trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-08:
Vi har hatt en spennende debatt i partiet vårt omkring denne tredelinga, akkurat som vi vet at dere har hatt det i Høyre og i andre partier, og det er mange tall og fordelingsmekanismer som har svirret i lufta. Det som er hovedutgangspunktet vårt, er at det er viktig med en rett for mor, det er viktig med en rett for far, og så kan en ha en periode der en kan være mer fleksibel i fordelinga mellom far og mor. Men det er veldig viktig med fars rett – og dette dreier seg ikke om å ta noe fra mor, men om å gi far en rett til å kunne ta ut permisjon for å være sammen med ungen sin på en så god måte og over så lang tid at han nettopp kan få en god start på å spille farsrollen videre utover i barne- og ungdomstida. Så det er fars rett og om far skal ha den retten, og størrelsen på den, som vi her diskuterer.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-06-08:
Jeg er spent på hvordan de rød-grønne skal regulere kvoten mellom min mann og meg når det gjelder dette spørsmålet, men de kommer vel tilbake med nye forslag, tenker jeg. Senterpartiet har stått sammen med – jeg holdt på å si de andre borgerlige partiene, men det ville være feil – de borgerlige partiene nå til dags om å gi økt valgfrihet til foreldrene gjennom kontantstøtten. I det spørsmålet understreket Senterpartiet, sammen med de borgerlige partiene, at det var utrolig viktig at familiene fikk foreta selvstendige valg basert på gode diskusjoner i heimen, og at man hadde tillit til familiene. I dag snakker Senterpartiet om den familien, som altså rød-grønne politikere vedtar rammene for, og man kan ikke vedta egne rammer selv. Hva er grunnen til at Senterpartiet mener at familien er i stand til å diskutere kontantstøtten selv, men ikke diskutere fedrekvote?
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-06-08:
Bare for å bekrefte: Høyre får med seg at vi også vedtar straffeskjerpinger i dag, siden vi var initiativtakerne til at regjeringen kom med dette forslaget. Spørsmålet er: På hvilket tidspunkt ble statsråden kjent med de forholdene som gjorde at han måtte sende et sent, oppklarende brev, som fikk konstitusjonell kritikk? Hva er grunnen til at departementet ikke vurderte disse forholdene? Med hensyn til det Stortinget har av informasjonsbehov og med hensyn til saksbehandling, føler statsråden at han har lært noe som han kanskje vil trekke med seg hvis han fremlegger flere lover for Stortinget som handler om straffeloven?
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-06-08:
Jeg vil presisere mitt forrige spørsmål litt mer når det gjelder tidspunktet. Grunnen til at jeg stiller spørsmål om det, er at vi vil vite hva som er bakgrunnen for at departementet overhodet ikke hadde tenkt på det. Da er det litt viktig å vite: Var det sånn at departementet ikke hadde noen som helst informasjon da man behandlet dette i statsråd og fremla saken for Stortinget? Eller hadde man mottatt noen som helst informasjon om de tingene man oppdaget etter at saken var fremlagt i Stortinget? Så det andre spørsmålet: Kan statsråden bekrefte, eller avkrefte, at man kommer til å foreta en gjennomgang av rettspraksis knyttet til såkalt uaktsomme bildrap?
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-06-08:
Det springende punktet i denne saken er hvilken saksbehandling man har i regjeringen, departementet, og hvilken informasjon man gir til Stortinget. Nå er det en debatt her om hvem som har lovt mest når det gjelder straff. Den kan vi sikkert fortsette. Men ikke på ett punkt har altså statsråden, som er konstitusjonelt ansvarlig overfor alle som sitter i denne salen, eller kanskje ikke sitter her akkurat nå, men i hvert fall overfor Stortinget som organ – ikke enkeltpersoner, partigrupper, fraksjoner eller hva det måtte være – innrømme noe. Jeg synes virkelig at det hadde vært litt kledelig om man kunne innrømme at denne prosessen som har vært ved behandlingen av denne loven frem til nå, ikke er i henhold til hva Stortinget som organ skal forvente seg. Dette handler ikke fra vår side først og fremst om at det ikke er noen straffeskjerpelse, det er jo tross alt vi som har tatt initiativ til at denne loven kommer. Men når vi skal vedta en lov, og statsråden utmerket godt bør vite at dette ikke er tilfredsstillende håndverk, hadde det gjort seg å komme med to setninger utover selvskryt og si noe om hvilke rutiner man har i departementet, hva man har tenkt å gjøre fremover for at ikke denne måten å behandle lover på skal bli det vanlige. På vegne av Høyre håper jeg virkelig ikke at dette er måten vi skal behandle så alvorlige spørsmål som straffelovgivningen på. Jeg har lyst til å utfordre statsråden til å si helt konkret om han, som den øverste ansvarlige for Justisdepartementet, i det hele tatt har tenkt å ta affære overfor den glippen som garantert må ha skjedd, når man altså ikke er kjent med det man i dagens Aftenposten betegner som små prosessuelle ting, som altså er noe helt annet, nemlig at man ikke får fulgt opp Stortingets vedtak fordi man ikke greide å vurdere konsekvensene av egne lovforslag. Vi har sett det tidligere. Ved budsjettbehandlingen var det ukjent for Stortinget at man skulle trekke ut nesten 200 mill. kr fra politiets driftsbudsjetter. Det var det ingen som sa noe om da man skulle behandle budsjettet. Det hadde vært ganske kjekt å vite at man så for seg noe i den størrelsesorden, for det gjør at hele budsjettprosessen, hele behandlingen av et budsjett – på samme måte som dette – nærmest blir en håpløs affære for de partiene som ikke tilfeldigvis er til stede på fraksjonsmøtene til de rød-grønne. Statsråden har en jobb å gjøre med hensyn til informasjonsarbeid overfor Stortinget, og informasjonsarbeid er altså mer enn å informere media om de høye tanker man har. Mye er gjort bra – det er ikke det det handler om for oss i dag. Det det handler om, er hvilke ting man har tenkt å gjøre for å sørge for at lovbehandlingen fremover blir av en langt annen kvalitet enn det som vi har fått presentert gjennom den siste månedens arbeid i justiskomiteen.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-06-08:
