trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders C. Sjaastad (Høyre), 2001-02-09:
Det er særlig ett forhold som Høyre har vært opptatt av i denne saken, og det er å beskytte låntaker i forhold til å begrense overdragelser av fordringer. Det er artig å merke seg at Høyre i denne saken er mer opptatt av å forsvare forbrukernes interesser overfor kredittinstitusjoner og torpedoer enn Arbeiderpartiet. Det er ikke så overraskende for enkelte av oss, men for andre kan det være nyttig å merke seg dette. Høyre er egentlig tilhenger av at debitor skal ha forkjøpsrett når den opprinnelige kredittinstitusjonen ønsker å avhende fordringer til tredjepart. For Høyre er det rett og slett viktigere å beskytte låntaker enn en tredjeparts eventuelle kjøpte fordring. Spesielt er dette viktig så lenge vi bare snakker om forbrukerforhold. Det er flere grunner til å beskytte låntaker ytterligere i forhold til reglene i finansavtaleloven. Uansett hva man måtte hevde, er det støtende når fordringene selges til et så lavt beløp at låntakeren selv kunne hatt mulighet til å innfri lånet med tilsvarende beløp. Ikke minst psykologisk tror jeg de fleste vil erkjenne det, hvis man tenker seg om. Det er heller ikke så enkelt for låntaker å kunne spekulere i trenering av betaling så lenge utgangspunktet her skal være at et gjeldsansvar ikke skal innfris for lavere beløp enn det som kreditor er villig til å selge fordringen for til tredjepart. Låntaker bør ha rett til å beskytte seg mot videresalg av fordringer til andre finansinstitusjoner enn den finansinstitusjonen som avtalen opprinnelig er inngått med. Utgangspunktet er tross alt at det dreier seg om en opprinnelig frivillig avtale mellom to selvstendige parter. En forkjøpsordning ville etter Høyres mening gjøre salg av fordringer mindre attraktivt og ville tvinge frem gode gjeldssaneringsordninger med låntaker direkte, slik Forbrukerrådet også synes å mene. Dessverre må Høyre konstatere at flertallet ikke ønsker å innføre en forkjøpsrett. Dermed er Høyre subsidiært henvist til å støtte forslaget om krav til samtykke når forbrukslån overføres til en annen finansinstitusjon. Vi har allerede i denne korte debatten hørt et vell av motforestillinger mot forkjøpsrett. Men av og til er man i politikken nødt til å velge, og det er vel egentlig også det partier er valgt for å gjøre. Og selv om Olof Palme ikke alltid er min favoritt, er det tross alt interessant å sitere ham på at politikk er å ville. Høyre velger altså forbrukernes side.
Anders C. Sjaastad (Høyre), 2001-02-09:
Det er positivt at voldsoffererstatningsordningen nå gjøres klarere og bedre, og at den lovfestes. Det vil bidra til en ytterligere styrking av voldsofferets stilling. Det er videre positivt at statens ansvar for erstatning til voldsofre skal være subsidiært i forhold til skadevolders ansvar og andre ordinære erstatnings- og trygdeordninger. Videre støtter Høyre at det skal påberopes regresskrav der det er grunnlag for det. Det er videre et fremskritt at ordningen nå går over fra å være en rimelighetsordning til å bli en lovfestet rettighet. Den som har fått en personskade etter en straffbar voldshandling, får et rettskrav på erstatning fra staten. Det vil styrke voldsofferets stilling og også gi et signal om hvor viktig lovgiver mener det er at voldsofferet i størst mulig grad skal komme skadesløs ut etter voldshandlingen. Høyre vil også understreke det som står i innstillingen om at en lovfestet rett ikke må føre til at vilkårene for å få erstatning tolkes strengere enn tidligere, slik at adgangen til å få erstatning blir snevrere. Gjennom lovfestingen er det ment å videreføre dagens praksis, men som en rettighet. Høyre mener, i likhet med den øvrige komite, at nivået for voldsofferstatning skal følge nivået på ordinære erstatninger og følge alminnelig erstatningsrettslige prinsipper for utmåling. Det er videre i denne sammenheng positivt at den øvre beløpsgrense økes fra 200 000 kr til 20 G På denne måten kan de aller fleste få erstatninger som dekker tapet fullt ut. Derimot er selve begrunnelsen for det øvre tak etter vår oppfatning litt mer tvilsom. Jeg har i og for seg forståelse for at man ønsker forutsigbarhet om statens utgifter og for så vidt også ønsker en forenklet saksbehandling ved de store sakene. Men prinsippet om full kompensasjon er tross alt viktigere. Det som har vært et problem når det gjelder erstatninger i Norge, ikke bare i denne sammenheng, men også mer generelt, er at de har ligget usedvanlig lavt. Og samtidig som vi i denne sal har atskillig sans for billighetsordningen, bør vanlige erstatningsordninger stå i forhold til de tap og de skader som påføres. Og uten at vi ønsker å komme opp i amerikanske forhold når det gjelder størrelsen på erstatninger, bør man allikevel se på erstatningsbeløp i forhold til hva som er reell erstatning.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-02-09:
Forslagene i proposisjonen følger opp Stortingets ønske om å forhindre bruk av hardhendte innkrevingsmetoder i gjeldsforhold. I forbindelse med behandlingen av finansavtaleloven bad Stortinget Regjeringen om å komme tilbake med forslag som åpner for at låntakeren får forkjøpsrett når fordringen overdras. I begrunnelsen for forslaget ble det vist til ulike hensyn, bl.a. et bedre vern mot å skulle forholde seg til nye kreditorer med fare for å bli utsatt for aktører som benytter harde inndrivingsmetoder. Departementet har på bakgrunn av innvendingene i høringsrunden frarådet Stortinget å vedta en bestemmelse i finansavtaleloven om forkjøpsrett for låntakerne. Finansloven gir i utgangspunktet låntakerne et godt vern mot eventuelle uønskede konsekvenser av et kreditorskifte. Det er imidlertid en kjensgjerning at det verken ved behandlingen av finansavtaleloven eller senere er vurdert forslag om en regel om samtykke også der en lånefordring overdras til en annen finansinstitusjon. Jeg er derfor fornøyd med at komiteen tar konsekvensen av det og fremmer forslag om å be Regjeringen vurdere ytterligere begrensning i adgangen til overdragelse