Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Klimatrusselen er kanskje den største utfordringen menneskeheten står overfor i framtiden. I våre valg av klimapolitiske virkemidler er det derfor viktigst å legge til rette for at utslippene blir redusert. Dessverre er vi ikke på riktig vei med flertallets innstilling her i dag. På tiltakssiden er flertallsinnstillingen for puslete, og for industrien er flertallet helt på villspor. Jeg skal i mitt innlegg konsentrere meg om det siste, helt sikkert til fleres overraskelse. Industrieiere, bedriftsledere og fagbevegelse har gitt klar beskjed. Samrøre mellom høyrepartiene og SV vil føre til bedriftsnedleggelser. Det vil føre til økte utslipp globalt, og det vil ramme Distrikts-Norge og eksportindustrien særdeles hardt. Vi lever som Lotto-millionærer i Norge i dag. Alle bør se at vi er inne i en jappetid der skattelettelser og symbolpolitikk er ledende saker i opinionen. Under den politiske streiken i Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund 6. juni sa saksordføreren for innstillingen til klimameldingen fra SV at Norge er så rikt at vi må ta oss råd til å være et foregangsland for gjennomføring av kvotesystemet. Hvem er rike? Er det bedriftene som for øyeblikket går med røde tall? Det er jo disse flertallet vil pålegge nye kostnader i form av kvoteavgifter. Ja, Norge som nasjon er et rikt land. Det er vi takket være vår eksportindustri. Jeg vil peke på at Ekofisk-feltet har tjent ca. 1 100 milliarder kr i sin levetid – en gigantisk sum som nasjonen har nytt godt av. Samtidig har prosessindustrien i samme periode hatt to til tre ganger høyere inntekter til landet. Vi vet at olje- og gassressursene våre ikke er fornybare ressurser. Vi vet også at å videreforedle våre vannressurser er en utømmelig kilde, i alle fall så lenge det regner. Det kan faktisk virke som om ikke alle har skjønt dette. Industrien har i denne sammenheng en stor utfordring. De må få miljøvernministeren og flertallet til å skjønne at Norge som nasjon og verdenssamfunnet er tjent med å ha denne industrien i et velutviklet og høyteknologisk land. Arbeiderpartiet har hatt en grundig og gjennomgående behandling av saken. Vi har lyttet, vi har arbeidet, vi har konkludert og kommet fram til løsninger som vil ivareta arbeidsplassene i industrien, og som i høyeste grad også vil være til det bedre for miljøet. Vi har et høyere ambisjonsnivå enn flertallet, men vi benytter en bærekraftig modell. Vi vet at arbeidsplasser, økonomi, tilhørighet og miljø henger sammen. Hvis norsk smelteverksindustri velger å flytte ut av landet, vil utslippene øke dramatisk. Ikke bare klimautslippene, men kvikksølv, tjærestoffer og svovelutslipp vil øke. Er det fornuftig i forhold til miljøet? Vi vet at når en villet nedlegging av industrien møter motstand, når folk står uten arbeid, når folk blir tvunget til å flytte uten å få solgt sine hus, når demonstrasjonstogene står på Løvebakken, ja da skal de få ta ansvar de som vil en slik politikk. Miljøvernministeren har valgt å markere seg på internasjonale miljøsaker. Han har gått til angrep på andre land på en måte som de har følt ubekvem. Vi skal være offensive, så det er bra. Men at den samme miljøvernministeren skjønner så lite av virkningen av nasjonale miljøtiltak, er overraskende. Det bør forbause flere enn Arbeiderpartiet at stortingsflertallet gjennom vedtak her i dag pålegger Regjeringen å samarbeide med næringslivet. En skulle i alle fall tro at «næringspartiet» Høyre ikke trengte en slik oppfordring.