trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2022-02-16:
Etter at utslippstillatelsen har blitt gitt, har det også blitt meldt fra Nordic Minings side om endringer i hva som skal slippes ut. Det innebærer at potensielt mer skadelige kjemikalier også skal ut i fjorden, uten skikkelig utredning. Og som vi har vært inne på: I fjorden er det både oppdrett og gyteområder. Det har også, bl.a. fra Havforskningsinstituttets side, vært advart mot dette prosjektet. Sjømat Norge og Fiskarlaget etterlyser forsikringer om at stoffet SIBX ikke akkumuleres i næringskjedene, og dermed ikke vil kunne utgjøre noen trussel mot sjømattryggheten. Kan statsråden faktisk gi de forsikringene, eventuelt forsikre om at han vil gå inn i det spesifikt?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2022-02-16:
I regjeringsplattformen står det: «Et levende lokaldemokrati er grunnsteinen i folkestyret og en forutsetning for tillit og legitimitet til det nasjonale folkestyret.» Den siste måneden har Oslo vist oss hva et levende lokaldemokrati er. Da Stortinget behandlet Rødts forslag om å bevare Ullevål sykehus, var nesten samtlige av bystyrets partier på Eidsvolls plass med plakater hvor det sto «nei til statlig regulering». Sist uke var gatene fylt av folk som gikk i fakkeltog for Ullevål sykehus. Oslo-ordfører Marianne Borgen holdt en appell og minnet oss alle på den gode formuleringen, som også er å finne i plattformen fra regjeringen, om at «tiden for overkjøring av lokalsamfunn er over». I Oslo er det et stort flertall, både i bystyret og i befolkningen, for å bevare og utvikle Ullevål sykehus. Bystyret, med Oslo Arbeiderparti i spissen, har sagt klart ifra om at de ikke vil ha statlig overkjøring gjennom en statlig reguleringsplan. Støre er valgt inn fra Oslo. Han leder en regjering som gir signaler om at de er beredt til å overkjøre byen og bystyrets flertall med en statlig reguleringsplan. Mitt spørsmål er: Har regjeringen satt i gang et arbeid med en statlig reguleringsplan for Nye OUS, og hvordan mener Støre at Hurdalsplattformens formulering om at tiden for overkjøring av lokalsamfunn er over, blir ivaretatt i denne saken?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2022-02-16:
Det er ikke bare en diskusjon, det er tydelige vedtak i Oslo bystyre mot å legge ned Ullevål, ikke minst fordi fagfolkene er helt enige om at det vil svekke sykehustilbudet for framtida. Oslo Arbeiderparti uttalte i valgkampen at de forventer at deres egen stortingsbenk står solidarisk ved vedtakene i Oslo Arbeiderparti og ved byens innbyggere. Men da Stortinget i vinter stemte over Rødts forslag om å bevare Ullevål sykehus, stemte både Arbeiderpartiets og Senterpartiets stortingsgrupper mot Rødts forslag. Men så er det kommet krystallklare vedtak, både fra Oslo Arbeiderparti og Oslo Senterparti, om at de er imot statlig reguleringsplan. Mitt spørsmål er derfor om regjeringen tenker å binde sine stortingsgrupper til å stemme i tråd med Helse Sør-Østs vedtak om nedleggelse av Ullevål sykehus, hvis det kommer til votering i Stortinget om statlig reguleringsplan.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2022-02-16:
Spørsmålet var om regjeringen vil binde sine stortingsgrupper til å stemme i tråd med vedtaket fra Helse Sør-Øst om å legge ned Ullevål sykehus eller ikke hvis det blir en votering i Stortinget om statlig reguleringsplan, og det har vi ikke fått noe svar på. Det kan gjerne statsministeren svare på i neste runde. Så er det sånn at det hjelper ingen innbyggere i Møre og Romsdal, Midt-Norge og Nord-Norge om Ullevål sykehus legges ned. Man får ikke flere fagfolk ute i landet ved at man legger ned Ullevål sykehus. Pasientstrømmen er det som styrer antall ansatte, og vi vet også at Ullevål i dag utdanner mange som reiser ut igjen i landet og er viktige for sykehustilbudet ute i landet. Dessuten vet vi at kronargumentet mot nedleggelse er at man kløyver akuttmiljøet på Ullevål i to og splitter det mellom Aker og Gaustad. Derfor er et samlet fagmiljø veldig kritiske og veldig imot denne planen. Men altså: Vil regjeringen binde opp sine stortingsgrupper i saken, hvis det blir votering over dette, eller ikke?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2022-02-16:
Jeg takker for den avklaringen når det gjelder Arbeiderpartiet. Saken er jo at det ikke er noe reelt flertall i stortingssalen for å legge ned Ullevål sykehus – det er det ikke. Senterpartiet er nøkkelen her, så vi får se hva Senterpartiet sier når den tid eventuelt måtte komme. Det vi ønsker å bevare, er muligheten til å bygge ut Ullevål med nye sykehusbygg for framtiden på det som er Nord-Europas største sykehustomt. Det er så trangt på Gaustad at man må bygge sykehus i høyblokker, på folkemunne kalt for smittetårnene på Gaustad. Det blir en kontinuerlig byggeplass på Rikshospitalet i 10–20 år hvis planen til Helse Sør-Øst går igjennom, mens på Ullevål har de 110 000 m² med veldig gode sykehusbygg per i dag. Noe må avhendes, man kan bygge nytt samtidig som man har full drift – uforstyrret – på de bra delene av sykehuset. Det er dette bystyrets flertall går inn for, og det er dette også fagfolkene ønsker å bevare. Ser Støre at det kan være en vel så god plan som å bygge sykehus på en veldig trang, liten tomt på Gaustad, som altså er det som ligger inne i de nåværende planene?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2022-02-16:
«Deler olje- og energiministeren kravet fra en rekke lokalpolitikere i Arbeiderpartiet og tillitsvalgte i fagbevegelsen om å reforhandle konsesjonsavtalene for utenlandskablene, slik at vi kan regulere eksporten strengere og mer hensiktsmessig med tanke på forsyningssikkerhet og stabile, lave priser?»
