trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Statsråden er naturlig nok noe forsiktig, og det kan jeg forstå, etter såpass kort tid i statsrådssetet. Jeg vil likevel følge opp representanten Gundersens spørsmål – og være svært konkret. Statsråden sier at hun vil åpne for at dette skal diskuteres, og at det skal være rom for diskusjon osv. knyttet til formuesbegrensningen. Vil statsråden helt konkret selv sørge for at det i Regjeringens evaluering som kommer til Stortinget, vil foreligge en konkret vurdering av det forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet som forslag nr. 3, og den problemstillingen som er berørt, knyttet til formuesbegrensing? Vil statsråden selv sørge for at hun tar dette opp, og konkluderer overfor Stortinget?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Det er ei stor glede for meg på vegner av SV å få gratulere statsråden med den nye jobben. Vi ser fram til eit tett samarbeid, og vi er glade for at ho har høve til å debutere som statsråd på Stortingets talarstol i dag allereie. Det er sagt mykje fornuftig i forhold til forslaget frå Framstegspartiet både frå saksordføraren og frå representanten Huitfeldt, så eg skal berre knytte nokre kommentarar til saka. Studentenes Landsforbund har gitt oss eit notat med si vurdering av dette forslaget. Dei seier m.a. at incentivet for å gjennomføre studia raskare enn det som er normert, er godt nok ved at ein med raskare progresjon får mindre lån. Det er altså feil det som førre talar sa, at ein ikkje har noko incitament eller incentiv til å gjennomføre eit studium på raskare tid enn det som systemet i dag legg opp til. Så seier StL at eit anna viktig poeng er at mange studium er det ikkje mogleg å gjennomføre raskare enn det som er normert tid, og dei synest det er mykje viktigare å bruke pengane på betre studiefinansiering enn på forslaget frå Framstegspartiet. Frå SV si side er vi einige i alle desse tre merknadene. Det som er StL sitt viktigaste poeng, som det også var for saksordføraren og for representanten Huitfeldt, er at vi må ha eit system som legg vekt på kvalitet og ikkje på kvantitet. Det er klart at det er det viktigaste hovudargumentet mot forslaget frå Framstegspartiet, som heldigvis ikkje får tilslutning frå Stortinget i dag. StL seier at dei trur at dette forslaget vil føre til at studentane vil bruke mindre tid på det enkelte faget og på den måten vil få ei dårlegare forståing for faget. Det kan jo vere eit paradoks at i ein og same debatt er dei orda som går oftast igjen, «incentiv» og «dannelse». Men sånn kan det no av og til bli i politikken. Eg synest òg det er interessant at Framstegspartiet brukar energien sin på dette framfor t.d. å bruke energien sin på noko av det som evalueringa av Kvalitetsreforma har stilt spørsmål ved, og det er at eit studium for nokre studentar, t.d. funksjonshemma, kan framstå som vanskelegare etter reforma enn før. For SV er det ei veldig mykje større utfordring enn det som Framstegspartiet er opptatt av, nemleg at ein etter deira meining ikkje har moglegheit til å få studia raskare unna. Men det seier kanskje noko om det politiske fokuset til partiet, og det er for så vidt greitt nok. Eg vil òg vise til svarbrevet frå statsråden til komiteen datert 21. august, der statsråd Djupedal vurderte forslaget frå Framstegspartiet, og der han gjer greie for at det også i dag innanfor dagens regelverk er monaleg fleksibilitet i reglane til Lånekassa i forhold til den tida som ein skal gjennomføre studia på. Ergo synest eg at forslaget frå Framstegspartiet er fullstendig unødvendig. Frå SV si side gler vi oss til at Regjeringa skal leggje fram den varsla meldinga om evalueringa av Kvalitetsreforma. Det gir oss eit høve til å diskutere dette og andre spørsmål i ein betre kontekst enn det som framstår som eit noko underleg politisk motiv frå Framstegspartiet.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Dette representantforslaget grip inn i ein diskusjon som eigentleg i grunnen handlar om lik rett til utdanning. Eg er glad for at statsråden, både i brev til komiteen og for så vidt i førre saka, gir uttrykk for at dette er tema som vi kjem tilbake til i ein større kontekst i samband med stortingsmeldinga om evalueringa av Kvalitetsreforma. Å ta ut enkeltelement av studiestøtta på den måten som ein gjer i representantforslaget, blir etter mi meining feil. Eit argument for det er bl.a. at ein må sjå på kostnadene ved det som Framstegspartiet i dag foreslår. Å skulle likebehandle heimebuande og bortebuande studentar inneber ein heilårseffekt på 300 mill. kr. Dersom ein skal fullstendig fjerne avkorting av studiestøtte mot inntekt og formue, seier statsråden i brevet til komiteen at det er 590 mill. kr som blir avkorta i dag, og ein må vente at det talet blir endå høgare dersom ein fjernar grensa, fordi fleire vil søkje. Så høyrer eg at Framstegspartiet seier at ein vil ha ein gradvis auke. Men likevel er det mykje pengar som blir flytta på den måten. Då er spørsmålet: Flyttar vi pengane rett veg? SV meiner at systemet slik det er innretta i dag, bl.a. ved at bortebuande studentar har betre ordningar enn heimebuande, er riktig. Vi meiner at det skal vere ei avkorting av stipend mot lønnsinntekt. Dette handlar om lik rett til utdanning, og då må vi ha eit system som er finmaska. Eg