Sofie Høgestøl (Venstre), 2022-03-01:
Venstre er glad for at pengespillmeldingen fra 2016 er fulgt opp med Solberg-regjeringens proposisjon om en ny lov om pengespill. De siste årenes utvikling i pengespillmarkedet har tydeliggjort behovet for en helhetlig gjennomgang av pengespillpolitikken. Venstre vil takke medlemmene av komiteen for det konstruktive samarbeidet vi har hatt i behandlingen av lovforslaget, med det mål å utforme en ansvarlig pengespillpolitikk for framtiden. For de fleste av oss er pengespill en kilde til underholdning og litt uskyldig spenning i hverdagen. For andre kan pengespill lede til avhengighet og økonomiske problemer. Hovedformålet med en lov om pengespill må være å forebygge spilleproblemer og andre negative konsekvenser av pengespill. Dette tydeliggjøres i den nye lovens formålsbestemmelse, som etablerer en rangordning mellom formålene. Øverst troner hensynet til å forebygge spilleproblemer. Dernest kommer hensynet til at pengespill skal gjennomføres på en ansvarlig og trygg måte. Til sist kommer det underordnede målet om å legge til rette for at mest mulig av inntektene skal gå til ideelle og samfunnsnyttige formål. Den nye loven gir grunnlag for en helhetlig, sammenhengende og systematisk pengespillpolitikk. Dette vil sikre at de overordnede målene for pengespillpolitikken ivaretas på best mulig måte. Fram til nå har lovverket vært noe fragmentert og uoversiktlig. Den nye loven erstatter de tre gjeldende lovene for pengespill: lotteriloven, pengespilloven og totalisatorloven. Dette sikrer en større brukervennlighet. I tillegg er loven modernisert og går nye teknologiske utfordringer i møte. Venstre støtter de største grepene i lovforslaget. Venstre stiller seg bak forslaget om at spillmonopolet og enerettsmodellen videreføres. Eneretten gjelder altså pengespill som krever særlig offentlig kontroll fordi de har høy omsetning og høye premier eller andre egenskaper som gir høy risiko for spilleproblemer. Enerettsmodellen innebærer at det er gitt enerett til Norsk Tipping og Norsk Rikstoto til å tilby enkelte pengespill. Modellen er ment å sikre god offentlig kontroll og styring av pengespillmarkedet. Enerettsbyrden underlegges streng statlig kontroll, slik EØS-retten krever. Alternativet hadde vært en lisensmodell, slik f.eks. Danmark og Sverige har. En lisensmodell vil innebære at man åpner opp markedet for flere spillselskaper enn i dag, mot at de underordner seg myndighetenes krav for å verne om folk med spilleproblemer. En lisensmodell ville ha gitt større skatteinntekter. Slik situasjonen er i dag, er enerettsmodellen å foretrekke, fordi den gir en høyere grad av ansvarlighet enn en lisensmodell. Det er viktig å ha i mente at økonomiske hensyn skal være underordnet hensynet til å forebygge spillavhengighet. Samtidig er det ikke til å komme unna at utviklingen i den internasjonale konkurransen på sikt kan påvirke relevansen til spillmonopolet. Uregulerte aktører utgjør allerede en utfordring for den norske pengespillpolitikken. Den teknologiske utviklingen har ført til at pengespill blir distribuert og formidlet på internett på stadig nye måter. Spill blir tilbudt på nye plattformer med en helt annen utforming enn det vi kjenner fra mer tradisjonelle pengespill. Situasjonen kan endre seg ytterligere i årene som kommer. Spillmonopolet utgjør utvilsomt en restriksjon i EØS-avtalens prinsipp om fri etableringsrett. Etter EØS-retten vil en restriksjon på fri etableringsrett være lovlig dersom restriksjonen er begrunnet i tvingende allmenne hensyn og samtidig er egnet og nødvendig for å oppnå det formålet som forfølges. Spørsmålet som kan aktualisere seg i årene som kommer, er om den norske enerettsmodellen er egnet til å forfølge målsettingen den skal fremme, altså at den er egnet til å forebygge spillavhengighet. Dersom utenlandske spillselskaper tar en større del av spillerne i tiden som kommer, vil en lisensmodell underlagt en viss grad av ansvarlighetstiltak kunne være mer formålstjenlig. Venstre ber derfor regjeringen om å følge tett med på pengespillområdet og påvirkningen fra internasjonale aktører og senest i løpet av 2024 komme tilbake til Stortinget med en evaluering av enerettsmodellen. Venstre merker seg at regjeringen har lagt bort forslaget om DNS-varsling og i stedet valgt å gjennomføre en ny høring om DNS-blokkering. Venstre viser i denne sammenhengen til at departementet i høringsnotatet vurderte det som lite sannsynlig at DNS-blokkering vil kunne hindre dem som ønsker å benytte seg av uregulerte spilltilbud, på en effektiv måte. Dette er fordi tiltakene kan omgås ved hjelp av relativt ukompliserte metoder. Eksempelvis finnes det VPN-tjenester som automatisk vil omgå en slik blokkering. Venstre merker seg også at samtlige høringsinstanser med teknologisk bakgrunn som uttalte seg på den åpne høringen, var udelt negative til forslaget. De hevdet at det er langt enklere å omgå en DNS-blokkering enn det proposisjonen omtaler. Eksempelvis vil en app installert på en telefon ikke være avhengig av en spesifikk nettadresse. Istedenfor vil appen bruke nettadressen som er bakt inn i koden. Da vil DNS-blokkering ikke ha noen effekt. DNS-blokkering er med andre ord en lite treffsikker metode som ikke er egnet til å bekjempe spillavhengighet. På denne bakgrunnen ber Venstre regjeringen avslutte arbeidet med forslaget om å pålegge DNS-varsling etter DNS-blokkering.