trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Clemet (Høyre), 2002-06-14:
La meg først takke for rosen. Jeg skal ta den med meg. Det er helt riktig, som representanten Reikvam sier, at det å lage en felles lov er et nokså komplisert arbeid, i tillegg til at vi må overholde høringsfristene. Når det gjelder institusjonenes styrende organer, er jeg ikke beredt her nå til å konkludere, nettopp fordi det krever et ganske komplisert utredningsarbeid. Noe av det vi ikke har tatt opp ved denne anledning, er mer av formelle grunner, fordi vi ikke hadde hatt noen høring på det og dermed ikke fant det riktig. Men det gjenstår også en del vanskelige spørsmål og en del spørsmål som må vurderes nøye når det gjelder forskjellen på en privat og en statlig utdanningsinstitusjon, hvilken rolle staten skal spille i forhold til private utdanningsinstitusjoner, og respekten for eieres styringsrett. Jeg er derfor ikke beredt til nå å konkludere med hva jeg vil foreslå i denne felles loven, og hva som vil komme ut av utredningen og høringen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-14:
Statsråden viser til sin moderniseringsredegjørelse, og den husker jeg godt. Av de fire punktene statsråden redegjorde for der, gikk to på brukermedvirkning og på at de ansatte alltid måtte være med på laget, ellers går det galt. Når jeg i en artikkel i Dagens Næringsliv den 9. mars i år f.eks. leser at statsråden uttaler at han mener at Aetat «skal gi skreddersydde tilbud til de enkelte arbeidssøkere» uten nevneverdige økninger i bevilgningene, må jeg få lov til å si at jeg tror ikke han har hørt særlig på verken de ansatte eller på brukerne. Og for å sitere mer fra Aftenpostens kronikk som jeg brukte i stad, er dette i beste fall politisk «løspreik». I verste fall kan det tvinge etaten – hvis han kombinerer det med det finansieringssystemet som statsråden har foreslått, som han verken har spurt de ansatte eller brukerne om, det har jeg brev på fra ham sjøl – inn i en ny slags rapporteringskvern, som var problemet forrige gang. Hva mener egentlig de ansatte og brukerne? Jeg har en svær bunke med høringsuttalelser nede hos meg, riktignok om en hovedkontormodell, og der spriker det i alle retninger, både fra brukere og fra etaten sjøl. Mener etaten sjøl at de har fått de ressursene de trenger? Jeg vet ikke, men hvis statsråden kunne gi oss stortingsrepresentanter tilgang til de interne dokumentene som statsråden får fra etaten når han skal sette opp budsjettene, så kunne vi kanskje få vite om de har fått det de mener de skal ha. Jeg vil da spørre statsråden: Kan han gi oss innsikt i det, slik at vi kan få vite om etaten sjøl er helt sikker på at de har nok ressurser til å gjøre det de nå blir bedt om? Problemet for oss som er skeptiske til omorganiseringa nå, er jo ikke at vi er skeptiske til at man skal kunne få lov til å finne en fornuftig organisering sjøl, men at statsråden deler det politiske synet at å styrke Aetat, og at Aetat må være til stede over hele landet med nok folk, er det aller viktigste for at det skal bli et riktig og bra virkemiddel.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-14:
Først for å rydde opp i tull med tall: Jeg vil bare gjøre statsråden oppmerksom på at SV i sine budsjetter har styrket Aetat med flere hundre millioner kroner. Jeg tror faktisk det hadde betydd en forskjell. Jeg tror det hadde vært en viktigere forskjell enn den forsøksordningen som statsråden nå peker på. Og jeg har et spørsmål til den, fordi jeg har interessert meg for den. I utgangspunktet tenkte jeg at det kanskje var en god modell, og jeg spurte statsråden i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, der den ble framlagt, om det var slik at dette skulle være en overslagsbevilgning som gjorde at Aetat kunne få flere penger hvis de greide å kvalifisere flere. Jeg fikk et helt klart svar: Nei, det var det ikke. I dag står statsråden på talerstolen her og sier: Jo, det er det. Nå har jeg lyst til å få et svar på hvordan denne ordningen faktisk er, slik at det kan bli klarhet i det. Så har jeg lyst til å ta utgangspunkt i noe av det som er SVs betenkeligheter her, og det er det statsråden gang på gang slår fast, at han mener at de nødvendige ressurser er på plass i etaten, uten at vi på noen som helst slags måte er trygge på at statsråden vet det og har oversikt over det. For det som skjedde i høst, var nemlig at Regjeringa sjøl skrev i budsjettet at ledigheten kom til å øke. Så visste etaten – og også statsråden, går jeg ut fra – at datasystemet var under omlegging, med svære problemer og med økte kontrollpålegg som tok kjempelang tid. I tillegg var det et nytt atføringsregelverk om ytelsene, som var dårlig planlagt, og som det gikk galt med. Alt dette visste statsråden. Og så sier sosialministeren til SV når SV fremmer forslag om å bedre de økonomiske vilkårene for de fattigste, at de fattigste ikke skal ha mer penger, de skal i arbeid. Det første statsråden da gjør, er å kutte i det apparatet som vi vet står helt på sammenbruddets rand. Det gikk jo heller ikke en måned før de måtte ut med mer penger. Så jeg har lyst til å spørre statsråden: Er det ikke slik at man nå heller ønsker å skyve det politiske ansvaret for disse manglende ressursene fra seg og over på etaten sjøl?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-14:
Det er unødvendig for SV å forlenge denne debatten. Vi slutter oss til det innlegget som ble holdt fra Arbeiderpartiet, og har ikke noe å tillegge utover det.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-14:
Det er gjerne slik at når ein er sjuk, treng ein medisinsk behandling og god pleie – ikkje ein beskjed og ein peikefinger om at ein skal reise seg opp og gå vidare, så går det over av seg sjølv. Denne illustrasjonen synest eg òg beskriv situasjonen i Aetat. Spørsmålet mitt til statsråden er: Kva er det som er galt med medisinering og rehabilitering før ein tek fatt på nye oppgåver og nye omorganiseringar? Ein annan ting som statsråden slo fast tidlegare i debatten, overraska meg litt. Han slo ganske klart fast at Aetat har nok ressursar til dei oppgåvene dei skal utføre. Spørsmål mitt blir: Kva slags grunnlag byggjer statsråden dette på, og kvar kan det eventuelt dokumenterast?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-14:
Eg skal love ikkje å bruke 3 minutt eingong. Eg kan nok vere einig med statsråden i at av og til kan formuleringane vere dårleg kvalifiserte i ein hektisk innspurt før ferien. Men eg er veldig glad for at statsråden tek imot lovforslaget på den måten han no gjorde. Me er jo ikkje ukjende med at enkelte grupper har særreglar når det gjeld permitteringsreglar, og eg tenkjer da på innafor fiskeforedlingsindustrien, m.a. Men det som er viktig for fleirtalet her, er ikkje om lova skulle ha tilbakeverkande kraft eller ei. Det som er viktig, er at lova blir sett i verk straks, altså straks odelsting og lagting har vedteke lova, og at statsråden da gjer ein innsats for å setje i verk lova umiddelbart.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-06-14:
Representanten tar opp det forslaget som er gjengitt i innstillingen.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-06-14:
Jeg skal på vegne av sakens ordfører få framføre følgende: Denne saken har sin bakgrunn i at det i Ot.prp. nr. 17 for 2001-2002 ble fremmet forslag om at dagpengeperioden skulle avgrenses til 26 uker, men at personer som i permitteringstiden går på arbeidsmarkedstiltak i regi av eller i samarbeid med arbeidsmarkedsetaten, kan avslutte tiltaket selv om tiltaket går utover 26 uker. Komiteen mente at en periode på 52 uker var for lang, og at det ikke stimulerte de permitterte til å gå over i annet arbeid eller delta i arbeidsmarkedstiltak. Kommunalkomiteen sluttet seg enstemmig til innstillingen i den saken, og forslaget ble senere enstemmig vedtatt i Stortinget. Komiteen hadde imidlertid presisert at en om nødvendig ville kunne endre loven dersom denne endringen ville få store negative konsekvenser for arbeidstakerne eller at arbeidsløsheten ble vesentlig større. Nå har loven virket i vel fem måneder, og så langt ser konsekvensene for arbeidstakerne ut til å være relativt små. Derimot har flere gitt uttrykk for at de er urolige for hva konsekvensene kan bli for enkelte bransjer. Det gjelder særlig asfaltbransjen og leverandørindustrien innenfor offshorebransjen. Verdt å merke seg er imidlertid at forslagsstillerne med bakgrunn i erfaringene så langt mener at det ikke er noen grunn til å gå tilbake til det gamle regelverket. Derimot er det behov for overgangsordninger, slik organisasjonene innenfor de nevnte bransjene har bedt om. Overgangsordninger vil kunne gjøre overgangen til nytt regelverk mer smidig og sikre stabilitet omkring det nye regelverket. Forslagsstillerne er redd for at disse bransjene vil måtte si opp personell med verdifull kompetanse. Flertallsforslaget fra komiteen, som fremmes av representantene for Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, innebærer at arbeidstakere som var i en løpende permitteringsperiode før 31. desember 2001, skal behandles etter regelverket slik det gjaldt før lovendringen av 21. desember 2001, så lenge permitteringen varer. Videre foreslås det at det for arbeidstakere som per 31. desember 2001 ikke var i en løpende permitteringsperiode, skal reglene tillempes slik at permitteringstid før 1. januar 2002 ikke blir tatt med i utregningen av kvoten på 26 uker i lønnspliktloven § 3 nr. 2 første ledd og folketrygdloven § 4-7. For asfaltbransjen gjelder en kvote på 36 uker under de samme bestemmelser. Mindretallet i komiteen, representantene for Høyre og Kristelig Folkeparti, viser i sin merknad til de problemer dette forslaget lager for Aetat, og at forslaget legger opp til særregler for spesielle grupper. Mindretallet viser også til det sentrale prinsippet om at bedrifter ikke skal kunne velte sine kostnader over på folketrygden. Innstillingen fra kommunalkomiteens flertall går på at forslaget fra stortingsrepresentantene Sigvald Oppebøen Hansen, Per Sandberg, Karin Andersen og Magnhild Meltveit Kleppa vedtas. Jeg tillater meg på vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti å ta opp mindretallets forslag om at Dokument nr. 8:135 ikke bifalles.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-06-14:
I denne proposisjonen foreslås det å endre borettslagsloven og eierseksjonsloven med det formål å tilrettelegge for at det kan skaffes flere boliger til bostedsløse og andre vanskeligstilte. Det er naturlig her å understreke det poeng at kommunene etter sosialtjenesteloven har et særlig ansvar for å skaffe midlertidige boliger til bostedsløse og andre vanskeligstilte. For å gjøre det enklere for kommunene å skaffe midlertidige boliger i tråd med sosialtjenestelovens krav og for å tilrettelegge for spredt bosetting av vanskeligstilte, åpner i dag borettslagsloven og eierseksjonsloven for at kommuner og andre offentlige organer kan kjøpe inntil 10 pst. av leilighetene i borettslag og boligsameier. For Høyre er det et sentralt poeng at slik nevnte tiprosentsregel i dag er utformet, kan private aktører, som f.eks. Frelsesarmeen og Kirkens Bymisjon, ikke kjøpe boliger i strid med eventuelle vedtekter eller andre bestemmelser i boligsammenslutningen. Borettslagsloven har dessuten regler om framleie, som vanskeliggjør kjøp for slike private aktører. Dersom private aktører skal trekkes sterkere inn i arbeidet med å skaffe flere boliger til vanskeligstilte, er det ønskelig at også disse kan gis en viss mulighet for å benytte tiprosentsregelen. Det er bare private aktører som inngår samarbeidsavtale med en kommune, fylke eller staten om å skaffe boliger til vanskeligstilte, som får denne retten til å benytte tiprosentsregelen. Gjennom samarbeidsavtaler skal kommunene, fylkene og staten føre kontroll med hvem som får anledning til å benytte tiprosentsregelen, samtidig som kommunene, fylkene og staten får