Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2015-12-12:
De senere år har vi dessverre vært vitne til at mange millioner medmennesker befinner seg i en vanskelig situasjon, med krig og oppblomstring av ondskapsfulle organisasjoner med ideologier som kan sidestilles med nazisme. Dette har resultert i at mange millioner mennesker er på flukt i verden. Mange millioner mennesker er utsatt for systematiske overgrep, henrettelse og andre grusomheter. I en sånn situasjon, der det er mye nød, og der medmennesker og menneskeheten blir utsatt for den type ondskap, mener vi i Fremskrittspartiet at vi må bruke all vår tid og alle våre ressurser på å finne ut av hvordan vi kan hjelpe flest mulig medmennesker. Dette er grunnlaget for vår tilnærming til alle spørsmål som går på dette med flyktninger og asylsøkere og hvordan vi kan hjelpe flest mulig. Derfor må jeg ærlig innrømme at jeg synes det har vært litt skuffende å være vitne til hva slags type debatter vi har hatt i løpet av de to siste årene. Framfor å gå sammen og finne ut av hvordan vi kan bruke hver krone, hver ledige stund og hver ledige ressurs til å hjelpe flest mulig av våre medmennesker i nød, har vi hatt ganske mange til dels små debatter – debatter som ikke har bidratt til å hjelpe medmennesker, debatter som går ut på at det rett og slett kommer for få mennesker. Det har vært den største bekymringen til enkelte av partiene i opposisjon: Det kommer for få mennesker til Norge, det kommer for få syke mennesker til Norge – det var en stor debatt. Det var en debatt som dreide seg om 127 mennesker, og den som gikk lengst i den debatten, var Senterpartiets leder, som beskyldte Kristelig Folkeparti for å være mer opptatt av spill enn av barn som var skadet i krig. Det er ikke akkurat en verdig tone i en slik situasjon. Justisministeren ble kritisert kraftig for å sende for mange for fort ut av Norge. Det ble gjort et stort nummer av det – det var høringer, det var massive medieoppslag, der man nærmest fikk et inntrykk av at justisministeren hadde begått en alvorlig forbrytelse. I realiteten hadde justisministeren forholdt seg til norske lover og regler, returnert mennesker som hadde fått behandlet sakene sine etter alle gjeldende forskrifter og lovverk, men det var altså ikke godt nok. Grunnen til det var at det var en forskrift som ikke hadde blitt vedtatt, som ikke hadde blitt effektuert, som ikke hadde vært gjeldende for en kort periode for dem som hadde blitt sendt ut. Etter at man har brukt enormt mye ressurser, millioner av kroner på å gjøre noe med dette, penger til organisasjoner osv., har hele fire barnefamilier fått lov til å komme tilbake til Norge – fire barnefamilier, selv etter de nye forskriftene, noe som demonstrerer hvor grunnløse denne gruppen i utgangspunktet var. Ikke bare hadde de fått avslag etter gjeldende bestemmelser, men selv med den nye forskriften var flesteparten av de menneskene det var så mye debatt rundt, totalt grunnløse og hadde ingenting her i Norge å gjøre. Vi er vel så mye vitne til en massemigrasjon som vi er vitne til masseflukt og flyktninger, noe vi fikk demonstrert gjennom oppslag og dokumentarer som var i sommer. TV 2 hadde en stor satsing på flyktningsituasjonen i Frankrike, der mennesker med liv og helse som innsats kaster seg på tog som går gjennom tunnelen til Storbritannia. Ikke en eneste person reiste seg opp og spurte: Hva er det disse rømmer fra, da? Hva er det som er så forferdelig i det demokratiske, siviliserte rettssamfunnet Frankrike som gjør at mennesker er villige til å risikere liv og helse for å komme seg til Storbritannia? Vi har vært vitne til folk som går fra Danmark til Sverige, fra Sverige til Norge, for så å dra tilbake til noen av disse landene, og det tyder på at det ikke bare er masseflukt vi er vitne til. Det viser også at vi i Fremskrittspartiet har hatt rett i alle år når vi har tatt til orde for at noen av disse konvensjonene er nødt til å reforhandles. Flyktningkonvensjonen av 1951 var tiltenkt mennesker på flukt i Europa. Asylordningen var tiltenkt å gi enkeltindividet beskyttelse mot forfølgelse. Asylordningen var ikke til for å løse masseflukt og massemigrasjon, slik vi er vitne til i dag, og Flyktningkonvensjonen gir også noen betenkeligheter