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2022-02-16:
Takk for det svaret. Det kom en uttalelse fra regjeringen før helgen om at man skal «gå i en dialog med Storbritannia og EU med mål om å sikre at vi unngår lange perioder med ren eksport i perioder med lav magasinfylling». Det var det statsråden selv som uttalte til pressen. Det jeg lurer litt på, er om vi kan få et mer konkret svar på hva den dialogen betyr. For det første: Når skal dette skje, når starter dialogen? Og for det andre: Vil regjeringen komme med noen konkrete krav i en slik dialog? Vil det være snakk om forhandlinger eller mer løst prat? Vil vi få på banen det som det som sies i sitatet, nemlig å unngå ren eksport? Og på hvilken måte vil regjeringen konkret ta fatt i dette?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2022-02-16:
Jeg tror vel mange oppfattet utspillet på fredag fra statsråden som at en kommer i møte alle kravene både fra Arbeiderpartiet lokalt, fra fagbevegelsen og fra veldig mange vanlige folk landet rundt, om nettopp å gå inn i forhandlinger om flyten av strøm over disse strømkablene. Mange forventer at Arbeiderpartiet kanskje ønsker å regulere krafteksporten, ikke bare la markedet få virke i fred, som vi tidligere har hørt fra statsråden. Da er det interessant om det som ble varslet på fredag, er noe mer enn en løpende dialog – en diskusjon som man åpenbart har løpende – altså om det ligger noe håndfast her. Startes det opp noen mer reelle forhandlinger om flyten over eksportstrømkablene, eller er det egentlig ingenting nytt, men bare en videreføring av en såkalt løpende diskusjon eller dialog?
Rauand Ismail (Miljøpartiet De Grønne), 2022-02-16:
Ikke-binære får ikke helsehjelp hvis de ønsker helsehjelp og kjønnsbekreftende behandling. I motsetning til personer med en binær kjønnsidentitet – transpersoner med en binær kjønnsidentitet – får man altså ikke den kjønnsbekreftende behandlingen man trenger hvis man har en ikke-binær kjønnsidentitet. Nå jobber regjeringen med å innføre et tredje juridisk kjønn. Jeg lurer på om statsministeren og regjeringen i takt med det også vil sørge for at de som da faller inn under den kategorien, får den nødvendige helsehjelpen de bør ha rett og krav på.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2022-02-16:
Om to veker lanserer FNs klimapanel den nye delrapporten sin. Vi hugsar alle den førre rapporten, som kom 9. august i fjor og skapte eit stort engasjement. Veka etterpå, den 16. august, uttalte den dåverande statsministerkandidaten Jonas Gahr Støre: «Klimakrisen er vår tids største utfordring. Dette kommer til å prege hele min statsministergjerning om Ap vinner valget.» Han sa også at han «vil telle klimautslipp like nøye som kroner og øre i statsbudsjettet». Statsministerkandidaten vart statsminister og fekk gleda av å leggje fram eit statsbudsjett før jul. Det la opp til auka klimagassutslepp, ikkje lågare – nærmare bestemt to millionar tonn meir CO2-utslepp enn budsjettet til den borgarlege regjeringa. Og det er det ikkje berre eg som seier, det vart bekrefta av Støres eigen klima- og miljøminister. Han følgde nemleg valløftet om å telje klimagassutslepp like nøye som kroner og øre og konkluderte med at utsleppa ville gå opp – eit klart brot med den gjeldande klimaplanen. Svaret til Støre har vore at dei raskt skal utarbeide ein ny klimaplan. Ein må spørje seg kva regjeringa skal med ein ny klimaplan når dei ikkje vil følgje den gjeldande klimaplanen. Klimakrisa skulle prege heile statsministergjerninga, sa Støre. No er nok neppe den gjerninga over heilt enno, men eg kan faktisk ikkje kome på ei einaste klimanyheit frå denne regjeringa sidan ho tiltredde for fire månader sidan – med unntak av i førre veke, då dei presenterte ei havvindsatsing som var ei halvering av den utbygginga den borgarlege regjeringa la opp til. Med å si nei til hybridkablar gjorde ein eit lønsamt prosjekt ulønsamt, og det er ganske godt gjort. Det er krevjande nok å gjere dei ulønsame klimaprosjekta lønsame. Spørsmålet vert då: Dersom klimakampen skulle prege heile statsministergjerninga til Støre, kva type preg var det eigentleg han sikta til?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2022-02-16:
Regjeringa har rett nok svekt inntakskravet for matematikk til lærarutdanninga, men eg trur at ein også med karakteren 3 vil sjå at det å gå frå 3 000 MW til 1 500 MW er ei halvering. Eg trur også ein vil klare å rekne seg fram til at viss ein beheld det same målet for CO 2 -avgift, men halverer tempoet dit, kjem ein ikkje i mål på same tid. Det er problemet. Eg vil i det vidare utfordre på ein pilar om klimapolitikken som statsministeren ikkje har snakka så veldig mykje om, men som er veldig viktig, og det handlar om natur og arealnedbygging. Der ligg Noreg per no ganske dårleg an. Vi ligg an til å kunne få eit netto utslepp på heile 27 mill. tonn frå den sektoren. Det var før Arbeidarpartiet og Senterpartiet vedtok å fjerne forbodet mot nydyrking av myr og gjekk inn for ei regjeringsplattform som legg opp til auka arealnedbygging og meir makt til kommunane for å byggje ned grøntareal. Då blir det eit nytt mattespørsmål: Har regjeringen rekna på – på same måte som dei reknar i samband med eit statsbudsjett – kor mykje utsleppa vil auke når ein no fjernar forbodet mot nydyrking av myr og legg opp til ein meir laussleppt arealpolitikk?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2022-02-16:
Det er nok litt i seinaste laget for denne representanten å gjere noko med mattekarakteren sin, men eg kan forsikre om at han ville ha kome inn på lærarskulen, både før og no. Problemet er at når ein legg opp til å byggje ut 1 500 MW no, utan moglegheit for hybridkablar og mest sannsynleg får eit ulønsamt prosjekt, meiner ein å subsidiere det. Når ein ikkje vil avklare rammevilkåra for dei neste 1 500 MW – om det då vil verte moglegheit for eksport eller ikkje – så veit ein jo ingenting. Det er problemet som aktørane no møter. Difor får ein ei utfordring. Og svaret om arealpolitikken gjer meg ikkje trygg. Vi ligg an til eit nettoutslepp på 27 mill. tonn. Då er det altså ikkje eit godt nok svar at statsministeren seier at vi må bruke naturen vår på ein fornuftig måte. Ein må gjerne bruke ei myr, drenere ho og sleppe ut masse CO 2 og metan. Det er bruk, men det er ikkje klimapolitikk. Det er Senterparti-politikk, og det vart Arbeiderparti-politikk i løpet av førre periode, og no er det regjeringas politikk. Korleis skal ein då kome i mål med dei klimamåla vi no har? Det er det svaret Stortinget treng frå statsministeren, og det svaret kom ikkje no heller, men han kan få lov til å forsøke ein gong til.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2022-02-16:
I dag kom SSB med nasjonalregnskapstall som var veldig gledelige. De sier at gjennom 2021 har vi hentet inn den nedgangen som har vært gjennom pandemien, og økonomien har rett og slett kommet tilbake der den skal være. Vi vet fra før, fra tall i fjor høst, at vi heldigvis har klart å få flere sysselsatte enn det vi hadde før pandemien. Det går med andre ord veldig godt i norsk økonomi. SSB skriver at den enorme veksten i energiprisene har gitt staten enorme inntekter og en BNP-vekst på over 20 pst. Olje- og gasseksportinntektene har økt enormt fra 2020 til 2021, over 500 mrd. kr i økte inntekter. Det er godt for staten. Men SSB skriver også at et nytt trekk i 2021 var at de internasjonale prisene på energi slo inn på den norske strømprisen. Det har også gitt staten flere titalls milliarder i ekstrainntekter, både for 2021 og vi vet ikke minst for 2022. Mange husholdninger merker det motsatte, at økonomien blir mer krevende, at strømregningen dessverre er for stor. Det samme merker også frivilligheten, og jeg har et par lokale eksempler. Sørild fritidsklubb har for november og desember opplevd en økning på 140 000 kr. Med strømstøtta fra regjeringa – Senterpartiet, Arbeiderpartiet – med støtte fra SV, vil de få 30 000 kr tilbake. IK Grane har 110 000 kr ekstra. Risøy Folkehøyskole, som jeg har besøkt, får ingen strømstøtte. I november og desember har de fått økte kostnader på 430 000 kr. Sånn kunne jeg fortsatt. Hvorfor er det sånn at når staten får så enorme inntekter, og en ser at det er så mange andre som sliter, så vil likevel ikke regjeringa støtte f.eks. Kristelig Folkepartis forslag om en makspris på 50 øre, som ville truffet alle, og gitt mye bedre kompensasjon?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2022-02-16:
Statsministeren kaller det en sikringsordning, jeg vil på mange måter kalle det en lappeteppeordning, for det er kommet proposisjon etter proposisjon til Stortinget fordi jeg tror regjeringen ser at en ikke treffer. Og det er noen formål en ønsker å treffe. Problemet er at det er mange ideelle aktører, fra barnevern til sykehus osv. – jeg viste som eksempel til en folkehøyskole, som virkelig er en ideell institusjon – som sliter med de høye strømprisene. Dette gjelder også små bedrifter og husholdninger. Derfor er jeg enig i det statsministeren sier til slutt: Dette handler om sosial fordeling. Og der mener jeg regjeringen rett og slett ikke gjør det godt nok nå. NVE, fagetaten til regjeringen, har varslet høy strømpris over lang tid. Statsminister Støre har selv sagt at da kan man være villig til å forlenge ordningen, og det er bra, men ordningen er ikke god nok, for den treffer ikke godt nok. Eksempelet mitt er Sørli fritidsklubb, som får 140 000 kr mer i strømutgifter bare for november og desember, nesten 200 000 kr. En må selge – satt på spissen – 5 000–6 000 vafler med god fortjeneste bare for å dekke inn regningen, og sånn skal det ikke være. Hvorfor vil en ikke stille mer opp for frivilligheten? Hvorfor lar en de ta regningen i stedet for at staten stiller opp?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2022-02-16:
Jeg er enig med statsministeren i at staten ikke kan være der for alle, alltid. Det er ikke mulig, og derfor skal jeg gi honnør for deler av det som er kommet. Jeg er spesielt glad for økt bostøtte og sosialhjelp, som vil nå mange av dem som trenger det mest. Men det jeg ikke skjønner, er: Vi kan akseptere at en ikke ønsker å gi støtte til bedrifter, og at de må tåle dette osv., men frivilligheten er i en helt annen situasjon. Her i byen er det en skole, St. Sunniva, som har fått en økt strømregning på over 600 000 kr. Frivillige organisasjoner har ikke denne kapitalen. Jeg vet også at en del av idrettsklubbene, som bruker en annen type oppvarming, f.eks. gass, ikke er inkludert. Klubber her i byen har varslet økte kontingenter. Det rammer barn og unge, mens staten håver inn milliarder. Jeg mener at situasjonen er ekstraordinær. Det innrømmer også regjeringen når en kommer med denne støtteordningen, men den treffer ikke godt nok. Hva er bakgrunnen for at Den norske kirke, folkehøyskoler eller ulike organisasjoner som har et ideelt formål, som ikke tjener én krone, men som bare legger til rette for barn og unge, ikke skal inkluderes?
Nikolai Astrup (Høyre), 2022-02-16:
EU ønsker å innføre karbontoll, der formålet er å hindre at bedrifter flytter ut av Europa til land med lavere karbonpriser og mindre ambisiøs klimapolitikk. Om Norge skal omfattes av EUs ordning med karbontoll, er et viktig spørsmål, men også hvordan ordningen med karbontoll skal innrettes. Et viktig spørsmål for norske bedrifter vil være CO 2 -kompensasjonsordningen, som er svært viktig for norsk industri. Den 29. november sa statsråd Barth Eide til Europautvalget at diskusjonen om karbontoll er «en diskusjon vi trenger å være tungt inne i», og videre at «diskusjonen skjer nå». I Dagens Næringsliv denne uken kunne vi imidlertid lese at Norge ikke er tungt inne i denne diskusjonen nå, fordi departementene er uenige om karbontoll er EØS-relevant eller ikke. Statsministeren reiser snart til Brussel for å møte beslutningstakere og delta på seminarer om grønn industri. Spørsmålet til statsministeren vil være: Hva vil statsministeren si til Europa om hva som er norske posisjoner i spørsmålet om karbontoll? Er dette en ordning som vi er omfattet av? Hvilke konsekvenser vil CO 2 -kompensasjonsordningen få for norsk industri, og på hvilken måte vil statsministeren involvere Stortinget i norske posisjoner i en ordning som er så viktig for så mange, både arbeidstakere og bedrifter landet rundt?
