Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-02-27:
Flere enn ni av ti barn går i barnehage. De aller fleste foreldrene er veldig fornøyd med barnehagen som barna går i, på grunn av innsatsen til dyktige ansatte i barnehager landet rundt. Alle barnehager blir finansiert av skattepenger og foreldrebetaling. Det går altså milliarder av kroner fra felleskassa til sektoren hvert år. Dette, i kombinasjon med nærmest fri adgang til å hente ut profitt, har gjort barnehager til lønnsomme spekulasjonsobjekter. Det er bakgrunnen for at internasjonale oppkjøpsfond viser interesse for norsk barnehagesektor. Som en partner i Altor Equity sa da de kjøpte Gnist-kjeden: «Gnist som selskap er en bra plattform for å starte en ekspansjon i sektoren.» Så mye for barnas beste. Den offentlige finansieringen nuller ut kapitaleiernes risiko. Har de kjøpt en barnehage, får de risikofritt installert et sugerør i statskassa. I dagens barnehagelov står det: «Offentlige tilskudd og foreldrebetaling skal komme barna i barnehagen til gode.» Samtidig står det: «Barnehagen kan ha et rimelig årsresultat.» Det er denne selvmotsigelsen som gjør at det er mulig for velferdsprofitøren å berike seg på barnehager, selv om formålet med loven er å sikre at tilskuddene og foreldrebetalingen faktisk kommer barna til gode. Dette får utslag i den virkelige verden. Eierne av Norlandia-barnehagene, Adolfsen-brødrene, er gode for 2,8 mrd. kr hver. Eierne av barnehagekjeden Læringsverkstedet kom nylig inn på Kapitals liste over de 400 rikeste i landet vårt, og Hans Jacob Sundby er god for 1,4 mrd. kr. Morselskapet til barnehagekjeden Trygge Barnehager, FUS, har tjent 394 mill. kr på tre år. Med andre ord: Store summer av innbyggernes skattepenger som skulle ha gått til barnehagebarn, tas i stedet ut til privat berikelse og bygger milliardformuer for de få. Mens kommersielle konserner vokser seg store, skvises de ideelle ut av barnehagesektoren i raskt tempo. Det blir kommersiell ensretting av at noen få selskaper eier flere hundre barnehager hver. Det truer mangfoldet. Det er en avgjørende prinsipiell forskjell mellom kommersielle selskaper som tar penger ut fra barnehagene, og dem som lar alle pengene komme barna til gode, nemlig kommunale offentlige barnehager og ikke minst private ideelle barnehager. I stedet for å verne om de store, kommersielle eiernes rett til å hente privat profitt fra barnehagene, ber Rødt regjeringen om å stanse kommersialiseringen, ellers har trolig ikke de små, ideelle private noen særlig lys framtid i landet vårt. Det ser vi av utviklingen i sektoren i vår tid. Kommersialiseringen svekker ikke bare mangfoldet, men den svekker også lokaldemokratiet fordi muligheten til demokratisk styring av sektoren har blitt stadig dårligere. Hvis et demokratisk valgt flertall i en kommune – som vi så i Oslo, Trondheim, Bodø og Tromsø etter lokalvalget i 2015 – ønsker å si nei til nye kommersielle barnehager og heller vil bygge ut nye barnehager i kommunal drift og i privat ideell drift for å sikre nettopp formålet med loven – at pengene skal komme barna til gode – er det ulovlig ifølge den borgerlige regjeringen. Det var svaret fra daværende statsråd Torbjørn Røe Isaksen til disse kommunene: Dere får ikke lov til å prioritere private ideelle barnehager foran kommersielle. Da de samme partiene styrte hovedstaden i årene før, vedtok de et forbud mot å bygge nye kommunale barnehager. Det er altså adgang i loven til å gjennomføre høyrepolitikk på kommunalt nivå, men det er ikke adgang i loven til å gjennomføre flertallets vilje, nemlig en politikk som sikrer at pengene går til barnas beste både i kommunal og i privat ideell regi. Hvis flertallet i et kommunestyre ønsker å innføre bedre bemanning i barnehagene enn det som gjelder som minstestandard i lovverket, kan de kun innføre det for de kommunale barnehagene. Hvis kanskje halvparten av barna går i en privat barnehage, er det ikke lov å stille samme krav til bemanning, altså over lovens minstestandard, når det er snakk om privat eierskap av barnehagene. Dette