Tone Liljeroth (Fremskrittspartiet), 2010-03-18:
Jeg vil takke interpellanten for å ta opp et viktig tema. Norge var lenge engasjert i fredsprosessen på Sri Lanka, men har nå ingen særskilt rolle etter at konflikten fikk en militær løsning i form av seier for regjeringsstyrkene i fjor. Fremskrittspartiet merker seg imidlertid at det er aktører, både nasjonalt og internasjonalt, som mener vi bør fortsette å spille en rolle på Sri Lanka. I denne sammenheng er rekkefølgen viktig. Vi må stille oss spørsmålet om vi har noe på Sri Lanka å gjøre, for deretter å engasjere oss konstruktivt, istedenfor å engasjere oss først for deretter å spørre om hvilken rolle vi kan spille. Ifølge FN var de sivile tapstallene i krigen over 7 000 de fire første månedene av 2009. Det er flere internasjonale menneskerettighetsorganisasjoner som hevder at dette tallet er betydelig høyere. FNs høykommissær for menneskerettigheter, Navi Pillay, understreket at både LTTE og regjeringsstyrkene begikk «grove brudd på internasjonale humanitære regler». Fremskrittspartiet var derfor skuffet over at man i FNs menneskerettighetsråd ikke klarte å bli enige om en resolusjon som satte søkelyset på begge parters overgrep, men at Sri Lanka isteden fikk støtte fra Kina, India og Pakistan i en ensidig støtte til regjeringen. Dette synliggjør de generelle begrensningene i virksomheten til FNs menneskerettighetsråd, hvor politiske regimer som begår overgrep, ofte beskyttes av tilsvarende regimer. President Rajapakses signaler om at landet ikke ønsker et FN-ledet ekspertpanel for å granske brudd på menneskerettighetene, er heller ikke et steg i retning av forsoning. Det internasjonale samfunnet må yte press på regjeringen i Colombo for å sikre at rettighetene for den tamilske delen av befolkningen ivaretas. Samtidig er det viktig å bidra til at tidligere militante grupper kan reintegreres i samfunnet og med det bidra konstruktivt i gjenoppbyggingen. Tamilene må forstå at veien til politisk innflytelse går gjennom stemmeurnen, og ikke gjennom voldelige handlinger og terror. Det langsiktige målet må være å få i stand en forsoningsprosess mellom befolkningsgruppene. Her kan man trekke veksler på erfaringer med overgangsrettferdighet fra en rekke land. Hva kan vi så lære av vår egen rolle i fredsforhandlingene og av det endelige utfallet av konflikten på Sri Lanka? Uttrykket humanitær stormakt er blitt brukt for å beskrive Norges engasjementspolitikk, hvor vi er involvert i en rekke fredsforhandlinger og i 2008 ga bistand til 110 land. Fremskrittspartiet har tatt til orde for en grunnleggende debatt om både mandatene og resultatene av at Norge gjennom mange år har forsøkt å spille rollen som humanitær stormakt, med til dels vekslende resultater. I det framtidige utviklingspolitiske engasjement på Sri Lanka må man fra norsk side til enhver tid benytte de kanaler for bistand som gir mest for pengene, og hvor hjelpen kommer fram til dem som trenger den. Når et land bygges opp igjen etter krig, er det både giver og mottakers ansvar å forsikre seg om at bistandsmidler ikke kommer på avveier eller blir innblandet i mislighold og korrupsjon. Sri Lanka har betydelige utfordringer på dette området, noe som bl.a. synliggjøres i antikorrupsjonsorganisasjonen Transparency Internationals rapport for 2009.