Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-28:
Etableringen av Den økonomiske og monetære union, ØMU, fra 1. januar i år vil kunne bety mye for den økonomiske utviklingen i deltakerlandene. For at ØMU skal fungere godt, kreves større samordning av den økonomiske politikken i deltakerlandene enn i dag og stor omstillingsevne i arbeidsmarkedet. Det er bare framtiden som kan gi svar på hvordan det nye valutasamarbeidet vil makte disse utfordringene og påkjenningene over tid. Det er også i Norges interesse at ØMU bidrar til at den økonomiske utviklingen i disse landene blir stabil og god. Iverksettelse av ØMU vil trolig ha begrensede direkte økonomiske virkninger for Norge. En av de sterkeste direkte virkningene vil komme i form av sterkere konkurranse for norske bedrifter. Norsk økonomi vil imidlertid bli påvirket av den økonomiske utviklingen i ØMU-landene ved at ØMU-landene er blant Norges viktigste handelspartnere. Konsekvensene for Norge av etableringen av ØMU ble drøftet grundig i revidert nasjonalbudsjett 1998. Utviklingen etter revidert nasjonalbudsjett gir ikke grunnlag for vesentlige endringer i vurderingene av konsekvensene av ØMU for norsk økonomi. Det har siden i fjor sommer vært betydelig uro i de internasjonale finansmarkedene, som også har berørt Norge. Urolighetene ble utløst av krisen i flere asiatiske økonomier, og ble senere forsterket av krisen i Russlands økonomi. For Norge og andre råvareproduserende land er det også grunn til å tro at fallet i råvareprisene har vært en meget viktig årsak til valutauroen. Det er i alle lands interesse å ha stabile forhold i de internasjonale finansmarkedene. Det enkelte land må bidra til dette ved å føre en økonomisk politikk som bidrar til en balansert utvikling i realøkonomien. Regjeringens økonomiske opplegg for 1999 er derfor et viktig norsk bidrag til stabilitet i finansmarkedet. Styrkingen av kronekursen den senere tid, til tross for en lav oljepris, og Norges Banks rentenedsettelse på ½ prosentpoeng i går, er i så måte positive utviklingstrekk. I dag har kronekursen styrket seg ytterligere, og pengemarkedsrenten har falt med om lag ½ prosentpoeng. I tillegg til en balansert makroøkonomisk politikk i det enkelte land er det også viktig med internasjonalt samarbeid for å bidra til finansiell stabilitet, f.eks. gjennom Det internasjonale valutafondet. Regjeringen støtter internasjonalt arbeid for å oppnå økt stabilitet i finansmarkedene. Stortinget vedtok i fjor høst at muligheten for å knytte den norske kronen nærmere til euro kan undersøkes nærmere som et ledd i en strategisk dialog med EU. Norsk penge- og valutapolitikk har i hele etterkrigstiden vært forankret i fast eller stabil valutakurs. Erfaringene fra mange europeiske land gjennom 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet, også for Norge, var at stabilitet i valutakursen som mål for pengepolitikken var nyttig for å bryte ut av en ond sirkel med høy inflasjon, høye renter og stadige devalueringer. Det viste seg imidlertid etter hvert at systemet med en definert sentralkurs og snevre svingningsmarginer rundt denne var sårbart for spekulative angrep. Forholdene i valutamarkedet gjorde det nødvendig å forlate dette systemet den 10. desember 1992. Både sentralkursen og svingningsmarginene falt da bort, og kronen ble formelt flytende. Også etter 10. desember 1992 ble det i gjennomføringen av penge- og valutapolitikken i Norge lagt vekt på at valutakursen skulle være stabil målt mot europeiske valutaer. Den 6. mai 1994 ble det ved kgl. resolusjon fastsatt ny forskrift for kronens kursordning. I henhold til forskriften skal Norges Banks utøvelse av pengepolitikken rettes inn mot stabilitet i kronens verdi målt mot europeiske valutaer. I forskriften er det ikke angitt noen sentralkurs for kronen med tilhørende