trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-12-01:
Jeg vil takke statsråden for svaret, og jeg må begynne med å si at jeg ikke tror det er uinteressant hva statsråden mener i denne saken. Vi har i dag en likestillingslov, og den har som kjent unntak for indre forhold i trossamfunn. Men den likestillingsloven vi har i dag, handler nettopp om å fremme likestilling mellom kjønnene, og da særlig med sikte på å bedre kvinners stilling. Dette mener jeg – og det håper jeg også likestillingsministeren mener – burde gjelde for kristne organisasjoner. Jeg mener at det å ha like muligheter i dag, om det gjelder utdanning, arbeid, kulturell eller faglig utvikling, burde være en selvfølge. Jeg håper også at de kristne organisasjonene etterlever likestillingsloven på en helt annen måte enn vi har sett. Vi så i sommer sterke reaksjoner fra svært mange kvinner som var aktive i kristne organisasjoner, på nettopp dette vedtaket som da ble fattet i Det Vestlandske Indremisjonsforbunds møte. Det mange mente, var jo at dette vedtaket var sterkt diskriminerende.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-12-01:
Jeg beklager at tiden ble litt for knapp. Jeg er selvfølgelig veldig glad for at statsråden mener at likestillingsloven ikke skal tolkes slik at kvinner blir avskåret fra å delta i visse religiøse handlinger. Jeg tolker også statsråden dit hen at hun mener – og det fikk vi jo et klart svar på nå – at vedtaket i Det Vestlandske Indremisjonsforbund er klart i strid med dagens likestillingslov. Vi får derfor håpe at de kristne organisasjonene tar dette på alvor, spesielt når det kommer fra en likestillingsminister fra Kristelig Folkeparti.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren: «Prisen på samlemelk fra TINE Norske Meierier, brukt til gulost, utregnes etter utsalgspris på representantvaren, halvkilos pakninger av Norvegiaost. På bakgrunn av en omfattende undersøkelse mener Synnøve Finden at Tine dumper osteprisene. Gjennom å øke prisen på representantvaren, men senke prisen ellers, opprettholdes et høyt prisnivå for konkurrenter. Mener statsråden dette er måten å håndtere utjevningsordningen på?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er godt å høre at den informasjonen som har kommet fra Synnøve Finden, sannsynligvis er ukorrekt, og at man har en utvikling i retning av større grad av konkurranse, slik som intensjonen er fra Stortingets flertall. Omsetningsrådet vedtok den 19. mars i år å begrense Tines leveringsplikt til private meierier. Dette ble anket inn for departementet av Synnøve Finden. Denne saken har det vært stille om en stund, så jeg er litt nysgjerrig og vil nå høre om departementet har forholdt seg til denne anken og tatt en beslutning.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Etter det jeg forstår, er undersøkelsen det her vises til, basert på priser ut i butikk, dvs. priser på detaljvarenivå. Prisutjevningsordningen er basert på jordbruksavtalens priser på melk og melkeprodukter, og disse fastsettes på engrosnivå. Etter at maksimalprisforskriftene for meierienes salg av melk ble opphevet fra 1. januar 1997, har en ingen offentlig regulering av prisene på melk og melkeprodukter på senere ledd enn engrosleddet. Butikkene foretar med andre ord prisfastsettelser på melkeprodukter på samme måte som for andre dagligvarer, og kan foreta de prisdifferensieringene som måtte ønskes. Etter de opplysninger som Landbruksdepartementet har fått fra Tine , kan den refererte prisutviklingen på ost i butikk ikke tilskrives de priser Tine har satt ved salg fra meieri til grossist. I løpet av de siste to årene har de ostetyper som er omfattet av undersøkelsen, hatt en parallell prisutvikling på engrosnivå, og endringene i perioden kan relateres til endringer i jordbruksavtaleprisen på representantvaren. I jordbruksavtalens prissystem for melk er det sju ulike produktgrupper som hver har definert en representantvare med tilhørende kostnadskalkyle og beregnede råvareverdier. Det er disse representantvarene som det fastsettes priser for i jordbruksavtalen. For den produktgruppe det her er tale om, dvs. modnede oster, er altså Norvegia i halvkilospakninger representantvaren. I jordbruksavtalen legges det føringer på prissettingen for de øvrige produktene i de respektive produktgruppene. Det vil si at alle produkter som er plassert i samme varegruppe, skal prissettes med utgangspunkt i representantvaren. Dette betyr at dersom det hadde blitt registrert at Tine hadde ulike priser på ulike ostetyper i samme prisgruppe ut fra meieri, og at dette ikke kunne tilskrives ulike foredlingskostnader, hadde dette vært i strid med intensjonen i jordbruksavtalen. Men som nevnt tidligere er dette ut fra de opplysninger departementet har fått, ikke tilfellet. Oppfølging av eventuell konkurransehemmende prisdiskriminering mellom produkter som ikke prisfastsettes i jordbruksoppgjøret, ligger til konkurransemyndighetenes ansvarsområde.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Jeg vil gjerne ha sagt at jeg er veldig opptatt av at utjamningsordningen skal fungere helt etter sin intensjon. TINE Norske Meierier skal verken tjene eller tape på denne ordningen. En manipulering med prissetting ville derfor være helt uakseptabelt også sett fra departementets side. Men som jeg har sagt: De undersøkelsene som er gjort, tyder ikke på at det foreligger noe mislighold på det området. Så til en helt annen sak, som ikke gjelder spørsmålet. Men jeg kan opplyse representanten Hedstrøm om at denne klagebehandlingen er helt i sluttfasen, og at svar vil foreligge om ikke altfor lenge – for å uttrykke meg på den måten.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-12-01:
Et tillèt meg å stilla følgjande spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Gastronomisk Institutt er ei stifting som i nært samarbeid med Norsk hotellhøgskole i Stavanger har til føremål å driva utviklingsarbeid og studieverksemd for å fremja det gastronomiske nivå i Noreg. Dette har viktige ringverknader for næringslivet på dette feltet der Høgskolen i Stavanger har ein spisskompetanse. Kva kan Nærings- og handelsdepartementet, eventuelt andre departement, bidra med for å sikra dette arbeidet i framtida?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-12-01:
Eg takkar finansministeren for svaret, som eg synest var positivt i den forstand at det var ei veldig positiv framstilling av Gastronomisk Institutt. På den andre sida var det ikkje så mykje nytt når det gjeld moglegheit for støtte. Det statsråden sa, så vidt eg kunne få med meg, var at dei får støtte knytt til forskingsprosjekt. Poenget er at dei driv med ganske mykje ueigennyttig arbeid, og ringverknadene kjem andre til gode enn dei sjølve. Og det er viktig. Det kunne vera interessant og vera eit godt bidrag dersom staten kunne koma med noko meir enn forskings- og prosjektretta støtte til Gastronomisk Institutt. No er det ikkje sikkert at finansministeren kan svara på dette, men eg vonar at eg kan få tilbakemelding på det iallfall i ein seinare samanheng.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Det svenske Systembolaget skal nå bygge en rekke polutsalg langs den norske grensen. De fleste vin- og spritmerkene er mye billigere i Sverige, og mange tror at de nye utsalgene vil drive grensehandelen enda mer i været når dette vareutvalget blir enda lettere tilgjengelig for det norske folk. Hva kan statsråden tenke seg å gjøre for å redusere grensehandelen med eventuell tanke på å redusere de norske prisene?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Mener finansministeren at det svenske Systembolaget bygger disse nye polutsalgene for den svenske befolkningen, eller tenker de på at Norge med sine høye priser er et kjempestort marked man må innrette seg etter for å tjene store penger? Det er sannsynlig – med de svenske polprisene og de andre billigere varer i Sverige, så som tobakk, snus, matvarer, diesel f.eks., som på svensk side koster 5,10 kr mot nesten 9 kr i Norge – at vår handelslekkasje til Sverige øker for hver dag. Dette resulterer i fraflytting ute i de norske distriktene, de mister mange servicetilbud, som f.eks. nærbutikker. Hvor alvorlig ser finansministeren på dette?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg takker igjen for svaret. Finansministeren nevner at dette spørsmålet har blitt tatt opp mange ganger. Ja, det viser hvor alvorlig denne saken er, og da må det ikke være tvil om at noe må gjøres, og at det må gjøres raskt. I mitt hjemfylke, Hedmark, er etter mitt skjønn myndighetene i stor grad med på å øke grensehandelen med sprit og de andre varene som er billigere i Sverige enn i Norge. NSBs bussruter har nemlig satt opp bussruter som går til handelssentre på svensk side. Turen koster 50 kr tur-retur, slik at alle skal kunne ha et godt nettoutbytte av handleturen. Er dette en riktig avgjørelse av en offentlig etat, som dermed forsterker denne handelslekkasjen?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg ønsker å stille utviklings- og menneskerettighetsministeren, som svarer på vegne av miljøvernministeren, et spørsmål: «Importen av sau og lammekjøtt har så langt i år steget med 74 pst. Dette skyldes selvfølgelig rovdyrenes herjinger i saueflokken og dermed mindre interesse for sauehold. Er statsråden enig i at dette skyldes den rovdyrpolitikken som flertallet av politikerne ønsker, eller ser statsråden en annen løsning på manglende interesse for å drive med sau?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg takker for svaret. Det var ikke helt i henhold til det svaret jeg forventet å få, men jeg tror kanskje statsråden og jeg lever i to vidt forskjellige verdener. Jeg lever i Distrikts-Norge, hvor en del av befolkningen har bl.a. bufe og sau enten som hovedgeskjeft eller i hvert fall en bigeskjeft. Med den biinntekten har de mulighet til fortsatt å bo der ved at de da får en samlet inntekt som de kan leve av. Jeg har selvfølgelig lest de tallene som statsråden refererer til. Jeg har et annet tall når det gjelder import av sauekjøtt – 341 tonn. Men uansett om det er statsrådens tall eller tallet mitt som er riktig, representerer dette mange dyr. Det er også et annet tall som viser at det er 20 000 færre avlsdyr på sau enn det var før, så en reell nedgang har det vel vært.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg takker statsråden for det andre svaret, som jeg syntes var bedre, spesielt det at Regjeringen vil gå inn for å dempe konflikten mellom bufe og rovdyr. Det finnes konflikter, og det at konfliktene i stor grad er avhengig av hvor man bor i landet, er også riktig. At det er mange følelser inne i bildet, er helt sikkert, så jeg håper Regjeringen tar til etterretning at bufe er hovedgeskjeft for noen og en viktig biinntekt for andre, noe som er viktig for at Distrikts-Norge fortsatt skal kunne bestå.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-12-01:
«I Dagens Næringsliv 23. november 1999 får vi vite at Luftfartsverket sonderer mulighetene til å bygge inntil 7 nye hotell i tilknytning til de største flyplassene i Norge. Eiendomssjef Lars Mork Gundersen i Luftfartsverket sier at de vurderer alt fra å feste bort grunn til å investere direkte i prosjektene. Kan statsråden bekrefte at det er uaktuelt for Luftfartsverket å investere direkte i disse prosjektene?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-12-01:
Nå må jeg med en gang si at jeg har ingenting imot at det kommer nye hoteller ved flyplasser i Norge, men jeg har absolutt veldig mye imot at staten blander seg opp i utbyggingen av dette. Jeg kan ta Stavanger lufthavn som et eksempel. Det er en gullgruve for Luftfartsverket, og vi i Stavanger-området har jobbet i mange år med å få denne videre utbygd slik at det skal bli enda mer lukrativt for Luftfartsverket å ha den flyplassen. Dette skjer ikke. Dette er primæroppgaven til Luftfartsverket. Kan jeg få forsikringer fra ministeren om at dette nå blir tatt på alvor, og at denne lufthavnen – som allerede i dag, etter å ha vært operativ i så kort tid etter at den ble bygd ut, er altfor liten – får de midlene som er nødvendige for å drive effektivt også i fremtiden?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-12-01:
Jeg takker for svaret. Dette følte jeg var et oppfølgingsspørsmål, president, for det jeg kommer inn på nå igjen, nemlig den primæroppgaven som Luftfartsverket har, var jo ministeren selv inne på; det var det de skulle bry seg med først. Jeg blir litt sjokkert når jeg hører at de sysler med tanken om å bygge sju nye hotell før de har tenkt å få orden på de flyplassene som de har ansvaret for å drive – og da tenker jeg ut fra publikumshensyn. Derfor stiller jeg et avslutningsspørsmål til ministeren: Føler ikke ministeren at det her først og fremst må være om å gjøre for Luftfartsverket å ta den primæroppgaven som ministeren selv var inne på i sitt første innlegg?
