Erna Solberg (Høyre), 2001-12-06:
La meg først få lov til å begynne med å si at jeg er glad for at det ser ut til at vi i dag har fått igjennom hovedtrekkene i vårt budsjettopplegg innenfor både rammeområde 6 og innenfor Kommunaldepartementets budsjettområde. Det gir meg et godt grunnlag for å jobbe videre neste år, til det beste for folk både i byer og distrikter og både for innvandrere og allerede bosatte nordmenn. Jeg har lyst til å kommentere noen av de temaene som har vært oppe i debatten. Først til komitelederen som tok opp spørsmålet om en langsiktig plan for kommuneøkonomien og behovet for å få bedre balanse. Vi arbeider nå med å få kartlagt mulighetene for en langsiktig plan i samarbeid med KS. Det har vi sagt vi skal ta inn i konsultasjonene, men jeg har lyst til å understreke at det er en del problemer knyttet til spørsmålet om det i det hele tatt er mulig å lage en sånn form for langsiktig plan. Det ene er at kommunesektoren utgjør en så stor del av totaløkonomien at en fastsatt plan som innebærer at staten skal øke overføringene til kommunene, vil legge veldig store bindinger på statsbudsjettene i årene fremover, og vil være avhengig av den økonomiske utviklingen. Det er heller ikke sikkert at økte statlige overføringer vil bedre den faktiske finansielle situasjonen, fordi kommunene selv har et selvstendig ansvar for å balansere utgifter mot inntekter, bl.a. gjennom omstilling og effektivisering. Og de har altså et selvstendig ansvar for lønnsoppgjøret sitt, som er et stort underliggende spørsmål om hvilke utgifter vi kommer til å se i kommunesektoren i årene fremover. Ett bidrag staten har, er at man kan øke handlefriheten for kommunesektoren. Blant annet kan vi gjøre det ved å innlemme øremerkede tilskudd, forenkle rapportering og regelverk, gjøre det enklere for kommunene til selv å foreta prioriteringer og også sikre at kommuneopplegget er mer konsistent, dvs. at det skal være bedre samsvar mellom de oppgavene man forventer at man skal løse, og de ressursene man får. Det kommer til å være min rettesnor i arbeidet med hensyn til inntektene for kommunesektoren og utgiftsstrukturen i kommunesektoren i årene fremover. Vi har altså et ønske om at vi kan finne noen flere langsiktige linjer, men vi ser at det er problemer med å få det realisert. Så til et annet tema, nemlig spørsmålet om bolig. Jeg må si at det å si at det som skjer på området under dette rammeområdet, er dramatisk for boligsektoren, er en utrolig overdrivelse! Det er altså sånn at på dette området bevilges det 16 mill. kr mer enn det som ble gjort i fjor – 16 mill. kr mer i boligtilskudd enn det som man har levd med i inneværende periode. Det er altså sånn at Samarbeidsregjeringen bruker akkurat like mye penger som Stoltenberg-regjeringen la opp til når det gjelder de fattigdomsrettede tiltakene, tiltak for de vanskeligstilte på boligmarkedet. Vi har redusert boligtilskuddet, men det samsvarer altså krone for krone med økninger i bostøtten og økning i rammen for bygging av studentboliger. Og paradokset blir da at de som står her og kritiserer – inklusiv Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, som mener at boligpolitikken er en grunn til ikke å vedta denne rammen – om noen dager skal vedta at satsingen på utleieboliger for ungdom, nemlig det mest målrettede tiltak på ungdomssektoren, studentboliger, skal det kuttes i. I praksis er det Samarbeidsregjeringens partier som står for den mest målrettede, aktive ungdomsboligbyggingen neste år, ikke de partiene som har sagt at denne rammen ikke er til å leve med, og de kan derfor ikke stemme for den på grunn av boligspørsmålet. Det sier jeg er skyggelegging. Jeg merker meg at representantene fra Arbeiderpartiet foretrekker å snakke om sitt opplegg i finansinnstillingen, som har flere tiltak på boligsektoren enn det Stoltenberg-regjeringen selv fant frem til. Men jeg må minne om at utgangspunktet var Stoltenberg-regjeringens opplegg, og at vi altså i forhold til det satser like mye – faktisk mer – når det gjelder målrettede tiltak, fordi vi har sagt at vi ikke ønsker å bruke 12 mill. kr til byråkrati og til postvesenet for å innføre endringer i utbetalingsstrukturen for bostøtten, men vi ønsker derimot at dette skal være mer målrettet og gis i form av økt bostøtte. Så til distriktspolitikken. Jeg ønsker gjerne at vi skal fremstå som en regjering som har spredt både glede og lykke i hele Norge, òg i distriktene. Og jeg synes at vi alle burde være positivitetsagenter rundt omkring, slik som i den forrige Bondevik-regjeringen, og som ikke minst var tidligere statsråd Enoksens fanesak. Jeg har merket meg at på en måte fungerer mange av aktørene fra den tiden, både i Senterpartiet og i Arbeiderpartiet, som det motsatte, nemlig som rene depresjonsagenter i forhold til hvordan det kommer til å bli i Distrikts-Norge fremover. Jeg har lyst til å minne om at vi fjerner flyplassavgiften, som ville måtte vært innført for alle reiseavstander i Norge hvis vi skulle fulgt ESA-pålegget. Vi fjerner den. Det betyr en lettelse for bedriftene. Vi fjerner utbytteskatten, som gjør det lettere for familieeide bedrifter, som er en hoveddel av strukturen i Distrikts-Norge. Vi får bedre skattefradragsordninger når det gjelder forskning, og vi har økte bevilgninger til samferdsel. Det er en annen type innretning, men det er jammen meg en satsing på distrikter i det vi har lagt frem også. Det er faktisk ikke sånn at all satsing i distriktspolitikken har så liten innvirkning som det mange av aktørene her i denne debatten har hevdet og kritisert oss for.