Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
Jeg skal også si noen ord om ansvarlig styring, men ved ansvarlig styring i det 21. århundret kan man ikke la være å ta inn over seg at vi vet svært mye om hvor dårlig det kommer til å bli på jorden om vi ikke tar klimaet på langt større alvor. Forrige taler, representanten Stokkebø, sa at vi ikke skulle være selvtilfredse. Det mener jeg er klokt, for det er ingen grunn til å være det når vi også vet ut fra statsbudsjettet at vi ligger langt bak de målene som Stortinget sammen – alle partier unntatt Fremskrittspartiet – satte seg for 2020, noe vi altså ikke kommer til å klare slik det ser ut nå. Det er nesten utenkelig at vi klarer det. Vi vet altså at jorden allerede er varmet opp minst 1 grad på grunn av menneskelig aktivitet. Vi er på god vei mot 1,5 grader, og den nye rapporten fra FNs klimapanel, som så mange talere har påpekt kom samme dag som statsbudsjettet ble lagt fram, viser at det allerede da kommer til å skje svært alvorlige ting med menneskenes livsgrunnlag. Sannsynligvis vil vi få veldig store mengder flyktninger, vi vil undergrave grunnlaget for matproduksjon mange steder på jorden osv. To grader er enda verre. Vi vet altså mye om hvor dette bærer. Vi vet også mer og mer om hvordan vi kan unngå det. Derfor er det så viktig at vi setter oss veldig tydelige og etterprøvbare mål, og at vi tenker gjennom enhver beslutning også i lys av hva det betyr for klima- og utslippsbudsjettet. Vi hadde forventet at det i dette budsjettet fra regjeringen kom en oversikt over klimautslippene og hvilke konsekvenser tiltakene som framlegges i statsbudsjettet, vil ha for utslipp framover. I mangel av det har Arbeiderpartiet laget sitt eget klimautslippsbudsjett, som viser at det går an å nå våre egne målsettinger innen 2030. Det er basert på Miljødirektoratets regnemåte, og vi knytter det til de konkrete forslagene vi legger fram. Vi håper sterkt at regjeringen ved neste korsvei, altså ved neste budsjett, vil gjøre det samme og legge fram et utslippsbudsjett hvor vi kan dokumentere hvordan konkrete tiltak knyttes til konkrete kutt i utslipp. I dag diskuterer vi statsbudsjettet, og det er et ganske stort statsbudsjett i internasjonal målestokk per capita. Vi snakker om inntekter og utgifter og hvor mye vi skal disponere – som vi skal, og som seg hør og bør. De fleste som har vært med på slikt en del ganger før, vet jo at det man ikke får gjennomslag for i år, kan man kanskje få gjennomslag for neste år fordi det kommer nye statsbudsjett. Slik er det ikke med karbonbudsjettet, eller utslippsbudsjettet. Vi vet nøyaktig hvor mye vi har igjen. Om vi skal stoppe oppvarmingen på 2 grader, har vi fra førindustriell tid til vi blir karbonnøytrale mulighet til å slippe ut til sammen 2 900 gigatonn i verden. Vi har allerede sluppet ut 2 100 gigatonn. Det betyr at det er 800 gigatonn igjen. Med dagens forbruk er det 20 år, for det er 40 gigatonn i året på verdensbasis. 20 år – og så er det slutt. Det er altså for 2-prosentmålet. Men hvis vi skal ta inn over oss 1,5-gradersmålet, må tallet reduseres til et sted mellom 150 og 400. Forskerne diskuterer hvor mye det er, men det er altså mange færre år. Derfor tror jeg det er helt essensielt at vi fra og med nå og i alle budsjetter fram til vi har en klimanøytral klode, har to like viktige budsjetter: ett budsjett basert på finansielle disposisjoner, altså hvordan vi bruker pengene, og ett budsjett for hvordan vi bruker de gjenværende utslippene. For hvert tonn utslipp vi bruker nå, tar vi et tonn fra kommende generasjoner. Dette høres dramatisk ut, men det er altså de generasjonene som lever i dag, som bestemmer om kloden skal være bærekraftig om 50 til 100 år, og om de neste generasjonene får en sjanse, eller om vi skal lage en helt ubeboelig klode. Min oppfordring vil være at vi kan bli enige om at vi skal innføre et prinsipp om slik utslippsbudsjettering, og at vi innser at vi har et særlig ansvar, for det er vel nesten ingen land i verden som har tjent så mye per innbygger på å bidra til verdens CO 2 -utslipp. Da har vi et særlig ansvar for å gå foran og sette oss klare mål for hvor mye vi skal kutte her hjemme. Vi skal delta i forpliktende internasjonalt samarbeid, men vi skal ikke kjøpe oss fri fra å ta de kuttene vi kan ta her hjemme, og til det trenger vi altså et slikt budsjett. Når vi da, som representanten Gahr Støre gjorde rede for, ikke støtter mistillitsforslaget fra Miljøpartiet De Grønne, er det ikke fordi vi ikke deler deres bekymring for alvoret i situasjonen, men fordi vi mener det er et galt virkemiddel i dagens situasjon. Vi vil heller jobbe med regjeringen for å tenke ut måter å løse dette på gjennom et utslippsbudsjett.