trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2015-12-07:
Det har vært en spennende og interessant debatt å følge. Og til den som sa at man utdanner seg til barnevernspedagog, kan jeg si at når jeg ikke er på Stortinget, utdanner jeg barnevernspedagoger og sosionomer, og det er hyggelig at de engasjerer seg i politikken. Jeg tror det er viktig når man snakker om barnefattigdom, at man drar noen historiske linjer, og det synes jeg disse debattene sjelden gjør. For min del er det viktig å trekke linjene tilbake til 1800-tallet og fabrikklovene og til Barnekonvensjonen i 1989. Grunnen til at jeg sier det, er at når man snakker om barnefattigdom, snakker man egentlig om den norske barndommen, og man snakker om norsk sosialhistorie. Og norsk sosialhistorie har den utfordringen at det alltid er, og alltid har vært, noen som faller på siden av det etablerte samfunnet, og da er spørsmålet hvordan og på hvilken måte samfunnet klarer å trekke med seg alle. Det har alltid vært utgangspunktet. Når det gjelder begrepet fattigdom, er det kanskje ikke så viktig om man klarer å definere det, det er kanskje viktigere å tenke på at en del barn i Norge oppfatter at de faller på siden, uavhengig av hvilken definisjon man har. Det som i hvert fall er den historiske dommen, er at skal barn få det bedre i Norge, handler det først og fremst om at de voksne får det bedre. All historie forteller oss at når de voksne gjennom arbeid eller bedre arbeidsvilkår fikk det bedre, fikk også barn det bedre, og barns rettigheter var faktisk noe som det ble fokusert på. Derfor er det slik, som mange har hevdet, at nøkkelen til at man får flere ut av fattigdom – hvis man da snakker om fattigdom i sin relative form – er arbeid og utdanning. Det handler også om at man i arbeidslivet klarer å trekke inn dem som eventuelt faller ut i deler eller hele perioder, og det handler om å trekke inn dem som eventuelt faller ut av utdanning. Og det er jo vitterlig slik når man snakker om barnetrygd, at barnetrygd går først og fremst til barn. Det er det som er utgangspunktet, og det er det som må være i fokus. Jeg tror mye handler om at man må ha et samarbeid med frivillige og også med det offentlige – altså offentlige løsninger – som mange har snakket om. Men det handler også ganske enkelt om du og jeg. Flere har snakket om dette med holdninger, og det handler om du og jeg i møte med andre. Ikke minst – og avslutningsvis: En av artiklene i Barnekonvensjonen, artikkel 12, sier at barn har rett til å bli hørt. Det er ikke ofte i disse ordskiftene at man opplever at barn blir hørt. Det er ofte de voksnes perspektiv som gjelder, og det er kanskje på tide at man trekker inn barns perspektiv, for det er dem det handler om.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Statsråden har i brev til komiteen anslått at økte pensjonsutbetalinger ved å oppheve minstegrensa i første år vil øke fra 2 mill. kr til 5 mill. kr – altså en økning på 60 pst. av kostnadene første år. Jeg har lyst til å bore litt mer i de tallene som statsråden oppgir, for i proposisjonen framgår det at 9 076 ansatte i staten har en stillingsprosent under 40 pst. 66 pst. av dem vil omfattes av regjeringas forslag om ei minstegrense på 20 pst. 34 pst. kommer i utgangspunktet til ved å oppheve minstegrensa helt. Samtidig framgår det at nesten 70 pst. av disse igjen har mer enn én stilling, så mange av disse vil vel allerede være omfattet av regjeringas anslag på 2 mill. kr første år. Jeg lurer litt på hvordan det tallet på 5 mill. kr er framkommet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Jeg må innrømme, med all respekt, at jeg ikke ble så veldig mye klokere av det svaret. Det kan hende at vi bør stille spørsmålet skriftlig, for jeg ser at det er komplisert. Spørsmålet mitt baserte seg altså på de tallene departementet selv oppgir i proposisjonen, om hvor mange som er i ulike stillingsbrøker. Men nok om det. Til slutt et spørsmål om hvorfor staten vurderer spørsmålet om minstegrense eller ikke så helt annerledes enn KS og KLP, som altså på egen kjøl valgte å oppheve grensa helt. Det omfattet hele 85 000 ansatte, mens det i de lovbestemte ordningene bare gjelder 15 271 ansatte. Hvilken feilvurdering mener statsråden at KS og KLP har gjort i denne saken, når de valgte å oppheve minstegrensa helt?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Jeg registrerer at statsråden legger vekt på at det skal bli like regler i Statens pensjonskasse og i de private tjenestepensjonsordningene. Men nå er det sånn at LO allerede har varslet at det kan komme til å bli et tema i tariffoppgjøret til neste år. Hvis det blir endringer i de private ordningene, betyr det da at minstegrensa i Statens pensjonskasse automatisk vil følge etter, sånn at vi må endre på minstegrensa i Statens pensjonskasse hver gang det skjer endringer i det private tariffoppgjøret?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Jeg har bare noen kommentarer til et par av de foregående innleggene. Høyres Arve Kambe brukte egentlig mesteparten av innlegget sitt til å snakke om noe helt annet enn endret minstegrense i de lovbestemte ordningene. Men det er altså sånn at det i dag er én regel i staten, eller dvs. at den ene regelen består av flere, det er én regel i kommunene og én regel i privat sektor. Så hvordan kan representanten Kambe få det til at Arbeiderpartiet motarbeider den utviklinga vi snakker om med større likhet, når vi begge reduserer dagens system fra tre forskjellige til to forskjellige? Representanten Kambe var også inne på at det er pensjonsavtalene som gjør at man ikke skifter jobb. Ja, det kan sikkert være et argument for noen, men jeg har også hørt om flere andre ting, f.eks. lønn og stillingens innhold osv., som avgjør hvor folk ønsker å jobbe. Representanten Kambe nevnte også utvalget som statsråden har nedsatt, som jobber med offentlige pensjonsordninger. Nå kjenner ikke jeg så mye til innholdet i det utvalgets arbeid før det blir presentert nå før jul, men ut fra det som representanten Kambe sa, tolker jeg det slik at hans oppfatning er at partene er rørende enige om å kutte pensjonene i offentlig sektor, i statlig sektor. Jeg er ikke helt sikker på om alle er like enig i at det er en rett beskrivelse. Så nevnte jeg jo også i replikkordskiftet her at i de private ordningene med en minstegrense på 20 pst. står en altså fritt til å kunne gå lavere. Så da har jeg merket meg det statsråden sa, at vi får avvente tariffoppgjøret neste år og se hvilke endringer som eventuelt skjer, og hva som da vil skje når det gjelder offentlig sektor. Jeg merket meg også representanten Godskesens innlegg, at hun karakteriserer Arbeiderpartiets forslag som «populistisk». Da må vel det også bety at KS er Norges største populistiske organisasjon, muligens i følge med KLP. Når det gjelder hva vi har ment tidligere, og hva vi mener nå, er det altså sånn at vi også har registrert de premissene som lå i Arbeidsrettens dom fra 2013.