trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-05-14:
Jeg vil gjerne få plukke opp noen av de spørsmålene som har kommet, og jeg skulle for så vidt gjerne engasjert meg mer i den videre debatten, men det tillater ikke tida. Når det gjelder spørsmålet fra Lysbakken i replikkrunden om det uformelle energiministermøtet i Bucuresti, har også olje- og energiministeren svart på det til representanten Haltbrekken skriftlig. Det olje- og energiministeren skriver, er at deltakerlandene fikk en uttalelse som man kunne velge å signere: «Innholdet i uttalelsen var ikke gjenstand for diskusjon eller realitetsbehandling i ministermøtet. Det ble heller ikke fremmet forslag om å endre uttalelsen i løpet av møtet(…) (…) Uttalelsens hovedbudskap er at videreutvikling av et velfungerende gassmarked i Europa er fornuftig og at bruk av Europas omfattende og velfungerende gassinfrastruktur vil være rasjonelt også på langt sikt» – bl.a. Til noen av de andre spørsmålene som har kommet fra Navarsete om finanstilsyn: De siste indikasjonene vi har der, er at forslaget om å utvide fullmaktene til styret ikke kommer til å få nødvendig flertall blant medlemslandene. EØS- og EFTA-statene har gitt en kommentar, i likhet med ganske mange medlemsland, om at de er kritiske til utvidelsen av fullmakter. Så til spørsmålet knyttet til ACER og for så vidt både erklæringer og Island: EU fikk overlevert den uttalelsen som de fem partiene ga, og uansett hvor mye Senterpartiet prøver, er ikke realiteten slik Senterpartiet gir inntrykk av. De grunnleggende elementene i norsk energipolitikk ligger fast. Det nasjonale regelverket om konsesjoner til strømnett, om utenlandskabler og kraftverk, skal fortsatt gjelde. Og det gjelder helt uavhengig av virksomheten til ACER. Norske kommuner, fylkeskommuner og staten eier ca. 90 pst. av produksjonskapasiteten i landet. Vi har suverenitet over disponeringen av norske energiressurser og utformingen av vår energipolitikk. Det er også reflektert i den uttalelsen som ligger mellom de fem partiene. Jeg er på en måte litt overrasket over at representanten Gjelsvik spør om hva som skjer på Island, for etter det jeg forstår, går både Senterpartiet og Nei til EU i skytteltrafikk til Island for tida for å delta i diskusjonene om ACER. Utenrikskomiteen i Alltinget stemte altså for – mot kun én stemme – å legge fram EUs tredje energimarkedspakke for andre høring i plenum i Alltinget, og det starter i dag.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-05-14:
Ofte snakker norske politikere høyt om menneskerettigheter og demokrati i andre land. Da skulle man tro at de samme politikerne ville si nei til å eksportere norsk militært materiell til verdens verste islamistiske regimer når de er midt oppe i en brutal krig, som ifølge FN har utløst verdens verste humanitære katastrofe. Jeg snakker om krigen mot Jemens befolkning, der altså koalisjonen ledet av NATOs nære allierte, Saudi-Arabia og De forente arabiske emirater, daglig dreper sivile – barn, kvinner og menn – i stort antall, både gjennom direkte bombeangrep og gjennom en umenneskelig militær blokade som hindrer innførsel av mat og medisiner til en utsultet befolkning. Men det er dessverre ikke sånn at stortingsflertallet sørger for å hindre eksport av norsk militært materiell til slike regimer. 1959-erklæringen sier at «Norge ikke vil tillate salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig.» Men det er et smutthull, som er konstruert, om at regimer som bomber et land på invitasjon fra landets regjering, ikke omfattes av erklæringen. På den måten forsynes disse islamistregimene med norsk krigsmateriell, og får dermed en slags støtte til det som per dags dato kanskje er verdens mest brutale krig mot en forsvarsløs sivilbefolkning noe sted i verden, her og nå. Da Rødt la fram forslaget vårt tidligere i år, var det på grunn av signaler fra både Arbeiderpartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti som tydet på at de var villige til i det minste å vurdere å gå tilbake til en litt mer anstendig våpeneksportpolitikk, i tråd med folkeretten. Alt vi ber om, er å tette smutthullet, revurdere det kunstige skillet mellom såkalt A- og B-materiell i regelverket, og å si nei til norskeide våpeneksportkontorer i krigførende islamistiske regimer. Kanskje vinner vi ikke igjennom i Stortinget i dag, men vi kommer til å fortsette arbeidet for å stanse denne typen eksport, og ikke minst det som styrker militæret i regimer som fører ødeleggende og dødbringende krig mot sivile. Vi konstaterer at retorikken til dem som snakker om menneskerettigheter i alle mulige andre saker, er bitte litt, for ikke å si voldsomt, svekket når de stemmer ned våre forslag, viderefører dette smutthullet og samtidig velsigner åpning av våpeneksportkontorer i slike regimer. Med det tar jeg opp Rødts forslag.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-05-14:
Siden det bare er tre minutters taletid, skal jeg hoppe over en del ting jeg hadde lyst til å si, og heller gå rett på det som er de tre forslagene i representantforslaget. I tråd med Stortingets 1959-vedtak tillater ikke Norge eksport av militært materiell eller flerbruksvarer til militær bruk til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig. Praksis er at stater som intervenerer etter samtykke fra et lands lovlige myndigheter, ikke anses omfattet av 1959-vedtaket. Stortingets 1959-vedtak og avgrensningen når det gjelder eksport til såkalte intervenerende stater, betyr ikke at vi kan tillate eksport til bruk i en borgerkrig. Avgrensningen innebærer derimot at eksport til intervenerende stater for deres egne legitime forsvarsformål ikke automatisk rammes av 1959-vedtaket. Eksport kan tillates etter en grundig vurdering basert på retningslinjene. Det skriftlige innspillet som NIM har hatt om gjennomføringen av ATT, kommer til å omtales grundigere i forbindelse med stortingsmeldinga om eksportkontroll, som legges fram planlagt i juni. Jeg vil likevel benytte anledningen til å presisere at innspillet kan leses som om UDs praktisering av 1959-vedtaket ikke er i overensstemmelse med Norges ATT-forpliktelser, men det er ikke riktig. Regjeringa er enig i NIMs presisering om at ATT gjelder for alle kriger og konflikter, og dette er også slik ATT praktiseres. Regjeringa anser seg bundet av både 1959-vedtaket og ATT som særskilt avslagsgrunnlag. Norge står i utgangspunktet i en helt annen stilling enn mange andre vestlige land