Abid Raja (Venstre), 2018-06-15:
Da vi vedtok statsbudsjettet for 2018, var vi på borgerlig side enige om følgende: Det går veldig bra – mye bedre – med Norge nå. Derfor må dette bli et strammere budsjett enn i kriseårene før. Vi har vært enige om at vekstfremmende tiltak må prioriteres, og vi er enige om at omstillingen i norsk økonomi krever et grønt skifte, som også må være synlig i budsjettprioriteringer. Vi har nå fått et revidert nasjonalbudsjett som holder fast ved disse hovedlinjene, og som setter fart på det grønne skiftet gjennom karbonfangst og -lagring og gjennom innsats mot marin forsøpling. Dette er tross alt revideringen av budsjettet – det er ikke her regjeringen tar sats for alle nye satsinger. Det kommer til høsten. I revisjonen klargjør vi mindre oljepengebruk, og budsjettimpulsen er på beskjedne 0,1 pst. Altså virker budsjettet nøytralt inn på norsk økonomi. Samtidig er det ikke til å se bort fra at denne revideringen som regjeringen la fram, ser annerledes ut enn tidligere revideringer. For noe nytt har skjedd. På Jeløya avdekket partilederne for de tre blå-grønne partiene et av hovedprosjektene til regjeringen, nemlig inkluderingsdugnaden. Vi er enige om at inkludering skal prioriteres – i forbindelse med innvandring, på arbeidsmarkedet og i sosialpolitikken. Det er bra for økonomien, men også for enkeltmennesket, lokalsamfunnet og familiene i dette landet. Målsettingen vår er og må være at ingen skal bli tvunget til utenforskap. Da er det bra at denne regjeringen prioriterer å skape nye arbeidsplasser for mennesker med funksjonsnedsettelser og for unge mennesker som sliter med å få foten innenfor arbeidsmarkedet. Inkludering handler om også om å skape de gode felles møteplassene, der ungene våre får utfolde seg på likt vis, uansett hvilken bakgrunn de har. Derfor er det på sin plass at regjeringen nå gjør det rimeligere å bygge ut lokale idrettsanlegg – en integrasjonsarena framfor noen. Skolen er også en slik møteplass, og både den og barnehagene får et løft gjennom denne revideringen. At tre av de største satsingsområdene i dette budsjettet er skole, miljø og arbeidsplasser, viser at vi har fått en utvidet regjering som ser at det er satsingsfelt som mer enn andre felt vil definere våre barns framtid. At vi også har en regjering som i et usikkert internasjonalt klima tar sin del av ansvaret for å øke nødhjelpsbevilgningene til Jemen, Kongo og rohingyaene i grenselandet mellom Bangladesh og Myanmar, er noe jeg er stolt av å framheve fra talerstolen i dag. Avtrykket fra Venstre på denne revideringen er i det hele tatt betydelig, og jeg er glad for å kunne rapportere tilbake til velgerne våre at vi nå leverer på en rekke områder som er viktige for dem og for landet. Dette budsjettet er imidlertid ikke bare et vitnemål om Venstres inntreden i regjering, det er også et bevis på at det på borgerlig side finnes god enighet om budsjettet og landets økonomiske politikk. Forhandlingene med Kristelig Folkeparti har vist at flere år med budsjettsamarbeid har ført oss nærmere hverandre. Det handler om respekt for hverandres prioriteringer og ideologiske bakteppe. Kristelig Folkeparti har bidratt med gode prioriteringer som styrker budsjettets sosialliberale profil og satsing på de svakeste, og det er både regjeringen og hele Venstre veldig glade for. Vi har ført budsjettforhandlinger som har vært preget av respekten og forståelsen for hverandres unike utgangspunkt. Vi har også blitt enige før fristen, og det har ikke vært helt selvsagt, særlig når vi ser på de siste fem årene. Vi har klart å bli enige til tross for at det har vært harde og krevende forhandlinger. Mot slutten vil jeg gjerne rette en spesiell takk til forhandlerne fra de andre partiene, Henrik Asheim, Helge André Njåstad og ikke minst Kjell Ingolf Ropstad, som har loset dette budsjettet trygt i havn, og særlig til representanten Ropstad for å ha vært en både standhaftig, prinsipiell og til tider pragmatisk forhandler. I det hele tatt – dette er en ny situasjon for Venstre. Vi har jo sittet på den andre siden, med Kristelig Folkeparti, men vi har likevel sammen – disse fire partiene – styrt landet. De beste løsningene finner vi på blå-grønn side av norsk politikk. Denne budsjettenigheten er et bevis på det. Så får vi håpe at Kristelig Folkeparti i løpet av året eller ikke så lang tid etter det også tar skrittet fullt ut og deltar i regjeringen. Med det kan vi kanskje bidra til å flytte politikken ytterligere i retning sentrum.