trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-11-26:
Jeg registrerer også at fylkeslegen, som ministeren sier, har ansvar for å drive tilsyn. Personlig må jeg si at det undrer meg at fylkeslegen ikke har valgt å åpne tilsynssak her, men at saken er blitt en del av den kommunale saksbehandlingen. Så lenge kommunen har avsluttet saken, ser ikke fylkeslegen ut til å ville åpne egen sak om dette. Vil statsråden sende signaler til fylkeslegen om at denne saken er så pass spesiell at en bør åpne sak og starte tilsyn?
Bent Høie (Høyre), 2014-11-26:
Det er selvfølgelig ikke bra med den typen aktivitet på steder der folk bor og får sine kommunale tjenester. Dette har også Arendal kommune ryddet opp i. Jeg forutsetter at landets kommuner yter forsvarlige og adekvate helse- og omsorgstjenester basert på god faglig praksis og i samsvar med faste krav eller i medhold av lov og forskrifter. Fylkesmannen har myndighet til å føre tilsyn med at så skjer, og dersom den kommunale helse- og omsorgstjenesten drives på en måte som kan være skadelig for pasienter eller andre, eller på en måte som er uforsvarlig, kan Statens helsetilsyn, som overordnet tilsynsmyndighet, gi pålegg til kommunen om å rette på forholdene. Det er i første omgang kommunen som har ansvar for at dette ikke skjer, og som hvis det skjer, har ansvar for å rydde opp i det. Tilsynsmyndighetene har selvfølgelig også mulighet til å vurdere om det er grunnlag for å opprette tilsynssaker på bakgrunn av den informasjon de har tilgjengelig. Det er jeg trygg på at en gjør.
Bent Høie (Høyre), 2014-11-26:
Det synes jeg er et utmerket spørsmål til dem som er valgt inn i kommunestyret i Arendal, men jeg ser ikke at det er relevante spørsmål for Stortinget.
Bent Høie (Høyre), 2014-11-26:
Svaret på det er nei. Fylkesmannen skal selv prioritere hvilke tilsynssaker som det er nødvendig å bruke ressurser på. I denne saken har kommunen selv ryddet opp, men det er Fylkesmannen som fullt ut selvstendig vurderer hvilke tilsynssaker en skal engasjere seg i.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-01-16:
På vegne av representantene Kjersti Toppe, Liv Signe Navarsete og meg sjøl vil jeg fremme forslag om å videreføre samarbeidsavtalen mellom staten og ideell sektor om egne anbudsrunder for ideelle organisasjoner innenfor barnevernet.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
På vegne av representantene Helga Pedersen, Eirin Sund, Kjell-Idar Juvik, Lise Christoffersen, Dag Terje Andersen, Magne Rommetveit, Kari Henriksen og meg selv vil jeg fremme forslag om innføring av nye tiltak mot sosial dumping og kriminalitet i transportsektoren.
Sylvi Graham (Høyre), 2014-01-16:
Jeg tror ikke jeg skal provosere salen. Jeg ønsker bare å takke for en bred og god debatt om saksområdet i disse to nordiske sakene som jeg har hatt ansvaret for. Det har i debatten kommet opp mange viktige enkeltdeler av vårt nordiske samarbeid, og det har vært løftet fram ting som er viktige for denne sal og for de andre nordiske landene i den stadig mer globaliserte verden som vi alle er en del av. Vi er små kulturer, og vi kan på mange måter styrke dem i fellesskap her i Norden. Et godt og lite eksempel er nettopp samarbeidet om små håndverksfag, f.eks. båtbyggerprosjektet. Andre samarbeidsområder innenfor kulturfeltet er nettopp litteratur, media og språk. Jeg har et spesielt forhold til språk fordi jeg har min egen personlige erindring fra den gang jeg var realskolestudent. Da skulle jeg lære å skrive nynorsk, men alt var fullt av røde streker fra læreren fordi det jeg egentlig drev med, var å snakke svensk. Det var det vi i Fredrikstad kunne best den gangen. Men Norden er viktig for oss, og det er mange gode virkemidler nettopp innen kulturområdet. Sakene har vært retrospektive i salen her i dag, men vi har fått opp spennende, nye samarbeidsprosjekter, f.eks. for innovasjons- og næringspolitikken for perioden 2014–2017. Representanten Olemic Thommessen sa fra denne talerstol tidligere i dag at vi er sterke sammen. Da fikk jeg et bilde i mitt hode av de tre musketerer som en mulig overskrift for et fortsatt nordisk samarbeid: én for alle, alle for én.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
Først vil jeg gjerne takke både den nåværende samarbeidsminister, Aspaker, og den forrige samarbeidsministeren, i den forrige regjeringen, for et veldig godt samarbeid mellom Nordisk råds delegasjon i Stortinget og samarbeidsministeren. Vi er avhengig av å ha både dialog og samarbeid for å få implementert og få gjennomslag for våre saker i Ministerrådet. Statsråden nevnte særskilt grensehinder. Det er de sakene som angår den lille mann og kvinne, men det er også grensehinderspørsmål som er interessante for næringslivet, fordi grensehindre er, som det sies og man hører, hindre også for næringslivssamarbeid. Mitt spørsmål er, også i forbindelse med det nye rådet: Hvordan vil statsråden sørge for å få gjennomført og fulgt opp i Ministerrådet de grensehindersakene som blir tatt opp?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
I Norge er Thorvald Stoltenberg som utenriksminister mest kjent for å være Barentssamarbeidets far, men i nordiske institusjoner og sammenheng er han nok mest kjent for Stoltenbergrapporten om økt samarbeid om forsvarspolitikk og utenrikspolitikk mellom de nordiske land, som ble fulgt opp av den nordiske samarbeidserklæringen – altså solidaritetserklæringen – av utenriksministerne i april 2011. Det er mange punkter der, mye har blitt fulgt opp, og ikke minst er forsvarssamarbeidet noe av det mest vellykkede og mest dynamiske vi nå har. Men på ett punkt savner nok en del nordiske parlamentarikere oppfølging, og det dreier seg om ambassadesamarbeid. Dette er kanskje et vanskelig punkt, men det er et spørsmål både om å kunne ha felles oppgaver, om samlokalisering, om smidighet og om det å ha en nordisk identitet også i utenrikstjenesten. Hvor langt er dette kommet fra norsk side?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-01-16:
Det nordiske samarbeidet er inne på et godt spor. Det arbeidet som skjer innenfor ramma av Nordisk råd, er viktig, og jeg opplever økende interesse for nordiske spørsmål. Jeg er glad for at også samarbeidet mellom Nordisk råd og Nordisk ministerråd ser ut til å være på et godt spor. De nordiske lands regjeringer er tydelig til stede på rådets sesjoner, mer nå enn før, og det er en økende bevissthet om hvor viktig det er å videreutvikle det nordiske felleskapet. Det er bra. Det har, også i media, blitt etterlyst fornyelse av Nordisk råd. Ja, enhver organisasjon som ikke søker forbedring og modernisering, vil selvfølgelig sakke akterut. Det vil også gjelde Nordisk råd. I Ministerrådet er det nå viktige prosesser på gang. Jeg mener det er viktig at vi nå støtter opp om den fornyelsen som pågår på regjeringsnivå, i Nordisk ministerråd. Samarbeidsministrenes initiativ til en gjennomgang er viktig. Også i Nordisk råd må vi se på mulighetene for modernisering, effektivisering og fornyelse. Kan vi på en enklere og mer effektiv måte initiere, drøfte, beslutte og gjennomføre tiltak? Kan vi styrke det politiske arbeidet ytterligere? Hvordan sørger vi for at veien fra politikk til resultat blir så kort som mulig? Dette er spørsmål vi må stille oss. Men samtidig er det svært viktig at vi ikke kaster barnet ut med badevannet. Det er viktig å beholde formaliserte samarbeidsstrukturer og ikke minst institusjonene våre. I de nordiske institusjonene finner vi alt fra forskning til kultur og til forvaltning av felles genressurser i Norden – for å nevne noe. Dette er viktige ordninger. Vi kan gjerne se på hvordan vi moderniserer disse, men det er viktig at institusjonene og samarbeidsstrukturene prioriteres også i budsjettsammenheng. Ta f.eks. kultursamarbeidet. Her spiller Nordisk råd og Nordisk ministerråd en viktig rolle. Nordisk råds kulturpriser synliggjør kultursamarbeidet for et bredt publikum. Det er også viktig at samarbeidet innenfor mediepolitikken styrkes og videreutvikles. Nordisk kulturfond støtter på en god måte det nordiske samarbeidet. Kultursamarbeidet mellom de nordiske land bør styrkes. Jeg ber statsråden merke seg dette, og jeg ber statsråden ta dette med seg inn i Ministerrådet: Kultursamarbeidet mellom de nordiske land bør styrkes, ikke svekkes. Samarbeidstiltakene på kulturfeltet bør styrkes, ikke svekkes. Støtteordningene er viktige og må videreutvikles – styrkes, ikke svekkes. Dette gjelder også når knappe budsjettmidler skal prioriteres. Kjernen i det nordiske samarbeidet er politisk. Dynamikken skapes i de politiske ordskiftene hvor tydelige stemmer gjør seg gjeldende. Særlig i Nordisk råd, med sine folkevalgte politiske representanter, er det viktig med politisk engasjement. Derfor må det være slik at vi bygger ned grenser og fjerner unødvendige barrierer mellom de nordiske land. Europa opplever usikkerhet og uro. Nå er det nordiske samarbeidet viktigere enn noen gang. Fornyelsen som er i gang, lover godt.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-01-16:
Jeg har også lyst til å takke for samarbeidet. Det er alltid hyggelig når statsråden kommer til delegasjonsmøter på Stortinget. Jeg synes også det er positivt det statsråden sier om fornyelse og støtte til det arbeidet med effektivisering og fornying som skjer i Ministerrådet, og som drives av Dagfinn Høybråten. Spørsmålet mitt er i samme gate som forrige replikants spørsmål, men litt mer generelt: Hvordan ser statsråden for seg at vi kan korte ned tida – det tror jeg er det aller viktigste – fra politisk initiativ blir tatt, og til vi ser konkrete resultater? Blir den tida for lang, mister vi på en måte tålmodighet og initiativ til videre arbeid. Sånn opplever jeg det i hvert fall.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-01-16:
Jeg har bedt om ekstra taletid fordi klima- og miljøpolitikk er et viktig område i det nordiske samarbeidet. Det skjer store endringer i Arktis. Mye av debatten om Arktis og nordområdene handler nettopp om hvilke muligheter disse endringene gir oss. Det er ikke noe galt i å diskutere dette, men vi må samtidig huske på hva som er bakteppet. Klimaet på jorda endrer seg. Temperaturen stiger. Isen i Arktis smelter. Den globale oppvarmingen har store konsekvenser i Arktis. Det er vår plikt å redusere CO2-utslippene. Vi har et moralsk ansvar for å redusere utslippene av kortlivede klimagasser og sot. Sot legger seg på isen i Arktis og tiltrekker seg varme fra sola. Det gjør at isen smelter raskere. Reduserte utslipp av sot vil ha nesten umiddelbar effekt på issmeltingen i Arktis. De økte CO2-utslippene bidrar også til en forsuring av havet. Norske havområder er spesielt utsatt for havforsuring, særlig lengst i nord. Årsaken er bl.a. at kaldt vann kan ta opp mer CO2 enn varmere vann. Dette kan gi problemer for dyr som er avhengige av kalk til å bygge skall eller skjelett. Både planktonarter, reker, hummer, sjøstjerner, kråkeboller og koraller er utsatte arter på kort sikt. Siden næringskjedene i Arktis er relativt korte, kan små endringer få større konsekvenser der enn på steder hvor det er flere arter. Nå skal ikke jeg være festbrems. Det er klart vi skal utnytte nye muligheter som byr seg i Arktis. Men jeg vil minne om at mens vi gjør dette, må vi fremdeles arbeide for å redusere utslippene. Arktisk råd må fortsette den positive utviklingen. Vi må sørge for at de arktiske landene samarbeider tettest mulig for å møte miljøutfordringene i Arktis. Vi må samarbeide gjennom forskning for å forstå hva som skjer med miljøet i Arktis. Og ikke minst bør vi få på plass bindende juridiske avtaler for å redusere utslippene av sot og andre kortlivede klimagasser.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-01-16:
Eg har òg lese fleire av talane til utanriksministeren, både frå Tromsø og London, om desse spørsmåla. Eg synest dei var gode og interessante, og eg har merka meg at han var tidleg ute med å gjere dette til ein viktig prioritet, og det trur eg er fornuftig. Eg trur at det i ti år framover kjem til å vere slik at norske utanriksministrar, og også andre statsrådar, kjem til å prioritere ulike nordområdespørsmål høgt direkte gjennom Nordisk råd og gjennom Arktisk råd. Det er ein ting eg har lyst til å spørje om, fordi eg sat igjen med eit spørsmål etter å ha lese talen han heldt i London. For nokre tiår sidan opna vi området Barentshavet for petroleumsaktivitet, og sidan har dette i realiteten vorte den nordlege grensa for kvar det no er mogleg å tenkje seg at vi skal ha olje- og petroleumsaktivitet. Det er ikkje aktivitet heilt nord til grensa, men det er opna dit. Det vert av og til lufta andre ting i media, men ingen har teke noko konkret initiativ for å opne noko lenger nord. Kan utanriksministeren forsikre om at regjeringa ikkje kjem til å opne område for petroleumsaktivitet nord for det som allereie er opna?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2014-01-16:
Det er utrolig viktig når vi nå får dette nye grensehinderrådet, at vi også greier å få til gode prosesser knyttet til å følge opp de sakene som blir tatt opp der. Jeg har hatt et forberedende møte med den norske representanten, Svein Ludvigsen, og vi har avtalt hvordan vi skal kommunisere godt fremover. Så har jeg i møte med generalsekretæren, Dagfinn Høybråten, snakket om hvordan dette temaet også må bli gjenstand for løpende orientering om hva slags saker som tas opp i rådet, slik at vi også politisk kan være forberedt og gjerne kan – om mulig – jobbe litt parallelt for å sikre oss at vi får raskere og mer effektive beslutningsprosesser på dette området. For det er som representanten sier, hindringer som i hverdagen er til skade for næringslivet, men også for de enkeltpersonene som rammes av det.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2014-01-16:
Jeg tror vi alle er utålmodige, og jeg tror at hvis det nordiske samarbeidet skal være relevant, er det veldig viktig at vi greier å effektivisere beslutningsprosessene. Jeg har som sagt diskutert også dette temaet med den nye generalsekretæren, og jeg tror vi må se på typen saker – noen saker er av en slik karakter at de trenger litt tid, andre saker er av en slik karakter at de ikke burde trenge så mye tid. Da handler det også om hvordan vi greier å turnere spørsmål som kommer i Nordisk råd-sammenheng, i de respektive landene, slik at vi skal kunne ta ned tida og raskere komme fram til beslutninger. Jeg tar denne henstillingen, som jeg oppfatter er veldig viktig, med meg inn i samarbeidsministermøter, og så må vi også fra vår side se på hvordan vi kan bidra til å kutte ned svingene og få gode beslutninger raskt.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
Jeg takker statsråden for hans innlegg og oppfatter at vi i liten grad er uenige om betydningen av nordområdene og at de skal videreutvikles. Statsråden var i sitt innlegg inne på Russland og Russlands betydning for Norge. Jeg tror de fleste i denne salen deler den oppfatningen. Russland er vår desidert største nabo. Det er en stor kunde, faktisk den største avtakeren av norsk fisk, som har betydelig verdiskaping for nasjonen. Men til forskjell fra våre nordiske naboer, som vi også har et veldig godt samkvem med, har vi i mindre grad systematisk politisk samarbeid. Det er min oppfatning at det er færre arenaer, og at de er preget av mindre kontinuitet. Mine spørsmål til statsråden blir for det første: Er statsråden enig i at vi har behov for å utvikle de samarbeidsarenaene og få flere med bedre kontinuitet? Har statsråden noen ideer om hvordan vi kan utvikle det politiske samarbeidet med Russland?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
Takk for svaret. Jeg deler utenriksministerens oppfatning om at vi samarbeider godt med Russland. Jeg var bare på jakt etter muligheter for å styrke samarbeidet, for jeg oppfatter kanskje at det mangler litt systematikk, og oppfatter ikke at det er vond vilje fra noen parter. Vi kunne også nevnt det regionale samkvemmet – også politisk – med Russland som en del av en suksesshistorie vi har hatt. Jeg har lyst til å følge opp med en annen problemstilling: Under Stoltenberg II-regjeringen spilte Utenriksdepartementet en viktig rolle i nordområdesatsingen, bl.a. når det gjaldt å bygge kapasitet og infrastruktur i utdanningsinstitusjoner – nettopp for, som jeg var inne på i mitt innlegg, at kunnskap om nordområdene skal være for nordområdene, og den skal befinne seg i nordområdene. Eksempler på utfordringer og muligheter i nord er både beredskap og kunnskap om kaldt klima, og det kan også være fokusering på internasjonal næringsutvikling; altså det at vi nå beveger oss inn i en verdiskapingsæra i nord, skaper muligheter. Vil utenriksministeren bidra til å fortsette å bygge kapasitet i nordområdene i kunnskapsinstitusjonene?