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Ja, jeg tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Statsråden er svært opptatt av det han oppfatter som urettferdigheter i trygdesystemet når det gjelder f.eks. grunnpensjonen til gifte og samboende sammenlignet med enslige. Hans partifeller i Stortinget har gått så langt som til å karakterisere dette som «et økonomisk angrep på ekteskap og forpliktende samliv», og jeg regner med at statsråden deler dette synspunktet. Kan statsråden da begrunne hvorfor det eksemplet som ligger til grunn for denne saken, 12 års forpliktende samboerskap med to barn på seks og tre år, og som ikke engang kommer inn under unntaksreglene i Statens pensjonskasse, ikke betraktes som et tilsvarende angrep på forpliktende samliv, som det haster å få gjort noe med?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Ektepar og samboere er for lengst likestilte i folketrygdloven. Når statsråden bruker som argument mot å gi samme rett i Statens pensjonskasse at saken er til utredning, lurer jeg egentlig på, for Fremskrittspartiet er jo et parti som er imot all unødig form for byråkrati og alle unødige utredninger, hvorfor det da er nødvendig med en ny utredning av et prinsipp som allerede er utredet og gjennomført i folketrygden. Kan en ikke bare bruke de argumentene en brukte i den forbindelse?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
I utgangspunktet vil jeg ta avstand fra at de rød-grønne forsøkte å gjemme noe som helst i en skuff. Det var mange ting som skulle utredes og på plass av endringer etter at Stortinget gjorde sitt vedtak om pensjonsreformen. Det har kommet i tur og orden, dessverre, på de blå-blås vakt – jeg skulle gjerne sett at det fortsatt var de rød-grønnes vakt. Men nok om det. Jeg lurer på om statsrådens manglende entusiasme for likebehandling av samboende i Statens pensjonskasse sammenlignet med likestilling mellom gifte og samboende i folketrygden kan ha noe med velgerpotensialet å gjøre. De i Statens pensjonskasse som vi snakker om her, er jo ikke så mange, så da kan det hende at det ikke er så farlig å vise manglende handlekraft overfor denne gruppa?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Med en gang man kom i regjeringskontorene – ja, var det ikke sånn at det utvalget ble nedsatt nå i høst? Men jeg vil fortsatt prøve – en siste gang – å bore i hva det er ved å likestille samboere med et forpliktende samboerskap med felles barn med det som gjelder per i dag for gifte i Statens pensjonskasse. For spørsmålet om å likestille de to gruppene kan jo gjøres med et pennestrøk. Det forstyrrer ikke utredninga av hva slags type etterlattepensjon man skal ha i framtida. Kunne det ikke vært en flott gest når vi ser de konkrete og negative utslagene for enkeltfamilier av dagens regelverk, rett og slett å rette opp den urettferdigheten ganske raskt?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Ut fra statsrådens siste svar kan vi i hvert fall konstatere at det er en positiv holdning til å tenke på en økt likestilling mellom gifte og samboende med felles barn og forpliktende samliv, i Statens pensjonskasse. Men statsråden fortsetter å henvise til utvalget, så da er mitt siste spørsmål: Når kan samboere som havner i den håpløse situasjonen som vi her har sett eksempler på, regne med at den urettferdigheten blir borte?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Fremskrittspartiets leder, Siv Jensen, karakteriserte i sin landsmøtetale i 2009 pensjonsreformen som et statlig eldreran. Statsråden – da stortingsrepresentant – uttalte i samme forbindelse at han ville svekke de offentlige pensjonene. Jeg lurer på: Er det en svekkelse av offentlig ansattes pensjonsrettigheter som er målet med den utredninga som statsråden snart skal presentere?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Jeg takker for svaret og har notert meg det bak øret, og så får vi se hva som skjer når utredninga presenteres. Men hvis det svaret så avgjort er nei, har jeg lyst til å vise til en annen passus i Siv Jensens landsmøtetale. Hun la særlig vekt på kvinnenes stilling, og 70 pst. av de rundt 600 000–700 000 offentlig ansatte er kvinner. Nå sa statsråden at SVs forslag var en forenkling av en svært komplisert situasjon som overhodet ikke er problematisert i forslaget. Arbeiderpartiet har også fremmet et forslag i saken, hvor vi rett og slett ber om at statsråden utreder hvordan det kan forhindres at disse kvinnene taper stort i opparbeidede rettigheter ved privatisering av offentlige tjenester. Men statsråden er heller ikke villig til å stille seg positiv til en sånn utredning, hvis jeg har forstått det riktig.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Det er for så vidt interessant at statsråden nevner flere kvinner i deltid og flere menn i lederstillinger. Der hadde man jo muligheten da regjeringa nylig presenterte en likestillingsmelding for Stortinget. Men det kom jo ikke noen kraftfulle signaler om tiltak for å endre på det forholdet i den meldinga. Den har fått forholdsvis massiv kritikk. Jeg vil tilbake til statsrådens kontante nei om at den utredninga som snart kommer, ikke går ut på å svekke pensjonene for offentlig ansatte. Kan jeg tolke statsråden slik når han i sitt svarbrev til komiteen sier at det er uheldig at forskjeller i offentlig og privat tjenestepensjon motvirker mobilitet av arbeidskraft mellom sektorene, at det da, kombinert med det forrige kontante nei, betyr at statsråden har planer om å jekke opp og forbedre pensjonsordningene i privat sektor?