Bakgrunnen for at jeg nevnte informasjonen som ble gitt ved budsjettbehandlingen, om politidekning, er at det begynner å føye seg inn i et mønster der man forveksler pressemeldinger med informasjon til Stortinget. Vi må forholde oss til hva som blir sagt i media, hva som kommer av løfter i tipunktsplaner i pressemeldinger, ikke til formelle dokumenter til Stortinget. Det kommer et lovforslag som presenteres i media, og det oppfattes som om det er en full oppfølging av hva Høyre har krevd, og hva Stortinget har vedtatt når det gjelder angjeldende straffebud. Alle tar det for gitt, og det står ikke ett ord om at dette ikke er en direkte oppfølging av Stortingets vedtak. Av ulike grunner begynner altså komiteen å grave etter initiativ fra Høyre og Fremskrittspartiet. Det jeg frykter, er at hadde vi ikke gjort det, hadde denne loven bare sklidd igjennom, for det hadde ikke blitt oppdaget. Det er grunnen til at Høyre vil vite hva man har tenkt å gjøre i departementet for å sørge for at denne type prosess ikke skjer igjen.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-06-08:
Stoltheten kjenner ingen grenser, så da kan jeg på vegne av opposisjonen og Høyre være stolt av at denne opposisjonen i flere år har hengt på regjeringen som klegger, eller hva det måtte være, for å sørge for at de resultatene som er gode, er det, og presset på for at de ikke fullt så gode resultatene forhåpentligvis blir bedre. I denne saken er det i hvert fall slik at med litt ulik tilnærming oppfatter jeg at både flertall og mindretall er opptatt av praktiseringen av rettferdsvederlagsordningen. Det er veldig deilig å si det ordet, for det er veldig mye finere enn det forrige ordet, billighetserstatningsordningen, som ble omdøpt. Til og med Kristelig Folkeparti kom med et lite hurrarop fra familiekomiteen, så det må jo bety at vi er så enige at det nesten ikke går an! Men for å være helt sikker tar jeg opp mindretallsforslaget i innstillingen, fra Fremskrittspartiet og Høyre, for å gi et vennskapelig lite hint om at vi kanskje kunne få det raskest mulig.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-06-08:
Jeg kan ta det opp etterpå.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-06-08:
Det ble for kort tid siden holdt et utmerket innlegg om denne saken fra representanten André Oktay Dahl. Jeg kan egentlig vise til begrunnelsen som ble gitt i den forrige saken, og fremmer forslaget under korrekt sak. Forrige sak handlet om avvergingsplikt – det burde kanskje gjelde undertegnede også. Men jeg kan gjenta det jeg sa der det ikke hørte hjemme, at jeg oppfatter at Stortinget i realiteten er enstemmig om behovet for denne totalgjennomgangen. Jeg tar opp forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet for å yte den lille bistand det er til både den ene og den andre, at vi får press på at det faktisk fremlegges en sak relativt hurtig. Da er dette forslaget tatt opp i en ikke altfor sen kveldstime.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-08:
Regjeringen skryter ikke av at alle fedre i Norge har rett til fedrekvote, fordi vi er veldig klar over at det er ganske mange som ikke har det. 6 500 fedre er det omtrentlige tallet vi kan operere med i år. Det er ulike grunner til at de ikke har rettigheter. La meg presisere – for det er sagt flere ganger i denne debatten – at norske menn ikke har selvstendig opptjeningsrett. Norske fedre har hatt selvstendig opptjeningsrett utenfor fedrekvoten i ti år, innenfor fedrekvoten i fem år, men mange mangler fortsatt uttaksrett. Gruppen der mor er uføretrygdet, er en av dem som jeg er enig i det er klart gode argumenter for burde være med i ordningen. Fra 1. juli i år får 1 500 nye fedre rettigheter til uttak, og mitt mål er at flere skal få det i årene som kommer.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-08:
Jeg har vel i grunnen vært relativt åpen med hvor mye permisjon jeg har tenkt å ta selv, men jeg mente det var rimelig å få diskutere det med min samboer før jeg diskuterte det med pressen. Det er altså sånn at vi i min familie, som i alle andre familier, har en diskusjon om fordeling av permisjon. Da ligger det til grunn at man har en kvote som man har rett til som mann, og i tillegg har man muligheten til å ta ut en større del av den tiden som er til fri fordeling. Utfordringen i dag er at det oppfattes svært ofte som om tiden til fri fordeling er mors tid. Det viser betydningen av fedrekvoten, fordi det gjør at menn har en større mulighet – både når det gjelder diskusjonen internt i familiene, og i diskusjonen med arbeidsgiver – til å få en tid satt av til seg selv. Det er bare å sammenligne – igjen – Norge og Danmark, så ser du den klare forskjellen som er i menns rettigheter, med fedrekvote og uten.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-08:
Permisjonsordningen er først og fremst til for barna. Så er det også sånn at permisjonsordningen er bra for samfunnet, fordi den gjør at flere kan både få barn og jobbe. Permisjonsordningen er bra for menn, fordi den gjør at fedre kan være mer sammen med barna sine. Den er bra for kvinner, fordi den styrker kvinners rettigheter i arbeidslivet. Jeg vil dessuten bestemt mene at det er veldig viktig for barn å ha kontakt med fedre, og det betyr at likestillingselementet i ordningen ikke står i motsetning til omsorgselementet, men de henger sammen. Dette tror jeg at jeg og replikanten er enige om. Så er utfordringen videre å klare å bygge verdens mest fleksible ordning på en måte som gjør at den blir både enklere og mer likestilt. Jeg tror det er mulig. Debatten om fedrekvoten handler jo om en tid vi har lagt på toppen av en ordning som allerede er den rauseste og mest fleksible i verden. Fedrekvoten er ikke med på å gjøre dette til en lite fleksibel ordning, det er en svært fleksibel ordning, og det kommer den også til å være i framtiden.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-08:
Det har vært et jevnt tråkk av Høyre-representanter oppe på talerstolen i denne debatten, og det er sagt mye interessant. Jeg har lyst til å kommentere et par av utsagnene. Jeg noterer meg jo at partiledelsen i Høyre glimrer med sitt fravær, og at det også er vanskelig å få Erna Solberg til å stille til debatt om dette temaet. Det skyldes vel ganske enkelt at det som i dag i denne sal fra Høyre blir kalt for rigid tvang og å være prinsipielt mot valgfrihet osv., faktisk er et standpunkt som Høyres egen ledelse deler med oss som her argumenter mot Høyre, i denne debatten. Vi vet jo at det er et betydelig mindretall i Høyre. Det er interessant når vi tenker på det, og samtidig hører den voldsomt aggressive språkbruken som kommer fra høyresiden knyttet til denne ordningen, som Høyre altså selv var for inntil for et år siden. Hvis vi skal ta ordbruken her seriøst, må jo det bety at Høyre inntil for kort tid siden var både for tvang og mot valgfrihet. Det synes jeg er interessant. I så måte har også de i Høyre som har et annet synspunkt, fått sitt pass grundig påskrevet i denne debatten. Michael Tetzschner sa noe som jeg bet meg merke i. Det var noe sånt som at likestilling ikke først og fremst er et resultat av politiske reguleringer, men det er overgangen fra et samfunn basert på manuelt arbeid til utdanningssamfunnet. Det er interessant, for det må jo bety at det finnes veldig få utdanningssamfunn i verden. Det er lett å se at det er voldsom forskjell på likestillingen i det norske samfunnet og i mange samfunn som ikke er så veldig langt unna. Jeg tror at når danske fedre i veldig liten grad tar ut foreldrepermisjon, er det ikke fordi Danmark er et samfunn basert på manuelt arbeid, men fordi Danmark har helt andre ordninger enn dem vi har i Norge, og at det kreves politisk mot, politisk handling, for å skape holdningsendring og tradisjonsendringer hvis vi vil få til likestilling. Det er derfor vi har kommet så langt som vi har gjort i Norge. Det er et stort paradoks, må jeg si, at det er sterkt økende internasjonal interesse og engasjement for de norske foreldrepermisjonsordningene, særlig fedrekvoten, i en tid da opposisjonen i vårt eget storting ønsker å rive dem ned. Vi lever av likestilling i dette landet, og sånn sett er dette forslaget noe som vil være svært negativt for det norske samfunnet og for norsk økonomi. Linda C. Hofstad Helleland sa noe til slutt som jeg har ventet på, og som jeg synes var ærlig. Det kom sent, men det kom til slutt. Hun sa at «vi er villig til å ofre andre mål». I det ligger det vel en slags erkjennelse av at det litt halvkvedete forsøket på å påstå at det å fjerne fedrekvoten vil føre til at fedre tar mer permisjon, ikke er så veldig godt underbygd. Det dette til slutt handler om, er nettopp det: Er det en motsetning mellom likestilling og god omsorg for barn? Jeg tror det er tvert imot. Jeg tror at likestilling er viktig for barna. Det er kanskje det som uenigheten vår til syvende og sist bunner i.
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-06-08:
Jeg vil begynne med å rose statsråd Lysbakken for at han ga et svar da han ble spurt om hvordan hans husstand ville fordele foreldrepermisjonen – nettopp at det var en privatsak. Selv om man er en offentlig person, har jeg sansen for at man setter slike grenser. Og det var jo bare en redegjørelsesplikt. Så kan det være at noen av oss andre mener det er et enda større inngrep hvis politikerne bestemmer hvordan denne foreldrepermisjonen skal fordeles. Mitt spørsmål er: Ser ikke også statsråden at alle de gode argumentene for å ha en fordeling der far tar sin del og vel så det, er en diskusjon som meget vel kan finne sted i de enkelte hjem – langt bedre enn f.eks. i landets nasjonalforsamling eller på SVs landsmøte eller andre partiers landsmøter – og at dette grunnleggende sett er noe som tilhører den private sfære?
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-06-08:
En del talere har vært inne på likestillingsaspektet. Jeg tror kanskje, med all respekt for velferdsordningene, at det som har drevet frem likestillingen, er overgangen fra manuelt arbeid til utdannelsessamfunnet. Det har vært helt naturlig å bruke den talentmassen som har befunnet seg i alle deler av samfunnet, uansett om man var kvinne eller mann. Det har gjort at vi har fått et mer likestilt arbeidsliv, og dermed har holdningene også kommet etter. Det som også har vært fremme, er dette at man på et tidligere tidspunkt har ønsket å lede gjennom vedtak om kvotering, hvor også Høyre sluttet seg til. Men det blir som på andre områder av samfunnslivet hvor staten har ønsket å lede an i utviklingen, først har man hatt øremerkede tilskudd, og så har kommunene, etter hvert som de har fått det inn i sitt tjenestespekter, funnet det riktig at det har vært innarbeidet i rammetilskuddet ut fra nærmere lokal prioritering. Slik kan man også se det i forhold til familielivet. Hvem er de nærmeste til å treffe beslutningene for sin hverdag enn nettopp den enkelte familie? Det vi egentlig har diskutert, er jo ikke for eller imot likestilling, det er ikke for eller imot fremgangen i samfunnet og i det økonomiske liv. Det vi egentlig har diskutert, er at gitt at alle disse informasjonene er tilgjengelig for dem som skal ta beslutningene, er det jo like greit at det blir familiene, som er klar over fordelene ved å være likestilte. Man kan lese skilsmissestatistikker og om hvordan det går med barna senere i livet, så får man selv de argumentene man trenger for å ha den opplyste samtale og treffe beslutningene i det enkelte hjem. Og det er først og fremst hensynet til familien, og altså ikke hensynet til Næringslivets Hovedorganisasjon, som skal prege det valget. Man kan jo bli litt fylt av mistenksomhet når man ser at Lysbakken, som i andre sammenhenger er meget skeptisk til i det hele tatt å ha privat næringsliv, bruker en artikkel fra en tillitsmann i NHO som det fremste argument i denne saken, når det egentlig grunnleggende sett var barnas beste som skulle prege samfunnets velferdsordninger på området. Jeg vil også gjøre en liten visitt til representanten Håbrekke, som var inne på at fedrekvoter angivelig skal fremme en innstilling i ens eget liv, hvor man altså nedprioriterer karriere og statusjag. Da vil jeg minne den gode representant om at hvis man må ha hjelp til det av staten, treffer man egentlig verken en opplyst beslutning eller en moralsk beslutning, for det er bare beslutninger som treffes ut fra en fri vilje som kan sies å være moralsk høyverdige.
