trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Johannes Rindal (Senterpartiet), 2010-10-29:
Etter- og videreutdanning av lærere har vært et satsingsområde for den rød-grønne regjeringa. Skal skolen være dagsaktuell og relevant og skape et godt læringsmiljø, er det helt nødvendig at vi satser på kontinuerlig kompetanseutvikling hos den enkelte lærer. Og OECDs rapporter slår fast at lærere med høy faglig og pedagogisk kompetanse er en viktig forutsetning for elevenes læring. Derfor er det bekymringsfullt når Kompetanse for kvalitet – Strategi for videreutdanning av lærere 2009–2012 innledningsvis slår fast at 40 pst. av lærerne i grunnskolen ikke har noen faglig fordypning i fagene de underviser i. Et såkalt varig system for videreutdanning, slik strategien legger opp til, er et svar på behovet for kontinuerlig kompetanseutvikling og det å gi alle lærere fagkompetanse. Representantforslagene vi behandler her i dag, handler henholdsvis om rett og plikt til etter- og videreutdanning og mer fleksible studietilbud og om å øke den statlige andelen av finansieringa. For Senterpartiet er det viktig å understreke at Kompetanse for kvalitet er en ganske ny strategi – en strategi som er unik fordi den forplikter både stat, skoleeiere, skoleledere og lærerorganisasjonene. Vi kommer derfor ikke til å støtte noen av forslagene, siden flere av forslagene er ivaretatt gjennom strategien – Senterpartiet forstår heller ikke kampen mot frukt – og ikke minst fordi det er viktig å rette fokuset inn mot hvordan man kan oppfylle Kompetanse for kvalitet og bruke erfaringene derfra til å videreutvikle kvaliteten i og omfanget av etter- og videreutdanninga for lærerne. For at vi alle har høye ambisjoner på feltet, er det ikke tvil om. Det er også et viktig poeng at lærernes kompetansebygging ikke bare ivaretas gjennom de statlig finansierte videreutdanningene. Det fins mange gode lokale opplegg og planer. Jeg var sjøl med og vedtok en regional plan for Nord-Gudbrandsdalen da jeg satt i kommunestyret i Dovre. Den definerer regionens kompetansebehov og situasjon og skreddersyr kompetansebygginga ut fra det. Det statlige bidraget er en del av en mye større helhet. Så har komiteen fått mange innspill på at det statlige tilbudet er organisert slik at det er krevende å nyttegjøre seg det for skolene og den enkelte lærer. Det viser delvis også opptakstallene og antallet lærere som er tatt opp. Det er en problemstilling som de involverte partene som har skrevet under på strategien, må ha stort fokus på framover. Tilbudet må være organisert slik at det er praktisk mulig å delta. Strategien må få virke, og det må gjøres noen erfaringer, men Senterparitet har merket seg utfordringene knyttet til økonomi og organisering. Vi vil følge dette tett framover og være åpne for å diskutere justeringer dersom utviklinga går i feil retning framover.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-10-29:
Et av Kristelig Folkepartis hovedmål for skolen er å sette hver enkelt elev i sentrum og sikre alle elever utfordringer ut fra hver enkelts egenskaper og potensial. Dersom vi skal lykkes med det, er dyktige og engasjerte lærere helt avgjørende. Begge forslagene vi behandler i dag, handler om å legge et enda sterkere trykk inn i etter- og videreutdanningen for lærere. Det støtter Kristelig Folkeparti fullt ut. Kristelig Folkeparti støtter alle Venstres forslag i Dokument 8:145 S. Vi mener det er gode tiltak for å øke finansieringen til videreutdanning av lærerne. Vi støtter også forslagene nr. 1 og 2 i Høyres representantforslag. Det er behov for et ytterligere trykk for lærere i grunnskole og videregående skole i form av en systematisk etter- og videreutdanning. Dette, i tillegg til å sikre at det er tilstrekkelig mange lærere, bør ha høyeste prioritet i tiden som kommer. Tilstrekkelig mange og kompetente lærere er langt viktigere å prioritere enn en utvidet skoledag, som regjeringen har valgt å satse de store pengene på. En rapport fra LÆRINGSlaben har tidligere vist at skolen har utfordringer knyttet til ensformige undervisningsopplegg og manglende evne til å tilpasse undervisningen for elevene. Samtidig vet vi at det stadig etterstrebes å tilpasse opplæringen til hver enkelt elev. Med forventninger om individuell tilrettelegging og ny oppdatert kunnskap i undervisningen er det helt nødvendig å kunne tilby lærere tid til kompetanseheving. Elever i den norske skolen har krav på engasjerte, oppdaterte og kunnskapsrike lærere. Derfor må vi sikre lærerne det beste utgangspunktet nettopp for å få en skole som er tilpasset hver enkelt elev. Gjennom Kunnskapsløftet og innføringen av kompetansemål i alle læreplaner står lærerne overfor nye krav. Lærere har behov for etter- og videreutdanning som dekker både fagkunnskap, inkludert fagdidaktikk, og mer generelle pedagogiske emner. Det er avgjørende å sikre at flest mulig lærere deltar. Dersom en skal sikre kontinuitet i lærernes og førskolelærernes behov for vedlikehold og utvidelse av kompetanse, må en ha et godt, varig system for etter- og videreutdanningen som sikrer høy lærerkvalitet relatert til de til enhver tid løpende mål for læringsarbeidet. Etter- og videreutdanning må som følge av nye nasjonalt vedtatte reformer og endringer komme i tillegg, og ikke dyttes inn i et allerede eksisterende system. Til slutt har jeg lyst til å si at for Kristelig Folkeparti har lærerne vært nøkkelen i all den tid, og i alle de saker, vi har sittet, både i posisjon og i opposisjon, for å få til gode resultater i skolen. Det å gi denne yrkesgruppen en mulighet til å kunne utføre den viktige rollen den har, vil en kunne se som en lang, rød tråd i Kristelig Folkepartis historie, fra Kjell Bondevik, fra Jon Lilletun, og vi ønsker å opprettholde dette trykket for å gi lærerne det verktøyet de trenger for å kunne gi oss verdens beste skole.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-10-29:
Ja.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-29:
Vi har et godt samarbeid med finansministeren og Finansdepartementet om å få midler til skolene i sin alminnelighet. De 400 mill. kr som vi så langt har brukt per år på etter- og videreutdanning, mener jeg er et meget godt bidrag fra statens side. Den strategien som nå er i sitt andre år, som heter Kompetanse for kvalitet, er regjeringens svar på de spørsmålene som forslagsstillerne har. Vi ønsker at dette skal være det viktigste videreutdanningsbidraget, i tillegg til det som nå skjer når det gjelder etterutdanning. Selv om vi kanskje sliter litt med å få nok deltakere i videreutdanningsopplegget, ser vi at det er en forbedring. Vi ønsker selvfølgelig å få det enda bedre og vil følge nøye med, slik at vi eventuelt kan endre fordelingsnøkler, kostnadsnøkler, som noen av tiltakene. Men Kompetanse for kvalitet er en varig satsing. Den er det bred enighet om, den er tiltrådt av mange parter, den gir studiepoeng, og den er knyttet sammen med den nye lærerutdanningen. Det er jo ikke slik at vi skal vente til vi får de første studentene ut fra den nye lærerutdanningen før vi gjør noe med etter- og videreutdanning. Vi gjør det samtidig. Det er viktig at også høgskolene og lærerutdanningsinstitusjonene er med i denne avtalen, fordi deres innsats er helt avgjørende. Her sikres kvaliteten, og det er meget gode tilbakemeldinger fra lærerne når det gjelder akkurat denne videreutdanningen. Vi arbeider nå med å legge til rette for at det blir mer fleksibilitet, lettere i forholdet mellom etterutdanning og videreutdanning, og for at det også blir bedre tilgjengelighet, fordi vi nå knytter strategien til de regionene som er opprettet i forbindelse med ny lærerutdanning. Vi skal sikre både at det blir minst mulig avstand mellom lærer og sted for videreutdanning, vi skal sikre at kvaliteten holdes høy, og vi skal sikre at begeistringen for dette tiltaket holdes. Så her mener jeg vi har et godt svar. Men som nevnt både av meg tidligere og av flere: Dette er ett av flere tiltak. Når det gjelder bare etterutdanningen – som selvfølgelig kommunene, eller skoleeierne, selv har ansvaret for – var over 170 000 deltakere på ulike etterutdanningstiltak i 2009. Så er det ganske mange også innenfor videreutdanning, og det er tiltak som er igangsatt av skoleeierne selv. Dette er det bidraget der staten går inn med ganske mye penger, og som vi ønsker å følge opp, og dette er det bidraget som jeg håper vil være en god garanti for at vi også i framtiden får gode lærere, også lærere som tar videreutdanning.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2010-10-29:
Eg høyrer inga slamring av lukka dører i denne saka. Det er for så vidt heilt naturleg, sidan naudsynte tiltak på ein god måte alt er forankra i regjeringa sin politikk, som saksordføraren på ein god måte gjorde greie for. Men det betyr ikkje at temaet om etter- og vidareutdanning av lærarar er uvesentleg i forhold til læraren, i forhold til skulen og ikkje minst i forhold til elevane sitt læringsutbytte. Det blir ofte fokusert på den store skilnaden det kan vera i resultat frå ein skule til neste skule. Det er fordi me altfor ofte opplever eit sviktande læringsmiljø på enkelte skular. Dette kan naturlegvis ha si årsak i manglande fagutdanning blant lærarane, men eg vil seia at det like ofte er sviktande leiaransvar frå skuleeigaren si side. Eg vil no peika på eit større problem, nemleg den skilnaden me opplever frå eit klasserom til neste. Det kan opplevast å vera mange gonger så stort som skilnaden mellom dei ulike skulane. Og då har me kome til kjernepunktet i denne saka. Den store ulikskapen i resultat frå det eine klasserommet til det neste kan i hovudsak sporast tilbake til ulik lærarfagleg kompetanse. Men då må det likevel understrekast at ei satsing på etter- og vidareutdanning ikkje er nok til å heva resultatet i skulen. Ein liten visitt til Venstre og Skei Grande: Det må kunne gå an å ha fleire tankar i hovudet samtidig. Eg vil leggja til at me har altså 3 000 skular i landet. Me har 430 kommunar. Dei har hovudansvaret for denne satsinga. Eg vil i all beskjedenheit visa til dei gode resultata som elevane i Sogn og Fjordane oppnår. Me har lege på toppen av dei fleste statistikkane i landet. Eg blir naturlegvis smigra når ein stadig blir møtt med at dette har si årsak i det unike, genetiske utgangspunktet som alle sogningane og fjordingane er utrusta med! Vel, det kan så vera. Eg skal ikkje protestera på det, men eg vil heller skunda meg å visa til det systematiske arbeidet som blir gjort på dette området i Sogn og Fjordane. Kommunane har i lag med fylkesmannen teke ansvar for å finansiere etter- og vidareutdanninga. I snitt har me difor klart å gi dette tilbodet til 300 lærarar som har teke kompetansegivande vidareutdanning kvart år. Og det er mykje i eit fylke med berre 1 500 lærarar. Høgskulen i Sogn og Fjordane har gjort ein kjempeinnsats – stilt opp med 10–15 årsverk. Eit anna godt eksempel er det regionale samarbeidet mellom kommunane i indre Sogn. Det har tittelen «Sats på skulen – snu Sogn», og har fokus på meir kompetanse og betre resultat for elevane samt auka samarbeid. Eg vil vidare i stikkordsform nemna ulike prosjekt, som tilpassa opplæring, digitalt skulesamarbeid og fokus på leiing og karriereplanlegging i skulen. Det er summen av dette som har sendt elevane våre i toppen på alle statistikkar.