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Jeg har et spørsmål til statsråden: Fremskrittspartiet har lenge vært på jakt etter uføres ytelser på flere områder – levealdersjustering, bilstønad, grunn- og hjelpestønad, for å nevne noen. Men i dag er det barnefattigdom vi snakker om, og uføre har også barn. Mener statsråden fortsatt at det var et godt tiltak mot barnefattigdom å kutte 28 000 kr per barn i barnetillegget til uføre?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Spørsmålet mitt gjaldt det regjeringa sjøl hadde foreslått. Jeg vet hva Stortinget har vedtatt, og jeg vet også at de som statsråden her refererer til at har en kompensasjonsgrad på 110 pst., gjelder veldig få med veldig lave inntekter. Over til neste spørsmål: Jeg lurer på om statsråden har gode bevis for og kan dokumentere at den som har lite, motiveres mest av pisk i form av kutt i ytelser, mens de som har mye fra før, motiveres best av gulrot i form av store skattekutt?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Jeg tenkte først og fremst på barnetillegget, for jeg regnet med at regjeringa mente alvor med saken da forslaget ble presentert for Stortinget. Det var ikke regjeringas fortjeneste at det ikke ble vedtatt. Andre eksempler på kutt: Det var interessant at statsråden nevnte ferie. Jeg stilte spørsmål i finansdebatten uten å få svar og tenkte jeg kunne gjenta det her: Når det gjelder dagpengene til arbeidsledige, har regjeringa bl.a. kuttet i feriepenger, men de har også kuttet i andre deler av dagpengeregelverket. Ledige har også barn, og det er til sammen kuttet 2 mrd. kr i dagpengene til ledige. Argumentet fra regjeringa er at en skal skape arbeidsplasser. Jeg lurer på hvor mange arbeidsplasser en forventer å skape ved de to milliardene som er kuttet i dagpenger og feriepenger til arbeidsledige?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-12-07:
Kristelig Folkeparti er veldig glad for at det er blitt fremmet en slik lovendring og kommer selvsagt til å votere for denne endringen. Vi vet at det har vært ulik praksis, og at beregning av sosialhjelp til barnefamilier blir gjort forskjellig avhengig av hvilken kommune som skal gjennomføre beregningen. Der praksisen har vært inkludering av barns inntekt i stønadsvurderingen, har det bare forsterket den utfordrende situasjonen som barn i lavinntektsfamilier befinner seg i. Kristelig Folkeparti er glad for at det er en samlet komité som går inn for denne endringen. Jeg registrerer at det er litt ulike begrunnelser for at man velger å støtte den. Vi er først og fremst glad for at det er et samlet storting som står bak dette. Vi i Kristelig Folkeparti har programfestet at vi vil arbeide for at også barnetrygd, kontantstøtte, barns gaver eller barns inntekter fra f.eks. sommerjobb heller ikke skal regnes med i grunnlaget for beregningen av ytelser etter lov om sosiale tjenester og lov om bostøtte. Derfor fremmer vi i dag forslag som er i tråd med dette. Det fremmer vi i forbindelse med sak nr. 9 på dagsordenen – representantforslaget fra SV om tiltak når det gjelder barnefattigdom. Det er det som er vårt primære standpunkt, som må forstås som et supplerende forslag som kommer i tillegg til det regjeringen foreslår i denne saken. Men det får vi komme tilbake til senere. Vi stemmer for forslaget fra regjeringen i denne innstillingen, som altså etter vårt syn er et stykke på vei og slik sett et veldig godt og viktig lovendringsvedtak.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-12-07:
Det håper jeg er gjort.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Denne saken viser at de politiske partier i denne sal iallfall er rørende enige om én viktig ting: Vi er alle enige om at er man i jobb, skal man ikke bare ha lønn, men også opptjene pensjon. Lønn for arbeid, og dermed pensjon ved lønn, er grunnleggende for arbeidslivet. Det dreier seg om en balanse mellom arbeidstakere og arbeidsgivere. Det dreier seg om bærekraften i pensjonssystemene over tid, og det dreier seg om sunn fornuft. Jeg er glad for at Stortinget vil rydde opp i det at mange deltidsansatte har falt utenfor pensjonsordningene. Ofte er deltidsansatte unge mennesker som ikke ennå har begynt å planlegge sin egen pensjon. Det kan vi jo ikke klandre dem for, for de fleste har vel også vært i den posisjonen. Men det betyr også at systemene må legges til rette for at disse faktisk opparbeider seg pensjon. Det kan dreie seg om noen som jobber deltid ved siden av studiene, og det skal jo ikke mye til før en student er oppe i 20 pst. stilling. Det er også slik at de som jobber og tjener penger, helst bør inn i pensjonssystemet så tidlig som mulig og så enkelt som mulig. Det vil sikre bærekraften i pensjonssystemet over tid. Den enkelte vil ha mye igjen for å få pensjonsopptjening av sine deltidsjobber, og det bygger tillit til at man i framtiden faktisk kan leve av sin egen opptjente pensjon. Det sikrer også at det blir satt av midler i pensjonsfond for framtiden. Samfunnets kostnader ved pensjon blir bedre ivaretatt hvis de som jobber deltid, også blir pensjonsmessig ivaretatt. Samtidig er det viktig å være nøktern når regler endres. Jeg mener at det enkleste, greieste og minst byråkratiske er å gjøre som flertallet i dag gjør, og det er greit med den minstegrensen som vi nå går for. At opposisjonen forsøker å slå populistisk mynt på å foreslå en lavere grense, er typisk, men ikke veldig fornuftig. Fremskrittspartiet er opptatt av rettferdighet. Samtidig er vi ikke veldig glad i byråkrati. Derfor har vi altså landet på den foreslåtte grensen, som er god og hensiktsmessig. Vi unngår trøblete avgrensninger når noen har jobbet bare lite grann, og vi unngår dyr håndtering av bitte små pensjonsrettigheter. Det viktigste er at vi i dag utvider hvem som får pensjonsrettigheter ved deltidsarbeid. Derfor er dette en god dag.