Nikolai Astrup (Høyre), 2022-02-16:
Statsministeren omtaler denne grensetollen som noe som kan bli en måte å håndtere disse spørsmålene på når det gjelder karbonlekkasje, men realiteten er at EU har bestemt seg. De går for en karbontoll. Nå er spørsmålet: Hvordan skal den innrettes? Spørsmålet om EØS-relevans er viktig, og der konkluderte statsråd Barth Eide allerede i november med at grensetollen vil ikke ramme oss, for vi er innenfor ETS – altså EUs kvotesystem. Med andre ord bekreftet Barth Eide at det er EØS-relevant. Men så leser vi i avisen denne uken at denne diskusjonen fortsatt pågår, samtidig som EU nå er i ferd med å utforme sine posisjoner for hvordan detaljene i denne ordningen skal bli. Og det er jo i detaljene at interessene til norske bedrifter ligger. Spørsmålet er: Tok Barth Eide munnen for full i november, da han sa at dette spørsmålet i realiteten var avklart, at det er EØS-relevant? Eller er det fortsatt en løpende dialog mellom departementene om hvorvidt denne karbontollen er relevant for Norge?
Nikolai Astrup (Høyre), 2022-02-16:
Jeg er helt sikker på at Finansdepartementets embetsverk følger med på spørretimen og noterer seg at spørsmålet om hvorvidt det er EØS-relevant, nå er avklart av statsministeren, og det er godt å få det sånn sett bekreftet. Spørsmålet til statsministeren, når vi er enige om at detaljene er det viktige, er: Hvordan skal regjeringen da forankre norske posisjoner i Stortinget? Dette er noe som har stor betydning for norsk industri, for norske arbeidsplasser og får stor innvirkning på verdiskaping i Norge i årene fremover, og statsministeren representerer en mindretallsregjering som er avhengig av støtte i Stortinget. Så spørsmålet er: Hvordan vil det forankres i Stortinget?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Dette tiåret skal vi utvikle nye grønne næringer, både på land og til havs, og vi skal gjøre det samtidig som vi tar vare på sårbare økosystemer. Derfor er det viktigere enn noen gang å se ting i sammenheng og sørge for at alle beslutninger vi tar, er tuftet på solid kunnskap. Tillatelsene som er gitt til Nordic Rutiles prosjekt i Førdefjorden, bygger på et omfattende kunnskapsgrunnlag. Kunnskapsgrunnlaget i denne saken tilsier faktisk at sjødeponiet ikke vil ha negativ miljøpåvirkning for gyteområdet for kysttorsk eller for oppdrettsnæringen. I tråd med forurensingsloven, hvor hovedprinsippet er at forurensing er forbudt, og det gjøres unntak fra dette, vurderes både ulemper og fordeler med tiltak før eventuell tillatelse gis. Miljøhensyn skal være tungtveiende i arealforvaltningen til havs så vel som på land. Derfor er det avgjørende at det i enhver sak der det etter forurensingsloven er gitt tillatelse til sjødeponi ved gruvedrift, er gjort en grundig og konkret vurdering for den enkelte saken, og dette er tilfellet her. På bakgrunn av det kunnskapsgrunnlaget som ble framskaffet, er både de miljømessige konsekvensene ved sjødeponi og hensynet til mattrygghet vurdert før tillatelse ble gitt. Spredning av mineralpartikler, mineralsammensetning og kjemikalienes egenskaper er grundig vurdert. Miljødirektoratet vil følge driften av gruvene nøye. Tillatelsen som er gitt, stiller også strenge krav til rapportering, utslippskontroll og miljøovervåking underveis. Bedriften skal i tråd med tillatelsen etablere et overvåkingsprogram som skal forelegges for Miljødirektoratet i god tid før oppstart av gruvedriften. Deler av forslag til dette programmet er ferdig utarbeidet og forelagt faginstanser på mattrygghet, fiskehelse og fiskevelferd, Mattilsynet, Fiskeridirektoratet og Havforskningsinstituttet, og disse har kommet med kommentarer til programmet. Det er stilt vilkår om miljøovervåking både før, under og etter drift av deponiet. Dette er nettopp et eksempel på den type avveininger vi kommer til å måtte gjøre flere av. Det er på den ene siden helt nødvendig å framskaffe mineraler til det grønne skiftet. Det forutsetter gruvedrift. Vi kan ikke la alt skje midt i Afrika, under langt mer krevende forhold, både for arbeidstakere og for miljøet. Samtidig må både gruvedrift og avfallsdeponering skje på den minst mulig inngripende måten. De avveiningene må vi bli flinkere til når vi skal regne både på klimautslipp og på naturregnskap.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Det er jeg enig i. Det er viktig at man hele tiden sørger for at man bruker best tilgjengelig kunnskap og best tilgjengelig teknologi – det være seg for selve utvinningen eller for deponeringen. Noe utvinning må det være, noe deponering må det være, men det ligger innebygd i tillatelsen og den foreliggende avtalen at man skal forsøke å redusere mengden avfall så mye som mulig, så hvis det blir muligheter for det, med alternativer til i hvert fall deler av deponeringen, altså i egen gruve f.eks., vil det alltid komme til anvendelse. Det skal være en løpende overvåking av at man holder seg til best mulig standard. Men jeg har ikke sett noe grunnlag i denne saken for at denne tillatelsen skal trekkes tilbake. Det viktige er at man har en oppfølging i tråd med de planer som er gitt, og som har vært en del av forutsetningen for å gi tillatelsen.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Da vil jeg igjen vise til at det i forbindelse med denne saken er slått fast at det skal foreligge et overvåkingsprogram. Det er under utarbeidelse. De sentrale myndighetene som deltar i utarbeidelsen av det, eller gir innspill til det, er da Mattilsynet, Fiskeridirektoratet og Havforskningsinstituttet, nettopp fordi mye av kompetansen sitter der. Det skal legges opp til en løpende evaluering av om man holder seg innenfor rammene av de tillatelsene som er gitt. Her, som ellers, vil det alltid være en forutsetning om best tilgjengelig teknologi, at man alltid skal bruke den høyest mulige standard for det man driver med. Men samtidig må vi erkjenne at ikke minst det grønne skiftet faktisk fører til at vi er nødt til å bruke mer mineraler. Selv i en sirkulærøkonomi, hvor vi skal bruke dem om igjen, må vi først produsere dem, og vi trenger mange flere enn vi har i dag, og da trenger vi gruvedrift. Jeg mener at det er riktig å drive gruvedrift i Norge, og at vi faktisk kan sette en høy standard, både for selve utvinningsdelen og for deponidelen. Og der må vi følge løpende med underveis.