Svein Harberg (Høyre), 2010-10-29:
Etter forrige innlegg er jeg glad for at jeg er halvparten sogning, for det lover jo bra! Skolen er i stadig utvikling, det gjøres mange forsøk, og det skal gjøres mange forsøk. Ofte er det synsing og prøving uten grunnlag i forskning som gjennomføres. Jeg tror at det vil det alltid være litt av i skolen. Men det er altså én ting som det nå ligger forskning bak, som er slått fast, og det er at lærernes kvalitet er helt avgjørende for resultatene i skolen. Lærerne selv sier også at de føler behov for etter- og videreutdanning. Det har vært vist til før her at sju av ti sier at de trenger og vil ha etter- og videreutdanning for å bli bedre lærere. Jeg føler behov for å slå fast at det vi diskuterer i disse to sakene i dag, er ikke de nye lærerutdanningene. Nei, det er de lærerne som er ute i skolen og underviser våre barn nå og i de kommende år, inntil de som går på de nye utdanningene, kommer. Forslagene vil slå fast hvor viktig dette er. Når det gjelder vektingen fra posisjonen, som snakker fint om dette her i dag, har jeg lyst til å skrive meg inn i Trine Skei Grandes innlegg, for det synes jeg hun påpekte utmerket. Våre forslag griper fatt i det åpenbare gapet mellom intensjonen og gjennomføringen. Gjennom Høyres forslag vil vi altså gripe fatt i eksisterende lærere, som skal undervise i mange år enda og tilpasse seg på kort sikt. For når det er slik at sju av ti vil, når det inngås en samarbeidsavtale om hvordan man skal gjøre det, og en ikke får uttelling, da er det noe galt med systemet, og det må vi gripe fatt i nå. Det inviteres det til. Jeg må si at jeg skulle ønske at regjeringspartiene kunne stemme for i dag, men er glad for at de ikke har avvist forslagene våre. Like viktig er det allerede nå å tenke på lang sikt, slik at en kan forplikte og skape forutsigbarhet for en rett og plikt på begge sider, slik at vi sørger for at det stadig er utvikling i lærerkapasiteten og i lærerkvaliteten. Oppsummert er det altså slik at selv om Hagen undres over iver og konkurranse fra opposisjonspartiene om å være på banen her, tar jeg det som honnør. Ja, jeg vil være ivrig. Jeg vil gjerne konkurrere om å være best på å utruste eksisterende lærere for framtiden. Vi vil ha et press på etter- og videreutdanning tilpasset læreren nå med én gang, og vi vil skape en systematisk satsing over tid, med rett og plikt og individuell etter- og videreutdanningskonto. Vi lover fortsatt å være ivrige på dette, også i framtiden.
Svein Gjelseth (Arbeiderpartiet), 2010-10-29:
Eleven er den viktigaste ressursen i skulen. Læraren må difor møte eleven på det nivået som eleven er, og gi moglegheit til å utvikle seg ut frå sine eigne føresetnader og interesser. Læraren sin kompetanse og veremåte er heilt avgjerande for elevens læring og utvikling i skulen. Dessverre er det framleis slik at mange lærarar berre snur bunken frå førre skuleåret og fortset med same leksa som i fjor og forfjor. Slik vil ikkje vi ha det i skulen. Tilpassa og god opplæring og kontinuerleg kompetanseutvikling for lærarane og skuleleiarane må vere sentralt i vår utdanningspolitikk. Kvaliteten må hevast i lærarutdanninga og tilpassast dagens informasjonssamfunn. I skulen er det i dag, sterkare enn nokon gong, konkurranse om elevens oppmerksemd og læring. Læraren bør kunne alt om dagens informasjonsteknologiske utvikling og korleis denne nye teknologien kan og skal brukast i opplæringa. Innsatsen for å lyfte lærarane sin kompetanse må målrettast på ein hensiktsmessig måte med sikte på kvalitet. Forskarskular for lærarutdanning kan vere ein veg å gå. Motiverte lærarar med høg fagleg og pedagogisk kompetanse i alle delar av landet må vere målsetjinga vår. Derfor er det viktigare enn nokon gong med etter- og vidareutdanning i læraryrket.
Henning Warloe (Høyre), 2010-10-29:
Jeg tror det er en stående vits i bedehuskretser at det er lett å si halleluja, men litt vanskeligere å gjøre det. Jeg kom til å tenke på det da jeg hørte på representanten Hagen, som stemplet i alle fall Høyre og sikkert også Venstre og de andre partiene i opposisjon som kun ivrige etter å delta i en markeringskonkurranse. Vi sier ikke bare halleluja når det gjelder etter- og videreutdanning av lærere i norsk skole, men vi ønsker faktisk å gjøre det. Det er mulig at vi der skiller oss fra regjeringspartiene. Det hørtes i alle fall ut på Aksel Hagen som om det var et ganske stort skille. Det går en rød tråd – eller kanskje en blå tråd er et riktigere uttrykk – gjennom Høyres skolepolitikk. Det er noen nøkkelbegreper som vi faktisk mener noe med. Vi mener at kunnskap er skolens viktigste resultat, og vi ønsker å se til at kunnskapsutviklingen og kunnskapsproduksjonen i skolen holder en høy kvalitet. Vi er kompromissløse på kvalitet når vi diskuterer ulike tiltak i skolen og i skolepolitikken, og så ønsker vi å stille krav. Det blir altså kunnskap, kvalitet og krav, i denne sammenhengen krav til alle: krav til elevene, vi er tydelige på det, krav til lærere, det er egentlig det vi diskuterer her i dag, krav til skolelederne, altså til rektorene, og krav til skoleeierne, som jo er norske politikere rundt omkring i kommuner og fylkeskommuner. Det å stille krav har det ikke alltid vært legitimt å snakke mye om i norsk skolepolitikk. Vi har sannsynligvis altfor lenge hatt en for slapp holdning til skolens innhold, til skolens kvalitet. Derfor er det kanskje årets understatement når det står følgende i regjeringens kompetansestrategi – det har vært sitert i et tidligere innlegg, men jeg gjentar det likevel: «Det er derfor en utfordring at 40 prosent av lærerne i grunnskolen ikke har noen faglig fordypning i fagene de underviser i». Det er et understatement at nesten halvparten av lærerne altså ikke har det. Jeg tror faktisk ikke at folk flest tar inn over seg en så alvorlig situasjon. I hvilken annen sektor ville dette ha blitt akseptert? Jeg kan ikke tenke meg noen annen sektor hvor man ville ha akseptert et så stort innslag av det vi kan kalle for ufaglært arbeidskraft, i alle fall når det gjelder det faglige innholdet i det som det undervises i. Derfor er denne saken veldig viktig. Derfor er det viktig for Høyre ikke bare å si at vi er opptatt av kvaliteten og lærernes kompetanse, men faktisk også å legge fram konkrete forslag for å løse en situasjon som vi ikke lenger kan akseptere at vi skal ha i norsk skole.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-29:
Eg stemde feil.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
På vegne av representantene Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen, Arne Sortevik og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om en utvidet og bindende investeringsplan for norsk jernbane.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen og meg selv har jeg fornøyelsen av å sette frem forslag om en utvidet og bindende nasjonal investeringsplan for stamveinettet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Jeg har den utsøkte glede å fremme forslag på vegne av representantene Siri A. Meling, Line Henriette Hjemdal, Borghild Tenden og meg selv om å forlenge utleieperioden for vannkraftverk til 30 år. Jeg vil så på vegne av representantene Siri A. Meling, Line Henriette Hjemdal, Borghild Tenden og meg selv fremme forslag om småkraftverk i overgangsordningen for grønne sertifikater.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Den proposisjonen som vi behandler i dag, er det knapt noen uenighet om. Men mange i bransjen sitter likevel og lurer på hva som skjer framover med hensyn til faktisk å kunne skape de arbeidsplassene mange snakker om, og når kommersialisering vil skje. I valgkampen reiste Erik Solheim til Rogaland for å se på Hywind-møller, og utbrøt gledestrålende at dette ville være med og hjelpe EU til å innfri sine 2020-mål. Det betyr også at en må ha bygd ut ganske mange TWh med offshore vindkraft i Norge for at Erik Solheims løfte skal kunne innfris. Tror statsråden at Norge vil ha bygd ut særlig mange kommersielle havvindmøller som leverer strøm til EU, allerede i 2020?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
På vegne av stortingsrepresentantene Robert Eriksson, Morten Ørsal Johansen, Per Sandberg og meg selv er det en stor ære å fremme forslag om begrensninger i utenlandske kriminelles sosiale rettigheter i Norge.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg synes han hadde mange gode poenger i sitt innlegg. Jeg kritiserer ikke det Regjeringen har gjort på dette området så langt. Det har gått i riktig retning. Men spørsmålet er jo fortsatt om vi gjør nok for dem som får livet sitt ødelagt helt uforskyldt av helt uforutsette hendelser. Der må vi som samfunn ta et felles ansvar, slik at disse kan få leve et så godt liv som det er mulig å gjøre etter en slik hendelse. Jeg registrerer at statsråden nevner en rekke ting som han mener at han har bidratt til. Det er positivt. Spørsmålet dreier seg om dette med regelverksendringer, for det er mange som har havnet på feil side av disse regelverksendringene. Når vi gjør denne typen endringer som har så stor betydning for folk, der beløpet først går fra 150 000 kr til 200 000 kr, men så et kjempehopp til 1,4 mill kr og så enda en dobling av det, er det klart at dette oppleves som svært urimelig for dem som har kommet på feil side. Det må vi vurdere. Så er det dette som jeg også nevnte, at i saker hvor det er flere voldsofre involvert, gjelder erstatningsbeløpet pr. sak og ikke pr. person. Det er urimelig, i og med at det er personene som får livet sitt ødelagt, ikke en gruppe. Man behandles her som en gruppe og ikke som enkeltpersoner. Jeg skulle ønske at statsråden kunne være noe mer imøtekommende mot disse personene og vurdere en endring. Nå sier statsråden at han vurderer flere endringer i voldsoffererstatningsordningen, men han sier ikke noe om dette er et pågående arbeid i departementet, og om han planlegger å komme til Stortinget relativt raskt med endringer. Men han bør kunne svare på om disse punktene som jeg nå har påpekt, er noe han vil se på i den saken. Jeg tror nok at mange politistasjoner og kanskje også helsevesenet gjør ting med hensyn til veiledning her, men jeg skulle ønske at departementet bidrar til en skjerping av politiets veiledningsplikt når de får inn saker med voldsofre.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Det må være moro å være statsråd og komme til Stortinget en sjelden gang og få så mye skryt som han har fått i denne debatten. Jeg håper at statsråden er i stand til å bære det utover kvelden. Jeg vil takke for debatten. Det har vært mange gode innlegg her. Det er fint å registrere at i en så viktig sak som dette er Stortinget enstemmig i oppfatningen om at man på dette området skal ha en offensiv politikk, og vi skal ha gode, romslige ordninger som gjør at voldsofre kan få leve et så godt liv som mulig etter at de helt uforskyldt har blitt utsatt for vold. Jeg har imidlertid i denne debatten satt fokus på noen punkter som jeg håper statsråden vil ta med seg tilbake til departementet og ta med som momenter i de vurderingene som han åpenbart nå tydeligvis gjør med tanke på å komme med ytterligere endringer i ordningen. Jeg nevner situasjonen for dem som er utsatt for regelverksendringer. Dette gjelder ikke saker som er avgjort. Dette gjelder for dem som har blitt utsatt for vold på ett tidspunkt, så skjer endringen før de får sin sak avgjort. Det er der urimeligheten er. Saker som er ferdigbehandlet, er selvfølgelig ferdigbehandlet. Det andre er urimeligheten i at erstatningsbeløpet gjelder pr. sak og ikke pr. voldsoffer. Vi kan her tenke oss eksempler hvor det er mange voldsofre i samme sak, hvor erstatningsbeløpet, selv med dagens nivå, kan bli relativt lite i forhold til det som er behovet. Så nevnte statsråden noe som jeg er helt enig i, at der gjerningspersonene kan gjøre opp for seg, er det viktig at de gjør det og tar sin del av regningen. Men da må vi som lovgivere sørge for at domstolene gjør sin jobb når det gjelder å utmåle erstatninger som folk oppfatter som rimelige. Vi må ha en skjerping av politiets – og antakeligvis også helsevesenets – veiledningsplikt overfor voldsofre, og vi må se på om nivået på erstatningen er høyt nok. Representanten André Oktay Dahl hadde et godt poeng med hensyn til andre offentlige etaters behandling av disse personene. Representanten Breen kom inn på temaer her som kan bidra til en stor debatt i seg selv, men jeg tror at representanten Breen, som statsråden, har registrert at det er Fremskrittspartiet som har den mest offensive justispolitikken i denne sal.