med tanke på hva som var utgangspunktet for dette. Hvis vi tenker oss at Norge under annen verdenskrig ikke var okkupert og var et fritt land, skulle vi altså ha gitt jødene beskyttelse i Norge mot forfølgelse – men etter at annen verdenskrig var over, skulle vi ha gitt nazistene beskyttelse, for da var det plutselig nazistene som var de forfulgte, og som risikerte å bli henrettet gjennom rettssakene som var. Dette høres kanskje ut som en absurd sammenligning, men det er realiteten med disse 30 Taliban-offiserene som fikk flyktningstatus, og som ble bosatt i østlandsområdet. Vi i Fremskrittspartiet er imot å sende mennesker tilbake som risikerer dødsstraff. Det er vi helt klare på. Men det var ikke tiltenkt at overgripere, mennesker som har begått forbrytelser mot menneskeheten, bare skulle få fritt leide i europeiske land da disse konvensjonene ble til. Derfor tok jeg i forbindelse med vårt landsmøte til orde for og foreslo at vi måtte se på disse tingene, og at også mennesker som ikke har muligheter – verken fysiske, psykiske eller økonomiske – til å flykte halve verden rundt og komme hit og fysisk søke asyl og beskyttelse, skulle få de mulighetene. Det manglet ikke på stygge ord og kommentarer om meg som person og om hvor forferdelig mitt forslag var. Så opplevde vi det vi i Fremskrittspartiet for så vidt er vant til gjennom hele vår historie, at ting som først blir karakterisert som det aller verst tenkelige, er alle for. Denne gangen gikk det veldig fort, for hovedtankegangen i det forslaget jeg fremmet, er hovedlinjen til EU: å opprette «hotspots» der mennesker søker om beskyttelse, og så fordeler man mennesker til de ulike europeiske landene basert på antallet de kan ta imot, og hvem som er reelt forfulgt. EU har også brukt store summer for at mennesker skal få det bedre i nærområdene sine, i bl.a. Tyrkia, slik at migrasjonen blir lavere til europeiske land. Dette var også hovedessensen i redegjørelsen som statsministeren hadde her i Stortinget, og som fikk massiv støtte. Så det er vel viktigere hvem som kommer med budskapet og forslagene, enn hva de faktisk reelt inneholder. Vi har også opplevd at politikk nytter og gir resultater. I løpet av 2014 har det vært sendt ut rekordmange mennesker som ikke har beskyttelsesbehov, og det samme gjelder i 2015. Og mens dette har foregått, hva har det største opposisjonspartiet vært opptatt av? Jo, de har vært opptatt av å kritisere justisministeren for å sette returavtaler i fare – han sender ut for fort for mange. Det er det Arbeiderpartiet har vært opptatt av. Mens vi er vitne til tidenes mest handlekraftige justisminister, er vi også vitne til tidenes mest hjelpeløse Arbeiderparti, som ikke vet hvilket bein de skal stå på, og det demonstrerte fraksjonslederen for Arbeiderpartiet til de grader tidligere i dag. Samme parti som mente at vi ikke skulle sende mennesker tilbake til Afghanistan i det tempoet vi gjorde, var så fort resultatene av massemigrasjonen til Norge kom, ute og ville ha direkte flyrute fra Kirkenes til Kabul. Samme person som har vært ute og kritisert uttransporteringen, ville da plutselig ha direkte flyvning mellom Kirkenes og Kabul, noe som ikke lot seg gjøre, og noe som ikke ville gitt effekt. Det som derimot vil gi effekt, er Fremskrittspartiets politikk. I 2014 hadde vi en nedgang på nærmere 5 pst. i antall asylsøkere mens EU-landene hadde en økning på 44 pst. I første halvår av 2015 hadde vi en nedgang på 20 pst. i antall asylsøkere mens andre europeiske land hadde økning, fram til dette vedtaket om å ta imot 8 000 syriske flyktninger. Grunnen til at vi har gledet oss over de gangene det har vært nedgang, er ikke at vi ikke liker mennesker som er på flukt. Det er ikke fordi vi har noe imot at mennesker kommer seg i trygghet. Det er på grunn av at for alle de ressursene vi sparer på å ta imot mennesker her, kan vi hjelpe mange, mange flere mennesker der nede. Hjelpeorganisasjonene var ute i sommer og sa at det trengtes 3 mrd. kr for å kunne gi ordentlig hjelp i nærområdene til Syria. Ekstraregningen for økningen i asyltilstrømningen for neste år alene er på 9,5 mrd. kr. Det å ha et genuint ønske om å hjelpe flest mulig medmennesker i nød og bruke ressursene på best mulig måte er da det eneste riktige.