gler meg til at vi skal få lov til å sjå på det i samband med stortingsmeldinga. Det trur eg blir ein mykje betre kontekst for Stortinget å diskutere saka i enn eit forslag, der Framstegspartiet har trekt ut nokre element og eigentleg ikkje ser det i sin riktige samanheng, etter SV si meining. Sidan vi kom i regjering, har ein indeksregulert studiestøtta kvart år. Det burde vere ein sjølvsagd ting, men vi veit at det ikkje har vore sjølvsagt tidlegare. Det oppfattar studentane, og eg er glad for at studentane seier at dette er eit viktig krav frå studentane som blir innfridd. Sidan vi kom i regjering, har vi trappa opp igjen bygginga av studentbustader, etter at den førre regjeringa trappa dette ned. Det er to ting som krev prioritering. Det er mykje pengar. Samfunnet brukar veldig mykje pengar til gode ordningar som sørgjer for lik rett til utdanning, men det viser ei aktiv prioritering frå denne regjeringa si side. Det er tiltak som vi frå SV si side er glade for, og vi jobbar sjølvsagt vidare, slik at desse ordningane skal bli endå betre. Det skal byggjast endå fleire bustader bl.a., slik at ein har ein reell lik rett til utdanning. Det er det det til sjuande og sist handlar om, og forslaga frå Framstegspartiet er ikkje i tråd med det formålet, sett frå SV si side.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2007-10-25:
La også meg på vegne av Kristelig Folkeparti få ønske statsråd Aasland velkommen. Vi gleder oss til konstruktivt samarbeid i tiden framover. Målene for Kvalitetsreformen i høyere utdanning er ambisiøse. Kvaliteten på utdanning og forskning skal bli bedre, intensiteten på utdanningen skal økes, og internasjonaliseringen skal også økes. Sentralt i reformen står gradsstruktur, tettere oppfølging av studentene, nye eksamens- og evalueringsreformer, nye studiestøtteordninger og økt internasjonalisering. Kvalitetsreformen i høyere utdanning er ment å skulle være et svar på hvordan vi får bedre gjennomstrømming og flere fullførte studieløp. Den kommende evalueringen av Kvalitetsreformen blir interessant. Jeg ser fram til en bred drøfting, hvor vi ser om resultatene av de målene vi satte oss, har vært vellykket, og hvor gjennomstrømmingen også vil være et viktig tema. Jeg mener det er viktig at flest mulig studenter fullfører studiene på normert tid. Det må være vårt felles høyeste mål. Derfor er Kristelig Folkeparti også positive til tiltak som kan føre til at dette i sterkere grad gjøres mulig. Men jeg vil understreke «normert tid». Det skal vi premiere, og det har vi allerede systemer for å gjøre i dag. Som representanter før meg har sagt, vil noen studier være umulig å forsere. Om man er aldri så kjapp i mottak av kunnskap, vil det ikke være et alternativ. Det har heller ingen verdi etter Kristelig Folkepartis mening å legge opp til et mesterskap i hvem som klarer flest studiepoeng, eller hvem som er kjappest til å komme seg gjennom f.eks. legestudiet. Det ønsker vi ikke i Kristelig Folkeparti. Vi deler også bekymringen til representanten fra SV, om at det kanskje heller er noen som trenger incentiver til å komme raskere gjennom og fullføre på normert tid. Dette kommer vi også i evalueringen til å ha ekstra oppmerksomhet på fra Kristelig Folkepartis side. Kristelig Folkeparti ønsker nyutdannede som i sine studier har lært seg å trekke inn flere kilder, som kritisk forholder seg til den kunnskapen som finnes, og som er nysgjerrige på å tilegne seg ny og annerledes kunnskap enn det som menyen fra studiestedet serverer. Vi ønsker studium som gir tid til refleksjon og ikke minst modning hos den enkelte, og vi støtter derfor ikke Fremskrittspartiets forslag.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2007-10-25:
Statsråden nevnte konverteringsordningen og gikk ganske nøye gjennom den i sitt innlegg. Det er jo sånn i dag at vi på en måte belønner dem som står til eksamen. Representanten Elvik gav i sitt innlegg uttrykk for bekymring også for dem som ikke står, og om det er noen som nå faller igjennom. Den bekymringen deler også Kristelig Folkeparti. Mitt spørsmål er egentlig om statsråden og Regjeringen også vil ta denne gruppen inn i evalueringen av Kvalitetsreformen og se på hva det er som er årsaken til at man ikke står. Finnes det også psykososiale årsaker? Er man småbarnsforeldre? Hvordan fungerer alt dette? Hva er det som gjør at man straffes i den sammenhengen? Vil dette bli en del av den evalueringen som Regjeringen kommer med til Stortinget?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2007-10-25:
Først og fremst synes jeg det kan være på sin plass for en gangs skyld å si noen positive ord til Fremskrittspartiet for et representantforslag. Jeg synes det er spennende at noen våger å tenke nytt og annerledes, også på dette feltet. Men så må jeg jo skynde meg å si at jeg er ganske rykende uenig i konklusjonene som Fremskrittspartiet kommer med i denne saken. Det er likevel spennende å få en diskusjon om et tema som jeg mener kan være verdt å ta opp. La meg starte med det som vi er i nærheten av å være enige om, nemlig å se nærmere på grensen for hvor mye formue en student kan ha før stipendandelen blir redusert. Det kan, som flere har sagt her i dag, være mange ulike grunner til at en student har formue. Én årsak, som jeg også selv har hørt eksempler på, er at en har mistet én eller begge foreldrene, og dermed sitter med formue. Disse studentene er i utgangspunktet i en utfordrende og vanskelig situasjon i og med at de har mistet de aller nærmeste. Arven en da får, kan bestå av hus, familiehytte e.l., som i mange tilfeller ikke vil gi en direkte og tilgjengelig avkastning. En slik arv burde først og fremst gi dem en trygghet og ikke være en ulempe, noe en skal straffes for. Det kan være en ekstra belastning om en f.eks. ser seg nødt til å måtte selge huset for å få endene til å møtes. Jeg håpte derfor at regjeringspartiene ville være med og vurdere å fjerne formue som grunnlag for behovsprøving av utdanningsstøtte. Men jeg mener at dette bør tas i forbindelse med evalueringen av Kvalitetsreformen, og ikke stykkevis og delt. Hvis en er redd for kapitalister, vil jeg berolige med at dersom formuen gir avkastning, vil det regnes som inntekt og dermed fanges opp av de eksisterende beløpsgrensene for inntekt. Når det gjelder forslaget om å fjerne skillet mellom borteboende og hjemmeboende studenter, går Kristelig Folkeparti imot det. Jeg mener det er en styrke og et viktig prinsipp ved dagens ordning for utdanningsstøtte at den skal kompensere for de utgifter det innebærer å måtte flytte fra hjemstedet for å ta utdanning. Det er også et godt distriktspolitisk tiltak, fordi det gir unge som ikke har høyere utdanningsinstitusjoner på sitt hjemsted, en mulighet til likevel å kunne ta en høyere utdanning. Til slutt: Kristelig Folkeparti mener at det er viktig å satse på heltidsstudenten. Jeg mener vi får bedre resultater i andre enden om studentene har mulighet til å kunne sette seg ordentlig inn i det stoffet de skal lære. Det har en egenverdi for den enkelte student, men det har også en verdi for samfunnet å ha godt kvalifiserte og faglig dyktige arbeidstakere. Derfor mener vi at vi må ha en studiefinansiering som gjør det mulig å kunne studere. Det er også en av grunnene til at vi har gjennomført Kvalitetsreformen i høyere utdanning, og jeg ser fram til den diskusjonen – som også er nevnt tidligere i dag – som vi skal få i kjølvannet av evalueringen av Kvalitetsreformen. Den vil kunne gi svar på hvilke grep vi må ta for å gi studentene mulighet til å kunne studere på heltid.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2007-10-25:
Det er også for meg en glede å få lov til å ønske en ny statsråd velkommen. Det er gledelig å se Tora Aasland i salen. Vi ser fram til et godt og hyggelig samarbeid. I dette dokumentet som vi behandler nå, er det stort sett enighet. Det er Fremskrittspartiet mot røkla – for å bruke et kanskje litt uparlamentarisk uttrykk. De ønsker altså at man skal øke stipendandelen for studenter som tar flere studiepoeng enn normert. Det er klart at effektive studenter er viktige for studieplassene, for studentene og for samfunnet. Likevel kan man sette noen spørsmålstegn ved dette. Før Kvalitetsreformen avla som kjent norske studenter i gjennomsnitt drøyt halvparten av de vekttall som var normert hvert år. Det er nå indikasjoner som tyder på at dette har blitt noe bedre etter at Kvalitetsreformen og endra modell for studiefinansiering er gjennomført. Men det er mange studenter som avlegger færre studiepoeng enn forventa. At dette følges opp, er viktig for studentene sjøl, men ikke minst sett i en samfunnsøkonomisk sammenheng. Senterpartiet mener i likhet med andre her at det er viktig at studiefinansieringssystemet stimulerer til avleggelse av studiepoeng, men samtidig må dette være på en god måte. Det må være avstemt mot kvalitet. Kvantitet holder ikke her. Dette vil innebære at incitamentene ikke må være så sterke at omgåelser, tilpasning og sjølve studiepoengene kommer i fokus i stedet for det aller viktigste, nemlig innholdet i utdanninga, som er kunnskap. Kunnskap må fordøyes – hvis jeg kan bruke det uttrykket. Vi trenger tid på det. En samla komite har understreket at man ikke må miste av syne dannelsesperspektivet i utdanninga. Det er viktig. Tanken om at modning også er en viktig faktor ved studiet, må ikke glemmes. Det kan ikke bare være tidsperspektivet som skyves foran. Jeg vil også henvise til evaluering av Kvalitetsreformen. Meldinga vil bl.a. drøfte studiefinansieringsordninga i høgere utdanning. Men det er nødvendig å se på helheten i systemet. Vi ser fram til stortingsmeldinga om Kvalitetsreformen og er villig til å se på dette med nye øyne.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-10-25:
Fagfolk ved Universitetet i Oslo sier til meg at studenter gjerne tåler mer av krav enn det som ligger i pensum, men de sier også til meg at da må vi stille opp overfor studentene. Dette er bakgrunnen for at jeg nå stiller det spørsmålet jeg gjør. Jeg viser til det jeg sa i innlegget mitt, hvor jeg tok inn synspunktene fra OECD. Med det utdanningssystemet vi har i Norge, hvor vi velger å ikke ha skolepenger – noe mange andre land velger å ha, men vi har en tradisjon hvor vi ikke skal ha det – har OECD gitt oss rådet at for å sikre gjennomstrømming, effektivitet, bør man gjøre karriereveiledningen skinnende bra, for å si det på den måten. Har statsråden gjort seg noen tanker om hvordan en slik karriereveiledning på en egnet måte både kan løftes og styrkes i forhold til det vi nå diskuterer, nemlig høyere utdanning gjennom høyskoler og universitet?