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Jeg vil gi representanten Dahl skryt for å ta opp denne interpellasjonen. Det er viktig at vi tar situasjonen i kriminalomsorgen på alvor. Det er ikke noen tvil om at det har vært for få plasser, og at det er et betydelig vedlikeholdsetterslep innen sektoren. Da kan man altså ikke svare med å ta de ansattes bekymringer med «en klype salt», som representanten Breen uttaler fra Stortingets talerstol. Det synes jeg er relativt arrogant av en representant fra et regjeringsparti. Det betyr at man ikke ønsker å lytte til dem som har skoen på, og som jobber i denne sektoren daglig. Det som fikk meg til å ta ordet, var innlegget fra representanten Stine Renate Håheim, som får det til at Fremskrittspartiets politikk bidrar til flere kriminelle. Det er grunn til å minne om at en debatt i stortingssalen ikke er det samme som et debattkurs i AUF. Her må man kunne dokumentere de påstandene som man kommer med. Jeg tror det er relativt anerkjent i det norske samfunnet at Fremskrittspartiet i alle år har vært, og fortsatt er, et parti som har en betydelig offensiv justispolitikk, og som markerer seg betydelig i den offentlige debatt med gode forslag. Vi ønsker et betydelig økt straffenivå. Det er Fremskrittspartiets press gjennom mange år som har ført til at politiet nå har fått en betydelig økning på sine budsjetter. Vi har foreslått å øke investeringsbudsjettet for politiet, slik at politiet får oppdatert og godt utstyr – det beste utstyret som man kan få tak i. Fremskrittspartiet har i mange år etterlyst mer politi i gatene – vi gjør det fortsatt – nettopp for å skape trygghet for folk flest ute i gatene. Er det å skape flere kriminelle? Vi ønsker også flere fengselsplasser. Vi har ikke kritisert byggingen av Halden fengsel. Vi har kritisert deler av pengebruken knyttet til byggingen av Halden fengsel og nivået på standarden. Og ikke minst: Man skaper ikke flere kriminelle ved å kreve en rask utsendelse av utenlandske kriminelle til deres hjemland og foreslå soning i utlandet! Derfor burde det egentlig ha vært påtalt av presidenten når man kommer med påstander om at et annet partis politikk bidrar til flere kriminelle. Og så er jeg usikker på om vi skal ta representanten Chaudhrys innlegg på alvor. Når man altså påstår at andre er mer opptatt av kreativ bokføring, bør man da dokumentere det. Representanter for regjeringspartiene må ta de debatter som kommer i denne salen, på alvor og ikke harselere over de debatter som blir reist. De må ta det på alvor, ikke med «en klype salt» og «uten refleksjon», slik representanten Breen har tillatt seg å si i denne debatten.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-03-11:
Jeg slutter meg i det alt vesentlige til de vurderinger som ble foretatt av stortingspresidenten og representanten Svein Roald Hansen, og Høyre støtter konklusjonen til flertallet i Presidentskapet. La meg også innledningsvis si at Høyre er glad for at Presidentskapet ber om en gjennomgang av karantenebestemmelsene. En slik evaluering vil være fornuftig av flere grunner, nå som de har vært praktisert i en periode. Jeg viser bl.a. til de spørsmål som har vært stilt ved overgangen fra politikk til rådgivning det siste året. Men jeg mener også det er viktig å reise problemstillingen overgangen mellom rådgivning og politikk, særlig knyttet til regjering, hvor det ikke er kjent hvilke kunder rådgiverne har hatt før man eventuelt trer inn i en politisk stilling i et departement. Det er en problemstilling som det vil være nyttig å gå skikkelig gjennom. Når det gjelder selve forslaget, har, som sagt, både stortingspresidenten og representanten Svein Roald Hansen gått igjennom hvilke argumenter som taler imot, og jeg slutter meg i det all hovedsak til det. Det ene spørsmålet er: Er det offentlighetens rett å vite hvem stortingsrepresentanter snakker med, og hva man snakker om? Jeg er enig i at det er viktig med åpenhet rundt en beslutningsprosess, men til syvende og sist er det de beslutninger vi som politikere fatter, som skal evalueres, og ikke hvem vi til enhver tid snakker med. Jeg mener det kaster et mistenkelighetens lys over representantenes informasjonsinnhenting. Det er beslutningene som skal evalueres, og jeg mener det er viktig at vi som representanter har frihet til å snakke med hvem vi vil, når vi vil. Det andre er spørsmålet om man oppnår det som er hensikten – nemlig åpenhet. Hvis man definerer åpenheten til å gjelde møter som foregår i Stortinget, eller i lokaler i tilknytning til Stortinget, vet vi at slike møter veldig raskt vil bli flyttet ut av Stortinget hvis man ikke ønsker at det skal være åpenhet rundt det. Da er spørsmålet om forslagsstillerne har oppnådd det man ønsket. I tillegg er det spørsmålet om et slikt register vil bidra til å heve barrieren for å ta kontakt med Stortinget. Jeg tror ikke at de lobbyistene eller de store selskapene som man her har et ønske om åpenhet rundt, vil føle noen slik barriere, men det er kanskje andre grupper som ikke har den samme interesse av å bli registrert når de har et møte med en representant. Det siste er at dette forslaget heller ikke dekker annen informasjonsflyt som måtte skje mellom lobbyister og politikere i form av telefonsamtaler, mailer eller notater. Dermed tror jeg at forslaget blir et slag i luften, hvor man ikke oppnår det man ønsker, nemlig større åpenhet. Jeg tror også det er viktig at vi som representanter opprettholder friheten til å møte hvem vi vil, når vi vil, og til å snakke om hva vi vil.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-11:
President! Vi har tenkt å stemme subsidiært for flertallets forslag.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-03-11:
Jeg har lyst til å ta opp den tråden som representanten Heikki Holmås var inne på, nemlig at det i Sametinget ikke er tolking av lulesamisk og sørsamisk. I likhet med Heikki Holmås ble også jeg veldig overrasket over det. Når vi samtidig vet at lulesamisk og sørsamisk har store utfordringer, vil jeg utfordre statsråden til å se på om ikke hun også kan bidra til at vi kan få dette på plass i Sametinget. Så vil statsråden i samråd med Sametinget se på om det går an å få til det ganske raskt?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-11:
«Raushet» var et godt stikkord, og Regjeringa syns de er rause når de stemmer ned forslag både i dag og andre dager – det er greit. Statsråden mener at det daglig skjer brudd på lovgivningen, og er enig med oss når vi sier at det ikke er akseptabelt. Det som er interessant da, er å høre om det i det hele tatt er mulig å vise noe raushet i forhold til det forslaget som ligger her i dag. Er det elementer som statsråden syns er positive i det forslaget som er kommet, eller er dette helt skivebom – og alle skal begynne på nytt igjen? Regjeringa har tross alt hatt fem år på å begynne på nytt igjen, sjøl om det ikke er statsråden sjøl som har sittet og hatt ansvaret hele tida.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-11:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg er av den oppfatning at det er flott at vi har fått denne loven, sjøl om vi ikke var enig i alle punktene. Jeg har lyst til å gjenta noen av de spørsmålene som jeg hadde i interpellasjonen – som ikke sto i teksten, men som jeg hadde i min tale her – for at statsråden skal få en sjanse til å svare på disse når han nå har svart på utfordringene i teksten. Det første går på pelsdyr. Hvis jeg skal replisere til det med pelsdyr, så er utfordringen å få rapporter på bordet, slik at vi kjenner den reelle situasjonen når 2012 kommer. Da mener jeg f.eks. at det må føres en klar logg over hvor mange dyr som faktisk blir akutt avlivet av Mattilsynet ved tilsyn. Det er et tall jeg gjerne skulle ha visst. Det andre går på det med kjæledyr. Dette bryter ikke loven slik som den er i dag, men det er helt klart at det nå er så mye penger i næringen med avl av kjæledyr, at vi ser at den manglende kompetansen hos dommere f.eks. i konkurranser med kjæledyr har ført til at mye av det som skjer, er ren dyremishandling. Man trodde ikke at det skulle være noen fare for det for noen år siden. I dag ser vi at det er det. Veterinærforeningens rapport til meg om tilstanden på dette feltet var meget skremmende. Jeg håper at det er kunnskap som også statsråden vil tilegne seg, og at han vil vurdere å sette i verk tiltak. Jeg tror at det er viktig å løfte også dette feltet. Så til begrepet «forsøksdyr». Dette er jo veldig forskriftsmessig regulert, men det er en klar utfordring til statsråden å se på om vi f.eks. burde ha regulert med tanke på hvor langvarig smerte, og hvor mye smerte, man kan utsette dyr for – ikke bare det at vi i dag regulerer ganske strengt hvem det er som har lov til å gjøre forsøk på dyr. Så mener jeg også at det må være en klar grense mellom dem som har et alternativ til, og dem som ikke har et alternativ til, sine dyreforsøk. I dag ser vi at teknologien har beveget seg dramatisk fort framover når det gjelder andre måter å simulere følger av forskning på. Så det var mine utfordringer. Jeg gjentar disse for statsråden i håp om at han nå får tid til å svare på dem.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-11:
Jeg vil takke for debatten og for at alle partiene har deltatt såpass ivrig. Jeg har lyst til å oppsummere med to utfordringer til statsråden – jeg skal begrense det til det – og to kommentarer. Jeg tror det er viktig å være bevisst på at vår velferd og vår mulighet til å produsere mat på en etisk god måte, også er et konkurransefortrinn for Norge. Hvis vi klarer å bli gode på det, tror jeg at vi også har et konkurransefortrinn i forhold til vår matproduksjon. Så mine to utfordringer til statsråden. Det er for det første å gå inn i det området som jeg har løftet i forhold til kjæledyr. Jeg skjønner at det jobbes i forhold til organisasjonene på området. Dette feltet var ukjent for meg før jeg begynte å jobbe med det, og spesielt Veterinærforeningens alarmklokker her synes jeg også bør ringe for statsråden. Så jeg vil gjerne utfordre ham på å tilegne seg kunnskap på akkurat det området, for det var for meg ganske oppsiktsvekkende da jeg fikk det. For det andre: Vår betegnelse av liv har forandret seg, og vi ser i dag at fisk og fugl, som før kanskje var nederst på denne rangstigen, er av de feltene som nå utfordres mest. Spesielt kyllingproduksjon og fiskeoppdrett er to store utfordringer på det området. – Det var mine to utfordringer til statsråden. For Venstres del må jeg si at klokkene har nok ringt for pelsdyrnæringa. De har nok brukt sine sjanser, og jeg syns ikke at det som nå skjer, er pyntebåndene på våre kåper verdt. Dette er dyr som man har holdt i 100 år. Katt har man holdt i kanskje 8 000 år, og jeg vet ikke hvor lenge man har hatt ku, jeg vet ikke hvor lenge man har hatt sau, men det er en helt annen form for drift i forhold til de dyrene. Så må jeg si til slutt at jeg er veldig for dyrevelferd. Jeg er villig til å ofre veldig mye for dyrevelferden. Men å være så mye for dyrevelferd at jeg skal være imot at katter tar mus, at gauper tar katter, og at ulv spiser elg og sau, det klarer jeg ikke. Jeg må innrømme at det å tro at en skal avvikle næringskjeden, klarer ikke jeg ut fra mitt dyreengasjement å være for, sjøl om Fremskrittspartiet snakker for det her i dag. For meg handler det om at dyr må få lov til å være dyr, og at næringskjeden fungerer. Jeg spiser kjøtt, og de under meg spiser kjøtt. Det er slik systemet fungerer, og det er en naturlov jeg ikke vil oppheve.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-03-11:
Lobbyvirksomhet er et gode. Stortingets arbeid skal være kjennetegnet av å være åpent og av å være tilgjengelig. Jeg tror det i stor grad er tilfellet i dag. Men vi må erkjenne at makten i samfunnet er skeivt fordelt. Noen har større ressurser enn andre og kan derfor påvirke mer. De har mer makt. De har mer ressurser til lobbyvirksomhet. Så jeg har stor sans for Venstres forslag. Men det er noe inne i dette. Det er tre vilkår jeg vil ta fram. Det ene er at det kun skal gjelde dem som oppsøker Stortinget. Det andre er at det kun er de som oppsøker Stortinget for å påvirke, som skal omfattes, og at det er begrenset til saker som er til behandling i Stortinget. Jeg tror ikke Venstres forslag treffer det behovet vi har. I forrige periode, eller før jeg ble valgt inn på Stortinget, fikk jeg kjennskap til det som kanskje er landets mektigste lobby, nemlig den såkalte oljelobbyen. Dette er ikke en lobby som er kjennetegnet ved at de står i resepsjonen i Stortinget eller i departementet og venter på den politiske ledelsen. Det som kjennetegner mektige lobbyorganisasjoner, er jo nettopp at de vet at statsforvaltningen er stor, og de setter inn store ressurser på å jobbe inn mot mektige embetsmenn og byråkrater i departementer og direktorater. Dette vil ikke Venstres forslag fange opp. Jeg mener dét er en langt mer interessant debatt. Så kan man også se på hva man kan gjøre for å senke terskelen, for å øke tilgjengeligheten og for å øke åpenheten på Stortinget. I høst, da vi diskuterte budsjett og hadde budsjettprosess, var det åpne høringer. I min komité og i mange andre komiteer måtte man si nei til organisasjoner som ønsket å komme med innspill og kommentarer til budsjettet i de åpne høringene. Men de mest ressurssterke og de største organisasjonene var på plass i alle komiteer. Så tror jeg at vi som folkevalgte må stå til ansvar overfor våre velgere, og det er dét som er garantien for åpenheten. Når en hører på representanten Skei Grande, kan en få inntrykk av at det er et forbud mot åpenhet. Det er det ikke. Hver enkelt representant og hvert enkelt parti kan ha full åpenhet om sin lobbyvirksomhet. Det blir litt søkt når representanten Skei Grande snakker om en tidligere stortingsrepresentant som skulle lobbe for en bro, og at hun da vil vite hva han eller hun lobber om. Jeg vil jo tenke at denne lobbyisten er en dårlig lobbyist hvis hun har hatt dette møtet uten å vite hva denne tidligere stortingsrepresentanten lobber for. Det er partiene og den enkelte representant som skal bidra til åpenhet. Jeg tror ikke at dette er siste gang vi har denne typen debatt. Jeg tror vi må ta debatten i et enda bredere perspektiv der maktbegrepet er mer sentralt enn det som jeg oppfatter det er i Venstres forslag. Det er tema som pressen har tatt opp, og som er en oppfølging av den tabloide pressens behov og ikke behovet til folk der ute for åpenhet og tilgjengelighet til Stortinget.
Siri A. Meling (Høyre), 2010-03-11:
Dette handler om energi, men det handler først og fremst om industri og det å bygge industri her hjemme. Statsråden sier selv at han ikke forventer noe hjemmemarked. Da blir betydningen av å få opp test- og demonstrasjonsanlegg viktigere, for utbyggingen i Nord-Europa skjer nå. Norsk industri trenger en plass til å utvikle teknologi og prøve ut, få frem referanseprosjekter – og det trenger de nå. Demo 2020 er et prosjekt med over 100 bedrifter, fem universiteter og fire forskningsinstitutter som har gått sammen om å ønske et test- og demonstrasjonsanlegg, nettopp for å kvalifisere norsk industri til å utnytte mulighetene i Europa nå. De ber om støtte og dialog med myndighetene, og mener at et slikt anlegg må opp å stå i 2011 for at vi i det hele tatt skal ha muligheten til å benytte oss av markedet i Europa. Statsråden har fått en henvendelse fra denne gruppen. Den fikk han i februar. Kan statsråden si noe om mulighetene for å støtte Demo 2020?
Siri A. Meling (Høyre), 2010-03-11:
Da vil jeg benytte anledningen til å spørre ytterligere om dette med hvordan statsråden har tenkt at norsk industri og norske leverandørbedrifter skal kunne klare å komme inn i et marked i Europa, som Tyskland og Storbritannia – vi snakker om 700 milliarder–900 milliarder kr – og levere det vi alle roser av kompetanse og teknologiske løsninger, når vi vet hvordan britene f.eks. la ut sine anbud. Statoil og Statkraft måtte der skissere hvilke britiske industribedrifter som de så hadde mulighet til å levere til prosjekter. Det er klart at de legger masse penger på bordet i subsidier, og de ønsker jobbskaping tilbake igjen i Storbritannia. Det er konkurransebildet. Hvis vi skal ha håp om at norske miljøer skal kunne hevde seg i dette markedet – så lenge vi vet at vårt eget hjemmemarked ligger langt fram i tid – så haster det med å få det på plass. Jeg skulle ønske at statsråden viste større utålmodighet når det gjelder å benytte seg av denne muligheten for norsk industri.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-03-11:
Havenergiloven, som behandles her i dag, er en viktig byggekloss i det byggverket som en storsatsing på marin energiproduksjon vil innebære. Venstre slutter seg til komiteens innstilling, som også er en oppfølging av enigheten i klimaforliket. Det er positivt at klimaforliket følges opp på ett punkt til, selv om Venstre synes Regjeringen er for passiv med oppfølging av de nasjonale målsettingene for utslippsreduksjoner, som det er bred enighet om. Forslaget til havenergilov inneholder også en nasjonal strategi for marine fornybare energikilder. Allerede så tidlig som i april 2007 foreslo Venstre i Stortinget at det skulle utarbeides en nasjonal strategi for fornybar energiproduksjon til havs, herunder havmøller. Dette forslaget stemte regjeringspartiene ned, men etter press fra Venstre, Høyre og Kristelig Folkeparti kom dette inn i klimaforliket som ble inngått i Stortinget i januar 2008. Den strategien Regjeringen har lagt fram, mangler imidlertid viktige elementer, slik som konkrete målsettinger for utbygging og signaler om et konkurransedyktig støtteapparat, noe som vil gjøre at utbygging kan finne sted i