Michael Tetzschner (Høyre), 2011-03-28:
Av bakgrunnen for Dokument 8-forslaget fremkommer det at forslagsstillerne tar opp én konkret sak knyttet til et boligbyggelag i Tønsberg og dette boligbyggelagetes tildeling av borettsleiligheter i St Olavs Borettslag til interesserte kjøpere. Noe av bakgrunnen er også at blant de interesserte kjøpere var ledelsen i borettslaget godt representert. Tønsberg kommune hadde nemlig solgt en tomt til Tønsberg-Nøtterøy Boligbyggelag for kostpris, men uten konkurranse, ved årsskiftet 1999/2000. Som ledd i Tønsberg kommunes ønske om å tilgodese unge boligsøkere ble det bestemt at 24 av leilighetene i St Olavs Borettslag skulle tilbys unge mellom 18 og 35 år i Tønsberg som hadde bodd i kommunen minst to år. Under ellers like vilkår ville ungdom med lengst ansiennitet i boligbyggelaget gå foran. Tønsberg kommune overlot til boligbyggelaget å forestå tildelingen på basis av kontraktsforutsetningene fra kommunen. Etter at forkjøpsfristen for unge mennesker mellom 18 og 35 år var utløpt, ble flere av de såkalte etablererleilighetene kjøpt av personer som var bystyremedlemmer, herunder ordfører og/eller andre som hadde nær tilknytning til boligbyggelagets ledelse. Tilsvarende har også en svoger og en nevø av administrerende direktør i boligbyggelaget, og som heller ikke fylte ungdomskriteriene, kjøpt en leilighet hver. Ledelsens kjøp av leilighetene ble tatt opp av Tønsberg Blad, som hadde en rekke kritiske oppslag om saken. Den ble også behandlet i Tønsberg bystyre og i kommunens kontrollutvalg. Kontrollutvalget bestilte en rapport fra KPMG som forelå i april 2010. I denne rapporten heter det bl.a., ifølge innstillingen: «På bakgrunn av foreliggende informasjon fremstår det som»(NN, NN, NN etc.) (NN, NN, NN etc.) Tønsberg kommune vedtok 19. mai 2010 å be Kommunesektorens Etikkutvalg om å se på saken. Utvalget ble bedt om en vurdering av de etiske retningslinjene. I juni 2010 konkluderte Etikkutvalget med bl.a. følgende, som gjengitt i innstillingen: «Det må presiseres at det her ikke er tale om utnyttelse av fortrolig informasjon, leilighetene var lagt ut for salg, og alle vesentlige opplysninger var tilgjengelige.» Men(…) som medlem av styret i boligbyggelaget har(han)(…)(…) (…) (han) (…) (…) Tønsberg kommune har ikke hatt eierandel i TNBBL. Boligbyggelaget er et selvstendig rettssubjekt som Tønsberg kommune i noen grad har valgt å bruke som gjennomføringsorgan for et kommunalt ønske om å gjøre det lettere for ungdom å etablere seg i egen bolig. I dette tilfellet fikk boligbyggelaget en tomt til kostpris uten konkurranse mot å øremerke 24 leiligheter i et boligbyggelag til en målgruppe, Husbanken har ytt helt ordinær og maksimal finansiering ut fra disse forutsetninger. Kommunen overlot også til boligbyggelaget å administrere tildelingen til unge boligsøkere. Forholdet mellom kommunen og boligbyggelaget hviler på et rent avtalemessig grunnlag. TNBBL kjente til at det for kommunen var en grunnleggende forutsetning at 24 leiligheter skulle tildeles unge under 35 år med minst to års botid i kommunen. Den korte fristen og annonseringen peker klart i retning av at TNBBL administrerte tildelingen med tanke på egne medlemmer som allerede fylte kriteriene, mens det av bystyrevedtaket fremgår at man hadde tenkt en fortrinnsrett for alle kommunens unge med oppfylt botid. Under enhver omstendighet skulle lojalitetsplikten i avtaleforholdet tilsi at boligbyggelaget av eget tiltak hadde orientert kommunen om at det ville bli problematisk å oppfylle hele kommunens forutsetning om 24 klausulerte leiligheter. Dette ville gitt kommunen anledning til å overveie hvordan tilbudet kunne gjøres kjent for målgruppen eller eventuelt for andre svakstilte på boligmarkedet. Dersom kommunen hadde frafalt sin interesse i prosjektet, hadde det vært naturlig at tilbudet om å kjøpe de resterende leilighetene hadde gått ut til medlemmene på nytt uten alderskriteriene, men etter vanlig ansiennitet. Det er ingen grunn til å oppstille noen begrensninger i boligbyggelagets styremedlemmers mulighet til å kjøpe leiligheter hvis de når opp i prioritet i likestilt konkurranse med alle andre medlemmer av laget. Hvis det er flere leiligheter til salgs enn medlemmene etterspør, er det selvfølgelig først-til-mølla-prinsippet som gjelder. Men dette forutsetter selvsagt at det er gjort en ordinær offentlig annonsering, slik at de som har hatt nær kontakt med selskapet, ikke får urimelige fordeler ved sin innsikt og kunnskap om omsetningen. Det kan tenkes at boligbyggelaget i dette tilfellet mente at kommunen var informert i og med at fremtredende representanter fra kommunen satt i styret. Slik uformell kunnskap vil ikke kunne erstatte behovet for en formell henvendelse til rett instans i kommunen i egenskap av avtalepart. Saken er en påminnelse om hvor viktig det er å unngå dobbeltrepresentasjon som kan skape uklarhet om roller. I det foreliggende tilfellet synes problemet ikke å være at styremedlemmene har mottatt fordeler på bekostning av det selskap de leder, men at man i for liten grad har fulgt opp kommunens forutsetninger ved tomtetildelingen. Kommunal- og regionaldepartementet viser til at det allerede fra 1. januar 2011 er gjort lovendringer som skal motvirke spekulasjon i kjøp av borettsleiligheter, bl.a. at de før ferdigstillelse bare kan eies av fysiske personer som vil kunne oppfylle kriteriene for å bli borettshavere, og at det i mellomtiden er kommet strengere habilitetskrav i kommunale selskaper. Jeg er enig i at dette er regler som høyner terskelen for uønskede disposisjoner, også i denne sak, selv om de ikke ville forhindret det som var hovedpoenget i saken. Fremskrittspartiets medlemmer av komiteen har i sine merknader sådd tvil om motivene hos medrepresentantenes hensikter med å bringe frem en problemstilling som berører et av partiets fremste tillitsmenn. Fremskrittspartiets medlemmer har i merknadene også vist til saker som berører SV- og arbeiderpartirepresentanter som i forskjellige sammenhenger har brutt andre lovbestemmelser, men som ikke har saklig tilknytning til den saken vi diskuterer her i salen i dag. Jeg legger til grunn at representantene har saklige motiver for sitt forslag. Jeg må legge til at når offentlig tillitsvalgte velger å handle med selskaper de er satt inn i i kraft av sine politiske verv, må man finne seg i en nærmere, kritisk vurdering av om man har overholdt prinsippet om å holde en armlengdes avstand mellom den funksjonen man selv har som tillitsvalgt og egne økonomiske interesser. For øvrig anbefaler jeg innstillingen fra komiteen.