Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2016-05-26:
Jeg vil takke statsråden for redegjørelsen, og jeg vil også takke alle som har hatt ordet før meg, for gode og interessante innlegg. Vi har lett for – som Sveinung Rotevatn var inne på – å fokusere på utfordringene, men vi må ikke glemme mulighetene, for de er svært mange. Men jeg tror nok også at mitt innlegg vil preges av utfordringene Europa står overfor, de er mange, og de går ikke over av seg selv. Det må samarbeid til, ingen land løser utfordringene alene. «Sammen er vi sterke» er et velkjent uttrykk som i denne sammenhengen ikke bare kan brukes, men må brukes. Migrasjonsutfordringene i Europa fikk stor plass i redegjørelsen og har fått det også i debatten så langt. Det er en utfordring som vi alle kjenner på kroppen. Jeg er enig med statsråden i at arbeidet med å redusere migrasjonspresset, få kontroll over hvem som banker på våre dører, og få en ansvarlig fordeling av ansvaret mellom landene, skal og må stå høyt på den politiske agendaen. De fleste land og EU tar dette på alvor og forsøker å stå sammen om disse utfordringene, men dessverre ser vi at krefter på den ytterste høyresiden i europeisk politikk velger å se bort fra fellesløsninger. Deres løsninger er å stenge alle dører og bokstavelig talt bygge gjerder for å hindre adgang til eget land. Det utfordrer Schengen-samarbeidet, og vi ser dessverre at høyrepopulistenes retorikk når fram hos folk. Valgene i Polen og i Ungarn er eksempler – der har folk gjort sine valg. Det norske uttrykket «leve Toten, skit i verden» er vel et uttrykk som kan brukes i denne sammenhengen. Jeg håper at norske myndigheter har hvisket noen ord til Polens president, som har vært på besøk i Norge i disse dager. For to dager siden fikk vi valgresultatet fra Østerrike: 31 026 stemmer var nok til å forhindre at landet fikk en president fra det ytterste høyre. Hurra for det, synes jeg. Vi ser allerede tegn på at Europa splittes mellom land som vil ta ansvar, og land som vil skyve ansvaret over til andre. Disse kreftene splitter mer enn de samler, og det er noe vi må og bør ta på alvor. Av den grunn synes jeg det var litt overraskende at statsråden i sin redegjørelse ikke berørte utfordringene med det politisk ytterste høyre i Europa. Europa må stå sammen for å bekjempe årsakene til at mennesker er på flukt. Det blir en tøff oppgave. En av mange utfordringer er vilkårene for en enighet mellom EU og Tyrkia. Vi ser at det er uenighet om bl.a. visumfrihet for tyrkiske borgere mellom Europaparlamentet og kommisjonen. Jeg deler Europaparlamentets tydelige tilbakemelding til Tyrkia om at de må oppfylle alle de 72 krav EU har stilt overfor dem, før dette kan skje. Vi registrerer at president Erdogan har stilt krav om at EU innen oktober må ha innført visumfrihet for tyrkiske borgere. I det ligger det en trussel om at tyrkiske myndigheter vil bidra til at EU «oversvømmes» av flyktninger om visumfrihet ikke blir innført. Her er det trusler på høyt nivå. Det bare bekrefter at EU og andre må stå på sine krav overfor Tyrkia. Hvor ligger årsakene til at mennesker er på flukt? Det er selvfølgelig utrolig mange svar, vi kan knytte det til klimautfordringer, vi kan knytte det til krig og annen elendighet. Men at bruken av en linjal for å dele opp Midtøsten på et kart for 100 år siden skulle få så store sikkerhetsutfordringer for dagens Europa og Midtøsten, var det få som hadde i tankene den gangen – og selvfølgelig mange også i dag, deriblant jeg. I 1916 delte nemlig Frankrike og Storbritannia Midtøsten mellom seg, og Midtøstens skjebne ble beseglet. Hvorfor denne delingen? Jo, for å ivareta begge lands interesser – uten å tenke på de menneskene og den kulturen de som bodde der, var en del av. Men det vi vet, er at denne streken på kartet splittet folkegrupper. Jan-Erik Smilden hadde en meget interessant kronikk om dette i Dagbladet den 18. mai med tittelen «100 års krigen». Og han har rett – i dag, 26. mai, pågår det full krig både i Syria og delvis i Irak, to av områdene som ble delt av de to nasjonene. For ikke å glemme Palestina – som var britisk mandatområde i 1922 – hvor