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-06-08:
Jeg håper ikke det innebærer at man skal rette sine sarkasmer til presidenten også! Men gjennom presidenten til Martin Kolberg vil jeg vel si at det kan jo være en årsak til at ingen gikk nærmere inn på hans resonnementer, som vi grovt sett kan si var litt om de materielle produksjonsforholdenes betydning for likestilling i et historisk perspektiv. For det første ligger det utenfor rammen av noe så ydmykt som fri fordeling av foreldrepermisjonen, og for det andre kan det være at det er en antikvert problemstilling, som kanskje ikke bør belegge for meget tid her. Derimot vil jeg under ett svare statsråd Lysbakken og hans partifelle Holmås, som retorisk spør: Hvilke ambisjoner har Høyre for den norske mannen? Poenget er at jeg tilhører et parti der det ikke er staten eller partier som har ambisjoner for enkeltmennesker. Det er ambisjoner vi må ha selv. Jeg merker jo at det som er den grunnleggende motsigelsen mellom høyresiden og venstresiden i denne salen, er at noen ønsker å se på samfunnet som en maskin man kan bygge opp for å nå et eller annet endemål, mens andre har et mer avslappet forhold. Først og fremst fører det til at man får et annet forhold til begrepet frihet. For oss er ikke frihet noe befolkningen gjør seg fortjent til ved at en riktig lenge har bevist at en ikke gjør noe farlig eller noe annet enn det politikerne ønsker, med summen av sine valg. Vi er mer utviklingsorienterte og tar til etterretning at familiene kan velge ut fra sine forestillinger og ut fra en kunnskap om hva som tjener dem best. Det er derfor representanten Holmås ikke vil få noen nærmere redegjørelse for hvilke ambisjoner partiet Høyre har for den norske mann, enten han måtte hete Michael Tetzschner eller Heikki Holmås. Men jeg kan selvfølgelig gjerne være behjelpelig med personlige råd etter møtet. Fremfor alt mener jeg at debatten føres ut fra nærmest en forestilling om at familien er en institusjon som befinner seg i middelaldermørket, uten moderne impulser. Derfor har man altså ikke tillit til at de treffer ansvarlige fellesbeslutninger, som man fra styringsperspektiv finner betenkelig. Man kan jo bli påminnet litt om Bertolt Brecht, som for øvrig var venstreorientert. Men han sa jo etter oppstanden mot DDR-regimet at folket hadde sviktet sentralkomiteens tillit, og sentralkomiteen vurderte derfor å finne seg et nytt folk. Jeg tror vi må ta utgangspunkt i hva vanlige mennesker og familier velger her i samfunnet, og heller legge opp politikken etter det, fremfor å styre familiepolitikken i en politisk ønsket retning.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2010-06-08:
Jeg registrerer med en viss oppmerksomhet at det ikke er noen av representantene fra høyrepartiene som svarer på en av denne debattens hovedproblemstillinger, som knytter seg til hva hele likestillingsutviklingen i samfunnet betyr for samfunnets dynamikk og dets økonomiske utvikling. Jeg bare registrerer at det er helt stille i stua på det punktet – ingen tar den diskusjonen. Jeg hører jo at representanten Hofstad Helleland forsøker å være politisk sarkastisk mot meg. Det står hun selvfølgelig helt fritt til å forsøke, men jeg ville ærlig talt vært litt forsiktig med den begrunnelsen hun har, for det som jeg tror Det norske storting egentlig er veldig enig om, og som også Høyre på mange måter har stått bak, er jo at det er en lang utvikling i det norske samfunn som har bidratt til at den individuelle frihet i det norske samfunnet i dag er større enn den noen gang har vært – i noen generasjon. Men det er ikke fordi Høyre har stått i front. Det er fordi Høyre har kommet etter og ikke har skapt problemer for denne utviklingen, fordi motkraften har vært for sterk. Det er en belæring som representanten Hofstad Helleland faktisk burde ta til seg. For hva handler dette om i vår sammenheng i dag? Når det gjelder det partiet og den retning som Hofstad Helleland skaper sarkasme rundt i debatten, er det jo rett og slett slik at det var vi som dro gjennom hele fedrekvoten. Dere stemte jo imot! Dere stemte jo imot i 1993. Da ville jeg vært forsiktig med å være sarkastisk så mange år etterpå, når vi snakker om hva det er som bidrar til hele denne utviklingen. Det er jo realiteten. Dere hadde 18 uker til disposisjon. Da var det ikke mye valgfrihet. Dere prioriterte jo ikke disse forholdene. Så hvis man snakker om individuell valgfrihet og frihet for den enkelte, er ikke den skapt av høyresiden. Den er skapt av venstresiden, som altså representanten Hofstad Helleland forsøker – i alle fall med tonefallet – å skape politisk sarkasme rundt. Den tar jeg ikke inn over meg.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-06-08:
Å gi fedre selvstendig opptjeningsrett og samtidig fjerne fedrekvote som ordning, vil utvilsomt gi bedre rettigheter også for fedre. I tillegg vil det bidra til mindre detaljstyring av familielivet, noe som gir mer fornøyde både barn og voksne. Enhver familie er forskjellig og har forskjellige behov når puslespillet for dagen og uken skal legges. Derfor mener Høyre at enhver familie må ha sin selvstendige rett til sjøl å velge hvordan de vil organisere hverdagen og sitt familieliv. Jeg registrerer at motstanderne av Høyres forslag om å fjerne fedrekvoten argumenterer med at de ikke har tillit til at norske fedre og norske arbeidsgivere vil ta ansvar. Høyre er av en helt annen oppfatning. Vi mener det har skjedd en formidabel holdningsendring både i næringslivet og hos barnefamiliene de siste årene. En undersøkelse i VG kunne vise til at 51,4 pst. av drøyt 1 000 spurte mente at foreldre bør få avgjøre fordeling av permisjonen. Nær 63 pst. av