ettersom vi aldri har tillatt eksport av våpen eller ammunisjon til Saudi-Arabia. Det er etter en individuell vurdering tidligere gitt tillatelse til eksport av andre militære varer, såkalt B-materiell. Så er Stortinget og komiteen godt kjent med både suspensjonen av lisenser og det at vi ikke tar nye B-lisenser under behandling. Det gjelder da både først for De forente arabiske emirater i desember 2017 og i november 2018 for Saudi-Arabia. Når det gjelder skillet mellom A- og B-materiell, vil jeg understreke at alle søknader om eksport av forsvarsmateriell til land utenfor vår aller nærmeste krets, uavhengig av om det dreier seg om A- eller B-materiell, blir grundig individuelt vurdert i tråd med retningslinjene. Dersom det anses å foreligge en uakseptabel risiko for avledning til uønsket militær bruk eller brudd på folkeretten, vil lisens ikke gis. Denne praksisen gjelder for alt forsvarsmateriell uavhengig av om det er A- eller B-materiell. Når det gjelder forslaget om å komme tilbake til Stortinget med en vurdering av Nammos etablering av salgskontorer i De forente arabiske emirater, viser jeg også i mitt svar til komiteen til den rolledelingen som er mellom eier og styre og administrasjon som følger av selskapslovgivningen og av statens prinsipper for godt eierskap. Operative forretningsmessige forhold, som hvor selskaper har tilstedeværelse, er et forhold som ligger til selskapets styre og administrasjon. Det er staten som på eiersida har dette som en del av sin eierdialog også med Nammo.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-05-14:
Takk til utenriksministeren for et interessant innlegg nå. Europa går til valg neste søndag, og hva slags utfall det vil få, vil også ha noe å si for Norge. Vi følger med i spenning og kanskje også i frykt, for vi ser hvordan høyrepopulistiske partier mobiliserer over hele Europa. Det blir spennende å se hvordan de vil gjøre det, og det blir også interessant å se hva slags posisjon de vil få i parlamentet etter valget. Orbáns parti har jo vært Høyres søsterparti. Jeg synes det er bra at Høyre har vært tydelig på at ikke de hører hjemme i samme paraplyorganisasjon. Men partiet, Fidesz, er fortsatt en del av EPP-parlamentsgruppen i Europaparlamentet. Mener utenriksministeren at de fortsatt bør ha samme status etter valget og gå inn i den konservative partigruppen i Europaparlamentet?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-05-14:
Takk for svaret, men jeg fikk egentlig ikke svar på det jeg spurte om, for spørsmålet var ikke hva det var naturlig for Fidesz å gjøre, spørsmålet var hva utenriksministeren mente de burde gjøre. Mener hun at Fidesz kan ha en plass rundt det konservative bordet i Europaparlamentet og være en del av tungen på vektskålen når det gjelder hvilken partigruppe som blir størst? Det er vel klart at Høyre ønsker at de konservative partiene skal gjøre det bra, men jeg skulle ønske at utenriksministeren sa klart og tydelig ifra om at Fidesz ikke tilhørte deres partifamilie i Europaparlamentet, at de ikke burde ha noen plass der, og at utenriksministeren og det norske partiet Høyre og faktisk også Kristelig Folkeparti kom til å jobbe imot at Fidesz fortsatt skulle kunne ha et medlemskap i Høyres europaparlamentsgruppe.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-05-14:
Takk til statsråden for utgreiinga og for debatten me har i dag. Statsråden sa i sitt innlegg då ho la fram utgreiinga, at deltaking i det europeiske forsvarsfondet vert vurdert som viktig for norsk forsvar, norsk forsvarsforsking og forsvarsindustrien. Samtidig vil ei norsk deltaking gjennom EØS-avtalen vera kostnadskrevjande. Ho sa òg at regjeringa har sett i gang ein grundig analyse av ulike aspekt knytte til ei eventuell norsk deltaking. Eg har vore på Bardufoss og lært endå meir om Hæren enn eg visste før, ikkje minst om kor krevjande økonomi ein har. Difor er det interessant om regjeringa tek stilling til det viktige prinsipielle spørsmålet: Kor mykje skal ei slik deltaking koste, og skal det koma i tillegg til det ordinære budsjettet, eller vil det gå ut over det norske forsvaret?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-05-14:
Fondet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-05-14:
Stortingsfleirtalet vedtok i 2016 at Noreg skulle vere med i EUs finanstilsyn. Finansrevisjonspakka vart så lagd fram i EU i 2017 med eit utdjupande dokument lagt fram i september 2018. Desse forordningane sentraliserer makt til tilsynet og skal gi eit meir uavhengig og handlekraftig tilsyn. EU-byråa får også utvida mynde til å involvere seg i tvistar på eiga hand. Denne pakka er framleis til behandling, men vert ho vedteken, er ho EØS-relevant, og med mindre eitt av EØS-landa legg ned veto, vert det ein del av norsk regel- og lovverk. Noreg, Island og Liechtenstein sende i april i fjor felles brev til EU-kommisjonen der ein er kritisk til forslaga om å gi EU sitt finanstilsyn auka mynde. Særleg bekymra er ein for den nye organiseringa av EU-byråa, der ein skal opprette eit nytt utøvande styre, såkalla executive board, som berre består av styreleiaren og eit fåtal medlemer på heiltid. Det er EU-rådet som skal nemne opp desse medlemene. I dag er det norske Finanstilsynet representert i styret for byråa, sjølv om ein ikkje har stemmerett, og då mistar ein denne representasjonen i dei nye styrande organa. Det er klart det er grunn til å vere uroa for det. Men bakgrunnen for EU-kommisjonen sitt forslag er jo nettopp å avgrense nasjonal representasjon og interesser, også frå EU sine eigne medlemsland. I staden vil ein ha profesjonelle styremedlemer som kan løfte seg over dei nasjonale interessene. Er dette i Noreg sin interesse? Var dette ein del av debatten då Noreg vedtok at ein skulle gå inn i EUs finanstilsyn? Nei, det var det jo ikkje – langt ifrå. Då EUs finanstilsyn vart teke inn i EØS-avtalen, vart det laga ei ordning der det er overvakingsorganet ESA som gjer eit formelt vedtak, men alle veit at det er eit kopivedtak av det som er skrive av EU-byråa. Det som ville vere interessant, var å høyre kva svar regjeringa og våre – nær sagt – allierte i EFTA har fått på brevet til EU. Vert ein imøtekomen, eller er det slik at det no står på vent fordi ein skal behandle ferdig det som skjer i EU først? Det ville òg vere spennande, når så langt lir at dette er vedteke, å høyre om det framleis er slik at regjeringa meiner at § 115 i Grunnlova ikkje vert utfordra med dette.