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Luftfartsverket er ansvarlig for utbygging og drift av i alt 45 lufthavner. Virksomheten er selvfinansierende, der de lønnsomme delene av systemet bidrar til å finansiere utbygging og drift ved de lufthavner som går med bedriftsøkonomisk underskudd. De økonomiske planene som er utarbeidet for virksomheten, viser at Luftfartsverket trolig vil få stramme økonomiske rammevilkår i årene som kommer. Inntekter fra kommersiell virksomhet ved lufthavnene vil derfor være viktig for at Luftfartsverket skal kunne opprettholde sin selvfinansieringsevne og derigjennom sitt investeringsnivå. Luftfartsverket utreder for tiden en rekke kommersielle områder for å se på mulighetene for å øke de kommersielle inntektene. Utbygging av hoteller er ett område. Oslo Lufthavn AS har gjennomført en hotellutbygging på Gardermoen, med Radisson SAS som driver av hotellet. Luftfartsverket vurderer med bakgrunn i denne erfaringen tilsvarende prosjekter ved andre større flyplasser. Jeg vil understreke at det er en viktig og nødvendig oppgave for Luftfartsverket å sikre tilstrekkelige inntekter til å ivareta forpliktelsene som ligger i det luftfartssystemet hele landet er avhengig av. De investeringer eller kapitalinnskudd som eventuelt må til for å realisere nye kommersielle prosjekter, vil ikke gå på bekostning av investeringstiltak i lufthavnsystemet, men skal bidra positivt ved å sikre systemet en bedre totaløkonomi. Jeg vil således peke på at Luftfartsverkets primære oppgave er å bygge ut infrastrukturen i luftfarten. De tilleggsoppgaver som jeg har nevnt eksempel på, er kun interessante så langt de gir et positivt økonomisk bidrag til Luftfartsverkets kjernevirksomhet, og risikoen ved prosjektene er lav.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Dette var nok en litt annen vinkling og et litt annet spørsmål, men jeg kan godt prøve å svare på det. Når det gjelder Stavanger lufthavn konkret, ligger det inne i Luftfartsverkets planer for neste år, og innenfor de budsjettrammer som er foreslått tidligere. Jeg må også innrømme at Regjeringen har foreslått for Stortinget å se på organisering av Luftfartsverket i selskapssammenheng, for på den måten å gjøre Luftfartsverket i stand til å oppta lån i det ordinære marked og finansiere bedriftsøkonomisk lønnsomme deler av sin drift bl.a. på investeringssiden. Stavanger lufthavn er jo en av de lufthavnene som vil være i stand til å finansiere en god del av de låneopptak som er nødvendige for videre utbygging. Akkurat dette spørsmålet vil Regjeringen, som vi har varslet i proposisjonen, følge opp overfor Stortinget og komme tilbake til i en senere runde neste år.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Jo, som jeg sa i mitt første innlegg, er det viktig og riktig, og det viktigste og riktigste, at Luftfartsverket er opptatt av sine primæroppgaver. Og jeg sa: «Luftfartsverkets primære oppgave er å bygge ut infrastrukturen i luftfarten. De tilleggsoppgaver som jeg har nevnt eksempel på, er kun interessante så langt de gir et positivt økonomisk bidrag til Luftfartsverkets kjernevirksomhet, og risikoen ved prosjektene er lav.» Men da må jeg i tillegg tilføye at i og med at Luftfartsverket skal være selvfinansierende, har de en oppgave i å sørge for at de får kommersielle inntekter, i tillegg til den ordinære avgiften som betales i flysammenheng, for å kunne løse sine oppgaver. Hvis de ikke skulle greie oppgaven å være selvfinansierende ved kommersielle inntekter, finnes det etter mitt syn to måter: Den ene er at avgiftene i luftfarten øker, den andre er at staten betaler mer for de ulønnsomme tjenestene, og ingen av de to er vi sikkert interessert i, verken spørreren eller statsråden.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
PE-skum blir benyttet som vann- og frostsikring også i norske tunneler. For å redusere faren for brann er det i regi av Statens vegvesen gjennomført et program for å sikre tunneler med stort trafikkarbeid ved å sprøyte et lag med betong utenpå det laget som inneholder PE-skum. Dette programmet ble avsluttet for om lag tre år siden. Metoden som benyttes, er godkjent av brannvernmyndighetene, og det er etablert et regelverk for hvordan dette skal gjøres. Fra Statens vegvesen har jeg fått opplyst at i Ålesund-tunnelene er PE-skumplatene brannsikret allerede. Det er imidlertid fortsatt tunneler som har ubeskyttet PE-skum. Dette er tunneler med lavt trafikkarbeid – enten tunneler med lav trafikk eller korte tunneler der risikoen for omfattende konsekvenser ved brann er forholdsvis mindre. Det vil etter mitt syn neppe være riktig bruk av knappe ressurser å erstatte dagens vann- og frostsikring i disse tunnelene med vesentlig dyrere løsninger. Spørsmålet om oppgradering av eksisterende tunneler vil imidlertid bli vurdert i samband med Nasjonal transportplan for perioden 2002-2011. Brannbeskyttelse av PE-skum er et av flere viktige tiltak som vil være aktuelt i denne sammenheng. Midlene til slike tiltak i tunneler må hele tiden veies opp mot den samfunnsnytte de ulike tiltakene gir. Det er få branntilfeller i norske tunneler. Statistisk sett skjer det færre ulykker pr. personkilometer i tunneler enn på vegnettet for øvrig. Det er derfor viktig å se tiltak i tunneler i sammenheng med det øvrige trafikksikkerhetsarbeidet og bruke tilgjengelige ressurser på en best mulig måte.