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Vi lever i en verden i endring. I dag er det omtrent like vanlig å være samboer som å være gift, også når det gjelder pensjonister. Når samfunnet endrer seg, er det naturlig at vi også må vurdere å endre reglene. Helst burde lovene og reglene endres så tidlig at eventuelle problemer og skjevheter ikke oppstår, men vi vet at det kan være vanskelig å få det til. I tilfellet med enke- og enkemannspensjon er det vel heller slik at stadig flere opplever at pensjonssystemet er laget med særordninger og innbakt forskjellsbehandling, uten at det nødvendigvis var meningen. I Fremskrittspartiet er vi opptatt av at pensjonen skal være en individuell rettighet. Denne rettigheten skal ikke politikere og andre begrense. Derfor er vi også opptatt av at folk likebehandles, uavhengig av hvordan de velger å leve sitt liv. Fremskrittspartiet har i mange år kjempet f.eks. for at gifte og samboende pensjonister ikke skal oppleve urettferdigheten med at pensjonene deres blir avkortet. Forslagsstillerne synes at avkortingen av pensjonen, av opptjente rettigheter, er ok, så her vil de fortsette å forskjellsbehandle. Derfor er det litt vanskelig å ta forslagsstillerne på alvor når de hevder at forslaget er ment som å sikre like rettigheter til grupper som har valgt forskjellige måter å leve sitt liv på. Uansett intensjonen fra forslagsstillerne ser vi i Fremskrittspartiet fram til det regjeringsoppnevnte utvalgets vurderinger og anbefalinger i dette spørsmålet. Forhåpentligvis kan utredningen lede videre til endringer i reglene. Vi ønsker at alle skal få den pensjonen de har rett til.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
I mai i år delte regjeringen ut hele 137 mill. kr til ulike lokale tiltak rettet mot barnefattigdom i Norge. Alle kommuner og frivillige organisasjoner hadde mulighet til å søke om midler til gode ferie- og fritidstilbud, de kunne søke om midler til utlånsordninger for utstyr til idretts- og rekreasjonsaktiviteter, og målet var å sikre barn muligheten til å være med på aktiviteter, uavhengig av foreldrenes økonomi. Det er nemlig viktig med gode opplevelser i barndommen, og det er viktig å dempe barns opplevelser av familiens fattigdom. Søknadene varierte mye i karakter og omfang, noe som naturlig nok også gjorde seg gjeldende i størrelsen på tilskuddet. Røde Kors fikk f.eks. mange millioner til sine gode ferietilbud, mens mange av de minste tilskuddene gikk til innkjøp av utstyr til gratis utlån i kommunene. Trysil var en slik kommune. Trysil fikk i år 60 000 kr til innkjøp av skøyter og hjelmer til en gratis utlånsordning for barn, og i fjor fikk de 100 000 kr til innkjøp av ski og skiutstyr. Dette er et svært godt tilbud lokalt. Jeg er glad for at vi kan stimulere til slike tiltak som gjør at alle barn får anledning til å delta i fritidsaktiviteter, uavhengig av om foreldrene har dårlig råd eller ikke. Noe av det viktigste vi kan gjøre for å redusere fattigdom i Norge, er, som det er sagt tidligere, å la flere få anledning til å leve av sin egen inntekt. Samtidig kan vi, og må vi, også gjøre mye for å redusere barns opplevelse av fattigdom. I Sundvolden-erklæringen er vi klare og tydelige på at vi ønsker å løfte mennesker ut av fattigdom. Det er et helt delkapittel i Sundvolden-erklæringen som kun dreier seg om tiltak mot fattigdom. Mange av disse tiltakene er allerede gjennomført, noen gjennomføres nå, og de siste skal gjennomføres før neste valg. Der er det også tiltak spesielt mot barnefattigdom. Saken som behandles i dag, er også et slikt eksempel. Vi gjør barnehage billigere for barnefamilier med dårlig råd, vi etablerer lokale ordninger for utstyrsutlån og kontingentstøtte. Dette vil hjelpe barn til å delta i samme aktiviteter som vennene sine. Ennå har jeg ikke nevnt tiltaksplanen mot barnefattigdom som samarbeidspartiene lanserte nå i år. For første gang har vi et solid politisk fokus på barnefattigdom. Tidligere har det vært mest fokus på fattigdom generelt, og selv det har gitt svært lite resultat i de to foregående stortingsperiodene. Som også nevnt tidligere, husker vi alle SVs løfte om å fjerne fattigdommen med et pennestrøk. Det skjedde iallfall ikke i de åtte årene før denne regjeringen. Men jeg håper at vi nå kan se framover, og jeg håper at vi nå kan stå sammen om å hjelpe flest mulig barnefamilier til å jobbe seg ut av fattigdommen. Jeg håper ingen barn må oppleve fattigdom, og jeg vil ikke slutte å lete etter løsninger, for ingen barn fortjener å leve i fattigdom.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2015-12-07:
Det er bred enighet om at ansattes rettigheter skal sikres ved konkurranseutsetting og ved overdragelse av virksomhet. Slik sikring er forankret i arbeidsmiljøloven. Der står det at ansatte har rett til å opprettholde arbeidsforhold og fastholde arbeidsvilkårene hos den nye arbeidsgiveren. Det er rettigheter som gjelder uavhengig av hvilken part virksomheten overdras fra, og hvilken part virksomheten overdras til, om det er offentlige eller private virksomheter. Tjenestepensjonsordninger i privat sektor etableres, organiseres og finansieres av de enkelte foretakene. Foretaket kan velge å opprette pensjonsordning for de ansatte etter foretaksloven, innskuddspensjonsloven eller tjenestepensjonsloven. Det stilles krav om forholdsmessighet og likebehandling av de ansatte. Ordningene kan gi gunstig skattemessig behandling. Reguleringen bidrar til at ansatte i private foretak opptjener pensjon etter lov om obligatorisk tjenestepensjon samtidig som foretakene har incentiver til å bidra til å sikre de ansatte ytterligere opptjening. I offentlig sektor er det et enhetlig system for tjenestepensjon, der alderspensjon er ytelsesbasert med en bruttogaranti. Pensjonen beregnes med utgangspunkt i sluttlønnen på pensjoneringstidspunktet. Det er uheldig med svært forskjellige tjenestepensjonsordninger i offentlig og privat sektor. Det er med på å motvirke mobilitet av arbeidskraft mellom sektorene. Offentlig tjenestepensjon har enkelte svakheter, bl.a. er det for svake arbeidsincentiver i nåværende ordning. Det er satt i gang et arbeid med partene i arbeidslivet for å finne fram til bedre pensjonsløsninger for offentlig ansatte, der bl.a. mobilitetshindringene må bygges ned. Utformingen av AFP i offentlig sektor er en del av dette arbeidet. Partene i arbeidslivet er enige om at overgangen til ny AFP-ordning i privat sektor skal evalueres senest i 2017. Det vil da være naturlig å se på reglene rundt virksomhetsoverdragelse i forhold til eldre arbeidstakere og AFP-ordningen. Det finnes flere gode grunner til å harmonisere tjenestepensjonsordningene, men et system med flere tverrgående pensjonsordninger, som SV foreslår, kan føre til at foretakene kan bli fratatt noe av kontrollen med pensjonskostnadene sine. Alternativt vil det innebære at kostnadseffektene av den tverrgående ordningen må balanseres ut ved endret pensjonsopptjening for arbeidstakere som ikke er medlem i den tverrgående ordningen. Et lovpålegg om å opprette en bestemt tverrgående pensjonsordning vil ikke bare innebære en strukturell omlegging av tjenestepensjonsområdet innenfor privat sektor, men også bryte med prinsippet om selvregulering i den norske arbeidslivsmodellen. Flertallet i komiteen anbefaler ikke en lovendring som åpner opp for en tverrgående tjenestepensjonsordning for flere offentlige tjenesteområder. Det vil bety omfattende endringer både i de private og de offentlige tjenestepensjonsordningene. Når det gjelder AFP-ordningen, som er nevnt her, for eldre arbeidstakere, skal, som tidligere sagt, overgangen til ny AFP-ordning evalueres av partene i arbeidslivet senest innen 2017.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2015-12-07:
Jeg har bare lyst til å si at Høyre vil ikke støtte Kristelig Folkepartis forslag, som de kom med i dag, om at barnetrygd, kontantstøtte og barns gaver og inntekter holdes utenfor utmålingen av ytelser etter lov om sosiale tjenester og lov om bostøtte. Noe av det Kristelig Folkeparti foreslår, vedtar vi egentlig allerede i dag – dette som gjelder barns inntekt, som nå ikke skal ligge til grunn for utmåling av økonomisk sosialhjelp. Men når det gjelder å endre prinsippene som skal ligge til grunn for utmåling av økonomiske ytelser og bostøtte, vil det få budsjettmessige konsekvenser, og vi føler at dette er ting som må tas opp når vi behandler budsjettet, noe vi nettopp har gjort. Derfor kan vi ikke gå inn for det. Det er flere andre som har nevnt det samme i dag. Mens jeg er her, har jeg også lyst til å kommentere det SV har kommet med, sist fra Karin Andersen, om å se ned på folk med dårlig råd. Det kjenner jeg meg veldig lite igjen i. Jeg tenker at det er trist hvis det er sånn, men det håper og tror jeg folk ikke gjør. Da må man gå i seg selv. Og til SV som har en slik klokkertro på at det bare er økte ytelser som kan være med på å forhindre barnefattigdom, må jeg spørre: Er SV helt sikker på at økte ytelser alltid går til barnas beste? Jeg var på et frokostseminar i forrige uke som ble arrangert av Blå Kors, AV-OG-TIL og pårørende til rusmisbrukere. Det var veldig interessant. Det ble også presentert en undersøkelse der om hvem som virkelig lever i fattige familier. Det er barn i innvandrerfamilier, men det er også barn av rusmisbrukere, også de som har et skjult rusmisbruk. Det var en som sto fram der og fortalte hvordan det var å leve slik, hvor man skjuler hvordan det er hjemme, og hvor fattige man er. Økte ytelser gikk ikke til barnas beste, det gikk til helt andre ting. Han fortalte om viktigheten av å kunne få støtte til utstyr og til å betale kontingent for å være på sosiale arenaer sammen med andre, og ikke minst om den 20-kroningen til en adventskalender på skolen som var vanskelig å få tak i fordi det ikke var penger hjemme, for pengene gikk til helt andre ting. Det samme har jeg også fått høre av tidligere kolleger i rusomsorgen og i Nav, som sier at det ikke alltid er slik at økte utbetalinger hjelper de fattigste barna, fordi de voksne bruker pengene på helt andre ting enn til barnas beste. Det har vi også fått høre nå, med yngre asylsøkere som får penger til livsopphold, men som føler seg presset til å sende penger ut av landet til familie andre steder. Så det er ikke så enkelt. Vi må, tror jeg, øremerke mer penger til tiltak som gjør at barn i fattige familier kan delta sammen med andre barn på sosiale arenaer, og på den måten motvirke fattigdom.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Til det siste: Det viser seg jo at staten ikke kompenserer, når Fremskrittspartiet sitter i regjering og kunne gjort det. Vi har noen viktige velferdstjenester, og vi har viktige områder som offentlig sektor har ansvaret for. Spørsmålet er: Synes vi virkelig at renholderne og hjelpepleierne har for god pensjon? Har de for god lønn? Jeg synes ikke det. SV synes ikke det. De fortjener hver krone de får, og mer til. Jeg hørte på statsministerens nyttårstale. Der refererte hun til det hun kalte heltene i omsorgen. Det er disse heltene vi snakker om nå. Det er disse damene – for det er stort sett damer det gjelder – som jobber helsa av seg, ofte, både i renhold og i omsorg i offentlig sektor. Takken for det fra Fremskrittspartiet og Høyre er jammen at de skal bli satt ut på anbud og miste kanskje mange hundre tusen i pensjon, og til og med også i lønn, i hvert fall hvis man konkurranseutsetter én og to ganger. Det har erfaringene her fra Oslo vist. Jeg har sagt til noen lokale ordførere som har luktet på dette forslaget: Da tar du meg i hånden, så går vi bort på sykehjemmet. Så ser du en hjelpepleier i øynene, og så sier du: Du har for høy pensjon. Det er ingen som har blitt med meg ennå, for å si det sånn. Det er det dette handler om: Om vi virkelig i framtida har tenkt å sette pris på de som skal gjøre disse viktige jobbene i framtida, som vi vet vi trenger mange flere av. Vi er nødt til å lokke mange flere av våre ungdommer inn i disse yrkene. Og jammen må det òg drives renhold mange steder. Det er en jobb som er veldig tung, veldig ansvarsfull, fordi renhold er viktig. Det er store skadevirkninger av at det ikke blir gjort ordentlig, særlig i omsorgs- og helseinstitusjoner. Da er vi faktisk nødt til å sette pris på disse jobbene når de gjøres, og ikke sette dem ut på anbud med den konsekvens at pensjonen går ned, og lønnen etter hvert også går ned. Jeg er veldig skuffet over at Arbeiderpartiet ikke er med på dette forslaget, det må jeg si. Det hadde jeg virkelig forventet etter de diskusjonene vi har hatt i valgkampen, og alle de – for å si det sånn – flaggviftingene Arbeiderpartiet har gjort i denne saken om at de er enig med SV om at dette er feil, og det er unødvendig. Det er villet. Sykepleierforbundet har spurt Fremskrittspartiets og Høyres kommunestyrerepresentanter om det er greit at disse damene går ned i lønn og pensjon, og det synes de. For de synes det er viktigere å gi skattelette til fiffen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Det hjelper ingenting om man prøver å tilsløre det som skjer, om det er konkurranseutsetting eller anbud. Det