Iselin Nybø (Venstre), 2015-01-06:
La meg først bare ta tak i noe som de to siste talerne snakket om, ungdomsskolen og behovet for å ha litt fleksibilitet, for å tilpasse litt til den enkelte elev. Venstre har tatt til orde for en forsøksordning med en såkalt Xclass for å gi ungdommer som ikke er klare til å begynne på videregående skole, muligheten til å ta et år til i ungdomsskolen. Det er helt sikkert mange andre ting vi kan ta tak i i ungdomsskolen for å gjøre det lettere for elever å komme seg igjennom videregående skole. Jeg synes at den debatten som interpellanten har reist, er veldig viktig. Jeg tror at vi alle kan være enige om målet, som er at flere må fullføre yrkesfaglig utdanning, men jeg synes det egentlig er ganske vanskelig å finne svaret på hva som er utfordringen, hvorfor vi ikke får flere igjennom. I de debattene på dette området som jeg har deltatt i det siste året, er det flere som har sagt at de synes at yrkesfagutdanningen har en lavere status enn øvrige utdanninger. Noen sier til og med at yrkesfag får en lavere status i og med at det ikke er høyere utdanning. Det kan godt være at yrkesfagene har en lavere status enn det de burde hatt. Jeg er opptatt av at det å kunne noe, det å ha en kompetanse, er viktig, enten en har tatt en såkalt høyere utdanning på et universitet, eller en har tatt et fagbrev og kan et håndverk. Jeg synes vi skal fokusere på at det å kunne noe er verdt noe i seg selv. Så litt om dette: Hvorfor har det lavere status? Det kan ikke utelukkende ha med lønn å gjøre, for mange som går yrkesfaglig retning og får et fagbrev, tjener betydelig mer enn mange som har f.eks. en mastergrad. Så det med status tror jeg varierer veldig. Jeg tror det varierer fra fag til fag. Jeg tror kanskje det kan variere fra område til område. Jeg var på et skolebesøk på Jæren før jul. Der var det visst sånn: Å ja, du kom ikke inn på TIP, du. Du får vel ta studiespesialiserende, da. Der var det liksom helt motsatt: Det å gå på en yrkesfaglig retning betyr noe, det er viktig – hele miljøet rundt pusher på for å få folk inn i yrkesfagene. Men det har jo den konsekvens at det er ganske høye karakterkrav for å komme inn på yrkesfag, noe som gjør at mange av dem som kunne tenkt seg – og gjerne hadde passet inn i – et slikt yrke, ikke kommer inn fordi det er veldig vanskelig å komme inn. Så er det dette: Hvem er det som avgjør hva man velger? Er det læreren? Er det rådgiverne på skolen? I mange av undersøkelsene som viser hvem ungdom hører på, ser vi at det er foreldrene som i stor grad påvirker ungenes utdanningsvalg, og kanskje i størst grad mor. Så hvis man skulle kjøre noen kampanjer, måtte de kanskje rettes mot mor for å få flere ungdommer til å velge yrkesfag. Jeg tror at vi er inne på noe. Jeg tror at økt lærlingtilskudd er et viktig tiltak for å få flere lærlingplasser, for vi vet at vi må ha lærlingplasser hvis vi vil ha disse ungdommene igjennom hele løpet. Jeg tror det offentlige selv må ta et større ansvar for å ta inn lærlinger. Det gjelder ikke bare skoleeier, som er fylkeskommunen, det gjelder også kommunene. Og det gjelder staten. Jeg tror det offentlige i større grad må bruke regelverket om lov om offentlige anskaffelser til å stille krav om at det er lærlinger når det legges ut anbud. Det var også interpellanten inne på. Flere har nevnt Rogaland som eksempel på et fylke som lykkes. Det er riktig at Rogaland dimensjonerer tilbudet sitt, og at det til tider blir tatt ganske upopulære avgjørelser. Men jeg tror at det som er avgjørende for at Rogaland klarer å lykkes, er at de kontinuerlig fokuserer på å få bedrifter til å ta imot lærlinger. Jeg tror knapt jeg har møtt fylkesordføreren i Rogaland uten at hun har snakket om lærlingplasser. Det legges fra fylkeskommunens side vekt på at alle må bidra. Det offentlige, altså skolene selv, fylkeskommunen, bedriftene, LO, NHO – alle må sette seg sammen for å finne lærlingplasser, for å finne en måte som gjør at vi kan få koblet de rette ungdommene til de rette bedriftene. Så vi har en jobb å gjøre i alle ledd.