Børge Brende (Høyre), 2014-01-16:
Det nordiske utenriks- og sikkerhetspolitiske samarbeidet styrkes både i bredden og dybden. Det gir konkret, gjensidig og synlig nordisk nytte. Det nordiske samarbeidet får også økende oppmerksomhet utenfor Norden og er blitt en modell for moderne regionalt samarbeid. Vi var tidlig ute med dette nordiske samarbeidet, og det har også inspirert andre regionale initiativ. Vi ser det nå med Den afrikanske union, som spiller en mer og mer vesentlig rolle for Afrika. Vi ser det med den såkalte Pacific Alliance, som nå er dannet i mellomamerikanske og søramerikanske land. Vi ser det også gjennom ASEAN, som spiller en mer og mer vesentlig rolle i Sørøst-Asia. Norden har vist at nasjoner som legger vekt på å ha en åpen økonomi og er konkurransedyktige, også greier å forsvare et robust velferdssamfunn. Regjeringen viderefører visjonene i Stoltenberg-rapporten ut i politisk og konkret samarbeid i et bredt, fleksibelt og langsiktig perspektiv. Vi må også se på helt praktiske initiativ. Under NATOs luftovervåking på Island, som nå foregår i januar og februar, er Norge faktisk støttenasjon for Sverige og Finland i deres deltakelse i øvings- og treningsdelen. Samtidig med luftovervåkingen skal vi ha et nytt nordisk utenriks- og forsvarsministermøte på Island, hvor vi også vil se på mulighetene for å styrke dette samarbeidet fremover. Vi ser også at i forbindelse med internasjonale kriseoperasjoner er det et viktig nordisk samarbeid. Vi ser at Danmark og Norge, i nær koordinering med OPCW, nå samarbeider om å bringe de kjemiske våpnene ut av Syria. Hvis man for ett års tid siden hadde sagt at de nordiske landene basert på en sikkerhetsresolusjon skulle stå i fremste rekke for å bringe kjemiske våpen ut av Syria, slik at de ikke kunne bli brukt mot sivilbefolkningen igjen, tror jeg mange ville blitt ganske positivt overrasket i så måte. I Mali samarbeider Norge og Danmark i rammen av FN-operasjonens etterretningsenhet. I Afghanistan har vi også samarbeidet i mange år. I løpet av et par tiår har nordområdene gått fra å være et sikkerhetspolitisk spenningsområde til å bli et energi- og næringspolitisk kraftsentrum. Rike naturressurser og økende geopolitisk betydning gjør regionen attraktiv. Norge er en polarnasjon og en arktisk kyststat med råderett over enorme naturressurser. Som flere representanter har vært inne på, har vi mange muligheter og utfordringer i nord. Dem møter vi også sammen med Russland. Som flere har vært inne på, har vi et nært og godt samarbeid med Russland og også en åpen dialog om tema der vi er uenige. Selv skal jeg besøke Russland på mandag, og da skal jeg også ha samtaler med utenriksminister Lavrov. Et interessant perspektiv som det er nyttig å minne seg selv om, er at den grensen som Norge og Russland har, for inntil 25 år siden var en barriere. Vi ønsker å gjøre den til en bro, at grensen også utvider samarbeidet, og at det utdypes. Som jeg sa innledningsvis, er det nå økt internasjonal oppmerksomhet rundt det nordiske samarbeidet. Man ser at de nordiske land, som også har hatt en vellykket økonomisk politikk, er noe resten av verden ser til for å hente inspirasjon.
Børge Brende (Høyre), 2014-01-16:
Representanten Nybakk er godt kjent med det arbeidet som har vært forsøkt initiert gjennom de senere årene, også for å skape større eierskap i alle de nordiske land rundt mulighetene til samlokalisering. Vi har et godt eksempel i Berlin som jeg synes i prinsippet fungerer godt. Jeg tror at selv der er det muligheter for enda større synergier mellom de ulike nordiske land. Fra min side er jeg positiv til den type samlokalisering. Jeg tror det også kan være bra for Norden. Det har en økonomisk side, men det har også en positiv side når det gjelder gjenkjennelse. Det som ville ha vært flott, er om man f.eks. kunne fått dette til i New York, hvor man både har FN-delegasjonene og også annen representasjon.
Børge Brende (Høyre), 2014-01-16:
Jeg mener at Norge har en god historie når det gjelder samarbeidet med Russland. Vi er i motsetning til Sverige og Finland medlem av NATO, og vi deler store havområder med Russland, noe som jeg synes vi har håndtert godt. Jeg synes også at det praktiske samarbeidet med Russland innenfor den såkalte økonomiske kommisjon har vært godt og konstruktivt. Vi har også en egen kommisjon for miljøsamarbeid. Det har også vært praktisk. Der har vi fått gjennomført ganske mange viktige investeringer for å sikre miljø og atomsikkerhet på Nordkalotten. Vi kan selvsagt tenke over om det er andre områder vi kunne ha sett på i tillegg. Men vi har også hatt et veldig aktivt bilateralt samarbeid, og som jeg sa, skal jeg ha møte med utenriksminister Lavrov på mandag – og har en lang liste over muligheter for å styrke samarbeidet.
Børge Brende (Høyre), 2014-01-16:
Det korte svaret på det er ja. Kunnskap er nøkkelen til forståelse og samarbeid om nordområdepolitikken. Dette er egentlig en diskusjon om det nordiske samarbeidet. Dette blir nå mye av en diskusjon om nordområdesatsingen. Jeg tror også det er et stort potensial for å gjøre mer i en nordisk kontekst i nord, og også i samarbeid med Russland. Når det f.eks. gjelder Norges samarbeid med Russland, som representanten var opptatt av i sin første replikk, tror jeg faktisk at Norge har et meget strukturert samarbeid med Russland – og har ikke minst hatt det de siste åtte årene – også sammenlignet med f.eks. vårt naboland Sverige, som representanten nevnte.
Børge Brende (Høyre), 2014-01-16:
Først setter jeg veldig stor pris på at representanten har lest både talen fra Tromsø og talen jeg holdt i National Geographic Society i London hvor jeg var inne på flere av disse dilemmaene. Det Norge har lyktes godt med, er å kombinere olje- og gassvirksomhet, og også å ha en kraftig vekst i sine fiskerier. Der har vi mye godt å vise til. På 1970-tallet var det mange som mente at det ikke var mulig å kombinere dette. Aldri har vi hatt mer torsk i Barentshavet enn nå. Det tas i år ut én million tonn torsk i samarbeid med Russland. Det viser seg at det er mulig å gjøre dette hånd i hånd. Men da må vi også stille strenge miljøkrav. Når det gjelder akkurat det mest spesifikke i det som representanten tar opp, må dette spørsmålet reises til olje- og energiministeren.
Børge Brende (Høyre), 2014-01-16:
IMO er FNs sjøfartsorganisasjon, bl.a., og setter viktige krav til både sikkerhet og miljø. For regjeringen er det viktig å ha en aktiv politikk innenfor IMO – enten det dreier seg om strenge og tilpassede krav i nordområdene, eller om hvordan man skal behandle ballastvann som slippes ut av skip. Når det gjelder den såkalte polarkoden i IMO-sammenheng, er det som er viktig for regjeringen nå i det arbeidet fremover, at vi sikrer at sjøtransport blir regulert på en slik måte at den kommer lengst mulig utenfor det som er de mest sårbare områdene, og at man får seilingsleder som er tilpasset også det arktiske klimaet. Greier man å skape bred enighet om dette, er det positivt.