av fordringer. Når det gjelder forslaget om å kreve bevilling for oppkjøp av forfalte fordringer og egeninkasso, er vi i Senterpartiet svært fornøyd med at en samlet komite ikke lenger finner det akseptabelt at selskap som kjøper opp forfalte fordringer, ikke har noen form for offentlig godkjennelse eller offentlig tilsyn. Det er også svært positivt at en samlet komite understeker at den er kjent med at kriminelle MC-miljøer opptrer som aktører i dette markedet, og ber om en rask lovendring for å sikre at inkassovirksomhet kommer under offentlig tilsyn og kontroll. Det har vært all grunn til bekymring over at bruken av hardhendte innkrevingsmetoder synes å ha økt de siste årene, og at det har etablert seg selvstendige pengeinnkrevere som benytter vold og trusler som fremgangsmåte for å få skyldnerne til å betale. I Senterpartiet er vi tilfreds med at komiteen gir uttrykk for at innkrevingsmetoder der vold, tvang og trusler benyttes, i hovedsak bør motarbeides ved bruk av eksisterende strafferettslovgiving og er en sak for politi og påtalemyndighet. Utvidelsen av rammene for å kreve inkassobevilling vil imidlertid også sikre bedre kontroll og motvirke at useriøse kan inndrive fordringer. Til slutt: I Senterpartiet betrakter vi disse endringene i inkassoloven som positive og nødvendige for å motvirke uheldige inkassoforhold og dermed bedre skyldnerens situasjon.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-02-09:
Stortinget har bedt Regjeringen om å utrede økt bruk av varetekt overfor gjengangerforbrytere og effektivisering av prosessen med forbrytere som blir tatt på fersk gjerning. Videre har departementet bedt om Riksadvokatens vurdering av om gjeldende regler og praksis ved varetektsfengsling ved gjentagelsesfare oppfattes som problematisk. Riksadvokaten har uttalt at politi- og påtalemyndighet i forhold til en kjerne av meget aktive vinningskriminelle har sett behov for økt bruk av varetekt. Det samme kan gjelde for personer som stadig begår mindre alvorlige voldshandlinger. Riksadvokaten uttaler likevel at det ikke ser ut til å være noe særlig behov for lovendringer. Departementet støtter Riksadvokatens vurdering og går ikke inn for å utvide hjemmelen til å varetektsfengsle på grunn av fare for gjentakelse. Justiskomiteen har gitt entydige signaler om ønske om økt bruk av varetekt mot gjengangerkriminalitet. Vi har klart uttrykt at fare for nye voldshandlinger er et klart kriterium for bruk av varetekt, og at dette er et viktig virkemiddel for å stoppe voldsutøvere i en tidlig fase. Komiteen tar departementets anbefaling til etterretning, men signaliserer klart og tydelig at Riksadvokatens intensjon om bruk av varetekt overfor de grupper han nevner, blir fulgt opp innenfor gjeldende regelverk. Når det gjelder utvidelse av § 172, er vi i Senterpartiet svært fornøyd med at en samlet komite støtter forslaget, ut fra at både legemsfornærmelse med betydelig skade eller døden til følge og legemsbeskadigelse med visse alvorlige skadefølger er kategorier forbrytelser hvor folkets tillit fort kan komme på prøve hvis sannsynlige gjerningsmenn går fri i påvente av rettssak. Vi er også tilfreds med at varetekt etter endringsforslaget kan brukes ved flere tilfeller av grove voldshandlinger der gjerningsmannen er kjent. Denne ordningen skal brukes til å holde voldsutøvere borte fra gaten i påvente av rettssak eller soning, og komiteen understreker at dette er viktig for å bevare den alminnelige respekt for rettsordenen. Justiskomiteen har ved flere anledninger gitt uttrykk for at straffeutmålingen for ulike typer forbrytelser generelt bør skjerpes, bl.a. når det gjelder vold mot barn, seksualforbrytelser og grov voldsbruk, og når det gjelder gjentatt vinningskriminalitet. Senterpartiet er med i flertallet som er enig i at en rekke hensyn tilsier at tilståelsen bør tillegges større vekt ved straffeutmålingen enn tilfellet er i dag. Både prosessøkonomiske hensyn og hensynet til fornærmede er viktig. Påtalemyndigheten mener at mistenkte nå tilstår sjeldnere enn før, og at det i praksis i såkalte «hverdagssaker» er liten eller ingen strafferabatt for tilståelser. Til slutt vil jeg gjerne uttrykke tilfredshet med de endringer som er fremmet i innstillingen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-09:
Bare noen helt korte merknader fra SVs side til denne saken, siden vi ikke er representert i justiskomiteen. Vi ser at det stortingsflertallet nå går inn for, er klare forbedringer for gjeldsofre. Men jeg har også sympati for det som luftes i merknadene fra Høyre og Fremskrittspartiet, men som ikke fremmes som noe forslag, nemlig en forkjøpsordning. Vi vil, som representanten Dørum fra Venstre også var inne på, avvente de endringene som faktisk gjøres, for å se om det er tilstrekkelig for å bedre situasjonen for dem det gjelder, og så eventuelt forbeholde oss retten til å lukte på et slikt forslag ved en senere anledning.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
Det var det jeg prøvde, president.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
La meg først presisere at rammene for vårt område er det ikke vi som vedtar. De som fastsetter rammene, er dessverre andre partier i denne sal, så vi har valgt å forholde oss til de rammene som Stortinget har lagt for vår komite. Innenfor de rammene valgte vi å prioritere, og vi valgte å prioritere noe av det vi har lovet klart og tydelig, nemlig økt stipendandel – noe av det som stod øverst på vår politiske dagsorden. Og vi klarer å innfri en lovnad, vi klarer å få til noe av det vi har lovet klarest og tydeligst, nemlig 40 pst. stipendandel. Så har noen satt noen rammer for oss som gjør at vi beklageligvis ikke klarer alt det andre. Det betyr at vi var nødt til å foreta noen kutt. Men som jeg sa, har vi skjermet alt som har med utdanning å gjøre, med unntak av det som går på tilskudd til landslinjer, det som regjeringspartiene ønsket å fjerne helt, det har vi tatt en liten bit av. Utover det har vi skjermet alt det som har med utdanning å gjøre, og det var en viktig sak for oss. Det vi hadde sammen med Fremskrittspartiet, var 40 pst. stipendandel. Det var utgangspunktet, og det var det vi kunne klare å få til innenfor denne rammen. Vi har også lagt inn en konverteringsregel. Vi ønsker ikke konvertering – det er helt riktig. Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet ønsket full konvertering. Kompromisset ble 25 pst. Det betyr at nominelt får studentene etter denne endringen like mye som de fikk før. De får altså det samme utbetalt som stipend når de starter på studiene, og så skal da 15 pst. konverteres. Jeg synes at vi har oppnådd ganske mye i disse forhandlingene med det utgangspunktet som de ulike partiene hadde, men selvsagt skulle jeg ønske at vi ikke hadde konvertering; jeg tror at det er den aller, aller beste modellen. Men til tross for dette var det akseptabelt for oss med denne konverteringsmodellen, som vi da har gått inn på.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
Arne Sortevik brukte begrepet «monopolskolen». Hva han legger i det, er litt uklart for meg, men det offentlige har iallfall ikke monopol på å drive utdanning. Vi har private skoler, vi har en privatskolelov som åpner for at andre aktører kan drive skole – med gode tilskuddsordninger. Hvis vi sammenlikner oss med andre land i Europa, er de tilskuddsordningene meget, meget gode, kanskje altfor gode. Det som er viktigst for oss, er å sikre den offentlige fellesskolen, fellesskolen som en møteplass for alle barn i et lokalsamfunn. Det er der de skal møtes, det er der de skal brynes på sine standpunkter, det er der de skal utfordres på sine holdninger, og det er også der de skal få kunnskap. Det må være den felles møteplassen som vi kommer til å kjempe hardt for og forsvare hardt: den felles offentlige skolen. Men så vil vi gjerne ha mangfold i den offentlige skolen. Vi vil gjerne ha store variasjoner, at den offentlige skolen skal ha ulike tilbud og ulik pedagogikk. Og det vet vi er tilfellet i dag. Det er et stort mangfold i den offentlige skolen. Det vil vi fremelske, og det vil vi stimulere. Vi har flere ganger prøvd å fremme forslag om øremerkede midler som skal stimulere til mangfold, som skal kunne gis til skoler som vil prøve ut nye metoder, osv. Derfor vil vi gjerne ha mangfoldet, vi vil stimulere mangfoldet, men det er viktig å ta vare på den felles offentlige skolen. For den tror vi på, og vi er helt sikre på at det er det beste alternativet. Så helt til slutt: Jeg prøvde innledningsvis å si litt om de komparative studiene. Vi må ha klart for oss at våre læreplaner har ulike mål. Det vi nå har målt og sammenliknet oss med, er bare en del av læreplanen. Vi må klare å fokusere på hele læreplanen. Hvis vi gjør det, føler jeg meg trygg på at vi har en god offentlig skole.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
Representanten Arne Lyngstad avsluttet sitt innlegg med ordene «egne penger fra Kirken». Hvem som har eiendomsretten til Opplysningsvesenets fond, er vi nok uenige om – om dette er Kirkens eiendom eller statens eiendom. Og jeg syns ikke vi skal ta den debatten her og nå. Det er et fond som er til disposisjon, et fond som gir avkastning, som bør kunne brukes, og skal kunne brukes, til kirkelige formål. Vi er opptatt av at Kirken har og får gode arbeidsvilkår. Vi tror og mener at økt bruk av avkastningen fra fondet til kirkelige formål må være av interesse og av viktighet både for Kirken og for Kristelig Folkeparti. Regjeringen foreslo å kutte landslinjene. Det står der som et faktum. Å fjerne alle tilskudd var Regjeringens utgangspunktet. Det står der så uomtvistelig. Det at et flertall her på Stortinget, og etter hvert også et enstemmig storting, vedtok å legge tilbake pengene og øremerke dem på Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementets budsjett, kan vi jo diskutere hvem som skal ha æren for, men stortingsflertallet gjorde det i alle fall. Så har vi vedtatt at en del av disse midlene kan brukes til andre ting, men vi er helt klar på hvilke deler av disse landslinjene som skal vernes og beskyttes, nettopp fordi de har en spesiell funksjon og er spesielt kostnadskrevende. Som jeg sa: Når det gjelder konverteringsordningen for stipendandelen, så er ikke det vårt primærstandpunkt – helt klart ikke. Vi ønsket en nullkonvertering. Det var det ikke mulig å få til. Vi valgte likevel å si at å nå målet om 40 pst. og få det på plass er så pass viktig at vi er nødt til å velge det kompromisset, for vi ser at vi ikke får flertall for vår modell, for der står vi alene. Og i denne saken valgte vi kompromisset, og vi fikk 40 pst. på plass.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet står sammen om mange viktige formuleringer som ikke er knyttet til selve tallbudsjettene. Det går på innhold i skolen, det går på universitets- og høyskolesektoren. Viktige politiske signaler gis gjennom disse formuleringene. Jeg vil også si at det var for så vidt et ganske dristig forslag som Arbeiderpartiet kom med da de ville fjerne 12 mill. kr til eksamen i grunnskolen. At vi gjennom kompromiss har dratt det noe tilbake igjen – slik jeg opplever det – får så være, men i utgangspunktet var det et spennende og dristig forslag. I Norge bruker vi flere hundre millioner kroner årlig – hvor mange vet jeg ikke, jeg har ikke akkurat tallet – på å avvikle ulike former for eksamen i grunnskole og videregående skole. Finland, det landet som vi ønsker å sammenlikne oss med når det er snakk om kvalitet, har ikke sentralgitt eksamenssystem i grunnskolen tilsvarende det Norge har. Så det kan ikke være eksamensformen i seg selv som er med på å sikre kvaliteten i skolen. Vi vet en del om å endre innhold, få til nye arbeidsformer og nye måter å jobbe på i skolen. Vi har hatt evaluering av Reform 94, der det ble påpekt at læreboka, eksamensformen og karaktersystemet i stor grad er styrende for det som skjer i skolen. Så hvis vi skal få til en skikkelig innholdsreform, må vi gjøre noe med disse tingene. Og mitt spørsmål til Arbeiderpartiet er: Vil Arbeiderpartiet sammen med oss sette inn et støt for å gjøre en skikkelig innholdsendring, men samtidig ta de nødvendige grepene som går på evaluering, vurdering og eksamen, for å få til den innholdsreformen som vi alle sannsynligvis ønsker?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
