Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Jeg er enig med Jan Tore Sanner i at Norge som naboland til Russland har interesse av å bidra til å løse de store miljøproblemene som landet står overfor. Dette har vært en målsetting helt siden miljøvernsamarbeidet mellom Norge og daværende Sovjetunionen startet i 1988. Miljøvernforvaltningen har med stor egeninnsats og økonomisk støtte fra Samarbeidsprogrammet med Sentral- og Øst-Europa bygd opp en samarbeidsstruktur som er langsiktig, og som har som mål å bidra til at forvaltning og næringsliv i Russland skal bli bedre i stand til å håndtere landets miljøutfordringer i framtiden. Fordi prosjektet er så viktig vil jeg gjerne gå gjennom litt av historien til rensingen ved Petsjenga-Nikel. I forbindelse med forhandlinger sommeren 1990 mellom norske, finske og russiske myndigheter om et prosjekt for modernisering og reduksjon av svovelutslippene fra nikkelverket i Petsjenga, gjorde regjeringen Syse det kjent at man ville gi en støtte på inntil 300 mill. kr til miljøtiltak på Kola for å bidra til en miljømessig akseptabel reduksjon av disse alvorlige utslippene. Disse forhandlingene førte imidlertid ikke til noe konkret resultat. I en interpellasjonsdebatt i 1993 svarte daværende statsminister Gro Harlem Brundtland at Regjeringen ville fortsette arbeidet for å finne en akseptabel løsning. Arbeidet har siden den gang hatt høy prioritet gjennom skiftende regjeringer. Jeg kan forsikre om at det også er viktig for denne regjeringen å bidra til at saken får et positivt utfall. Etter at et norsk-svensk konsortium bestående av Elkem Technology, Kværner og Boliden Contech i 1993 vant en internasjonal anbudskonkurranse som var utlyst av russiske myndigheter for modernisering av Petsjenga-Nikel, har det i perioden 1993-96 blitt utført prosjekteringsarbeid som grunnlag for å kunne realisere prosjektet. Gro Harlem Brundtland tok et initiativ overfor sin russiske kollega høsten 1995 da de undertegnet en intensjonserklæring om støtte til gjennomføring av prosjektet. Og da president Jeltsin var på besøk i Norge i mars 1996, ble det undertegnet en protokoll hvor den russiske regjeringen konkretiserte grunnlaget for finansiering av prosjektet. Kontrakt om gjennomføring av prosjektet ble ferdigforhandlet mellom selskapene og parafert i desember 1996, og norske myndigheter fulgte aktivt opp med sikte på at prosjektet skulle gjennomføres. I april 1997 ble imidlertid det norsk-svenske konsortiet informert av ledelsen i Norilsk Nikel, som eier av Petsjenga-Nikel, om at viktige forutsetninger for prosjektet var endret i og med at forvaltningen av den russiske stats eierandel var overlatt til et privat selskap. Videre ønsket konsernet å drøfte et forenklet moderniseringskonsept. Dette var et samarbeid med Den nordiske Investeringsbank, NIB, og konseptet var basert på et av alternativene i det opprinnelige prosjektforslaget. På bakgrunn av den store betydningen dette prosjektet ville ha for miljø- et i de nordlige nærområdene, ønsket Den nordiske Investeringsbank å engasjere seg i prosjektet. Siden det opprinnelige prosjektalternativet ikke lot seg gjennomføre, stilte man seg fra norsk side positivt til dette fordi en hele tiden så betydningen av at prosjektet kunne realiseres. I august 1997 ble NIB og norske myndigheter informert om at konsernet Norilsk Nikel formelt var privatisert, og at den nye ledelsen arbeidet med et investeringsprogram for konsernets anlegg. NIB har hele tiden framholdt at norsk medvirkning vil være nødvendig for å få realisert prosjektet, men har for øvrig forhandlet på egne vegne. Forutsetning for medvirkning fra norsk side har hele tiden vært at de samlede utslippene av svovel og tungmetaller i Nikel og Zapoljarny skulle reduseres med 90 pst. Som det framgår av budsjettproposisjonen for 1999, la regjeringen Bondevik vekt på at de miljømessige virkningene av prosjektet ville være store for Øst-Finnmark, og at de perspektiver det innebærer for sysselsettingen i området, så vel som for det økonomiske og miljømessige samarbeidet innenfor Barentsregionen, skulle tillegges vekt. Man ønsket derfor fortsatt å holde muligheten åpen for å bidra til gjennomføring av det prosjektet NIB forhandlet om. Dette har ennå ikke vært mulig, men parallelt med dette arbeidet er det satt i gang en rekke andre typer miljøtiltak for å redusere forurensningen i Nordvest-Russland. Disse har kommet fram gjennom prioriteringer i Den blandede norsk-russiske miljøvernkommisjon og er hovedsakelig finansiert over Samarbeidsprogrammet med Sentral- og Øst-Europa. Det gjelder også samarbeidstiltak knyttet til atomsikkerhetstiltak. Det største norsk-russiske samarbeidstiltaket for miljøtiltak i industrien er «Program for renere produksjon». Dette arbeidet og annet miljøarbeid skal prioriteres videre i tiden som kommer. I mange bedrifter har det gjennom dette programmet blitt utdannet driftsingeniører. Det er gjennomført en rekke lønnsomme miljøforbedringstiltak. Dette har også kommet Petsjenga-Nikel til gode ved at det er gjennomført bedriftsinterne opplæringsprogrammer. Viktige forbedringstiltak er gjennomført, og det er bygd opp en betydelig lokal miljøkompetanse. I tillegg har vitenskapelig dokumentert informasjon redusert frykt og usikkerhet og gitt oss mye bedre informasjon om miljøforholdene i Nordvest-Russland. I grenseområdene har vi dokumentert omfanget av forurensning i luft, vannet og økosystemet på land samt konsekvenser for lokalbefolkningens helse. Fokus og trykk i Nordvest-Russland er ikke redusert som følge av at Miljøverndepartementet har hatt ansvar for prosjektet i Petsjenga-Nikel. Regjeringen vil i det fortsatte arbeidet samarbeide på tvers av de berørte departementene for å prioritere satsingen i Nordvest-Russland. Det er lagt ned et betydelig arbeid fra miljøvernmyndighetenes side for å realisere dette moderniseringsprosjektet, og vi har ikke villet slippe det fordi det hele tiden har vært framdrift i saken, selv om en ennå ikke har funnet en løsning. Grunnen til at vi ikke har sluppet det, er de betydelige utslippene, som også representanten Sanner viste til i starten av sitt innlegg. Men den ustabile politiske og økonomiske situasjonen med skiftende eierforhold har gjort at vi ennå ikke har klart å gjennomføre prosjektet. Vi håper imidlertid at det prosjektet som Den nordiske Investeringsbank fortsatt forhandler om, skal kunne realiseres, og vi ser fortsatt et grunnlag for å arbeide med dette. Et sentralt virkemiddel da vil være å opprettholde den fullmakten som er knyttet til dette viktige prosjektet på Kolahalvøya. Verken den forrige regjeringen eller denne regjeringen har derfor funnet det naturlig å ta opp spørsmålet om avvikling av denne fullmakten. NIB opplyser nå til oss at et ferdigstrukturert moderniseringsprosjekt basert på den opprinnelige anbudskontrakten er overlevert konsernledelsen i Norilsk til vurdering, og det ventes et svar fra konsernledelsen i løpet av sommeren. Regjeringen vil derfor komme tilbake til denne saken i budsjettproposisjonen for 2001 ut fra den situasjonen som da foreligger.