast, faktisk har fått oppreisning?»
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-04-13:
Jeg vil først takke justisministeren for et grundig svar. Jeg har lyst til å pirke i et par av punktene. La meg bare si at jeg synes det er veldig viktig at Stortinget – og også regjeringen – på vegne av den norske stat følger opp arbeidet med å rette opp det som åpenbart var et historisk overgrep mot flere grupper. Det er viktig og bra. Det er to problemstillinger jeg skulle ønske at justisministeren kunne komme litt nærmere inn på. Det ene er dette kravet til dokumentasjon. For vi hører jevnlig påstander om og folk som mener at måten de ble tatt vekk fra familiene på og satt i institusjoner, om ikke statlig drevet, så i hvert fall statlig sanksjonert og finansiert, gjorde at det ikke var mulig å få dokumentasjon. En mangler rett og slett dokumentasjon. Det er et problem. Det andre jeg skulle ønske justisministeren kunne si noe om, er om dette utvalget som nå er satt ned, også skal anbefale noe, eller skal det bare være en ren gjennomgang?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-04-13:
Jeg tror jeg egentlig bare vil gi justisministeren anledning til å svare på den andre delen av spørsmålet. Jeg kan utdype det litt. Justisministeren sier at det er satt ned et utvalg som skal kartlegge konsekvensene av norsk romanipolitikk. Det er selvfølgelig positivt. Det kan jo da tenkes at dette utvalget kommer over enten skjebner eller ting som det bør gjøres noe med, og rettes på, og at de vederlags- og kompensasjonsordningene som vi har i dag, ikke i tilstrekkelig grad har gitt oppreisning til ofre. Så mitt spørsmål er da om denne gruppen også har mulighet til å anbefale politikk til departementet, eller om det skal være en ren konsekvenskartlegging, for det er to ganske vesensforskjellige ting.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-13:
«I regjeringens høringsforslag til ny lov om studentsamskipnader foreslås det at departementet skal kunne avsette samskipnadens styre når det mener at styret bringer studentsamskipnadens virksomhet i fare. Departementet gis også mulighet til å utnevne et nytt styre. Brukerstyring er et historisk og grunnleggende prinsipp hos samskipnadene. Et styre som blir valgt av studenter, bør avsettes av studenter. Vil statsråden legge til side dette demokratiske prinsippet og frata studentene makten til å velge sine ledere?»
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-13:
Det høres ut som et veldig greit svar og et veldig trygt svar, og så kan vi passe på at alt går bra. Men det er jo ikke tvil om at dette bryter med et grunnleggende prinsipp, nemlig at det er de som velger sine representanter, som også skal ha rett til å avsette dem. For meg ser det ut som om regjeringen gjennom dette vil legge bånd på viktige organisasjoner som til tider kan ha en brysom opposisjonell stemme. Et annet forslag som ligger i det samme høringsutkastet, er å innføre et kvalifisert flertall på to tredjedeler. Det vil også være å avskaffe et av de historisk viktige prinsippene i samskipnadene, nemlig brukerstyring. Statssekretær Kyrre Lekve har uttalt at dette forslaget ikke er rettet mot studentene alene, men mot styret som helhet. Men for meg ser det ut til at forslaget er rettet nettopp mot studentene. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Vil ikke et krav om kvalifisert flertall på to tredjedeler avskaffe studentflertallet i styret og dermed også prinsippet om brukerstyring?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-13:
Jeg tror grunnen til at dette vekker så mye opprør og oppsikt ute i studentorganisasjonene, er at man nå, både ved at man ønsker å innføre kvalifisert flertall, og at departementet nå skal forbeholde seg retten til å sparke dem som ikke gjør jobben sin godt nok, bryter med noen grunnleggende prinsipper. Det er et godt, sunt og demokratisk prinsipp at det er de som velger, som også har ansvaret for å avsette dem som ikke gjør jobben sin. De andre tingene som foreslås i høringssvaret, er jo fornuftige, nemlig å stille opp med opplæringsansvar for dem som blir valgt. Regnskapsloven – alt det som handler om økonomisk mislighold – er det andre mekanismer i samfunnet som kan ta vare på. Men det som jeg tror er det viktigste man nå kunne ha bidratt med, er jo at når studentene sitter med et flertall i styret, vil de også måtte sitte med ansvaret for at dette gjøres på en skikkelig og ordentlig måte, bli utnevnt av sine egne og avsatt av sine egne. Jeg håper at statsråden kan ta med seg alle disse innspillene når hun skal konkludere i saken.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-13:
God og likeverdig studentvelferd er viktig for at alle skal ha en reell lik rett til høyere utdanning. Gjennom et godt velferdssystem kan vi sikre muligheten for at alle kan gjennomføre høyere utdanning uavhengig av økonomisk bakgrunn. Kunnskapsdepartementet har som lovforvalter og tilskuddsyter et overordnet ansvar for studentvelferden innenfor høyere utdanning. Gjennom universitets- og høyskoleloven har utdanningsinstitusjonene et ansvar for studentenes læringsmiljø, og studentsamskipnadene har ansvar for den operative studentvelferden. Målet er at vi skal ha et system som sikrer en sunn økonomisk drift av velferdstjenestene, og som gjør at studentvelferden er likeverdig og til stede i hele landet, og at studentene skal ha en vesentlig innflytelse over dette. Det er fortsatt studentsamskipnaden som skal gi studentvelferd til studentene, og jeg ønsker ikke å endre på det gode grunnprinsippet som handler om brukerstyring i modellen «studentsamskipnad». For å svare konkret på representanten Dagrun Eriksens spørsmål vil jeg for det første gjøre oppmerksom på at styret i studentsamskipnaden består av medlemmer valgt av studentene, av utdanningsinstitusjonene og av de ansatte – ikke bare av studentene. Til tross for studentsamskipnadenes viktige samfunnsoppdrag og de store summene de forvalter i tilskudd fra staten, har vi i dag et regelverk som ikke i tilstrekkelig grad sikrer studentvelferden når samskipnadene kommer i alvorlige økonomiske problemer, og vi har dessverre sett noen eksempler på det. Det som foreslås i høringsutkastet – og jeg vil understreke at dette ennå ikke er endelig vedtatt, men det er et høringsutkast – er at departementet kan avsette styret hvis, og bare hvis, dialogen mellom studentsamskipnaden og departementet ikke fører fram. Dette vil være snakk om helt spesielle tilfeller hvor studentvelferden for dagens og morgendagens studenter settes i fare. Jeg understreker at Kunnskapsdepartementet ikke ser for seg at dette virkemidlet vil anvendes annet enn i helt ekstreme tilfeller, altså at det skal være et sikkerhetsnett i siste instans. Dersom styret skulle bli avsatt, vil departementet opprette et interimsstyre som overtar dette ansvaret midlertidig, inntil et nytt styre er valgt – dersom dette nå blir vedtatt. Et nytt styre velges etter de reglene som går fram av dagens studentsamskipnadslovgivning. Det vil si at det velges medlemmer fra utdanningsinstitusjonen, blant de ansatte i samskipnaden og blant studentene. Studentene kan fortsatt velge å ha styreledervervet og å ha flertall i styret. Det er derfor ikke snakk om å legge til side demokratiske prinsipper eller frata studentene makten, men å sikre at et framtidig studentvelferdstilbud kan opprettholdes ved alle våre universiteter og høyskoler. Nettopp fordi studentsamskipnadene spiller en så viktig rolle i norsk høyere utdanning, må vi ha en beredskap når det utilsiktede og uheldige inntreffer. Vi er alle tjent med en robust studentvelferd, og vi er alle tjent med at det gode grunnprinsippet som er nedfelt i samskipnadsmodellen, består.