mulighet til å stille vilkår for å inngå slike samarbeidsavtaler. Vilkårene kan f.eks. gjelde tildelingskriterier til boligene, eller bestemmelser om at de aktuelle aktørene ikke skal benytte retten til å kjøpe boliger i områder med dårlige levekår eller i strøk der målgruppen fra før er overrepresentert. Regjeringen har for øvrig i proposisjonen understreket viktigheten av at kommunene, fylkene og staten er nøye med sin utvelgelse av samarbeidspartnere, og bare inngår avtaler med seriøse aktører. På denne bakgrunnen tillater jeg meg å fremme forslaget fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkepart. Dette forslaget vil kunne ivareta de forhold som jeg her har nevnt. Avslutningsvis har jeg bare lyst til å gi en kommentar til all den kritikken som har framkommet fra talerstolen i denne saken, ikke minst fra Arbeiderpartiets side. Men også på dette området viser Arbeiderpartiet at de har dilemmaer. Arbeiderpartiet har ikke mer penger i revidert nasjonalbudsjett på dette området. De kritiserer, men er altså ikke i stand til å løse eller levere.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-06-14:
Jeg skal bare få holde et kortere innlegg, og viser til at Fremskrittspartiet støtter Regjeringens syn i denne saken. Det er relativt små endringer som er foreslått i lov om sysselsetting, og siden Regjeringen varsler at den vil komme tilbake på et senere tidspunkt med en samlet gjennomgang av hele sysselsettingsloven, må man betrakte denne proposisjonen mer som et strakstiltak. Fremskrittspartiet mener at arbeidsformidling i dag må ses på som en ordinær bransje, der det er fritt fram for private å formidle arbeidskraft av alle slag. Vi er ikke så opptatt av Aetat, men vi er opptatt av brukernes beste. Om staten skal ha noen rolle, så bør det offentliges oppgaver først og fremst være begrenset til å ivareta svake grupper og deres interesser i arbeidsmarkedet. Dette er for øvrig en meget viktig oppgave, slik Fremskrittspartiet ser det. Fremskrittspartiet mener videre at det meste av sysselsettingsloven og dens innhold er foreldet, den burde være opphevet. Offentlig og politisk styring av arbeidsmarkedet er en oppgave som private med fordel kan ta over i dag. Formidling og utleie av alle typer arbeidskraft kan like godt skje gjennom private firma uten spesielle lovmessige reguleringer. Offentlige sysselsettingstiltak, statlig arbeidsformidling og monopoler på utleie av arbeidskraft var nok naturlige fenomener i etterkrigstiden, men det var altså den gang – det er ikke i dag. Arbeidsmarkedet er i stor endring, og de fleste skaffer seg i dag arbeid helt utenom den ordinære offentlige formidlingshjelpen. Aetat har store interne problemer, og vi ser helst at arbeidsformidling først og fremst skjer i private firma. Fremskrittspartiet ser derfor fram til den varslede totalgjennomgangen av hele saksfeltet, og slutter seg for øvrig til forenklingen som er foreslått i denne sak. Jeg forstår det slik at forslagene er fremmet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-06-14:
På vegne av Fremskrittspartiet skal jeg bare kort få redegjøre for hvorfor vi slutter oss til dette forslaget. Jeg vil bare gjenta at i dette lovforslaget foreslås det å utvide kretsen av dem som kan kjøpe andeler i borettslag og eierseksjonssameier innenfor denne såkalte tiprosentsregelen. Formålet med å utvide kretsen av oppkjøpere er altså å skaffe flere boliger til vanskeligstilte og bostedsløse personer, men dette går altså ikke på å utvide tiprosentskvoten. Slik dagens regler er, er det bare stat, fylke og kommune som har rett til å kjøpe opp til 10 pst. Nå skal altså selskaper, stiftelser eller andre, dvs. private som har inngått avtale med stat, fylke eller kommune om å skaffe boliger til vanskeligstilte, kunne erverve bolig innenfor tiprosentsregelen. Fremskrittspartiet har valgt å gi sin tilslutning til dette forslaget, selv om vi altså er imot den nevnte regelen. Jeg skal ikke ta debatten for eller imot tiprosentsregelen i dag, men jeg vil likevel nevne kort at Fremskrittspartiet er imot tiprosentsregelen bl.a. fordi den kan ødelegge hele bomiljøet enkelte steder og representerer en for sterk inngripen i borettslagenes selvråderett og beboernes rett til selv å kunne sørge for trygghet og sikkerhet i sine bomiljø. Det er iallfall etter mitt syn slik at skal vi få en slik ordning til å fungere hensiktsmessig, må kommunene flere steder bli flinkere til å følge opp sitt ansvar slik at vi ikke får de problemene som vi har sett enkelte steder i noen borettslag i dag i forbindelse med tiprosentsregelen. Fremskrittspartiet vurderer likevel de foreliggende endringer som helt marginale, og ser det ikke som noe avgjørende eller viktig poeng å ville begrense kretsen av dem som kan erverve til de gjeldende formål innenfor den såkalte tiprosentsregelen. Forslaget endrer ikke ved selve substansen i denne regelen, og det har derfor liten betydning om loven nå også gjøres lik for private og for offentlige, mener Fremskrittspartiet. Jeg har for øvrig ingen ytterligere kommentarer i denne sammenheng og viser til Fremskrittspartiets syn da loven sist ble endret, i 1998. Jeg anbefaler Fremskrittspartiet å stemme for de foreslåtte endringer.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-14:
Denne saka inneber ei forenkling, og det er forstandig. Framtidig organisering er korkje foreslått eller foreteke, men meininga med forslaget er å gje Aetat fridom til å velja organisasjonsmodell sjølv. Det er viktig at Aetat har ein optimal organisasjon, for det er ein auke i talet på personar som er heilt utan arbeid, og det er dyrt både for den enkelte som manglar inntekt, og for samfunnsøkonomien. Kristeleg Folkeparti legg vekt på at statlege etatar som sosialkontor, trygdekontor og Aetat i framtida skal møta borgarane saman. Dei er til for å gje folk som treng det, hjelp og støtte, og då må vi makta å organisera det slik at vi får eit enklare Noreg. Eg synest det meste er sagt om saka elles. Så eg tilrår berre mindretalsforslaget, som truleg får fleirtal i denne sal, og forslaget om brukarmedverknad, punkt B.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-14:
Det er vedteke nye reglar for permittering. I fjor vart dei vedtekne. Reglane er framleis rause og gjev anledning til vel eit halvt års permittering. Det meste er kommentert av saksordføraren, men underteikna vil berre påpeika eit par poeng. Vi har ein stram arbeidsmarknad i landet. I enkelte distrikt er det faktisk stor mangel på arbeidskraft. For det andre har Aetat problem på fleire område – førre sak viste det – og strever for å få gjort noko med det som har fyrsteprioritet. Det vi treng minst no, er ei lov med overgangsordningar gjennom heile dette året for dei som måtte vera permitterte i fjor, og eventuelt på nokre område i år. Det gjer at dei som er permitterte, i mindre grad kjem i nytt arbeid. Det utset Aetat for ytterlegare press dersom vi gjer dette, og det veltar endå fleire kostnader over på folketrygda. Eg trur ikkje det er eit fornuftig bidrag i dagens samfunn. Eg registrerer fleirtalets, men anbefaler mindretalets, forslag.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-14:
Vi har ca. 6 000 bustadlause her i landet. Det er eigentleg skandaløst i rike, kalde Noreg. Dette forslaget som vi no behandlar, har som føremål å leggja til rette for å skaffa bustad til bustadlause, også til dei som er aller svakast i denne samanhengen. Saksordføraren har gjeve ein utmerkt tilstandsrapport, og gjort greie for dei moglegheitene som ligg i lova slik den er. Det som er endringane, er at private aktørar, som Frelsesarmeen, Kirkens Bymisjon og eg vil leggja til eitt eksempel til, nemleg Evangeliesentrene, kan nytta same reglane som det offentlege for å skaffa bustader til vanskelegstilte. Det er ingen tvil om at det er ideelle organisasjonar og eldsjeler som gjer ein avgjerande innsats for dei som har det aller verst der ute. Sjølv om vi held fast på at det offentlege har og skal ha ansvaret for å skaffa bustadlause hjelp, er vi avhengige av dei private aktørane. Fleirtalet og mindretalet skilst i spørsmålet om tiprosentsregelen berre skal gjelda for ideelle og humanitære organisasjonar, eller om også selskap skal få slik rett. No kan ideelle organisasjonar også organisera seg som selskap dersom dei skil ut verksemd, noko som kunne vera positivt og naturleg akkurat i ei slik sak. Men Kristeleg Folkeparti er ikkje redd for at det skal koma kommersielle haiar inn på denne marknaden. Derfor er vi ikkje redde for at selskap skal få dei same rettane som stiftelsar eller organisasjonar. For det første er jo føresetnaden at ein har ein samarbeidsavtale med det offentlege. Useriøse skal ikkje få slike samarbeidsavtalar, og eg trur heller ikkje at dei vil få det. Dette er faktisk ein tillitserklæring til kommunane. For det andre kan eg tenkja meg betre måtar å tena pengar på enn å leiga leilegheiter ut til fattige og folk utan bustadevne. Det eg håpar, er at dei som alt i dag rekkjer ei hjelpande hand ut til naudstadde, og gjev og gjev, mat og seng og dusj, i tillegg til ei hand å halda i, til dei som treng det mest, no skal få moglegheit til å hjelpa fleire på ein betre måte – også til å få ein stad å bu. Vi må gje desse organisasjonane, for det er for det meste organisasjonar, maksimalt gode forhold. Det tener samfunnet på, og det profitterer dei heimlause på. Eg anbefaler mindretalets forslag, i tillegg til punkt B – romartala I og II – når det kjem opp i Stortinget.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-14:
Senterpartiet ser på denne saka ut frå spørsmålet: Kva er det som er til brukarane sitt beste? I ei tid då det er så stor merksemd på eit meir inkluderande arbeidsliv, ynskjer vi ein offensiv kvalifiserings- og formidlingsetat som leverer gode og konstruktive bidrag, slik at fleire får moglegheit for tilknyting til arbeidslivet. Dersom Regjeringa var av den same meininga, skulle ein tru at det fyrste som skjedde var å definera måla for Aetat sitt arbeid, så sjå på dei verkemidla som må til, og så føreslå endringar. Eg er uroleg for at verknadene av dei vedtaka som blir gjorde i dag, ikkje er eit konstruktivt bidrag i forhold til eit meir inkluderande arbeidsliv. Det kan faktisk i staden innebera uro og utryggje for mange brukarar og for mange tilsette. Regjeringa kjem altså med forslag om å fjerna lovfestinga av Aetat, og dei kjem med forslag om å flytta fullmakter når det gjeld organisering, over frå departementet og til Aetats direktør. Senterpartiet deler saksordførar si grunngjeving for ikkje å føreta desse endringane no. Saksordførar brukte uttrykka: diagnose og medisin. Det er presist, slik som vi òg ser det. Lat meg understreka at vi ikkje er nøgde med alt som Aetat har gjort i den seinare tida, ei heller med det mange tilsette ikkje har hatt høve til å gjera, men eg synest at Regjeringa skulle ta tungt innover seg at dei tilsette i Aetat frå 1995 faktisk har mista mellom 900 og 1 000 årsverk. Dei har fått tilført vesentlege nye oppgåver. Dei har vore gjennom ein runde med oppretting og nedlegging av Aetat Bedrift. Dei har vore utsette for veldig store dataproblem og nye attføringsreglar. Dei har kontinuerleg vore utsette for krav til omstilling og effektivisering, noko som faktisk i periodar har medført at slett ikkje alle kontor har hatt høve til å halda dei opningstidene som er ynskjelege, noko som òg heilt tydeleg har medført eit svært høgt sjukefråvær. Det er påpeikt i andre saker frå Senterpartiet at det i dag er eit manglande samsvar mellom oppgåver og midlar. For vår del er dette fyrst og fremst ufatteleg trist. I ei tid då det meir enn nokon gong trengst auka merksemd på kva som skal til for å skapa eit meir inkluderande arbeidsliv, i ei tid då tilsette går inn i dette arbeidet med liv og lyst, er det trist og tragisk at det som stortingsfleirtalet no vil bidra med, er å senda dei tilsette inn i nye rundar med omorganisering, uro og utryggje, før Regjeringa og Stortinget har drøfta kva ein eigentleg vil med Aetat. For Regjeringa har varsla endringar og ein nøyare gjennomgang på eit seinare tidspunkt. Regjeringa har altså valt å sjå vekk frå å stilla diagnosen og kjem med medisinen fyrst. Det beklagar eg sterkt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-14:
Statsråden sa mykje positivt i sitt innlegg, både om å ta kompetansen i Aetat på alvor og om kor viktig det er at dei tilsette og brukarane har høve til å spela på lag ute i det enkelte lokalsamfunnet. Stortinget ser med forventning fram til det som vil koma frå Regjeringa når det gjeld større samordning mellom Aetat, trygdeetat og sosialkontora. Men dersom statsråden er oppteken av å lytta òg til dei tilsette, synest eg han er noko upresis i forhold til dei råda han har fått. For dersom han skal få noko positivt ut av desse forslaga, må det jo i utgangspunktet vera viktig å ha dei tilsette med. Ut frå den bunken med høyringsfråsegner som vi har fått tilgang til, og òg den runden som komiteen hadde med høyringar, som gjaldt både brukarar og tilsette, er ikkje vi overtydde om at det er rett å føreta ei endring no – tvert imot. Vi er opne for endringar på eit seinare tidspunkt, og eg synest det er svært søkt av statsråden å snakka om eit så stort ideologisk skilje her. Eg vil seia at vi frå Senterpartiet si side har engasjert oss for at kommunane sjølve skal setja i gang forsøk på å formidla arbeid til sine mest vanskeligstilte, og òg for at private skal ha større moglegheit. Men Framstegspartiet, som statsråden i dag får støtte frå for si endring, har sagt seinast i dag at dei ser gjerne at private overtar alle Aetat sine oppgåver. Er det det statsråden òg eigentleg meiner, sidan han legg så mykje vekt på det ideologiske skiljet?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-14:
Eg skal heller ikkje frå Senterpartiet si side bidra til å forlengja denne debatten, berre seia at då Ot.prp. nr. 17 vart behandla i kommunalkomiteen før jul, vart det stilt spørsmål ved om verknadene av dei endringane som var føreslått i lov om lønsplikt, og særleg endringa frå 52 til 26 veker, var godt nok klargjorde. Komiteen presiserte difor at det var nødvendig å følgja nøye med på verknadene. Seinare vart fyrst statsråden og så Stortinget gjort kjent med at her var uheldige verknader som det var nødvendig å få gjort noko i forhold til. Sigvald Oppebøen Hansen har ryddig gjort greie for dei endringane som fleirtalet finn det nødvendig i dag å føreslå. Senterpartiet stiller seg fullt og heilt bak det forslaget til vedtak som i dag ligg føre. Lat meg berre understreka i tillegg, sidan eg kjem frå eit fylke som direkte vil merka dei endringane som vi i dag drøftar: Offshoreindustrien synest å måtta gå til det skrittet å permittera folk i år, men har håp om lysare utsikter til neste år. Det gjeld Rogaland, det gjeld Hordaland, det gjeld Nord-Trøndelag. Dei har bedt om eit todelt engasjement her. Dei peikar på det lovverket som blir endra i dag, og dei peikar på den moglegheita som ligg i arbeidsmarknadstiltak, og som må liggja der for at verfta i ein overgangsfase skal ha høve til å sikra ein unik kompetanse til bruk igjen neste år. No får vi altså denne biten – lovbiten – på plass i dag, så får vi koma tilbake i forhold til arbeidsmarknadstiltak i revidert nasjonalbudsjett. Eg er veldig glad for at Framstegspartiet i dag er med på denne endringa – desto meir overraska over at dei ikkje stiller opp på same måten i revidert nasjonalbudsjett. Den debatten får vi ta neste fredag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-14:
Det å ha ein bustad er grunnleggjande viktig for den enkelte av oss som eit utgangspunkt for organisering av eige liv. Senterpartiet ynskjer eit sterkare offentleg engasjement for å sikra fleire ein bustad. Det gjeld både rammene i Husbanken, bustadtilskot og betre bustønadsordning, og det gjeld frå staten si side å vera villig til å stilla noko av sin tomtemasse til disposisjon. Vi fremja ei eiga bustadpakke i revidert nasjonalbudsjett. Vi er svært urolege for det manglande engasjementet som Regjeringa viser for tida, ikkje minst når det gjeld den viktige rolla Husbanken skal ha, og kor nødvendig det er at Husbanken har lånerammer og tilskot å formidla vidare. Så vil eg gi ros til det initiativet som er teke av Regjeringa i denne saka. Eg trur det er eit konstruktivt bidrag til å skaffa fleire vanskelegstilte ein bustad. Ei moglegheit som kommunane i dag har til å kjøpa seg inn i eit burettslag, skal altså no òg opnast for andre. Vi veit at mange av kommunane frå før har eit godt og nært samarbeid med aktørar som Frelsesarmeen og Kirkens Bymisjon for å sikra at fleire ikkje berre har ein plass å bu, men òg har nokre med erfaring som følgjer opp i ein vanskeleg kvardag. Vi er einige i at organisasjonar og stiftelsar av denne typen gjennom lovverket sjølv får moglegheit til å bruka tiprosentsregelen. No har saksordførar gjort ryddig greie for erfaringane med tiprosentsregelen så langt, og han har òg gjort greie for det som ligg til grunn for fleirtalet sine forslag i dag, frå Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet. Eg finn det underleg at statsråden og regjeringspartia og Framstegspartiet på denne måten, som det no ser ut til i dei forslaga som ligg føre, skuvar føre seg ideelle, humanitære organisasjonar og stiftelsar, men i realiteten gir mykje større opning. Eg vil be statsråden følgja nøye med på den praksisen som no etablerer seg, i tråd med det som komiteen har bedt om. Det er viktig å følgja med til kvar tid om den lovendringa som i dag blir vedteken, gir uheldige utslag. Det er viktigast å føljga med på om lovendringa lèt seg enkelt og ryddig praktisera, både når det gjeld dei vilkåra som skal til for å inngå ein samarbeidsavtale, og når det gjeld vilkåra for at andelseigaren skal forplikta seg til å skaffa bustader til vanskelegstilte. Så vil eg retta merksemda mot eit punkt i innstillinga, punkt 2,5, der det frå Senterpartiet og SV no blir peikt på ei side som ikkje er teken opp i proposisjonen, men som eg vil be statsråden sjå nærmare på. Eg håpar at ho vil kvittera ut at dette vil ho følgja opp. Det går på, slik lova er i dag når det gjeld burettslag, at styret kan påleggja arvingar av dødsbu å selja bustaden innan seks månader etter at pålegg er gitt. Det er jo nødvendig med omstilling i ei viss tid for arvingane etter eit dødsfall, men det er viktig i ei tid der det er så knapt med bustader, å syta for eit regelverk som gjer at bustaden igjen blir teken i bruk. Og me ber statsråden vurdera den seksmånadersregelen som er i dag, og sjå på om den f.eks. kan kuttast ned til to månader.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-14:
Det viktigaste bidraget til å sikra fleire ein bustad, er jo heilt klart at det kvart år kjem ut på marknaden ei viss mengd bustader av nøktern standard som gjer at folk har moglegheit til å bu. Det er inga sjølvfølgje, og det er slettes ikkje noka sjølvfølgje med den regjeringa vi har no, som altså sørgjer for at akkurat den banken som meir enn nokon andre stiller opp i høve til nye bustader av nøktern standard ute på marknaden, nemleg Husbanken, ikkje får nødvendige rammer. Det er fint at statsråden viser til at ungdom blir prioritert i Husbanken, men det er jo eit faktum at Husbanken, med dei søknadene som ligg inne for i år, allereie har brukt opp rammene og ber om større rammer. Så til forslaget som vi handsamar i dag. Eg oppfattar det fyrst og fremst som ei moglegheit. Her er nye moglegheiter. Her er fleire aktørar, og for vår del vil vi avgrensa det til ideelle og humanitære stiftelsar. Det er fleire aktørar som har moglegheit til å kjøpa seg inn i høve til tiprosentsregelen. Men så er statsråden oppteken av å understreka at kommunane framleis har ei rolle. Det synest eg er veldig bra, for det er klart at det blir ikkje mindre krevjande for kommunane, dersom dei bidreg til samarbeidsavtalar i den oppfølginga som er nødvendig i høve til vanskelegstilte. Og det går jo mykje lenger, som statsråden sjølv sa, enn til dei 6 000 bustadlause, for det er jo langt fleire som treng spesiell oppfølging i det å bu. Synest statsråden det harmonerer med forsterka oppgåver for kommunane og den økonomien som ho sjølv har gitt kommunane, der ho har sagt dei må kutta i velferdstilboda neste år?
Victor Norman (Høyre), 2002-06-14:
La meg først få takke representanten Faldet for veldig gode spørsmål! Hvorfor hastverk? Jo, fordi det er krise i Aetat. Som vi alle er blitt minnet på gang på gang det siste året, er det krise i Aetat. Man løser ikke problemene i Aetat ved ikke å tillate Aetat å finne løsninger på krisen. Direktoratet har selv sagt veldig klart at som ledd i arbeidet med å styrke og utvikle etaten trenger de å få frihet til å omorganisere seg. Jeg stoler på den vurderingen som ligger der, men det haster. Hvorfor hovedkontormodell, og vil den nå bli gjennomført? Det som ligger i forslaget, er at direktoratet selv skal bestemme hvordan Aetat skal organiseres. Men de har varslet at første trinn kommer til å være etablering av hovedkontor. Når jeg foreslår den generelle fullmakten i stedet for at Stortinget nå inviteres til å vedta hovedkontormodellen, er det for at man ikke skal behøve å komme tilbake til Stortinget ved hvert stadium i den mer langsiktige omorganiseringen, som også er nødvendig i Aetat. Jeg tror det er fryktelig viktig for de ansatte i Aetat at de blir med på å ta et felles ansvar for utviklingen av etaten, herunder utviklingen av selve organisasjonen i etaten. De endringene i loven som Stortinget nå blir bedt om å vedta, vil gjøre at det skapes et interessefellesskap mellom de ansatte og ledelsen i Aetat, som jeg tror er den beste veien å gå hvis de skal få forutsigbare rammevilkår og en etat som fungerer godt, ikke bare i forhold til brukerne, men også i forhold til de ansatte.
Victor Norman (Høyre), 2002-06-14:
Jeg tror jeg kan forsikre representanten Andersen om at det ikke finnes en eneste offentlig etat i Norge hvor de ansatte og brukerne ville være enige om at de pengene de hadde fått til disposisjon, var nok. Så slik sett tror jeg ikke vi trenger å spørre de ansatte og brukerne om det. Vi snakker om å allokere knappe ressurser. Det vil vi alltid gjøre, men det jeg har sagt, er at Aetat har de ressursmessige rammer som er nødvendige for å klare å gjennomføre de oppgavene de er pålagt av Stortinget. Når det er sagt, har jeg lyst til å føye til og gjøre det veldig klart: Det er ikke nok å omorganisere Aetat. Det er heller ikke nok å gi dem mer penger. Det må gjøres en rekke ting med Aetat. Vi har varslet endringer i finansieringsordningen som innebærer at en større del av Aetats virksomhet vil være knyttet til den aktiviteten som faktisk gjennomføres i Aetat. Den forsøksordningen som vi er så heldige å få Stortingets velsignelse til i inneværende år, vil sannsynligvis innebære at Aetat i løpet av dette året får mer penger til disposisjon enn det regjeringen Stoltenberg forslo i budsjettet i fjor. Så det er ikke slik at vi legger opp til et opplegg som innebærer mindre ressurser til Aetat, men vi ønsker å knytte det opp mot omorganisering av virksomheten og de endringer i måten man jobber på. Ja, vi ønsker å ta de ansatte og brukerne med. Jeg har snakket om brukermedvirkning og brukertilpasning, men når det gjelder de ansatte, skal de i tett dialog. Jeg har lyst til å understreke at dialogen først og fremst skal være mellom de ansatte og ledelsen i etaten, og hvis det er noe som har vært et problem i Aetat, er det faktisk at det har vært vanskelig å få til den konstruktive dialogen internt i etaten, bl.a. fordi de ansattes organisasjoner i perioder har vært mer opptatt av å score poeng i pressen enn faktisk av å skape en bedre etat. Heldigvis tror jeg den nye ledelsen som er i Aetat nå, har klart å få etablert en mer konstruktiv dialog med de ansatte, og det er veldig viktig.
