Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-11-27:
Den rød-grønne regjeringa prioriterer fellesskapstanken og korrigering av markedskreftene sterkere enn ei regjering hvor Høyre er med. Dette gir bedre mulighet til å utvikle jevnbyrdige forhold blant folk, sikre nasjonale interesser til våre naturressurser, holde Norge reint med reint vann, rein luft og rein jord, samt ivareta kyst- og bygdebefolkningens interesser. Internasjonal solidaritet blir også bedre ivaretatt. Mange velgere som står bak den rød-grønne regjeringa, er imidlertid utålmodige etter å se dette sterkere ved praktiske tiltak i sitt hverdagsliv. Det er bra! Årets statsbudsjett er nøkternt i forhold til de forventninger om velferdsforbedringer som er skapt i en høykonjunktursituasjon. For Senterpartiet er det spesielt gledelig at sjølstendig næringsdrivende kvinner nå i forbindelse med fødsel får sosiale trygderettigheter som er likeverdige med dem kvinnelige lønnsmottakere har hatt i mange år. Vår pengepolitikk skal være mest mulig åpen, stabil og forutsigbar. Den skal understøtte finanspolitikken ved å medvirke til å stabilisere utviklinga i produksjon og sysselsetting, for i pengepolitikken har vi en krevende balanse. I Norges Banks Pengepolitisk rapport 3/07 ble rentebanen senket i forhold til tidligere rapport med en halv prosent til 5 1/4 pst. i andre halvår 2008. For Senterpartiet vil fordelingspolitiske konsekvenser for unge kontra velsituerte eldre personer samt konkurranseutsatt næringslivs rammebetingelser peke i retning av at vi ikke fører en økonomisk politikk som medvirker til at rentedifferansen til våre handelspartnere øker ytterligere. USAs tidligere sentralbanksjef Alan Greenspan har vært i Oslo og snakket om boliglånskrisa i USA. Dette var en ulykke som bare ventet på å skje, sa Greenspan om finanskrisa som nå rir verdens banker og også er kommet til Norge i fire nordnorske kommuner. Greenspan brukte betegnelsen eufori, velvære gjennom stimulerende stoffer, om det som har skjedd. Euforien i den menneskelige naturen bygger seg opp og er sjølforsterkende. Det danner seg priser og forventninger som er helt uten forankring i de underliggende realiteter, markedene snur – det skjer brått – euforien avløses av frykt. Slik er det bare, vi kan ikke gjøre noe politisk med det, er Greenspans samfunnsforståelse. Vi har liten mulighet til å ta boblene på vei opp. De sprekker ikke før spekulasjonene gir seg, sa Greenspan. Dette var hans samfunnssyn. Mange meningsdannende innbyggere i Norge har overflod av lettjente penger. Det preger sjølsagt atferden. Dette er penger som har sin basis i råderett over enorme naturressurser, hvor råderett kombinert med tidligere langsiktig samfunnsorganisering og -investering gjør at vi høster der andre har sådd. Det norske folk er ved dette privilegert internasjonalt, og vi har et stort ansvar for å feie for vår egen dør i klimautfordringa. Slik burde vi være annerledeslandet. Slik kunne vi med større tyngde gjøre krav på å tale med en sjølstendig stemme. Verden trenger sjølstendige stemmer. Fokusering på finansforvaltning, aksjekurser, luksusinvesteringer og velferdsforbedringer for de bedrestilte har dessverre kommet enda mer i sentrum etter hvert som vår pengerikelighet har økt. I hvilke fora skapes så dette dominerende synet? Produksjon av dagens rådende syn i landet skjer i Oslo, av et forholdsvis begrenset antall mennesker i viktige posisjoner, benevnt som Oslo-eliten. Dette synet kjennetegnes ved enøyd fokusering på aksjekursen, liten kontakt og forståelse for hva som rører seg ute i landet. Deres oppfatning bygger på det som er oppfatningen i finanssentrene – finanssentrene internasjonalt. Senterpartiet er overbevist om at denne regjeringa må intensivere arbeidet med å videreføre vår økonomiske politiske tradisjon med å korrigere markedskreftene, slik at de samfunnsnegative utslag med økonomiske rystelser som gir frykt og utrygghet for næringsliv og folk flest, kan unngås. I dette arbeidet er strengere økonomisk