I et tidligere replikkordskifte gav Arne Lyngstad uttrykk for sitt kjærlighetsforhold til Senterpartiet, og han var litt lei seg for at Senterpartiet tydeligvis hadde beveget seg i retning av SV. Det er vel for så vidt korrekt at vi har en del felles merknader på en del sentrale områder, men hvis bildet skal være fullstendig, må han også understreke at Kristelig Folkeparti har ganske mange fellesmerknader med Høyre og Venstre. Så hvem som har beveget seg, kan alltids diskuteres. Senterpartiet har i motsetning til Høyre her i dag ikke latt seg styre av tilfeldige oppslag i Aftenposten, sist om matematikkundervisningen, slik at det på mange måter er det som skal styre den utdanningspolitiske debatten. Det er viktig at vi nå klarer å holde i fokus det som er det sentrale, nemlig læreplanenes mål, og ikke bare trekker ut biter av læreplanene og sier at i forhold til de bitene gjør vi en for dårlig jobb. En må ha et samlet perspektiv på dette. Det mener jeg også at Senterpartiet så langt har hatt. Men så har jeg et spørsmål til Senterpartiet, og det går på innholdet, evalueringssystemet og alt dette. Vi må endre på innholdet, vi må få til en mer dynamisk og på en del områder bedre skole. Da vet vi at det er visse grep som må tas. Det har vi forskning på, så det vet vi. Vi vet at vi må gjøre noe med evalueringssystemet vårt, og at vi må gjøre noe med eksamenssystemet. Vi må ta en del slike grep, så det ikke i for stor grad styrer innholdet i skolen.(Presidenten klubber forsiktig.) Mitt spørsmål til Senterpartiet blir da: Er Senterpartiet villig til å følge SV langt på vei i retning av å gjøre noe grunnleggende med hele evalueringssystemet, vurderingssystemet, og eksamenssystemet(presidenten klubber forsiktig igjen) (Presidenten klubber forsiktig.) (presidenten klubber forsiktig igjen) – Takk, president!
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
Jeg er litt usikker på om det statsråden avsluttet med, «kan hende gjør jeg det», skal oppfattes som en trussel. Jeg oppfattet det ikke som en trussel. For min del vil jeg gjerne ha utredninger, at en ser på innholdet i skolen og at man har en skikkelig gjennomgang. Jeg er enig med statsråden i at det er ikke bare snakk om å bevilge mer – vi må nok bevilge vesentlig mer – men det er også snakk om å omorganisere og gjøre ting annerledes. Det går på å organisere læringen på helt andre måter enn det vi gjør i dag. Så hvis det er det som ligger i «trusselen», har statsråden min fulle velsignelse til å gå i gang med å utrede og vurdere og komme med gode, spennende forslag. Så til det som jeg egentlig skulle spørre om og kommentere. Det går på forskningsbiten. Statsråden har jo en fartstid, som vi alle andre har. Jeg har fire år tidligere i komiteen, og jeg har fått ganske mye kjeft fra Kristin Clemet for hvor dårlige vi har vært på forskning i Norge, og det helt klart med rette. Så får vi nå et budsjettforslag fra regjeringen Stoltenberg som inneholder en opptrapping. Og det første som nå skjer, er at på de direkte forskningsbevilgningene kutter Bondevik-regjeringen, den reduserer de næringsrettede forskningsmidlene. Så mitt spørsmål til statsråden er: Føler hun seg bekvem med de kuttene som der er gjort? Det er lagt inn noen forbedringer på skatteincentivene – ja vel, men det er åpenbart store og tunge kutt som medfører at Forskningsrådet får problemer med å inngå nye kontrakter i forhold til den brukerstyrte forskningen, og det er alvorlig. Så mitt spørsmål til statsråden er altså om hun føler seg vel i forhold til det hun tidligere har stått for. Så et spørsmål til. Jeg har lagt inn et forslag som går på fordelingen av 18 mill. kr til privatskolene, at de skal fordeles på bakgrunn av tidligere bevilgninger, og at vi ikke skal begynne med noen endringer i normalkostnadene, som er litt uklart for meg slik det er lagt opp til. Er statsråden enig i det jeg der har foreslått, at vi får den type fordeling av disse 18 millionene til private høyskoler? Og så får vi eventuelt komme tilbake igjen til normalkostnadene senere.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
Bare en liten kommentar til det aller siste. Man sa nøyaktig det samme for fire år siden, nemlig at man skulle opp på 40 pst. stipendandel. Vi ble stående på 30 pst. Man holdt ikke ord den gangen, men kanskje kan situasjonen endre seg nå, slik at vi kan tro på at man vil holde ord når det gjelder stipendandelen denne gangen. Men for å unngå den samme situasjonen hjalp vi til med å innføre 40 pst., slik at vi i alle fall er sikre på å holde ord. Så til det som går på Den norske kirke. Det kan jo virke slik når en hører statsråden, at Den norske kirke stort sett består av prestestillinger – og takk for at det ikke er bare det! Den norske kirke er mye mer enn det, og det skal vi være glad for. Når det gjelder de øremerkede midler, beklager jeg at de ikke ble lagt inn i rammene – at de kom tilbake som øremerkede midler. Jeg tror at det er helt avgjørende for Den norske kirke og de lokale menighetene at de er i stand til å slåss sammen med de øvrige delene av lokalsamfunnet om de kommunale midlene. Det vil si at vi trenger en kommunalisering av Kirken for å aktivisere den lokalt, slik at de ikke bare sitter og forventer at midlene skal komme fra sentrale myndigheter. Når det gjelder dåpsopplæringen, er vi helt klare. Vi skal ha en stortingsmelding, vi skal behandle den, vi skal legge rammene, og vi skal legge sterke føringer for hvordan dåpsopplæringen skal være. Men vi venter på stortingsmeldingen og regner med at vi får den i løpet av våren. Så til vår løsning når det gjelder prestestillinger og diakonstillinger. Vi har anvist fondet og sagt at det vil være en god måte å finansiere dette på. Da jeg hørte statsråden, lurte jeg litt på om hun egentlig er interessert i å gjennomføre dette – om hun er villig til å bruke av fondsmidlene slik som flertallet her har anvist. Det synes jeg statsråden skal svare på. Vil hun ta dette på alvor? Vil hun gå inn og bruke midler fra fondet slik at vi kan få opprettet flere stillinger, slik som vi har påpekt? Eller mener hun at det ikke er så viktig å få flere stillinger, å få orden på dette, slik at det vil hun ikke gjøre – at fondet skal stå urørt, at det å samle skatter på jorden er viktigere enn å bruke det til nye stillinger?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