mener vi er uheldig for barna og ikke minst for lokaldemokratiet. Med dagens lovverk er det sånn at hvis en barnehage har fått godkjenning og fått innvilget tilskudd én gang, vil den med dagens lov beholde tilskuddet til evig tid, også om barnehagen skifter eier. Dette er grunnen til at barnehager er så lukrative som salgsobjekt, for man kjøper i realiteten en evigvarende rett til å få et sugerør i statskassa så lenge det går barn i den barnehagen – uten forhåndsmelding eller godkjenning fra verken kommune, foreldre eller ansatte. Mangelen på åpenhet er et gjennomgående problem ved de kommersielle barnehagene. På et seminar om barnehagepolitikk som vi arrangerte i går, var det flere foreldre som hadde varslet om forholdene i ulike barnehager. Ett foreldrepar foreldrene, fra Lindesnes, hadde barn i en barnehage som ble kjøpt opp av Norlandia. Etter det oppdaget foreldrene lavere lønnskostnader og overpriset leie – seks ganger over markedspris på leie, fire ganger over markedspris på de interne regnskapstjenestene. På denne måten flytter kommersielle konserner penger ut av barnehagene og over til andre deler av virksomheten, som de samme velferdsprofitørene eier fullt ut, men altså under et annet navn enn selve barnehageselskapets. Etter vårt syn har ikke profittformålet noe i en barnehage å gjøre. Der skal barnas beste stå i sentrum, ikke inntjening. Rapportene regjeringen selv har bestilt, viser jo at de som inngår i kjeder organisert som aksjeselskaper, har større overskudd og også lavere bemanning enn andre barnehager. Det viser at fram til normen ble innført, har kjedene søkt etter innsparing og profitt ved å senke bemanningen så lavt det lar seg gjøre, for å få mest mulig ut av barnehagene. Rødt har støttet bemanningsnormen. Vi ønsker også å utvide den, sånn at den skal gjelde for hele åpningstiden, og at den også skal gjelde for å kalle inn vikar fra dag én ved fravær, for ellers er bemanningsnormen dessverre forholdsvis lite verdt. Dagens tilskuddsmodell for pensjon til private barnehager er mildt sagt svært generøs. Veldig få andre får skattesubsidiert kostnader de ikke har, men det gjelder for barnehagene i den private delen av sektoren. Til sammen fikk disse barnehagene omkring en milliard skattekroner for mye – utover det de hadde i reelle pensjonsutgifter. Ingen andre i vårt land får den typen milde gaver til utgifter de ikke har, betalt av landets skattebetalere. Velferdsprofitørene innen barnehagesektoren har altså både fått rimelige eller gratis tomter av kommunene, de har fått billige lån, de har fått betalt ned kapitalkostnadene sine gjennom kapitaltilskuddet fra innbyggernes skattepenger, de har fått mer tilskudd til pensjon enn de har i reelle pensjonsutgifter, og på toppen av det er driften fullfinansiert av skattepengene våre og foreldrebetaling. Da ligger alt til rette for eventyrlig profitt. Det er grunnen til at lønnsomheten til barnehageselskapene er tre ganger så stor som lønnsomheten til selskapene på Oslo Børs. Dette har selv Høyre måttet innrømme at er et problem, og det er altså bakgrunnen for revideringen som nå kommer av barnehageloven. Etter vårt syn er det sånn at hvis lovens formål skal bli fulgt fullt ut, og vi skal sikre at foreldrebetaling og statstilskudd kommer barna til gode, må vi ha den tilsvarende lovgivningen som gjelder for skoler. Det vil si at det ikke skal være adgang til å ta ut profitt fra skoler og heller ikke fra barnehager. Det vil si at det vil være fritt fram for et mangfold av private ideelle aktører som ønsker å drive barnehage uten profitt som formål. De som nå skvises ut av kommersialiseringen, vil få bedre vilkår hvis vi tøyler de store kommersielle konsernene, som har som eneste formål å hente mest mulig skattepenger ut av barnehagene. Hvis vi blir kvitt det motivet i sektoren, kan de drive videre i privat ideell regi sammen med et mangfold av kommunale barnehager. Spørsmålet er om regjeringen ser at vi må stanse kommersialiseringen for å sikre at pengene går til barnas beste, og ikke minst for å sikre mangfoldet i sektoren.