det den dag i dag for fullt foregår en kamp mellom Israel og Palestina. Konflikten beskrives som «alle konflikters mor» og er roten til de fleste konflikter vi ser i Midtøsten. Vi er blitt en del av disse. Så nær er verden blitt. Smilden sier det så sterkt: «Dette er en historie om vestlig imperialisme, svik og kynisme» – som Europa i dag står overfor. Jeg tror nok at vi med litt godvilje kan være enig med ham. Vi kan ikke forandre historien, men vi kan gjøre noe for å hindre at historien gjentar seg. Bare det å vite at en del av årsaken til de sikkerhetsutfordringene verden i dag opplever, kan være det å ikke forstå og respektere tilhørigheten og samholdet til folkegrupper, gir meg en ekkel følelse. I kjølvannet av dette har menneskesmugling blitt big business, som flere har vært inne på. Mennesker på flukt er blitt milliardindustri. Det gjør vondt i meg når kyniske mennesker i menneskesmuglernettverkene bokstavelig talt går over lik for å tjene penger på disse stakkars menneskene som søker en bedre framtid. Oversikter viser at denne form for smugling er blitt de største inntektskildene innen organisert kriminalitet. Selv om utfordringene er store, vil det igjen være avgjørende at landene i Europa og andre samarbeider om å finne en felles løsning på dette. Gårsdagens TV-bilder er dessverre blitt en del av hverdagen – hundrevis av mennesker befinner seg i livsfare på skip som burde vært på skraphaugen og vel så det. Heldigvis har mange land gått sammen om å hjelpe disse menneskene, mannskapet gjør en heltemodig innsats. Jeg har møtt noen av de norske. Deres sjømannskap gjør meg stolt, ordet «respekt» for de menneskene de redder, har stor plass. Jeg er selvsagt enig med statsråden når hun poengterer at regjeringen legger vekt på å samordne vår politikk og innsats med EU og andre europeiske partnere. Men jeg stusser over at hun tilføyer «når det er i vår interesse». Er det kun når det er i vår interesse, at dette er viktig? Jeg bare spør og håper statsråden kan utdype dette litt nærmere. Personlig synes jeg et slikt utsagn blir snevert og kanskje også litt egoistisk. Det er selvsagt at det er i alles interesse at EU lykkes i å utvikle sitt sikkerhets- og forsvarspolitiske samarbeid. Jeg registrerer at Norge har spilt inn fire hovedbudskap til EU i denne sammenhengen. Jeg er enig i alle disse fire punktene, men hovedbudskap nummer to gjør meg litt mer bekymret, fordi det kan oppfattes som at havretten kan bli utfordret når EU utformer sin arktiske politikk. Statsråden sier at regjeringen mener at «havretten bør ligge til grunn». Kanskje statsråden kan utdype dette litt nærmere. I slutten av april la EU fram en melding om en helhetlig politikk for Arktis. Det skal bli spennende å se hvordan Norge og EU kan fortsette en konstruktiv dialog på områder av felles interesse til beste for en bærekraftig utvikling i nord. Som innfødt nordboer er det med interesse og også litt stolthet at jeg ser at mange nasjoner, også EU, retter fokus mot det som skjer i nord. Norge må i denne sammenheng være en konstruktiv og tydelig samarbeidspartner. Det vil skape ytterligere bærekraftig utvikling for oss som bor i nord, men det er også viktig å framheve at det som skjer i nord, også må bidra til en sterkere økonomisk vekst i de europeiske landene. Avslutningsvis: Jeg er enig med statsråden og representanten Aarhus Byrknes når de trekker fram et styrket nordisk samarbeid som en del av Europa-samarbeidet. Det kan skje på svært mange områder, og vi har gode erfaringer med et sterkt og konstruktivt samarbeid mellom de nordiske land gjennom mange år. Derfor er jeg enig med statsråden når hun i sin redegjørelse trekker fram det nordiske sett i et europeisk perspektiv. Vi har mye å bidra med hver for oss, men enda mer når vi står sammen som Norden. Norden kan vise vei, sier statsråden, og jeg er enig med henne. Men da må det ikke bare bli ord, det må bli handling. Jeg har store forventninger til at statsråden, som har ansvaret for både Norden og Europa, konkretiserer hva og hvordan dette skal skje. Og Arbeiderpartiet vil i denne sammenheng være en konstruktiv lagspiller for å få dette til.