Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-05-27:
Saksordføreren har gått grundig igjennom komiteens innstilling og begrunnelsen for flertallets forslag til vedtak. La meg også slutte meg til saksordførerens anerkjennelse av Tore Sandbergs innsats for Fritz Moen. Siden saksordføreren har vært så grundig, vil jeg begrense mitt innlegg til noen vurderinger omkring saken. Da justisminister Knut Storberget fikk overlevert innstillingen fra Mæland-utvalget, som fikk i oppgave å granske straffesakene mot Fritz Moen, sa han følgende - og jeg siterer fra innstillingen: «Det er ikke mulig å gjøre ugjort den urett som samfunnet begikk mot Moen. Men det påhviler oss som et ansvarlig rettssamfunn å trekke mest mulig lærdom ut av denne saken for å unngå at noe liknende skal skje igjen.» Overgrepet mot Fritz Moen er et av de groveste som er kjent i norsk rettspleie. Ifølge granskingsutvalget ble det fra politiets side ikke lagt fram et fullstendig og objektivt bevisbilde for den høyere påtalemyndighet, forsvarer og domstol. Som utvalget peker på, er nøkkelen til å unngå uriktige domfellelser å sikre at politiet etterlever objektivitetsprinsippet i sin bevisframleggelse. Det var her det sviktet i denne saken, og utvalget foreslo derfor enkelte regelendringer som skal bidra til å sikre en slik etterlevelse. Det var da Fritz Moen ble dømt for de to drapene i Frostatings lagmannsrett og dommene senere ble stadfestet i Høyesterett, at uretten mot Fritz Moen ble begått. Anmeldelsen fra Tore Sandberg retter seg mot Høyesteretts kjæremålsutvalg og er begrunnet i at kjæremålsutvalget avslo gjenopptakelse av saken om drapet på Torunn Finstad, mens det sa ja til å gjenoppta saken om drapet på Sigrid Heggheim. Anmeldelsen gjelder bestemmelser som forutsetter at kjæremålsutvalget skal ha «handlet mod bedre Vidende» og/eller «ha vist grov Uforstand i Tjenesten». Bakgrunnen er at kjæremålsutvalget ikke trengte dypere inn i et av vitnemålene fra Torunn-saken. Behandlingen av dette vitnemålet under rettssaken er grundig gjennomgått av Mæland-utvalget i NOU 2007:7 og gjengitt i innstillingen. Disse vitnene ble ved en feil ikke innkalt til rettssaken i Frostatings lagmannsrett, og Moens forsvarer samtykket i at de kunne frafalles. Utvalget finner ikke grunnlag for å gi lagmannsretten kritikk for dette. Utvalget finner heller ikke denne vitneforklaringen så sentral at den ville fått nevneverdig betydning for bevisbedømmelsen. På denne bakgrunn mener jeg det er åpenbart at en riksrettstiltale mot de tre høyesterettsdommerne i kjæremålsutvalget fordi de unnlot å trenge dypere ned i den uklarhet som finnes i dette vitnemålet, ikke vil føre fram. Derfor er det heller ikke riktig å oversende den til Stortingets ansvarskommisjon. Når dette vitnemålet er vurdert til ikke å kunne ha hatt nevneverdig innvirkning på bevisbedømmelsen i rettssaken, synes det usannsynlig at det ville kunne hatt en avgjørende innvirkning på vurderingene omkring gjenopptakelse. Dette er bakgrunnen for at Arbeiderpartiet i innstillingen står sammen med flertallet om å henlegge saken. Fremskrittspartiet mener det grunnlag for å ta denne anmeldelsen et skritt videre og sende den til Ansvarskommisjonen. Begrunnelsen ligger i svarbrevet fra de tre høyesterettsdommerne, som setter inn ordet «ukjent» når det gjelder den mann eller gutt de finner det helt usannsynlig at Torunn Finstad skulle ha slått følge med ned skråningen den skjebnesvangre natten. Men i kjæremålsutvalgets kjennelse gjøres det ikke noe skille mellom om den Torunn Finstad muligens gikk sammen med, var kjent eller ukjent for henne. Derfor kan dette heller ikke ha vært det avgjørende moment som kunne ha tippet saken i favør av gjenopptakelse. Uretten som ble begått mot Fritz Moen, er svært alvorlig. Så langt det er mulig å bøte på en slik urett, er dette gjort. Dommene er opphevet, og erstatning er gitt. Lærdommer er trukket og vil forhåpentligvis bidra til at noe liknende ikke gjentar seg. Det er forståelig at det også kan være et ønske om å stille noen til ansvar. Men ansvaret for uretten hviler ikke på kjæremålsutvalget. Derfor er det riktig å avslutte saken her, slik et bredt flertall foreslår.