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Etter at dette svaret ble avgitt, har det blitt gjort et omfattende arbeid med å sikre PE-skummet og på den måten gjøre disse tunnelene det er henvist til, mindre brannfarlige eller ikke brannfarlige når det gjelder isolasjon. De korte tunnelene har imidlertid ikke vært prioritert i denne sammenheng, rett og slett fordi man har sett på faren for branntilløp som rimelig liten, og redningsmulighetene eller fluktmulighetene som meget gode. Når det gjelder nyutbygde tunneler, tas brannsikring med allerede ved utbyggingen. Også i forbindelse med neste års budsjett er det satt av, så vidt jeg husker, ca. 40. mill. kr til tunnelsikring på denne sektoren. Det betyr med andre ord at det foregår et fortløpende arbeid, men intensiteten og størrelsen på brannsikringen vil det alltid kunne diskuteres om er stor og god nok, og den må vurderes i forhold til antall ulykker inne i tunnel i forhold til utenfor tunnel.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Mine opplysninger, som jeg refererte i stad, tilsier at Ålesund-tunnelene er tilstrekkelig dekket i forhold til den brannfaren som eksisterer. Jeg tar til etterretning at det der er skader, som det påpekes nå, som kan føre til andre resultater, og det er naturlig at det følges opp videre. Om dette er av en slik art at det i seg selv skaper større utrygghet, tør jeg ikke ha noen formening om i dag, men jeg registrerer det som er sagt. Jeg må imidlertid minne om at når man har mye større usikkerhet knyttet til hva som skjer inne i en tunnel, er det nok ut fra at hendelser i en tunnel virker mye mer skremmende enn hendelser ute i dagen. Men i forhold til de ulykkene som skjer utenfor, er tunnelkjøring i Norge noe av det sikreste. Det viser all statistikk. Men vi kommer til å følge nøye med i utviklingen videre på denne sektoren. Og som sagt: Alle nye tunneler er tilstrekkelig sikret. Det er de gamle vi nå har tatt fatt på for å bringe dem i orden i forhold til de brannfarer som måtte eksistere. Men jeg kan ikke garantere at alle korte tunneler vil få en løsning som spørreren etterspør i dag.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Ved hvert vegkontor blir det trolig brukt om lag 1,5 årsverk i gjennomsnitt til saksbehandling innen området trafikkskilt. Dette omfatter ikke bare vegvisning til bedrifter, men også all annen vegvisning på riks- og fylkesveger, vurdering av fartsgrenser og annen skiltregulering, utarbeiding av skiltplaner for nyanlegg og rutevise planer for utskifting i forbindelse med periodisk vedlikehold. De fleste saksbehandlerne har også andre oppgaver. Trafikkskilt engasjerer mange, og saksbehandlerne har svært mange telefoniske henvendelser og annen rådgivning i ulike skiltspørsmål. Slike henvendelser lar seg ikke tallfeste, men de utgjør en god del av den daglige kontakten og servicen som Vegvesenet har mot enkeltpersoner og andre instanser. Forståelig nok vil slike ikke registrerbare henvendelser stykke opp arbeidsdagen til den enkelte saksbehandler. Som en offentlig etat er Statens vegvesen pålagt å følge forvaltningslovens bestemmelser og behandle alle innkomne saker på en ordentlig måte. Dette innebærer at man skal kunne gi begrunnede svar. Besvarelser kan særlig ta tid å utarbeide hvis det er snakk om et avslag, fordi en ikke anser det som tilstrekkelig å kun henvise til at det ut fra regelverket blir gitt avslag. Vi anser det som god forvaltningsskikk samtidig å gi nærmere forklaring på hvorfor regelverket er som det er.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Som jeg nevnte i mitt hovedsvar, er det ofte sterke følelser knyttet til skilting og skiltanvisning. Fra Vegvesenets side tror jeg de ikke har noe imot at man går over til en forenklet saksbehandling, men jeg går ut fra at det også i fremtiden er i publikums og allmennhetens interesse at de får begrunnede og utfyllende svar på sine henvendelser. Vegvisning til bedrifter m.m. er nemlig i en særstilling. Skiltvedtak er ikke et enkeltvedtak etter forvaltningsloven, og en har derfor ikke ordinær klageadgang. Men fordi dette er skilt som ofte berører enkeltpersoners eller foretaks interesser, er det innrømmet klageadgang til Vegdirektoratet. I og med at slike skilt fremdeles er gratis for søkeren, blir det i mange tilfeller klaget på avgjørelsen. Det må da gjøres en ny vurdering, og saken må eventuelt forberedes for Vegdirektoratet. Dette krever som regel ytterligere informasjons- og dokumentasjonsinnhenting fordi Vegdirektoratets saksbehandlere ikke kjenner de lokale forhold. Jeg må nok innrømme at da vil det kanskje mer være behov for flere årsverk enn en reduksjon i årsverk.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Ruten Brønnøysund–Oslo vil fra 1. april 2000 bli åpen for trafikk for alle selskaper som måtte ønske å trafikkere strekningen. Dette innebærer at selskapene står fritt til å velge kategori luftfartøy ut fra trafikkgrunnlaget og de til enhver tid gjeldende tekniske og operative rammer. Departementet har ved tidligere anledninger vist til at en rullebanelengde på rundt 1 200 meter kan åpne opp for flere flytyper og dermed større konkurranse, sammenliknet med det konseptet med 1 000 meters rullebaner som tidligere har vært skissert for regionale lufthavner etter teknisk-operativ oppgradering. På bl.a. denne bakgrunn ble det i 1998-99 besluttet forlengelse til 1 200 meter for lufthavnene i Brønnøysund og Florø, som de to første utvidede regionale lufthavnene i Norge. Spørsmålet om å kunngjøre 1 319 meters avgangslengde ved Brønnøysund Lufthavn, noe som eventuelt kan oppnås ved å ta i bruk det asfalterte endefeltet i startenden av banen, er nå til behandling i Luftfartsverket. La meg føye til at spørreren inkluderer i sitt spørsmål en forutsetning om at tilskuddet til ruten Brønnøysund–Oslo allerede er opphevet. Det er ikke tilfellet. Fra 1. april neste år er det fri konkurranse på ruten Brønnøysund–Oslo og vice versa, men inntil den dato flys det etter det gamle konseptet.