Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2010-04-27:
Samhandlingsreformen stiller en rekke viktige spørsmål og gir mange gode svar. I den rød-grønne helsefraksjonen har vi forsterket enkeltmomenter i det foreslåtte tiltaksrepertoaret og utdypet og understreket det vi mener er de avgjørende faktorene: Vi må forebygge bedre, og vi må øke innsatsen for å bringe mennesker tilbake til sitt optimale funksjonsnivå etter alvorlig sykdom eller operative inngrep. Vi må gi bedre tilbud til kronikerne, de som lever med psykiske lidelser og folk som sliter med rus. Og vi må bli bedre til å samhandle og samarbeide både innenfor og på tvers av institusjoner, nivåer og virksomheter. Samhandlingsmeldinga peker på at IKT må bli det naturlige redskap for kommunikasjon og informasjon i helsevesenet. Meldinga bygger på den nasjonale strategien for elektronisk samhandling i helse- og omsorgssektoren som Regjeringa la fram i forrige periode. Strategien beskriver de mulighetene datateknologien gir oss for å tilby gode pasient- og brukertjenester, for å få fram god statistikk for forskning, kvalitetssikring og pasientbehandling, og for å utarbeide elektroniske pasientjournaler og styrke kunnskaps- og informasjonsutveksling på tvers av grenser i helsesektoren, og for å få et bedre personvern, som også teknologien kan gi oss mulighet til. Det ser vi jo på alle andre samfunnsområder der vi benytter IKT – også til å håndtere personsensitive data. Det er bare så synd at vi ikke har alle partiene i Stortinget med oss på det som rett og slett kan bli et paradigmeskifte for samhandling på helsefeltet, til beste for pasienter og brukere. Jeg velger imidlertid å legge godviljen til og forstår representanten Bent Høie dit hen at han er på glid i disse spørsmålene. Så får vi i regjeringspartiene ta på oss den pedagogiske oppgaven det er å få representanten Høie til å forstå at det ikke er tusener på tusener som skal lese pasientjournaler eller registeropplysninger, og at vi har gode tekniske, juridiske og etiske regler og ordninger som ivaretar personvernet i helsevesenet, og at vi ytterligere skal jobbe for å styrke dette. Samhandlingsreformen peker på de områdene av helsevesenet som hittil ikke har hatt det sterkeste fokus. Habiliterings- og rehabiliteringsfeltet er et sånt område, og innsatsen her er styrket og skal styrkes. Det betyr at vi må se spesialistrehabiliteringa og primærrehabiliteringa i sammenheng, og bli bedre på å skreddersy behandling og oppfølging for den enkelte. For å makte det trenger vi målrettet forskning, og Regjeringa har allerede bevilget øremerkede midler til dette. Det er i den forbindelse verdt å nevne tiltaket Raskere tilbake, som er et rehabiliteringsprosjekt innrettet mot sykmeldte arbeidstakere, hvor folk med muskel- og skjelettplager utgjør den største gruppa. Raskere tilbake omfatter både tilbud om behandling i spesialisthelsetjenesten og tilbud om arbeidsrettet rehabilitering, med rask avklaring og individuell oppfølging. Et spennende prosjekt innenfor ordninga Raskere tilbake er tiltaket iBedrift, som bygger på en tidlig intervensjonsmodell utviklet av Spesialsykehuset for rehabilitering i Stavern. Konseptet bygger på et tett samarbeid mellom arbeidstaker, arbeidsplass, Nav og tverrfaglige helseteam, og prosjektet er aktivt i Vestfold og Troms. Modellen tar utgangspunkt i det tidligere treårige forskningsprosjektet Aktiv Rygg, med arbeidsrettet rehabilitering i seks bedrifter. Resultatet her var oppsiktsvekkende: Sykefravær grunnet ryggplager ble redusert med hele 49 pst. Det blir derfor interessant å se hvilke konklusjoner vi kan trekke når evaluering av Raskere tilbake foreligger nå i mai. Å skulle forklare hva som er god helse, kan være en utfordring. Verdens helseorganisasjon har sin definisjon, som lyder slik: God helse er «en tilstand av komplett fysisk, psykisk og sosialt velvære og ikke bare fravær av sykdom eller lyte». Hvordan verdens mange fattige og utslåtte mennesker ville reagere på en sånn definisjon om de ble presentert for den, er vanskelig å forestille seg. Sjøl må jeg innrømme at jeg i all min velstand føler meg både tilkortkommen og en smule urven i møte med sånne helsemål. Jeg tror vi skal vokte oss vel for å bli inspirert av Verdens helseorganisasjons visjon i arbeidet med å forbedre helsevesenet. Å strebe etter et liv i komplett velvære må i sannhet kunne sies å være et blindspor, på samme måte som en total sykdomsfri, smertefri eller sorgløs reise gjennom livet er en meningsløshet. Da er det adskillig mer inspirerende å låne øre til forfatteren Yngvar Christophersen, som har skrevet boka «Frisk nok». Christophersen, som sjøl lever med en kronisk sykdom, ønsker å understreke betydningen av å sette sin egen målestokk for hva god helse er. Christophersen sier det slik: «Mitt ønske er å motivere kronikere til å bevege seg på en kronglete sti fra behandling til mestring, fra passivt mottagende til aktivt handlende, fra forsakelse til utfoldelse.» Det er ord som vi alle, både politikere og helsearbeidere, med fordel kan notere i margen når denne viktige reformen for bedre samhandling nå skal sjøsettes.