Børge Brende (Høyre), 2014-01-16:
Jeg vil først bare slå fast at når det gjelder Syria, vil det å nå barn og unge være veldig sentralt fremover. Jeg er enig med representanten, som sier at i den situasjonen som nå har oppstått, som er en av de verste humanitære situasjonene etter andre verdenskrig, kanskje den verste i dette århundret så langt, er barn og unge noen av dem som blir rammet aller hardest. Mange av dem er også veldig traumatisert. Det brukes alle mulige ikke-akseptable teknikker, bl.a. utsulting, at barn ikke får tilgang på skole og utdanning, og dette skaper også enorme psykososiale utfordringer. Hvis man greier å gi et skoletilbud, kanskje bare en time eller to–tre om dagen, kan det være det som bidrar til at disse barna faktisk kan komme ut av den forferdelige prosessen uten å få sår som det ikke er mulig å lege. Derfor legger vi stor vekt på dette med det psykososiale, lek, læring og oppfølging av de barna som nå befinner seg både i flyktningeleirer, utenfor Syria, og der vi har mulighet til å nå frem. Det er ikke mulig å oppnå de målene som er satt knyttet til utdanning, uten at man også hjelper barn i såkalte sårbare stater og i krigs- og konfliktområder. En viktig årsak til at man ikke når tusenårsmålene fullt ut, er at det er en del områder i verden det er vanskelig å få tilgang til. Jeg mener at det derfor bør være en målrettet innsats også fra Norge innenfor disse områdene der vi faktisk driver ganske mye bistand, ta f.eks. Afghanistan, hvor vi har satt av over 700 mill. kr inneværende år – ta Somalia, hvor Norge også er inne, ta Sør-Sudan, som nå dessverre står overfor borgerkrigslignende tilstander. Også i disse områdene er det avgjørende at man forsøker å skape et tilbud for barna. Det vil være et viktig element i den satsingen som regjeringen legger opp til. Men det er ikke ukomplisert, selvsagt, og det krever flere ressurser. Tilbake til det representanten tar opp om å måle: I mitt innlegg understreket jeg at i det å nå frem til funksjonshemmede, det å nå frem til barn i krigs- og konfliktområder, har Norge en mulighet til å aksle en ledertrøye. Vi skal iallfall selvsagt sørge for at hvis man gjør det, skal ikke den måten å måle dette på være slik at man ikke skal kunne satse på disse. Da må det være andre målingsparametere for det.
Børge Brende (Høyre), 2014-01-16:
Jeg synes dette har vært en veldig god og oppløftende runde. Jeg synes Stortinget også har slått fast en del viktige prinsipper knyttet til det å satse på utdanning fremover i en utviklingssammenheng, både generelt og spesielt for jenter. Representanten Skei Grande har tatt et viktig initiativ som jeg setter stor pris på. Representanten slo også helt riktig fast at skal vi satse på utdanning fremover, må det også klargjøres som en av de tematiske satsningene som Norge faktisk prioriterer. Hvis man tar en satsning ut, betyr det at man bruker mindre kraft, både i departementet og i Norad, på dette. Det er jo slik man signaliserer en politisk satsning. Nå tas utdanning inn som et satsningsområde, og Stortinget har allerede bidratt til at i inneværende års statsbudsjett har man økt satsningen med 15 pst. – også når det gjelder ressurser. Men så er det slik at man kan jo ikke stirre seg blind på bare tall – for det er mye som gjelder både innretning og at man bruker disse ressursene på en fornuftig måte. Jeg tror ikke at det blir noen utvikling uten utdanning. Dette er måten å gi den unge generasjonen en mulighet til å skape seg et liv, inntekt og arbeid. Ikke minst blir dette en mye større utfordring nå fremover på grunn av den globale demografien. I mange utviklingsland er over 50 pst. av befolkningen under 20 år. Globalt er over 50 pst. av befolkningen under 25 år. Med all respekt: Så vidt jeg kan se, er det få representanter for halvparten av den globale befolkningen – rent aldersmessig – her i salen. Men det er i alle fall en stor ansvarsfølelse i denne salen, vi ønsker at vi skal kunne gi et skikkelig tilbud til dem som vokser opp. Hvis du ikke har mulighet til å få tilgang på utdanning, har du i dagens globaliserte verden en veldig, veldig begrenset fremtid. Så hvis Norge nå, gjennom å satse mer på utdanning i vårt utviklingsbudsjett, også utvikler en del programmer som kan inspirere andre land, og hvis vi kombinerer det med å få ambisiøse tusenårsmål etter 2015 innenfor utdanning, der det er mulig å måle fremgang knyttet til utdanning, og at utviklingslandene selv også tar et ansvar – det har de også gjennom å ha bredere skattegrunnlag, slik at de kan ha mer ressurser til å satse på utdanning – kan vi få til noe her.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-01-16:
Jeg takker utenriksministeren for et godt innlegg som gir oss muligheten til å ta opp ulike temaer som er relevante med hensyn til bl.a. det arktisk–parlamentariske samarbeidet, som vi også diskuterer i denne saken. Vi ser – i tillegg til klimautfordringer og menneskelige utfordringer som finnes i et stort område – økte muligheter for verdiskaping. Men det gir oss ikke bare muligheter, det gir utfordringer. Ett av temaene er økt transport i et sårbart område, og jeg vet at det jobbes med å få på plass en polarkode i IMO for å få regelverk for hvordan skip og mannskap skal operere i Arktis. Kan utenriksministeren si noe om hvor langt arbeidet er kommet?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-01-16:
Nordområdene er Norges viktigste utenrikspolitiske strategiske satsingsområde og er av stor betydning for Norge, både strategisk, økonomisk og sikkerhetspolitisk. Det er vi alle enige om. Norge er en arktisk stat; vi har norsk arktisk område med Svalbard, Jan Mayen og sonene i havet rundt. Det er store områder med uberørt natur, enorme arealer, spredt bosetting og det er store ressurser. Alt dette gjør at Arktis og nordområdene er interessante på veldig mange områder, der klimautfordringer, mennesker og verdiskaping skal forenes. Interessen for Arktis har stadig blitt større – nasjonalt, i de arktiske landene imellom, og internasjonalt. Utviklingen i Arktis byr på utfordringer, men også på nye muligheter som følge av økt tilgjengelighet: Nye handelsveier, som oppleves interessant for å korte ned korte ned seilingstider. Kina posisjonerer seg stort for dette. Også mange andre ser dette, men det er kanskje slik at ikke alle har en realistisk tilnærming til det. Norge er inngangsport til den nordlige sjøruten mellom Europa og Asia som går nord for