dette handler om, er at når man konkurranseutsetter f.eks. eldreomsorg og renhold er konsekvensen at ansatte går ned i pensjon, fordi de får en pensjonsavtale som ikke er like god som det den er i det offentlige. Det er en realitet. De store fagforbundene har kartlagt dette, og realitetene er der. Wiborg viser nå til eksempler, til at det finnes et eksempel – jeg vet ikke hva som var blitt konkurranseutsatt, og som hadde gått opp i pensjon, det eksemplet vil jeg gjerne se dokumentert. Det kan jo være interessant å se om det er noen som har en bedre pensjonsavtale enn det offentlige, men i all hovedsak har det offentlige bedre pensjonsordninger enn private. Det var nettopp det som var replikkordvekslingen her mellom representanten Christoffersen og statsråden, der statsråden svarte kontant at han ikke ville at pensjoner i offentlig sektor skulle forhandles ned, og konsekvensene av det må jo da være at alle de private pensjonene løftes opp. Ellers kan det jo ikke bli likt – det er helt umulig å få til det: Enten tar man den ene ned, eller den andre opp, slik at det blir mer likt. Denne saken burde ha resultert i at alle var enig i at man i hvert fall burde be regjeringen om å etablere et system der man brukte lov om virksomhetsoverdragelse helt konsekvent, slik at man kunne beholde lønns- og pensjonsavtale ved konkurranseutsetting. For dette handler om yrker som bør verdsettes minst på linje med det vi gjør i dag. Det er det det handler om. Det er et politisk spørsmål – om vi ønsker at de som jobber innen renhold og innen omsorg skal takkes med å få dårligere vilkår, for det er i all hovedsak det som skjer når man konkurranseutsetter. Og det er villet, skjønner jeg, fra Fremskrittspartiet og Høyre, de synes det er greit. Deres lokalpolitikere svarer også helt klart at de synes det er helt greit at dette går ut over lønns- og pensjonsvilkår for disse damene – som det i hovedsak er – og folk bør jo merke seg at det er slik. Så gjør representanten Wiborg en visitt til saken om samordning av pensjon for gifte og samboende. Ja, det er en annen sak enn det vi behandler her nå. Dette er en sak om ikke – for å si det sånn – å etablere enda flere nye urettferdigheter. Så får vi se hvordan man etter hvert, når tida passer for det, kan rette opp andre urettferdigheter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Jeg vil fortsette der representanten Olivia Corso Salles avsluttet, for det er litt av prinsippet her, dette med å skjønne hvor fornedrende det er å måtte krype og be om særordninger hele tida. Det er det for foreldrene, og vi må ikke innbille oss noe annet enn at ungene merker at det er slik. Derfor gjelder det å tenke universelle ordninger, der f.eks. alle unger i en bydel går på aktivitetsskole eller i barnehagen og har gratis kjernetid, som gjør at du får vekk alle disse stigmaene som følger med dette. Og dessverre: Det er et stigma å være fattig i Norge, sjøl om få sulter. Et ansvar jeg tror vi må ta alle sammen etter hvert, er ikke å se ned på folk som har dårlig råd – for det er faktisk en tendens i samfunnet til at man ser ned på folk som har dårlig råd. Og det smerter mer, tror jeg, enn det aller meste man opplever. I tillegg til det sier i hvert fall mange av dem jeg har hatt kontakt med opp gjennom årene, og det er ikke få, at det å bli behandlet nedlatende i sitt møte med det offentlige også smerter mer enn å ha lite penger. Disse ordningene som går til familier som har dårlig råd og der ungene lever i fattigdom, er viktige. Og alle de ordningene som kan få foreldrene i jobb, er viktige. Der har vi en arbeidslinje som ikke er konsistent. Det kuttes i f.eks. overgangsstønaden, der folk fikk en trygg inntekt mens de utdannet seg til et yrke det gikk an å forsørge seg på. Det er ikke nok kvalifiseringsprogram til dem som vil ha det – der har jo antallet gått kraftig ned de siste årene – og det var jo nettopp til dem som gikk på sosialhjelp lenge, og der utsiktene til å klare seg ikke var store. Så alle disse tingene, som dette med Jobbsjansen, som statsråden var inne på, må styrkes mye mer, sånn at det faktisk blir mulig å komme i jobb. Det er jo der barnetrygden kommer inn, og den er ganske genial, for barnetrygden får man enten man er i jobb eller ikke. Den har ikke den effekten at man kan risikere å miste den hvis man kommer i jobb. De eneste som mister barnetrygden, er jo dem som er så fattige at de må gå på sosialkontoret for å be om stønad til livsopphold. I Norge har vi den perverterte ordningen at det bare er de som trenger barnetrygden mest, som ikke får den. Vi har da bedt regjeringen regne ut hvor mye det er vi tar fra disse familiene hvert eneste år, og det er over 350 mill. kr. SV prøvde å rette opp dette da vi satt i regjering. Det var ikke flertall for det. Jeg tror at når man leser innstillingen her i dag, skjønner man også hvorfor det ikke var mulig å få til mer da vi satt i regjering. Sånn er det, og da håper jeg også at regjeringen sjøl kan ha litt forståelse – for det er en par–tre ting jeg kunne peke på som de heller ikke har fått til, som de har slåss for – og at man kunne se på realiteten i disse forslagene, fordi de er viktige.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Jeg vil takke for det siste innlegget. Det var et veldig godt innlegg. Det siste, at barn ikke blir hørt, er veldig viktig. Det ble utgitt en bok for noen få år siden som tok for seg hvordan sosialtjenesten jobbet med fattige barnefamilier, som viste – og også Helsetilsynets rapport om dette har vist – at sosialtjenesten i altfor liten grad snakker med barn, disse barna, og hører om det er noe de trenger, som foreldrene ikke kan ivareta, eller er i stand til å ha overblikk over. For det er viktig, men det gjøres ikke, og det betyr at vi er nødt til å få den loven vi har vedtatt, til å virke. Det samme gjelder dette med ytelser. For det første: SV er ikke bare opptatt av ytelser. Vi er opptatt av at man må ha noe å leve av. Så er sosialtjenesteloven sånn at man kan stille vilkår og ha forvaltning når det gjelder penger, hvis det er problemet i familien. Men det signaliseres nå en holdning om at alle vanskeligstilte ikke er i stand til å styre penger eller passe på seg sjøl. Det er den hovedholdningen som kommer fram, at jo, det kan være sånn. Men loven ivaretar det i