Michael Tetzschner (Høyre), 2009-12-17:
Kommunal- og forvaltningskomiteen har gjennom sine fellesmerknader uttrykt stor forståelse for betydningen av Datatilsynets og Personvernnemndas virksomhet, slik den framkommer i årsmeldingene for 2008. Det er viktige sider av den personlige integritet og den enkeltes frihetsopplevelse som skal beskyttes gjennom lovverket. Tilsynet skal både øke kunnskapen ute i samfunnet og bidra til at reglene som nettopp skal beskytte enkeltmennesket, også etterleves i det daglige. Datatilsynet minner oss stadig om at en stadig utvidet informasjonstilgjengelighet om enkeltmennesker og grupper av brukere byr på nye og uforutsette problemstillinger. Informasjonsmengden, lagringskapasiteten og søkemulighetene setter privatlivet under et stadig større press. Dette gjelder enten personopplysningene er lagt åpent fram frivillig som ledd i en avtale, eller blir avgitt på forlangende med lovhjemmel som bakgrunn. Summen av opplysninger kan bli overveldende hvis de ikke slettes, og hvis registrerte opplysninger og registre kobles. De færreste tror vel at det sitter en konspirativ gruppe i en bunker i Arizona og planlegger verdensherredømme innen 2050, og som ledd i dette skal skaffe seg opplysninger om oss alle. Men det man derimot ser, er at de mange snusfornuftige hensyn bak den enkelte registrering utgjør små, men til sammen, mange skritt i gal retning. Registrering av personopplysninger er selvfølgelig meget praktisk for administrative og forretningsmessige formål, men samtidig må vi erkjenne at summen av registreringer til slutt kan svekke personvernet og dermed den individuelle frihetsopplevelse for svært mange mennesker. Den teknologiske utvikling lar seg nok ikke stanse, men den kan bringes under – hva skal jeg si – en bedre sivilisatorisk kontroll. Første forsvarslinje er å moderere sektorinteressenes ønske om å registrere, den andre er å bevisstgjøre publikum, og den tredje er å forbedre informasjonssikkerheten rundt de opplysningene som ut fra samfunnsmessig nyttehensyn må lagres. Det er et politisk ansvar å følge opp når Datatilsynet varsler om mangelfull varsling og melding, svak internkontroll hos dem som håndterer personopplysninger samt dårlig oppfølging av slettepålegg. Det er også tvingende nødvendig at det blir enklere for framtiden å hjelpe personer som har fått krenkende opplysninger om sin egen person lagt ut på Internett, slik at man lettere kan få slettet slike opplysninger. Som ledd i sterkere grad av etterlevelse av bestemmelsene forutsettes det også at ansvaret defineres entydig og ikke pulveriseres. Datatilsynet har pekt på tendensen til å lagre opplysninger lenger enn nødvendig for formålet. Mange hensyn bak registrering kan oppnås uten at opplysningene kan tilbakeføres til enkeltindividene. Det må innskjerpes at opplysninger bare skal kunne lagres i identifiserbar form dersom dette er nødvendig for formålet, og de som benytter registreringen, blir pålagt å velge løsninger som kan innebære anonymisering. En spesiell oppmerksomhet må også gis grupper som ikke umiddelbart forstår følgene av å eksponere seg på Internett. Det er derfor utmerket av Datatilsynet har orientert mye av sin oppmerksomhet i 2008 nettopp mot barn og unge, Internett og skole. Barn og unge er spesielt utsatt for krenkelser på Internett, og de står i fare for å utsette andre for krenkelser. Opplæring og bevisstgjøring er avgjørende for å utvikle gode holdninger i senere generasjoner. Vi ser også at et etablert regelverk må harmoniseres for ikke å komme i veien for et mer effektivt personvern. Jeg vil i den forbindelse trekke fram offentlighetsloven som i dag ikke hjemler unntak fra offentlighet for «dokumenter» som er til internt bruk f.eks. på en skole. I medhold av offentlighetsloven kan en hvilken som helst person uten dokumentert, saklig interesse kreve utlevert klasseoversikter fra skolen. I den grad disse oversiktene også inneholder mer enn navn, f.eks. adresser, fødselsdato, personnummer og eventuelt bilde, skal hele dokumentet utleveres til den som krever det. Dette er slått fast i en uttalelse fra Justisdepartementets lovavdeling, som ble bedt om å vurdere offentlighetsloven mot personopplysningsloven. Stortinget vil som lovgiver måtte følge kontinuerlig behovet for lovmessig vern i takt med den teknologiske utvikling. Både komiteens flertall og mindretall har knyttet forventninger til Regjeringens oppfølging av de konkrete forslag fra Personvernkommisjonen.