Victor Norman (Høyre), 2002-06-14:
Ingenting ville glede meg mer enn hvis Senterpartiet var enig med oss i at det er viktig å delegere ansvar og myndighet. Det har jeg alltid for så vidt trodd var Senterpartiets tenkning. Så jeg setter veldig pris på det representanten Kleppa nå sa. La meg i den forbindelse også bare understreke at når høringsuttalelsene i saken sprikte så mye, var det altså høringsuttalelser angående en bestemt organisasjonsmessig løsning. En av grunnene til at vi nå foreslår at direktoratet skal kunne velge organisasjonsmodell selv, er nettopp for i større grad å kunne ta hensyn til de divergerende synspunktene som er både blant brukerne og internt i etaten, om hvordan det er hensiktsmessig å organisere seg. Så bare til slutt: Representanten Faldet var også inne på det, forholdet til samordningsprosjektet mellom arbeid, trygd og sosiale tjenester. Jeg har lyst til å understreke at de endringene som nå forhåpentligvis blir foretatt i loven, er endringer som må gjennomføres hvis samlingen av tjenesteytelsene innenfor området arbeid, trygd og sosiale tjenester skal kunne gjennomføres, og hvis vi skal kunne få til den samordningen av etater som er nødvendig. Så det er nødvendig å foreta endringen, uavhengig av det som skal skje med Aetat, ikke bare på kort sikt, men også for å få gjennomført de store endringene på lengre sikt.
Victor Norman (Høyre), 2002-06-14:
La meg først si at Globoid er en dårlig behandling ved lungebetennelse. Hvis det virkelig er slik at Aetat er i så alvorlig krise som veldig mange her i huset har villet ha det til, lider Aetat av lungebetennelse. Den medisinen som har vært forskrevet av opposisjonen, er: Ta en Globoid, så går det nok over! Det vi forsøker å gjøre, er å behandle sykdommen som sådan – ved endringer i måten det organiseres på, ved endringer i måten det finansieres på og for øvrig også ved en styrking av den sentrale ledelsen i direktoratet. Når det gjelder det andre spørsmålet – hva jeg mener med at Aetat har tilstrekkelige ressurser til å ivareta de oppgavene de er satt til å ivareta – konstaterer jeg at Aetat er i positiv utvikling i forhold til resultatoppnåelse, etter et vanskelig første kvartal. Jeg registrerer at Aetat faktisk har hatt litt problemer med å komme skikkelig i gang med kvalifiseringsarbeidet. I tråd med dette har vi laget et ressursopplegg som gjør at de skal komme i gang med det, og resultatet er at det faktisk ikke er ressursene det er knapphet på i det hele tatt når det gjelder den store oppgaven det handler om, nemlig å bli en sterk kvalifiseringsetat i tillegg til å være en formidlingsetat. På denne bakgrunn fastholder jeg: På kort sikt er det ikke mangel på penger som er Aetats problem, det er mangel på folk, det er mangel på hensiktsmessig organisering, og det er dette vi forsøker å gjøre noe med.
Victor Norman (Høyre), 2002-06-14:
Historie er et interessant fagfelt, og jeg skulle med glede bruke timer på interessante diskusjoner om historie i denne forsamlingen. De temaene Karin Andersen nå tar opp, har vi faktisk snakket om gjentatte ganger i Stortinget i løpet av vinteren, våren og forsommeren. Jeg synes kanskje at vi av hensyn til Aetat og brukerne av Aetat nå skal snakke om hva som skal skje fremover, snarere enn hva som har skjedd historisk. Så jeg vil nøye meg med å kommentere spørsmålet om det er en overslagsbevilgning vi har foreslått eller ikke. Formelt er det ikke det, bare for å ha fastslått det. Men det vi har sagt, er at vi ønsker en prøveordning som innebærer at midler under kapittel 1592 i stedet kan brukes til å utvikle kompetansen og kapasiteten i Aetat knyttet til den aktiviteten de faktisk klarer å få til. Vi har samtidig varslet at vi i budsjettforslaget for 2003 vil foreslå en ny finansieringsordning for store deler av Aetats virksomhet. Men implikasjonen av denne prøveordningen er at den ressursrammen Aetat som etat får til disposisjon i inneværende år, etter all sannsynlighet vil være større enn det som ble foreslått av regjeringen Stoltenberg.
Victor Norman (Høyre), 2002-06-14:
Det er vel en god regel at man smiler og sier minst mulig i en sak hvor man kanskje ikke får det som man vil. La meg allikevel for ordens skyld bare først si at jeg er ikke glad for innholdet i dette forslaget. Jeg tror det er uheldig for det første med særregler for enkelte grupper, og jeg tror generelt sett det er uheldig med ordninger som oppmuntrer bedrifter til ikke å bruke arbeidskraft hele året, eller som binder folk opp i bedrifter som ikke kan gi dem skikkelige sysselsettingsmuligheter hele året. Og jeg veldig bekymret i forhold til en veldig riktig karakteristikk som Oppebøen Hansen brukte: Dette er så vanskelig for virksomheter som har planlagt sin virksomhet ut fra det tidligere regelverk. Formålet med permitteringsordningen er ikke at bedriftene skal planlegge sin virksomhet ut fra dette regelverket, og det illustrerer for så vidt det jeg tror er grunnproblemet med hele saken. Når det er sagt, synes jeg det er veldig gledelig at lovforslaget ikke har fått tilbakevirkende kraft – det ville skapt veldig store problemer for Aetat. Jeg har lyst til å presisere at slik loven nå er utformet, er den praktikabel for Aetat, og dersom den skulle bli vedtatt, vil vi uten opphold sanksjonere loven, slik at den kan tre i kraft så snart som mulig. Så har jeg til slutt lyst til å takke representanten Oppebøen Hansen for forslaget til avgrensing og definisjon av asfaltnæringen. Vi skal med glede ta det forslaget med oss videre dersom loven skulle bli vedtatt.
