trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Høyre etterlyser at Arbeiderpartiet skal gjennomføre en omfattende utflytting av statlige arbeidsplasser fra Oslo. Det hadde vært forståelig hvis Høyre selv hadde foreslått det, men det gjør de ikke. 200 arbeidsplasser foreslår regjeringen å flytte ut av hovedstaden. Vi slutter oss til det, men å kalle det en omfattende utflytting av statlige arbeidsplasser er tull, for det er det faktisk ikke. Det tilsvarer omtrent de statlige arbeidsplassene som Vadsø, Flora og Kautokeino har mistet i løpet av denne perioden med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering. Når man ser det i lys av 1 000 nye statlige byråkrater, er det ikke spesielt imponerende, det Høyre og Fremskrittspartiet har fått til. Det er fortsatt en kraftig sentraliseringspolitikk som foregår i lokaliseringen av statlige arbeidsplasser. Jeg registrerer også at Høyre forsøker å konstruere en konflikt mellom Arbeiderpartiet og Senterpartiet når det gjelder miljøet på Kongsvinger. Det er bare feil. Her kan Høyre heller avklare hvordan de selv forholder seg til de føringene Stortinget har lagt om fordelingen av arbeidsplasser mellom Oslo og Kongsvinger. Når det gjelder Hordaland og Sogn og Fjordane og sammenslåing av fylkene, takker jeg for spørsmålet. I intensjonsavtalen mellom Hordaland og Sogn og Fjordane, som er grunnlaget for at de to fylkene bestemte seg for å slå seg sammen, lå det bl.a. inne forutsetninger om at fylkesmannsembetet skulle flyttes til Leikanger i Sogn og Fjordane. I og med at regjeringen ikke har fulgt opp innholdet i intensjonsavtalen gjennom stortingsmeldingen om den nye inndelingen av fylker, er tilslutningen i Sogn og Fjordane til fylkessammenslåingen nå borte. Det som var en frivillig sammenslåing, er ikke lenger det, og vi i Arbeiderpartiet lytter til folk der de bor, ute i kommunene og i fylkene. Når det gjelder vei: Fremskrittspartiet lovte 45 mrd. kr mer til vei hvert år i denne perioden. Det er ikke levert – løftebrudd i fylke etter fylke. Og når det gjelder å forsøke å gjøre formuesskatt til distriktspolitikk, vel, lykke til med det. Jeg foreslår at Fremskrittspartiet låner kalkulatoren av Høyre, så kan de regne ut hvor mye formuesskatt Bærum og Oslo vest får, og så kan man sammenligne det med kuttene i formuesskatt i Finnmark, Oppland og Nord-Trøndelag. Jeg gleder meg til å høre resultatet. I Nord-Norge er det lav ledighet. Det skyldes ikke regjeringens innsats. Det avspeiler at det i Nord-Norge fortsatt er få arbeidsplasser knyttet til olje og gass. Sysselsettingsgraden faller mer i nord enn i resten av landet, og det bør være et varsko for regjeringen.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Jeg skulle bare si litt om hvordan vi har tenkt å votere. Når det gjelder forslagene nr. 6 og 8, er det forslag som vi prinsipielt er for, men som vi vil ta stilling til i de årlige budsjettforslagene. Forslag nr. 7, om frivillighet i kommunestrukturen, kommer vi til å stemme for. Når det gjelder utredning av regional betydning av statlige arbeidsplasser, mener vi at det vet vi nok om, det er ikke behov for å utrede mer, her må man gjennomføre. Så vil jeg til slutt si takk for debatten. Dette er en debatt som på mange måter står for de lange linjene i politikken. Det året på 1930-tallet da Arbeiderpartiet lanserte slagordet «By og land hand i hand», hadde Høyre følgende slagord: Det er dine skattepenger sosialistene flotter seg med. Her opplever jeg at både Arbeiderpartiet og Høyre står støtt i sine budskap fra den gangen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Jeg vil gjerne spørre statsråden først, for statsråden var inne på kvalitetssikring i arbeidet: Man bestemte seg for å utarbeide en helt ny lov i departementet etter at enkelte endringer i loven av 1997 hadde vært på høring, med Wyller-utvalget. Vurderte statsråden om man får en god nok kvalitetssikring når man skriver direkte igjennom en ny lov i departementet og sender den rett til Stortinget uten en vanlig høring? Det er klart at mange av dem som er spesialister på lovformuleringer, og som vil ha innvendinger og vurderinger, sitter ikke her på Stortinget. De sitter landet rundt, hvor man bruker denne loven til daglig som redskap. Vi har her på Stortinget vært spent på om vi greide å gjøre en grundig nok jobb fordi man ikke hadde hatt noen høring, og fordi det kom veldig mange innspill underveis i selve høringen vi hadde her på Stortinget.