Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-31:
Som medlem av FNs sikkerhetsråd er Norge i posisjon til å være med og sette saker på dagsordenen og avgjøre spørsmål av stor betydning for internasjonal fred og sikkerhet. Som et lite land har vi sterk interesse av å bidra til å styrke Sikkerhetsrådets autoritet og legitimitet, og til å bidra til å videreutvikle en internasjonal rettsorden til beskyttelse av menneskerettigheter, miljø og demokrati. Vi bør derfor reagere klart når USA, som verdens eneste gjenværende supermakt og vetomakt i Sikkerhetsrådet, klart markerer at de akter å opptre på egen hånd og la sine egeninteresser være eneste rettesnor i utenrikspolitikken. Når Bush fullstendig unnlater å snakke om internasjonalt samarbeid, ikke sier et ord om FN, og ikke engang om NATO, i sin «State of the Union»-tale, burde det få varselklokker til å ringe kraftig i utenriksdepartementet i hvert et lite land. SVs interpellasjon i dag tar utgangspunkt i at det virker som om Norge ikke er i stand til å opptre selvstendig i forhold til USA og stemme for det vi er for, selv om USA skulle være imot. Norge har vært blant dem som har foreslått at det skulle sendes internasjonale observatører til Midtøsten. Likevel har vi ikke stemt for dette ved de to anledningene hvor spørsmålet har kommet opp i rådet. Begge ganger har USA nedlagt veto. Det er vanskelig å tolke det som skjedde, særlig den andre gangen temaet kom opp, annerledes enn at Norge var opptatt av ikke å tråkke USA og Israel på tærne. Men istedenfor at utenriksministeren har invitert til en debatt om hvorvidt dette var et fornuftig hensyn, har han og Regjeringen vist til skjevheter i teksten osv. Også i forhold til Irak-sanksjonene har Norge opptrådt svært forsiktig og valgt en linje tett opp til USA og Storbritannia. Som et lite land må vi selvsagt forholde oss til stormaktene. Men etter SVs oppfatning er det rom for et langt sterkere engasjement for fred og menneskerettigheter, også i forhold til konflikter hvor stormaktene har egeninteresser. Av hensyn til Sikkerhetsrådets legitimitet er det også viktig at rådet tar opp konflikter i områder hvor stormaktene har interesser. I tillegg til et klarere forsvar for palestinernes rettigheter burde Norge si sterkere ifra overfor naboen i øst om forholdene i Tsjetsjenia. Dette bør Norge gjøre selv om Russland kan komme til å bruke veto i eventuelle saker. Regjeringen ser ut til å ha valgt en linje for arbeid i Sikkerhetsrådet hvor vi markerer oss som gode administratorer, og uten for mange selvstendige meninger. Jeg kunne sagt at dette er godt sammenfallende med Regjeringens generelle utenrikspolitikk, men det ville heldigvis ikke være helt riktig. Norge har en aktiv og bra bistandspolitikk, et klart engasjement for menneskerettigheter og for å bekjempe globale miljøproblemer. Kunne vi ikke gjøre dette mye tydeligere fra vår plass i Sikkerhetsrådet? Det er fullt mulig å tenke seg at Norge kunne oppnå innflytelse også ved å ha egne meninger, og ved å tørre å ta opp kontroversielle saker, særlig om vi kombinerer dette med administrativ dyktighet og kunnskap om aktuelle konflikter. Da kunne også den utenrikspolitiske linjen som flertallet i denne sal forfekter, blitt oppfattet av flere som noe annet enn «Den Norske Amerikalinje».