Ingjerd Schou (Høyre), 2019-05-14:
Denne saken omhandler i hovedsak tekniske endringer og tilpasninger til annen lovgivning som følge av en ny sikkerhetslov. Siden det i all hovedsak er tekniske endringer, skal jeg være kort. Proposisjonen har vært gjenstand for ordinær høring. Ikrafttredelse av ny sikkerhetslov gjør at det er behov for endringer i andre lover, bl.a. for at henvisninger til sikkerhetsloven skal være korrekte. Eksempler på disse er lov om politimyndighet i forsvaret, ekomloven, straffeloven, markaloven og noen andre. Ny sikkerhetslov inkorporerer en ny systematikk sammenliknet med den forrige loven fra 1998. Denne nye systematikken innebærer at hvert departement skal gjennomføre ny kartlegging av sin samfunnssektor for nettopp å identifisere grunnleggende nasjonale funksjoner, samt informasjonssystemer, infrastruktur og objekter som er av så sentral betydning at de må underlegges sikkerhetsloven. Alle de berørte departementene har igangsatt denne kartleggingen.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2019-05-14:
Representanten Gjelsvik avla en visitt innom diskusjonen vi hadde i fjor om tilslutning til EUs tredje energimarkedspakke. Man kunne få inntrykk av at Island skulle framføre en nasjonal erklæring, og at Norge ikke skulle det, men det er jo helt feil. Det er en del av det vedtaket og den tilhørende politiske avtalen mellom fem partier, de tre daværende regjeringspartiene og Arbeiderpartiet og Miljøpartiet De Grønne, at det nettopp skal framføres en slik erklæring i forbindelse med endret tilknytning, som slår fast helt sentrale prinsipper om offentlig eierskap, om nasjonal kontroll over utenlandskabler, om utenlandskabler skal bygges, om Statnetts monopol og om flaskehalsinntekter skal tilfalle det landet de oppstår i. Dette har EU blitt orientert om. I tillegg skal den framføres ved tilknytning. Så vi har en meget sterk slik erklæring, som også peker fram mot framtidige endringer i EUs regelverk, hvor man slår fast fra norsk side at dette er prinsipper som man ønsker å ivareta også dersom det kommer framtidige endringer i dette regelverket. Nå vet vi mer enn vi visste i fjor om hva som kommer i Clean Energy Package, eller «ren energi-pakken», og det er ingenting som så langt tyder på at disse prinsippene er utfordret der. Dette er altså etablerte prinsipper som vi tar med oss, så det er rett og slett ikke riktig. Lundteigen var også innom Arbeiderpartiet, og jeg hadde bare lyst til å si om igjen noe som jeg og Marianne Marthinsen, eller flere av oss, sa: Utfordringene i arbeidslivet er reelle, men det er ikke lovgivningen i EØS som er problemet i dette, for norsk lovgivning har enten blitt videreført eller styrket på de aller, aller fleste områder, og skjer det noe annet, må man bruke handlingsrommet, som har blitt nevnt. Det som derimot har skjedd, er at vi – etter å ha fått en mer sammensatt arbeidstakerbefolkning – ikke har vært like flinke i arbeidslivet som vi burde ha vært, til å ta vare på de reglene som vi har, og som ikke er utfordret av EØS, men som er utfordret av en ny sammensetning. Det må vi lære oss, og derfor har flere av oss vært opptatt av at en tydelig og klar nasjonal politikk på dette området er så viktig, og at dette – i tillegg til at det er viktig i seg selv – også er viktig for å ivareta oppslutningen om EØS-avtalen.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2019-05-14:
Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet i denne debatten, for jeg var i en EU/EØS-debatt på kafeen Christiania fra klokken åtte til klokken kvart på ti i dag, så jeg syntes jeg hadde fått snakket nok om EU og EØS. Men jeg synes det er en del underlige kommentarer som har kommet i denne salen i dag. Det er kanskje bra at vi debatterer, i stedet for at vi bare leser opp noe som andre har skrevet. La meg aller først understreke at Fremskrittspartiet er tilhenger av EØS-avtalen, og regjeringen styrer etter EØS-avtalen. La det være helt klart. Utfordringen er imidlertid – det gjelder også de øvrige partiene – at EØS-avtalens begrensninger er vanskelige å definere: Hva er markedsrelevant? Hva er de fire frihetene? Hva innebærer de fire frihetene? Hvor slutter det? ACER er én ting som er vanskelig å vurdere – er det innenfor, eller er det utenfor? Snakker vi om lønnsvilkår? Snakker vi om skattevilkår? Snakker vi om arbeidsbetingelser? Hvis én nasjon har bedre arbeidsrettigheter enn en annen nasjon, skal man da kompromisse på et minste felles multiplum, eller skal man følge den nasjonen som har kommet lengst og har de beste arbeidsbetingelsene? Det er jo akkurat det som er krevende. Det er det vi diskuterer. Da er det meningsløst å komme med konspirasjonsteorier, som representanten Kolberg kom med, om at Fremskrittspartiet har noen problemer eller noe slags ønske om nasjonalisme som er litt skummelt. Det er klassisk skyggeargumentasjon. Fremskrittspartiet har ikke noen skumle hensikter, men vi ønsker ikke at EU skal ha større innflytelse enn nødvendig. Vi ønsker at EØS-avtalen skal gjøre det som er viktig for å få handel til å fungere på best mulig måte under de samme betingelsene. Men vi ønsker ikke at den skal gå lenger enn det, for vi synes at nasjonal selvråderett, patriotisme, nasjonalitet og kultur er viktig. Det er identitetspolitikk. Vi forsvarer nasjonalstaten. Derfor er vi sterkt motstandere av EU-medlemskap, men tilhengere av handel, i tråd med liberalismens prinsipper. Det er ikke så veldig overraskende, og det er ingen vits i å lage noe mer ut av det enn det. Det er også regjeringens politikk. At Venstres representant, og for så vidt også Høyres representant, holder kraftige innlegg for EU-medlemskap – det er det selvsagt opp til disse partiene å mene. Vi har her i denne salen forholdt oss til regjeringens plattform og regjeringens politikk, og vi forsvarer den. Men det gjelder å finne avveininger mellom hva som strengt tatt er nødvendig for å ha reell frihandel og betingelser, og det som er utenfor frihandel og de betingelsene som gjelder.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2019-05-14:
Jeg har lyst til å følge opp litt mer, for tenk om verden hadde vært så enkel som den Moxnes beveger seg i! Da hadde det vært svart–hvitt – alt er tydelig, alt er klart, ingenting har konsekvenser, og alt skal følge Moxnes’ eller Rødts samvittighet. Hvis man skulle tenke seg hvordan forsvarsindustrien ville fungere dersom Rødt hadde fått muligheten, vil det si at Kongsberg ville ha mistet hundrevis av arbeidsplasser. Det er åpenbart. Kongsbergs teknologi, som i dag har vekt på forsvar, har hatt smitteeffekter på veldig mange andre områder som representanten Moxnes er veldig glad i, som fornybar-området, som i dag er et vekstområde. Det er fordi Kongsberg har fått teknologi fra forsvarsindustrien som nå går over til annen teknologi, eksempelvis også innenfor romfart. Det gjør det gjennom forsvarsindustrien. Disse henger sammen, det er et samspill mellom noe. Man kan ikke da isolere én del av Kongsberg. Det samme gjelder Nammo. Representanten Moxnes bør lære litt om forsvarsindustrien og hvordan faktisk eksporten fungerer. Hvis man har en komponent som går inn i et større system som eksempelvis produseres i USA, f.eks. F-35, er det det amerikanske eksportregelverket som gjelder. Men vi må ikke levere en komponent til det F-35-flyet hvis ikke vi vil. Men da får vi heller ikke levert den komponenten til et land som Moxnes liker. Det er ikke mange, men uansett. Det vil være slik at om vi er med på et prosjekt, er vi med på et prosjekt, og da gjelder eksportregelverket der hvor hovedsystemet produseres. Det er selvsagt at amerikanerne ikke vil bli hindret av at det produseres en komponent i Norge som skal bestemme amerikanernes eksportregelverk for hvor F-35 kan selges. Det er det ikke vanskelig å forstå. Man kan mislike F-35, man kan mislike USA, man kan mislike imperialisme, man kan mislike kapitalisme, man kan mislike alt mulig rart, men skal man ha en produksjon av avansert forsvarsteknologi i Norge, må man være med på leken. Hvis ikke man vil være med på leken, får man finne på noe annet å gjøre. Representanten Moxnes vil jo heller ikke være med på olje- og gassutvikling, så hva som skal skje med Kongsberg og alle de andre relaterte selskapene, det kan man lure på. Hva skal vi leve av? Det er et spørsmål som Rødt sannsynligvis ikke stilte seg i helgen – bortsett fra alle forbudene og påbudene som partiet vedtok.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-05-14:
Først av alt takk til utenriksministeren for redegjørelsen og takk for en debatt i salen som jeg synes er fruktbar. Jeg tar ordet først og fremst som leder av energi- og miljøkomiteen og vil vende blikket tilbake til Parisavtalen i 2015 og i hvilket vindu i historien det var – Obama var president på det tidspunktet, og vi hadde et EU som var samlet, og som var en pådriver for en klimaavtale for verden. Det har vært viktig. I større og større grad knytter vi i Norge oss til EUs arbeid innenfor klima, miljø og også energi. Derfor er dette viktig å ta med i debatten. Men omgivelsene endrer seg. Trumps inntreden i USA og sterkere Asia-fokus, bl.a. mot Kina og Nord-Korea, dreier fokuset bort fra våre nærområder og innsatsen når det gjelder de økonomiske bidragene til NATO. I Europa ser vi at de tre store – Tyskland, Frankrike og Storbritannia – på hver sin måte sliter med sitt. I hvilken grad Storbritannia, og særlig England, blir preget av brexitprosessen knyttet til klima, gjenstår å se. De har gjort mye bra, og Theresa May har faktisk vært i Stortinget, i forbindelse med Nordisk råd, og sagt at de står ved sine forpliktelser. Det må vi håpe på. Dette gjør at Norges forhold til andre og mindre land blir desto viktigere for at vi skal gjøre den jobben som er nødvendig for klima og miljø. Vi merker en økt interesse fra Beneluxlandene for bilateralt samarbeid, eller regionalt samarbeid, og særlig de nordiske landene har mulighet til å ta en ny posisjon, uavhengig av om det er innenfor eller utenfor EU. Vi har forholdsvis like klima- og energimål, vi har stort samarbeid på energisektoren allerede, og fram mot 2050 har vi felles ambisjoner om lavutslipp. Vi samarbeider og er likt i rute når det gjelder sirkulær økonomi og bioøkonomi, også med de baltiske landene og nedover mot Balkan. Og ser vi over på den andre siden, er Skottland veldig interessert i samarbeid. Energi- og miljøkomiteen har vært en uke i California, og vi har en bilateral avtale med California allerede – fra 2017 – om klima og miljø. Og så ser vi mot Washington, Oregon og Vancouver – en type regnbueallianse med bilateralt samarbeid er viktig når situasjonen er som den er. I de store, etablerte samarbeidene er en viktig diskusjon framover hvordan Norge skal forholde seg til enkeltland.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-05-14:
Det er store miljøsaker vi snakker om her. Vi skal redde klimaet, men vi skal også ta vare på miljøet, og det er i hovedsak en miljøsak vi diskuterer i dag. Det å bruke sjødeponi er svært uvanlig i verden, og Norge har en praksis for det. Venstres bidrag i regjeringsforhandlinger har vært at det ikke er aktuelt å tillate flere sjødeponier i Norge. Det er flertall i salen for gruvedrift i Førdefjorden og i Repparfjorden. Det har ikke Venstre greid å stoppe ved tidligere behandlinger. Da er vårt bidrag ved å sitte i regjering alltid å gjøre prosjekter bedre, og det må være målet også når vi er der vi er i disse to sakene. Det er å ta i bruk alle muligheter for innovasjon og ny teknologi som reduserer avfallsmengder som skal dumpes i fjord. Det er også å ta et ansvar på vegne av de andre, som tillater sjødeponier, ved å gjøre de prosjektene så bra som mulig. Det er samiske interesser i nord som også er sterkt motstander av prosjektet i Repparfjorden, av flere grunner. Infrastruktur er også en del av dette prosjektet – med mye trafikk som skal organiseres for å transportere masse både ut og inn. Det er store inngrep i naturen også på land, i tillegg til det som sjøen utsettes for. Det er viktig å kjempe til siste mulighet har gått, men i disse to prosjektene har mulighetene gått. Vårt sterkeste bidrag er at det ikke blir flere slike eksperimenter i flere fjorder, inntil vi har en bedre teknologi som reduserer mengdene og påvirkningen på naturen.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2019-05-14:
Takk til utenriksministeren for en meget god redegjørelse. Vi går inn i et lokalvalg i Norge til høsten, et lokalvalg der Senterpartiet vil fortsette å forfekte sin motstand mot EØS-avtalen. Det tror jeg også utfordrer mange av Senterpartiets egne, lokale representanter. Grunnen til det er at mange av disse representantene ser hvor viktig tilgangen til det europeiske markedet er for deres lokale hjørnesteinsbedrifter. Det skal i alle fall være helt klart at fra vår side skal vi være tydelige på hva en stemme til Senterpartiet betyr for arbeidsplassene i distriktet. Hvis man skal eksportere fisk til Europa, må man ha et sømløst veterinærsamarbeid. Hvis industrien skal være en del av et integrert marked, der varene må leveres samme dag som f.eks. bilen skal monteres, må man være en del av et fritt marked med like regler. Det er min mening at bare det å åpne for alternativ i seg selv er å gå ut på en enormt usikker linje for norsk næringsliv. For Stortingets del håper jeg at europaparlamentsvalget neste uke også blir en ny start for Stortingets arbeid inn mot Europaparlamentet. Regjeringen, med sitt embetsverk, gjør en enorm, god innsats inn mot kommisjonen og de andre landene for å fremme norske synspunkter, men parlamentet er bygd opp etter et partisystem der det er de partipolitiske kanalene som må benyttes for å fronte våre synspunkter der.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2019-05-14:
Først vil jeg gi honnør til bunadsgeriljaen, som tydelig gir uttrykk for sin mening om det som skjer – uten å gå i skyttergraven eller miste smilet. Vi har hatt demonstrasjoner på Eidsvolls plass som har vært langt mer negative og demonstrative enn det vi har sett i dag. Og jeg må si at bunadsgeriljaen gjør inntrykk. En stor takk til dere og Leve Nordmøre for det engasjementet og den tiden dere bruker på dette – for både å delta i debatten i media, reise hit til Oslo for å påvirke og stryke bunadsskjorter og holde ut så pass mange timer i passe komfortable sko. For det andre er det neppe noen spenning knyttet til hva jeg mener. Allerede den 7. april gikk jeg ut i et langt leserinnlegg i Tidens Krav og begrunnet mitt syn. Jeg er helt uenig i å slå sammen de to fødeavdelingene til én avdeling nå. Jeg mener at man sammen med fagmiljøene skal avgjøre når man fysisk skal flytte avdelingene inn under samme tak. Jeg er uenig i å gjøre noe med rehabiliteringen på Mork, og jeg mener det er feil å legge ned Aure rehabiliteringssenter – i alle fall før kommunene eventuelt er i stand til å ta over oppgavene, og da må det følge med penger og tid. Min kritikk til Helse Møre og Romsdal er at kuttforslagene som kom i vinter, ikke har vært en del av en helhetlig plan. De har kommet stykkevis og delt. Helse Møre og Romsdal har gått med underskudd hvert år siden 2011, under to regjeringer, ledet av både Arbeiderpartiet og Høyre. Jeg tror det er mulig å omstille helseforetaket, men skal strukturelle grep tas, må det være en del av en helhetlig og forutsigbar plan der helseforetaket ses under ett. Jeg stemmer i dag imot forslagene som foreligger, for jeg mener at Stortinget ikke er det rette stedet for å avgjøre dette. Det forslaget som nå foreligger, går ut på å detaljstyre et helseforetak fra Stortinget. Hvis vi gjør det én gang, har vi i prinsippet underminert den styringsmodellen vi har hatt siden 2001. Hvis vi skal gripe inn ett sted for én avdeling, må vi være forberedt på å bli bedt om å gripe inn i alle sykehus og alle avdelinger. Det mener jeg Stortinget ikke er det rette organet for å gjøre. Ja, jeg er fra Møre og Romsdal og fra Nordmøre, men Stortinget har vedtatt helseforetaksmodellen, og ingen har noe bedre alternativ. Da mener jeg det er opp til helseforetakene, og eventuelt til sist helseministeren, å avgjøre dette. Jeg skjønner at det høres veldig prinsippfast ut, men vi har vedtatt en lov i denne sal om hvordan sykehusene skal styres, og ingen har foreslått en bedre lov som har fått flertall. Når Senterpartiet nå likevel ønsker å flytte makten over fødeavdelingene inn i stortingssalen, regner jeg med at det snart kommer et kart over hvordan alle fødeavdelinger i Norge bør være organisert. Hvis f.eks. folk i Nordfjord, Orkdal, Rjukan, Valdres, Lærdal og Steigen kunne tenkt seg en fødeavdeling, vil Senterpartiet gi dem støtte for det gjennom et representantforslag i Stortinget? Hvis nei, hvorfor ikke? Til slutt: Min melding til styret i Helse Møre og Romsdal i morgen er at de lytter til kommuner og innbyggere.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-05-14:
Jeg merket meg at statsråden i sin redegjørelse gikk så langt som til å si at debatten om arbeidslivet skaper engasjement. Det er så langt statsråden er villig til strekke det. Men så er det slik, som representanten Lundteigen her sier, at når det kommer til analysen av hva EØS betyr for det norske arbeidslivet, er det kun lovord å hente. Og det til tross for at en ser en situasjon i det norske arbeidslivet der grunnleggende rettigheter er truet, der opparbeidede rettigheter blir truet, både gjennom trepartssamarbeidet og gjennom tariffavtaler, men også gjennom norsk lovgivning. Det er press på lønns- og arbeidsvilkår for arbeidsfolk i praktiske yrker i Norge. En enstemmig LO-kongress har ved to anledninger slått fast at i Norge skal norske tariffavtaler og norsk arbeidslivslovgivning ha forrang foran EUs lover. Vel, med EØS-avtalen er det motsatte prinsippet tilfellet. Gjennom konkrete saker som har vært til behandling i Norge – i det norske rettssystemet og gjennom politiske prosesser – har en sett at det er det motsatte som blir tilfellet når sakene blir satt på spissen. En så det i havnearbeidersaken, og en har sett det gjennom mange år i den prosessen som har vært om reise, kost og losji, der selv en avgjørelse fra norsk høyesterett ikke er tilstrekkelig for å opprettholde et system og et regelverk som en har bygd opp i Norge gjennom generasjoner, der regjeringen bøyer nakken, der flertallet i Tariffnemnda også bøyer nakken, og der vilkårene for norske arbeidsfolk blir satt i spill. Jeg synes også det er litt påfallende at det i denne debatten og i redegjørelsen nesten ikke er spor etter, ikke noe å høre om, det som skjer på Island når det gjelder EUs tredje energimarkedspakke. Mens en i Norge har lagt seg langflat og godtatt EUs tredje energimarkedspakke uten å ha tatt initiativ til verken en nasjonal erklæring overfor EU eller en felleserklæring med EU, forsøker islendingene i det minste å stå opp mot det. Det siste nye fra Island er at Islands LO har markert en klar skepsis til tredje energimarkedspakke. Det er fortsatt en stor debatt på Island. Der forsøker en i det minste å stå opp for nasjonale interesser, mens flertallet i Norge ser det som sitt eneste mål å sørge for en raskest mulig implementering.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-05-14:
Representanten Barth Eide forsøker å gi inntrykk av at en fra norsk side har fått EU med på en erklæring som sikrer de såkalt ufravikelige krav som landsstyret i Arbeiderpartiet har stilt til EUs tredje energimarkedspakke. Det som Stortinget gjorde 22. mars i fjor, var å gi samtykke til en beslutning i EØS-komiteen fra mai 2017. Den EØS-komitébeslutningen er det ingen erklæringer knyttet til – ingen felleserklæringer med EU, ingen erklæringer fra EFTA-landene og heller ikke noen erklæring fra norsk side. I etterkant har Arbeiderpartiet stilt noen såkalt ufravikelige krav i ACER-saken, som ble utvannet i avtalen med regjeringspartiene, og som senere ble sendt EU til orientering. Så, etter en del oppmerksomhet, ble det avholdt et møte mellom norsk side og embetsfolk fra EU, der det ble gitt uttrykk for synspunktene fra Norge – etter det som regjeringen selv har meldt tilbake i stortingsmelding, der det står at EU noterte seg synspunktene og tok dem til orientering. Dette er selvsagt ikke noen forpliktelse fra EUs side, langt mindre en formell erklæring i EØS-sammenheng. Skal en erklæring i EØS-sammenheng ha noen som helst slags juridisk betydning, må den selvsagt tas inn i beslutningen i EØS-komiteen når en vedtar å ta et regelverk inn der. Det har Senterpartiet fremmet forslag om, og det blir spennende å se om Arbeiderpartiet vil slutte seg til det. Men uavhengig av om en har en erklæring, vil det også bare være et øyeblikksbilde. Dersom EU-domstolen i ettertid kommer fram til en annen fortolkning enn det som ligger i erklæringen, er det EU-domstolens fortolkning som ligger til grunn, når det gjelder hvilken mulighet vi har innenfor vår lovgivning til å sikre norske energiressurser. Arbeiderpartiet forsøker fortsatt å gi inntrykk av at en har styring på dette området, men en klarer ikke engang å ha styring over sine egne samarbeidspartnere og sine egne avtalepartnere i denne saken, men fortsatt over ett år etter at avtalen ble inngått, har en ennå ikke sett noe til de endringene i energiloven, som var et av de kravene som Arbeiderpartiet hadde når det gjelder offentlig eierskap til utenlandskablene. Selv ikke på det området klarer en å få gjennomslag hos dem en har inngått avtale med, men later fortsatt som om en skal kunne gi noen garantier som har betydning for EU i framtiden. En har gitt makt til EU over vitale deler av norsk energipolitikk, og det må også Arbeiderpartiet erkjenne.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-05-14:
Det var interessant å høre utenriksministerens redegjørelse om EU- og EØS-saker, hvor også klima fikk en stor del av oppmerksomheten. Særlig syntes jeg det å høre utenriksministeren snakke om behovet for fangst og lagring av CO2 og den omtalen dette har fått i EUs lavutslippsstrategi, var interessant. Det er ingen tvil om at fangst og lagring av CO2 er avgjørende for å nå EUs klimamål, men ikke minst de internasjonale målene som er stadfestet i Parisavtalen. I dette ligger også muligheten for å gjøre om naturgass til hydrogen, som vil framstå som et tilnærmet utslippsfritt alternativ. I sin redegjørelse hevdet utenriksministeren at regjeringen jobber målrettet for å få til et tettere samarbeid mellom Norge og EU knyttet til videre utvikling av ulike teknologier for CO2-fangst og -lagring. Det er vel og bra, og Norge har kommet langt på området, og dette kan være en del av vårt grønne skifte, der vi ved hjelp av ny teknologi og infrastruktur kan skape nye arbeidsplasser og erstatte arbeidsplasser fra den fossile tidsalderen og inn i den grønne framtiden. Derimot opplever vi at regjeringen til stadighet skaper usikkerhet rundt de to fullskalaprosjektene som vi har på beddingen. Formålet med disse er jo ikke å se om fangst og lagring virker. Målet er å få kostnadene ned og bygge en infrastruktur fra fangstanlegget til lagringsområdet/deponiområdet i Nordsjøen. Det er dette som ville være Norges viktigste bidrag til EU og verdens klimamål, og samtidig sørge for utviklingen av en ny norsk næring der vi kan dra nytte av den kompetansen vi allerede besitter som ledende petroleumsnasjon. Utenriksministeren bør derfor være en pådriver og vaktbikkje i egen regjering for å gjennomføre nettopp disse to