svingningsmarginer. Det er begrenset hvor sterke virkemidler i form av renteendringer og kjøp og salg av valuta banken kan benytte for å holde kronekursen stabil. Ved vesentlige endringer i kursen skal virkemidlene innrettes med sikte på at valutakursen etter hvert bringes tilbake til utgangsleiet. Valutakursforskriften tar på denne måten høyde for at valutakursen på kort sikt kan avvike fra utgangsleiet, slik situasjonen har vært den senere tiden. Utformingen av det nåværende norske systemet basert på stabil kronekurs må ses på bakgrunn av de norske erfaringene fra 1992 og problemene i mange andre land med å opprettholde fastkursregimer over tid. Økte kapitalbevegelser gjør fastkursregimer mindre stabile enn tidligere. Det har derfor vært bred enighet om at det ikke har vært aktuelt å vende tilbake til regimet som vi hadde før 1992. Etter Regjeringens syn innebærer ØMU ingen vesentlige endringer i rammebetingelsene for norsk penge- og valutapolitikk. Avveiningene i valget mellom stabil eller flytende valutakurs vil ikke være vesentlig annerledes etter etableringen av ØMU. Regjeringen legger vekt på kontinuitet i pengepolitikken. Regjeringen la derfor i revidert nasjonalbudsjett til grunn at retningslinjene for valutapolitikken om stabilitet i kronens verdi målt mot europeiske valutaer vil bli videreført også etter at ØMU er etablert. Det var bred oppslutning om dette ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett i Stortinget. Vårt nåværende valutakursregime gir ikke grunnlag for å søke gjensidig intervensjonssamarbeid med andre land. Spesielt kan vi ikke be andre land om kreditt eller samarbeid for å forsvare kursen når det ikke gjelder svingningsmarginer med tilhørende plikt til å intervenere for vår egen sentralbank. Jeg har ved flere anledninger uttalt at det ikke finnes tilstrekkelig grunnlag i dag for å tro at Norge kan ha utsikter til å oppnå et sterkt og forpliktende valutakurssamarbeid med EU som kunne gjøre et nytt fastkursregime, dvs. et system med en erklært sentralkurs og tilhørende svingningsmarginer, stabilt og motstandskraftig. Møtet statsministeren og jeg hadde med presidenten for EU-kommisjonen, Santer, og møtet jeg hadde med kommisjonsmedlemmet med ansvar for økonomiske og monetære spørsmål, de Silguy, i forrige uke, gir ikke grunnlag for å endre denne vurderingen. Gjeldende fra 1. januar i år er det inngått en kredittavtale mellom Norges Bank og Den europeiske sentralbank, ESB, til erstatning for Norges Banks bilaterale avtaler med ØMU-landenes sentralbanker. Jeg vil understreke at dette ikke er avtaler om gjensidige støttekjøp, men avtaler som gir Norges Bank rett til – under visse betingelser – å låne valuta i andre lands sentralbanker til markedsvilkår, som Norges Bank så kan bruke til støttekjøp av kroner. I avtalene er det spesifisert at Norges Bank ikke kan trekke på avtalen så lenge Norge har det nåværende kursregimet og ikke et fastkursregime, slik vi hadde det fram til 10. desember 1992. Selv om en ny avtale ikke vil være operativ under det nåværende valutakursregimet, har avtalen med bl.a. ESB en viss betydning ved at den gir en kontinuitet i Norges Banks formaliserte kontakt med de pengepolitiske myndighetene i EU. Det er i Norges interesse å ha en stabil monetær sone i Europa. En sunn og ansvarlig økonomisk politikk står sentralt for å oppnå dette målet. Det er nyttig for oss å diskutere med ulike EU-organer hvordan både Norge og EU, bl.a. i utformingen av den økonomiske politikken, kan bidra til en slik monetær stabilitet. Det er allerede i dag etablert kanaler for dialog mellom Norge og EU på dette området. Regjeringen legger stor vekt på å videreføre og videreutvikle denne kontakten, både på politisk nivå og på embetsmannsnivå. Dialogen vil imidlertid ha som klart utgangspunkt at den norske pengepolitikken ligger fast.