Russland. Bakteppet er som sagt alvorlig, men vi ser mulighetene som byr seg både innenfor fiske, cruiseskip, varetransport og offshoreinstallasjoner, men det er behov for klare kjøreregler som ivaretar sikkerheten for mennesker og miljø i Arktis. Vi må ha på plass en polarkode i IMO så snart som mulig, som gir regler for skip og mannskap som skal operere i Arktis. Vi trenger også en bedre infrastruktur for bl.a. kommunikasjon, overvåkning av isforholdene, og søk- og redningstjenester i Arktis. Tungoljedebatten er omstridt, men det er nødvendig å få på plass et klart regelverk også for det. Tenk dere et utslipp i sårbare områder, f.eks. rundt Svalbard i forbindelse med cruisetrafikk. Det ville være fatalt. Transport er viktig i nordområdene for å utnytte potensialet som ligger der. Det skal utvikles en Barents transportplan etter initiativ fra Norge. Det er veldig bra. Der skal man ikke bare se nord–sør, men også øst–vest. For Senterpartiet er det kjempeviktig at Norge setter seg i førersetet for å forene hensynene til klimautfordringer, god utvikling for lokalsamfunn og menneskene som bor i disse områdene med de økte mulighetene som finnes for verdiskaping.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-01-16:
Luftfart er viktig for landet vårt. Jeg bruker med kjærlighet i stemmen å si at det er bussen min. Det er luftfarten som gjør at vi har muligheten til å bo og pendle, reise fra nord til sør, fra sør til nord, fra vest til øst osv., og at vi også har muligheten til å være internasjonale. Det binder oss sammen, og det gir næringslivet muligheter for økt verdiskaping. Det er også snakk om mange arbeidsplasser. Vi hadde i transportkomiteen nettopp en orientering fra Avinor om hvordan de snur seg rundt i forhold til både økt effektivisering og nye måter å organisere seg på, og de har spennende prosjekter når det gjelder biodrivstoff for fly som ett av satsingsområdene. Det er veldig interessant, og det er veldig rett. Vi utfordres stadig av sosial dumping i en rekke sektorer. Vi ser at vi blir mer og mer globalisert. Det kommer utenlandsk arbeidskraft inn, ikke minst til transportsektoren, som har dårlige lønns- og arbeidsvilkår. Det er en del av de utfordringene vi står overfor i dagens samfunn. Senterpartiet mener at norske lønns- og arbeidsvilkår skal gjelde i Norge. Det er viktig at vi tar tak i sosial dumping i Norge, og at vi heller ikke bidrar til å være med på sosial dumping i andre land. Luftfarten er liberalisert. Konkurransen både i Europa og globalt er vesentlig skjerpet, og det ser ut som om det går mot en ytterligere skjerping. Så ser man eksempler på at enkelte flyselskap som opererer i Norge, tar i bruk kreative løsninger for å omgå regelverk og sette press på lønns- og arbeidsvilkår. Internasjonalt ser vi en utvikling der selskapene shopper element av ulike tjenester der de er billigst, og der beskyttelsen for de ansatte kanskje er dårligst. Det er viktig at vi nå i lag med norsk luftfartsbransje tar tak i disse problemstillingene og sikrer like konkurransevilkår. Det er mange arbeidstakere innenfor norsk luftfart i dag, og disse arbeidstakerne har stor betydning for landet som helhet. Jeg tror at et tettere samarbeid innenfor de internasjonale organene må på plass for at vi skal kunne sikre et klarere regelverk på dette området, sånn at vi både sikrer vår nasjonale bransje og likhet og gode vilkår for arbeidstakere i denne sektoren totalt sett.
Regina Alexandrova (Høyre), 2014-01-16:
Som flere har nevnt, har vi et Arktis i utvikling. Issmelting, forventninger om uoppdagede naturressurser, økt interesse for maritim aktivitet og sjøtransport langs de nordlige sjørutene og en økende interesse for Arktis internasjonalt – dette er noen av utviklingstrekkene og representerer både muligheter og utfordringer for Norge. Norske interesser skal sikres, samtidig som områdene skal utvikles gjennom internasjonalt samarbeid. I et sikkerhetspolitisk perspektiv har de arktiske kyststatene – Norge, Russland, Canada, USA og Danmark – i stor grad sammenfallende interesser i regionen. Dette minsker faren for konflikt, men vi ser en rekke aktører som posisjonerer seg med tanke på framtidige interesser. Redusert havis har ført til økt skipstrafikk med frakt av varer fra Europa til Asia gjennom den nordlige sjøruten – fra 4 skip i 2010 til 71 skip i 2013. I tillegg har det også vært en økning i cruisetrafikken, og vi ser fiskebåter stadig lenger nord som følge av at havet blir varmere. Det er stor sannsynlighet for at økningen vil fortsette i årene framover. Disse trendene vil ha betydning for verdiskapning i Nord-Norge. Som en potensiell siste havn før man seiler inn i den nordlige sjøruten, er det viktig å posisjonere Norge med tilbud, med relevante tjenester og landbaserte tilbud for både skipsfart og cruisetrafikken. I tillegg til å fokusere på næringsutvikling må Norge være en pådriver for å få på plass et internasjonalt regelverk som sikrer mennesker og miljøet i nordområdene. Jeg er derfor glad for at Barentsrådet, bestående av de nordiske utenriksministerne og den russiske, i oktober vedtok en klimahandlingsplan for Barentsregionen. Som utenriksminister Børge Brende nevnte, er det for de borgerlige partiene sentralt med en økt satsing på forskning. Dette gjelder også målrettet og kontinuerlig forskning på Arktis. Kunnskap sikrer innretning av framtidige interesser og er nødvendig for å opprettholde reguleringer og rettigheter i Arktis. Teknologiutvikling er viktig for å løse utfordringer innen fiskeri og havbruk, oljesektoren, gruveindustrien – for alle som opererer i et tøft klima og geografi. Mange nasjoner forsker mye på arktisk miljø. Norge bør ha en ambisjon om å ligge fremst når det gjelder kunnskap om Arktis. Brorparten av kunnskapen ligger nordpå, med Tromsø som Arktis’ hovedstad for forskning: Vi har Framsenteret, Norsk Polarinstitutt, Norges arktiske universitet og Fiskerihøgskolen, og i tillegg har vi sekretariatet til Arktisk råd, som vokser både i størrelse og viktighet. Mer forskning i Arktis er en nøkkel for nordnorsk utvikling. Gjennom forskningssamarbeid og studentutveksling, felles kurs mellom universiteter, høyskoler og ulike næringer i nord kan vi ytterligere styrke dette området. I regjeringsplattformen omtales en helhetlig forvaltnings- og utviklingsplan for en bærekraftig utnyttelse av naturressursene i nordområdene. Med et Arktis i utvikling har vi helt konkrete tiltak å jobbe med framover.