fullskalaanleggene i Norge. Det vil nemlig være et viktig bidrag for å nå de målene utenriksministeren selv nevnte i sin redegjørelse. Det utenriksministeren ikke nevnte i sin redegjørelse, var den naturlige fangst- og lagringsmetoden, nemlig bruken av fotosyntese og skog. Det hører hjemme i det EU kaller LULUCF-området, altså bruk av land- og skogressurser. Senterpartiet var relativt tilfreds med de målene regjeringen fikk på plass på skogområdet og når det gjelder referansebane. Derimot er vi bekymret når vi nå får signaler om at EU-kommisjonen ikke vil godkjenne tilsvarende referansebaner fra Sverige og Finland. Sverige mener at deres modell er i tråd med kompromisset fra trilogforhandlingene, men i ettertid har altså kommisjonen endret standpunkt og funnet ikke å kunne godkjenne Sveriges referansebane. Kommisjonen mener at finnenes referansebane ikke er gjennomsiktig nok. Spørsmålet er hva EU-kommisjonen mener om Norges referansebane, og hva regjeringen vil gjøre for å stå vakt om den, slik at vi får fortsatt god bruk av norske skogressurser og kan utvikle arbeidsplasser og teknologi på dem.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-05-14:
Jeg vil også takke sakens ordfører for en god gjennomgang og et godt samarbeid. Det er, som representanten Sjåstad sa, ingen tvil om at det trengs en helhetlig plan og en aktiv politikk for å ivareta de marine havområdene i den eksklusive økonomiske sonen. Derimot ble dette utredningsarbeidet startet opp for ganske lang tid siden. Noen vil – kanskje med rette – si at det har tatt vel lang tid, da arbeidet ble igangsatt allerede med en odelstingsproposisjon så langt tilbake som i stortingssesjonen 2008–2009. Senterpartiet mener det er viktig at vi klarer å lande en politikk som både ivaretar hensynet til de sårbare økosystemene, tar vare på naturmangfoldet og gir grunnlag for en bærekraftig utnyttelse av områdenes ressurser. I de forslagene vi er invitert til å vedta i dag, er det bl.a. et forslag om et uinnskrenket vern av 10 pst. av Norges territorialfarvann. Senterpartiet kan ikke være med på et slikt absolutt vernevedtak som verken tar hensyn til hvilke verneverdier vi skal verne, eller om det er mulig å ivareta hensynet til både bruk av ressursene og et bærekraftig økosystem, og uten at målet for vernet synes å være klart. Vi støtter derfor opp om flertallets syn og avventer det allerede igangsatte og pågående arbeidet. Basert på konklusjonene fra det vil det bli enklere å ha en helhetlig tilnærming, der vi ivaretar både eventuelle verneverdier, økosystemer og hensynet til en bærekraftig forvaltning av de ressursene som måtte befinne seg i områdene.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-05-14:
Takk til interpellanten for å reise en viktig debatt. Mattilsynets rapport er avslørende og viser at det Senterpartiet har påpekt, at det er et misforhold mellom hensynet til beitebruk og hensynet til rovdyr, er høyst reelt. Flertallet i denne salen har slått klart fast at det skal være en todelt, likeverdig målsetting i rovdyrpolitikken, nemlig hensynet til en livskraftig stamme av rovdyr, men også hensynet til beitebruk, matproduksjon og mulighet til å drive næring på de ressursene som er i Distrikts-Norge. Jeg skal ta en litt annen innfallsvinkel. Jeg representerer Østfold. Vi har lite reindrift i Østfold, men vi har fortsatt store områder som trenger stell, trenger beitebruk. Vi har ravineområder mot Glomma og Øyeren. Vi har områder i Marker og Aremark som er lite egnet til kornproduksjon, men som er egnet til beitebruk. Vi har også andre åkerlapper og enger som trenger beitebruk. Selv om vi nå har fått en todelt målsetting og fått landet delt inn i ulike soner, er det ikke et forbud mot beitedyr i de såkalte rovdyrsonene, ulvesonene. Men når det gjelder Østfold, står det nå i planleggingsrammen som er sendt fra Miljødirektoratet til rovdyrnemndene, og også til nemnda i sone 3, altså inkludert Østfold, at det skal praktiseres at konfliktdempende tiltak ikke skal gis dersom det bidrar til økt antall beitedyr, som i Østfold. Tidligere ga man ikke midler til konfliktdempende tiltak som rovdyravvisende gjerder til f.eks. hobbybruk, men man ga det til bruk hvor det var en del av næring. Nå er det fullstendig slutt på å gi den type midler til sauebruk i Østfold. Dette er nytt for dem jeg har snakket med i landbruksforvaltningen i Østfold. Det er tydelig at man heretter ikke ønsker å ha den type beitebruk i Østfold, i Akershus og i resten av sone 3. Da er spørsmålet: Er dette begynnelsen på slutten for alt beitebruk innenfor sone 3? Skal rovdyrene og ulven ha full forrang? Eller skal vi fortsatt kunne ha åpne raviner mot Glomma og mot Øyeren, ha åpne enger og landskap i indre Østfold, på Hvaler-holmene og mot kysten? Rovdyrforliket i Stortinget innebærer ikke et forbud mot beite i rovdyrsonene, selv om rovdyrene skal ha forrang, og selv om det skal være høyere terskel for å ta ut rovdyr der, enn det skal være utenfor sonen. Dette er en utfordring til ministeren: Hvordan skal man tolke dette? Hvis noen slutter med beitebruk – som altså har det i dag – og andre ønsker å starte opp, skal man da heller ikke gi midler til rovdyravvisende gjerder til den type besetninger? Eller skal det være mulighet for andre til å starte? Vi ser også at landbrukspolitikken her i landet har ført til at vi har mindre beite for storfe også i disse regionene. Det betyr at områder blir liggende brakk. Det betyr også at det er høyst problematisk hvis folk som vil ha beitedyr, ikke får mulighet til å igangsette det fordi man får avslag på søknad om rovdyravvisende gjerder og andre konfliktdempende tiltak. Spørsmålet er: Ønsker vi ytterligere gjengroing innenfor sone 3? Eller skal man fortsatt kunne ha beitebruk og tillate støtte til konfliktdempende tiltak og rovdyravvisende gjerder også innenfor den såkalte ulvesonen?
