Olemic Thommessen (Høyre), 2010-10-28:
Mange har vært innom betydningen av felleskulturen i Norden, betydningen av språkfellesskapet, betydningen av vår felles oppfatning av samfunnsstrukturelle forhold, av verdispørsmål – kort og godt det man noen ganger snakker om som den nordiske modellen eller den nordiske forståelsen. Dette er et viktig perspektiv og det perspektivet som gjør Norden til noe mer enn bare en geografisk basert region, som gjør det nordiske samarbeidet til noe mer og noe dypere, med et større potensial enn f.eks. et generelt anlagt nordområde eller et nordeuropeisk samarbeid, selv om også det selvfølgelig er svært viktig. Det er dette potensialet vi må jobbe med for å finne frem til gode grep som er viktige for oss inn i en globalisert tidsalder. I globaliseringens tid vil vi på en helt annen måte få en situasjon der kulturer møter hverandre. Møter mellom kulturer kan være veldig positivt. Det er i møter mellom kulturer at ny kultur skapes, at vitale samfunn skapes, samfunn som er kreative i alle ledd, ikke bare i det vi ofte tenker på som en kultursektor, men også innenfor forskning, økonomi – ja alle felter. Da er det viktig at vi har et kulturelt klima som gjør at vi som borgere i Norge har en kulturell hjemmebane i de andre nordiske landene der vi kan kommunisere det beste i oss selv inn mot de fellesskapene som vi er en del av. Vi skal kort og godt makte å yte vårt aller beste i vårt dagligliv. I den sammenheng er det klart at det er et helt annet trykk, så å si, å være en del av en kultur på noe over 20 millioner mennesker enn å være en del av en kultur på 4–5 millioner. Det er helt andre muligheter for å skape en kulturell hjemmebane dersom man har et større marked å forholde seg til, og dersom man – skal vi si – har en sfære rundt seg som gjør at man er mer operativ. Når vi dessverre ser at en del av dagens unge velger å snakke engelsk i møter også i nordisk sammenheng, er jeg helt sikker på at de dermed definerer seg inn på en kulturell bortebane. Ingen skal fortelle meg at diskusjonen blir bedre, dypere, mer innsiktsfull og mer nyansert når den foregår på engelsk, enn hva den ville blitt hvis den hadde foregått på et morsmål. Språket er bare én indikator på hvordan kultur virker på oss i en større sammenheng. Men språket er den viktigste delen av dette, og det er jo flott å se at språksaken er det bred enighet om, ikke bare politisk i denne sal, men også i Norden og blant dem som arbeider med nordiske spørsmål ellers, f.eks. Foreningen Norden. Så har det vært mye snakk om politisk dynamikk og vitalisering. Jeg tror den viktigste veien til politisk vitalisering dreier seg om handlekraft, evnen til å være konkret, reise spørsmål og få saker igjennom. Da er det nærliggende å ta språksaken som eksempel. Vi har i Nordisk Råd fått frem en god språkdeklarasjon. Oppfølgingen er det så som så med, og den inviterer jeg regjeringen til å ta flere initiativ til. For det første kunne man se på hvordan undervisningen i nordiske språk fungerer i skolene. Dessverre er det slik at det nok er vesentlig rom for forbedring, det går nedover med hensyn til hvordan det fungerer. Det neste er også hvordan den nordiske undervisningen er ved læreanstaltene. Der har det dessverre også gått nedover, og vi har dessverre grunn til å tro at det er harelabben som gjelder. I kjølvannet av språkdeklarasjonen skulle det utarbeides en handlingsplan. Den handlingsplanen har vi sett lite til, ikke bare i Norge, men også i de andre nordiske landene. Vi snakker om nordisk TV-samarbeid. Der er det viktige initiativer som dypest sett handler om å skape en felles nordisk offentlighet, ikke bare ha et utgangspunkt for å kunne se på våre forskjellige TV-programmer.