Høyre-velgerne støttet forslaget. Undersøkelsen viste at Høyre ikke bare er på linje med egne velgere, forslaget fikk også støtte fra 36,5 pst. av Arbeiderpartiets velgere. Et klart flertall av de spurte mente at dette er måten å fordele foreldrepermen på. Det er derfor svært betenkelig når Stoltenberg utalte at han var opprørt over forslaget, og viste til at argumentene fra Høyre-kvinnene er de samme som vi hørte på begynnelsen av 1990-tallet, og hevdet videre at medlemmene i Høyres Kvinneforum er gammeldagse. Det har vi også hørt her i salen i dag. Dette viser at landet har en statsminister som ikke er i takt med folket, en statsminister som viser mistillit til dagens og fremtidens unge fedre og næringslivsledere. Jeg er stolt av å være kvinne i Høyre. På Høyres landsmøte var det både unge og godt voksne menn som raidet talerstolen og sloss for valgfrihet når det gjelder foreldrepermisjonen. Det morsomste med det hele var at det var de unge – den kommende generasjonen fedre, som var ivrigst. Det taler godt for fremtiden og fremtidens småbarnsfamilier. Sjøl er jeg gift med en næringslivsleder, som har mange fornøyde unge menn i arbeid – de fleste med små barn. Hvorfor er de så fornøyde? Hvorfor har bedriften en stabil arbeidstokk og svært lavt sykefravær? Jo, nettopp fordi omsorgen for familien blir satt høyt, og fordi han som daglig leder vet at når familien har det bra, har også hans ansatte det bra. Det tjener også bedriften. En fri fordeling av foreldrepermisjonen handler ikke om å fjerne pappas uker fra foreldrepermisjonen. Det handler om fleksibilitet, om det å stille foreldrene fritt til sjøl å bestemme ut fra det som er best for barnet og familien, ikke hva som er best for styringsivrige politikere og byråkrater.
Anders B. Werp (Høyre), 2010-06-08:
Det er i grunnen ganske underlig å høre debatten om dette temaet, som berører noe av det mest private for oss som enkeltmennesker og som familie, nemlig det å skulle fordele det som i mange familier er den største minimumsfaktoren, altså tiden sammen – hvordan foreldre og barn skal fordele den ressursen det er. For Høyre synliggjør denne saken at vi ønsker å styrke familien ved at familien skal få større mulighet til å fordele den tiden de har sammen som foreldre og sammen med barnet, slik som familien mener er best. For Høyre er det å styrke familien, snarere enn det motsatte, som flere hevder i debatten. Jeg vil også si at det er ganske underlig å høre flere innlegg i debatten som bærer preg av en veldig grunnleggende mistillit til arbeidslivet, til prosessene i arbeidslivet og til arbeidsgivere i særdeleshet. Jeg tror vi kunne få mange gode eksempler på arbeidsgivere som tar ansvar. Dette har vært en utvikling over tid, slik som Høyre påpeker i sine merknader: at denne utviklingen går i riktig retning, og at det ansvaret er man seg bevisst i arbeidslivet. Det er også viktig å tenke litt på på at dette berører noe av det mest private vi har. Hva blir neste sak der Stortinget eller regjeringen mener man vet bedre enn den enkelte, og der man med de beste intensjoner skal løfte den fram og fatte beslutninger som berører en stor andel menneskers privatliv, ut fra en nærmest teoretisk tilnærming? For Høyre er dette, som sagt, en synliggjøring av tillit til familien, tillit til de enkelte og tillit til at de vet best.
Anders B. Werp (Høyre), 2010-06-08:
Vi lever i et sårbart samfunn. Det har gjentatte episoder minnet oss om de siste årene. Men i det daglige får temaet samfunnssikkerhet ganske liten plass. Det er først når ulykken, katastrofen, ekstremværet inntreffer at samfunnssikkerhet og beredskap står på dagsordenen – og da er det til de grader på dagsordenen! Derfor er det viktig, både for å ivareta folks trygghet der ulykken skjer, der katastrofen inntreffer, der flomfaren er stor, at samfunnsberedskapen fungerer der, og at det for samfunnet rundt også er synliggjort at vi i Norge har en god beredskapsorganisasjon på plass, som kan løse utfordringene. Vi har innenfor dette feltet flere aktører som har et viktig ansvar, og som gjør en flott jobb. Sivilforsvaret, som saksordføreren var inne på i sin gode redegjørelse, har en særskilt rolle. Med denne proposisjonen vil den bli noe endret. Den har for så vidt vært underlagt en viss endring de siste årene, men får nå ytterligere en endring i retning av at den sivile beredskapen i fredstid får en større plass – og det er riktig. Det som etter Høyres syn er særskilt positivt ved denne proposisjonen, er at kommunenes rolle, ansvar og oppgaver får særskilt oppmerksomhet. Kriser skal håndteres på lavest mulige nivå. Det ligger også i proposisjonen, og kommunens rolle blir understreket. Risiko- og sårbarhetsanalysene som kommunene blir pålagt å utarbeide, er en god forberedelse på mulige hendelser som kanskje med liten risiko vil inntreffe. Men konsekvensene lokalt og nasjonalt kan være enorme dersom de skulle inntreffe, og kommunene, altså det lavest mulige nivå, er de som er nærmest til å håndtere det. I arbeidet med samfunnsberedskap og sikkerhet er det også viktig å fastslå at den som har ansvaret i normalsituasjonen, også har ansvaret dersom ekstraordinære hendelser inntreffer. Det gir robuste kommando- og organisasjonslinjer og en forutsigbarhet som er viktig å ha med seg i en stresset situasjon. Den organisasjonen man opererer med i det daglige, skal være mest mulig lik den organisasjonen man bruker under kriser. Alt dette er solid rotfestet i norsk beredskapsarbeid. Forutsigbar og gjenkjennelig håndtering i en presset situasjon skaper trygghet. Jeg – og Høyre – synes denne proposisjonen understreker nettopp det, og det er i seg selv med på å gi trygghet i et sårbart samfunn.