Olemic Thommessen (Høyre), 2014-01-16:
Jeg synes det er flott å konstatere at det er godt liv i det nordiske samarbeidet, men så er det sannelig også nødvendig og viktig! I en verden som er ved å bli mindre – gjennom globaliseringsprosessene – er det av avgjørende betydning for de nordiske land at vi kan mobilisere den konkurransekraften som er nødvendig for å møte nettopp det at det internasjonale samfunnet blir mindre. Hver for oss – hver og en – er vi små. Samlet er vi større. Et viktig perspektiv, som er blitt trukket frem, er hvordan vi fremstår som region i verden, hvordan verden ser på oss, hvordan vi oppfattes, og den nordiske modellen – karakterisert ved de nordiske velferdsmodellene – har vært nevnt flere ganger her i dag. Jeg vil trekke frem et perspektiv som handler om forutsetningen for den nordiske velferdsmodellen, nemlig spørsmålet om den felles nordiske oppfatning knyttet til demokrati og til menneskerettigheter. Jeg mener at dette er temaer som nettopp er karakteristiske for Norden, og som er en del av det bildet vi bør vise av oss selv ute i verden. For jeg tror det reelt sett er slik at vi har høye standarder på disse områdene. Jeg tror den norske og den nordiske befolkningen er opptatt av disse temaene, men så er det kanskje slik at dette er noe vi alle er enige om, og at det sånn sett er liten politisk konflikt i dette, iallfall internt i Norden. Og dermed er kanskje ikke den løpende oppmerksomheten så stor som den kanskje burde ha vært. I det perspektivet vil det nok overraske noen at det i forhold til FNs standarder når det gjelder menneskerettighetsarbeid, ikke står så bra til som vi kanskje trodde. I en internasjonal sammenheng er det altså bare Danmark som er en såkalt A-nasjon i forhold til FNs krav. Vi andre i Norden har en jobb å gjøre, og det vil jeg forsøke å bidra til å gjøre noe med gjennom det parlamentariske samarbeidet. Jeg tror at vi som parlamentarikere kan bruke de kanalene vi har gjennom de internasjonale delegasjonene til å styrke nettopp denne profilen. I forbindelse med Nordisk råd hadde vi et viktig møte her mellom parlamentslederne, der nettopp dette var et tema. Partisamarbeid, samarbeid utover dette med den bredde som det parlamentariske arbeidet gir utgangspunkt for, vil her kunne være et viktig virkemiddel som vi skal ta aktivt i bruk.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
Representanten Sivertsen var i sitt innlegg inne på at nordområdepolitikken må ses i et internasjonalt perspektiv, og det er jeg selvfølgelig enig i, men nordområdepolitikken og aktivitetene i nord handler masse om oss mennesker som bor og lever der, og i det perspektivet skal ulike ressursspørsmål og forvaltningen av disse ha stor plass. Så hvis vi gjør dette riktig, handler det om at det fortsatt skal være «lys i husan» – ikke bare bokstavelig, men også i et sikkerhetspolitisk perspektiv. Hvis vi ser på mitt eget hjemfylke, så opplever vi i dag et Finnmark der unge kommer tilbake, de får barn og har en stor tro på en framtid i vårt fylke. Det er flere årsaker til det, men det meste er forankret i kloke politiske beslutninger og en villet politikk om hvordan våre felles ressurser forvaltes til det beste for folket som bor der. En god venn av meg har spøkefullt beskrevet den positive utviklingen i mitt hjemfylke som en reise fra den tiden der mange «søringer» oppfattet at store deler av befolkningen i Finnmark var avhengig av de tre T-ene: Trygd, Tipping og Tilskudd. Den tiden er forhåpentligvis over! Jeg bruker bevisst ordet «forhåpentligvis», for jeg frykter at den ene T-en, nemlig trygd, igjen kan bli en levevei for innbyggerne i mange fiskeriavhengige kommuner langs kysten. Jeg vet ikke om uttrykket «forbanna» er et parlamentarisk uttrykk, men det gir i hvert fall et uttrykk for en sinnstilstand hos mange i Finnmark i disse tider. Årsaken er at store fiskerikonsern, slik som Aker-konsernet, er i ferd med å forvalte fiskeriressurser verdt milliardbeløp gjennom tilgang til verdifulle trålkonsesjoner – som om de var i konsernets evige eie. Det er det som gjør folk i Finnmark rasende. Vi vet også at alle trålkonsesjonene er heftet med omfattende leveringsforpliktelser, tilbudsplikt, bearbeidelsesplikt og aktivitetsplikt i forskjellig grad og omfang – forpliktelser som Aker-konsernet i manges øyne arrogant overser. Gårsdagens spørretime var ikke oppløftende med tanke på å gi Aker-konsernet beskjed om at de aldri må glemme at de har tilgang til fiskeressursene på lån. Jeg vil fra denne talerstolen gjenta et budskap til regjeringen og Aker-konsernet: Ta samfunnskontrakten – gitt gjennom konsesjonsvilkår – og formålsparagrafen i leveringsforskriftene på alvor! Det som nå skjer, viser bare at ressursforvaltningen er en svært viktig del av nordområdepolitikken – og derav en svært viktig del av det arktiske parlamentariske samarbeidet i nord.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
Mange har vært inne på det gode og ryddige samarbeidet vi har med vår nabo i øst på en rekke sektorer og samfunnsområder, så jeg skal ikke bruke så mye tid på det i mitt innlegg. Men jeg vil understreke at det politiske samarbeidet har gitt resultater som bidrar til økt samhandling mellom folk på begge sider, og kanskje er grenseboerbeviset et tiltak som nettopp har ført til det. Jeg ser også fram til resultatet av vår utenriksministers samtaler med den russiske utenriksministeren, og da med et håp om at grenseboerbeviset kanskje kan utvides enda mer. Noen snakker om at det kanskje kan innbefatte hele Finnmark fylke og Murmansk fylke. At folk på begge sider av grensen vil samhandle, hersker det ikke noen tvil om. Det er også årsaken til at jeg tar ordet nå i etterkant, nettopp for å legge bedre til rette for det. Jeg har lyst til å være konkret og si noe om grensestasjonen på Storskog. Man kan gjerne si at det er ting som burde ha vært gjort, som ikke har blitt gjort, men vi vet i hvert fall at antall grensepasseringer i 2013 vil passere vel 300 000. Det er positivt, men det kan også være særdeles frustrerende, fordi det tar så veldig lang tid å passere grensen. Her har Norge fortsatt en jobb å gjøre, og det er også verdt å merke seg at Russland for en tid siden annonserte at de ville investere 25 mill. euro i en ny grensestasjon ved Boris Gleb finansiert med EU-penger gjennom Kolarctic-programmet. Jeg har en beskjed til vår utenriksminister: Planene finnes for en utvidelse, men pengene mangler. Helt til slutt: Til tross for at vi alle kan gjøre mye mer for å tilrettelegge for en ytterligere utvikling i nord, kan kanskje ordene til ordføreren i Nikel gi et bilde på at det er svært mye som fungerer, og at f.eks. grenseboerbevisene har bidratt til å knytte folk sammen. På vegne av sin hjemby, Nikel, har ordføreren uttalt at de ønsker å gjøre Nikel til den mest norske byen i Russland, på samme måte som Kirkenes er den mest russiske byen i Norge. Når slike uttalelser faller, er det et bevis på at vi har oppnådd mye i vår nordområdepolitikk og dermed lagt et godt grunnlag for den parlamentariske forankringen i Arktisk råd. Man får til det man vil, men noe vil bare ta lengre tid.
