trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Jeg merker meg at Fremskrittspartiets leder heller ikke nå benytter anledningen til å svare på de to tydelige utfordringene jeg kom med. Fremskrittspartiet sier at de er enig med Regjeringen om at man skal bidra til å få to bein i Afghanistan, et militært og et økonomisk og sosialt. Men de bidrar altså ikke med noen av de pengene som skal til for å få det økonomiske og sosiale beinet opp å stå. Dere kuttet bistandsbudsjettet for verden ned til det halve, uten – så vidt jeg har kunnet registrere – å si noe om at Afghanistan var et unntak. Det ville ikke gitt noen penger til den økonomiske og sosiale gjenoppbyggingen. Fremskrittspartiets leder benytter heller ikke anledningen til å klargjøre Fremskrittspartiets lettvinte forhold til bruk av spesialstyrker i noen av de farligste områdene på kloden. Dere gikk inn for å sende en norsk spesialstyrke til Irak. Så vidt jeg vet, var det ingen andre partier i denne sal som gjorde det. Det er mulig at Høyre var litt uklare på det tidspunktet. Men i alle fall bidro Kristelig Folkeparti og Kjell Magne Bondevik – sammen med det som da var opposisjonen – til å hindre at noe som hadde vært så skadelig for Norge, skjedde. Det kunne vært interessant å vite om Fremskrittspartiet er villig til å ta selvkritikk på noe som var et så åpenbart galt standpunkt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Dette spørsmålet er blitt klarlagt av utenriksministeren i et kjempegodt innlegg, videre i forsvarsministerens innlegg og av en rekke talspersoner for SV i hele debatten. Vi står helt klart fast på Regjeringens politikk, som er en tydelig satsing i Nord-Afghanistan. Vi bidrar mer pr. innbygger enn jeg tror noe land i NATO gjør. Jeg skjønner at det er noe som Fremskrittspartiet og muligens også Høyre reagerer mot, men det er vel ingen som kan mene at vi skal bidra like mye, verken økonomisk eller militært, som USA eller andre stormakter gjør. Så den eneste reelle målestokken er hva Norge gjør pr. innbygger. Vi har et stort og tungt bidrag i Nord-Afghanistan. Men vi, og Regjeringen som helhet, har kommet til den konklusjon at vi ikke vil sende spesialstyrker til Sør-Afghanistan nå. Det må være lov til å peke på at Fremskrittspartiet på to helt avgjørende punkter svikter. De har, når det kommer til stykket, når det gjelder sine budsjetter, ikke vært villig til å stille opp med de pengene som gjør økonomisk og sosial framgang i Afghanistan mulig. Og de har dette lettvinte forholdet til å sende spesialstyrker, med mulige norske døde som resultat, selv til Irak.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Nå har opposisjonen brukt hele denne debatten til å stille spørsmål til Regjeringen. Utenriksministeren har svart på dette på en forbilledlig måte, som vi i SV deler 100 pst. Det samme er jeg sikker på forsvarsministeren vil gjøre i sitt neste innlegg. Så tillater jeg meg å stille to viktige spørsmål til lederen for det som er det viktigste opposisjonspartiet, og til en person som tar sikte på å bli statsminister i Norge. Det ene er: Hva kommer det av at det først er når dette spørsmålet om militær styrke kommer opp, at dere begynner å snakke om økonomisk og sosial gjenoppbygging? Da spørsmålet var oppe i forbindelse med fjorårets budsjett, halverte dere bevilgningene til den økonomiske og sosiale gjenoppbyggingen i verden – ikke bare i Afghanistan, men også i Sudan, som jo, som jeg sa, er like viktig for amerikanerne som Afghanistan. Dere ville ha dette ned. Dere sa ikke ett ord da om at Afghanistan var så viktig for dere at det var unntaket. Så spør jeg: Hvordan kan dere ha et så lettvint forhold til det å sende spesialstyrker at dere ønsket å sende slike inn i en så farlig situasjon som det da var i Irak? Dere har ikke engang klargjort om dere har trukket tilbake det standpunktet og beklaget det, eller fortsatt står ved at Irak også er et aktuelt sted å sende norske spesialstyrker.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Jeg så positivt på det Morten Høglund sa tidligere i debatten her i dag om at Fremskrittspartiet nå er villig til å se på nytt på sin historie på dette området og er villig til å gå inn i en konstruktiv diskusjon både om hvor mye skal vi bruke, og hvordan vi skal bruke det innenfor bistanden. Men det er et uomtvistelig faktum at dere på fjorårets budsjett ville halvere den økonomiske innsatsen fra norsk side til internasjonal bistand. Jeg vet ikke om dere tror det ville vakt jubel i Washington. Jeg kan forsikre om at det ville det i alle fall ikke. Er det noe amerikanerne, som dere ønsker å være tett alliert med, er veldig opptatt av, så er det dette. Madeleine Albright var i Norge i går. Hun tilhører demokratene, men de kan meget vel få presidenten etter neste valg. Madeleine Albright var full av takksigelser over den svære innsatsen Norge gjør. Hun sa at Norge er en forbilledlig nasjon når det gjelder hva vi gjør internasjonalt på bistandssiden, fordi det bidrar til fred. Det er amerikanerne opptatt av. Fremskrittspartiet har som hovedanliggende å være tett på USA i utenrikspolitikken. Vi ønsker også å ha et godt forhold til amerikanerne og være tett på dem. Men hvis det er viktig, så må dere endre syn på bistandspolitikken, for amerikanerne skjønner det samme som den norske regjering skjønner, nemlig at økonomisk og sosial oppbygging er helt avgjørende for fred.
Jan Petersen (Høyre), 2006-10-24:
Det tør være kjent at jeg ikke er av dem som oftest stiller opp til forsvar for Fremskrittspartiet, men jeg må si at det innlegget statsråden holdt i forhold til Fremskrittspartiet, synes jeg var helt på siden av det denne saken dreier seg om. Saken er meget tydelig, det dreier seg om styrkebidrag til Afghanistan. Det var det eneste statsråden ikke svarte på. Nå var Siv Jensen innom et spørsmål om hva SV mener om spesialstyrker til Afghanistan, som er innenfor sakens kjerne. Jeg vet ikke om han kanskje kunne klargjøre litt hva han egentlig mener om det.
