Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2003-02-20:
Først en liten visitt til SV, som i denne debatten har opptrådt høyst forvirrende. På den ene side er SV full av lovord over våpeninspektørene og det arbeidet som Blix har gjort så langt, og ikke minst det handlingsrommet våpeninspektørene nå har. Kristin Halvorsen kom i sitt innlegg med en viktig innrømmelse. Hun sa at trussel om bruk av krig har ført fram. Denne trusselen førte til at våpeninspektørene slapp inn igjen. På den annen side tar Kristin Halvorsen avstand fra denne trusselen. Hun sa i sitt innlegg at man ikke kan true med en krig man mener er det verst tenkelige alternativ. SV er altså motstander av Sikkerhetsrådets resolusjon 1441, men veldig for det som ble resultatet av det militære presset. Det var noe av det samme vi så i Afghanistan-konflikten, man var veldig imot bombingen, men veldig for resultatet, nemlig at Taliban-regimet forsvant. Det er veldig mange som nå spør, uten å få noe svar fra SV: Hva er egentlig SVs alternativ? Det holder ikke å si at vi ønsker en fredelig løsning, det ønsker alle. SV må forklare hvordan de kan si krystallklart at de er imot den militære trusselen, men veldig for at våpeninspektørene nå skal gjøre jobben sin. Jeg føler ikke noe behov for å forsvare Fremskrittspartiet, men siden SV nå tok opp det faktum at man ville støtte Irak for 20 år siden, kan det være greit å minne om at Vesten, NATO og USA støttet Irak og Saddam Hussein under krigen mellom Iran og Irak, og det må være lov til å spørre: Var det slik at SV den gangen hadde et klarsyn som ingen andre hadde? Norge gav massiv støtte til det irakiske regimet den gangen. Jeg kan ikke huske at SV var for Iran eller ayatollah Khomeini. Det er bekymringsfullt at vi har en så sterk fokusering på noen få konflikter. Vi har for tiden ifølge Worldwatch Institute 49 regionale konflikter, hvorav 33 er kriger. De krigene som pågår i Afrika, er i stor grad en kamp om naturressurser. Det dreier seg om olje, gull og diamanter. I Sierra Leone, Angola, Kongo og Sudan er mellom 7 mill. og 8 mill. mennesker drept på grunn av krig. Bare i Kongo er omkring 2 mill. mennesker drept de siste fem år, uten at det avføder stort annet enn en liten enspalter her og der. Det er veldig viktig at vi ikke glemmer disse konfliktene. Det gjelder Elfenbenskysten, det gjelder krigen om Vest-Sahara og mange andre glemte konflikter. Men konflikter handler noen ganger om mer enn det materielle. Krig, og også kamp mot terror, kan også være en kamp om holdninger, sinn og tro. Det gjelder både i Midtøsten, i Nigeria og i Indonesia. Vi må nå arbeide for å etablere og bedre dialogen mellom religionene. Dette må skje både nasjonalt og globalt. Fundamentalistiske holdninger, som at dialog er svik, må bli motarbeidet. Kristelig Folkeparti mener at tillit og respekt må være utgangspunktet mot uvitenhet og frykt. En tilrettelegging av offentlige samtaler mellom ledende representanter for aktuelle livssyn er nå en sentral utfordring for politikere, medier og livssynssamfunn. Men det er viktig at vi også ser lyspunktene. Det velrenommerte tidsskriftet «The Economist» skriver at Afrika er i ferd med å bli mer demokratisk, i motsetning til hva de fleste utenforstående tror. Kenya har gått gjennom dramatiske endringer, og utviklingen her gir håp. Etter 24 år ved makten måtte president Moi erkjenne at regjeringspartiet hadde tapt til fordel for opposisjonskandidat Kibaki. Valget ble avviklet demokratisk og fredelig. Det er positivt at vår utviklingsminister nettopp har besøkt Kenya, og at Norge ønsker å hjelpe i kampen mot korrupsjon. Jeg vil nevne at Kristelig Folkepartis stortingsgruppe har tatt initiativ og bedt Presidentskapet vurdere å invitere nyvalgte kenyanske parlamentarikere til Norge, slik at de kan lære og dra nytte av våre demokratiske tradisjoner. Norge er med sin utenrikspolitikk med på å fremme utvikling i de fattigste land. Men om vi skal klare å nå FNs tusenårsmål, innebærer det også at vår nasjonale politikk må endres. WTO-forhandlingene er vanskelige, og de utfordrer viktige nasjonale interesser. WTOs tilbud er dramatisk for det norske landbruket. Samtidig er det elementer som er viktige for de fattigste landene. Dette er en situasjon som utfordrer vårt ønske om å bidra til utvikling i de aller fattigste landene i verden, samtidig som vi ønsker å bevare vårt norske landbruk og levende bygder. Jeg tror det blir en tøff oppgave, men det burde være mulig at begge hensyn kan ivaretas. Vi lever i en globalisert verden, der vi alle er avhengige av hverandre. Det innebærer at vi må løse våre utfordringer og sikre felles verdier sammen.