Jeg beklager, men jeg er nødt til å følge opp noe av det som statsråden avsluttet sitt innlegg med, nemlig forholdet til selskapet PROTEVS. Det er korrekt at selskapet er etablert av de tre institusjonene, og at aksjekapitalen, iallfall for Havforskningsinstituttet, er på plass. Men Universitetet i Bergen skal også inn med sin andel av aksjekapitalen. I tillegg er det forutsatt en egenkapital fra statens side som disse aktørene skal kunne gå inn med. Det som er hovedproblemet, er at det ikke er lagt til rette for disse 10 mill. kr som var forutsatt som egenkapital i selskapet, slik at dette selskapet har mulighet til å fungere fra dag én. Å fungere med en aksjekapital på 1 mill. kr, som skal være egenkapitalen, holder ikke i dette markedet ute blant disse ulvene som de skal ut blant. Så mitt spørsmål til statsråden er: Kan han garantere at det også vil bli stilt nødvendig egenkapital til disposisjon, slik at selskapet kan bli operativt? – Takk, president.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2001-12-11:
I valgkampen ble hele Norge advart mot å stemme fram en ikkesosialistisk regjering som måtte ha støtte fra Fremskrittspartiet. I komiteen fant ikke regjeringspartiene og Fremskrittspartiet sammen, rett og slett fordi vi ikke var enige politisk. Men det er tydelig at valgkamp og det som skjer etter valgkampen, er to vidt forskjellige ting. Som representanten Reikvam sjøl sa: Det er forskjell på fantasi og virkelighet. For ikke bare fant SV sammen med Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet – i tillegg må det jo være veldig spesielt for SV å bryte systematisk nesten hvert eneste utdanningspolitiske løfte de gav i valgkampen, bare for å gjøre seg lekker for Fremskrittspartiet. Denne politiske kuvendinga har lite å gjøre med den troverdigheten som politiker som representanten Reikvam snakket fint om. SV lovte dyrt og hellig i valgkampen at det ikke skulle innføres konverteringsordning for stipend før kvalitetsreformen i høyere utdanning var gjennomført. Reikvam sa ikke ett ord om denne konverteringsordninga i sitt innlegg, fordi det er en bakside av stipendmedaljen han helst ikke vil snakke om. SV lovte dyrt og hellig å satse på bygging av flere studentboliger fordi det er et stort behov. Ja, det er helt riktig. Men hvorfor kutter da SV 26 mill. kr av det budsjettet som er lagt opp for neste år? SV lovte i valgkampen dyrt og hellig å sette barn og unge først. Etterpå har det vist seg annerledes. SV kutter nå 12,8 mill. kr på språkopplæring for minoritetselever i grunnskolen. Da blir mitt spørsmål til Rolf Reikvam: Hvordan kan SV på den ene siden, i valgkampen, snakke så varmt om de tingene jeg nettopp nevnte, og når valgkampen er over og budsjettet skal snekres sammen, finne sammen med dem man kalte verstinger i valgkampen, og få til en usosial profil på Regjeringas budsjett?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
Det er slik at når Stortinget i dag behandler budsjettet for rammeområde 17 så å si som en slags eksamen, er skoleordningen vår faktisk samtidig oppe til eksamen ute i virkelighetens verden. Vi får også den ene tilbakemeldingen etter den andre om at den offentlige monopolskolen stryker til eksamen. Det som er like viktig som tallinnholdet i et budsjett som gjelder for kommende år, er også de strukturforslag og de merknader knyttet til struktur som kan legges inn i et budsjett, og som kan være retningsgivende for år langt fremover. Og mitt spørsmål til alliansepartneren fra SV om kommende års ramme går da inn i strukturområdet. På bakgrunn av at vi nå igjen har ferske eksempler på at den offentlige monopolskolen stryker, ikke produserer resultater som er gode nok, vil da representanten fra SV fortsatt tviholde på at den beste løsningen er at det offentlige er monopoldriver av skoleverket i Norge? Eller vil representanten fra SV også være med og øke rammen, slippe til andre skoledrivere, åpne for andre syn og for at andre aktører og andre drivere kan bringe inn utvikling og bedre resultater i norsk skole – kort og godt gjøre noe med lovgivningen, slik vi har sett det i vårt nærmeste naboland, Sverige, med godt resultat? Det er faktisk verdt å merke seg at Sverige ligger betydelig bedre an enn Norge på den OECD-statistikken som nå har vært fremme.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
Som representant for det presumptivt uspiselige partiet skal jeg forsøke å vinkle dette litt annerledes. Jeg har et veldig direkte spørsmål til representanten fra Arbeiderpartiet, og så har jeg et spørsmål som går på struktur – for å dra tråden videre fra det spørsmålet som var stilt til representanten fra SV. Men for å ta det direkte spørsmålet først: Har også representanten fra Arbeiderpartiet undret seg over regnestykkene knyttet til utgiftene i forbindelse med høyden og retningen på stipendene? Det er jo slik at representanten kommer fra det partiet som la inn i budsjettet 40 pst. stipend, som altså ble tatt ut av regjeringen Bondevik, og har nå vært med i et flertall som vil legge det tilbake. Har representanten undret seg over regnestykkene når det gjelder uttak og tilbakelegging? Så til strukturen – og da er det sikkert forutsigbart at spørsmålet blir omtrent det samme som det som gikk til SV, kanskje mer rettet til Arbeiderpartiet enn til SV, for det er jo Arbeiderpartiet som har hatt enhetsskolen som en av sine store fanesaker gjennom mange, mange tiår etter krigen, og med et elendig resultat. Vil Arbeiderpartiet og representanten som jeg nå stiller spørsmålet til, ta innover seg at resultatene svikter katastrofalt, og at det må åpnes opp for at andre kan slippe til og drive skoler? Når OECD-undersøkelsen gir oss den ene strykkarakteren etter den andre fra den offentlige skolen – det jeg kaller monopolskolen, og som Arbeiderpartiet kaller enhetsskolen, og hvor det offentlige i det alt vesentlige er driver – vil man nå ta innover seg disse elendige resultatene og være innstilt på å åpne opp for at andre også kan drive skole? Da må vi altså åpne lovgivningen, som vi har sett det har vært gjort i vårt naboland Sverige.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