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Det stemmer helt, som representanten sier, at det er få land som har deponi til havs og i fjorder. Så er det også få land som har den samme topografien som Norge har, med dype fjorder som faktisk egner seg til deponering, bedre enn en rekke andre sammenlignbare områder. Både deponi i sjø og deponi på land har miljøkonsekvenser, og vi kan faktisk ikke på generelt grunnlag slå fast at deponi på land alltid er bedre enn deponi i sjø. I noen tilfeller er det motsatt, og hver sak må vurderes konkret. Det er et viktig eksempel på hvorfor vi må ha et solid, faktabasert kunnskapsgrunnlag før man lager sjablongmessige regler som kanskje ikke stemmer i det tilfellet de skal anvendes på. Basert på et omfattende kunnskapsgrunnlag vurderes de miljømessige konsekvensene ved sjødeponi nøye før tillatelse gis. Som del av vurderingene før tillatelse gis, vurderes alternativene til sjødeponering av avgangsmasser. Alle som driver gruvevirksomhet, skal utarbeide en avfallshåndteringsplan, som jeg også var inne på i et tidligere svar, og må i denne planen beskrive alternativ bruk av massene og muligheter for tilbakefylling av masser i gruven. Bedriften skal kontinuerlig arbeide med å redusere behovet for deponering, og avfallshåndteringsplanen skal holdes oppdatert og revideres jevnlig. Slik sett er det allerede innbakt at man skal vurdere hvor mye man kan legge tilbake i gruven, der det egner seg. Mange miljøteknologier bruker metaller, og tilgang på mineralske råstoffer er en forutsetning for å lykkes med det grønne skiftet. Blant annet er mange mineraler nødvendige for økt grad av elektrifisering av transportsektoren, og det trengs stadig større mengder av disse mineralene. For eksempel trenger en elektrisk bil tre ganger så mye kobber som en konvensjonell bil. Miljømessig streng regulering av gruvedrift kan dermed bidra til å etablere et bærekraftig samfunn, og materialene kan i sin tur bidra til teknologi som reduserer klimagassutslipp. I enhver vurdering av gruvedrift og mulig sjødeponi må vi gjøre en grundig og konkret vurdering der forskjellige mulige løsninger veies opp mot hverandre. Det vil også gjelde for vurdering av et eventuelt nytt gruveprosjekt i Norge. Gjennom tillatelse kan vi gi driften en god innramming, med krav til utslipp, kontinuerlig miljøovervåkning, utslippskontroll og rapportering, samtidig som Miljødirektoratet vil følge driften ved gruvene nøye.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Jo, i høyeste grad, og det er viktig at alle ressurser brukes om igjen. Det er derfor det er veldig viktig at det ligger i denne avfallshåndteringsplanen at bedriften kontinuerlig skal vurdere andre måter, altså gjenbruk eller deponering i gruve, og i det hele tatt redusere avfallsmengden. Det er innebygd i tillatelsen, og her vil vi, som jeg sa i mitt svar til representanten Lysbakken for kort tid siden, hele tiden følge med på at man faktisk leverer på det, i tråd med det som er best tilgjengelig teknologi. Denne teknologien vil jo utvikle seg over tid. Jeg er en stor tilhenger av en radikal politikk for mer sirkulærøkonomi, men jeg har nok tatt inn over meg at vi ikke kommer til å klare sirkulere absolutt alt, så noe deponi vil man fortsatt ha bruk for, både fordi det ikke finnes alternativ bruk, og fordi det finnes noen stoffer man egentlig ikke ønsker å resirkulere. Derfor trenger man også deponi, og det må prinsipielt sett enten skje på land eller i havet. Vi kan jo ikke sende det ut i verdensrommet. Derfor blir det altså et behov for deponi, og da må man velge det minst skadelige.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Det ville vært et stort tankekors hvis det var riktig, men Miljødirektoratets vurdering, som oppsummerer de faglige innspillene vi får, sier at det altså ikke er riktig, og at veldig mye av tilstanden i fjorden gjenetableres etter et antall år når det gjelder deponering av gruveavfall. Særlig i den tiden vi lever i nå, er det så viktig at vi lar fakta ha makta og faktisk forholder oss til det som er det faglige rådet, enten vi liker ikke. Det vil både for representanten Øvstegård og meg av og til være slik at vi gjerne skulle ønsket at det faglige rådet var forskjellig. Men dette er altså i tråd med de faglige rådene vi har fått. For øvrig deler jeg fullt ut engasjementet for Oslofjorden og minner om at det altså ikke er gruvedeponi som er problemet i Oslofjorden, men at vi får mye avrenning av nitrogen fra landbruket, at vi har for dårlig rensing av avløp, og at vi fortsatt tillater folk å slippe septik ut i fjorden. Det er nåtidig aktivitet som vanlige mennesker forestår, og som vi må gripe inn i og redusere. Men det er en litt annen problemstilling.