Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-17:
St.meld. nr. 18 for 2007-2008 om arbeidsinnvandring skulle vise seg å bli en ganske annen sak når den nådde Stortinget, enn mange av oss kanskje hadde trodd og - jeg vil si - fryktet. I oppspillet til stortingsmeldingen i de årene som er gått fra Regjeringen tiltrådte og fram til stortingsmeldingen ble lagt fram, var det en mengde støy i media rundt denne regjeringens arbeidsinnvandringspolitikk. Mye av det kan sikkert tilskrives pressens litt frie omgang med utsagn som diverse statsråder kom med, men det etterlot et inntrykk av at det her var en svært, svært dramatisk endring i norsk arbeidsinnvandringspolitikk. Jeg skal referere litt fra media i denne perioden. I VG onsdag 20. september 2006 gav arbeids- og inkluderingsminister Bjarne Håkon Hanssen ganske klart inntrykk av at man ville åpne for en massiv arbeidsinnvandring fra Pakistan, i forbindelse med at han var på besøk der. I mars i fjor kom statsråd Erik Solheim med noen uttalelser i forhold til å hente 130 000 helsearbeidere fra utviklingsland i tiden framover. Jeg siterer fra Helserevyen, der statsråd Erik Solheim sier: «Vi kommer til å trenge mer enn 100 000 flere folk i helsevesenet i Norge i de nærmeste ti årene. Jeg tror ikke noen ser noen utsikt til at vi kan fylle det med folk som allerede er i landet.» Det står også: «Regjeringen mener det vil bli nødvendig å importere minst 130 000 helsearbeidere fra u-land i årene framover.» I februar i år var statsråd Bjarne Håkon Hanssen på besøk i Tyrkia. I forbindelse med hans besøk kom det et ganske oppsiktsvekkende oppslag i den engelskspråklige tyrkiske avisen Today‘s Zaman, hvor det går an å lese følgende: «In a joint press conference with Labor Minister Faruk Çelik in Ankara, Norwegian Labor and Social Inclusion Minister Bjarne Håkon Hanssen announced on Thursday that Norway is planning to make changes to its immigration laws to allow it to host 100,000 Turks to fill jobs there.» Dette ble noe moderert i ettertid av statsråd Bjarne Håkon Hanssen, men det hadde skapt et inntrykk av at det her var en ganske dramatisk omlegging av norsk arbeidsinnvandringspolitikk. Men så kom stortingsmeldingen. Heldigvis hadde Regjeringen og Bjarne Håkon Hanssen og hans departement valgt å lytte til alle de faglige rådene som var kommet, ikke minst fra økonomer, om at en massiv arbeidsinnvandring til Norge nok ikke er løsningen på noen av de utfordringene Norge står overfor. Blant annet kom Frischsenteret for samfunnsøkonomisk forskning med veldig klare meldinger, en rekke økonomer gjorde det, LO og NHO kom også med klare anbefalinger - og det var heldigvis ikke de dramatiske forslagene som kom på bordet. Grunnen til det er rett og slett at vi har ikke behov for massiv arbeidsinnvandring i Norge. Arbeidsinnvandring kan kun dekke kortsiktige, midlertidige behov vi måtte ha for høykompetent nøkkelpersonell i norske bedrifter. Men det er altså ikke noen langsiktig løsning, dersom man opplever - og det gjør vi for så vidt - at arbeidsmarkedet er i ubalanse. Da handler det om å fikse arbeidsmarkedet, for å si det ganske enkelt. Eldrebølgen som også har blitt holdt frem som en stor utfordring for nasjonen, kan ikke møtes med økt arbeidsinnvandring. Vi må sikkert gjøre en del omstillinger, bl.a. i forhold til helsearbeidere i norske kommuner, arbeidsvilkår og sikkert lønn, og ikke minst å få folk til å stå lenger i disse yrkene. Man kan altså ikke løse slike utfordringer gjennom arbeidsinnvandring. Grunnen til det er jo åpenbar, som alle økonomer sier, nemlig at hvis en henter arbeidsinnvandrere fra utlandet til Norge, er det personer som også kommer til å etterspørre varer og tjenester i Norge, som kommer til å trenge sykehjemsplasser den dagen de blir gamle, som kommer til å trenge barnehageplasser til sine barn, trenge helsetjenester osv. En kan altså ikke løse store utfordringer i arbeidsmarkedet gjennom arbeidsinnvandring. Men det vi må ha, er et system som sikrer at bedrifter kan få tak i det nøkkelpersonellet de sårt trenger i en situasjon hvor vi ikke har den nødvendige kompetansen i rikt monn i Norge. Da trenger man arbeidsinnvandring som et supplement i forhold til å hente hit den høyt kvalifiserte arbeidskraften. Men da stiller Norge med en del utfordringer og en del - jeg holdt på å si - dårlige fortrinn. Det skyldes det norske arbeidsmarkedet og hvordan norsk arbeidskraft prises. Vi er ikke spesielt konkurransedyktige i forhold til høyt kvalifisert arbeidskraft, mens vi derimot er det i forhold til ufaglært arbeidskraft. Norge har gjennom EU og EØS tilgang til et arbeidsmarked som er hundre ganger større enn det norske. Det bor en halv milliard mennesker innenfor dette systemet. Det er klart at de aller, aller fleste behov norsk næringsliv måtte ha for arbeidskraft fra utlandet, kan man dekke ved å hente arbeidskraft fra dette området. Arbeidsinnvandring fra tredjeland er en begrenset, men nødvendig sak, som man for så vidt også må legge til rette for. Men da stiller Fremskrittspartiet en del kritiske spørsmål, for en del av de forslagene som Regjeringen legger opp til, og som for så vidt støttes av alle opposisjonspartiene minus Fremskrittspartiet, bærer preg av å være en ren subsidiering av norske bedrifter. Dersom det er slik at staten skal drive markedsføring, og at staten skal legge til rette med kostbare integreringstiltak i forbindelse med arbeidsinnvandring, er det i realiteten en subsidiering av arbeidskraft vi snakker om. Det er en kostnad som etter mitt skjønn burde ligge til den enkelte bedrift. Dersom man velger å hente arbeidskraft fra utlandet, bør man også ta den kostnaden som følger med, også de kostnadene det vil bli for skattebetalerne. Derfor fremmer Fremskrittspartiet et forslag om at vi bør utrede nærmere en arbeidsinnvandringsordning hvor man direkte tilbakefører kostnadene i forbindelse med arbeidsinnvandring til den enkelte bedrift - rett og slett la markedsmekanismen fungere. Det er klart at dersom en arbeidsgiver er villig til å betale litt ekstra for arbeidskraft både gjennom lønn og også i forhold til sosiale kostnader i et større perspektiv, og hente den fra utlandet, vil de jo ha råd til å hente den arbeidskraften. Da vil markedet avgjøre det, og det vil ikke være en sak staten trenger å blande seg altfor mye opp i. Jeg tror sakens ordfører, representanten Holmberg fra Høyre, kom i skade for å si noe feil da hun hevdet at Fremskrittspartiet ikke gikk inn for at for å kunne defineres som høyt kvalifiserte spesialister og nøkkelpersonell skal lønnen måtte være anslagsvis 600 000 kr. Det er feil; Fremskrittspartiet synes at det for så vidt kan være et fornuftig system. Det vi derimot ikke er tilhengere av, er at man skal ha et tilsvarende system i forhold til såkalte faglærte. Fremskrittspartiet støtter for øvrig også den åpningen Regjeringen legger opp til i forhold til Russland. Jeg tar med det opp Fremskrittspartiets forslag.