Erna Solberg (Høyre), 1999-12-17:
Høyre-politikk er ikke så farlig likevel, er vel egentlig konklusjonen så langt i denne debatten. Det man fryktet sterkt for noen år tilbake, er man i dag villig til å gå inn på. Når Odelstinget i dag vedtar å tillate utleie av vikarer i alle typer yrker og tillater privat arbeidsformidling, betyr det at Høyre får gjennomslag for saker vi har prioritert høyt på hele 1990-tallet. Så sent som for fire år siden stod stortingsflertallet, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, sammen om å avvise disse forslagene. Så sent som i l996 strammet den daværende arbeiderpartiregjeringen inn praksis knyttet til utleie av arbeidskraft. Vi er derfor glad for å konstatere at en politikk som så sent som for fire år siden av Arbeiderpartiets hovedtalsmann ble karakterisert som at «høyrekreftene går til angrep på fellesgodene her i landet » – og andre, bl.a. daværende statsråd Gunnar Berge, mente at arbeidsmiljøet ville bli dårligere og svekket ved disse forslagene – er nå god politikk også for Arbeiderpartiet. Så sent som for to år siden delte Senterpartiets Morten Lund LOs Stein Reegårds syn, at utleie av arbeidskraft er å behandle mennesker som maskiner. Det har åpenbart skjedd en seier for fornuften i løpet av disse årene. Og når fornuften nå seirer, er det nok fordi behovet for mer fleksibilitet, både for arbeidstakere og arbeidsgivere, er blitt mer åpenbart. I dagens trange arbeidsmarked er det blitt synlig at vikarer trengs for å fylle opp for permisjoner og sykefravær. Det er behov for ekstrahjelp for å ta arbeidstopper. Forståelsen er blitt større for at det er bedre for arbeidstakerne og administrativt enklere for arbeidsgiverne hvis man kan henvende seg til bedrifter eller organisasjoner som spesialiserer seg for nettopp å fremskaffe den rette vikaren til et arbeidsoppdrag. Til mange korttidsoppdrag er man avhengig av å kunne finne noen med kvalifikasjoner, og vanlige utlysninger og ettersøkninger etter vikarer blir for tungvint i mange bedrifter, også for offentlige etater. Hvor mange arbeidstimer brukes ikke i dag av høyt kvalifisert pleiepersonell både ved sykehus og eldreinstitusjoner eller av førskolelærere, for å skaffe vikarer som kan komme på kort varsel! Når man nå åpner for generell adgang til å drive med utleie av arbeidskraft, medfører det en spesialisering i arbeidsmarkedet. De som er gode til å organisere, kvalifisere og fremskaffe riktig arbeidskraft, driver med det, mens de som har behov for arbeidskraft til å utføre jobber på helt andre områder, konsentrerer seg om sin oppgave – ikke å fremskaffe disse vikarene. Dette er et vesentlig tilskudd til å effektivisere norsk økonomi, og har derfor alltid vært et ledd i det Høyre har jobbet for når det gjelder strukturpolitiske endringer i arbeidsmarkedet. Høyre tok i l997 opp disse forslagene om å endre lovreguleringen når det gjaldt privat arbeidsformidling og arbeidsutleie, fra å være et generelt forbud til å være generelt tillatt, altså en speilvending av dagens lovs prinsipper. Den gangen opplevde vi at daværende arbeids- og administrasjonsminister Løwer valgte å gå inn for å utrede spørsmålene nærmere, i motsetning til tidligere arbeiderpartistatsråder, som bare har avvist forslagene blankt. Det såkalte Blaalid-utvalget, som var resultatet av denne utredningen, la frem forslag om lovendringer som innarbeidet de hovedprinsippene som Høyre ønsket. Jeg har lyst til å understreke at jeg synes det er positivt at statsråd Dåvøy har fulgt opp Blaalid-utvalgets enighet i sitt forslag, selv om vi fra Høyres side ønsket et noe mer liberalt regelverk og fremmer en del forslag knyttet til dette. Det gjelder spesielt det at vi er imot regelen om seks måneders karantene, fordi den har en negativ virkning for arbeidstakere, ikke minst i distriktene. Det er fortsatt slik i dette landet at det ikke er så mange arbeidsgivere rundt omkring i de mindre samfunnene, og for mange vil det være umulig å kunne få den fleksibiliteten som også saksordføreren har argumentert for tidligere, fordi det ikke vil være andre enn ens tidligere arbeidsgiver som etterspør den arbeidskraften. Vi ønsker en mer liberal holdning til utleie mellom produksjonsbedrifter. Vi ønsker ikke nå å gi Regjeringen en generell fullmakt til å unnta yrkesgrupper. Etter vår mening bør vi først få erfaringer med et mer liberalt lovverk, og hvis det oppstår problemer, kan Regjeringen komme tilbake til Stortinget for å få en slik fullmakt, og da har vi en mulighet til å la den fullmakten ledsages av premisser for når den skal brukes. Det er viktig, ikke minst fordi det som har skjedd i løpet av behandlingen i komiteen, er at Arbeiderpartiet ikke lenger fremstår med klare merknader om hvorvidt man går imot utleie eller går inn for at man skal tillate utleie av arbeidskraft også innenfor helsesektoren. Jeg hører at saksordføreren sier at de mener at det nå er fullt tillatt, men jeg hører ikke noe om garantier fra Arbeiderpartiet om at man ikke gir Regjeringen mulighet til å benytte seg av denne fullmakten overfor helsepersonell. Jeg synes det hadde vært greit hvis vi kunne ha fått en stadfestelse i løpet av denne debatten av at Arbeiderpartiet mener at man