Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2003-06-10:
Det er sjelden jeg opprøres sterkere enn når jeg møter mennesker som har vært utsatt for overgrep fra sine nærmeste. I tillegg til de skader selve overgrepet medfører, sliter disse menneskene ofte med at ugjerningen var et svik fra noen de var glade i. De føler ensomheten etter å ha brutt med overgriper, og de føler frykten for gjentakelse og for å la noen komme nær igjen. Som politiker er det lett å kjenne maktesløshet i møte med en slik virkelighet. Vi kan imidlertid bidra til å redusere antall overgrep gjennom å vedta et tydelig lovverk. Et tydelig regelverk vil ha sterk allmennpreventiv effekt og er dessuten viktig av pedagogiske hensyn. Ved å vedta lett tilgjengelige straffebestemmelser vil kunnskapen om hva som er forbudt i Norge, kunne nå ut til det brede lag av befolkningen og ikke bare være forbeholdt jurister og andre spesielt interesserte. Skal vi stoppe tvangsekteskap, må foreldregenerasjonen vite at bruk av tvang i forbindelse med ekteskap er straffbart. De må også vite at det å tvinge et barn eller en ungdom til å inngå ekteskap kan medføre fengsel i inntil seks år. For Kristelig Folkeparti har det vært veldig viktig å bidra til tydelighet rundt det faktum at tvangsekteskap er forbudt. Vi mener at dette best kan oppnås gjennom en egen bestemmelse i straffeloven som forbyr dette. Det er derfor veldig gledelig at Stortinget i dag støtter regjeringspartienes forslag om et eget straffebud mot tvangsekteskap i straffeloven § 222 annet ledd. Ekteskapsinngåelse skal skje ved frivillighet. Muligheten til selv å velge hvem man vil gifte seg med, er en grunnleggende menneskerettighet, som bl.a. følger av FNs Verdenserklæring om menneskerettigheter, artikkel 16. Jeg har med stor bekymring mottatt informasjon fra flere hold om at tvangsekteskap i Norge er mer omfattende enn man tidligere var klar over. Det er helt nødvendig å iverksette tiltak for å styrke rettsstillingen til dem som rammes. Lovtiltak er imidlertid ikke tilstrekkelig for å forhindre tvangsekteskap. Representanter fra minoritetsmiljøene forteller at trusler og psykisk tvang er vanligere enn fysisk tvang ved tilfeller av tvangsekteskap i Norge. En samlet justiskomite har i sin innstilling presisert at psykisk tvang vil kunne rammes av forbudet mot tvangsekteskap. For eksempel vil trusselen om fullstendig å avskjære en person fra familien om vedkommende ikke gifter seg, kunne utsette personen for et så sterkt press at trusselen er rettsstridig og rammes av forbudet. Ulike former for psykisk press som enkeltvis ikke er å anse som rettsstridig atferd i straffelovens forstand, skal vurderes samlet i relasjon til spørsmålet om det i det konkrete tilfellet har forekommet tvang. Jeg tør påstå at ungdommer som bor i Norge, med dette får et godt strafferettslig vern mot tvangsekteskap. Tiltale for brudd på forbudet mot tvangsekteskap vil ikke lenger avhenge av begjæring fra den fornærmede. Det skal nå være offentlig påtale i slike saker, som det er i de fleste andre straffesaker. Å tvinge noen til å inngå ekteskap er et alvorlig overgrep som innebærer brudd på vesentlige menneskerettigheter. Det er naturlig at det overlates til samfunnet å bestemme om et slikt overgrep skal sanksjoneres mot. Det vil dessuten kunne oppleves som en lettelse for offeret å slippe å ta stilling til om tiltale skal reises mot nærstående personer. Tilsvarende betraktninger ligger til grunn for at det er offentlig tiltale ved tilfeller av familievold. Mitt håp er at forbudet mot tvangsekteskap og den dertil hørende straffetrussel vil virke preventivt, slik at tiltale for brudd på regelverket ikke blir nødvendig. Det vil være best for alle parter. Om det skjer, avhenger av om foreldregenerasjonen følger loven. Gjør de ikke det, er det samfunnets plikt å straffe dem som forbryter seg mot barn og unges menneskerettigheter.