Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-02-12:
Jeg vil først takke interpellanten for et viktig initiativ. Arbeidsavklaringspenger er en utrolig viktig inntektssikring for langt mer enn 100 000 mennesker, så dette er veldig sentralt i vår velferdsstat. Da spørsmålet om å redusere maksperioden for arbeidsavklaringspenger fra fire år til tre år var oppe, stemte Senterpartiet for det. Vi gjorde det fordi vi måtte få en bedre og raskere behandling i Nav-systemet. Men det betyr også at vi forutsatte at Nav-kontorene fikk de ressurser og den myndighet til oppfølging av brukerne som var nødvendig, sånn at vi kunne få en fullgod gjennomgang av den situasjonen som disse menneskene var i, og – videre – at de nødvendige unntak fra treårsregelen kunne innvilges av dem som var i møtet med det mennesket som eventuelt trengte bistand lenger. Senterpartiet støttet ikke at det skulle være en tidsbegrensning for unntak fra maksimal varighet, og mente at vilkårene for unntak måtte håndheves av Nav lokalt. Det innebar at det var Nav lokalt som skulle ha det siste ordet når det gjaldt forlenging av stønadsperioden utover tre år, og at dette ble lagt til grunn når den ansvarlige enhet i Nav skulle fatte vedtak. Vi mente altså at det måtte legges til grunn at mottakerne av arbeidsavklaringspenger fikk beholde ytelsen fram til vedkommende var avklart mot arbeid eller andre ytelser. Hvis en greide å gjøre dette før tre år var gått, var det glimrende. Det er få etater som har større behov for en reform innen organisasjon, kultur og ledelse enn Nav. I dag har vi en mål- og resultatstyring i Nav som fungerer meget dårlig i forhold til det som for mange er det viktigste, nemlig å komme i arbeid når en har vanskeligheter med det, bl.a. som følge av nedsatt arbeidsevne. Vi trenger altså en tillitsreform i Nav-sektoren. For å gjennomføre det jeg nå har sagt, innebærer det at det trengs flere fagfolk i førstelinjen som har ansvar for færre personer. Det at en skal ha ansvar for i gjennomsnitt 90 personer med arbeidsavklaringspenger, sier seg for de fleste at er et altfor stort antall til å gjøre en god jobb, når en vet hvor sammensatte utfordringer mange av disse 90 personene i gjennomsnitt har. Vi må altså få en reform som innebærer større myndighet og ansvar hos førstelinjene. Det er det som er mulig å få til dersom en skal gjennomføre det som statsråden har sagt, nemlig en tettere, raskere og bedre oppfølging. Det er det som skjer i førstelinjen, som er det sentrale her. Da må vi ha mindre og ikke økende grad av overstyring fra Navs ytelsesforvaltning. Stadig flere unge trenger bedre og tettere oppfølging enn tidligere for å klare å komme seg i jobb. For ungdom som er ferdig med eller er falt ut av videregående skole, og som har rett til arbeidsavklaringspenger, forventes det etter dagens lovverk at de skal være ferdig avklart i 22-årsalderen. Statistikken viser at stadig flere i denne aldersgruppen blir uføretrygdet. Sykdom, handikap og psykiske lidelser gjør at flere ungdommer trenger lengre tid for å modnes. Mer livserfaring og større perspektiv kan utgjøre forskjellen på om en greier å stå i jobb, sjøl med angst eller problemer med hvordan en forholder seg til andre mennesker. De som jobber med denne aldersgruppen, opplever at nødvendig modenhet først kan komme i 25-årsalderen, og at det med de nye unntaksreglene i praksis er vanskelig å finne hjemmel til å få utvidet tiltaksperioden utover tre år med arbeidsavklaringspenger. Nav opplever nå at stadig flere unge helt ned i 22-årsalderen blir permanent uføretrygdet fordi de ikke får mer enn tre år med arbeidsavklaringspenger. Dette er ikke bra for verken individet eller samfunnet. Det må være et mål at denne ordningen skal bidra til at flest mulig kommer inn i arbeidslivet. Senterpartiet går derfor inn for å vurdere å utvide unntaksregelen for arbeidsavklaringer for å hindre at ungdommer som trenger oppfølging utover tre år for å evne å stå i jobb, blir uføretrygdet.