Representanten for finansakrobatene skal ha hovedinnlegg etterpå og skal ta noen av Høyres sorgreaksjoner i den forbindelse. Men jeg har tre konkrete spørsmål. Det ene er: Skal Høyres skolesatsing komme frem til byggene, undrer det oss at man ikke vil være med og sørge for en innretning av kommuneøkonomien som gjør at man kan gjøre nytte av avdragsfriheten. Da må man gjøre noe med forskriftene for kommuneøkonomien og regnskapene i kommunene. Det undrer oss at man ikke vil være med på det. Vil man se på det på nytt igjen? Og skal det være slik at Høyres skolesatsing på denne ene skoletimen for 2.–4. klassetrinn høsten 2002, denne ene norsktimen, skal ha en rimelig sjanse til å komme frem til eleven, må man faktisk være opptatt av å sikre det. Og den enkleste måten å sikre det på, er faktisk å øremerke pengene slik at det blir gjennomført en undervisningstime – hvis det er det man er på jakt etter. Jeg spør igjen hvorfor Høyre ikke vil være med på å sikre at disse 100 mill. kr faktisk kommer frem til elevene på 2.–4. klassetrinn høsten 2002. Jeg tror jeg skal la det bli med det, jeg ser at tiden er ute.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
Jeg er selvfølgelig helt enig i at vi bør sikre et godt læringsresultat i skolen, men vi har nok et helt ulikt syn på hvordan det best kan gjøres. Likevel er jeg veldig tilfreds med at også representanten fra Arbeiderpartiet, som har omtalt denne eksamensomleggingen i budsjettframlegget fra sitt eget parti, nå bekrefter at den omleggingen som det er snakk om, fortsatt vil føre til at det avlegges eksamen i grunnskolen i 2002. Så vil jeg legge til at vi har et ønske om å gjøre noe med hele skolestrukturen. Vi vil ikke bare gjennom lovgivning åpne for at mange kan drive skole, men også gjøre noe med finansieringen, men med en taletid på 10 minutter, som gjorde at dette ble heseblesende, var det ikke anledning til å berøre det. Vi vil altså gjøre noe med finansieringsordningen slik at pengene følger eleven, og vi vil ha et nasjonalt skoletilsyn som skal føre tilsyn med skolene. Vi er sikker på at det vil bli en betydelig bedre finansieringsordning for elevene enn det vi ser i dag, hvor mange av de pengene som ligger i rammetilskuddet til kommune, faktisk forsvinner i både tomme kommunekasser og kommunekasser med ebbe, og som slett ikke kommer frem til undervisning i grunnskolen og heller ikke gjennom fylkeskommunen til undervisning i videregående skole. Vi må gjøre noe både med strukturen, slik at mange kan få drive skole i konkurranse med offentlig skoledrift, og vi må gjøre noe med finansieringen, som sikrer at det følger statlige penger med elev og student. Da tror vi at vi vil få en samlet god løsning og en langt bedre løsning enn det vi har i dag.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
Som ventet terper Høyre på eksamen, som de dels er misfornøyd med kvaliteten på etter omleggingen som tilsvarer 12,3 mill. kr, og som de dels hevder vil helt forsvinne. Det er ikke slik. Men denne terpingen fra både representanten Robertsen og andre i partiet Høyre må være uttrykk for en sorgreaksjon – jeg kan ikke skjønne det annerledes – en sorgreaksjon over at man ikke lykkes med å nå frem i forhandlinger. Men der bør man vel først og fremst stille spørsmålene i forhold til sin egen forhandlingsvilje og sitt eget forhandlingsrom, som åpenbart var svært trangt. Eksamen blir gjennomført. Vi har tiltro til at det styringsverket som fortsatt vil finnes innenfor rammen av mange hundre millioner kroner, både sentralt og, som jeg nevnte i mitt innlegg, ved Statens utdanningskontor, fullt ut vil være i stand til å gjennomføre en forsvarlig eksamen for grunnskoleelevene, med en forsvarlig sensur, med en forsvarlig klagemulighet og også slik at menneskerettighetsaspektene er ivaretatt, siden det også har vært spilt inn av et sorgtungt Høyre. Jeg har stor tro på at det blir eksamen fortsatt, og jeg har også full tiltro til at departementet klarer å gjennomføre denne omorganiseringen og ta inn denne innsparingen, som Høyre ellers ofte er veldig ivrig etter å jage på sammen med oss. Jeg skjønner ikke helt at dette skal være så problematisk. Her er det altså anvist en innsparingsmulighet ved å gjøre tingene litt annerledes, og med det samme gode resultatet. Det må det være fullt mulig å få til, også innenfor en fullt ut forsvarlig ramme.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
Det er faktisk slik at eksamen er noe man må forholde seg til i virkelighetens verden. Man er som voksent individ stadig oppe til en eller annen form for eksamen. Vi har tiltro til OECD-rapporten, siden den nå ble brakt frem. Jeg har med meg et eksemplar selv. Vi har tiltro til at det er en god og grundig undersøkelse, som dessverre bærer et veldig klart bud om at resultatene i den offentlige monopolskolen er dårlige. Er det noe vi nordmenn hater, er det vel å bli slått av svenskene, og her blir vi faktisk slått av vårt nære naboland Sverige, ganske klart dokumentert. Da er det også naturlig å spørre seg om hva Sverige gjør annerledes enn oss innenfor utdanningssektoren. Og da er det et uomtvistelig faktum at for snart ti år tilbake ble det gjennomført en nokså omgripende utdanningsreform i vårt nære naboland Sverige, hvor også sosialdemokrater var med, hvor man åpnet opp for en helt annen mulighet til å etablere skoler i konkurranse med den offentlig eide skolen. Jeg kan ikke skjønne det annerledes enn at av de resultatene vi nå leser ut av denne grundige og omfattende OECD-rapporten, som viser at Sverige dessverre ligger solid foran Norge på mange viktige fagområder, er det bl.a. den konklusjonen å trekke at de har fått igjennom et mangfold i skolen og en god utvikling i sin skole takket være at mange andre enn det offentlige er kommet inn på arenaen og driver skole i konkurranse med den offentlige skolen, som selvfølgelig finnes i svært rikt monn i Sverige. Det som også hevdes i den svenske debatten, er at det at man har fått konkurranse til den offentlig eide og drevne skolen, har styrket den offentlige skolen i tillegg. Så man har faktisk fått en situasjon hvor begge aktørene har vunnet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
