Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Arbeiderpartiet er imot sosial dumping i arbeidslivet. Det strider mot Arbeiderpartiets ideologi, som bygger på likeverd og likebehandling av mennesker. For å nå dette målet må vi ha et anstendig arbeidsliv. Å betale ulikt for likt arbeid utført på samme arbeidsplass er ikke innenfor anstendighetsbegrepet. La meg slå det helt fast: Vikarbyråer er ikke synonymt med sosial dumping, men jeg velger likevel å benytte denne interpellasjonsdebatten til å påpeke og vise til at vi i det siste har sett noen grove eksempler på sosial dumping i arbeidslivet – sist i fiskeindustrien. Ifølge NRK Troms og Finnmark den 16. mars 2011 har man ved det Fjordlaks-eide Tufjordbruket i Finnmark like godt satt ut hele ansettelsesforholdet til det litauiske selskapet Altonas. Det betyr litauiske lønns- og arbeidsvilkår. I NRKs oppslag hevdes det at timelønnen var på 60 kr. Denne situasjonen tjener ikke det lokalsamfunnet hvor bedriften ligger, i dette tilfellet Måsøy kommune i Finnmark. Det tjener heller ikke arbeidstakeren, kun bedriftseieren. En lønn som ikke er til å leve av i Norge, hindrer integrering og tilflytting. Finnmark ønsker ikke å by på råvarene og i tillegg bli assosiert med sosial dumping. Slike forhold kan bare karakteriseres som det det er, nemlig utbytting. Det er tydeligvis ikke ulovlig i Norge å sette ut lønns- og arbeidsvilkår til andre land, med atskillig dårligere betingelser enn i Norge, men det blir ikke mye likhet, sosial rettferdighet og integrering av utenlandske arbeidstakere i norsk arbeidsliv av slikt. Det var nok heller ikke motivet til Fjordlaks for å inngå denne avtalen. Et redusert lønnsnivå administrert fra et annet land kan kanskje også bety et redusert skattenivå. Deler ministeren mine bekymringer på skattesiden – ikke knyttet til den spesielle saken jeg nevner, men på generelt nivå? Bak alle saker er det mennesker som rammes, så også i eksemplet fra Fjordlaks og Tufjord. Outsourcing av lønns- og arbeidsvilkår betyr litauisk sykelønn for den unge mannen som mistet to fingre under arbeidet på det norske Tufjordbruket. Han fikk under 2 000 kr per måned i sykelønn; så mye var to fingre verd. Vi kan ikke la den unge mannen ha blitt kvestet for livet uten å gjøre noe med det. Svaret på disse uverdige forholdene er at fiskeindustrien, som byggebransjen, må allmenngjøres. Det er lyspunkter: Et bredt utvalg av organisasjoner innen fiskerinæringen – både på sjø og på land – har tatt kontakt med myndighetene ved Fiskeri- og kystdepartementet og Arbeidsdepartementet med sikte på å drøfte dette forholdet. Den 11. mars 2011 ble det avholdt et møte hvor dette var tema. Det er positivt at næringen selv tok initiativ til dette møtet og på den måten signaliserer at de ønsker å være i forkant i arbeidet mot sosial dumping. Det er en forutsetning at det må være ordnede arbeidsforhold for at fiskeri- og sjømatnæringen skal være en sunn bransje. Regjeringen har gitt Arbeidstilsynet økte ressurser. Det er en forutsetning for å føre tilsyn og avdekke uverdige arbeidsforhold. Stortinget bør – og Arbeiderpartiet skal – følge dette arbeidet nøye. Vår fantastiske sjømat, med verdens beste råstoff, kan ikke være skjemt av uanstendige arbeidsbetingelser. Fiskeri- og sjømatnæringen må allmenngjøres!