Michael Tetzschner (Høyre), 2019-05-14:
Under henvisning til det forrige innlegget, hvor representanten Moxnes gjorde seg både høy og mørk, hvilket man egentlig kan si han også er fra naturens side, har vi merket oss at Rødt brukte sitt landsmøte – i tillegg til å bekrefte sin besluttsomhet for et enhjørningssamfunn, som han argumenterte billedlig mot tidligere i dag – til å bekrefte at de arbeider for kommunismen. Det får egentlig være en privatsak, men det er litt voldsomt når man beskylder andre her for dobbeltmoral. Rødt fant også tiden inne til å si at de restriktive tiltakene mot Venezuela skulle bortfalle, også de sanksjonene som regjeringen har innført. I desember 2017 innførte regjeringen restriktive tiltak mot Venezuela som en reaksjon på den negative utviklingen i landet. Sanksjonene ble iverksatt på en slik måte at eksport av utstyr, varer og teknologi som kan brukes til intern undertrykking og overvåking, gjøres ulovlig. Dette mener Rødt skal bortfalle, for det sjenerer vennene i Venezuela. Endringene i forskriften er et tillegg til våpenembargoet som Norge sluttet seg til i november samme år, som forbyr eksport av våpen og militært utstyr til det kriserammede landet. Som det het i regjeringens pressemelding, sender disse tiltakene: «et tydelig signal til venezuelanske myndigheter om å snu den sterkt bekymringsfulle utviklingen i landet. Venezuelas regjering må umiddelbart søke en politisk løsning på den pågående krisen, og sikre respekt for grunnleggende menneskerettigheter.» Det er ikke Rødts offisielle politikk. Rødt ønsker at disse sanksjonene skal oppheves, og det er ikke tatt noe forbehold, bare den vanlige kritikken mot norsk utenriksledelse. Så kan det være at man skal forbigå Rødt i all taushet, fordi det er en sekt og ikke et parti. Da får jeg bare si at når man likevel blåser seg opp på denne talerstolen og gjør seg til moralsk dommer over medrepresentanter og over regjeringen, må man tåle å høre at korttidshukommelsen ikke er helt i orden. Det er ikke lenge siden landsmøtet ble avsluttet.
Ingvil Smines Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2019-05-14:
Arbeidet med oppdatering av sikkerhetregelverket for å møte dagens og morgendagens sikkerhetsutfordringer er svært viktig og er gitt høy prioritet av regjeringen. Ny sikkerhetslov med forskrifter trådte i kraft 1. januar i år. Loven gir et helhetlig regime for forebyggende sikkerhet som på en hensiktsmessig måte balanserer ulike og til dels motstridende hensyn. Dette er et godt og tidsriktig verktøy for å ivareta våre grunnleggende nasjonale sikkerhetsinteresser. Jeg er glad for at det i dag foreligger en enstemmig komitéinnstilling, og at Stortinget med dette inviteres til å foreta de foreslåtte endringene i andre lover som følger av ikrafttredelsen av den nye sikkerhetsloven. De foreslåtte endringene er i all hovedsak av redaksjonell art og innebærer derfor ingen materielle endringer. Dette er den foreløpige sluttsteinen i det store og viktige arbeidet med å få på plass en ny og tidsmessig sikkerhetslovgivning – en merkedag. Vi må likevel ha klart for oss at det er et omfattende nytt regelverk som nå er vedtatt, og som skal gi oss en forsvarlig sikkerhet på en rekke områder. Etter hvert som vi gjør oss erfaringer med regelverket i bruk, kan det vise seg at det er nødvendig med justeringer. Når det gjelder orienteringen om overgangsbestemmelsene fra gammel til ny sikkerhetslov, ser jeg det som viktig å kommunisere til Stortinget hvordan dette nå blir håndtert fra regjeringens side. I den forbindelse er det særlig viktig å få fram at det enkelte departement er gitt rimelig tid til å kartlegge virkeområdet for loven i egen sektor. Jeg vil likevel understreke at arbeidet med slik kartlegging er gitt høy prioritet, og at arbeidet er godt i gang. Nye virksomheter som vil bli underlagt sikkerhetsloven, vil også bli gitt en rimelig frist til å oppfylle kravene i sikkerhetsloven med forskrifter.
Grunde Almeland (Venstre), 2019-05-14:
Jeg må si at jeg synes det er ganske skuffende at i en tid hvor kunsten faktisk er under press, og hvor vi vet at også ytringsfriheten hele tiden utfordres, klarer representanten Trettebergstuen å si at det eneste som er interessant i denne meldingen, er det kapitlet som går på økonomi. Det er kun ett kapittel som er interessant, var i hvert fall det som ble sagt. Men det er mer enn kun økonomien som betyr noe, og jeg inviterer representanten Trettebergstuen til også her å være med og diskutere de underliggende prinsippene, som er viktige for at det skal være mulig å drive kunst og kultur i Norge. For det har noe å si at et stortingsflertall i en innstilling sier at for å sikre at alle skal kunne ytre seg på en god måte, må vi legge til rette for eksempelvis at det skal kunne gjøres på begge målformer, på bokmål og på nynorsk. Men det var kanskje for selvsagt til at opposisjonen klarte å være med på det i innstillingen. Når representanten Sem-Jacobsen påpeker at det ikke blir gitt mer penger, stemmer heller ikke det, for i budsjettprosessene, der vi behandler selve budsjettet, har det jo kommet mer penger, som statsråden helt klart påpekte. Representanten Øvstegård sier at staten frasier seg ansvaret når man inviterer private aktører til å bidra økonomisk. Men får man inn flere private penger, gir det oss et handlingsrom. Jeg er helt for at private kan være med og betale for de tingene der de er interessert. Det gir oss handlingsrom til å sørge for at bredden av kultur faktisk har et økonomisk grunnlag. Hovedgrepet til opposisjonen – hovedforslaget til opposisjonen – er å fjerne gaveforsterkningsordningen. Men jeg var bare for noen uker siden og besøkte representanten Øvstegårds fylke og Fredrikshalds teater, der de understreker hvor viktig denne ordningen har vært for at de skal få gjennom sine prosjekter. Det er ikke nødvendigvis så store penger for akkurat dem, men pengene er avgjørende for at ting skal gå rundt.
Grunde Almeland (Venstre), 2019-05-14:
Det jeg påpekte i mitt innlegg, var at jeg er skuffet over at man prøver å redusere debatten til å handle om et kapittel om økonomiske og administrative konsekvenser. Men jeg skal lese fra den rød-grønne regjeringens kulturmeldinger. I den rød-grønne regjeringens Meld. St. 19 for 2012–2013 står det: «Tiltakene mv. som drøftes i meldingen kan gjennomføres innenfor berørte departementers gjeldende budsjettrammer.» I Meld. St. 10 for 2011–2012 står det: «Kulturdepartementet legg til grunn at dette skal skje innanfor gjeldande budsjettrammer.» I Meld. St. 23 for 2011–2012 sier den rød-grønne regjeringen også at dette skal skje innenfor eksisterende budsjettrammer. Det er derfor jeg synes det er ganske poengløst å bruke tiden på å diskutere dette kapitlet. Men jeg synes at representanten Trettebergstuen tok opp én viktig skillelinje, og det er det som går på NTP. Kulturmeldingen er ikke kulturens NTP. Vi skal ikke ha en nasjonal detaljstyring.