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Ingen fly eller flyselskaper blir sluppet til på kortbanerutenettet i Norge uten å være godkjent både av Luftfartsverket og av luftfartsinspeksjonen, eller som det vil hete senere, Luftfartstilsynet. Det gjelder enten man flyr i Finnmark, på Helgeland eller i Sør-Norge. Bestemmelsene er like, alle som er med i anbudsrunden, blir fulgt løpende opp, og det blir kontrollert at de tilfredsstiller de krav som er stilt fra departementets side underveis. Når det så gjelder Brønnøysund, var det flere aktører på banen i anbudssammenheng da anbudet var lyst ut sist. Jeg regner med at noen av disse aktørene fremdeles vil være aktuelle og interesserte i en konkurransesammenheng. Forlengelsen på Brønnøysund er nettopp gjort for å slippe til flere flyselskaper og flere flytyper og, som representanten Bastesen har nevnt i tidligere spørsmål, nyttiggjøre seg den økonomisk lønnsomme ruten mellom Oslo og Brønnøysund.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Jeg la merke til den siste delen av representanten Bastesens spørsmål og kommentar. Jeg tar den med meg. Når jeg ikke kan svare på om FOT-anbud, som det heter, er aktuelt for ruten mellom Brønnøysund og Oslo, er det fordi vi ennå ikke har fått utprøvd dette på kommersielt grunnlag eller har tilstrekkelig grunnlag for å si om etterspørselen er god nok til at det kan flys kommersielt. Jeg vil gjerne følge utviklingen nøye på en del av de lufthavnene som nå kommer ut uten anbud. Widerøe har for(Statsråd Fjærvoll) lengst gjort oppmerksom på at de vil fly Vadsø–Tromsø, Hammerfest–Tromsø og Stokmarknes–Bodø uten tilskudd. Derfor er de ikke med i anbudene som fungerer fra 1. april neste år, og det er naturlig å se ruten Brønnøysund–Oslo i samme sammenheng. (Statsråd Fjærvoll)
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
EUs regler om periodisk kjøretøykontroll fastlegger et minimumskrav for den tekniske kontrollen av kjøretøy. Hvert medlemsland kan i sine nasjonale regler kreve en mer omfattende og strengere kontroll for kjøretøy registrert i det enkelte land. Dette er fastslått i en uttalelse fra EU-kommisjonen 25. mai 1998, Om fortolkningen av EUs Rådsdirektiv 96/96/EF. EU-kommisjonen har som mål å stramme inn kravene til kjøretøyenes tekniske tilstand. På sikt kan dette føre til ensartede nasjonale standarder. Men foreløpig ønsker et flertall av EUs medlemsland ikke gjensidig anerkjennelse av kjøretøykontroller. Norge og andre nordiske land har i dag ikke regler om alminnelig gjensidig anerkjennelse av kjøretøykontroller. Men den norske forskriften om periodisk kontroll av kjøretøy åpner imidlertid for at vi i særlige tilfeller kan godkjenne dokumentert kontroll som er utført av godkjent kontrollorgan i et annet EØS-land. Dette kan gjelde f.eks. når et norskregistrert kjøretøy er i utlandet i svært lang tid, slik at fristen for kontroll vil bli vesentlig oversittet. Jeg kan for øvrig nevne at Norge har tatt initiativ til en gjennomgang og vurdering av kontrollordningen i de nordiske land gjennom Nordisk vegteknisk forening. Gjennomgangen vil vise om det er grunnlag for å inngå avtaler om gjensidig anerkjennelse av kjøretøykontroll innen Norden.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Når det gjelder tidsbruk, er vi nok avhengig av hva de øvrige nordiske land svarer på denne henvendelsen, og initiativet som er gjort fra Norge gjennom Nordisk vegteknisk forening. Vi har interesse av å få en gjensidig anerkjennelse av kjøretøykontroll i Norden. Når det gjelder den konkrete saken, er jeg ikke i stand til å respondere på den, naturlig nok. Men den norske forskriften om periodisk kontroll av kjøretøy åpner, som jeg nevnte, for at vi i særlige tilfeller kan godkjenne dokumentert kontroll som er utført av godkjent kontrollorgan i et annet EØS-land, og at dette da gjelder når et norskregistrert kjøretøy er i utlandet i svært lang tid, slik at fristen for kontroll vil bli oversittet. Det kunne være at det hadde vært fornuftig å ta kontakt hjem før man gjennomførte kontrollen, for å høre nivået på kontrollkravet. Men jeg vil håpe at denne saken gjør at vi kommer raskt videre for å få en nordisk løsning.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-12-01:
Det kunne være veldig fristende å mene noe sterkt om EU-landenes gjensidige godkjennelse av hverandres krav på dette området som på andre områder der det måtte være strid og uenighet. Jeg skal ikke falle for den fristelsen, men registrerer bare at det fremdeles ikke er kommet ensartede krav og regler og gjensidig godkjennelse av hverandres kontroll på dette området. Vi vil arbeide for at vi får en felles nordisk løsning, og håper at det ikke er så langt unna. Ellers er jeg enig i at bruker vi betegnelsen EU-kontroll eller EØS-kontroll, så burde vi ha et felles grunnlag å gå ut fra i den sammenheng. Men igjen: Det er minstekrav, og norske myndigheter har da altså valgt å legge kravene noe høyere enn man har gjort for øvrig i EU-landene.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Hvert vegkontor får om lag 75-100 søknader i året om visningsskilt til bedrifter m.m. Nå viser det seg at for å saksbehandle om lag 100 stykker veiskilt trenger hvert vegkontor hele 1 ½ årsverk. Er statsråden av den oppfatning at dette er effektiv og vel anvendt bruk av samferdselsmidlene?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg takker for svaret fra samferdselsministeren. Det er en kjensgjerning at det er veldig vanskelig for mange bedrifter å få satt opp anvisningsskilter til sine bedrifter. Ønsker man å få skiltanvisning til sitt sted, blir det ofte satt opp samleskilt, eller så får man ikke lov til å sette opp noe. For det første tar denne behandlingen svært lang tid, brev går frem og tilbake. Og ofte ender det med nei. Men dette varierer litt fra fylke til fylke, det skal jeg være såpass ærlig at jeg innrømmer. Kan statsråden tenke seg å endre praksisen slik at den blir litt mer lik over hele landet og det blir litt enklere for bedriftene å få satt opp anvisningsskilt til sine bedrifter?