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Representanten Haltbrekken påpeker helt riktig at forurensningslovens utgangspunkt er at forurensning er forbudt for alt og alle, og at det først er når man får særskilt dispensasjon etter lov, forskrift eller tillatelse gitt i medhold av lov, at man kan gjøre unntak fra det. Det skal baseres på et solid kunnskapsgrunnlag – egentlig det til enhver tid best tilgjengelige kunnskapsgrunnlaget. Først etter det får man en særskilt tillatelse. Når forurensningsmyndigheten avgjør om slik tillatelse kan gis, skal det legges vekt på både de forurensningsmessige ulempene ved tiltaket og øvrige fordeler og ulemper som tiltaket vil medføre. Det er bare i tilfeller hvor fordelene overstiger ulempene, at man kan tillate forurensning. Før tillatelsen ble gitt i 2015, ble det gjort en konkret vurdering basert på omfattende kunnskapsinnhenting, inkludert vurdering av alternativer til sjødeponi, som vi også var inne på i forrige spørsmålsrunde. Generelt har vi en høy terskel for å omgjøre en tillatelse. Den som har fått en tillatelse, må kunne regne med at den gjelder over tid. Det handler om at norske bedrifter skal kunne innrette sin drift etter at et vedtak er fattet. Tillatelse som er gitt etter forurensningsloven, forutsetter imidlertid at bedriften skal sende en redegjørelse til forurensningsmyndigheten om virksomhetens omfang dersom tillatelsen ikke er tatt i bruk innen fire år, dette fordi det skal kunne gjøres endringer i tillatelsen. I tillegg gir forurensningsloven hjemmel til omgjøring i visse tilfeller. Dette kan f.eks. være endringer dersom det er kommet ny teknologi som i vesentlig grad kan minske forurensningen. Så stemmer det at prosjektet er noe endret siden tillatelsen ble gitt. Det er som forventet at et prosjekt av et slikt omfang som det Nordic Rutile planlegger, vil justeres og optimaliseres underveis. Noen av endringene som er gjort i prosjektet, kan også ses på som optimalisering i tråd med tillatelsen og i tråd med plikten til å redusere forurensning så langt mulig. Jeg vil også nevne at vurderinger knyttet til endring i driften også vil være en del av Miljødirektoratets vurdering knyttet til avfallshåndteringsplanene, som tidligere nevnt, som må godkjennes før deponiet kan tas i bruk, også ut fra den detaljerte driftsplanen for underjordsdriften som Direktoratet for mineralforvaltning vil vurdere før oppstart.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Jeg gjentar – som jeg har vært inne på i flere svar – at selv om det er gitt tillatelse til å dumpe masser, er det også en forutsetning at bedriften vil redusere avfallsmengden så langt mulig og hele tiden se etter alternative løsninger for deler av avfallet. Så er altså tillatelsen gitt, fordi kunnskapsgrunnlaget i dette tilfellet ikke bekreftet det som hevdes fra representanten Haltbrekken: at det vil gi så negative konsekvenser for det marine miljøet. Man argumenterte tvert imot for at fjordens normaltilstand vil gjenetableres etter relativt få år.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Jeg mener – med all respekt – at jeg svarte på det i mitt opprinnelige svar. Det er mulighet for å gjøre både endringer og betydelige omgjøringer, men etter ganske strenge forutsetninger, ut fra hva som er tilgjengelig av alternativer. Her har vi altså ikke sett det slik at det er riktig å omgjøre tillatelsen, men det er riktig å understreke den kontinuerlige plikten til både å redusere avfallsmengden og til å følge med på teknologiutviklingen som er innebygd i tillatelsen. Til det første som nå ble nevnt: Det er en helt riktig påpekning at det er en rekke aktiviteter som vi egentlig bare burde latt være å drive med hvis man utelukkende la miljøhensyn til grunn. Men det er jo slik i samfunnet at vi må avstemme miljø-, klima- og naturhensyn, som vi skal optimere mest mulig, mot et behov for f.eks. av og til å lage ting, reise, bo og spise mat. Så hvis man skulle si at man utelukkende la miljøhensyn til grunn, ville det ikke være veldig mye aktivitet igjen. Den jobben vi nå gjør, er å prøve å minimere konflikten mellom hensynene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Som representanten Unneland land helt riktig viser til, mottok Klima- og miljødepartementet et brev fra ESA i oktober i fjor, og i brevet gjør ESA en gjennomgang av hvorvidt EUs mineralavfallsdirektiv er gjennomført i norsk rett. Jeg vil understreke at ESA i sitt brev ikke konkluderer med at Norge har brutt mineralavfallsdirektivet i sakene hvor det er gitt tillatelse til sjødeponi.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Det er helt riktig – det handlet om det samme.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Da beklager jeg det til representanten Birgit Oline Kjerstad, som selvfølgelig stilte dette spørsmålet. Problemet mitt var at neste spørsmål er om samme sak, men da kan jeg bruke anledningen til å svare grundig på denne viktige saken. Saken om gruvedriften i Engebøfjellet og forholdet til EUs vanndirektiv har vært behandlet av ESA i flere runder i forbindelse med ulike klagesaker. I 2017 besluttet ESA å lukke en klagesak som gjaldt Førdefjorden og Norges oppfyllelse av vanndirektivet. ESA konkluderte den gang med at direktivets vilkår for unntak var oppfylt, og at Norge ikke brøt forpliktelsene etter direktivet. At Norge ikke bryter forpliktelsene etter vanndirektivet, har blitt lagt til grunn fra norsk side i behandlingen av denne siste saken som det vises til i spørsmålet. Dette ble også vist til i Norges svarbrev til ESA i denne saken. Og jeg vil understreke, som jeg var inne på i sted, at ESA i sitt brev ikke konkluder med at de mener at Norge har brutt direktivet i sakene hvor det er gitt utslippstillatelse til sjødeponi. Men hvis ESA skulle ha et annet syn på hvordan Norge har gjennomført forpliktelsene etter vanndirektivet, vil jeg vurdere videre oppfølging.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
