Inge Lønning (Høyre), 2003-12-03:
Det er vanskelig å ta opp konkurransen med den sist ærede taler om å fatte seg i korthet, så det skal jeg ikke engang forsøke på. Men det er to tema som har vært fremme i debatten, og som jeg har behov for å knytte noen kommentarer til. Det ene er debatten om gjeldslette, respektive gjeldsslette, som er en viktig debatt, og hvor jeg med interesse har registrert at det har kommet inn i den norske debatt et nytt begrep, nemlig «illegitim gjeld». Svært ofte defineres det lik gjeld som er opptatt under et styresett som er – for å si det forsiktig – lite demokratisk. Det er ikke vanskelig å ha sympati med tankegangen bak dette. Derimot er det meget vanskelig å se for seg hvorledes det skulle la seg operasjonalisere på en måte som er mulig å håndheve med et minstemål av konsekvens og ryddighet. Særlig med tanke på Bjørn Jacobsens innlegg i denne sammenheng synes jeg også at det er nyttig og riktig å holde fra hverandre de to problemstillingene, nemlig hvorvidt et land er nedtynget av gjeld og derfor har vanskelig for å få til en positiv utvikling på den ene siden – uansett hvorledes gjelden er kommet i stand, er det et reelt problem som vi er nødt til å forholde oss til – og hvorvidt gjelden er tilveiebrakt gjennom et regime med den ene eller annen eller tredje rangs kvalitet. De to problemstillingene tror jeg man bør holde helt fra hverandre. Det vil være til fordel for saken. Så en merknad til den debatten som har gått igjennom dagens ordskifte, om humanitær kontra militær hjelpeinnsats, med særlig referanse til situasjonen i Irak. Jeg opphører ikke å undres over den meget høye profil som en del av våre humanitære organisasjoner holder seg med i mediene når det gjelder å intervenere i den politiske debatt. Jeg tror det er en minst like betenkelig rolleblanding og potensiell rollekonflikt som den som oppstår i grenselandet mellom humanitær virksomhet og militær virksomhet. Og det gjelder vel kanskje særlig i den situasjonen som vårt land er i. Norge er jo et lite land, hvor de fleste humanitære organisasjoner ledes administrativt av resirkulerte statssekretærer. Intet ondt om resirkulerte statssekretærer, men det er kanskje ikke til å undres over at de har litt problemer med å holde styr på rollene sine når de ikke lenger deltar i aktiv utøvelse av partipolitikk, men utøver helt andre typer funksjoner. Det viktigste når det gjelder situasjonen i Irak, er etter mine begreper ikke de teoretiske diskusjoner om juridiske, folkerettslige definisjoner. Det er heller ikke diskusjonene om hvorvidt man bør opptre i uniform eller ikke. Det viktigste er at det foreligger en utfordring til hele verdenssamfunnet. Uavhengig av hvorledes man måtte bedømme begivenhetsforløpet frem til i dag, foreligger det en utfordring for hele verdenssamfunnet og navnlig for FN, simpelthen fordi situasjonen i Irak er en trussel, ikke bare mot de militære styrkene som befinner seg der i uniform, og de humanitære hjelpeorganisasjonene som med jevne mellomrom utses som mål, men det er først og fremst et problem for sivilbefolkningen i Irak. Jeg må si at jeg har meget vanskelig for å forstå, og jeg har ikke hørt et eneste argument til fordel for, den tanke at situasjonen i Irak eller i området rundt Irak skulle bli bedre – det være seg for sivilbefolkningen eller for andre – ved at Norge og andre land som i dag gjør en innsats der, skulle bestemme seg for å trekke seg ut. Og det er jo faktisk bare det alternativet vi har.