dag, så det er ingen grunn til ikke å heve ytelsene, for man kan bruke loven slik den er i dag, for å ivareta det behovet. Så må det være mulig å ha et prinsipielt syn på om barnetrygden skal avkortes eller ikke. SV mener den ikke skal det, for den eneste gruppa i Norge som ikke får barnetrygd, er den som trenger den aller mest. Det er helt uforklarlig at alle andre barnefamilier skal trenge en ekstra tusenlapp i måneden, mens de aller fattigste, som ikke har noen lønn, ikke skal gjøre det. Det finnes ingen fornuftig forklaring på det, annet enn at man tror at fattigdom gjør noe godt med folk, nemlig at de da skal ta seg sammen, eller bli litt bedre, eller jeg aner ikke hva. Jeg vet at fattigdom fører til sjukdom og mer utstøting. Bostøtten har vært nevnt her. Ja, bostøtten er forandret, sånn at det nå er 6 300 færre som får bostøtte enn da denne regjeringen tok over. Det er ikke flere som får den. Vi vet at det gjelder de som er utenfor arbeidslivet, som er de fattigste, og da gikk regjeringen helt målrettet og fjernet barnetillegget for de familiene med foreldre som har den laveste uføretrygden. Det er altså 590 mill. kr som er tatt fra de fattigste barnefamiliene – før man begynner å plusse på litt. Disse regnestykkene er ikke pene å se på. Vi vet at dette kommer til å ramme barna, for det er jo ikke sånn at disse foreldrene reiser seg opp av rullestolen og får jobb fordi de får mindre penger. De får det vanskeligere, både barna og de voksne, og da er sjansen for å klare seg mindre. Derfor er vi imot det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Det forslaget fra Kristelig Folkeparti kommer SV til å stemme for. Jeg har tre ting: Det ene er til representanten som var oppe og sa at det var ingen som så ned på de fattige. Vel – for å si det sånn – hvis man har vært i en skolegård og sett hvordan unger måler hverandre på hva de har av klær og utstyr og slike ting, hvem som får være med og hvem som ikke får være med, tror jeg man må tenke om igjen. Det faller ganske mange bemerkninger i sosiale medier om folk som sliter – at de har seg selv å takke, at det bare er latskap osv. Så det er ganske mange stygge ting som blir sagt om folk som er fattige, og de er veldig sårbare for slike ord, som andre kanskje ikke tar til seg. Når det gjelder omleggingen for enslige forsørgere, foreslo SV i regjering den viktigste omleggingen, og det er krav til aktivitet i den ordningen nå. Den virker bra. Jeg er også veldig bekymret for de signalene statsråden gir om å stramme inn på ytelser for innvandrere – nettopp de familiegruppene som nå risikerer fattigdom. Da blir det flere fattige barnefamilier.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Vi ser allerede i dag at barn som lever i minoritetsfamilier, er overrepresentert på fattigdomsstatistikken, og jeg er bekymret for at den økende ankomsten av asylsøkere nå, som også er familier med barn, vil gjøre at flere barn vil leve under fattigdomsgrensen, og grunnen til det er at det tar lengre tid å få foreldrene ut i arbeid. Derfor blir noen av de viktigste tiltakene, når vi nå diskuterer integreringstiltak her på Stortinget og ikke minst i regjeringen, med den varslede integreringsmeldingen som vil bli lagt fram, å få den enkelte ut i arbeid og å gi språkopplæring, slik at den enkelte kan få bruke ressursene sine, bli selvforsørgende og også gi en inntekt til familien.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Jeg er stolt av å være del av en regjering som virkelig satser på barnefattigdom. Noe av det viktigste vi har lagt fram nå, er den strategien som skal hindre at fattigdom går i arv, og være med og bidra til at barn og unge som vokser opp i familier med lav inntekt, får delta i fritidsaktiviteter og får ferietilbud, og ikke minst at det er utstyrslån. Det er flere andre tiltak som regjeringen har lagt fram, både gratis kjernetid i barnehagen, reduserte barnehagepriser for lavinntektsfamilier og bostøtte til de familiene som har store boutgifter. Så det er mange tiltak som ligger i denne strategien, og som regjeringen følger opp i tett samarbeid med samarbeidspartiene her i Stortinget.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Fremskrittspartiet har i alle år tatt til orde for å prisjustere barnetrygden. Det har vi gjort i våre alternative budsjetter, men vi har ikke fått flertall for dette. I likhet med foregående regjering har heller ikke denne regjeringen økt barnetrygden, men vi har satt ned et utvalg som nå skal gå igjennom alle tilskuddsordninger som barnefamilier i dag har, for å se om de er treffsikre i den situasjonen som vi er i nå. La meg understreke at det er viktig at alle småbarnsfamilier skal ha gode velferdsordninger, slik at de ivaretar familien, men det er også viktig at vi nå, når det er 20 år siden vi sist så på alle tilskuddsordningene som småbarnsfamiliene har, får en gjennomgang. Det er jeg glad for at denne regjeringen har klart å få på plass.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Jeg tror noe av det viktigste vi kan gjøre, er å få kartlagt den enkelte som har fått opphold, så tidlig som mulig, at vi får satt i gang med språkopplæring, at vi har et tett samarbeid ute i kommunene både med næringslivet og med frivilligheten, slik at den enkelte raskt kan bli satt i stand til å komme seg ut i arbeid og bruke ressursene sine, og ikke minst bli selvforsørgende. Det er noe av det viktigste vi kan gjøre for å motvirke fattigdom i de familiene. Så er det viktig for meg å understreke at de barna som lever i disse familiene, må vi ha ordninger for som ivaretar både fritidsaktivitet og ferietilbud, slik at de på en god måte kan bli inkludert uavhengig av foreldrenes inntekt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Språkopplæring blir viktig. Regjeringen har derfor satset på den språkopplæringen som er for dem som har fått opphold, og vi intensiverer det arbeidet. Med den store tilstrømningen av asylsøkere som nå kommer, og som etter dagens regelverk har rett på 250 timer, altså asylnorsken, vil vi ha problemer med å få tak i norsklærere, og derfor har regjeringen foreslått å kutte de 250 timene ned til 175 timer, for virkelig å kunne bruke de ressursene som vi trenger overfor de personene som har fått opphold, slik at de raskt kan komme i gang med norskopplæringen.
