Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2019-11-05:
Jeg vil først takke statsråden for redegjørelsen. En stats viktigste oppgave er å sikre trygghet og frihet for innbyggerne. En rettsstat som Norge skal gi trygghet for at man blir behandlet rettferdig og likt etter loven. En forutsetning for dette er en rettsstat der alle skal være trygge på å bli behandlet likt etter loven. Men i denne saken er det avdekket at det ikke bare er Nav som har gjort grove feil og tolket loven feil. Også påtalemyndighet, forsvarere og domstoler har sviktet. De sistnevnte har i lang tid ensidig lagt Navs tolkninger til grunn uten å stille spørsmål ved lovforståelsen. De har sviktet, og det er uakseptabelt. Vi kan være uenige og ha debatter om hvilket lovverk vi skal ha, om vi er for eller imot forskjellige EU-forordninger, men folk skal behandles og dømmes etter det som til enhver tid er gjeldende lovverk. Det er derfor uheldig når enkelte lovgivere skal fordele moralsk skyld og uskyld. Vi snakker her om mennesker som er uskyldig dømt. Jeg er derfor glad for at statsråden så tydelig understreker den alvorlige svikten og sørger for at vi nå skal få en grundig og ekstern gransking. Vi må til bunns i hva som har skjedd, hvordan dette kunne skje, hvorfor feilene ikke er oppdaget tidligere, og få avdekket hvorvidt aktørene handlet korrekt og raskt nok når feilen ble oppdaget – kort sagt: Alt må granskes. Noe er allerede åpenbart, og det er at denne feilen ble begått for første gang for lenge siden. I 2012 ble den feilaktige tolkningen foretatt. Flere har tatt til orde for at det har vært begått tilsvarende feiltolkninger helt tilbake til EØS-avtalens inngåelse i 1994. At den siste tolkningen skjedde tilbake i 2012, er ingen trøst for dem som nå er rammet, men det understreker at flere har tatt grundig feil, alvorlig feil, med alvorlige følger. I Norge har vi i utgangspunktet åpne politiske prosesser, som sørger for at flest mulige synspunkter og vurderinger kommer frem gjennom høringer før en avgjørelse fattes. Det er en viktig sikkerhetsmekanisme som gjør at feil og misforståelser kan bli oppdaget. Da endringen av forordningen var til behandling i 2012, ble det underlig nok valgt å droppe høring, og man konkluderte da uten å innhente synspunkter som kanskje kunne avdekket de alvorlige konsekvensene av denne forordningen, og hvor inngripende den var. Det er noe granskingen også må se på. Ryddejobben er omfattende og vil nødvendigvis ta tid. Hovedmålet og det akutte nå, så langt det er mulig, er å gjøre opp for den urett som flere er utsatt for fra det offentlige. Det må skje raskt og grundig, noe jeg er glad for at regjeringen legger opp til. Dernest må vi se på hvordan vi kan unngå de åpenbart meget uheldige sidene ved denne EU-forordningen. Fremskrittspartiet har lenge ønsket å reforhandle deler av EØS-avtalen. I trygdespørsmålet reises det spørsmål om hvorvidt man mener det er greit å oppholde seg utenfor Norge når man mottar midlertidige ytelser. Ytelsene er nøye sammenlignet med mange andre land, og det gjør det svært attraktivt å ta med pengene til sitt hjemland og unngå oppfølging. Stortinget ga senest i fjor enstemmig uttrykk for bl.a. å kjøpekraftjustere ytelser når de tas med til EU, nettopp fordi det oppleves som urimelig at ytelsene, som er gitt ut fra et norsk kostnadsnivå, skal kunne gis til noen som f.eks. oppholder seg i Litauen. Men denne saken er en skandale på flere nivåer. Vi må bl.a. også se på hvordan rettsvesenet har håndtert disse sakene. Det at man automatisk har lagt det offentliges tolkning av et regelverk til grunn i saker der det offentlige er motparten til enkeltindivider, er skremmende. Det rammer kjernen av selve maktfordelingsprinsippet at domstolene og rettsvesenet, den dømmende makten, har lagt dette til grunn for å gjøre selvstendige vurderinger av den utøvende makten. Vi kan ikke akseptere at EU setter seg til overdommer over norske velferdsytelser eller Stortingets vilje. Skal vi beholde våre rause velferdsytelser, er vi avhengige av at de begrenses primært til norske statsborgere og andre som bor og arbeider i Norge. Avslutningsvis: Nav skrev 30. august et brev til departementet, der det sies: «Vi mener(…) at vi som utgangspunkt ikke er forpliktet til å på eget initiativ gjenfinne saker vi ikke har konkret kunnskap om.» (…) At Nav skriver slikt når vi har fått en slik skandale, gjør at vi må stille spørsmål om Navs nåværende ledelse er de rette til å lede Nav i det viktige opprydningsarbeidet som er i gang parallelt med granskingen.