Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
For noen uker siden fikk vi i vårt naboland en tragisk påminnelse om hvor sårbart det åpne demokratiske samfunn kan være. Som stortingspresidenten understreket i sin tale ved Stortingets åpning: Demokratiet trenger at folkevalgte er ute blant dem de representerer. Vårt naboland stod da dette skjedde, overfor et viktig politisk valg. I stedet for å bli lammet av volden, svarte det åpne samfunnet i sitt forsvar med sterk valgdeltakelse i folkeavstemningen noen dager senere. Det var godt å se, og det gav håp. For at demokratiet skal være sterkt, må velgerne benytte stemmeretten. Her hjemme ved høstens lokalvalg var valgdeltakelsen 58,8 pst. ved kommunevalget og 55,1 ved fylkestingsvalget. Det er det dårligste oppmøtet siden krigen. Utviklingen er urovekkende. En sentral verdi i vårt samfunn er jo demokratiet – folkestyret. Lav valgdeltakelse kan ha flere årsaker. Mye tyder på at mange har mistet troen på at de har noen reell innflytelse, fordi lokalpolitikere har lite spillerom innenfor gitte budsjettrammer og statlige regelverk. Jeg ønsker derfor velkommen en debatt hvor ulike forslag spilles inn for å snu denne negative utviklingen. Vi trenger en fornyelse av det lokalpolitiske engasjement. Og skal vi styrke deltakelsen ved lokale valg og øke den enkelte borgers innflytelse, må det lokalpolitiske handlingsrom bli større. Det er nettopp det Regjeringen vil. Vi fremmet forslag som ledd i en lokalpolitisk frihetsreform i kommuneproposisjonen i vår. Vi foreslo avvikling av en rekke øremerkede tilskudd og innlemming av midlene i frie overføringer. Vi foreslo forenkling og reduksjon i regelverket overfor kommunesektoren og en bedre samordning av tilsynene overfor kommunene. Vi vil at flere beslutninger skal fattes nærmest mulig der folk bor. Stortinget fulgte Regjeringen bare et stykke på vei i dette reformarbeidet. Men jeg er overbevist om at regjering og storting må arbeide videre med disse spørsmålene. Det gjelder intet mindre enn framtiden for vårt lokaldemokrati. Samarbeidsregjeringens politikk preges av verdiforankring og fornyelse. Vår verdiforankring er den kristne og humanistiske kulturarv, rettsstaten og demokratiet. Denne arven vil vi føre videre i en ny tid. Det krever nye virkemidler – en fornyelse av politikken. En grunnleggende verdi er menneskeverdet, respekten for det enkelte menneskets ukrenkelige verdi. Vi vil fornye respekten for menneskeverdet. Moderne bio- og genteknologi gir store muligheter for medisinske framskritt, men den innebærer også fare for å krenke liv og menneskeverd. Regjeringen har derfor fremmet lovforslag som knesetter viktige prinsipper med dette siktemål: å reise et bedre vern om liv og menneskeverd, bygd på prinsippet om å være føre var. Vi har levert. Nå er det opp til Stortinget å følge opp. Menneskeverdet blir krenket gjennom den utstrakte mobbing som finner sted bl.a. hos barn og unge. Mange tusen skoleelever gruer seg til hver skoledag, av frykt for fysisk eller psykisk mobbing. Det finnes bare ett ord for vår holdning til dette: uakseptabelt. For meg er dette et verdispørsmål, det dreier seg om menneskeverd og likeverd. Regjeringen og Kommunenes sentralforbund, Barneombudet, lærerorganisasjoner og foreldreorganisasjoner har det siste året arbeidet sammen om en aksjon mot mobbing. Alle samarbeidspartnerne har iverksatt tiltak. Etter ett år ser vi at dette arbeidet nytter. I skoler som har drevet systematisk arbeid mot mobbing, rapporteres det om en halvering av problemet. Mange barn har fått en ny og bedre hverdag. Vi vil kjempe videre ut fra prinsippet om nulltoleranse overfor mobbing, både i barnehage og i skole. Vi vet