Olivia Corso Salles (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Det er mange som er opptatt av barns frihet om dagen, spesielt friheten til muslimske barn med hijab. Det er riktig å være bekymret for norske barns frihet. Mange barn i Norge vokser opp med store ufriheter i dag. Men de største ufrihetene opplever de neppe i form av et klesplagg. De største ufrihetene barn i Norge opplever i dag, er å vokse opp med vold og vokse opp med fattigdom. Tenk om alle som nå engasjerer seg i barns frihet fra religiøse symboler, var like engasjerte i kampen mot fattigdom! Tenk hvor langt vi hadde kommet da! Det finnes ikke fattige barn i Norge, men det finnes fattige foreldre. Barn har ikke egen økonomi. Mange fattige barn vokser opp med enslige aleneforsørgere. Derfor fremmer SV i dag forslag om å øke barnetrygden for enslige forsørgere. Familier som har flere barn, er en annen gruppe med store utgifter. Derfor fremmer vi også forslag om å øke søskentillegget i barnetrygden, med særlig vekt på familier med tre eller flere barn. Forslagene blir dessverre nedstemt i Stortinget i dag. Det får meg til å undre: Hvorfor evner ikke flertallet i Det norske storting å ta kampen for de fattige barna? Fattigdom i verdens rikeste land handler mye om ikke å kunne delta i sosiale aktiviteter, som nevnt tidligere i debatten. Det kan være bursdager man ikke drar i, for når valget står mellom middag og en bursdagsgave, blir det middag. Det kan være å fratas muligheten til å delta i aktiviteter etter skolen, eller å stå på utsiden av skoleporten når de andre barna går inn i skolefritidsordningen, det som vi i Oslo kaller aktivitetsskolen, AKS. Når jeg ikke er vara på Stortinget, studerer jeg barnevern og jobber deltid i aktivitetsskolen, en arena som de aller fleste barn får delta på, men som mange ikke har råd til. Hver dag ser jeg to–tre elever i hver klasse gå hjem, ikke fordi de har lyst – de har gjerne lyst til å være igjen og leke med klassekameratene sine – men fordi det er en veldig stor kostnad for foreldrene. Jeg ser hvordan de ikke får delta på en viktig sosial arena sammen med sine jevnaldrende. Jeg er stolt over å kunne si at den nye byregjeringen i Oslo nå er i gang med det som vil bli et stort velferdsprosjekt, nemlig gratis halvdagsplass i aktivitetsskolen for veldig mange barn. Vi begynner med noen bydeler, men Oslo SVs mål er klart: Vi ønsker at alle barn i Oslo skal få gratis aktivitetsskole. Jeg ser at flertallet i komiteen er veldig opptatt av såkalt målrettet bruk av støtteordninger. Her er det en viktig prinsipiell forskjell mellom SV og regjeringen. Der Høyre vil gi særordninger til dem som har minst, vil vi heller at de som har mest, skal betale mer skatt, men samtidig nyte universelle ordninger på like fot med andre mennesker. På venstresiden tror vi på små forskjeller, et sterkt fellesskap og like muligheter.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-12-07:
Jeg vil avslutte med det jeg burde ha startet debatten med – å takke komiteen for et godt samarbeid. Dette er en sak man har blitt enig om på tvers av politiske skillelinjer. Det er faktisk helt naturlig, for disse sakene, spesielt saken om menneskehandel, utfordrer grunnleggende moralske prinsipper. «All men are created equal», skrev the Founding Fathers i den amerikanske uavhengighetserklæringen, som var forløperen til menneskerettighetserklæringen. Når man utsettes for menneskehandel, er det intet menneskeverd lenger. Mennesket fornedres på det mest grusomme. Kampen mot menneskehandel er faktisk kampen for menneskeverdet. Senterpartiets forslag har kanskje fått lite oppmerksomhet – det fortjener faktisk litt mer. Det er et forslag som grenser mer inn mot arbeidslivskriminalitet. Vi har hatt en rekke saker om arbeidslivskriminalitet som har blitt avslørt i det siste året, og kampen mot arbeidslivskriminalitet er kampen for et anstendig arbeidsliv, og det er kampen for at velferdsstaten og de sosiale godene vi har, fortsatt kan eksistere. Til slutt vil jeg kommentere SVs forslag, forslag nr. 5. Det er et forslag med gode intensjoner, men det er samtidig et forslag som kan tolkes vidt, og som ikke har noen naturlig avgrensning. Høyre og Fremskrittspartiet vil stemme for dette forslaget under den forutsetning, som for så vidt er en ganske selvsagt forutsetning, at regjeringen utreder dette nærmere og kan komme tilbake til Stortinget og eventuelt redegjøre for problemer som kan være knyttet til forslaget. Under den forutsetning stemmer også de to regjeringspartiene for det forslaget.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-12-07:
Replikk.