Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-04:
Jeg vil ta utgangspunkt i noen av de diskusjonene som foregår utenfor dette huset. Det har rast mange debatter rundt kriminaljournalistikken i det siste. Den debatten viser hvor utrolig viktig medias makt er både på godt og vondt. Når makta misbrukes, når maktesløse enkeltpersoner blir invadert og menneskeliv blir trampa på, så må det lyse noen varsellamper. – Hjelp, gi meg livet tilbake, sier artisten Eva Dahlgren i Sverige, etter å ha blitt invadert og utnyttet i én hensikt: selge flere avviser. Hun spør om ytringsfriheten er til for den familien som eier avisene og tjener penger på oppslag om henne. Her i Norge starter en sørgende søster en debatt om journalistenes framferd og metoder overfor pårørende. Debatten om hvilke metoder som brukes for å få fatt i bilder og opplysninger, og hva som blir trykt i informasjonspliktens navn, må tas på alvor av den fjerde statsmakta, og det må også vi diskutere. Og noen diskuterer det – også i pressen. Erling Kjekstad i Nationen skriver: «Det vi må spares for, er den leksa som så bekvemt omgjør salgstall til prinsipper: Nemlig at offentligheten er så glødende interessert, og at pressens informasjonsplikt er så enorm!Da later man som man glemmer at også pressen kan kunsten å skape behov. Media pirrer jo stadig vår kikkermentalitet ved å vise oss nøkkelhull vi knapt ante eksisterte. Kom her; kjøp og kikk!», avslutter han. Og her er vi ved kjernen av det statsråden malte opp som en av de store utfordringene i mediepolitikken: den stadig større kommersialiseringa. Store deler av media er bedrifter som skal tjene penger, med eiere som slår seg sammen og puster redaksjonen i nakken med krav om større overskudd. Samtidig er media organ for det frie ord, og et veldig viktig organ for det frie ord, og formidler av det kulturelle mangfold, en av grunnpilarene i det demokratiske systemet. Når tanken, det frie ordet og formidlinga av det kulturelle mangfoldet får stadig sterkere konkurranse av forretningsinteressene i media, så er det en trussel mot demokratiet. Hva skal så vi som politikere gjøre? Like lite som eierinteressene skal kunne gjøre det, skal vi kunne gå inn og gi føringer som begrenser mangfoldet. Men som representanter for folket må vi si fra om at mediene har et kulturelt og etisk ansvar, et ansvar for å formidle kunnskap om verden rundt oss på en måte som kan gi folk sjanse til å stille kritiske spørsmål. Hvor var engasjementet – det kritiske blikket – da krigsstrategien i Jugoslavia ble lagt?, spurte Dag Kullerud i Dagbladet. Media må ikke svikte sin oppgave som kritikere, også av det bestående. Men som politikere skal vi først og fremst være forsvarere av det som gjør det mulig å opprette frie medier som grunnpilarer i demokratiet, som fremmer den demokratiske og kritiske debatten, som formidler det flerkulturelle mangfoldet og samtidig styrker norsk språk i en stadig mer internasjonal verden. Statsråden gjorde godt rede for de debattene vi skal ha rundt de utfordringene som konvergens og digitalisering representerer. Men etter min mening kom hun ikke med noe svar på hvordan verktøya for de mediepolitiske målene, som hun også skisserte, kan ivaretas. Mens hun oppretter et dagspresseutvalg for å hindre avisdød, lar hun Høyre og Fremskrittspartiet, de som vil ha mer marked inn i media, få styre kutta på pressestøtta. Paradokset er at det egentlig er et flertall i Stortinget som vil begrense markedsmakta. Derfor sender SV en sterk utfordring til Regjeringa om å øke pressestøtta til 1997-nivå i neste års statsbudsjett – og det er også det vi legger inn i revidert nasjonalbudsjett. Vi ber også Regjeringa lovfeste redaksjonell uavhengighet. Det forslaget som statsråden refererer til, tar utgangspunkt i Redaktørplakaten. Den gir eier/redaktør mandat til å styre den redaksjonelle virksomheten innenfor de rammene som grunnsynet representerer. En lovfesting av den redaksjonelle uavhengigheten vil bety mest, etter min mening, i de aviser der man nettopp har profitthungrige eiere som puster en i nakken og vil styre utviklinga. Vi har ikke så mye av det her i Norge ennå, men det er noe av det vi kan se utviklinga av. Statsråden sier i utredninga at hun skal avklare konsesjon med TV 2. Det er bra. Men da ønsker vi at Regjeringa på forhånd har vurdert å innføre en konsesjonsavgift på reklamefinansierte allmennkringkastere. Denne konsesjonsavgifta bør gå til media og til filmformål. Blant annet har TV 2 fått et veldig stort privilegium gjennom den konsesjonen de har, og flere land har innført konsesjonsavgift, og erfaringene herfra må innhentes. Jeg fremmer de forslaga som er omdelt på representantenes plasser i salen.