at det nytter. All vold er en krenkelse av menneskeverdet. Voldskriminaliteten viser skremmende tall. Derfor fornyer Samarbeidsregjeringen innsatsen mot vold. Vi vil intensivere arbeidet mot menneskehandel og beskytte og hjelpe kvinner og barn som er ofre for dette. Regjeringen vil bekjempe vold i hjemmet. Vi tar sikte på at trusselutsatte kvinner over hele landet skal få tilbud om mobile voldsalarmer i løpet av året. Straffene er bl.a. skjerpet for gjengangerkriminalitet, med særlig sikte på vinnings-, volds- og seksualforbrytelser. Vi må forsvare tryggheten og menneskeverdet. Familien er en sentral verdi som samfunnets grunnleggende enhet. Dens viktigste oppgave er å gi barna en trygg oppvekst. Barna er helt avhengige av å bli tilført normer og verdier fra familiefellesskapet. Her dannes forventninger til samfunnet. Her legges det første grunnlaget for den enkeltes eget verdifundament. Familien er også viktig for oss voksne som ramme for nærhet, kjærlighet og omsorg. Men familien er i dag under press. Vi må ta i bruk nye virkemidler for å styrke dens stilling. En moderne familiepolitikk må ta konsekvensen av likestilling mellom kjønnene. Den må ta konsekvensen av at stadig flere ønsker aktiv deltakelse i yrkeslivet i større deler av sin levealder. Regjeringen vil ikke føre en politikk der alle familier og barn skal innpasses i et A4-mønster. Vi ønsker valgfrihet. Derfor bygger vi flere og billigere barnehageplasser. Derfor er det så viktig å beholde kontantstøtten. Samarbeidsregjeringen vil føre en familiepolitikk der hensynet til barna går først. Regjeringen mener ekteskapet er den beste ramme om barns oppvekst. Samtidig må politikken ta hensyn til at mange velger andre samlivsløsninger. Å styrke det varige samliv er en fellesskapsutfordring og ikke bare et privat anliggende. I denne sammenheng er det viktig at kvinner og menn gis muligheter til å delta på lik linje i arbeids- og familieliv. Da må fedre ha rettigheter som styrker deres rolle i barneomsorgen. Derfor vil vi at fedre skal få fødselspenger på eget grunnlag under fedrekvoten, og at alle får rett til fire ukers pappapermisjon på eget grunnlag. Det å ha et arbeid er en grunnleggende verdi. Arbeid adler mennesket. Arbeidsledighet er ødeleggende for manges selvrespekt og en sløsing med samfunnets ressurser. Vi har en altfor høy arbeidsledighet i Norge i dag. Derfor fornyer vi kampen mot arbeidsledigheten. Dette er en hovedsak for Samarbeidsregjeringen. Det viktigste bidraget til å få flere i arbeid vil være en fortsatt ansvarlig finanspolitikk og et langsiktig arbeid for å sikre og skape nye arbeidsplasser. Dette krever gode rammebetingelser for næringslivet. Nå gjelder det å ikke ødelegge den positive utviklingen vi har lagt grunnlaget for ved reduserte skatter og avgifter, lavere rente og kronekurs og en mer moderat lønnsutvikling. Arbeidsmarkedstiltak er viktig for at arbeidsledige som trenger det, kan aktiviseres og kvalifiseres for ledige jobber. I høst deltar mellom 12 000 og 13 000 arbeidsledige på tiltak hver måned. Regjeringen har satset på tilbud om målrettet jobbsøkertrening i såkalte jobbklubber. Regjeringen har styrket Aetat mer enn det har vært gjort på ti år. Innovasjon og nyskaping er avgjørende for å trygge sysselsettingen. Nye arbeidsplasser må til for å erstatte gamle som går tapt. Regjeringen vil presentere en helhetlig plan for økt innovasjon og fortsette opptrappingen av forskningsinnsatsen. Kampen mot fattigdom og for miljø går rett til kjernen av vår verdiforankring. Det dreier seg om menneskeverd, nestekjærlighet og forvalteransvar. FNs tusenårsmål forplikter verdens nasjoner til et nytt globalt partnerskap for å løse