Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Saksordføreren har redegjort for deler av – i hvert fall det han rakk – innholdet i representantforslaget fra Venstre. Men han rakk også en liten tur innom regjeringspartiene og kommenterte at her er det fullstendig intern splittelse. For min egen del har jeg registrert en smule intern splittelse også i Høyre, hvor representanten Helleland åpenbart ikke er helt i takt med sin partileder Erna Solberg når det gjelder en ny gjennomgang av sakene til lengeværende barn. Men nok om det. Vi får sikkert mulighet til å komme tilbake til det senere i debatten. Tilbake til Venstres forslag: Det handlet altså opprinnelig om en utvidelse av rett til helsetjenester, om forlenget arbeidstillatelse og om en såkalt regularisering for personer uten lovlig opphold i Norge. Det er mindre enn ett år siden Stortinget behandlet likelydende forslag fra de samme representantene. Forslagene ble da nedstemt med et litt vekslende, men klart flertall her i Stortinget. Ett av forslagene fra Venstre i fjor lød altså slik: «Stortinget ber regjeringen vurdere saken om permanent oppholdstillatelse av lengeboende i Norge i lys av de ulike modellene som andre europeiske land har brukt.» Det forslaget fikk bare sju stemmer, fra Venstre og Kristelig Folkeparti. Det er vanskelig å se hva som har endret seg på disse få månedene, bortsett fra at det i den siste tiden har vært en offentlig debatt om temaet lengeværende barn, som Venstre ønsker å presse fram en votering på allerede i dag gjennom sine forslag over bordet. Men såpass store krav må en vel ha lov til å stille til oss som stortingsrepresentanter, i alle partier, at det viktige spørsmålet om lengeværende barn også var en del av våre vurderinger da vi behandlet saken for kort tid siden – i hvert fall var det det da for oss i Arbeiderpartiet, på samme måte som det er det i dag. Tillat meg derfor et kjapt tilbakeblikk på hva vi sa i den forrige debatten. Det forelå også da et brev fra statsråden, som understreket at «det ikke er noen tvil om at det kan være en stor belastning å befinne seg i en situasjon der livet er satt på vent, særlig når dette innebærer å oppholde seg i skjul og med begrensede velferdsgoder. Særlig for barn er dette en uholdbar tilværelse. Barn er ikke skyldig i sine foreldres valg, men blir ofte en skadelidende part. Selv om det i dagens regelverk og praksis legges særlig vekt på barns tilknytning til riket, ønsker regjeringen å se ytterligere på situasjonen for barn som har levd lenge i Norge ulovlig. Regjeringen vil legge frem en stortingsmelding hvor det vil bli gitt en bred og samlet gjennomgang av sentrale problemstillinger knyttet til barn på flukt. Meldingen vil drøfte nærmere situasjonen for lengeværende barn og om det eventuelt er grunnlag for en oppmykning av praksis for denne gruppen, slik at betydningen av ulovlig oppholdstid i mindre grad enn i dag skal tale mot at det kan gis en oppholdstillatelse. Dette er således spørsmål regjeringen vil komme tilbake til.» Det er slik vi fortsatt ønsker å ha det. Vi ønsker å behandle denne saken med det alvoret den fortjener, i en samlet vurdering av situasjonen for barn på flukt. Vi kommer ikke til å stemme for Venstres forslag her i dag. Vi støtter innstillingen om at representantforslaget vedlegges protokollen. Arbeiderpartiets stortingsgruppe skal få muligheten til å vurdere saken nøye når stortingsmeldingen om barn på flukt kommer. Vi vil imidlertid signalisere at vi fortsatt ønsker å ha en rettferdig asylpolitikk, basert på våre internasjonale forpliktelser om beskyttelse for dem som trenger det. Det betyr at det er utlendingsmyndighetene som skal vurdere om et slikt beskyttelsesbehov foreligger. Det kan ikke være slik at bare du har barn og har klart å oppholde deg i Norge et visst antall år, så får du bli uansett. Da har vi ikke lenger noen asylpolitikk, men i praksis fri innvandring for barnefamilier. De færreste mener vel det, men mange mener at vi midlertidig skal avvike fra asylpolitikken og finne en løsning for de barna som er her nå. Det engasjementet er forståelig. Disse barna er uforskyldt havnet i en umulig situasjon, men vi har altså prøvd den oppskriften før, i 2004. Det gikk bare tre år, så var vi der igjen – med nye lengeværende barn. Den nye utlendingsforskriften ble så endret i 2007, og nå er vi der igjen, i 2011–2012. En midlertidig regularisering løser ingenting. Vi må finne andre virkemidler som er varige, hvis det er mulig. I fotballen snakker vi om «overgangsvindu». Jeg lurer på når Venstres «overgangsvindu» i denne saken stenges – for det vil måtte stenges. Venstre sier selv at det er et forslag av midlertidig art. Dette kan kanskje Trine Skei Grande svare på selv: Når stenger Venstres «overgangsvindu» for dem som ikke var så heldige at de rakk å få begge bein over vinduskarmen?