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er klart at det er vanskelige spørsmål, men statsråden har jo vist til, siden jeg første gang tok opp dette i Stortinget i januar 2015, etter høringen da, at det trengs arbeid hvor man bringer inn plan- og bygningsloven osv. Så vi hadde en forventning om at det kunne skje i løpet av disse to og et halvt årene, som flere her har vært inne på i innleggene. Vi kommer til å stemme subsidiært for forslagene om at regjeringen skal gjøre en omfattende vurdering av det som trekkes fram i innstillingen, og komme tilbake til Stortinget med mulige forslag. Men jeg blir litt bekymret når statsråden f.eks. sier at man har lignende problemstillinger i borettslag, for det er klart at – og jeg har bodd både i borettslag og i sameie – i borettslag har man mye strammere rammer rundt styrets mulighet til å si nei til utleie – man skal ha bodd der selv så og så lenge, lengden på utleien, osv. Det er i sameier dette problemet nå utvikler seg. Vil statsråden sette i gang et seriøst og grundig arbeid, etter at disse forslagene nå behandles på Stortinget?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Vi har sett at f.eks. i Oslo, som kanskje opplever disse problemene på nærest mulig hold, har det i bystyre og i bydelsutvalg vært enstemmighet fra Høyre og Fremskrittspartiet på den ene siden til venstresiden på den andre. Det har vært store oppslag i lokalavisene, f.eks. i Akers Avis, hvor byråd Folke Fredriksen krevde tiltak, og bystyret uttalte seg i høringer. Disse oppslagene var i 2014, så vi er bekymret for hvordan Høyre følger opp dette i regjering. Et problem som representanten Toskedal var inne på med hensyn til det at man erverver flere enn to seksjoner, som jo er ervervsbegrensningsregelen, hvor man nesten har sett latterliggjøring av loven i media, er at man oppretter stråselskap, AS, osv. Den ervervsregelen må begrenses i eierseksjonsloven, så vidt jeg kan se. Den kan ikke legges til plan- og bygningsloven. Hvorfor er det så vanskelig å starte med å vedta en regel om indirekte erverv, som flertallet i komiteen innstiller på?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Jeg vil som saksordfører gjerne takke for mange gode innlegg i debatten og utdyping av standpunktene, særlig rundt spørsmålet om sosiale problemer knyttet til hyblifisering og utvikling i utsatte områder, noe som representanter for Kristelig Folkeparti, Venstre, SV og Senterpartiet har omtalt på en god måte, og som jeg også oppfatter at representanten Helgerud fra Høyre i stor grad tar på alvor. Jeg vil bare passe på at jeg får rettet opp to inkurier i forslagene. Dette er en komplisert sak, og jeg er blitt gjort oppmerksom på dette av jurister og av vårt dyktige sekretariat her på Stortinget. Den første inkurien gjelder flertallets forslag til eierseksjonsloven § 23 første ledd andre punktum. Der skal ordet «seksjoner» byttes ut med «seksjon». Det står på side 54 i innstillingen. Det skyldes rett og slett at den ervervsregelen også skal gjelde om man kjøper én seksjon ut over de to som loven tillater. Den andre inkurien er i flertallets forslag til eierseksjonsloven § 25 annet ledd fjerde punktum, side 55 i innstillingen. Der er det henvist til annet punktum. Riktig henvisning skal være tredje punktum. Det må rettes opp til tredje punktum. Det er rene inkurier som jeg er blitt gjort oppmerksom på. Det er altså krevende å få dette riktig, men nå håper jeg at det blir det. Jeg er ikke helt sikker på om jeg i hovedinnlegget mitt husket å ta opp mindretallsforslagene fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet på side 67 i innstillingen. Det nikkes det til. Jeg vil benytte anledningen til å si at problemene som oppstår, er tatt på alvor. Jeg fikk nylig beskjed fra et sameie på Vestli om at de har en stor andel ombygging av eierseksjoner og boliger til hybler, noe representanten Toskedal var inne på. Nå fortalte de om en enslig dame, minstepensjonist, som også nevnt i et innlegg tidligere når det gjelder utgifter. Sameiet måtte skape ny kapasitet på vannforsyningen til blokka og området fordi den blir overbelastet av så mange nye beboere i hver leilighet. Hvis det er 6–7 hybler, bor det gjerne 15 mennesker i en leilighet som det tidligere har vært en familie i. Når det gjelder mange leiligheter i oppgangen – jeg tror de snakket om 40 pst. av boligene i sameiet – må de bygge om hele vannforsyningsanlegget sitt. Da må denne enslige minstepensjonisten være med på å dele en utgift på 28 mill. kr. Man må være klar over at vårt forslag i § 29 er at man må kunne gjøre en særfordeling når det oppstår og slike uforutsette eller økte utgifter kan dokumenteres. Det