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Et viktig siktemål med Kvalitetsreformen var å fremme studieprogresjon, få studentene til å studere på normert tid. Samtidig ønsket man å styrke kvalitets- og dannelsesaspektet. Endringer i studiefinansieringen, med bl.a. økning av basisstøtten fra Lånekassen og innføring av konverteringsordningen, var ett av virkemidlene i Kvalitetsreformen. Konverteringsordningen betyr at lån blir gjort om til stipend på grunnlag av gjennomført utdanning. Formålet var å legge til rette for heltidsstudier, og gjennom dette øke andelen studenter som gjennomfører studiene på normert tid. Jeg er enig med komiteen i at det både ut fra et samfunnsøkonomisk perspektiv og ut fra den enkelte students perspektiv er viktig at studiene blir gjennomført på normert tid. Men kvalitet må fortsatt være et overordnet mål for all høyere utdanning. Jeg merker meg at komiteen deler dette synet. Det har også i innlegg her vært understreket av flere. Virkemidlene, som f.eks. studiefinansieringen, må avstemmes, slik at de stimulerer til både gjennomføring og kvalitet. Og det kan være en vanskelig balanse. Men en ordning med belønning for studenter som avlegger flere studiepoeng enn normert, vil, slik jeg ser det, lett kunne føre til mer oppmerksomhet om kvantitet enn om kvalitet. I dagens ordning er det en betydelig grad av fleksibilitet for studentene. Er studenten forsinket, blir lån gjort om til stipend for de eksamener man faktisk består. Dersom forsinkelsen tas igjen senere, ved at man avlegger flere studiepoeng enn normert, blir det gitt full omgjøring fra lån til stipend for semesteret studenten tidligere ikke har fått omgjøring for. Tar man ekstra fag, registrerer Lånekassen de studiepoeng som tas, og dette kan kompensere for manglende resultater senere. Ved forsinkelser har studenten mulighet til å få konvertert lån til stipend inntil åtte år etter at lånet ble tatt opp. Som flere har vært inne på: Regjeringen vil legge opp til en mer helhetlig debatt, også om studiefinansieringsordningene, i forbindelse med at vi om relativt kort tid vil legge fram stortingsmeldingen om evaluering av Kvalitetsreformen.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Det er helt umulig å gi noe eksakt svar på det spørsmålet. Det som er viktig for Regjeringen når det gjelder de ordningene som er i Lånekassen i dag, og som vi mener er ganske fleksible, er kanskje først og fremst å hjelpe de studentene som ikke klarer det på normert tid. Hvis mye krefter skal gå med til å gi ekstra stimulans til dem som virkelig skal klare det raskt, mener vi, som jeg sa fra talerstolen, at det kan gå ut over kvaliteten. Men det er helt umulig å trekke en grense for forholdet mellom kvalitet og kvantitet – det er ikke målbart.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Jeg ser fram til å diskutere dette med både komiteens leder og komiteen for øvrig, og ikke minst universitetene og studentene selv, fordi jeg ser det som en veldig viktig utfordring at man nettopp klarer å stimulere til en ekstra faglig fordypning samtidig som man ikke mister av syne sin egen studieprogresjon. Det er heller ikke noe fasitsvar på dette, men spørsmålet er viktig, og jeg vil ta den spørsmålsstillingen og problemstillingen med meg i det videre arbeid med både evaluering og oppfølging av Kvalitetsreformen.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Det er også et viktig spørsmål. Som jeg sa i mitt innlegg, er dagens ordning først og fremst etablert for å hjelpe dem som i dag ikke klarer å holde seg innenfor den normerte studietiden. Men det vil bli rikelig anledning, i forhold til de evalueringsrapportene som vi har som grunnlag for stortingsmeldingen, til å komme inn på nettopp hensynet til dem som kanskje trenger litt ekstra hjelp, støtte og veiledning for å få det til på normert tid. Så jeg skal love representanten at dette vil det være mulig å komme tilbake til.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Mitt mål for oppfølging av kvalitetsreformen er at vi også skal skape rom til å kunne veilede studentene på en god måte. Jeg vet at en del av det vitenskapelige personalet føler seg noe skviset ved at det stilles sterke krav. Jeg mener det skal stilles krav – ikke minst for å få gjennomført studiene – men jeg er veldig opptatt av å få en god debatt og en god diskusjon om hvordan man på best mulig måte kan kombinere studentveiledning og eventuelt forskning.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Jeg vil igjen bare henvise til de vurderingene som jeg har gjort i forhold til svar på forslaget fra representantene. Stimuleringen til økt studieprogresjon vil denne regjering først og fremst utøve overfor dem som ikke i dag klarer den normerte studietid. Og vi mener at den ordningen som er etablert, med den fleksibilitet som ligger i den, er tilstrekkelig god til å gi den stimulans som trengs. Så mitt svar er at jeg er foreløpig tilfreds med dagens ordning, men jeg ser selvfølgelig fram til å kunne diskutere eventuelle dokumenterte svakheter som måtte vise seg. Foreløpig er det ikke noe som tyder på det.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Jeg har to poeng i mitt svar til representanten. Det første er at vi, som jeg sa, vil følge nøye med i svindelsaker. Det skal ikke svindles. Det er ikke med på å bygge opp tillit verken til Lånekassen eller til våre systemer, så det vil departementet og jeg følge nøye med i. Når det gjelder språklige problemer, problemer med å forstå saksdokumenter eller regelverk fra Lånekassen på grunn av vanskelig språk, synes jeg det er en viktig sak å ta opp for å få språket forståelig og få formidlet de reglene vi har, på en forståelig måte. Så jeg merker meg det poenget.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Jeg skal i hvert fall sørge for at det blir fullt mulig å diskutere dette i et bredere perspektiv i forbindelse med stortingsmeldingen om evaluering av Kvalitetsreformen. Jeg har hørt nøye på det som er sagt her i dag, også når det gjelder utviklingen på formuessiden. Men enhver evaluering er avhengig av det grunnlaget man har, og her har man sannsynligvis et begrenset grunnlag så langt. Men som sagt, det vil bli fullt mulig å diskutere det på politisk basis og på bakgrunn av de faktaopplysninger man da har på det tidspunktet.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-25:
Jeg vil sørge for at det blir en vurdering gjort av departementet, slik at saken kan drøftes av Stortinget også ut ifra dette forslaget.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Intensjonen med Kvalitetsreformen var å få flere studenter til å ta flere studiepoeng pr. studieår, og foranledningen var et ønske om større studieprogresjon og dermed en raskere gjennomstrømming innenfor høyere utdanning. På denne bakgrunn ble det innført økonomiske incentiver for å kunne nå et slikt mål. I sin kommentar til komiteen i forbindelse med forslaget fra Fremskrittspartiet om ytterligere å belønne studenter som har større studieprogresjon enn normert, uttaler statsråden at det vil kunne bidra til økt fokusering på kvantitet framfor kvalitet – et syn som regjeringspartiene også forfekter. Så mitt spørsmål blir da: Hvor mener statsråden grensen går? Hvor mange studiepoeng kan en student egentlig ta pr. år før det etter statsrådens mening går ut over kvaliteten på studiene?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Studiefinansiering er et nøkkelord for å kunne sørge for at alle skal ha mulighet til å ta høyere utdanning. Selv om vi ikke er i nærheten av det, bør også gratisprinsippet ligge til grunn for våre tertiærutdanninger. Det er derfor etter min oppfatning et alvorlig problem når det avdekkes at nasjonen taper rundt 40 mill. kr årlig på urettmessig tildelt borteboerstipend. En kan stille seg spørsmålet om dagens studenter har mistet all moral, eller om de er så dumme at de ikke forstår Lånekassens forskrifter. Eller kanskje Lånekassens saksbehandlere gjør alt de kan for å lage vanskeligheter for studentene? Nei, jeg tror at studentene verken er dumme eller uten moral, og jeg tror og stoler på at Lånekassens saksbehandlere gjør sitt arbeid på en samvittighetsfull måte. Jeg tror problemet er sammensatt. Riktignok oppfattes Lånekassens regelverk av mange som lite oversiktlig og ikke helt enkelt å forstå. Derfor kunne nok Lånekassen med fordel ha styrket sitt informasjonsarbeid. Når det gjelder såkalt borteboerstipend, er det etter min oppfatning ikke så vanskelig å forstå. De fleste vil da skjønne at man må bo borte fra sine foreldre eller foresatte, eller at man i det minste må ha en egen husholdning for å ha krav på borteboerstipend. Riktignok finnes det også her noen byråkratiske formuleringer om hus med mer enn fire boenheter, osv., men i utgangspunktet skulle ikke denne ordningen være til å misforstå. Når vi likevel ser et slikt omfattende misbruk, er det etter min oppfatning et uttrykk for at studiefinansieringen generelt er for dårlig. Studiestøtten her i landet ligger under EUs fattigdomsgrense, og under minstepensjon. Stortingets krav gjennom Kvalitetsreformen har også ført til et økt press på å fullføre studiene på normert tid, noe som begrenser den enkelte students mulighet til inntektsbringende arbeid ved siden av studiet, hvis han eller hun vil følge normal studieprogresjon. Det er tydelig at det å skaffe seg borteboerstipend derfor framstår som en attraktiv måte å skaffe seg mer penger på. Når en også vet at risikoen for å bli oppdaget er relativt liten, nærmest inviterer det en fattig student til å jukse litt med opplysningene i søknadsskjemaet. Fremskrittspartiet går inn for at både hjemmeboende og borteboende får samme støtte til utdanning. En slik ordning vil etter vår oppfatning bidra til like muligheter til utdanning og like rettigheter. Etter vår oppfatning vil det bidra til et mer oversiktlig og et enklere regelverk, og det vil redusere behovet for byråkrati og kontrolltiltak for å begrense juks. Samtidig vil det ikke minst føre til at studentene ikke fristes til å bli lovbrytere for å kunne fullføre sine studier på en slik måte som Stortinget og dermed samfunnet har lagt opp til gjennom Kvalitetsreformen. Vi ser i Bergens Tidende den 17. april: «Studentsvindel er eit stort problem for oss, stadfestar Wenche Merli, informasjonssjef i Lånekassen.» Og videre «Vi har ikkje tal på kor stort misbruket av Lånekassen sine midlar er.» Dette bekrefter at vi må gjøre noe. Derfor vil jeg tilrå Stortinget å stemme for Fremskrittspartiets forslag.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Jeg har fulgt debatten, og jeg føler at en av og til tror at norske studenter er litt annerledes enn andre europeiske studenter. Det må kunne gå an å ha flere tanker i hodet på en gang – både kvalitet, dannelse og økt progresjon. Og det må være mulig å ha høye mål å strekke seg etter. Komiteen var på Kastellet skole i forgårs. De fleste vil huske at rektor påpekte nettopp dette at en av de viktigste grunnene til at de hadde lyktes på skolen, var at de satte målene høyere enn de egentlig kunne forvente seg. Og i andre land – hva gjør de så der? I Tyskland, f.eks., er det sånn at studenter som klarer å fullføre på kortere enn normert tid, får konvertert lån til stipend. Hvis de i tillegg klarer å utføre eksamenen sin med utmerkelse, konverterer de også penger fra lån til stipend. De har ekstra ordninger, som f.eks. at hvis studentene tar fag som en kanskje ønsker at flere studenter skulle ta, gjelder det samme – de kan altså oppnå høyere stipendandel. Dermed kan en styre utdanningen i den retningen og i de faggruppene som en ønsker seg, både for framtidige forskere og andre som tar de fagene. Det er også sånn at når man er ferdig med studiene sine, overtas lånet når man har fått jobb. Dermed vil staten igjen konvertere penger fra lån til stipend. Jeg tror det er veldig viktig at vi ser på hva en gjør i andre land. Norge kan ikke sitte på sin egen lille øy og tro at alt dreier seg om dette. Norske studenter skal tilpasse seg et internasjonalt marked når de skal ut og konkurrere. Det å sette krav og det å sette høye mål er noen av de viktigste tingene vi kan gjøre. Til sist: Jeg vil ikke tro at f.eks. tyske studenter har mindre dannelse enn norske selv om de har en høyere studieprogresjon.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Først vil jeg gratulere statsråden med stillingen. Vi har store forventninger, så dette blir spennende. Men så til saken. Det har gjennom media framkommet at det offentlige taper rundt 40 mill. kr årlig på urettmessig tildelt borteboerstipend. Noe av dette skyldes bevisst svindel, og i 2006 ble 15 personer anmeldt for dette forholdet. Lånekassen har kun mulighet til å ta stikkprøver for å avdekke svindelen. Studenter opplyser at de opplever Lånekassens regelverk som kronglete formulert og lite oversiktlig, og selv de som jobber i Lånekassen, har problemer med å forstå forskriftene. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: Hva vil statsråden gjøre med dette? Vil hun styrke antallet saksbehandlere i Lånekassen og dermed bedre muligheten til å kontrollere, vil hun forenkle Lånekassens regelverk og gjøre det mer forståelig, eller vil hun opprettholde dagens system, som innbyr til svindel og også til forskjellsbehandling?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-10-25:
Når saksordføreren og mindretallet valgte de formuleringene vi gjorde om formue, var det for å invitere til en gjennomgang av problemstillingen på et helt annet nivå enn bare å heve grensene, for det gjør vi hvert år i statsbudsjettet. Nå har jeg notert meg at representanter fra flertallet og også statsråden har sagt at man er oppmerksom på at det er mange årsaker til at man har formue. Så jeg vil egentlig bare spørre om en slik evaluering og vurdering kommer tilbake når Kvalitetsreformen skal evalueres, i den rapporten Stortinget da får.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-10-25:
Det er mulig poenget er forstått allerede, men til representanten Anundsen, som lurte på hvorfor vi ikke kunne gå for det å heve grensen, når vi faktisk foreslår at man vurderer å fjerne den: Hvert år behandler man et statsbudsjett, og da kan man gå inn og heve grensene. Vi ønsket å løfte det opp på et høyere nivå, hvor man faktisk får grunnlag for å vurdere i hvilken grad man skal opprettholde den behovsprøvingen som gjelder for formue, for den situasjonen er ganske sammensatt. Dette dreier seg også om hvordan man skal bruke tilgjengelige skattemidler på en fornuftig og forståelig måte ute. Vi registrerer også at provenyeffekten av å endre noe ved formuesskatten er atskillig mindre, i henhold til statsrådens svarbrev til komiteen, enn den er av å begynne å gjøre noe på inntektssiden. Så det er rett og slett grunnen, og vi har fått gode svar her i Stortinget som gjør at vi nå kan imøtese en framtidig diskusjon om det temaet.
