Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-06-17:
Etter å ha lyttet til og deretter lest utenriksministerens redegjørelse om forhandlingene i WTO sitter jeg igjen med et avgjørende spørsmål: Hvordan stiller EU seg til de problemområdene som utenriksministeren har omtalt, og som ikke i særlig grad er belyst i hans redegjørelse i Stortinget? For Kystpartiet, som ikke sitter i utenrikskomiteen eller i EØS-utvalget, og som ikke får lest EØS-utvalgets forhandlinger før om ett år, ville det vært ønskelig om utenriksministeren sa noe om hvordan forholdet er mellom WTOs forhandlingsmål og EUs politikk på det samme området. Det ville gitt et bedre reelt grunnlag for å vurdere konsekvensene av de valg Norge gjør. Vanligvis får vi høre hvor viktig det er at Norge tilpasser seg EU – og helst blir medlem, om det så måtte innebære at vi frasier oss eierskap til og kontroll med våre fornybare ressurser og vår olje og gass. Men i sammenheng med industrilandenes møte med utviklingslandene i WTO-forhandlingene kan det nesten se ut til at EU spiller en underordnet rolle i WTO. Regjeringen holder hardnakket på at uten at Norge underordner seg EU, enten gjennom medlemskap eller gjennom EØS-avtalen, er det over og ut for norsk næringsliv. Noen handelsavtale med utgangspunkt i WTO-regelverket er ikke realistisk. Hvis det ikke er realistisk, har vi da noe i EU å gjøre? Hvordan stiller EU seg til å bygge ned tollsatsene som konkurranseutsetter deres eget landbruk? Overholder EU regelverket som skal forplikte landene til å gi like varer og tjenester fri markedsadgang, uavhengig av hvilket land de kommer fra? Hvorfor får ikke Norge den samme markedsadgangen for fisk som andre land utenfor EU? Når en ny medlemskapsdebatt er under oppseiling, bør ikke da utenriksministeren ha et særlig ansvar for å orientere om hvordan våre viktigste handelspartnere, denne mektige handelsunionen som vi nå har forhandlet ramme for en utvidet EØS-avtale med, stiller seg til de pågående forhandlinger? Kystpartiet er glad for at Norge sammen med USA og New Zealand har tatt initiativet til å få fastsatt en endelig tidsfrist for avvikling av industritoll på fisk og sjømatprodukter. Hvordan stiller EU seg til dette? Et kontinent som har vært avhengig av å importere sjømat i mange hundre år, og som aldri kan bli selvforsynt med sjømat – hvorfor insisterer de på å tollbelaste norske fiskeprodukter? Hvor lenge skal EUs borgere akseptere at EU-byråkratiet bestemmer over tollsatsene i EU? Utenriksministeren var inne på sjøtransport som vår viktigste tjenesteeksportør, og håper at det lykkes å få på plass et regelverk som styrker norsk konkurranseevne. Kystpartiet deler det håpet, men vi må samtidig spørre: Hvorfor er Regjeringen så uvillig til å ta de konkurranseutjevnende grepene som faktisk er tillatt? Hvorfor tror Regjeringen at Norge kan vinne konkurransen om eksport av varer og tjenester, hvis vi ikke gir næringslivet konkurranserammer tilsvarende det som tilsvarende næringer i andre land har? Og hva med investeringsavtalen i WTO, som etter min oppfatning er en videreføring av MAI-avtalen, som det var stor enighet om at vi gikk imot? Det gjelder for skipsfarten, det gjelder for smelteverksindustrien, det gjelder for alle våre eksportprodukter at rammene må tilpasses etter næringsgrenen, og ikke etter likhetsprinsippet. Kystpartiet vil ha økt handel. Vi vil handle med flest mulig i et friest mulig marked, men med den beskyttelsen for vårt landbruk som sikrer forsyningstrygghet i krisesituasjoner og levegrunnlag i hele landet. Vi sier ikke nei til EU og økonomisk forbindelse. Vi sier ja til handel og vandel og økonomiske sanksjoner, men vi sier nei til byråkratiet og til unionen.