Ola Elvestuen (Venstre), 2017-05-15:
Fra komiteen har vi bedt om en initiativdebatt om oppfølging av Paris-avtalen, basert på den beskrivelsen av oppfølging som regjeringen har gitt i budsjettet for 2017. Når det gjelder Paris-avtalen, er det avgjørende at man har kommet fram til en enighet. Den viser et taktskifte i det internasjonale arbeidet, men den snur også på mange måter det som er politikken omkring det internasjonale klimaarbeidet fra tidligere, hvor man trengte nye initiativ for å få på plass en avtale, til i dag, hvor dette handler om hvordan man som enkeltnasjoner klarer å gjennomføre sine forpliktelser. Men det er en kjensgjerning at de nasjonalt fastsatte bidragene er langt unna å være tilstrekkelig for å nå temperaturmålet i Paris-avtalen. Utslippskuttene som er meldt inn gjennom landenes nasjonalt fastsatte bidrag, representerer kun ca. 25 pst. av det som det er behov for å holde oppvarmingen under 2 grader, og man er enda lenger unna 1,5-gradersmålet, som man jo er enig om at å strekke seg mot. Det er derfor avgjørende at alle land, og spesielt verdens rike land, oppjusterer ambisjonene sine i de nasjonalt fastsatte bidragene fram mot 2020. Det er positivt at Stortinget i forbindelse med ratifiseringen av Paris-avtalen ba regjeringen komme tilbake til Stortinget med et forslag til forsterkede klimamål i forkant av den dialogen som skal være i 2018 om hvordan man skal gå videre med målsettingene. En prosess under Paris-avtalen er å øke ambisjonene i de nasjonalt fastsatte bidragene før endelig innmelding før 2020. Som Stortinget har påpekt, krever Paris-avtalen at de nasjonalt fastsatte bidragene skal representere et lands til enhver tid høyest mulige ambisjon. Avtalen inneholder også bestemmelser om at de rike landene må gå foran med både å kutte egne utslipp og å bidra med klimafinansiering. Alle land må i sitt nasjonalt fastsatte bidrag under Paris-avtalen forklare hvordan bidraget representerer landets høyest mulige ambisjon, og at det er i tråd med deres rettferdige andel av den globale innsatsen. Også Norges oppfølging av Paris-avtalen må ta utgangspunkt i dette og belyse hvordan Norge kan levere forsterkede klimamål før 2020 som er i tråd med disse prinsippene. Paris-avtalens forsterkede temperaturmål må holde den globale oppvarmingen godt under 2 grader og etterstrebe å holde den til 1,5 grader. Paris-avtalen oppfordrer de utviklede landene til snarest å skalere opp sin klimafinansiering til utviklingsland, slik at målet om 100 mrd. amerikanske dollar årlig fra 2020 nås. Dette er et sentralt element i avtalen og viktig for å bidra til at utslippskuttene i utviklingsland kan realiseres. Dette er et av de usikkerhetsmomentene som har kommet etter Paris-avtalen, spesielt når det gjelder USAs rolle og hvilke forventninger vi i årene framover kan ha til at USA bidrar til å nå dette målet på 100 mrd. dollar. Det er gledelig at i svaret fra statsråden på akkurat dette spørsmålet er det ikke noe tegn foreløpig til at rike land ikke følger opp sine forpliktelser. Men det er klart at dette er en av usikkerhetene vi har framover. Det nasjonalt fastsatte bidraget bør omfatte helheten av Norges bidrag til den internasjonale klimainnsatsen, og ikke bare omhandle utslippskutt i Norge. En del av Paris-avtalen som ikke nevnes i regjeringens redegjørelse i forbindelse med budsjettet, er artikkel 6 om markedsmekanismer. I forhandlingen om regelverk jobber Norge aktivt for å inkludere finansieringen REDD+, som Norge er en stor donor til, i markedsmekanismen under Paris-avtalen. Dette vil bety at støtte til REDD+ vil kunne gi utslippsrettigheter for det landet som gir finansiell støtte. Selv om regjeringen er tydelig på at Norge ikke vil bruke utslippsrettigheter generert fra REDD+ til å oppfylle vårt 2030-mål, vil en inkludering av REDD+ i en markedsmekanisme under Paris-avtalen bety at andre parter eller aktører vil kunne benytte seg av slike utslippsrettigheter. Fra Venstres side er vi opptatt av at Norge må jobbe for å holde REDD+ utenfor et framtidig kvotemarked. Hvis REDD+ gjøres til en del av kvotemarkedet, vil bevaring av regnskog isteden bli en del av oppfyllelsen av eksisterende mål, og enhver utslippsreduksjon i skogen vil oppveies av tilsvarende redusert innsats et annet sted. Bevaring av regnskog og kutt i utslipp fra fossil energi er to forskjellige ting som ikke bør blandes sammen. Bruk av kull, olje og gass gjør irreversibel skade på klimaet fordi det slipper ut CO 2, som blir værende i atmosfæren i mange hundre år og til dels flere tusen år. Bevaring av regnskog er derimot reversibelt. President, jeg tror min tid er brukt opp.