Jan Petersen (Høyre), 2006-10-24:
Jeg kommer ikke utenom den følelsen at statsråden svarer utmerket på alle andre ting enn det som er det helt sentrale, nemlig det faktum at NATO har vært gjennom en meget vanskelig tid i Sør-Afghanistan. Det trengs flere styrker. Norge hadde muligheter for å svare positivt, og allikevel sa vi nei. Det er hovedproblemstillingen. Alle andre argumenter og hva som skjedde i vår og slikt, er egentlig irrelevante i forhold til det. Vi hadde muligheten, men avstod fra det. Derfor har vi også vært interessert i spørsmålet om hva nå denne «helhetsvurderingen» består i. Etter å ha hørt på utenriksministeren, består den vel ikke i så all verdens mye. Men det er en ting jeg gjerne vil bore litt nærmere i, og det er at han sa at det var også av hensyn til andre engasjementer, at andre engasjementer også var en del av dette helhetssynet. Da er mitt spørsmål: Er det slik at det kunne vært mulig å overføre styrker fra andre engasjementer til NATOs og Norges hovedprioritet nr. 1, Afghanistan? Eller ville ikke dette vært mulig?
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Forsvarskomiteen besøkte NATOs hovedkvarter i Brussel for et par uker siden. Der møtte vi nestkommanderende for NATOs styrker i Europa, Sir John Reith. Han var meget klar overfor komiteen på at NATO trenger ca. 2 500 ekstra personell til operasjonen i Afghanistan. Og selv om Polen og Romania har lovet 1 200 mann fra januar 2007, ønsket Reith at Norge skulle sende sine spesialstyrker, som tidligere deltok i Operasjon «Enduring Freedom», til Afghanistan. Det ble presisert at de neste seks månedene var kritiske for NATOs operasjon i anstrengelsen for fred og samfunnsbygging. Det siste er nødvendig for å overbevise den jevne afghaner om at støtte til regjeringen er det beste. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: Hvordan forsvarer Regjeringen, ut fra sin helhetstenkning om situasjonen i Afghanistan, å la være å sende Norges spesialstyrker til området, nå når NATO ber om denne støtten og behovet ifølge NATO-kommandoen er meget stort?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Statsråden sa i sin siste svarreplikk at Hærens kapasiteter er «strukket». Hva mener statsråden med ordet «strukket»? Og hva vil statsråden gjøre for at Norges forsvarsstyrke, i dette tilfellet Hæren, blir stor nok, slik at når NATO ber om hjelp, har Norge nok styrker å bidra med?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2006-10-24:
Denne debatten har vist én ting: Det har kommet en meget hyggelig beklagelse fra utenriksministerens side når det gjelder prosess. Men det som dessverre også har kommet til syne her, er det alvorlige skiftet som har funnet sted i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk, på bakgrunn av SVs inngang i regjering: Man går nå dessverre bort fra en så viktig konsensus i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk som den man har hatt, ved å gå til det skritt å si at svelger man én kamel, blir det i meste laget om man pålegger samme parti å måtte svelge en ny i løpet av så kort tid. Det er lite gunstig at norsk NATO-medlemskap ikke aksepteres av samtlige partier på Stortinget. Det er likevel noe man må kunne la passere. Men i en regjering som denne bør det ikke herske noen tvil om at Norge er og blir en god alliert. Har man styrker, bør man stille opp – hvis det ikke finnes andre, tungtveiende argumenter. Slike argumenter er overhodet ikke blitt framvist i denne debatten. Man har penger til oppbygging av Sør-Afghanistan. Det er bra. Man har styrker til bidrag i Sør-Afghanistan. Likevel velger Regjeringen ikke å følge dette opp. Den konklusjonen som kommer ut av dette, er i utgangspunktet positiv. Regjeringen beklager prosessen. Det er viktig. Men det som også burde beklages, er at man ikke stiller opp med de styrker man allerede har, og følger opp med nødvendige midler videre til norsk engasjement også i Sør-Afghanistan.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Jeg vet ikke om vi har riktig samme forståelse av hva vi legger i ordet grensehindringer. Når representanten Nistad nettopp bruker grensehandel som uttrykk for grensehinder, er det kanskje slik at det er et uttrykk for nettopp det motsatte, at det er få hinder for at innbyggerne i Norden kan handle på andre siden av grensen. Det er vel nettopp det som gjør at vi har en betydelig grad av grensehandel. Jeg vil også si at det arbeidet som gjelder øvrige grensehinder for innbyggerne i Norden, har Nordisk Råd arbeidet med kontinuerlig i mange år. Det kommer vi til å fortsette med. Det er viktig på en rekke områder, knyttet til arbeidsliv, trygdespørsmål og en rekke slike spørsmål som er viktige for folk som bl.a. ønsker å arbeide i andre nordiske land.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Jeg ser i innstillingen fra komiteen at når det gjelder grensehindringer, sier de: «Komiteen vil understreke at arbeidet med å fjerne grensehindringer for de nordiske innbyggerne er viktig.» Det står i det kapittel som går på den vanlige mann i gata. Det har blitt slik at flere og flere må reise til Sverige eller til Danmark for å handle, på grunn av at vi har en del særnorske grensehindringer mot disse landene. Vil Arbeiderpartiet, som har sluttet seg til denne merknaden, sørge for at også disse barrierene gjøres lettere, slik at den vanlige borger kan handle der han finner det for godt, eller slik at produktene like gjerne kan selges i Norge som i Danmark og Sverige?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Det skal bli veldig interessant å få Høybråten i presidentstolen – ikke her, men i Nordisk Råd. Han holdt et veldig godt og interessant innlegg, som jeg satte pris på. Jeg er helt enig i det han sier om grensehindringer. Men jeg har ett spørsmål, og det gjelder alle de små gründerbedriftene som popper opp i de nordiske landene. I näringsutskottet, som jeg selv sitter i, har vi sagt at de skal ha Norden som ett marked. De skal få hele Norden som sitt førstemarked, fordi de har lik kultur og like tradisjoner, og det skal være lett å selge disse produktene i Norden. Så kan man gå ut i Europa og selge sine produkter. Men det er en kjent sak at alle disse små bedriftene har problemer når man skal gå over landegrensene med sine produkter, og i näringsutskottets profil, og også i Norden, er et av satsingsområdene mat i mindre skala. Hvordan vil Høybråten få dette til? De andre nordiske landene får sikkert dette til for de små bedriftene, men i Norge har man som kjent veldig store problemer når dette skal selges inn.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2006-10-24:
La meg først få lov til å oppklare en åpenbar misforståelse fra statsrådens side. Det er altså ikke ishockeykøller som er avfotografert på stortingsmeldingens første side. Det er bandykøller. Nå gjør ikke det saken noe særlig bedre, i og med at Norge, sammenlignet med våre nordiske venner, ikke er spesielt gode i bandy heller, iallfall ikke hvis vi skal sammenligne oss med Russland og Russlandsprogrammet, som statsråden fortjenstfullt var veldig mye inne på, spesielt det kommende arbeidet med å løse opp i grensehindringene som vi har. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva slags tilnærming har samarbeidsministeren til spørsmålet som særlig går på vår grense i Storskog, slik at passeringen kan gjøres enklere, mindre byråkratisk og ikke så dyr for dem som skal passere landegrensene?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Eg må få rose representanten Fredriksen for det engasjementet som han har hatt og har på området, spesielt arbeidet rundt hiv/aids og spreiing av andre alvorlege sjukdommar. Det har representanten Fredriksen teke opp med meg både formelt og uformelt tidlegare. No er det slik at helsearbeidet er eit viktig element i det nordiske samarbeidet med naboområda. Vi skriv i meldinga at helsesituasjonen særleg i Nordvest-Russland på mange måtar er verre enn i Norden. Førekomsten av alvorlege smittsame sjukdommar er gjennomgåande langt høgare, og særleg urovekkjande er situasjonen med omsyn til hiv/aids og tuberkulose. Nordisk Ministerråd deltek i arbeidsgruppa med Barentsrådet og Regionrådet, som skal implementere dette samarbeidsprogrammet om helse- og sosialspørsmål for perioden 2004–2007. Den arbeidsgruppa har godkjent eit hiv/aids-program, og ein har sikra seg at det går føre seg eit effektivt samarbeid mellom desse ulike aktørane. Vurderinga frå Barentsrådet er altså at det ikkje er behov for nye strukturar utover dei ein allereie har på plass knytte til arbeidet med hiv/aids.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Når eg no er fødd på ein omfløytt holme langt vest i Sunnfjord, er det ikkje så rart at eg ikkje har greie på isaktivitetar. Det hjelper for så vidt ikkje at Noreg ikkje er så god i bandy heller, som representanten sa. Men det er ikkje alltid det hjelper å vere god. Det er viktigare å delta. Er det ikkje det ein seier? Det nordiske Russland-samarbeidet går konkret på eit vell av utfordringar, som ein rett og slett har valt ut frå at vi veit at vi kjem til å møte motstand frå russisk side på mange av dei områda vi tek opp. For å replisere til førre replikant er òg hiv/aids ei av dei problemstillingane som det står veldig konkret at vi skal ta opp i forhold til Russlandsprogrammet vårt. Når det gjeld grensespørsmåla og det å bevege seg over grensa, er det heilt opplagt ei problemstilling som vi må jobbe vidare med. Eg opplevde, som sagt, sjølv då vi skulle til Kaliningrad for å opne kontor der, at visum ikkje er noko ein får veldig lett. Det løyste seg heldigvis. Men det er klårt at det er ei av dei problemstillingane som vi jobbar vidare med, og som òg utanriksministeren og andre statsrådar har eit konstitusjonelt ansvar for.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
I 2004 ble 38 000 mennesker diagnostisert med hiv/aids i Arkhangelsk og Murmansk-området. Vi vet at problemet er stort også i St. Petersburg, i Baltikum og i Kaliningrad. Samtidig ser vi at i forslaget som ligger inne til budsjett for Nordisk Ministerråd for 2007, er sosial- og helsebiten redusert med 15 pst. Det kunne vært meget interessant å få en utdyping av hvorfor nettopp denne biten, som er så viktig i vårt nærområde, er redusert med 15 pst.
Inge Lønning (Høyre), 2006-10-02:
Hvis ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodningen.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-10-02:
Jeg tillater meg å foreslå Inge Lønning.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-10-02:
Jeg tillater meg å foreslå Finn Martin Vallersnes.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-10-02:
Eg tillèt meg å foreslå Ola T. Lånke.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-02:
Eg foreslår Rolf Reikvam.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2006-10-02:
Jeg foreslår Åse M. Schmidt.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-10-02:
Jeg har gleden av å foreslå Leif Helge Kongshaug.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2006-10-02:
Jeg foreslår Tor-Arne Strøm.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-02-02:
På vegne av representantene Hans Frode Kielland Asmyhr, Kåre Fostervold og meg selv fremmer jeg forslag om utarbeidelse av en reiselivsmelding.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-02-02:
På vegne av Bent Høie og meg selv vil jeg fremme forslag om iverksettelse av strengere underholdskrav ved familiegjenforening.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-02-02:
På vegne av representanten Åge Starheim og meg selv har jeg den glede å fremme forslag om å utrede og gjennomføre tiltak mot tvangsekteskap.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2006-02-02:
Dette er eit grunnlovsforslag som ikkje endrar på realitetane i Grunnlova, men eit forslag om å rette opp språklege feil, då ein i Stortinget gjennom grunnlovsvedtak tidlegare har gjort endringar der det har kome inn ein del språklege feil som ikkje er i tråd med det språket som er nytta i Grunnlova opphavleg. Det vart teke kontakt med Stortinget frå m.a. professor Finn-Erik Vinje 9. januar 2004. Presidentskapet meinte at når ein skal rette opp språklege feil for ettertida, bør det skje gjennom eit grunnlovsforslag. Det er komiteen samd i. Før har det vore gjort slik at ein berre har føreteke ei språkleg endring utan å la det gå innom Stortinget. Komiteen er samd med Presidentskapet i at Grunnlova er såpass – skal vi seie – «hellig» at ho ikkje bør tuklast med med mindre Stortinget gjennom grunnlovsforslag vedtek endringane. Det som er eit problem, er at Stortinget av og til gjer vedtak som er språkleg ukorrekte. På den bakgrunnen har komiteen vedteke å sende eit brev til Presidentskapet der vi ber Presidentskapet no syte for i ei eller anna form at ein kan få føreteke ein språkleg korrektur før grunnlovsforslag blir refererte i Stortinget. For problemet er at når grunnlovsforslag er fremma og refererte i Stortinget, kan dei ikkje endrast. Då har Stortinget berre ein ting å gjere: anten å vedta grunnlovsforslaget eller ikkje å vedta det. Dersom ein no på grunn av språklege feil skulle finne på ikkje å vedta eit grunnlovsforslag som i seg sjølv er viktig og fornuftig, må ein faktisk vente i fire år før ein kan få gjort eit fornuftig vedtak. Det ein då har valt før, er at ein har vedteke grunnlovsforslag som har ein språkleg feil, for så etterpå å måtte kome med eit nytt grunnlovsforslag for å endre den feilen som er gjord. Vi opplever seinare i dag, ved neste grunnlovsforslag, at vi gjer eit vedtak i Stortinget – det er ei samrøystes innstilling frå komiteen – som faktisk inneheld ein språkleg feil. Det betyr at vi må ha eit nytt grunnlovsforslag litt seinare som rettar opp igjen den feilen som vi gjer vedtak om i neste sak. Derfor er komiteen av den meining at vi skal be Presidentskapet lage ein institusjon der grunnlovsforslaga blir sende til språkleg retting, språkleg korrektur, kvalitetssikring, og at det kanskje også bør gjennomførast ved at ein får det inn i forretningsordenen. Men alt det praktiske meiner komiteen at Presidentskapet med sin administrasjon er mest eigna til å fremje eit forslag om. Elles rår eg Stortinget til å vedta komiteen si innstilling.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-02-02:
Som alle har påpekt, viser denne rapporten at det er et stykke fram til at de vedtak som er fattet på dette feltet, er satt ut i livet og i god nok virksomhet. Vi har underveis – i det tidsrommet som er sjekket – fått en endring i ansvarsdelingen. Jeg skal ikke legge til noe mer på dette området enn bare å si at jeg tror vi skal ha med oss at det reflekterer at dette er et krevende felt. Det er et krevende felt, for når vi fokuserer på den enkelte misbruker, er det som regel et sett av problemer man må håndtere. Det kan være ulike ansvarsnivåer, men vi kan også – tror jeg av og til vi må erkjenne – ha problemer med å ha de redskapene man trenger for å nå helt fram. Derfor er det da, føler jeg, et fellespolitisk syn at dette er et viktig felt, og at man neppe noen gang kommer dit at vi kan si oss helt fornøyd med innsatsen. Men når jeg bad om ordet, var det først og fremst til det som Fremskrittspartiets talsmann, Harald T. Nesvik, startet med. Han sa nemlig at vi må ha fokus på at «færrest mulig personer blir rusmiddelmisbrukere», og da trakk han opp et lerret som egentlig inviterer til en debatt som bør foregå i andre komiteer enn i kontrollkomiteen. Derfor har jeg bare lyst til å si at jeg håper at Harald T. Nesvik, – selv om han nå har forlatt salen – tar med seg det perspektivet til Fremskrittspartiets gruppe og til sin egen komite når de skal diskutere ting som har med tilgang på alkohol å gjøre, f.eks. når det gjelder åpningstider, og når finanskomiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet skal diskutere både reisekvoter og avgifter. Det tror jeg er viktig å ha med seg, fordi det blir litt for lettvint å trekke opp det perspektivet ut fra én bestemt rapport fra Riksrevisjonen som går på kommunenes ansvar, og så glemme det når man har andre forslag som lyder veldig forlokkende for mange andre og større velgergrupper.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-02-02:
Jeg er helt enig i at representanten John Alvheim har uttrykt berettiget sinne og frustrasjon på vegne av mange av de svakeste av de svake. Men det er ikke John Alvheims bekymring for bl.a. rusmiddelmisbrukere som har vært Fremskrittspartiets ansikt når de har skullet tekkes andre velgergrupper, f.eks. de reisende eller de som ergrer seg over at avgiftene på polet er litt for høye. Det siste forslaget vi fikk, var altså at vi skulle få et kort med 18 000 kr hver som vi kunne bruke i utlandet. Fremskrittspartiet må snart venne seg til at de er et politisk parti, som ikke kan ha et janusansikt: ett ansikt når det gjelder rusomsorg, og et annet når det gjelder tilgang på alkohol.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2006-02-02:
Jeg finner, nettopp på grunn av det siste som saksordføreren nevnte, grunn til å påpeke at den endringen som skjedde i Grunnloven sist, og som for så vidt blir stadfestet nå, som også saksordføreren sier, skjedde for å styrke ytringsfriheten, og også når det nå er på tale med en ny arbeidsmiljølov, som har vært på høring, med en «whistle-blower»-paragraf, er i hvert fall vår holdning at vi ønsker å styrke de ansattes rettigheter. Jeg håper at Regjeringen, når den skal vurdere høringsuttalelser og komme til Stortinget med en lovendring, også ser til Sverige og er lydhør for en del bemerkninger, bl.a. fra pressens organer, når det gjelder utformingen av endringene i arbeidsmiljøloven. Det er en debatt i forbindelse med høringen hvor noen har tolket noen av Regjeringens forslag som innskrenkende, istedenfor det som kanskje var Stortingets holdning sist, i hvert fall Fremskrittspartiets holdning, å styrke ansattes vern mot represalier hvis de finner å ville si fra om kritikkverdige forhold. Så jeg vil gjerne anbefale Regjeringen å se litt til Sverige og være lydhør, slik at vi ikke får en ny debatt om at det som skal inn i arbeidsmiljøloven, vil bli oppfattet som en innsnevring av de ansattes rettigheter. Så finner jeg også grunn til å si at jeg er helt enig i det saksordføreren nevner når det gjelder utgangspunktet for ytringsfriheten og de sterke begrensninger det er på innskrenkninger i ytringsfriheten. Jeg slutter meg helt til det saksordføreren sa, at det er tre forhold som medfører innskrenkninger i ytringsfriheten: Det er rikets sikkerhet, det er personvern, og det er forretningshemmeligheter. Andre hensyn, andre forhold, som diskuteres nå om dagen, medfører ikke innskrenkninger i ytringsfriheten. Ytringsfriheten er altså fullt ut gjeldende for alle andre saksområder enn rikets sikkerhet, personvern og forretningshemmeligheter. Den ytringsfriheten skal vi slå ring om, og vi skal sørge for at de som har andre synspunkter på dette, ikke vinner frem. Det er en bærebjelke i et demokrati og i det norske samfunn at det er kun de tre forholdene, rikets sikkerhet, personvern og forretningshemmeligheter, som kan medføre innskrenkninger i ytringsfriheten.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-02:
Dette med skjemabelastning i næringslivet har vært diskutert i mange år. Når vi har reist rundt og besøkt særlig de små bedriftene, har vi sett at det har vært stor misnøye der fordi man opplever at man bruker svært mye av tida si på diverse skjemaer. Jeg tror en del av denne kritikken har kommet med rette. Vi vet at de fleste bedriftene i Norge har under ti ansatte – det er det som er det normale – og at den som sitter som daglig leder, ofte også er med i en del av produksjonen og den daglige drifta. Da føles en del av de skjemaene som det offentlige ønsker at man skal fylle ut og sende inn, som en merbelastning og som bortkastet tid. I hvert fall jeg har stor forståelse for at enkelte i næringslivet opplever det slik. Samtidig vet vi at vi har behov for å få inn en del informasjon til ulike formål, ikke bare i forhold til økonomi, men også i forhold til arbeidsmiljø og en rekke andre ting. Riksrevisjonen har nå gått igjennom og kikket litt på hvilken belastning disse skjemaene er for næringslivet. Vi ser at fra 1998 til 2004 har antall skjemaer gått ned med 2,9 pst., og at man med det har spart ca. 200 årsverk. Det er jo gledelig. Det er et steg i riktig retning, men det er fortsatt et stykke fram. Noe av det man peker på i rapporten, er at omfanget av hvert skjema er blitt større enn tidligere. Nå vet vi at det er ting på gang både når det gjelder Altinn og andre tjenester, der man skal få effektivisert dette med informasjon som skal sendes inn. Komiteen er veldig opptatt av at dette arbeidet må føres videre slik det er blitt gjort de siste årene. Vi er godt i gang, men vi er langt fra i mål slik at næringslivet får et opplegg rundt dette med innsendinger av opplysninger som er tilfredsstillende.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-02:
Jeg vil fullt og helt slutte meg til den skarpe kritikken som saksordføreren kom med i sitt innlegg. Når jeg velger å ta ordet, er det fordi denne saken har et alvor over seg som gjør at også vi fra SV ønsker å utdype lite grann av det saksordføreren var inne på. Det er jo slik at det gjøres feil. At det kan skje, er noe vi må leve med, både i det offentlige og i det private. Man kan få overskridelser på et budsjett, og man kan få forsinkelser når man holder på med ulike saker. Når det gjelder Forsvaret, er det gang på gang – det virker som om det ingen ende vil ta – overskridelser og dårlig styring. Vi må spørre oss hva årsaken til det er. Som saksordføreren var inne på, er det få organisasjoner som er så systematisk bygd opp, med klare styringssignaler og klare rutiner for styring, som Forsvaret. Så opplever man altså at det virker som om alt er helt ute av kontroll. Jeg tror derfor at vi fra Stortingets side må forvente at forsvarsministeren tar grep om dette og sørger for at man gjennomgår både rutiner og ansvarsmyndighet, slik at man ikke får de samme diskusjonene når Riksrevisjonen legger fram en ny rapport om noen år. I rapporten er det bl.a. nevnt at Kystvaktens mulighet til å drive et godt arbeid er kraftig redusert på grunn av den manglende styringen som er i Forsvaret. Vi kjenner Kystvaktens viktige betydning. Vi har sett det i den senere tida, i nordområdene og i andre deler av landet vårt. Vi ser at formidable beløp faktisk sløses bort fordi man ikke har klart å etablere nødvendige rutiner i Forsvaret. Til slutt vil jeg fra SVs side gjenta at vi syns dette er en meget alvorlig sak. Vi forventer at vår regjering prioriterer dette høyt, slik at man får orden på Forsvarets evne til å styre investeringene framover.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2006-02-02:
På noen enkeltområder er det oppnådd gode resultater med å redusere omfanget av skjemarapporteringer. Det aller meste av nedgangen i 2005 skyldes overgang til elektronisk innrapportering. Offensiv satsing på bruk av Altinn viser seg å gi ønskede resultater for de etater som satser bevisst på dette. Men Riksrevisjonens undersøkelser viser at godt over halvparten av 4 500 små og mellomstore bedrifter opplever at det de to til tre siste årene er blitt flere regler de må følge, og 39 pst. av bedriftene mener de bruker mer ressurser på skjemainnrapportering nå enn for to til tre år siden. Til sammen 51 statlige virksomheter belaster næringslivet med forskjellig skjemainnrapportering. Jeg antar at flere av disse skjemaene også må produseres som en følge av spørrelystne partier på Stortinget. Reduksjonen i skjemabelastningen i den perioden undersøkelsen refererer seg til, er langt fra de mål Stortinget satte seg i forhold til å redusere belastningen av regelverk og skjemaer rettet mot næringslivet. Det er med stor sikkerhet et stort potensial for ytterligere reduksjoner. Arbeidet må intensiveres, og jeg er glad for at Regjeringen har store ambisjoner i arbeidet med å redusere den store belastningen som skjemaveldet kan innebære for næringslivet. Samtidig er det grunn til å minne om at også næringslivet har nytte av det statistiske grunnlag som disse skjemaene representerer. Kravet om at alt skal være enkelt og effektivt, kan i noen tilfeller være på kollisjonskurs med kravet om god dokumentasjon av fakta- og analysegrunnlag og derved best mulig beslutningsgrunnlag. Det er viktig i forenklingsarbeidet at dette ikke bagatelliseres, men gis nødvendig oppmerksomhet for å skape vinne-vinne-løsninger. Ny teknologi og Internett legger et godt grunnlag for bedre service, nye tjenester og mindre skjemavelde. Det ville være av stor interesse å få vite mer om hvordan andre lands forvaltninger håndterer de problemstillinger som vi i dag tar opp. Soria Moria-erklæringen legger opp til å fortsette arbeidet med å redusere antall skjemaer, korte ned behandlingstiden og forenkle saksbehandlingsrutiner for å sikre et enklere Norge. At dette blir et svært viktig arbeid, er i tråd med det som komiteen peker på. Det er god grunn til å be om «høytrykk» i dette arbeidet framover.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2006-02-02:
Jeg kunne ikke unnlate å legge merke til at representanten Høybråten i sitt innlegg kom i skade for å si at mitt innlegg i stor grad var en motsetning i forhold til hva Fremskrittspartiet gjør i praktisk politikk, og at Fremskrittspartiet bl.a. med sine forslag om økt rettighetslovgivning bidrar til økt skjemavelde. Dette er en stor misforståelse. Å sikre innbyggernes grunnleggende rettigheter dreier seg ikke om økt skjemavelde, men sikring av rettigheter som de har krav på. Den saken vi nå har til behandling, dreier seg om regelverksforenkling og skjemabelastning som det offentlige pålegger næringsliv og innbyggere, og ikke om sikring av grunnleggende rettigheter som staten ikke oppfyller i forhold til innbyggerne. Det er intet parti i denne sal som har foreslått så mye forenkling av offentlig sektor og reduksjon av skjemaveldet som det Fremskrittspartiet har. Jeg la også merke til at statsråden i sitt innlegg kom med veldig positive signaler om det arbeidet som han akter å sette i gang med når det gjelder fortsatt reduksjon av skjemaveldet. Man bør forvente en kraftig fokusering fra Regjeringen når det gjelder dette arbeidet. Det er min oppfatning at statsråden gjennom en stortingsmelding bør orientere Stortinget om hva Regjeringen akter å gjøre i arbeidet med å forenkle skjemaveldet, slik at også Stortinget blir trukket aktivt inn i dette arbeidet. Regjeringens ambisjon bør absolutt være å være mye bedre når det gjelder dette arbeidet, enn den forrige regjeringen. Da kan vi komme et godt stykke på vei.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-02-02:
Flere tar nå steget og starter egen bedrift. Flere satser og lar ideene bli arbeidsplasser. Nyetableringer meldt til foretaksregisteret kom opp på et rekordnivå i fjor, og samtidig sank antallet konkurser betydelig. Norge har klatret til gründertoppen i Europa. Det er en positiv utvikling, som må forsterkes og opprettholdes. Da er en fortsatt reduksjon av skjemavelde og regelverksbelastning for næringslivet helt avgjørende. Det er disse små og mellomstore bedriftene som er ryggraden i vårt næringsliv og i vår verdiskaping. Kristelig Folkeparti mener det er positivt at Riksrevisjonens undersøkelse viser at den samlede skjemabelastning for næringslivet har gått ned med 2,9 pst. i perioden 1998 til og med første halvår 2004, en nedgang som tilsvarer 200 årsverk for næringslivet. Men det er svært viktig at forenklingsarbeidet ikke stopper opp, at det videreføres i et høyt tempo, i et nært samarbeid med næringslivet og under særlig hensyntagen til de små og mellomstore bedriftene. Handlingsplanen «Et enklere Norge», der målet er 25 pst. reduksjon i de administrative byrdene ved å etterleve regelverket innen utgangen av 2012, må følges opp. Jeg har lyst til å si at dette på mange måter er et sisyfosarbeid. Bak hver eneste offentlige ordning og bak hver eneste bestemmelse i det offentlige regelverket sitter det minst én samvittighetsfull saksbehandler som tenker: Hvordan kan vi gjøre denne jobben best mulig? I det ligger det en veldig dynamikk til å skape nye regler, nye ordninger og nye skjemaer. Jeg tror at Regjeringen i det videre arbeidet må vurdere om ikke terskelen for å produsere nye skjemaer og regler må bli enda høyere, at det rett og slett må bli vanskeligere å finne på nye ordninger og skjemaer som det er kjekt å ha, og hvor begrunnelsen isolert sett kan være veldig god, men der man ser at den samlede effekten blir ødeleggende for næringslivet. I så måte tror jeg at det absolutt er rom for forbedringer og en mer offensiv holdning på dette området. Jeg er helt enig i alt det representanten fra Fremskrittspartiet sa i sitt innlegg. Men det er et tankekors at et parti som ønsker mer rettighetsstyring i norsk offentlig sektor, og dermed uvegerlig mer regelstyring, ikke ser sammenhengen mellom dette og det at det nødvendigvis betyr en økt belastning på arbeidslivet generelt og næringslivet spesielt. La meg avslutningsvis understreke at jeg tror effekten av en felles elektronisk innrapporteringskanal til det offentlige for næringslivet, den såkalte Altinn-løsningen som Bondevik II-regjeringen lanserte, kommer til å bli viktig framover. En slik samordning er avgjørende for å redusere næringslivets byrder knyttet til innrapportering. Det er viktig at dette arbeidet føres videre med full styrke og fornyet kreativitet, for det skal noe til å slå kreativiteten til alle våre gode og samvittighetsfulle saksbehandlere.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-02-02:
Min lille visitt til representanten Kielland Asmyhr var ikke noe jeg kom i skade for å si. Derimot kom representanten Kielland Asmyhr i skade for å sitere meg feil. Jeg koblet ikke Fremskrittspartiets holdning til økt rettighetsstyring til økt skjemavelde, jeg koblet økt rettighetsstyring til økt regelstyring. Og det er to forskjellige ting. I denne saken behandler vi både det økte skjemaveldet og belastningen ved økt grad av regelstyring. På det punktet kan nok ikke Fremskrittspartiet vri seg unna at de gjennom mange år har ønsket et samfunn som beveger seg fra mer rammestyring på viktige områder til mer regelstyring. Representanten Kielland Asmyhr sier at det gjelder vel bare borgerne. Men det er en altfor enkel analyse. Rapporten viser at noen av hovedproblemene ligger i skatteetaten og i trygdeetaten – som vel har oppgaver i forhold til borgerne, men som også har store oppgaver i forhold til næringslivet. Det er vel to av de tyngste produsentene av relativt detaljerte regler, som også næringslivet må forholde seg til. Hvis man vil at mer av samfunnet skal styres på den måten, som jeg klart har oppfattet at Fremskrittspartiet vil, bl.a. deler av velferdssektoren, tror jeg det er vanskelig å se for seg at det kan skje uten at det blir flere regler og ikke færre. Det er mulig at man tenker seg det på en helt annen måte, men jeg tror at Fremskrittspartiet gjør klokt i å ta innover seg at dette er et paradoks, og at de kanskje kan bevege seg litt i forhold til å tenke hvordan de skal løse det paradokset.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-02-02:
Som saksordfører for Dokument nr. 3:14 for 2004–2005, Riksrevisjonens undersøkelse av måloppnåelse i kriminalomsorgen, vil jeg peke på noen hovedpoenger i denne saken. Kriminalomsorgen har som hovedmål å gjennomføre varetektsfengsling og straffereaksjoner som er betryggende for samfunnet, og som motvirker straffbare handlinger. Det skal legges til rette for at lovbryter kan gjøre en egen innsats for å endre sitt kriminelle handlingsmønster. Formålet med Riksrevisjonens undersøkelse har vært å vurdere måloppnåelsen i arbeidet med straffegjennomføringen. Undersøkelsen viser at straffegjennomføringen ikke fullt ut tilfredsstiller de mål og forutsetninger som Stortinget har satt om hurtig straffereaksjon og faglig innhold i soningen. Interne samordningsutfordringer, sviktende rutiner og manglende forvaltningssamarbeid vanskeliggjør rehabiliteringsprosessen for de straffedømte. En samlet komite er bekymret over disse funnene. Vi merker oss også at Justisdepartementet ser alvorlig på funnene i undersøkelsen og i sine kommentarer til rapporten forsikrer at man vil arbeide for å forbedre kvaliteten i kriminalomsorgen. Det er bra. Kristelig Folkeparti og komiteen mener at departementets holdning i denne saken er konstruktiv og nødvendig. Det er positivt at flere tiltak allerede er iverksatt, bl.a. for å styrke samarbeidet mellom ulike deler av forvaltningen og for å sikre tilstrekkelig kvalifisert bemanning i fengslene i årene framover. Det er viktig at kriminalomsorgen på alle nivåer arbeider aktivt for å nå de mål og forutsetninger som er satt av Stortinget. Det er også særdeles viktig for å gi den enkelte straffedømte best mulige forutsetninger for et liv uten kriminalitet etter endt soning. Komiteen har også merket seg at det for framtiden skal utarbeides en bedre statistikk for tilbakefall til ny kriminalitet etter straffegjennomføring. Kunnskap og tilbakemeldinger fra slike undersøkelser vil danne et godt grunnlag for å forbedre og eventuelt korrigere innholdet i kriminalomsorgen. Det er etter komiteens mening svært positivt. Komiteen anbefaler at Dokument nr. 3:14 for 2004–2005, Riksrevisjonens undersøkelse av måloppnåelse i kriminalomsorgen, vedlegges protokollen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-02-02:
Riksrevisjonen sin rapport omhandlar ein periode på bortimot seks år. Når talet på skjema har gått ned med 2,9 pst., og ein til saman når det gjeld innrapportering og forenkling av regelverk, kan rekna seg til ei innsparing på 200 årsverk, fortel det at ein er på rett veg. Men det fortel òg noko om at det tek urimeleg lang tid å sjå resultat av dette arbeidet, særleg når ein ser dette i lys av undersøkingar i 4 500 små og mellomstore bedrifter. Over halvparten av dei fortel at dei opplever at det er blitt fleire reglar. 39 pst. av dei seier at dei brukar meir og ikkje mindre ressursar til skjemarapportering. Vi har merka oss at EØS-avtalen, ikkje minst i forhold til saker i Stortinget, kan bidra til meirbelastning på dette feltet. Desto meir gledeleg er det at Noreg er med i forenklingsarbeidet i EU. Så varslar ein i Soria Moria-erklæringa ein offensiv næringspolitikk med gode og føreseielege rammevilkår. I så måte må denne rapporten vera ein god reiskap, ikkje minst for ei regjering som har som mål å bidra til innovasjon og nyskaping og å dyrka fram fleire gründerar. Rapporten stiller spørsmål ved om Nærings- og handelsdepartementet har hatt gjennomslagskraft i forhold til andre departement og i forhold til forvaltinga når det gjeld forenkling av reglar, og når det gjeld reduksjon av skjemabelasting. Det er bra at ein gjer det. Då må denne rapporten vera ein god reiskap for ein næringsminister som no har ansvar for auka innsats på dette feltet. Så vårt råd er: Slå i bordet med denne rapporten, og forsterk innsatsen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-02-02:
Senterpartiet er med i den felles komitemerknaden som omtalar denne rapporten. Eg føler likevel behov for å koma med ein kort merknad. For det fyrste peikar sjølve rapporten på alvorlege utfordringar når det gjeld både samordning, sviktande rutinar og manglande samarbeid. For det andre er det veldig gledeleg at Justisdepartementet tek denne rapporten så alvorleg. Det skulle for så vidt berre mangla, men det er likevel kjekt å konstatera at slik er det. Det er òg godt å veta at landet har ein justisminister som kjenner dette feltet, og som vi slepp å vera i tvil om kjem til å følgja opp med ytterlegare tiltak i forhold til dei som allereie er sette i gang. Så peikar komiteen på kor viktig det er å gi den enkelte straffedømde best moglege føresetnader for eit kriminalitetsfritt liv etter soning. Det er veldig vesentleg, og det er store utfordringar der òg for Regjeringa. Det som likevel fyrst og fremst fekk meg til å ta ordet, er Framstegspartiet sin merknad. Der skriv Framstegspartiet i innleiinga at det manglar «en gjennomgående helhetstenkning». På dette feltet finn Framstegspartiet det nødvendig å påpeika det. Og så har Framstegspartiet sjølv – når ein samanliknar den førre saka og denne saka – nettopp vist at dei står i ei særstilling i Stortinget når det gjeld manglande heilskapstenking. Eg tenkjer altså på det Framstegspartiet seier i den førre saka om at det er viktig med tiltak som hindrar at vi får fleire rusmiddelmisbrukarar, og så på justispolitisk talsmann sitt forsvar for Framstegspartiet sin alkoholpolitikk. Det kan ikkje ha gått Framstegspartiet forbi at internasjonale forskarar har påvist samanhengen mellom tilgangen på alkohol og valds- og kriminalitetsstatistikken. Eg viser bl.a. til ein omfattande studie, lagt fram av 16 internasjonale forskarar, som heiter «Alkohol er mer enn en vare», der det blir påpeika at det viktigaste tiltaket for å hindra at vi får fleire misbrukarar, og for å redusera vald og kriminalitet, nettopp er å innsjå at alkohol er meir enn ei vare, og å føra ein restriktiv alkoholpolitikk. Eg må faktisk òg få gi justispolitisk talsmann i Framstegspartiet eit velmeint råd: Ikkje skyv John Alvheim føre i denne saka. Det er ikkje tvil om at John Alvheim stod på barrikadane for svake grupper og enkeltpersonar som treng oppfølging i dette samfunnet, men det er heller ikkje tvil om at John Alvheim aldri stod på barrikadane for Framstegspartiet sin alkoholpolitikk.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2006-02-02:
Jeg skal bare gi noen få kommentarer. Komiteen har merket seg at Riksrevisjonens undersøkelse om måloppnåelse i kriminalomsorgen bl.a. viser at straffegjennomføringen ikke fullt ut tilfredsstiller de mål og forutsetninger som Stortinget har satt om hurtig straffereaksjon og faglig innhold i soningen. Det er også påpekt en del andre ting, bl.a. at interne samordningsutfordringer, sviktende rutiner og manglende forvaltningssamarbeid vanskeliggjør rehabiliteringsprosessen for de straffedømte. Dette ser komiteen på med bekymring. Komiteen har videre merket seg at Justisdepartementet ser alvorlig på funnene i undersøkelsen og i sine kommentarer til rapporten forsikrer om at man vil arbeide for å forbedre kvaliteten i kriminalomsorgen. Komiteen mener at departementets holdning i saken er svært konstruktiv og nødvendig. Det er positivt at flere tiltak allerede er iverksatt, bl.a. for å styrke forvaltningssamarbeidet og for å sikre tilstrekkelig kvalifisert bemanning i fengslene i årene framover. Det er viktig at man på alle nivåer i kriminalomsorgen arbeider aktivt for å nå de mål og forutsetninger som er satt av Stortinget. Ikke minst er dette viktig for å gi den enkelte straffedømte best mulige forutsetninger for et kriminalitetsfritt liv etter endt soning. Det er etter komiteens mening svært positivt at det for framtiden skal utarbeides bedre statistikk for tilbakefall til ny kriminalitet etter straffegjennomføring. Kunnskapen som slike undersøkelser vil gi, danner et godt grunnlag for å forbedre og eventuelt korrigere innholdet i kriminalomsorgen. Derfor er vi meget tilfreds med de svarene som Justisdepartementet så langt har gitt.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2006-02-02:
Det er ikke så mange kontroverser i kontrollkomiteen i sin alminnelighet og heller ikke i denne saken, men bare noen få kommentarer allikevel. Riksrevisjonene har undersøkt effektiviteten i straffesakskjeden, og i de 311 utvalgte straffesakene hvor det falt dom i 2003, har det dessverre blitt avdekket betydelige mangler når det gjelder å overholde tidsfristene, som vi som lovgivere faktisk har pålagt dem. I mange tilfeller overskrides tidsfristene i én og samme sak av flere aktører i straffesakskjeden. Derfor blir det, slik saksordføreren sa, følgelig betydelig for dem saken gjelder. Dette mener komiteen er svært uheldig og alvorlig. Både Riksrevisjonen og Justisdepartementet har også stilt spørsmål ved om funnene i undersøkelsen er fullt ut representative for saksbehandlingen i straffesakskjeden. Dette har vi merket oss. Saksordføreren nevnte den gjennomførte politireformens fase I, et nytt saksbehandlingssystem og større bruk av IKT-systemer som er utviklet de senere årene, som viktige virkemidler for å avdekke om fristene overholdes i straffesakskjeden. Etter vår vurdering er det nødvendig at samtlige aktører i straffesakskjeden gjør alt de kan for å overholde de lovfestede saksbehandlingsfrister, selv om vi også ser at det kan være grunner til at saksbehandlingsfrister overskrides, rett og slett av rettssikkerhetsmessige grunner. Vi ber også departementet påse at arbeidet med å redusere straffebehandlingstiden i straffesakskjeden følges opp. Derfor er det behov for nye undersøkelser i nær framtid. Etter det statsråd Storberget sa i sitt innlegg i forrige sak om at han faktisk ønsket seg flere revisjonsrapporter, og velger en veldig positiv tilnærming til at man avdekker funn som igjen, om nødvendig, kan endre kursen på dette viktige området, og de påpekningene som vår komite nå har gitt i denne saken, er det i grunnen bare for Riksrevisjonen å ta den utfordringen og følge opp med nye undersøkelser i nær framtid.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-02-02:
Riksrevisjonens undersøkelse viser at situasjonen når det gjelder oppfølging av rusmiddelmisbrukere i kommunene, ikke er god nok. I handlingsplanen mot rusmiddelproblemer 2006–2008 varslet Bondevik II-regjeringen, bl.a. på bakgrunn av denne undersøkelsen fra Riksrevisjonen, en helhetlig strategi for styrking av kommunenes innsats overfor rusmiddelmisbrukere. Dette var et hovedfokus i planen. Kristelig Folkeparti håper, og ser det som svært viktig at dette målrettede arbeidet videreføres av Stoltenberg II-regjeringen. Den satsingen på rusforebyggende tiltak som den nye regjeringen har annonsert, er svært positiv. Riksrevisjonens undersøkelse indikerer klare mangler når det gjelder oppfølgingen av LAR-klienter i nærmiljøet. Det gir grunn til bekymring. Kristelig Folkeparti mener at legemiddelassistert rehabilitering kan være riktig for en gruppe tunge rusmiddelmisbrukere når andre alternativer er prøvd ut. Men det må presiseres at LAR er noe mer enn legemidler. Det må også bygges opp et helhetlig rehabiliteringsopplegg for den enkelte klient. Vi vil i tillegg legge stor vekt på medikamentfri behandling som medfører at rusmiddelmisbrukere skal kunne bli helt frie for rusavhengigheten. Enkelte private rusverninstitusjoner melder om en tendens til at kommunene unngår å bruke den kapasitet og den kompetanse de besitter, fordi kommunene etter rusreformen må betale for omsorg, men ikke for behandling i spesialisthelsetjenesten. Bondevik II-regjeringen økte bevilgningen til disse institusjonene med 20 mill. kr i fjor og foreslo dette videreført for 2006. Det er en god prioritering. Samtidig er det viktig at Regjeringen finner en løsning på den ubalansen som ligger i dagens system mellom første- og andre-linjetjenesten. Jeg vil svært gjerne høre om statsråd Sylvia Brustad ser denne utfordringen, og også om hun vil videreføre den påbegynte strategien fra Bondevik II-regjeringens handlingsplan, Det var en helhetlig strategi for styrking av kommunenes innsats overfor rusmiddelmisbrukere, som jo var et hovedfokus i denne planen.