Victor Norman (Høyre), 2002-06-14:
Som jeg sa, vil statsråden og Regjeringen gjøre sitt til at loven kan sanksjoneres og derved settes ut i livet så snart det er praktisk mulig. Men det er nå Kongen som må sanksjonere den.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-06-14:
I forbindelse med høringsrunden i denne saken, har tre hovedsammenslutninger av de ansattes organisasjoner og tre brukerorganisasjoner gitt klart uttrykk for at de går imot å innføre hovedkontormodellen nå. Hvorfor slikt hastverk når vi vet at statsråden også må utrede spørsmålet om sammenslåing av Aetat, trygdeetat og sosialetat? Jeg må få stille følgende spørsmål til statsråden om noe jeg lurer på: Innebærer et vedtak av forslaget i proposisjonen at hovedkontormodellen skal gjennomføres, eller står arbeidsdirektøren fritt til selv å velge modell? Hva er bakgrunnen for at statsråden ønsker å gi slipp på den politiske styringen? Disse spørsmålene mener jeg statsråden skylder ikke minst de ansatte å svare klart på. Det er ikke hyggelig å jobbe i en etat hvor det blir skapt uro og usikkerhet. Jeg synes også det er underlig at statsråden fra denne talerstolen velger å kritisere Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet når vi har uttalt at vi ikke er imot omorganiseringen av etaten, men ønsker å gjøre ting i riktig rekkefølge, nemlig å få etaten opp og stå før en eventuell omorganisering skjer. Jeg ber om at statsråden svarer ikke minst dem som er midt oppi dette og føler denne uroen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-14:
Dette er første gang jeg får lov til å legge fram en sak fra talerstolen som sakens ordfører, og det syns jeg egentlig er litt gøy! Jeg tenkte jeg skulle begynne med bakgrunnen for den loven vi nå har til behandling. Det dreier seg altså om den såkalte tiprosentsregelen, og for uinnvidde skal jeg forklare at tiprosentsregelen gir det offentlige rett til å kjøpe opp inntil 10 pst. av leiligheter i borettslag og sameier for å skaffe boliger til folk som sliter på boligmarkedet. Så gir den boligbyggelag rett til å kreve opprettet samarbeidsutvalg med det offentlige der de måtte ønske det. Begrunnelsen for at denne tiprosentsregelen ble innført, var todelt. Det første var at man skulle skaffe flere ikke-kommersielle utleieboliger. Det andre var at man skulle få til en bedre integrering i borettslag og gode bomiljøer av folk som hadde problemer på boligmarkedet. Dette var to gode argumenter. Det ble også framsatt fire motargument. Det ene var at man risikerte å få ødelagte bomiljøer; det var mange borettslag som var opptatt av det. Det var også mange som var skeptiske til at kommunene ikke ville følge opp samarbeidet med boligbyggelagene og borettslagene på en god nok måte. De frittstående borettslagene og sameiene ville heller ikke ha den samme retten til å kunne kreve et samarbeid med kommunen som det boligbyggelagene ville ha. Det fjerde, og et viktig punkt, var at det ikke ville føre til at en eneste ny bolig ble bygd, og det ville bety at boligtilskuddene ville gå til å kjøpe brukte leiligheter istedenfor å bygge nye. Vi har hatt høringer i forbindelse med denne saken, og etter høringene ble det ganske klart at begge parter hadde rett i forbindelse med tiprosentsregelen. For det første hadde kommunen rett i at vi hadde fått flere og bedre muligheter til å skaffe boliger til økonomisk vanskeligstilte, og vi hadde blitt flinkere til å putte barnefamilier inn i gode bomiljøer. Men på den annen side har boligsamvirkene og huseierne fått rett i deler av sin skepsis. Det er veldig stor forskjell på hvordan kommunene følger opp de forskjellige boligbyggelagene rundt omkring. Mange sa at kommunene er dårlige til å følge opp og lite innstilt på å samarbeide med bl.a. frittstående borettslag, som føler at de møter veggen når de henvender seg til kommunen hvis de har problemer i forhold til leieboere. De blir henvist til rettsvesenet, med de økte utgifter som det medfører. Det siste denne regelen har ført til, er at det bygges altfor få utleieboliger.(Presidenten klubber.) President! Jeg vil bare si at presidenten gav meg 3 minutter og ikke 5 minutter da vi startet. (Presidenten klubber.)
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-14:
Det er helt greit, men da har jeg litt mer tid. Da Regjeringen ville utvide dette til å gjelde frivillige organisasjoner og kommersielle aktører, var stemningen i forbindelse med dette entydig negativ blant alle dem vi hadde på høring, for alle var interessert i å få bedre kontakt med seriøse aktører. Og det er nettopp de seriøse aktørene, som f.eks. Kirkens Bymisjon og Frelsesarmeen, statsråden skyver foran seg når hun sier at det er behov for å åpne for å slippe inn også private aktører på dette markedet. Men alle var klinkende klare på at de ikke ønsket useriøse aktører inn på markedet. De ønsket ikke kommersielle aktører – slik vi bl.a. ser på hospitsmarkedet i de store byene, med folk som ikke sørger for å legge fram skikkelige regnskap, og folk som spekulerer i å minimere kostnadene i forbindelse med oppfølging av de beboerne som bor i borettslag – av frykt for at det kan føre til dårlige bomiljøer og en pulverisering av kommunens ansvar for å skaffe boliger til folk. Jeg må si jeg er ganske rystet over at statsråden likevel mener at det er behov for en lov som åpner for å slippe kommersielle aktører til på dette markedet, når alle er så klinkende klare. Hvis det er sånn at statsråden ønsker denne lovendringen for å slippe til ikke-kommersielle aktører, hvorfor kan ikke da statsråden sørge for å åpne nettopp for det, slik flertallet i komiteen har foreslått? Dersom statsråden på død og liv vil ha kommersielle aktører, og på død og liv vil ha dem inn på et senere tidspunkt, kan hun heller fremme det forslaget da og bli nedstemt nå. Nå er det grunn til å tvile på statsrådens hensikter i denne sammenheng, og jeg tror at vi ikke ser konsekvensene av det vi gjør, i forhold til å sikre både gode bomiljøer og flere leieboliger til folk som trenger det.