Anders B. Werp (Høyre), 2010-06-08:
Som sakens ordfører skal jeg gjøre mitt beste til at dette går ganske raskt. Denne saken dreier seg om endring av § 12 første ledd bokstav a i lov om Schengen informasjonssystem, forkortet SIS. Endringen vil gi tollmyndighetene rett til direkte søk i SIS på lik linje med politiet når de utfører grensekontroll og annen kontroll. Tollmyndighetene har i dag adgang til å gjøre seg kjent med alle kategorier opplysninger i SIS, men må begjære disse utlevert ved henvendelse til Kripos. Forslaget er derfor i hovedsak en forenkling og effektivisering av den tilgang tollmyndighetene allerede har til opplysningene i SIS. Tollmyndighetene i de fleste av de øvrige Schengen-landene har slik direkte adgang til SIS som foreslås i denne innstillingen. SIS er et register med bl.a. opplysninger om personer som ønskes pågrepet og utlevert, som skal forvares av hensyn til sin egen sikkerhet, som er uønskede i Schengen-området, eller som får sin identitet misbrukt av andre. I tillegg inneholder SIS opplysninger om stjålne eller forsvunne gjenstander, som motorkjøretøyer, tilhengere, campingvogner, skytevåpen, pengesedler, blankofullmakter og legitimasjonsdokumenter. SIS er derfor et sentralt verktøy i kriminalitetsbekjempelse på tvers av landegrensene. Også samarbeid på tvers av offentlige organer og etater er etter komiteens mening viktig for å bekjempe organisert og grenseoverskridende kriminalitet. Samarbeidet mellom politi og tollmyndigheter er derfor av stor betydning. Høringsinstansene er gjennomgående positive til forslaget. Dog er Datatilsynet kritisk til forslaget og mener det øker belastningen på personvernet. En samlet justiskomité er også opptatt av å ivareta personvernet og viser til komiteens behandling av politiregisterloven og Lovvedtak 38 i inneværende stortingssesjon. I den nevnte saken framhevet justiskomiteen betydningen av et tydelig og godt regelverk for informasjonssikkerhet og internkontroll når det gjelder behandling av personsensitive opplysninger hos politiet. Dette er viktig både av personvernmessige grunner og for å ivareta politiets behov for at slike opplysninger holdes skjermet for uvedkommende. En samlet justiskomité støtter forslaget om endring av lov om Schengen informasjonssystem.
Anders B. Werp (Høyre), 2010-06-08:
Saken dreier seg altså om et representantforslag fra Fremskrittspartiet om utenlandske kriminelles sosiale rettigheter. Vi har jo hatt god anledning i tidligere saker her i dag til å debattere at straff skal stå i forhold til forbrytelsen. Det er et bærende prinsipp som samtlige partier står bak, og det er også et prinsipp som justiskomiteen har lagt til grunn i sin drøfting av denne saken. Likheten for loven skal være absolutt, enten man er norsk eller utenlandsk statsborger. Fra Høyres side synes vi det er prisverdig at forslagsstillerne med sitt forslag gir Stortinget anledning til å sette fokus på sosiale rettigheter som følge av soning. En samlet komité legger til grunn at det ikke i de sosiale systemene skal ligge noen ekstra bonus knyttet til soningen, på samme måte som det knyttet til soningen heller ikke skal ligge forskjellsbehandling som innebærer en straff i straffen. Det er tilnærmingen til denne saken. Flertallet i justiskomiteen peker også på at rettigheter opptjent før soning skal beholdes etter soning. En samlet komité har pekt på at utenlandske kriminelle uten lovlig opphold ikke skal gis sosiale rettigheter som følge av soningen i seg selv. Denne drøftingen er balansert ut fra at man verken skal få bonuser eller urimelig forskjellsbehandling som følge av straffen. I komiteens drøfting merker komiteen seg også at det fra Arbeidsdepartementet ved utløpet av forrige måned ble lagt fram en proposisjon, Prop. 135 L, om endringer i folketrygdloven vedrørende fengselsopphold. Den proposisjonen vil jo berøre noen av de punktene som ligger i representantforslaget fra Fremskrittspartiet, og vil gi Stortinget en god anledning til nok en bred debatt om denne saken. Justiskomiteen har drøftet flere sider av effektene av de forslagene Fremskrittspartiet framsetter i sitt forslag. Jeg nevner temaer som helsehjelp under soning, generelle soningsforhold og arbeidsplikt og avlønning under soning. Ikke minst har også komiteen drøftet temaet rundt soningsoverføring for dømte kriminelle av utenlandsk opprinnelse, utenlandske statsborgere. Mindretallet fra Høyre og Fremskrittspartiet peker i innstillingen på at man er utålmodig og ikke tilfreds med framdriften på dette temaet, og at vi ønsker en hurtigere framdrift, slik at flere dømte utenlandske statsborgere gis anledning til å sone i sitt hjemland. Flertallet i komiteen, bestående av regjeringspartiene, foreslår at forslaget vedlegges protokollen. På vegne av Høyre og Fremskrittspartiet tar jeg opp forslaget fra mindretallet.