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 1999-12-01:
Eg vil få stille følgjande spørsmål til samferdselsstatsråden: «Som EØS-medlem har Noreg harmonisert svært mange reglar med store delar av Europa. Men i praksis viser det seg at Noreg framleis meiner å vera best i klassa. Ein periodisk kjøretykontroll utført i Danmark er underkjent her i landet av involverte instansar. Skal Noreg berre godkjenne EU-regelverket utan å etterleve innhaldet, eller botnar slike hendingar i at det utøvande organ ikkje har fått oppdatert arbeidsordre?»
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 1999-12-01:
Eg takker statsråden for svaret. Grunnen til at eg spør, er ein førespurnad eg har fått frå ei norsk jente som oppheldt seg i Danmark, der ho tok nokre kurs før ei doktorgradavhandling. For så vidt er det uinteressant kva ho gjorde der nede, men i alle fall: Ho sende rapporten om den kontrollerte bilen og vognkortet sitt til Statens vegvesen – ho tok kontrollen i Danmark sidan det var der ho var på det tidspunktet da kontrollen skulle utførast. Ho fekk da beskjed om at kontrollen ikkje var godkjend, og ho fekk beskjed om å bringe saka vidare til Vegdirektoratet. Aller først hadde saka vore hos Biltilsynet, så den har vore innom tre forskjellige instansar, og dei har faktisk ikkje eit einaste svar på om Noreg har strengare reglar enn elles. Så spørsmålet blir: Er kvalitetssikringa dårlegare i dei andre nordiske landa? Og kan statsråden skissere ein horisont for kor lang tid det vil ta før ein i det heile kan få svar i høve til det statsråden eigentleg innleia med i stad?
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 1999-12-01:
Eg takkar atter statsråden for svaret. Eg vil berre opplyse om at denne saka ikkje er eineståande. Bilen var til EU-kontroll etter at den kom tilbake til Noreg, og det var framleis ikkje ein einaste mangel ved den. Men det som på ein måte blir essensen ved denne oppklaringa, er: Prøv å gi informasjon slik at ein kan unngå dette! For tilbake sit både eg og fleire med spørsmål om kvifor vi innfører EU-reglar så tidleg at det på ein måte må oppstå slike problem når dei andre landa, som er EU-medlemer, ikkje følgjer dei opp. Vi får kanskje eit fortolkingsproblem i ein slik samanheng, og det kan vi kanskje unngå.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til statsråd Meltveit Kleppa: «Det er ingen selvbetjeningspol i grensefylket Østfold. Vinmonopolet A/S i Sarpsborg skal på nyåret flytte til nye lokaler i Storbyen. Ledelsen i Vinmonopolet A/S har gitt svar på at ingen flere tillatelser for selvbetjening kan gis grunnet regelverket. Hva kan statsråden gjøre for at Østfold får sitt første selvbetjeningspol, slik at man kan møte konkurransen fra Sverige, som vil åpne selvbetjeningspol i Strømstad utpå nyåret, rettet spesielt mot norske kunder?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg må takke for svaret. Det er meget skuffende, det svaret som ble gitt. Man er mer opptatt av planer – som man også hadde i tidligere kommunistland – og ser faktisk ikke realiteten og utfordringen man står overfor når det gjelder det spørsmålet som jeg her har stilt. De stedene i Norge som har vært så heldig å bli en del av forsøket med selvbetjening, kan vise til økt salg. Kundene er tydeligvis også tilfreds med slike ordninger, men sosialministeren ser ikke noen vektige poenger med at Østfold, et fylke hvor det bor nærmere 250 000 innbyggere, skal ha et slikt tilbud, fordi planen ikke godkjenner en slik ordning for Østfold. Det er trist at man ikke ser nødvendigheten av å ha et slikt tilbud til polets kunder, og at dette er viktig for å beholde den kundekretsen som også et monopol er avhengig av, og som sosialministeren i nasjonalbudsjettet faktisk regner med å få visse inntekter fra. Jeg må stille spørsmålet til sosialministeren: Er ikke dette å velge stivbente og byråkratiske løsninger fremfor forretningsmessige og strategiske?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Svaret fra statsråden oser av dobbeltmoral. Det er det ikke noen tvil om. Det jeg konkretiserer, er faktisk et ønske fra et vinmonopol som skal flytte inn i nye lokaler, som vil ha mer forutsigbare rammebetingelser, og som blir møtt med den holdning at man venter på en evaluering etter to år. Da tar man etter min mening ikke fatt i problemets kjerne. I tillegg er man heller ikke villig til å se hva som skjer over grensen til Sverige, som er bare noen mil unna, hvor det legges opp til et selvbetjeningspol, et av de største i Sverige, og som kun er myntet på norske kunder. Det må da være i statsrådens interesse å se hva dette vil føre til, at norske kundekretser vil dra over til Sverige og faktisk også legge igjen penger der, til fordel for den svenske statskassen og ikke den norske.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg har enda et spørsmål til statsråd Meltveit Kleppa: «Hoteller med millionoverskudd får støtte i form av penger av det offentlige. Rusmiddeldirektoratet har de siste to årene bevilget mer enn 8 mill. kroner i tilskudd til overnattingssteder, fordi de er alkoholfrie. Ordningen er etablert etter initiativ fra Bondevik-regjeringen. Er dette en riktig måte å bruke skattebetalernes penger på, å subsidiere særskilte hoteller med å bruke midler som er satt av til rusforebyggende arbeid?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Vi fikk bare bekreftet det allmennheten allerede vet, og jeg forstår det slik at statsråden vil fortsette ordningen. Det er oppsiktsvekkende at Rusmiddeldirektoratet de to foregående år, og også det året vi er inne i, faktisk har bevilget penger til ombygging til bedrifter som går med millionoverskudd. Mange av hotellene er eiet av ulike kristne organisasjoner – eller det er velkjente, populære kaffebarer, som også statsråden var inne på. Det er å oppfatte sosialministeren dit hen at hun forsvarer denne måten å bruke skattebetalernes penger på, fordi intensjonen kun er å stimulere til overnattingssteder og serveringssteder som er rusfrie. Dette er etter min oppfatning feil. Denne type bevilgning på 4 mill. kr i året kan ikke forsvares verken faglig eller strategisk. Dessverre mener sosialministeren at denne type lite kritiske pengebruk kan forsvares også for fremtiden.