For det første er jeg veldig godt kjent med den lokale bekymringen og engasjementet som foreligger i denne saken, og det er selvfølgelig noe vi tar på alvor. Men spørsmålet fra representanten Kjerstad er om vi kommer til å avvente en konklusjon fra ESA i en sak hvor vi har et standpunkt som er at vi ikke har brutt med prinsippene som ligger til grunn. Det standpunktet har vi, og derfor vil ikke den saken i seg selv føre til at vi endrer standpunkt eller utsetter saken. Men vi har et løpende engasjement i de problemstillingene som her reises, når det gjelder å få, som jeg sa i mitt tidligere svar, det optimale forholdet mellom å kunne f.eks. produsere mineraler og samtidig redusere den negative påvirkningen på lokalmiljøet. Norske fjorder er både veldig rike og verdifulle, det er jeg helt enig i. Men det er altså slik at Miljødirektoratet har vurdert at den negative påvirkningen er relativt liten og mindre enn det mange av interessentene hevder.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Som jeg har vært inne på i flere spørsmålsrunder, er det slik at på det tidspunkt man gir tillatelsen, vurderer man det det er søkt om, opp mot kjente alternativer på det tidspunktet. Det ble da gjort, og her ble det vurdert at dette var det beste, altså det minst dramatiske alternativet for miljøets del der og da. Så er det bygd inn en mekanisme om at man skal ha en avfallshåndteringsplan, som bl.a. innebærer en minimering av det avfallet som trenger å gå til deponering. Det vil da, om man følger den planen, skje i tråd med utvikling i teknologien. Sånn sett er dette langt på vei ivaretatt. Men det å trekke en tillatelse tilbake noen år etter at den er gitt, sitter relativt langt inne, for man skal også skape forutsetninger for næringslivet – det vil jeg også tro at representanten Kjerstad i prinsippet er enig i – slik at man vet hvordan man kan planlegge for drift.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Det er en glede å endelig få svare representanten Unneland på hans spørsmål. Som representanten Unneland helt riktig viser til, mottok Klima- og miljødepartementet et brev fra ESA i oktober i fjor. I brevet gjør ESA en gjennomgang av hvorvidt EUs mineralavfallsdirektiv er gjennomført i norsk rett. Det forrige spørsmålet var altså om vanndirektivet. Jeg vil understreke at ESA i brevet ikke konkluderer med at Norge har brutt mineralavfallsdirektivet i sakene hvor det er gitt tillatelse til sjødeponi. Søknaden om tillatelse i sakene om Førdefjorden og Repparfjorden ble sendt til Miljødirektoratet før mineralavfallsdirektivet ble gjennomført i norsk rett. På søknadstidspunktet var det dermed ikke et krav etter det norske regelverket om at avfallshåndteringsplanen måtte være vedlagt søknaden. Søknadsprosessen ga Miljødirektoratet tilgang til den informasjonen som kreves i en avfallsplan. I tillegg har direktoratet satt som vilkår i utslippstillatelsene i disse sakene at endelig avfallsplan må foreligge og må være godkjent av Miljødirektoratet før deponering kan settes i gang. Avfallshåndteringen er derfor ivaretatt på en god måte i sakene om Førdefjorden og Repparfjorden, selv om selve originalbeslutningen ble fattet før mineralavfallsdirektivet ble tatt inn i norsk rett. Eventuelle nye søknader som måtte komme, vil bli behandlet etter dagens nye regelverk, der det i tråd med dette EU-direktivet er et krav om at avfallshåndteringsplan skal foreligge i søknaden og i tillatelsen. Jeg understreker, for å gjøre dette tydelig: Det er under utarbeidelse en avfallshåndteringsplan selv om den ikke lå ved da den opprinnelige søknaden ble gitt, fordi regelverket da var annerledes. Så vidt jeg er kjent med, er ikke ESA ferdig med behandlingen av klagen fra miljøorganisasjonene fra 2017. Det som er gjort, er at man på bakgrunn av de foreløpige vurderingene har iverksatt en grundig gjennomgang av hvordan mineralavfallsdirektivet er gjennomført i norsk rett. Jeg vil komme tilbake med både informasjon og vurderinger så fort dette arbeidet er ferdig hos ESA, men prosessen med næringsvirksomheten vil gå sin gang fram til konklusjonene er på plass.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Jeg kan definitivt avklare at vi ikke skal legge oss på lavest mulig standard, men snarere på høyest mulig standard, og at det derfor er en innebygd utvikling i dette, i og med at det er en avfallshåndteringsplan under utarbeidelse, som igjen skal se hen til et prinsipp om minst mulig deponering, og bruk av den beste tilgjengelige teknologien. Sånn sett mener jeg det er innebygd i dette. Det at det kommer ny kunnskap etter at direktivet er gitt, er faktisk relevant for saken, og det har man tatt høyde for allerede da tillatelsen ble gitt. Men det er altså ikke det samme som å trekke tilbake tillatelsen. Da kommer jeg tilbake til at det skal sitte et stykke inne for myndighetene å omgjøre en tillatelse som er gitt etter et solid kunnskapsgrunnlag på det tidspunktet den ble gitt, hvor man altså vurderte dette alternativet opp mot andre. Men heldigvis har vi det sånn at vi, egentlig allerede før EUs kloke mineralavfallsdirektiv, sørget for å legge opp til at det skulle komme en slik avfallshåndteringsplan før endelig produksjon startet.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2022-02-16:
Jeg har lyst til å begynne med å understreke at jeg er enig i at vi ikke skal bruke fjordene til å kaste søppel i, og jeg er også enig i det underliggende premisset – at det har vi jo gjort i mange år. Det er derfor fjordene er mye mer forurenset enn de burde være. Men det er nok ikke denne typen forurensing som har vært fjordens største problem, og det er også derfor man gjør miljøfaglige utredninger og prøver å basere seg på faktakunnskap, som ikke er sjablongmessige standpunkter av typen at man kan aldri deponere i fjord – hvis det skal føre til at man velger en dårligere løsning framfor sjødeponi, i de formodentlig ganske få tilfellene hvor det vurderes å være det riktige. Jeg mener at det er ingen skam å snu, men det er nesten enda klokere å forutsette idet man gir en tillatelse, at ting kan endre seg underveis, og at man da bygger inn en slik forutsetning om at de som får en tillatelse, skal bidra til å bruke tilgjengelig teknologi til å redusere avfallsmengden og den mengden som man trenger å deponere.
