Olemic Thommessen (Høyre), 2011-12-01:
Hvis ikke kan jeg ta det opp. Igjen behandler vi et forslag som jeg tror knytter seg til utålmodighet. Det henger sammen med at den teknologien vi snakker om – dette med å formidle forestilling til kino i første omgang, men det kan også dreie seg om formidling til tv – er i gang. Vi kan gå på Gimle kino og se Metropolitans forestillinger. Vi ser eksempler på NRK2s Hovedscenen på søndager, hvor det har vært fine eksempler på overføringer av viktige kulturarrangementer fra andre steder i landet, f.eks. åpningen av Terningen Arena på Elverum, som var et viktig arrangement på Elverum, et påkostet arrangement med mye offentlige midler, men som ble gjort tilgjengelig for et alminnelig publikum. Det som er noe av det flotte, er at det bygges opp en kunnskap som gjør at denne typen formidling blir severdig. Det har vært et problem tidligere. Tv-produksjoner, eller digitale produksjoner som vi kanskje skal kalle det her, har tidligere medført en helt annen treghet, og virkeligheten har vært vanskelig å kombinere med det som vi forbinder med direkte overføring. Derfor hadde det vært kjempeviktig å få til et «slagskip», som kunne brøytet litt vei i Norge. Da er det Nationaltheatret, som representanten Thomsen nevnte, eller Operaen som ligger slik til at det ville vært naturlig å tenke i den retningen. Hvis vi hadde hatt en pilot som kunne ha gjort disse forsøkene og bygd opp en mer systematisk tilnærming til det, ville vi kunne hatt en kompetanse som selvfølgelig burde vært tilgjengelig for et mye bredere nedslagsfelt av arrangementer og forestillinger. Ikke enhver forestilling og ikke ethvert arrangement er egnet til det, men svært mange er det. Det reiser også interessante debatter når det gjelder utviklingen av kinoen, fordi kinoen plutselig blir arena for en ny type sendinger eller en ny type visninger. I dag er det slik at Metropolitan sender sine visninger til kun et veldig begrenset antall kinoer, og at det betales ekstra for det rettighetsmessig. For ikke mange ukene siden var det en stor overføring fra Royal Albert Hall av 25-årsjubileumsmarkeringen for «The Phantom of the Opera». Det ble også overført – tror jeg – til seks kinoer i Norge, hvor det var en spesiell økonomi knyttet til dette. Jeg vet ikke hva som er godt, og hva som ikke er så heldig når det gjelder hvordan man skal organisere slike ting. Men norske kinoer er jo godt organisert, og det ville vært veldig interessant å få til en debatt rundt spørsmålet om tilgjengelighet og kinoens utviklingspotensial, sett i lys av denne type transformasjoner. Et annet perspektiv rundt dette ligger også i en type sending som ville ligge et sted imellom det vi forbinder med kino, og det vi forbinder med tv. Vi har jo hatt debatter om en nordisk kulturkanal på tv. Utviklingen på det området har ikke gått så veldig bra, rett og slett fordi allmennkringkastingsselskapene i Norden ikke akkurat har vært de mest samarbeidsinteresserte i den sammenheng. Men med utbygging av et godt fiberoptisk nett, med stor kapasitet når det gjelder bildetransformasjon, kunne man faktisk tenke seg en mer systematisk og programstyrt formidling av store arrangementer og forestillinger i Norden, altså en slags nettype av hovedscenen, og gjennom det skape en formidlingsmulighet ved siden av public service-selskapene, som faktisk også kunne bidra til et veldig bra nedslagsfelt for produksjoner. Hvis vi tenker på hvor store ressurser som samlet brukes på de nordiske – skal vi si – hovedscenene innenfor musikk, altså filharmoniene, ville vi si, eller de store nasjonale scenene eller operaene, er det enormt mange penger som brukes. De ville kunne komme et større publikum til gode. Men først og fremst dreier altså dette seg om å bygge opp teknisk kompetanse, erfaring med teknikk og erfaring med den type klipping og redigering som må skje nesten spontant i denne typen overføringer. Vi har gode tilløp, og det ville vært spennende hvis vi i Norge kunne få til en mer systematisk bearbeidelse av dette.