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg noterte meg at hun vil se på hva forbruket egentlig går til. Det en må ta med seg i denne sammenhengen, er at de alkoholfrie serveringsstedene selv ikke kan konkretisere hva pengene er blitt brukt til. Her trengs det helt klart en oppfølging. Med denne ordningen slår en fast at statlig støtte kan gå til de underligste ting, noe som vanlige folk reagerer på – med rette. Til tross for at hotellene går med millionoverskudd, og til tross for at det ikke er noen problemer med å fylle hotellsengene, velger man å fortsette med støtteordninger til i mange sammenhenger luksuriøse etablissementer. Sosialministeren slår dermed fast at dette er best mulig bruk av 4 mill. kr – i året – i kampen mot rusmiddelmisbruk, og at man ikke har kontroll over hva pengene faktisk blir brukt til.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-01:
Eg vil visa til handsaminga av Handlingsplan for redusert bruk av rusmiddel i Stortinget i desember i fjor og ynsket frå eit fleirtal om ei prøveordning med sjølvbetening i Vinmonopolet A/S, ved nokre utsal. Statens institutt for alkohol- og narkotikaforskning, SIFA, og styret i Vinmonopolet A/S fekk i oppdrag å utforma forsøket, m.a. ved å setja opp kor mange og kva for utsal som skulle vera med. Til utsala er det òg sett opp kontrollutsal med om lag same salsvolum og kundestruktur, som ein skal samanlikna salsutviklinga med i forsøksperioden. Styret vedtok ein plan for ei prøveordning med 14 utsal. Eg har slutta meg til den planen. Det siste prøveutsalet vart opna denne veka. I samvar med ynsket frå Stortinget skal ordninga evaluerast etter to år, og ansvaret for evalueringa er lagt til SIFA. Eg deler ikkje representanten Stang si tru på at sjølvbetening i Vinmonopolet sine lokale løyser utfordringane omkring handelslekkasjen til Sverige. Til dette vil eg visa til SIFA sin rapport «Norsk-svensk grensehandel med alkohol», rapport nr.1/99, som i sin konklusjon peikar på at prisskilnaden på matvarer er viktigare for grensehandelen enn alkoholvarer. Eg legg vekt på at det no er eit vel planlagt prøveprosjekt i gang for ein toårsperiode. Når evalueringa frå SIFA ligg føre, vil eg koma tilbake til saka. Eg har difor ikkje planar om i forsøksperioden å ta initiativ til å auka talet på prøveutsal i samband med Vinmonopolet A/S si flytting i Sarpsborg, eller flytting eller oppussing av utsal i andre delar av landet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-01:
Dersom det i denne saka var tale om ein plan for planen si skuld, byråkratiske ordningar for byråkratiet si skuld, kunne eg ha gitt representanten Jørn Stang rett. Men kva er poenget? Poenget er dilemmaet ved å leggja til rette for sal av ei lovleg vare og samtidig ha ei viss gjennomtenkt planlegging, visse avvegingar i høve til å avgrensa alkoholen sine skadeverknader. Er det noka sak som har vorte vurdert nøye, er det spørsmålet om forsøk med sjølvbetente pol, ut frå ein situasjon der svenskane viste at det i deira forsøk var auke av salet, og at ein difor òg kunne rekna med auka omfang av skader – difor ein plan som no vert følgd i to år.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-01:
Østfold fylke har i dag seks utsal: to i Fredrikstad, eitt i Moss, eitt i Sarpsborg, eitt i Halden og eitt i Askim. Eg kjenner meg trygg på at Vinmonopolet har vurdert både tal og forhold knytte til grensehandelen, og eg har valt å følgja dei vurderingane som Vinmonopolet sitt styre gjorde då dei anbefalte det opplegget som vart valt. Men lat meg peika på følgjande: Vi tar grensehandelen på alvor, det er difor SIFA har fått eit oppdrag som dei skal leggja fram resultatet av no i januar. Av og til undrar eg meg på om Framstegspartiet tek grensehandelen så på alvor som dei peikar på at dei gjer, når dei ikkje er villige til å diskutera matprisane, som for mange ser ut til å vera det viktigaste når det gjeld handel i Sverige. Heller ikkje har eg sett at dei har føreslått grenser i forhold til dei skadeverknadene som alkoholen trass i alt har på vårt samfunn.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-01:
Forbruket av alkohol har auka dei seinare åra. For å motverka denne utviklinga, avgrensa bruken og såleis skadeverknadene av alkohol, legg Regjeringa stor vekt på rusmiddelførebyggjande arbeid. Eit breitt sett av verkemiddel er naudsynt, m.a. ulike tiltak for å fremja rusfri livsstil og rusfrie miljø. Det å yta økonomisk stønad til å etablera og vidareutvikla rusfrie miljø er eitt av fleire sentrale verkemiddel i Regjeringa sin innsats. Ordninga med tilskot til alkoholfrie overnattingsstader m.m. vart innført i 1998 som erstatning for Statens fond for alkoholfrie overnattings- og serveringsstader. Fondet er no under avvikling, etter Stortinget si handsaming av statsbudsjettet for 1999. Målet med den nye tilskotsordninga er å fremja etablering av rusfrie fritidsmiljø ved å gje investeringstilskot til nyetablering og modernisering av alkoholfrie overnattings- og serveringsstader og allaktivitetshus for ungdom. Regjeringa vonar at denne nye tilskotsordninga vil stimulera til at fleire slike tiltak vert oppretta. Stortinget løyvde 4 mill. kr til den nye tilskotsordninga i 1998. Frå og med 1999 er midlar til tilskotsordninga løyvde over kap. 610.70, som no heiter Tilskot til fråhaldsorganisasjonar m.m. Gjennom overføringa av tidlegare post 74 til kap. 610.70 i 1999 vart midlar til tilskotsordninga løyvde innanfor ei større tilskotsløyving på til saman 56,6 mill.kr, som skal finansiera fleire tilskotsordningar. Rusmiddeldirektoratet kan innanfor gjeldande retningsliner prioritera løyvde midlar på posten på tvers av dei ulike tilskotsordningane, og i 1999 har Rusmiddeldirektoratet fordelt nær 4 mill. kr av løyvinga på posten, altså same sum som var øyremerkt tilskotsordninga