Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-15:
Vi kunne sikkert holde en lang filosofisk debatt om dette, om vi er slaver av staten, eller om vi er slaver av det livet vi lever. I alle fall skal vi nå behandle et forslag fra representantene Dagfinn Høybråten og Hans Olav Syversen om å utvikle et mål for brutto nasjonal livskvalitet som et supplement til brutto nasjonalprodukt. Det er sikkert et forslag som mange i første omgang kanskje møter med et skuldertrekk. Kommentator Elin Ørjasæter skrev følgende på nettstedet E24 sist fredag: «Er forslaget årets dummeste eller tvert imot årets viktigste? Det åpner i hvert fall for større diskusjoner enn de fleste andre representantforslag i Stortinget.» Om forslaget er årets viktigste, skal ikke jeg konkludere med, men jeg er i hvert fall glad for at komiteen har hatt en god og bred behandling av forslaget og den problemstilling forslaget reiser. Vi hadde etter mitt skjønn en meget god høring i komiteen, hvor Per Espen Stoknes fra BI og Asle Rolland fra Statistisk sentralbyrå bidro til å belyse saken fra flere ulike sider. Som det kom fram gjennom høringen, og som også forslagsstillerne viser til, er det på flere ulike hold i gang et arbeid med å finne indikatorer for å måle livskvalitet som et supplement til brutto nasjonalprodukt. Det er spesielt tre ulike internasjonale prosjekt for å måle framskritt «beyond GDP», eller bruttonasjonalproduktet, som det er verdt å se nærmere på: det globale prosjektet «Measuring the progress of societies», som gjennomføres i regi av Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling, Eurostats arbeid med å utvikle en ny indeks for EU, og «Commission on the Measurement of Economic Performance and Social Progress», oppnevnt av Frankrikes president, Sarkozy, med Joseph Stiglitz som leder. Det sistenevnte, Stiglitz-kommisjonen, kom for kort tid siden med en foreløpig rapport som peker på at det vil være naturlig å måle framtidens nasjonalprodukt i tre likeverdige størrelser: klassisk BNP, miljø og bærekraft og livskvalitet. Det er en tilnærming som jeg deler, og som en samlet komité også mener er interessant å overføre til Norge. Som høringen i komiteen viste, er det også i dag fullt mulig å gjøre dette, og det kan gi meningsfulle data for politikkutforming fordi det vil kunne dekke et behov for kunnskap om verdier som ikke er tilgjengelig i tradisjonelle økonomiske data. Spesielt med tanke på at humankapitalen utgjør 82 pst. av vår framtidige nasjonalformue, er det viktig at vi har et bredere grunnlag som nettopp styrker kunnskapen og forståelsen av humankapitalen. Jeg mener også at måling av den nasjonale livskvaliteten kan være et viktig supplement til å vri vekstens innhold i mer klima- og miljøvennlig retning og dermed være et fornuftig bidrag for å løse en av vår tids største utfordringer. Tilbake til Elin Ørjasæter. Hun avslutter sin kommentar som følger: «Troen på lykkemålinger kan enten sees som utrolig naivt. Eller utrolig autoritært. Hvis finansdepartementets byråkrater skal bestemme hva som gjør oss lykkelige er vi virkelig ute å kjøre. Men forslaget kan også sees som et av de få som virkelig tar tak i politikkens viktigste spørsmål. Nettopp ved å være autoritær nok til å si at noe gjør oss lykkeligere enn andre ting, bedriver politikerne politikk. Og det er jo det vi har valgt dem til.» Jeg ønsker verken å være naiv eller autoritær, men nettopp bedrive politikk. Når en samlet komité ser positivt på forslaget og foreslår å vedlegge det protokollen, betyr ikke dette at forslaget legges i skuffen, men at vi er åpne og søkende etter å finne fornuftige måter å lage et supplement til bruttonasjonalproduktet for om mulig å bedre livskvaliteten for det norske folk.