fattigdomsproblemene. Vi skal gjøre vår del, gjennom handel, gjeldslette og bistand. Regjeringen vil at Norge skal være et miljøpolitisk foregangsland. Et overordnet mål er å sørge for en utvikling som er økonomisk, sosialt og økologisk bærekraftig. I nasjonalbudsjettet vil vi presentere vår handlingsplan for en slik utvikling, Nasjonal Agenda 21. Handlingsplanen har et globalt perspektiv, med fokus på internasjonalt samarbeid og bekjempelse av fattigdom. Vi vil arbeide nasjonalt og internasjonalt for en positiv utvikling når det gjelder klima, ozonlag og luftforurensninger. Vi vil sikre biologisk mangfold og kulturminner, og vi vil ha ned bruken av farlige kjemikalier. Det er viktig med en tett oppfølging av de mål vi setter oss. Vi vil ha en løpende rapportering, bl.a. i nasjonalbudsjettet, og vi vil ha nye og bedre måter å måle utviklingen på. Internasjonal terrorisme og spredning av masseødeleggelsesvåpen er de alvorligste sikkerhetstrusler det internasjonale samfunnet i dag står overfor. Regjeringen vil fortsette å legge stor vekt på FNs rolle i dette og øvrige internasjonale spørsmål. Kampen mot terrorisme må videreføres med et bredt sett av virkemidler i nært samarbeid med andre land. Dette var bakgrunnen for den bredt besøkte terrorismekonferansen i New York 22. september, som vi fra norsk side tok initiativet til. Den er et bidrag til en bredere forståelse av terrortrusselen, og vi arbeider nå med oppfølgingen av konferansen. Vi vil fortsette innsatsen for et stabilt og fredelig Irak og ønsker at FN skal spille en mer framtredende rolle i landet. Organisasjonen må bli gitt ressurser til å løse de oppgaver den blir pålagt. Situasjonen i Midtøsten er nå mer dyster enn på lenge. Når en ny palestinsk statsminister og regjering på mer varig basis trolig snart er på plass, er det nødvendig med nye fredsinitiativ. Dette ansvaret hviler først og fremst på partene og den såkalte kvartetten. Kampen for et bedre velferdssamfunn skal fortsette. Utbygging av barnehager og kvalitetsreformer innenfor utdanning og eldreomsorg står i så måte sentralt. Regjeringen følger opp Stortingets barnehageforlik. Det innebærer store økonomiske uttellinger, med sikte på å bygge ut 12 000 nye barnehageplasser neste år og å få prisene ned til 2 750 kr, som tilsvarer 2 500 kr prisjustert fra 2002, som vi var enige om. Regjeringen ønsker å fornye skolen. I første omgang skal vi gjennomføre kvalitetsreformer innenfor høyere utdanning. I grunnskolen vil vi høyne kvaliteten basert på Kvalitetsutvalgets innstilling. Det synes å være bred enighet om lengre skoledag for de yngste elevene, mer undervisning i norsk, matematikk og engelsk og mer fysisk aktivitet i skolen. Innenfor eldreomsorgen skal vi nå legge økt vekt på kvalitet og innhold. I valgkampen vi har lagt bak oss, var det gjerne feil og mangler ved vårt velferdssamfunn som ble trukket fram. Ja, det er fortsatt mange uløste oppgaver. Men noen ganger er det viktig å se utfordringene i et større perspektiv. Selv har jeg nå så langt vært valgt til Stortinget i 30 år, og jeg har reflektert litt over en del av det som har skjedd gjennom disse årene. I 1973 stod Norge ved inngangen til oljealderen. Produksjonsverdien av olje og gass var 250 millioner kr; nå er den rundt 250 milliarder kr. Miljøbevisstheten hadde nettopp gjort sitt inntog i den politiske debatt på den tid. Først i 1972 ble f.eks. Miljøverndepartementet opprettet. Et av de mest slående utviklingstrekk er den sterke satsingen på helse og eldreomsorg. Antall sysselsatte i denne sektoren er flerdoblet og økt med mange, mange titusener. Siden handlingsplanen for eldreomsorgen ble vedtatt så sent som i 1997, er det investert for over 30 