lovverk, forsterket kredittilsyn og en mer langsiktig byggende økonomisk politikk viktige stikkord. Dagens norske velferdsnivå bygger på politisk vilje til å bygge opp produksjonsbasert virksomhet for mange tiår siden. Vilje til å ta kontroll over utviklinga av oljeressursene har gjort at vi sjøl har en sterk oljeindustri og ikke bare er et filialland for utenlandske oljeselskaper. Viljen til å tilpasse rammevilkårene for internasjonal skipsfart til en global situasjon gjør at vi har en skipsfartsnæring og en maritim næring som er enestående i verden. Se på kartet hvor Norge er plassert, og vi ser Norges avhengighet av å mestre livet på havet og sjøen og dermed være en viktig sjøfartsnasjon med en lønnsom, moderne skipsfart. Tidligere tiders aktive næringspolitikk har tatt utgangspunkt i at vi er et lite land, at vi har naturgitte fortrinn, nasjonal kompetanse og et ønske om å opprettholde en desentralisert bosettingsstruktur. Vi står nå overfor en globalisering som er sterkere enn noen gang. Det stiller oss overfor store utfordringer, og det må da føres en aktiv politikk for å hindre en forvitring av tradisjonell konkurranseutsatt industri som har basis i våre naturressurser eller vår beliggenhet. Spørsmålet om skatt for rederiselskaper – både overgangsordning for de rederier som er inne i dagens rederiskatteregelverk, og framtidig ordning – har vært en komplisert sak for Senterpartiet. Regjeringen etablerer nå en konkurransedyktig rederiskattemodell for framtida. Dette er Senterpartiet glad for. Senterpartiet er opptatt av at dette er en viktig distriktsnæring som også gir grunnlag for landbasert virksomhet mange steder langs kysten. De maritime næringer er blant våre sterkeste næringsmiljøer – vi har internasjonale fortrinn. Det er viktig for Senterpartiet å bidra til å sikre dette også for framtida. Når det gjelder overgangsordningen for de rederier som omfattes av dagens rederiskattregelverk, har Senterpartiet gått inn i denne saken med andre løsninger enn det kompromiss Regjeringa har foreslått. Flertallet i Senterpartiets stortingsgruppe har tatt Regjeringas oppfatning av rederibeskatning til etterretning ut fra den politiske situasjonen vi er i. Stortingsgruppa har derfor akseptert det forslag som foreligger. Senterpartiet slutter seg til Regjeringas forslag om endringer i kraftverkbeskatningen. Samtidig vil vi understreke Regjeringas uttrykte målsetting om en sterkere satsing på ny fornybar energi med samlet mål om 30 TWh i økt fornybar energiproduksjon og energieffektivisering fra 2001 til 2016. Det har kommet klare innspill, bl.a. fra Småkraftforeningen og Energibedriftenes landsforening til endringer i kraftverkbeskatninga. Vi i Senterpartiet er lydhøre til disse grundige innspillene. Derfor står vi bak en flertallsmerknad til budsjettet for 2008, hvor vi ber Regjeringa legge fram en bred vurdering av incentivene for økt miljøvennlig utbygging av vannkraft og annen fornybar energi i revidert nasjonalbudsjett for 2008. Spesielt ber flertallet om å få tilbakemelding på om det kan være forhold som hindrer en samfunnsmessig fornuftig opprusting, fornying og bygging av anlegg for fornybar kraft. I vår situasjon med høykonjunktur og høye oljeinntekter er vår største fiende og neste generasjons største fare vår historieløshet og innadvendthet – historieløshet i den forstand at vi glemmer at det er tidligere tiders langsiktighet og tanker for framtida vi i dag høster av og bygger vår velferd på, og innadvendthet i den forstand at vi kun ser vår egen lille andedam og glemmer at vi på kort og lang sikt bygger vår velferd på samhandling med verden rundt oss basert på de næringsgrener som vi har fortrinn for å drive med, samt videreutvikler de næringer som er nødvendige for å gi våre innbyggere trygghet under skiftende politiske og økonomiske internasjonale konjunkturer. Årets statsbudsjett er nøkternt i forhold til de forventninger om velferdsforbedringer som er skapt i en høykonjunktursituasjon. Det er et ansvarlig statsbudsjett for 2008.