i 1998. Innanfor tilskotsordninga kan det altså gjevast investeringstilskot til m.a. overnattingsstader, så framt desse har ein serveringsstad utan skjenkeløyve. Det kan ytast tilskot til nyetablering, men òg til modernisering for å gjera eit tilbod meir attraktivt. Det er ikkje særskilde krav til søkjaren sin økonomi, men Rusmiddeldirektoratet vurderer m.a. om tiltaket har overlevingsevne med omsyn til drift og økonomi. I 1998 vart det gjeve tilskot til enkelte etablerte overnattingsstader til ombygging og utviding, medan òg kafear og allaktivitetshus fekk tilskot frå ordninga. I 1999 er tilskot til ulike miljøtiltak for ungdom prioriterte i høve til tilskotsmottakarane, m.a. allaktivitetshus i kommunal regi. Sosial- og helsedepartementet varslar i budsjettproposisjonen for 2000 ein gjennomgang av det rusmiddelførebyggjande arbeidet, også Rusmiddeldirektoratet si rolle og sin funksjon. I den samanhengen vil eg vurdera om bruken av tilskotsmidlar på dette området fungerer etter føremålet, med særleg vekt på den førebyggjande effekten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-01:
Eg føler behov for å gjenta siste del av svaret mitt, der eg streka under den gjennomgangen eg har sett i gang i mitt departement, som gjeld det rusmiddelførebyggjande arbeidet. Intensjonen med det er nettopp å sjå på korleis vi kan få så mykje førebygging som mogleg av dei midlane som er til disposisjon. Det gjeld Rusmiddeldirektoratets rolle og funksjon, og det gjeld bruken av ulike tilskotsordningar. Eg ber representanten merka seg spesielt at eg vil vurdera om bruken av tilskotsmidlar på dette området fungerer etter formålet, med særleg vekt på den førebyggjande effekten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-01:
Det er ikkje alltid dialogen er like god frå Stortingets talarstol. Eg har ikkje slått fast noko som helst utover det at det er eit behov for ein gjennomgang av det førebyggjande arbeidet – og det er eg i ferd med. Eg har gjort greie for at bruken av desse 4 mill. kr, som er ein del av dei midlane som blir brukte til førebyggjande arbeid, er gjenstand for gjennomgang. Eg har òg sagt i mitt fyrste svar at det allereie er ei dreiing her. I 1998 var det øyremerkt 4 mill. kr, og det var då sagt kva dette skulle gå til. I 1999 har ordninga blitt ein del av ein større post, og frå direktoratet si side er det gjort ei vriding i retning av meir støtte til allaktivitetshus for ungdom.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-01:
Lat meg aller fyrst gjera greie for regelverket slik det er i dag. Kommunen har både etter kommunehelsetenestelova og sosialtenestelova ansvaret for å gje pleie og omsorg til alle i kommunen som har behov for det. Pleie og omsorg kan ein gje i sjukeheim, aldersheim eller andre former for bustader med omsorgsteneste heile døgnet. Ansvaret for finansiering av tekniske hjelpemiddel for personar som oppheld seg i slike institusjonar, er delt mellom kommunen og folketrygda. Kommunen har ansvaret for hjelpemiddel som er naudsynte i samanheng med den behandlinga, treninga eller pleia som slike helseinstitusjonar normalt yter. Det same gjeld hjelpemiddel som fleire bebuarar kan dra nytte av. Folketrygda har ansvaret for finansieringa av hjelpemiddel som er individuelt tilpassa. Dette gjeld hjelpemiddel til rørsle og kommunikasjon. Kommunikasjonshjelpemiddel omfattar t.d. syn, hørsel og lesehjelpemiddel. Surstoffapparat blir rekna som behandlingshjelpemiddel og fell difor utanfor finansieringsansvaret til folketrygda slik regelverket er utforma. Etter kommunehelsetenestelova § 2-1 har alle rett til naudsynt helsehjelp i den kommunen vedkommande bur eller mellombels oppheld seg. Det kan tenkjast at mobilt oksygenapparat eller andre hjelpemiddel er naudsynt for at klienten skal få «naudsynt helsehjelp» etter kommunehelselova. Det må avgjerast etter ei konkret vurdering i det enkelte tilfellet. Den som meiner å ha eit slikt krav, kan retta ein søknad til kommunen. Ved avslag kan avgjerda klagast til det organet kommunestyret har valt. Dersom avgjerda framleis går klagaren imot, eller klagen blir avvist, kan det klagast til fylkeslegen. Det er tilstrekkeleg for å fremja ei slik sak at klienten meiner at vilkåret «naudsynt helsehjelp» ikkje er oppfylt. Kva nivå kommunen legg seg på når det gjeld å gje naudsynt helsehjelp, avheng av økonomien i den enkelte kommunen. Det kan difor føra til forskjellsbehandling. Eg vil på denne bakgrunnen vurdera ansvarsfordelinga nærmare.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-01:
Eg er glad for at denne konkrete saka så langt som eg har fått opplyst, er løyst, og at den lungesjuke som dette gjeld, har fått sitt apparat. Eg er òg glad for at det heldigvis ikkje er slik at det berre er kvar gong ei sak blir tatt opp i media, at det skjer endringar på dette feltet. Når det gjeld ansvarsfordelinga mellom folketrygda, kommunane og òg ulike brukarbetalingsordningar, har vi ei offentleg utgreiing frå eit offentleg oppnemnt utval som har sett på dette. Deira tilrådingar ligg i mitt departement. Dei er vanskelege å følgja opp, for her er det svært ulike meiningar. Men denne saka skal eg ta med meg i det vurderingsarbeidet som no skal gjerast vidare. Det er her behov for ei ytterlegare avklaring.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-12-01:
Eg vil gjerne understreka at om ein bur i ein fattig kommune eller i ein rik kommune, har ein både etter lova om kommunehelseteneste og lova om sosialteneste rett til nødvendig helsehjelp og rett til nødvendig pleie og omsorg. Slik er lova i dag, og slik skal ho òg handhevast. Det er i tillegg gjeve ut både forskrifter og retningsliner, og det er formelt høve til å klaga i forhold til dei. Så til spørsmålet: Eg har altså sagt, og det står eg ved, at eg vil vurdera dagens ansvarsfordeling, for den er uklår. Eg må i tillegg leggja til at kanskje kunne eg oppfatta eit fornya engasjement frå Framstegspartiet for å sikra kommunane ein betre økonomi. Det vil i så fall vera eit signal eg tek imot med stor glede.