Ola Elvestuen (Venstre), 2016-06-06:
Da går vi over til en sak som det i hvert fall er noe mer enighet om. Det gjelder endringer i markaloven og erstatningsregler i henhold til den. Markaloven trådte i kraft i 2009, og i § 11 er det vernebestemmelser for vern av naturområder etter friluftsformål, som jo er noe nytt, og som det sånn sett også har vært en del diskusjon om. Det denne saken imidlertid handler om, er at vernebestemmelsene i markaloven § 11 er veldig lik vernebestemmelsene for naturreservat i naturmangfoldloven når det gjelder restriksjonsnivå og konsekvenser for grunneier. Forslaget er at man også etter markaloven skal ha rett til erstatning, slik man får når det vernes etter naturmangfoldloven. Det er en realitet at siden markaloven trådte i kraft – selv om Fylkesmannen i Oslo og Akershus har satt i gang verneprosesser for 28 områder – er det fortsatt bare fire områder som er vernet etter loven, og der formålet er friluftsliv. For disse fire områdene ble dette gjort høsten 2013, av daværende byråd for miljø og samferdsel, nemlig meg selv. De fire områdene er Skjennungsåsen, Godbekken, Hauktjern og Spinneren. Etter det er riktignok 8 av de 28 områdene blitt vernet allikevel, men da er de vernet etter naturmangfoldloven, som naturreservat. Men det skaper en del problemer, for det er klart at med naturreservat er formålet et mye strengere vern enn med formålet for friluftsliv, som jo var hensikten bak markalovens bestemmelser. Det dette har gjort, er at der det er vernet etter naturmangfoldloven, har det krevd mange tilpasninger av vernebestemmelser for å hensynta friluftsliv og idrett. Det er en samlet komité som går inn for at man skal gjøre denne endringen – at man skal kunne få erstatning også når det vernes etter markaloven, der formålet er friluftsliv. Dette har stor betydning for grunneier. Hvis vi ser på Oslo kommunes eiendom som er vernet, har vel den en verdi på omtrent 35 mill. kr, og i saken ønsker naturlig nok Oslo kommune at endringen skal gis tilbakevirkende kraft. Det støtter verken Venstre eller noen andre i komiteen. Men jeg må jo si at det er en tankevekker, som man kanskje skal ta opp senere, at den eneste aktøren som har vært villig til å følge opp vernet etter formålet med loven, er den aktøren og den eieren som ender opp med ikke å få noe erstatning. I hvert fall fra Venstres side vil vi vurdere om Oslo kanskje allikevel burde få en skjønnsmessig erstatning, som ikke har sin grunn i loven, men ut fra en rimelighetsbetraktning. Det er noe vi burde se på i framtiden. Saken som sådan anses som ganske ukontroversiell. Den vil gjøre at man får flere områder som erstattes etter friluftsformål. Det vil kunne gis erstatning. Flere grunneiere vil være interessert i at det vil være et vern. Jeg vil tro at uenigheten nok heller dreier seg om hvorvidt det i seg selv er riktig å verne for friluftsformål, eller om det bare skal være naturkvaliteter som skal være grunnlag for et nasjonalt vern. Den diskusjonen skal ikke jeg gå inn i nå. Jeg forholder meg til at markaloven er der. Den har et verneformål for friluftsformål. Når den har det, støtter vi opp under det som er forslaget fra regjeringen, at da bør også grunneiere få samme erstatning etter markaloven som etter naturmangfoldloven, siden de begrensningene som vernet gir, er veldig lik dem som gjelder i naturmangfoldloven.