Anders B. Werp (Høyre), 2010-06-08:
Representanten Torve etterlyste en klargjøring fra Høyre rundt merknaden om soningsforholdene. Høyre tror ikke det er noen som ønsker seg i fengsel på grunn av soningsforhold eller på grunn av de sosiale rettighetene man eventuelt måtte få der. Men vi kan ikke se bort fra at terskelen for å begå kriminelle handlinger kan senkes som følge av det mange oppfatter som gode soningsforhold, og da legger vi fra Høyre vekt på bl.a. de økonomiske betingelsene. Det har jeg redegjort for i et tidligere innlegg i saken. Jeg vil også peke på at vi fra Høyre har lagt inn et forslag som nå ligger til drøfting i justiskomiteen, knyttet til organisert kriminalitet, hvor ett av forholdene i representantforslaget går på å opprette egne avdelinger for utenlandske statsborgere i norske fengsler. Det er av de elementene som ligger i å nyansere soningsforhold, for dette er et viktig tema bl.a. for å hindre nettverksbygging mellom norske og utenlandske kriminelle.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-08:
Det er lett ut fra denne debatten å forstå at Høyre er opptatt av verdien av valgfrihet, men når man lytter til debatten, og når man leser innstillingen, er det helt umulig å forstå hva Høyre faktisk mener om fedrekvoten og fars faktiske mulighet til samvær med sine barn. Vi i regjeringspartiene synes at foreldrepermisjon, der far tar en vesentlig del av permisjonen, er bra for barnet, fordi både far og mor opparbeider seg kontakt med barnet. Det er bra for mor, fordi det er bra for måloppnåelsen av likelønn, det er bra for det som handler om en langsiktig arbeidsdeling i hjemmet, og det er bra for far, fordi han opparbeider seg tettere kontakt med barnet. Men det er altså umulig å forstå hva det er Høyre faktisk har av ambisjoner for den norske mannen. Derfor stiller jeg tre forskjellige spørsmål, som jeg forventer å få svar på fra Høyre før vi avslutter debatten. Det ene er: Er det et politisk mål for Høyre at fedre skal ha en større andel av fødselspermisjonen? Er det et fromt ønske fra Høyre, eller er det revnende likegyldig for Høyre om far tar ut mer eller mindre av fødselspermisjonen? Jeg håper på det første. For oss fra venstresiden og fra regjeringspartiene er dette et politisk mål, av alle de tre grunnene som jeg «linet opp» i sted. Det andre spørsmålet, som representanten Hofstad Helleland har vært innom et par ganger tidligere i debatten, men som jeg ikke føler vi har fått et skikkelig svar på, dreier seg om at erfaringen i Danmark er at det er færre fedre som tar ut permisjon når en fjerner en fødselspermisjon øremerket far. Tror Linda C. Hofstad Helleland at det blir flere eller færre fedre som tar ut lang fødselspermisjon i Norge hvis vi gjør det slik? Hvis det faktisk blir en nedgang, for Norge er ganske likt Danmark – hvis Linda C. Hofstad Helleland og Høyre og Fremskrittspartiet skulle få gjennomslag for å fjerne en slik ordning som dette, en øremerket ordning til far – det håper jeg vi skal forhindre – og utviklingen i Norge blir helt identisk med den i Danmark, nemlig at det er færre fedre som tar ut fødselspermisjon, er de villig til å innrømme at de tok feil, og i et slikt tilfelle, ønsker de å gjeninnføre en fedrepermisjon, i tråd med det som står i innstillingen, fordi dette har vært et viktig virkemiddel for å få til en økning av fødselspermisjonen? Disse tre spørsmålene synes jeg det er helt rimelig at vi som har lyttet til debatten, faktisk får et skikkelig svar på.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-08:
Jeg trodde det var en til som skulle ha innlegg.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-08:
Jeg føler ikke at Fremskrittspartiet fortjener siste ordet i denne debatten, og tar derfor ordet. Per-Willy Amundsen viser gjennom sine to innlegg her i dag det jeg mener er en helt feil innfallsvinkel til hele spørsmålet som handler om en rettferdig, humanistisk flyktningpolitikk, sånn som Knut Storberget beskrev det. Ta bare den omtalen av mennesker som kommer og søker om asyl. Vi har strenge regler i Norge. Det er strenge regler i Europa for å få asyl, og det å si at alle mennesker som søker om asyl, og som ikke oppfyller kravene, «misbruker asylinstituttet», er feil. Det er juridisk feil, det er politisk feil, og det er moralsk veldig feil. Det kommer mange flyktninger fra Afghanistan. Over halvparten av flyktningene som kommer til Norge, kommer fra land som vi i andre sammenhenger i utenrikspolitiske redegjørelser diskuterer som svære problemområder, som Somalia, Eritrea, Irak, Tsjetsjenia, Palestina, Afghanistan. Fra disse landene kommer over halvparten av flyktningene. Hvis du kommer fra Afghanistan til Norge, fra et krigsherjet område der det sprenges bomber og der norske soldater dør, og søker om asyl, er det strenge krav til å få opphold. En god del får, men en god del får avslag, men de har altså ikke misbrukt asylinstituttet. Hvis du kommer fra undertrykkelse og fornedrelse i Palestina og søker om asyl i Norge – hvis du hadde søkt på Kypros, ville du etter all sannsynlighet fått opphold – får en god del opphold, en god del får avslag, men du misbruker ikke asylinstituttet når du søker. Når du kommer fra Somalia – omtrent 90 pst. derfra får opphold – og du får avslag, misbruker du ikke asylinstituttet. Det er den måten å omtale mennesker på som jeg mener er uverdig, fordi det man gjør, er å omtale mennesker som kommer fra konfliktområder, og som altså har en legitim rett til å søke om asyl, på en nedverdigende måte. Til slutt vil jeg bare si at Per-Willy Amundsen snakker hele tiden om én ting som er helt abnormt, eller en anormalitet – kall det hva du vil. Det er spørsmålet om det finnes en normaltilstand – en normal asyltilstrømning, som Per-Willy Amundsen sier. Hvis vi tar annen verdenskrig, var normaltilstrømningen i 1941, i 1942, i 1947 eller i 1948? Hvis du tar Kosovo-krigen og bombingen av Kosovo, var normaltilstrømningen til Norge året før, var det på høydepunktet når det kom flest, eller var det året etter? Bosnia-krigen, Afghanistan-krigen, Irak-krigen – alle disse krigene bidrar til at det blir flyktninger i verden.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-08:
Per-Willy Amundsen beskriver veldig, veldig godt hvorfor det er en lykke for landet at Fremskrittspartiet ikke styrer hva som skal telle som menneskeverd og menneskerettigheter her i landet. Jeg sa overhodet ikke at alle mennesker som er på flukt overalt i verden, skal komme til Norge, som Per-Willy Amundsen framstiller det, men jeg sier at vi har en regulering av flyktningpolitikken i Norge. Det handler om hvordan man omtaler de menneskene som kommer, og som søker om asyl. Etter at Per-Willy Amundsen hadde gått fra UDIs vårkonferanse i går, var det to flyktninger, én fra Somalia og én fra Iran, som snakket. Begge hadde fått opphold. Den ene sa at hun sitter og ser på fjernsyn sammen med sitt barn. Hun prøver å skåne sitt barn fra å se på, for barnet sier: Mamma, nå snakker de om oss. Har vi tatt med oss noen problemer til Norge? Og det er akkurat den følelsen som mange sitter med, og som gjør at jeg er stolt over at jeg er med på dette.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2010-06-08:
Jeg lytter alltid nøye når Høyre begynner å prate om valgfrihet, moral og ansvar. Det er ofte en interessant debatt når det er løftet opp av Høyre. For meg er valgfrihet ikke et mål i seg selv – man må i hvert fall vurdere konsekvensene av den valgfriheten. Det er da jeg blir veldig bekymret når Hofstad Helleland sier at vi godt kan innføre denne valgfriheten på bekostning av andre mål, uten å definere hvilke mål det er. Jeg synes de norske velgerne har krav på å vite: Hva vil Høyre gå på akkord med? Det er det ene spørsmålet jeg har behov for å få svar på. Det andre er: Når Thommessen snakker om norske menn, og at vi fra regjeringspartiene antyder at de er tøffelhelter, er det jo slik at i 2002 fjernet man fedrekvoten i Danmark, og i dag ser man resultatet, at 25 pst. av danske menn tar ut fedrepermisjon. Hva er det ved den norske kulturen og det norske arbeidslivet som gjør at dette ikke vil skje i Norge? Hvilke mekanismer er det vi har i Norge som man ikke har i Danmark, som gjør at høyresiden fortsatt mener at dette skal gå bra? Eller er det slik at de målene man kan gå på akkord med, f.eks. er barns behov for kontakt med far? Er det det Høyre egentlig vil? Dette er ganske sentrale og viktige verdispørsmål, og en familiepolitikk som jeg mener at både de andre politiske partiene og velgerne har krav på å vite hva Høyre egentlig mener om. Nå har det vært en debatt hvor Høyre har gått opp på denne talerstolen og nærmest prøvd å tåkelegge sitt eget landsmøtevedtak. Det har i hvert fall ikke vært veldig opplysende hva målet egentlig er med Høyres familiepolitikk, utover ordet «valgfrihet». Hva mener Høyre om konsekvensene av den valgfriheten? Hva er det ved det norske samfunnet som gjør at vi ikke får en tilsvarende situasjon i Norge som man har fått i Danmark? Det er altså ikke slik som Tetzschner kanskje kunne antyde i sitt innlegg, at det er stor forskjell mellom det norske samfunnet og det danske samfunnet. Dette er ganske dyptgripende, viktige spørsmål, som jeg mener Høyre må oppklare ganske kjapt. Hvis ikke vil vi få en debatt som er veldig tåkeleggende, ikke veldig opplysende.
Henning Warloe (Høyre), 2010-06-08:
Jeg takker statsråden for hennes svar, men jeg tror nok kanskje vi har en litt ulik oppfatning av alvorligheten i denne kunnskapen, som jeg iallfall føler at forskerne har presentert for oss ved en rekke anledninger. Som et eksempel kan jeg nevne et seminar som vår komité hadde i lokalene til Norges forskningsråd, hvor vi ble presentert for et ganske stort skoleforskningsprosjekt som fremdeles pågår. Statsråden sa – og jeg tror det var noe av det viktige hun sa – at forskjellene mellom gutter og jenter er der, men de er ikke dramatisk store. Forskere som jeg har hørt, har fortalt at forskjellene mellom gutter og jenter i Norge tilsvarer forskjellene mellom norske elever og finske elever i PISA-undersøkelsen. Finland gjør det som kjent best i verden, for å si det slik, blant de landene som deltar i PISA-undersøkelsen, og Norge gjør det nøyaktig midt på treet. Hvis jeg husker riktig, har statsråden også sagt at det er en viktig utfordring for henne at norske elever skal hevde seg, altså heve sitt nivå, i PISA-undersøkelsen. Det betyr jo at hvis denne forskjellen er like stor, burde det gi grunn til bekymring. Problemene knyttet til mange gutters problemer med å finne seg til rette i skolen har jo også implikasjoner for hvordan det går med dem senere i livet, og for samfunnet som helhet. Gutter som får en dårlig start, en skjev start i skolen, vil kunne få problemer som preger resten av livet deres. Samfunns- og rusforsker Arne Klyve, som jeg tror er en klok mann, har nylig skrevet en bok som heter «Sinte unge menn». Her peker han på den økende gruppen unge menn uten tilstrekkelig skolegang, uten grunnlag for å delta i arbeidsmarkedet og uten positiv identitetsfølelse. Jeg kjenner forfatterens politiske utgangspunkt. Det er svært langt fra mitt eget, men jeg tror at denne boken er verdt å anbefale likevel. Arne Klyve skriver i boken «Sinte unge menn» følgende: «Noen gutter blir altså i stigende grad tapere i det moderne kunnskapssamfunnet som belønner sosiale ferdigheter, omstillingsevne og talent for teoretisk innlæring høyere enn fysisk styrke og selvhevdelse. Jo mindre reell og positiv erfaring gutter har med menn og positiv maskulinitet, jo mer fremherskende blir gjerne en utdatert stereotyp forestilling om mandighet og en hypermaskulin væremåte.» Kunnskapsministeren har uttalt at kampen mot frafall i videregående skole er hennes hovedsak de neste årene. Dette er jo i stor grad et gutteproblem, særlig innen yrkesfag, men det starter altså ikke i videregående, det slutter ofte der, dessverre. Så statsrådens kamp mot frafall i videregående må føres med tiltak som treffer gjennom alle grunnskolens ti år.