Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-02-12:
Ansvarsreformen knesatte prinsippet om likestilling og en selvfølgelig rett til å være en del av lokalsamfunn, skole og arbeidsliv – også for mennesker med utviklingshemning. Det er en stund siden reformen kom. Erfaringene viser at dessverre har en del tiltak i en del kommuner igjen blitt mer og mer særomsorg. Derfor er det nødvendig det som regjeringen skal gjøre, nemlig legge fram en helhetlig gjennomgang av denne politikken. Det har også blitt sendt ut et informasjons- og utviklingsprogram til kommunene for å innskjerpe de lovbestemmelsene som foreligger. Det er nødvendig. Ute i kommunesektoren er det ingen grunn til å vente på at det skal komme en ny stortingsmelding før man gjør det man allerede har forpliktelser til. Arbeid er viktig. Vekstbedriftene lagde en bok for noen år siden som het «Arbeidsglede». Det tror jeg er veldig riktig beskrevet, for på få steder møter jeg så mye arbeidsglede som i vekstbedriftene – og kanskje spesielt hos folk med utviklingshemning, som bidrar med utrolig mye bra arbeidskraft og er veldig gode til å produsere både ulike tjenester og ulike varer. De har også en veldig stor arbeidsglede. Noen av oss har et slagord som sier «arbeid til alle». Da må det være arbeid til alle. Blant annet er varig tilrettelagt arbeid en viktig bit av den politikken. Jeg har holdt på med dette arbeidsfeltet i Stortinget veldig lenge. Det er mange regjeringer som ikke akkurat har vært frampå på dette feltet. Stortinget har stort sett vært enstemmig – samlet – om at varig tilrettelagt arbeid er en viktig del av statens politikk, og at man vil styrke dette. Det har vi gjort. Det er viktig – det skal vi fortsette med – fordi det trengs. Men det trengs også en rekke andre ting. I Meld. St. 18 for 2010–2011 Læring og fellesskap la man på utdanningsområdet fram en satsing som man kalte «Vi sprenger grenser». Det er en veldig viktig satsing, som handler om at alle skal ha mulighet til å få opplæring også på videregående skole-nivå. Her er det ulike ordninger, bl.a. lærekandidatordningen, som er en ordning for dem som i utgangspunktet kanskje ikke kan oppnå fagbrev, men som har veldig mange gode evner og ferdigheter. Og mestring kan læres. Opplæringsloven § 3-1 gir alle som har fullført grunnskolen, rett til videregående opplæring i det tidsrommet som læreplanen fastsetter. Denne retten omfatter ikke bare elever og lærlinger, men sjølsagt også dem som er i lærekandidatordningen. Vi er altså forpliktet til å gi også disse elevene tilpasset opplæring. Lærekandidatordningen har fungert veldig bra for mange av dem som har fått benytte den. Mange av dem som er i lærekandidatordningen nå, samarbeider med vekstbedriftene. Blant annet har Østfold fylkeskommune inngått kontrakt – og har også et opplæringskontor – der de gir elever med utviklingshemning eller andre typer massive lærevansker opplæring etter lærekandidatordningen. Det er utrolig viktig at vi greier å styrke også satsingen på dette. Dette må man følge opp ganske tidlig – for man vet jo ganske tidlig hvem disse elevene er – og legge et løp for dette i samarbeid med bl.a. bedrifter som kan bistå i opplæringen av disse elevene. Noen av dem som jobber med dette, sier at litt av utfordringen her er å spre informasjon til ungdommer om at denne muligheten finnes. Her er jeg helt sikker på at det kan gjøres ganske mye. Jeg er også helt sikker på at hvis flere elever får denne opplæringen, som de kan få gjennom bl.a. disse bedriftene, vil de utvikle kompetanse og ferdigheter som er brukelig både i disse bedriftene og i ordinært arbeidsliv framover. En av de store utfordringene framover er jo å utløse mer arbeidskraft – det trengs flere som kan jobbe. Jeg er helt overbevist om at veldig mange mennesker med utviklingshemning har mulighet til å jobbe mer, til å bidra positivt i arbeidslivet på mange områder, hvis vi gir dem opplæring i en takt, med metoder og på måter som gjør at også de kan utvikle hele sitt potensial, slik som alle andre skal det.