Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-10-04:
Det marsjeres i Europaunionens gater i Sør-Europa. Raskt økende statsgjeld skaper større problemer for nasjonalstaten, som fortsatt har ansvaret for befolkningas daglige trygghet. Irland – et forbilde i norske høyrekretser – er i djupe økonomiske problemer. Irland ble kalt Europas økonomiske tiger med svært lav næringsskattlegging. Irland tiltrakk seg mange flyktige kapitalinteresser. Nå gir det sjølsagt ustabilitet. Det internasjonale pengefondets leder, Dominique Strauss-Kahn, sa i et foredrag i regjeringskvartalet høsten 2009 at finanskrisens sosiale uro ville bli den største utfordringen de kommende år, og han sammenliknet med mellomkrigstida – skremmende! Rettferdig fordeling av innstrammingsbyrden er et nøkkelord for å takle finanskrisens konsekvenser på en anstendig måte. Rød-grønne partier har lang tradisjon for å være mest opptatt av økonomisk og sosial rettferdighet mellom folk. Grønne partier har størst troverdighet på det langsiktige forvalteransvaret. Uansett resultat av den økonomiske innstramminga i mange land vil dette gi en mer krevende konkurransesituasjon for norsk næringsliv. For å møte denne situasjonen må vi dyrke sterkere våre fortrinn. Som et resultat av politiske valg er økonomisk makt slik fordelt i Norge at vi her har fått mer jevnbyrdige økonomiske forhold blant folk enn i andre land. Eiendomsrett er fordelt på de mange, enten det gjelder den sjøleiende gårdbruker eller huseier. Et annet fortrinn er skatt etter inntektsevne med progressiv inntektsskatt og skatt på høge nettoformuer som gir arbeidsfrie inntekter. Norge har i dag ikke noen tradisjonell politisk høyrebølge, men en økende utålmodighet blant folk for å utnytte Norges enestående økonomiske handlingsrom – dette for å ta vare på de beste verdiene i annerledeslandet Norge, et land som ikke er seg sjøl nok. Jeg vil peke på fire sentrale utfordringer. Den første er å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår for lønnsmottakere på samme måte som at sjølstendig næringsdrivende skal gis inntektsmuligheter som gjør det attraktivt å ta et større arbeidslivsansvar enn det man har som lønnsmottaker. Den andre er å modernisere Fastlands-Norges næringsliv med en målrettet næringspolitikk som gir en kraftfull satsing på foredling av fornybare naturressurser til produkter som gir produkter og tjenester som har en høy verdi. Disse arbeidsplassene er viktigere enn andre. Dette er også å ta klimaproblemet på alvor, for det er satsing på grønn industri. Dette styrker også eksportindustrien, som i mange tilfeller sliter i dag. Se bare til treforedlinga. For det tredje må vi bedre kommunikasjonene, krympe landet og redusere avstandskostnadene. Mobildekning og fiberkabel til alle faste bosettinger er viktige stikkord. Dette krever en systemreform hvor offentlige foretak får ansvar i stedet for private aksjeselskap som sjølsagt bare gjør det som lønner seg og styrker aksjekursen. Til slutt den siste utfordringa – å forbedre livssituasjonen for dem som sliter i hverdagslivet. Altfor mange fullfører ikke sin grunnutdanning, noe som lett gir dem en taperrolle resten av livet. Stadig flere får psykiske problemer og rusproblemer i hverdagen. Hele 75 pst. av de innsatte i norske fengsler kommer tilbake. Det er en radikal økning i antall barnevernssaker. Det er nødvendig med systemreformer hvor en fellesnevner må være forebyggende og mer praktisk arbeid og utdanning som gir mulighet for at den enkelte bedre kan mestre sitt eget liv med økt sjøltillit og verdighet. Rød-grønne partier har tradisjon for å være gode på dette. Våre velgere er utålmodige, la oss lytte til den gode praksis hos dem som arbeider i førstelinjen.