Siri A. Meling (Høyre), 2014-01-16:
Klima- og miljøspørsmål er en naturlig og meget viktig del av arbeidet i Arktisk råd. Det er viktig å merke seg at arbeidsgrupper i løpet av de siste årene har lagt frem rapporter om hovedelementene i arktisk klimaendring som havforsuring, naturmangfoldet i Arktis og kortlivede klimadrivere. Klimaendringene skjer raskere i Arktis enn i resten av verden. Klimarapportene viser at temperaturøkningen i Arktis skjer dobbelt så fort der som andre steder. I Arktis smelter havisen. Dette gjør at Arktis blir tilgjengelig for både utnyttelse av naturressurser som fisk, olje og gass, og skipstrafikk, enten det dreier seg om den nordlige sjørute eller mulighetene for økt cruisetrafikk. Vi har sett i de siste årene at cruisebåter reiser lenger nord, f.eks. rundt Svalbard og langs kysten av Grønland. Den nordlige sjørute langs den arktiske kysten av Russland er tilgjengelig større deler av året. I hovedsak betyr dette økt destinasjonstrafikk til ulike steder langs den russiske kysten, men også en stor økning av skip som frakter varer fra Europa til Asia. Dette utgjorde 71 skip i 2013. Vi har også sett at fiskebåtene opererer mye lenger nord enn hva som har vært vanlig. Dette skjer i store deler av Arktis, og på mange måter kan vi si at aktiviteten følger iskanten. Mulighetsbildet for verdiskaping i arktiske områder, enten det gjelder uttak av naturressurser eller nye transportårer, er avhengig av at vi klarer å finne de gode, kunnskapsbaserte og balanserte løsningene, hvor klima- og miljøhensyn ivaretas på en god måte. Dette er et arbeid som krever samarbeid og kunnskapsdeling, og derfor er arbeidet i Arktisk råd og i det nordiske samarbeidet viktig. Avtalen med Russland om grensen i Barentshavet, som ble undertegnet i 2010, er sannsynligvis uten sammenligning den mest betydningsfulle hendelsen de senere årene for utviklingen av norsk nordområdepolitikk. Denne avtalen åpner også i langt større grad for kartlegging av ressursene i dette området, og vi vet at sannsynligheten er stor for at det finnes petroleumsforekomster i dette området. Avtalen mellom Norge og Russland er også et symbol på at vi nå er inne i en ny tidsalder, hvor den kalde krigen er lagt bak oss. Vi ser i dag et samarbeid mellom Russland og Norge som er godt. Denne avtalen om grenselinjen er også en inspirasjon og en oppmuntring til andre land i Arktis som har uavklarte grenser. Det er flere av oss som er bekymret for utviklingen av de demokratiske spillereglene i Russland og særlig organisasjonenes rolle. Det er viktig å ta med seg disse spørsmålene i de møter og samtaler vi har i dialog med våre russiske kolleger på alle nivåer, når vi møtes i ulike sammenhenger.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2014-01-16:
Til tross for at mange vil hevde at årsaken til at verdens oppmerksomhet er rettet mot nord og Arktis er endringer i klimaet, vil jeg påstå at det heller er de store økonomiske mulighetene som ligger i regionens enorme naturressurser – fisk, mineraler, olje og gass – som er årsaken. Det er liten tvil om at vi står overfor en ny epoke hva angår næringslivets muligheter og økte aktiviteter i nord. Dette gjelder ikke bare for Norges interesser i nord. Også Canada, USA og Russland har mange av de samme utfordringene: store ressurser og en sårbar og utsatt natur og et sårbart miljø. Det er liten tvil om at tilgang til energikilder og flyten av dem har vært avgjørende for global strategisk politikk gjennom de siste 40 årene. Det er heller ingen tvil om at IKT-bransjen har trengt og vil trenge mineraler i all framtid. Det samme behovet for mineraler vil alternative, fornybare energikilder ha. Det er heller ingen tvil om at de arktiske områdene produserer store mengder sunn mat som fisk, skalldyr, krabber og mye mer. Derfor vil en av våre hovedutfordringer bli å frambringe ressursene i nord til markedene på en sikker og miljøvennlig måte – med de mulighetene det kan gi Norge, med vår strategiske geografiske plassering. Det er derfor viktig at vi evner å løfte blikket vårt og tenker på hvordan vi fra norsk side kan samarbeide effektivt med våre naboland, Sverige, Finland og Russland, for å få på plass transportruter og logistikk som kan løse våre felles utfordringer. Vi må få på plass ulike transportveier, både til havs og til lands, som gjør oss i stand til å utvikle Nordkalotten på en langt bedre måte enn vi gjør i dag. Vi ser at Finland diskuterer og ser for seg en ny jernbaneforbindelse til kysten i nord. Her må Norge komme på banen slik at vi sammen med finnene kan legge til rette for at en slik jernbane kan komme til norsk havn for utskiping av malm og mineraler. Det er heller ingen tvil om at de fleste veier, både i Norge og våre naboland, går fra nord til sør. Det er ingen tvil om at hvis vi skal kunne utnytte vårt potensial i nord, må vi også få på plass transportruter for øst–vest-aksen på en langt bedre måte enn vi har i dag.