ikke skal bruke denne fullmakten i den nåværende situasjonen til å stoppe eller å begrense innleie av arbeidskraft innenfor helsesektoren. Da hadde det vært rimelig det som Sylvia Bru stad har gått ut i media og sagt, at man er for innleie og ikke vil opprettholde forbudet. Hvis man ikke gir den garantien, skaper Arbeiderpartiet usikkerhet om hvorvidt Regjeringen har fått flertall for det forslaget de har lansert, og som statsråd Dåvøy tidligere har sagt vil kunne brukes til å begrense innleie i helsesektoren. Vi gav på et tidlig tidspunkt klart uttrykk for at Regjeringens forslag ville kunne bli vedtatt med vår subsidiære støtte. Og Fremskrittspartiet har gitt de samme signalene. Vi synes unektelig det blir litt underlig å oppleve at regjeringspartiene åpenbart ikke vil ha gjennomslag for sin egen politikk. Derimot inngår de et kompromiss med Arbeiderpartiet om innstramninger, til tross for at de allerede var garantert et flertall for eget forslag. Konsekvensene er bl.a. at mens man liberaliserer regelverket for vikar byråer, strammer man inn på utleie mellom vanlige produksjonsbedrifter. Regjeringens forslag til lovregulering er ligger ikke langt fra den praksis som har vært gitt gjennom dispensasjoner de senere årene, en praksis flertallet på Stortinget – og tidligere statsråd Gunnar Berge – har fremholdt som grei frem til nå. Innstramningen rammer mange bransjer, men spesielt offshorerelaterte næringer, fordi dette er næringer hvor disse reglene har vært brukt for å unngå permitteringer og oppsigelser hvis man ikke vinner en arbeidskontrakt. Dette er en bransje som for øyeblikket gjennomgår store endringer. Og det er i denne sammenhengen påfallende at stortingsflertallet velger et slikt tidspunkt for å stramme inn på dette regelverket. Det virker også underlig at regjeringspartiene har behov for å hindre iverksettelse av de nye lovreglene før arbeidsmarkedsetaten har fått etablert sitt eget konkurrerende statlige utleieselskap. For to år siden var det talsmenn fra regjeringspartiene som var prinsipielle motstandere av at det skulle etableres et slikt vikarbyrå. Blant annet sa Morten Lund fra Senterpartiet: «Jeg kan ikke se at en statlig utleieaktør, som foreslås av Arbeiderpartiet, vil tilføre næringslivet bedre tjenester enn de private som allerede finnes. Den offentlige oppgaven bør være å se til at reglene om utleie følges. » Til tross for dette gjør også regjeringspartiene nå et offentlig AS til en premiss for om liberaliseringen i det hele tatt skal kunne gjennomføres. Innvendingene mot et offentlig aksjeselskap som skal drive med vikarutleie, og som er knyttet nært opp til arbeidsmarkedsetaten, har vært store. Blant annet har Konkurransetilsynet påpekt de klare problemene det vil medføre å skille den delen av arbeidsmarkedsetatens arbeid som skal tilrettelegge for alle som driver vikarbyrå, fra sin egen virksomhet som et vikarbyrå som konkurrerer med de samme. Det gjelder f.eks. formidling av arbeidskraft til vikarbyråene, og om et slikt offentlig vikarbyrå skal kunne trekke på andre ressurser i arbeidsmarkedsetaten, som er finansiert over statsbudsjettet, f.eks. kvalifiseringstiltak for arbeidsledige, som ikke andre vikarbyråer får del i. Mange uryddige episoder vil kunne oppstå når samme person i arbeidsmarkedsetaten har kontakt med arbeidsgivere som representant for vikarbyrået, og som representant for andre tjenester i arbeidsmarkedsetaten. En modell for partnerskap mellom arbeidsmarkedsetaten og private byråer for å løse problemet med slike tjenester ville vært mye bedre enn et statlig AS. Vi fremmer i dag forslag om at dette bør være veien videre også for de positive og bra tiltakene som arbeidsmarkedsetaten har hatt forsøk med og delvis betalingstjenester for, knyttet til samarbeid med andre offentlige etater. Tidlig i fasen annonserte Arbeiderpartiet endringsforslag til Regjeringens opplegg som i praksis ville medført at fagforeningene ville fått vetorett knyttet til innleie av arbeidskraft. Det ville f.eks. betydd en stopp for innleie av sykepleiere i helsesektoren, basert på det faktum at Sykepleierforbundet har sagt et prinsipielt nei til utleie av vikarer, til tross for at det for pasientbehandlingens del i dagens situasjon i Norge er et sterkt behov for å tillate nettopp innleie. Men i løpet av prosessen i komiteen har alle disse forslagene forsvunnet. De ville ikke fått flertall, og det bruker Arbeiderpartiet som et argument, men jeg må si at jeg har en snikende mistanke om at også Arbeiderpartiet har forstått at deres forslag i praksis kunne spenne bena under selve liberaliseringen; de har gjort sin botsøvelse overfor LO og valgt å ikke gå videre med dem. Fleksibilitet er bra. Det lærte vi også da vi var i Sverige. Hovedinntrykket vi sitter tilbake med etter den reisen, er at de lovreglene vi i dag vedtar, har vist seg å kunne fungere helt utmerket – også et langt mer liberalt lovverk som i Sverige. Frykten for høyrepolitikken har lenge vært overdreven i Stortinget, og jeg er glad for at man i dag tar et skritt inn i det mer fleksible arbeidsmarkedet som Høyre alltid har ønsket. Jeg vil få lov til å ta opp de forslag som Høyre og Fremskrittspartiet står bak i innstillingen.