Trine Skei Grande (Venstre), 2011-04-27:
Jeg har lyst til å begynne med en fortelling fra en dame jeg har møtt i Sverige. Hun har høy universitetsutdannelse og en lederstilling sjøl, men bor i et område i Sverige med mange innvandrerbarn og er sjøl innvandrer. Hun opplevde at da gutten hennes gikk i svensk skole, fikk hun hele tida, på alle foreldremøter, tilbakemelding om at han var flinkest i klassen. Han var flinkest i klassen, han var flinkest av alle. Hun fant egentlig ingen grunn til å følge opp sønnen sin veldig mye mer, for hun fikk stadig vekk tilbakemeldinger om at han var den flinkeste i klassen. Stockholm er enda mer segregert enn det Oslo er, og har enda sterkere rene innvandrerskoler enn det Oslo faktisk har, sjøl om det ikke alltid ser sånn ut i avisene. Når eleven plutselig skulle begynne å få karakterer, merket mor at han lå slik an at han nesten holdt på å stryke i alle fag. Hun var hysterisk, ringer til skolen og får beskjed: Men han er fortsatt den beste i klassen. Det sier meg noe om at tilbakemeldinger ikke skal gis på ordentlig vis, de skal også gis ikke bare i forhold til dem man er sammen med, men også i forhold til en nasjonal standard på hva som er godt og dårlig. Venstre har ikke noen klokkertro på at den ene eller den andre måten av tilbakemelding er den absolutt beste. Vi er veldig åpne for at man prøver ulike ting, og at man også kan finne ulikheter mellom skoler i måten man gir tilbakemeldinger på. Men man må gi tilbakemeldinger som er ærlige. Og man må gi tilbakemeldinger som også sier noe om en nasjonal standard, ikke bare om at man er best i klassen. Jeg kan fullføre historien om guttens skolegang: Mora kastet seg virkelig hardt inn i elevens to siste år på ungdomsskolen, som gjorde at han gikk ut med ganske gode karakterer. Men hun hadde hatt lyst til at den innsatsen ikke skulle vært i de to siste årene, men i et helt skoleløp. Jeg syns det er mange utfordringer knyttet til vurdering. Det er både det å ha noen nasjonale standarder som gjør at du får ordentlige tilbakemeldinger, og det handler om å gi noen standarder som er minimalt byråkratiske, slik at vi finner måter å gi tilbakemeldinger på som ikke gjør at hele lærerhverdagen blir preget av byråkratiske kontrollordninger. Så tror jeg, som sentrumspartirepresentant i denne debatten, at noen på høyresiden blir litt provosert av et SV som får det til å høres ut som om det å sette krav ikke er rettferdig. Jeg mener at det å ikke sette krav er urettferdig. Det å ikke sette krav betyr at du ikke respekterer noen. Det å ikke forvente noe av noen betyr å ikke respektere noen. Det å gi ordentlige tilbakemeldinger handler om hvordan du skal vokse som menneske, og hvordan du skal utvikle deg. Da jeg var lærer, fikk mine elever sette karakterer på meg. De satte ikke bare én karakter, så klart. De satte karakterer på hvor godt forberedt jeg var, hvor mye variasjon jeg hadde i undervisningen – alle de ulike faktorene. Jeg tror de fikk sette karakter på åtte ulike faktorer på hvor godt en lærer skal være forberedt. Det var en veldig nyttig tilbakemelding for meg – en tilbakemelding som jeg da fikk fra alle, og ikke bare fra de bråkete elevene, som alltid sier hva de mener om læreren, men kanskje de stille bakerst på vindusrekken fikk også lov til å si hva de syntes om lærerens undervisning. Det som også var nyttig å lære av dette, er at det aldri er slik at alle er fornøyd, men de kan være fornøyd med deler av den jobben du gjør. Venstre er veldig for at vi prøver mer forsøk i norsk skole, men jeg har én beskjed til statsråden: Vær mye mer liberal på forsøk, men mye mer kravstor på evaluering. Vi har gjort en god del forsøk i norsk skole som ikke har vært evaluert. Det er forskjell på å gjøre et forsøk på noe og å prøve ut noe. Det virker som det i norsk skole nå har vært veldig mye utprøving av ting, uten at man virkelig har evaluert hva det er man har prøvd ut. Det virker for meg som at man f.eks. har hatt utprøvinger på hvordan skolen blir hvis vi sjalter ut nynorsk, men ikke egentlig har evaluert hva innholdet i de såkalte forsøkene har vært. Så vær liberal på forsøkene, og vær kravstor på evalueringene. Gjør tilbakemeldingene minst mulig byråkratiske, men gjør dem både ut fra en nasjonal standard og krav til hver enkelt elev, for å sette krav betyr å respektere oss som mennesker.