Svein Harberg (Høyre), 2013-01-22:
Først må jeg si at jeg lurte på om jeg skulle tegne meg på talerlisten i forrige sak da det ble snakk om kompetanse på spikerpistoler – den er kanskje større i salen enn det statsråden er klar over, både på godt og vondt. Nå skal vi over på et annet tema, der i hvert fall undertegnedes fagkompetanse er blank, men det er en spennende debatt. Jeg er glad for denne anledningen til å løfte en debatt om innholdet i sykepleierutdanningen. Jeg er selvfølgelig ikke like fornøyd med bakgrunnen for at jeg løfter denne debatten nå, nemlig rapporten fra NIFU og oppslag i pressen i høst som peker på store utfordringer med forskjeller i kunnskapsgrunnlaget til sykepleierstudentene både underveis i studiene og etter fullførte studier. Når slike oppslag når oss, er det viktig at vi tar det på alvor. Jeg må starte med å presisere at jeg er svært glad for alle dem som velger å ta en utdanning innen helsefagene. Dette er arbeidskraft vi har stort behov for, og la meg slå fast at vi setter pris på de mange gode lærerne som daglig gjør en innsats for å utdanne nye, gode sykepleiere, og alle studentene som arbeider hardt for å bli dyktige medarbeidere i helsetilbudet vårt. Det er avgjørende for et godt helsetilbud at innbyggerne er trygge på og har tillit til den hjelpen de får, og det er vår oppgave som politikere å legge til rette for at slik tillit kan opparbeides. Utfordringen er imidlertid gitt oss gjennom de tilbakemeldingene vi har fått gjennom rapporten. Først vil jeg gripe fatt i behovet for en felles plattform med tanke på de grunnleggende ferdighetene som sykepleiere skal ha. Vi snakker om grunnleggende ferdigheter i grunnskolen, og i dette yrket ser vi fort at det er de samme ferdighetene det er behov for. Jeg kjente selv utryggheten gripe fatt i meg, på tross av gode erfaringer med helsevesenet, da vi kunne lese om alle studentene som underveis i studiet ikke greide oppgavene med å regne ut medisindosering. I et yrke som, brutalt nok, ikke har noe særlig rom for prøving og feiling, sier det seg selv at grunnleggende ferdigheter må ligge til grunn, og at ferdighetene må komme på plass på en slik måte at alle kan vite at uansett hvor du har tatt din utdanning, kan du raskt og korrekt regne ut hvordan pasientene skal medisineres. Sykepleierforbundet mener at et karakterkrav i matte, engelsk og norsk på 3 eller bedre må på plass. Etter vår mening må vi ta dette på alvor og få på plass klare opptakskrav som sikrer grunnlag for riktige løsninger på teoretiske oppgaver i yrket. En annen klar tilbakemelding i rapporten fra NIFU er at det er store forskjeller i praksistilpasning av undervisningen. Dette peker først og fremst på manglende system for oppfølging av de ansatte på sykepleierutdanningene. Behovet både for å vedlikeholde egen praksiserfaring og å få erfaring med nye hjelpemidler og behandlingsmetoder er avgjørende for å kunne gi studentene god hjelp og trygghet i utførelsen av oppgavene. Gode ordninger for slik oppdatering hos de faglig ansatte som underviser, synes å være en stor utfordring, og rapporten må i så henseende være en klar påminning til utdanningsinstitusjonene om å ta dette på alvor og få på plass bedre løsninger. Sykepleierutdanningen er ikke den eneste utdanningen der det pekes på at det blir stadig flere studenter som skal ha hjelp fra det samme antall faglig ansatte. Handlingsrommet i sektoren er redusert, og dette påvirker selvsagt studiekvaliteten. Vårt ønske om å opprettholde et velferdstilbud og et helsevesen av høy kvalitet må følges opp med de nødvendige ressurser for å sikre studiekvaliteten ved helseutdanningene. Svært forskjellig søknadsgrunnlag ved de 28 forskjellige utdanningsstedene, og dermed varierende terskel for å komme inn på sykepleierstudiet, i kombinasjon med varierende praksistilpasning og varierende tilgang på faglig ansatte under studiene skaper derfor åpenbart forskjeller i kunnskapsgrunnlaget og ferdighetene hos de kandidatene som uteksamineres. Det siste punktet jeg vil følge opp, er hva dette kan medføre for dem som har tatt studiene. Når faglige ledere med ansettelsesansvar i helseinstitusjoner på Østlandet sier klart fra om at studenter fra enkelte læresteder ikke blir vurdert ved ansettelser, viser det at disse studentene er blitt holdt for narr. Ingen har fortalt dem at det vil bli vanskelig å få arbeid, i et yrke det er stort behov for, fordi de valgte feil lærested. Slik skal det selvsagt ikke være. Slik kan det ikke fortsette. Flere aktører må bidra til å bedre denne situasjonen, og flere tiltak må til. Noe kan lærestedene gripe fatt i. Ansvaret for oppdatering av egne ansatte er deres ansvar, og det må de finne gode løsninger på sammen med helsetilbudene i sin region. Handlingsrommet til lærestedene må bedres. Det gjøres i de årlige tildelinger i budsjettet, i tildelingsbrev og ved fordeling av studieplasser. Det må regjeringen ta på alvor både i revidert budsjett og i neste budsjettbehandling. De grunnleggende kunnskapene til de kandidater som starter studiene, må bygges opp gjennom en rekke tiltak gjennomgående i hele studieløpet i norsk utdanning, og karakterkrav må være ett av disse tiltakene. I interpellasjonen levert til kunnskapsministeren har jeg spesielt grepet fatt i et tiltak som kan hjelpe til å bygge opp tilliten til sykepleierutdanningen, og ikke minst gi alle som fullfører studiene, samme mulighet til stillinger i sektoren. Det må på plass en dokumentasjon på at kompetansen er på plass, på samme nivå, hos kandidatene fra de forskjellige lærestedene. Sykepleierforbundet har tatt til orde for en nasjonal prøve ved slutten av studiet for å kunne dokumentere dette. Det synes vi i Høyre er en god idé. En slik prøve kan brukes til å stadfeste nødvendig kunnskap og kan gjerne brukes sammen med en prøve på områder som det enkelte lærested vil dokumentere utover dette minimum. Når en slik prøve kan dokumentere at de grunnleggende kunnskapene er på plass, og kandidatene er trygge på de oppgaver de skal utføre i hverdagen, bør dette kunne gi grunnlag for at alle er relevante søkere til stillinger i helsesektoren. Jeg oppfordrer derfor i dag statsråden til å ta initiativ til en slik prøve og eksamensløsning, og håper hun vil følge opp det. Jeg har behov for å avslutte med noe av det samme jeg begynte med: Vi har mange gode medarbeidere i helsevesenet i dag. De gjør en formidabel innsats i en hektisk hverdag. Det tror jeg er en opplevelse de fleste av oss har. Mitt engasjement på bakgrunn av NIFUs rapport og oppslag i media er at vi fortsatt skal føle det slik, og at det skal være attraktivt og godt å ha sitt arbeid i helsevesenet. På den måten kan vi sikre den nødvendige rekruttering til yrket. Det har vi felles interesse av.