Ingjerd Schou (Høyre), 2022-02-16:
«Under Noradkonferansen 25. januar i år, annonserte utviklingsministeren en stor satsing på matsikkerhet fremover fra regjeringens side. Men hun konkretiserte ikke hva satsingen vil bestå i. Kan statsråden forklare dette litt nærmere?» Og statsråden ønskes velkommen tilbake til salen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2022-02-16:
Utviklingsministeren har snakket om matsikkerhet en stund. Samtidig har regjeringen gjennomført kutt i kjernebevilgningene til Verdens matvareprogram, forkortet WFP. Dette er en multinasjonal FN-aktør som har god inngang til områdene der vi ønsker å bidra med hjelp. På hvilken måte skal matvareprogrammet inngå i den varslede matsikkerhetsstrategien regjeringen akter å legge frem?
Ingjerd Schou (Høyre), 2022-02-16:
I forbindelse med annonseringen av strategien som kom 25. januar, uttalte statsråden: «Mat i magen bidrar til at ungene lærer bedre på skolen». For meg er det noe som skurrer. For det første kutter regjeringen i bidrag til norsk utdanningsbistand, altså til skolen. Regjeringen kutter også i matvareprogrammet. Samtidig snakker statsråden om «mat i magen» som et middel for å oppnå bedre utdanning. Ser statsråden at disse signalene er forvirrende?
Ingjerd Schou (Høyre), 2022-02-16:
«Norad la nylig frem en rapport om hvordan bistanden kan mobilisere private investeringer i utviklingsland for å nå bærekraftsmålene. Et overordnet funn i rapporten er at mulighetene for lønnsomme, bærekraftige investeringer i utviklingsland er i tusen-milliarder-dollar-klassen, men de er i stor grad uutnyttet. Hvordan vurderer regjeringen funnene i denne rapporten?»
Ingjerd Schou (Høyre), 2022-02-16:
Det bør være et mål i utviklingspolitikken å sikre varig vekst. En god måte å oppnå dette på er å sørge for – som statsråden nettopp understreker – å mobilisere private investeringer. Det er ikke overraskende at Norad-rapporten viser at dette potensialet er kraftig uutnyttet. Vil disse funnene påvirke hvordan regjeringen innretter sin utviklingspolitikk?
Ingjerd Schou (Høyre), 2022-02-16:
Noe av det første regjeringen gjorde på utviklingsområdet, var å inngå budsjettenighet med Sosialistisk Venstreparti. Blant enigheten som ble oppnådd, var det kraftige kutt i Skatt for utvikling og kutt i næringsutvikling og handel, henholdsvis 50 mill. kr og 100 mill. kr i kutt. Disse prioriteringene er stikk i strid med funnene Norad har kommet fram til. Ser statsråden også dette?
Anne Beathe Tvinnereim (Senterpartiet), 2022-02-16:
Jeg takker for den hyggelige hilsenen, og jeg takker representanten for anledningen til å redegjøre for det jeg brenner aller mest for, og som jeg mener verden trenger aller mest: riktig og næringsrik mat. Det er ikke bare menneskets mest grunnleggende behov. Det er også avgjørende for å bygge slitesterke samfunn og skape ringvirkningene som må til for å nå andre sentrale mål. Når sulten øker i verden, som vi ser nå, er det meget annet som også rammes. Næringslivet rammes. Vi får ikke i gang de verdikjedene som skal til for å skape aktivitet, helse, levedyktige lokalsamfunn, som skaper sin egen vekst – nedenfra. I dag sulter opp mot 811 millioner mennesker. Nærmere 270 millioner står på randen av hungersnød. Så vet vi at i Afrika sør for Sahara driver mer enn 70 pst. av befolkningen med jordbruk og fiske. Disse småskalaprodusentene står for 80 pst. av all mat som konsumeres i utviklingsland. Likevel sulter mange. Vår utviklingspolitikk skal bidra til at de produserer mer og sunnere mat selv, på en klimasmart og klimarobust måte – mat som finner veien til lokale markeder. Kortreist mat er mer bærekraftig og er en avgjørende del av løsningen. Vi har økt budsjettet for matsikkerhet, fisk og landbruk med 500 mill. kr, og dette er bare begynnelsen. Vi har akkurat inngått en avtale om 45 mill. kr som skal styrke småskala akvakultur i Tanzania, Kenya og Mosambik. Vi vil øke kjernestøtten til Det internasjonale fondet for landbruksutvikling, en FN-organisasjon som oppnår gode resultater i arbeidet for å styrke småbønder og verdikjedene i sårbare land. Vi skal forene klima- og utviklingspolitikken, forsterke satsingen på fornybar energi, doble støtten til klima og minst tredoble støtten til klimatilpasning. Liv leves lokalt. Når mer enn 70 pst. av verdens fattige bor på landsbygda, er det der vi må sette inn ressurser for å bidra til endring og resultater. Gjennom våre partnere, ikke minst i sivilsamfunnet, vil vi støtte dem som jobber for holdningsendringer og økt tilgang til tjenester i lokalsamfunn. Bare gjennom en slik framtidsrettet utviklingspolitikk kan ekstrem fattigdom utryddes og bærekraftsmålene nås.
Anne Beathe Tvinnereim (Senterpartiet), 2022-02-16:
Verdens matvareprogram er en helt sentral og essensiell partner i regjeringens støtte til matsikkerhet. Vi inngikk derfor i desember en avtale som sikrer WFP 1,6 mrd. kr i kjernestøtte de neste fire årene. I tillegg til kjernestøtte tildeles WFP betydelige bidrag knyttet til humanitær innsats i land rammet av humanitære kriser. Så vil jeg også understreke at WFP er viktig som humanitær aktør, men blir også stadig viktigere i de langsiktige løsningene for å sikre matsikkerhet i områdene hvor de jobber.
Anne Beathe Tvinnereim (Senterpartiet), 2022-02-16:
Jeg skal med glede oppklare forvirringen. Skolematprogrammene er gjennom ulike aktører på utdanningssektoren og matvareområdet et område hvor vi går inn med styrket innsats i tiden som kommer, nettopp med den samme begrunnelsen som jeg tidligere har vært innom: Uten mat i magen lærer barna lite. Så vil jeg også oppklare misforståelsen om at regjeringen nedprioriterer Verdens matvareprogram. Det foreslåtte nivået på 400 mill. kr i kjernestøtte for 2022 innebærer en økning på 100 mill. kr fra 2020-nivå.