Borghild Tenden (Venstre), 2007-10-25:
Venstre har merket seg uttalelsen fra den nye olje- og energiministeren. Hun sier at Regjeringens klimasatsing har vært for svak. Venstre er enig i dette, og jeg er spesielt skuffet over samferdselsministerens satsing på kollektivtrafikk. Det har aldri vært mer penger tilgjengelig, likevel prioriteres ikke jernbane. Til tross for dette er SVs Hallgeir H. Langeland, som nå har forlatt salen, strålende fornøyd. Det er underlig. Er samferdselsministeren enig i at Regjeringens satsing på jernbane ikke er tilstrekkelig for å imøtekomme de klimautfordringene vi står overfor? Og vil hun samarbeide med Stortinget for å få på plass en økt satsing?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Først må jeg peke på at saksordfører Tenden hevder at Fremskrittspartiet ikke er enig i at jernbane er en rasjonell og miljøvennlig transportform. Jeg hadde håpet at saksordfører Tenden hadde lest merknadene som Fremskrittspartiet er med på, hvor det står: «Disse medlemmer mener det er viktig å få til en rask opptrapping av kapasiteten for gods, da dette er en miljøvennlig og rasjonell måte å transportere gods på, samtidig som behovet for vegtransport blir redusert.» Det betyr vel at man er ganske enig med komiteens flertall. Fremskrittspartiet er også glad for den svært positive utviklingen som vi har registrert at CargoNet har hatt når det gjelder transport av gods på jernbane. Det har vært et klart uttalt ønske å flytte en større del av transporten over fra vei til sjø og bane. Selv om dette er bra, må man faktisk også ha med seg at veksten er dobbelt så stor når det gjelder veitransport av gods. Det kan selvfølgelig skyldes at på flere av strekningene er kapasiteten for å transportere gods på jernbane sprengt. Det innebærer at ønsket om å flytte mer av godstransporten over på jernbane er en umulighet, dersom man ikke sørger for å legge til rette for å utvide kapasiteten både på linjene og på terminalen. Det må gjøres for å kunne håndtere mer gods på jernbane. Fremskrittspartiet registrerer at det til stadighet kommer påstander om at én transportform er bedre enn andre. Fremskrittspartiet mener derfor at det vil være positivt med et nøytralt organ som kan utarbeide statistikk for å sikre at vi får en riktig informasjon om hva som er den beste transportformen, som vil gi et riktig grunnlag for prioriteringer og beslutninger innenfor samferdselssektoren. Denne informasjonen må omfatte utslipp, energibruk, kapasitet og kostnader for alle transportformer, basert på objektive kriterier. Fremskrittspartiet mener også at det er viktig at jernbanen gis mulighet til å løse kapasitetsproblemene på jernbanenettet. Jeg vil derfor vise til vårt forslag i forbindelse med revidert statsbudsjett for 2007 om å sette av 120 mill. kr for å øke kapasiteten på strekninger hvor det er kapasitetsproblemer med framføring av gods. Vi vil også peke på at i forbindelse med vårt alternative statsbudsjett for 2008 vil vi følge dette opp. Vi registrerer at forslagsstillerne er fornøyd med svarbrevet fra statsråden. De ønsker derfor tydeligvis ikke å fremme et eget forslag om å sikre at det blir utarbeidet en handlingsplan for å løse kapasitetsproblemene på jernbane, men velger å slutte seg til et vedtak om at forslaget kun skal vedlegges protokollen.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Jeg registrerer at Jernbaneverket fra tid til annen opplyser at de alltid kjøper fornybar energi. Det er interessant. Det kunne vært greit å få statsråden til å forklare hvordan man kan garantere at togene i Norge alltid kjører på ren energi, som Jernbaneverket hevder at man gjør, når det faktisk er knapphet på denne typen ressurser og det må importeres annen type energi som ikke er like ren som det vannkraft er. Det er da bare noen andre som må bruke den urene energien når det er knapphet på ren energi. Jeg er ikke sikker på om jeg er så veldig imponert likevel, så lenge totalforbruket ikke går ned, for man bare skyver utfordringen over på noen andre som ikke har muligheten til f.eks. å la staten betale deler av regningen, men som Jernbaneverket har mulighet til – i og med at det er en del av et statlig system og et statlig selskap. Kan statsråden svare på det?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2007-10-25:
Jeg valgte i mitt innlegg å fokusere på de store miljøutfordringene som vi står overfor. Nå er det startet forhandlinger om et miljøforlik i Stortinget. Vi vet at transportsektoren er av de største miljøsynderne innenlands, og vi er nå kommet i den situasjonen at vi har nådd taket når det gjelder gods på bane, så dette er et område hvor vi kan sette i verk konkrete tiltak relativt fort for å forsøke å snu utviklingen. Ser ikke da samferdselsministeren behovet for at Stortinget får en orientering om hvilke kryssingsspor det er mulig å komme i gang med, så fort som mulig – en slags plan for framdrift i forhold til kryssingsspor, ikke minst når vi nå har fått bekreftet at det i prinsippet ikke er noen nye på gang annet enn planlegging?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-10-25:
Eg har merka meg at Framstegspartiet har teke opp dette i ein mindretalsmerknad, og dei ber om at me skal informere Stortinget om korleis Jernbaneverket gjennom kjøp av EU sine såkalla grøne sertifikat kan garantere at energien er 100 pst. fornybar. Eg forstår at Framstegspartiet stiller spørsmålet, men det er vel litt på sida av saka me diskuterer i dag, Dokument nr. 8-forslaget. Likevel er det eit spørsmål som sjølvsagt er relevant sett i forhold til den totale energibruken i samfunnet. Jernbaneverket kjøper gjennom det systemet som er opparbeidd med EU sine grøne sertifikat, rein energi. Eg kan gjerne kome tilbake ved høve og diskutere dette, men det vert vanskeleg å gi deg eit godt svar på 1 minutt på det spørsmålet. Eg føreslår at me kan ta det opp ved eit seinare høve.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-10-25:
I budsjettet for neste år er det lagt opp til både ferdigstilling og prosjektering av kryssingsspor. Det er viktige tiltak, og eg er òg oppteken av at me skal gjere ferdig nokre prosjekt som er påbegynte. Dilemmaet med det som vart gjort i førre periode, var at ein spreidde midlane på veldig mange prosjekt – gode prosjekt isolert sett, men det gjorde at veldig lite vart ferdigstilt. Eg er oppteken av at me har fått ferdigstilt Ganddal terminal, at me skal få fart på dei andre terminalutbyggingane, og at me ikkje minst skal få ferdigstilt dobbeltsporet kring Oslo, som er det største hinderet for at me kan auke kapasiteten både på gods- og persontransport i dette landet. Difor har me ynskt å prioritere store midlar inn til nettopp det, for ikkje å få forseinkingar på dei store prosjekta.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-10-25:
Når det gjeld kapasiteten på jernbanen, er det ikkje berre kryssingsspor som er svaret. Det er ei samansett problemstilling som gjeld både kapasiteten inn til dei store terminalane her i Oslo-området – me må få dobbeltsporbygginga klar – det går på straumforsyning, som det må arbeidast med og det går på terminalar og kryssingsspor. Me arbeider langs alle desse aksane, både med å halde fullt trykk på utbygging av dobbeltspora, gjennom å ferdigstille terminalar – som Ganddal, som snart skal opnast – og gjennom å planleggje og byggje ut dobbeltspor. Så me kan ikkje sjå det eine isolert frå det andre. Difor er det viktig at me no får ferdigstilt den strategien som me har for gods, og som sjølvsagt skal verte offentleg før jul, og at me kan diskutere han på grunnlag av ei heilskapleg prioritering òg på dette området. Men eg er samd i at me har ein jobb å gjere, og me arbeider intenst med å løyse dei utfordringane.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-10-25:
For det fyrste er eg ikkje samd i at denne Regjeringa har ei defensiv satsing på jernbane. Me har auka budsjettet opp til ramma i NTP. Då me den fyrste hausten snakka om dette, var det veldig få blant opposisjonspolitikarane som trudde at det var mogleg å få lyfta ramma både til veg og til jernbane, slik me har gjort i inneverande periode. Det betyr ikkje at me er i mål. Me jobbar no med ein ny nasjonal transportplan, der eg håpar at me kan ha eit godt samarbeid med Stortinget, og Regjeringa vil då kome med forslag som er offensive, og som lyftar jernbanesatsinga ytterlegare inn i framtida. Vårt problem er at det var gjort ei for dårleg satsing før me kom inn i regjeringskontora, ikkje minst på vedlikehald av banenettet. Det er store utfordringar når det gjeld straumtilførsle og banelekamen. Me må ta dette suksessivt for å betre både gods- og persontransporten. Det me diskuterer i dag, gjeld spesielt godstransporten i framtida.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-10-25:
I innlegget mitt gav eg vel eit svar på det som representanten no etterlyser, for eg merka meg at opposisjonspartia i innstillinga er opptekne av statistikk, m.a. energibruk og utslepp ved transport. Eg er samd i at det er viktig med gode statistikkar. SSB lagar mange gode statistikkar, nokre av dei på oppdrag frå vårt departement. Og som eg sa i innlegget mitt, vil eg kome opposisjonen i møte på dette området og sjå på kva me kan gjere med dette når det gjeld bestillingar frå SSB som òg tek opp i seg det som opposisjonen ber om på dette området. Me er alle opptekne av å ha korrekte statistikkar, og eg vil på ingen måte unngå å kome i møte eit krav som vil gjere at me får ein diskusjon som byggjer på dei rette kriteria.