Jeg har et konkret spørsmål og et mer strukturpreget spørsmål. Til det konkrete først: Deler statsråden den bekymring som vi har hørt fra høyresiden, om at dette skarve kuttet på 12,3 mill. kr raserer hele eksamensordningen? Deler statsråden det syn at byråkratiet og det apparat som finnes igjen, som på et par passende kapitler dreier seg om flere hundre millioner, ikke er i stand til å gjennomføre eksamensordningen for elever i grunnskolen i 2002 på en betryggende, objektiv, klar og grei måte? Så til det strukturelle. Jeg har flere ganger vist til erfaringene fra Sverige, som for snart ti år siden slapp fri skoleetableringen på en helt annen måte enn det vi har gjort her i Norge. Jeg har lest bl.a. en hefteserie som har kommet fra NHO, og som har som tittel: Slipp skolene fri! Når det er slik at Sverige oppnår bedre resultater enn Norge, målt gjennom OECD-undersøkelsene, kan det være interessant å spørre statsråden om hun fortsatt har de samme tanker om at det er lurt og klokt å slippe skolene fri, slik at vi får friere etablering og større mangfold, og at det er et viktig skritt på veien for å sikre bedre kvalitet og bedre læreresultater.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
To ting til statsråden: Det ene gjelder Opplysningsvesenets fond. Jeg går ut fra at statsråden har fått med seg fra innstillingen, side 43, at det faktisk er et strukturflertall hvor Fremskrittspartiet sammen med regjeringspartiene tar til orde for å få sett på regler knyttet til regulering av fondets grunnkapital, og ikke minst å få innarbeidet i fondets lover regler for fremtidig bruk av fondet. På den måten vil vi vise at det vi nå bruker til saldering i 2002, er en nødløsning. Vi innrømmer at det er en nødløsning, men vi har også pekt på at her er det minst to muligheter. Vi har en mulighet til å komme tilbake i revidert, men det er også en sjelden sjanse for dem som blir rammet av kutt her, til å snu seg rundt og finne midler andre steder. Det er faktisk slik at det er de færreste av dem som får budsjettkutt, som har anledning til å vende seg et annet sted. Og så til beklagelsen over at man brukte første anledning til å kutte og fjerne prestestillinger. Jeg føler at det er en problemstilling som vi også kan snu rundt, knyttet til stipender. Vi kan også anlegge den betraktning at regjeringen Bondevik brukte første anledning til å fjerne det som det var politisk flertall for ved slutten av forrige sesjon. Da var det et politisk flertall som ønsket å øke stipendandelen, og det ble også fulgt opp av den regjeringen som la frem det første budsjettet, i tråd med flertallsvedtak i Stortinget. Og da kan vi altså snu dette rundt og si at Bondevik-regjeringen brukte første anledning til å fjerne den lenge etterlengtede og lenge lovte økningen i stipendandelen i budsjettet – man kan like godt anlegge det synspunktet. Skal man få på plass justeringer innenfor en knapp ramme, slik vi er nødt til å gjøre innenfor det budsjettsystemet vi lever etter, så får noen noe, mens andre får en reduksjon. Denne gangen har vi valgt å prioritere stipendene. Det var en synlig prioritering ved slutten av forrige periode.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-12-11:
Komitelederen var opptatt av å framstå som en troverdig politiker og begrunnet dermed økningen av stipendandelen. Men i neste setning påstår representanten at regjeringspartiene ikke har vært opptatt av landslinjene. Alle i denne sal vet at regjeringspartiene la på plass forslaget om landslinjer i forhold til finansinnstillingen, og de har også sørget for at alle pengene er på plass i forslaget til budsjett. Jeg synes ikke det vitner om noen spesiell troverdighet fra komitelederens side når han benytter den form for retorikk som han her gjør. Så påpeker også komitelederen at han har vært mot den konverteringsmodellen som har vært. Og det er helt riktig. Jeg vil sitere fra en merknad som SV hadde i forbindelse med kvalitetsreformen: «Dette medlem er sterk motstander av en slik vekttallsbasert stipendmodell, og viser til sine merknader til studiefinansieringen. Dette medlem understreker at dersom en slik stipendmodell innføres i noen form, må dette først skje etter at studiekvaliteten er bedre gjennom nye evaluerings- og læringsformer.» Fra høsten 2002 er vel ikke disse nye evaluerings- og læringsformene på plass? Er dette troverdig fra SVs side? Og til slutt: Jeg sitter også og lurer på om vi har fått en leder for kirkekomiteen, for Reikvam sier at Regjeringen til våren må komme tilbake med midler fra Opplysningsvesenets fond fordi dette vil gi bedre forutsigbarhet i finansieringen av kirkelige aktiviteter. Mener kirkekomiteens leder at egne penger fra Kirken er mer forutsigbare enn statlig finansiering? Er dette SVs kirkepolitikk?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-12-11:
Jeg er enig med representanten Nielsen i at Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet har delt og deler mange grunnleggende verdier i forhold til fellesskolen, den offentlige skolen. Vi ønsker en sterk offentlig skole for at alle elever skal få en god utdanning. Vi har også hatt det til felles at vi ønsker en sosial profil i skolepolitikken i forhold til lik rett til utdanning. Da er det litt forunderlig for meg at Arbeiderpartiet i sin studiefinansieringspolitikk har vært så opptatt av å få innført en konverteringsordning som nettopp har skapt usikkerhet hos mange elever med hensyn til om de tør å ta høyere utdanning. Hvis en ikke består eksamen, sitter en igjen med en desto høyere gjeld. Derfor har Kristelig Folkeparti vært opptatt av at vi har et basisstipend nettopp for å gi også studiefinansieringen en sosial profil. Her har jeg opplevd at Arbeiderpartiet har sviktet sine egne idealer. Trenger vi eksamen? – Et meget godt spørsmål! Jeg skulle ønske at flertallet hadde klarlagt hva som ligger i dette kuttet på 12 mill. kr? Betyr det at grunnskoleeksamen skal forsvinne, eller betyr det bare at pengene forsvinner? Hva betyr dette? Jeg hadde skjønt det hvis flertallet hadde gått inn for å kutte ut eksamen i grunnskolen. Da hadde det vært logikk også i det kuttet. Men flertallet – så vidt jeg skjønner – gjør jo ikke det. De effektiviserer den. For meg er det litt uklart hva som ligger i det. Jeg tror vi kan bruke midlene mye bedre i forhold til prøver i grunnskolen enn det vi gjør i dag. Da kan vi ikke fjerne pengene først. Det er ikke på den måten vi skaffer bedre evaluerings- og vurderingsformer. Til slutt om folkehøyskolen. Kristelig Folkeparti har vært opptatt av at ingen skal gå ned i stipend. Det var det som skjedde med Arbeiderpartiets forslag og …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-12-11:
Jeg tar til etterretning at Fremskrittspartiet ikke vil fjerne de objektive kriteriene i vurderingen. Det betyr også at Fremskrittspartiet ikke vil fjerne eksamen. De vil ha nye evalueringsformer, sier representanten Evje. Men pengene til å gjøre dette forsvinner jo! Det er det som er hele problemet. Her ønsker Fremskrittspartiet å lage nye oppgaver, men stiller ikke midler til disposisjon. Så er representanten Evje opptatt av utenlandsstudentene. Det har også Kristelig Folkeparti og samarbeidspartiene vært opptatt av. Vi har til og med foreslått en økning i gebyrstipend til utenlandsstudentene, men det ville ikke Fremskrittspartiet være med på. Representanten Evje var opptatt av at kostnadsnormen måtte være differensiert for utenlandsstudentene. Ja, det kunne vi ha funnet en løsning på i forhandlingene hvis Fremskrittspartiet hadde vært interessert i å prioritere dette. Så kommer spørsmålet om landslinjene. Samarbeidsregjeringen klarte ikke å rette opp dette i forhold til Stoltenberg-regjeringens budsjett. Det var for kort tid til å få det til. Men vi tok konsekvensen av det og fikk rettet det opp i finansinnstillingen, og denne viljen som samarbeidspartiene der la til grunn, ble også Stortingets vedtak. Dermed ble bevilgningene til landslinjene videreført. Men Fremskrittspartiet ville ikke videreføre alle, og vi har ennå ikke hørt hvilke av landslinjenes tilbud Fremskrittspartiet ønsker å legge ned når de kutter bevilgningene med 30 mill. kr, fra 140 mill. kr til ca. 110 mill. kr. Det synes jeg Fremskrittspartiet skal svare på før debatten er over.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-12-11:
Representanten Skjælaaen påpekte helt riktig at Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har hatt mye felles i utdanningspolitikken. Og jeg må si at jeg har et litt ulykkelig kjærlighetsforhold til Senterpartiet akkurat i dag når jeg leser innstillingen. Det som forbauser meg, er at det er forsvinnende liten forskjell mellom Senterpartiets og SVs utdanningspolitikk i innstillingen. Det er et tankekors for meg. Jeg skulle ønske at representanten Skjælaaen ville trekke opp en del perspektiver på hva som er forskjellen når det gjelder Senterpartiets politikk og politikken til dem som de nå står sammen med i innstillingen. Forsvinnende få selvstendige standpunkter, så vidt jeg kan se. Så blir jeg utfordret på dette med friskoler. Det er riktig at Kristelig Folkeparti ønsker å beskytte foreldreretten. Det er det avgjørende kriteriet som vi legger til grunn når vi vurderer dette. Det hjemler at foreldrene skal kunne velge oppdragelse og skoler både ut fra livssyn og fra en pedagogisk plattform, fordi skolens pedagogikk i sin grunnholdning er et spørsmål om dannelse og oppdragelse. Foreldrene må derfor ha det avgjørende ord der. Så når Kristelig Folkeparti nå går inn i en ny prosess i forbindelse med privatskoleloven, er det nettopp med det for øye at foreldreretten skal bli ivaretatt både i forhold til livssyn og i forhold til pedagogisk oppfatning. Kristelig Folkeparti har ingen planer om å slippe til et fritt, kommersielt marked innenfor grunnskolen og videregående opplæring. Det ser vi ikke behovet for. Men vi ser behovet for økt mangfold i norsk skole.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-12-11:
Det som har gjort at en del av oss har fått litt temperatur i denne budsjettprosessen, er kanskje mest den budsjetteknikken som jeg føler flertallet benytter, og som jeg synes representanten Skjælaaen ganske klart gav et godt eksempel på. For i forbindelse med landslinjene var nettopp begrunnelsen for å kunne ta disse 30 mill. kr i kutt på dem, at hadde man regnet feil, eller var konsekvensene for store, ja, så måtte Regjeringen komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett. Men det er jo nettopp denne holdningen og denne måten å løse et budsjettkutt på, som jeg synes vitner om manglende politisk mot. For hvor innenfor landslinjetilbudet vil Senterpartiet kutte? Vil de kutte skilinjetilbudet? Vil de kutte tilbudet om musikk, dans, drama – på Vinstra, eller i Valle i Setesdal? Er det disse kuttene Senterpartiet vil at vi skal komme tilbake med i revidert nasjonalbudsjett? Når det gjelder Kirken, benytter også flertallet den samme teknikken, nemlig å henvise til revidert nasjonalbudsjett. Kunne ikke flertallet og representanten Skjælaaen bare si: Vi kutter pengene, og så får vi se hva vi gjør i revidert nasjonalbudsjett, om vi har penger til å ta disse stillingene? Men det kan en altså ikke gjøre. Det skapes forventninger, og det skjules et reelt kutt. Jeg synes at en bør vedstå seg at det er kuttet, og dermed er det litt vanskelig å si at en skal beholde stillingene innenfor Kirken, slik representanten Skjælaaen sier.