Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2013-06-14:
Uttrykket «stor i ord, liten på jord» illustrerer denne regjeringas rådende politikk og praksis. Det er tydeligvis enkelt å uttrykke muntlig støtte til alle gode forslag, mens man i neste omgang stemmer dem ned og går imot. Det er særlig tre forslag vi i Fremskrittspartiet tar til orde for, og som jeg er opptatt av: mer fysisk aktivitet, tegnspråk som valgfag, og kamp mot mobbing i skolen. Vi vet at økt fysisk aktivitet gir økt kognitiv kapasitet. Vi vet det gir bedre motivasjon for læring, mer ro i timene, bedre klassemiljø, og at det bidrar til å forebygge helse- og livsstilssykdommer. Dessverre har vi en flertallsregjering hvor alle tre partiene sier at de ønsker mer fysisk aktivitet, men som på en eller annen forunderlig måte seg imellom har klart å forhandle bort dette hvert år. Når vi i Fremskrittspartiet fremmer forslag om dette, går de imot. Hvorfor? Enten er det fordi regjeringa faktisk ikke ønsker mer fysisk aktivitet, eller så er det fordi forslaget kommer fra Fremskrittspartiet. Vi i Fremskrittspartiet er opptatt av inkludering og fellesskap. Regjeringa skriver i Meld. St. 18 for 2012–2013 at inkludering er et grunnleggende prinsipp i regjeringas utdanningspolitikk. I «Tegnspråkpakken», som de står bak, sies det samme. Her serverer vi dem et forslag som er nøyaktig på linje med det de selv har tatt til orde for flere ganger, ved at vi ønsker å innføre tegnspråk som ett av valgfagene som ungdomsskolene skal få mulighet til å tilby. Slik sørger vi for at elever med hørselshemning kan bli inkludert i det sosiale fellesskapet i skolen, og at vi kan styrke en framtidig rekruttering til døvetolkyrket. Dette forslaget koster ingen ting, og det ivaretar valgfriheten til skolene ved at de selv kan velge å tilby det – dersom de har ønske om det eller kompetanse til det. Når vi fremmer dette forslaget og regjeringa går imot, kan man spørre hvorfor. Enten er det fordi regjeringa faktisk ikke ønsker at døve og hørselshemmede skal bli inkludert i skolen, eller så er det fordi forslaget kommer fra Fremskrittspartiet. Vi mener samtidig at alle elever har rett til et godt og trygt læringsmiljø uten vold, mobbing, vold eller trakassering fra medelever eller lærere. Vi er opptatt av å vise handlekraft når det gjelder dette. Da må vi i mobbesaker ansvarliggjøre skoleeiere og ledelse. Vi må se på muligheten for økonomiske sanksjoner ved alvorlige brudd og overtramp. Vi må skape tettere samarbeid med konfliktrådet inn mot skolen. Praksis skal være at det er mobberen som bytter skole i mobbesaker, ikke offeret – slik vi i dag ser gang på gang. Da kan vi spørre hvorfor regjeringa går imot. Hvorfor går regjeringa imot flere av Fremskrittspartiets forslag på dette området? Enten er det fordi man ikke ønsker en kamp mot mobbing, og å sikre mobbeofrenes rett, eller så er det fordi forslagene kommer fra Fremskrittspartiet. Dette bildet er skremmende. Det er skremmende fordi det med tydelighet viser at regjeringa ikke har skrupler når det gjelder å ha fagre løfter til velgerne, men ikke gjennomfører det når det kommer til stykket. Det er skremmende fordi man aktivt velger å sette ideologi foran praksis, at de setter ideologiske standpunkt og rir kjepphester framfor faktisk å føre tiltak som er til det beste for elevene. Det er skremmende fordi barns læring og trivsel i skolen blir gjort mindre viktig enn å vinne politisk gunst for velgerne. For oss i Fremskrittspartiet er elevene viktigere enn politisk strategi og spill. For oss er læring viktigere enn ideologi. Jeg ser fram til en forklaring på hvorfor man ønsker å gå imot disse forslagene. Er det fordi man er imot det politiske innholdet, eller er det fordi det kommer fra Fremskrittspartiet?