Norge, og ikke bare i andre land, som f.eks. Storbritannia. Jeg har lyst til å bruke tiden her i dag på å dra opp noen linjer for fremtiden. Fremveksten av næringsaktivitet knyttet til olje og gass har vært en viktig årsak til Norges sterke økonomiske utvikling og velstandsvekst de siste tiårene. Vi ser nå at det tas en rekke statlige initiativ for å få fart på satsingen på fornybar energi i mange land, og at Norge dessverre er på jumboplass når det gjelder støtteopplegg til fornybar energi. Som en del av Venstres samlede strategi for gradvis å erstatte olje- og gassutvinning med produksjon av ren, fornybar energi, vil vi stimulere dagens næringsklynger rundt olje- og gassindustrien til å flytte investeringer og kompetanse over til fornybar energi og fremtidsrettet næringsaktivitet. I fremtiden må det være produksjon av fornybar energi og eksport av fornybare energiløsninger som skal skaffe de store inntektene. Norge har særlig store muligheter til å lykkes med å utvikle og ta i bruk ny teknologi innen ny fornybar kraftproduksjon, både på land og til havs. For å nå dette trengs økt forskningsinnsats og bedre rammevilkår for utvikling av fornybare energikilder og klimatilpasset kraftteknologi. Dette er bakgrunnen for at Venstre har etterlyst, og også foreslått, å opprette et statlig investeringsselskap som har som formål å investere forretningsmessig i klimateknologi, klimagründere og miljøriktig omstilling av eksisterende næringsliv. Og vi er utålmodige når det gjelder å få på plass det grønne sertifikatmarkedet for støtte til landbasert fornybar energiproduksjon. Avslutningsvis: Venstre mener det er behov for å etablere et samlet støtteregime for utvikling av fornybar kraftproduksjon til havs, som er internasjonalt konkurransedyktig, og vi mener det bør opprettes et nasjonalt verdiskapingsprogram for satsing på utvikling av marine fornybare energikilder, hvor staten bl.a. bidrar med en kraftig økning i bevilgninger til forskning og pilotanlegg på fornybar energi.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-03-11:
I mitt innlegg nevnte jeg at Venstre har foreslått å opprette et nytt halvstatlig investeringsselskap, Klimatek, som skal investere målrettet i teknologibedrifter. Synes statsråden det er noen god idé?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-11:
Nei, jeg gjør ikke det. Jeg mener at perspektivet på dette nok er lengre. Grunnen til det er at vi pr. i dag har et kostnadsnivå på dette området som er veldig høyt, og jeg tror at vi må se betydelige teknologiske gjennombrudd før vi ser den store kommersielle utbredelsen og det store gjennombruddet for havenergiteknologien. Jeg mener vel at SWAY, som vi nå ser utvikle seg på Vestlandet, og hvor en har teknologi som bidrar til å redusere vekten i toppen av møllene betydelig, er et eksempel på hva vi må jobbe mer med. De møllene vi har i dag, er antakeligvis ikke godt nok tilpasset sterk vind og røffe havforhold, så vi har en lang vei å gå her. Jo før, jo heller, men her må det gås betydelige runder med tanke på teknologiutvikling.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-11:
Jeg er litt overrasket hvis representanten Meling mener at vi nå skal la enkeltprosjekter – jeg hadde nær sagt – gå utenom køen og utenom de formelle prosessene vi har når det gjelder støtte til fornybar energi i Norge. Stortinget har vedtatt et rammeverk knyttet til Enova, hvor Enova gis nødvendig kompetanse til å fatte beslutninger om enkeltprosjekter. Det ville være helt galt hvis jeg gikk inn og signaliserte støtte til enkeltprosjekter og enkeltideer fra denne talerstolen. Vi har betydelige ressurser. Vi har bortimot 2 milliarder kr innenfor Enova-systemet i 2010. Senest for noen uker siden ga vi 135 mill. kr av det til SWAY-prosjektet, som i praksis er det som representanten Meling her er opptatt av, nemlig demonstrasjonsprosjekter og utviklingsprosjekter som bidrar til å ta teknologien videre. Så vi jobber bredt med den intensjonen jeg hører i representantens spørsmål, som jeg deler fullt og helt, men å gå inn på enkeltprosjekter her og skulle kortslutte prosessene når det gjelder søknader, ville være galt.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-11:
Jeg mener at når vi nå har løftet bevilgningene i Enova opp på et nivå som er svært høyt i forhold til hva det var bl.a. da Venstre styrte over det, så har vi fått en mulighet til å være aktive fra myndighetenes side og gå inn og støtte teknologiutvikling. Jeg nevnte prosjektet SWAY akkurat. Vi har hatt Hywind-mølla hvor vi har vært inne med flere titalls millioner kroner. Vi har nå muskler fra myndighetenes side, noe som gjør at vi kan være en aktør, at vi kan være en medspiller i forhold til teknologiutvikling. Så er det selvsagt mulig å se på det i forhold til organisering, men jeg tror nok vi skal være ærlige og si at det reelt sett handler om å ville bruke penger på dette området. Det vil vi nå når vi bruker nesten 2 milliarder kr på fornybar energi over statsbudsjettet i 2010.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-11:
Jeg mener at min utålmodighet er svært stor. Jeg mener jeg også har vist det ved mange, mange anledninger når det gjelder å bidra til å løfte de samlede statlige bevilgningene til dette sånn at vi får fram nye prosjekter, kan bruke penger på demonstrasjon og kan bidra til teknologiutvikling i Norge. Jeg nevnte SWAY og Hywind som eksempler på det, hvor vi er i verdenstoppen når det gjelder teknologiutvikling. Det er konkret også bedriftsutvikling. For en drøy uke siden var jeg i Sogn og Fjordane, bl.a. i Måløy. Der så jeg også en del av den virkeligheten vi ser ute på kysten. Jeg besøkte konkrete bedrifter som nå er operative, som er i markedet, og som har kompetanse som vindkraftindustrien i Europa etterspør. Det dreier seg om spesialbygde båter, det dreier seg om ny teknologi for å utprøve vindmotstand, osv. Så heldigvis er vi der at industrien i Norge er i markedet. Men jeg er utålmodig, som representanten, etter å komme videre. Derfor skal vi bruke masse penger i 2010 nettopp på det.