Trond Helleland (Høyre), 2007-10-25:
Jeg er glad for den støtten forslaget fra Høyre har fått. Jeg er også veldig positiv til innlegget fra Torstein Rudihagen, som – slik jeg oppfatter det – etterlyste en handlingsplan og å gå korridorvis gjennom behovene. Det var jo den forrige regjeringen som fikk på plass CargoNet, og vi kan godt ta selvkritikk på at vi ikke var forutseende nok til å se at det ble en slik voldsom vekst i godstrafikken som det har blitt. Men det må vi være positive til nå og si at vi må gjøre noe med. Statsråden sa i sitt brev til Stortinget at hun ville komme med de kortsiktige tiltakene i statsbudsjettet, og det har hun gjort. Etter det jeg kan oppsummere, er det der ingen forslag til nye kryssingsspor neste år. Det er ett kryssingsspor som er under arbeid, og det er ett på Gjøvikbanen som skal prosjekteres, samt at det skal planlegges ett på Nordlandsbanen. Stemmer det at det ikke er forslag til noen nye kryssingsspor i neste års budsjett?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Først vil jeg få lov til å si at jeg er litt overrasket over statsrådens svar til representanten Hoksrud – hvorvidt strategien når det gjelder den fornybare energi på bane, ikke var relevant i saken. Det var litt overraskende, for det er vel det som er relevant i hele saken, at vi snakker om klimautslipp ved å få mer gods over på bane. Mitt spørsmål til statsråden gjelder det som de rød-grønne ikke er med på i innstillingen på side 2, for der står altså Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti bak en merknad som går på at vi etterlyser mer korrekt statistikk med hensyn til hva som er riktig transportform med tanke på både klima, samfunnsmessig nytte, osv. Her ønsker altså ikke de rød-grønne å være med, og jeg spør da: Er det rett og slett fordi man ikke ønsker å gå bort fra det som er politisk korrekt, at man bare skal snakke om bane og ikke ta sammenhengen med båt, lufttrafikk og vei? Er det da mulig å oppnå treffsikre tiltak uten at man får en slik objektiv statistikk?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg ser fram til at de endringene som vurderes, skal komme hit, slik at man kan få en viss form for endring. Men det var et par punkter som statsråden ikke var inne på, og som jeg finner grunn til å stille spørsmål om. Det ene er knyttet til bruken av generell kontra individuell refusjon. Statsråden viste bl.a. til at man har nytte av individuell refusjon. Ja, selvfølgelig har vi det i en del tilfeller. Det er ingen uenig i. Men Stortinget og Regjeringen har faktisk påpekt at det både er ønskelig og nødvendig når det gjelder de store pasientgruppene, at man får til en vridning over fra individuell til generell refusjon. Jeg har følgende spørsmål til statsråden: Hvor mange legemidler har man faktisk overført fra individuell til generell refusjon etter at man kom med det signalet, kontra hvor mye som har skjedd den andre veien? Min påstand er at det er kun ett stort og betydelig legemiddel som har blitt ført den veien, men det kan jo statsråden kommentere i sitt neste innlegg. Videre er vi helt klart enige om at hele befolkningen skal sikres tilgang til legemidler. Jeg sa også i mitt innlegg at jeg er helt sikker på at samtlige som sitter i denne salen, og de som er engasjert i helse- og sosialpolitikk, har for øye at vi skal gjøre det beste for dem som er syke. Men problemet når det gjelder § 10a, individuell refusjon, er at mange må innom spesialist før søknaden skal kunne sendes til NAV. Det er jo der man har den store forsinkelsen. De fem ukene er én bit av det, men den største problemstillingen er det å kunne få tilgang til spesialist også ute i distriktet, slik at søknaden faktisk kan sendes videre til NAV-systemet. Det er vi nødt til å fokusere mer på, slik at man sikrer at uansett bostedsadresse skal man ha de samme mulighetene. Det er en av problemstillingene. Så viste man til at kostnadene skal stå i rimelig forhold til det man har som utbytte. Selvfølgelig skal de gjøre det. Men jeg henviser da til ECON-rapporten som jeg viste til i mitt innlegg, der ECON konkluderer bl.a. med følgende: «Forbruket av nye KOLS-legemidler synker etter forskriftsendringen. Nedgangen er større i Oslos østlige bydeler enn i vestlige bydeler. Det er også en økning i forbruket av de nye legemidlene på hvit resept. Dette kan bety at forskriftsendringen har bidratt til økte sosiale ulikheter i behandlingen av KOLS.» Og neste punkt: «Tall fra pasientregisteret tyder også på at forskriftsendringen har bidratt til flere akuttinnleggelser med diagnose KOLS.» Spørsmålet mitt til statsråden er: Vil statsråden gå nærmere inn i disse tallene for å være helt sikker på at det som vi faktisk gjør, ikke er til det verre for pasientene, men til det beste for pasientene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-10-25:
Siste representant sa at hun var glad for at legemiddelindustrien skal undersøke den sosiale skjevheten knyttet til medisiner, og at departementet og myndighetene deretter ser på det. Jeg tror det kan være en grei måte å gjøre det på. Jeg håper i hvert fall at det blir gjort. Statsråden har jo allerede varslet at hun vil se på det, og det setter jeg stor pris på. Jeg synes det har vært en svært nyttig debatt, og jeg håper at debatten også kan ta oss et steg videre til å få en enda bedre legemiddelpolitikk. Jeg har et par kommentarer. Jan Bøhler etterlyste Fremskrittspartiets syn på at vi først nå har hatt engasjement knyttet til det med overføring fra individuell til generell refusjon. Jeg kan da vise til legemiddelmeldingen og sitere følgende: «Disse medlemmer forutsetter at overføringen av legemidler fra individuell refusjon over til generell refusjon starter så raskt som overhodet mulig.» Og videre: «Disse medlemmer vil tilkjennegi at dette må kunne foretas uten at Stortinget må ta avgjørelser i hver enkelt sak. Det eneste dette i så fall vil kunne medføre, er at Stortinget i mye større grad enn i dag vil måtte fungere som saksbehandler.» Så er det punktet helt klart. Representanten Skjælaaen var inne på bagatellgrenser. Vi fikk nærmest inntrykk av at Skjælaaens holdning til legemiddelpolitikken var at nå er alt så vel, alt fungerer så fint etter at vi kom i regjering. Da vil jeg bare minne om hva Senterpartiet selv var med på under behandlingen av legemiddelmeldingen. I innstillingen står det at man «ber Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2006 legge fram et forslag til en vesentlig heving av «bagatellgrensen»». Jeg regner med at Senterpartiet fortsatt står på dette, slik at vi kan få gjort noe med det. Norge har ikke uforutsett store utgifter til legemidler. Helse- og omsorgskomiteen har nå gjennomført en god del høringer knyttet til statsbudsjettet for neste år. I den forbindelse uttalte Kreftforeningen i sin høringsuttalelse at Norge sammenlignet med Sverige og Danmark bruker 37 pst. mindre til kreftlegemidler enn disse landene. Dette er land som vi har relativt lik befolkningsstruktur med. Det er land som vi sammenligner oss med i alle andre sammenhenger. Kommentaren er da at vi i kanskje større grad enn i dag må ha mer samarbeid landene imellom. En ting er det samarbeidet vi har i forbindelse med EØS-avtalen, som er veldig bra. Kanskje skal man gå ett skritt lenger og sørge for at vi kanskje får et enda bedre samarbeid, slik at man faktisk kan bli mer samkjørte, ha raskere saksbehandling og dermed også en mer fornuftig bruk av skattebetalernes penger.