milliarder kr ekstra i bedre kapasitet og tjenestetilbud. I mange sammenhenger blir det gitt uttrykk for at offentlig sektor nærmest er utarmet, men faktum er at de samlede utgiftene over statsbudsjettet har økt fra 33 pst. av vår samlede verdiskaping i 1973 til over 48 pst. nå. Det offentliges andel har altså økt betydelig. Aldri før har norske politikere hatt så store ressurser å fordele. I 1973 var samlet offentlig konsum rundt 20 milliarder kr, i dag er det over 330 milliarder kr. Det har vært en sterk vekst av personer som får høyere utdanning. For 30 år siden var det i overkant av 60 000 studenter, i dag er det nesten 200 000. For 30 år siden var det barnehager for 25 000 barn, nå er det nesten 200 000 som får plass. Vi har også hatt en formidabel velstandsøkning i privat sektor. På 30 år har lønnsmottakernes kjøpekraft økt med over 50 pst. Samtidig har sysselsettingen økt, og offentlige overføringer i form av trygder og andre stønader til husholdninger har vist sterk vekst. Det har skjedd store framskritt. Men vi er ikke i mål. Vi har fortsatt grupper som faller utenfor velferdssamfunnet. Vi har også utviklingstrekk som går i gal retning, f.eks. kriminalitet og rusproblemer. Samarbeidsregjeringen tar disse utfordringene på alvor. Vi har nå snart styrt i to år. Resultatene begynner å vise seg: Renten er satt ned med 4,5 prosentpoeng. Kronekursen har bedret seg. Skatter og avgifter er redusert. Optimismen i næringslivet er på vei tilbake. Vi har trappet opp bevilgningene til psykiatri og eldreomsorg. Barnehageplassene er i ferd med å bli billigere. Kontantstøtten har økt. Innsatsen overfor verdens fattige er rekordstor. Vi har vedtatt en egen handlingsplan mot fattigdom i Norge. Skole-Norge har fått større lokal frihet. Fortsatt har vi likevel uløste oppgaver. Samarbeidsregjeringen vil fortsette arbeidet for bedre velferd. Den parlamentariske situasjonen er i dag nøyaktig den samme som da Stortinget gikk fra hverandre før sommeren. Samarbeidsregjeringen var det naturlige uttrykk for den parlamentariske situasjonen som oppstod etter valget i 2001. En flertallsregjering ville ha sine klare fordeler. Jeg har selv vært nok med i regjering til å vite mye om det. Men et samarbeid i regjering krever betydelig nærhet i politiske holdninger og standpunkter fra de deltakende partier. I dag er det ingen slik naturlig flertallskonstellasjon. Det legger et stort ansvar på både regjering og storting. Det ansvaret må hvile over Stortinget også i behandlingen av statsbudsjettet og i andre saker i den kommende sesjon. I opptakten til denne høstsesjonen har vi sett at de største opposisjonspartiene har pekt på hverandre som mulige budsjettpartnere med Regjeringen. Men det undrer meg at de ikke heller ser etter sine egne muligheter for å få innflytelse på budsjettet. De har også uttrykt at de ikke tror på et regjeringsskifte i høst, men samtidig skyver de ansvaret over på hverandre for at det ikke skal skje. Ingen er tjent med noe som lett kan bli oppfattet som et spill. Alle må være seg sitt ansvar bevisst, både for budsjettet og for den parlamentariske situasjonen. Regjeringen er innstilt på samarbeid med opposisjonspartiene, men forutsetningen er at den politiske utvikling går i riktig retning. Samfunnet endrer seg. De politiske utfordringene endrer seg. Gårsdagens løsninger passer ikke alltid for morgendagens utfordringer. Vi må tenke nytt. Men fornyelse uten mål og mening blir forvirring. Vi må vite hva vi vil og hvor vi vil. Derfor er det avgjørende å ha klare veivisere i solide verdier, slik vi har det i vår kristne og humanistiske kulturarv. Derfor er Samarbeidsregjeringens politikk basert på verdiforankring og fornyelse.