skulle jeg ønske at flere hadde sluttet seg til, sånn at det hadde vært flertall også i salen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Tusen takk til komiteen for arbeidet deres. Som styreleder i et sameie her i byen vil jeg rose komiteen for to ting de har gjort, og så vil jeg stille et spørsmål til statsråden. Det ene er at jeg synes det er positivt at komiteen har lyttet til sameiet Christies gate 36, som gikk inn for at man skulle likebehandle sameier og borettslag hva angår pant, nemlig med mulighet for å ta opp lån for opprustning av fellesarealer opp til to ganger grunnbeløpet. Det synes jeg er flott. Det andre er at jeg vil rose komiteen for å ha gått inn for det som bl.a. vi i SV og Venstre i fellesskap har fremmet forslag om, nemlig at man skal få på plass ordentlig elbillading, og at man skal ha rett til å gjøre det. Vi har sett mange oppslag, bl.a. i Budstikka, om at elbileiere ikke har fått mulighet til å installere ladepunkt, selv om en stor andel av dem som bor i sameiet, ønsket det. Det er nemlig slik at skal vi ha sjanse til å rulle ut elbiler over hele landet, er det helt nødvendig at man gjør to ting: Det ene er at man sørger for at folk som bor i sameie eller borettslag, får mulighet til å lade, og det andre er at man sørger for at alle nye bygg blir gjort ladeklare. Det hørte jeg at bl.a. Høyres representant tok til orde for og sa var viktig å få til. Jeg merker meg det, for vi skal nemlig ha en debatt om akkurat det samme som diskuteres her i dag, nemlig en debatt om man skal gjøre også borettslag ladeklare. Men det går altså regjeringspartienes representanter imot. Det er ganske forunderlig at mens én komité på Stortinget går enstemmig inn for at man skal sørge for å få muligheten i sameier, går regjeringspartiene imot det i en annen komité. Statsråden foreslo det ikke selv, men han har ikke motsatt seg det her i dag, så vidt jeg kunne høre, og da stiller jeg spørsmålet: Vil statsråden raskt følge opp Stortingets vedtak om å sørge for å gi den samme rettigheten til folk som eier i borettslag, slik at de også kan ha rett til å få ladet bilen sin? Det siste er bare en kort kommentar om det som handler om privat eiendomsrett: Som styreleder i et sameie ser jeg hvordan boliger som er små toromsleiligheter, gjøres om til fireromsleiligheter for å øke inntjeningen. Det er klart at når dette skjer i stor skala i et sameie, skaper det problemer. Da er det enkle spørsmålet: Er man på lag med de beboerne som bor i et sameie og deres private eiendomsrett, eller på lag med de, som kjøper seg inn? Statsråden har sagt tydelig fra om hvem sin side han er på.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2017-05-29:
Eg vil tilbake til utflytting av statlege arbeidsplassar. Merknadene frå regjeringspartia slår fast at ein har ambisjonar om å forsterke arbeidet med å lokalisere statlege arbeidsplassar i heile landet. Det er svært gledeleg. Det som ikkje er gledeleg, er at Arbeidarpartiet ikkje er einig i dette. Tvert imot høyrer eg at dei går imot omfattande utflytting av eksisterande statlege verksemder. Det må vere eit realt slag i ansiktet på Arbeidarparti-politikarar i distrikta som har gledd seg over det som regjeringa og Venstre har fått til på dette området, og ikkje minst kva som skal skje framover med ei ny borgarleg regjering. Då regjeringa og Venstre la fram saka om utflytting av statlege arbeidsplassar i februar i år, kom det sterke reaksjonar frå LO og frå sentrale Arbeidarparti-politikarar frå Oslo. Når ein veit kor sterk påverknad LO har på Arbeidarpartiet, er det heilt klart at dei kjem til å blokkere ei omfattande utflytting i neste stortingsperiode dersom Arbeidarpartiet kjem til makta. I dagens utgåve av avisa Glåmdalen kan vi lese at Senterparti-leiar Slagsvold Vedum lovar utflytting av statlege arbeidsplassar i SSB til Kongsvinger dersom dei får styre. Dette er stikk i strid med det som Arbeidarpartiet seier i komitémerknaden sin. Sjølv om representanten Helga Pedersen har sans for dette, ligg det likevel godt til rette for raud-grønt rot og løftebrot. Det finst mange døme på handlingslamma raud-grøne politikarar som har krangla og ikkje fått til ei avgjerd i dei to føregåande raud-grøne regjeringane. I Sogn og Fjordane har vi to gode døme på det. Vi hugsar alle den raud-grøne krangelen om traséval på E39 som gjekk føre seg i fleire år, og der ein ikkje klarte å ta ei avgjerd. Det same skjedde i samband med mineralutvinninga i Engebøfjellet, der den raud-grøne krangelen gjekk føre seg i fleire år, og der ein heller ikkje klarte å ta ei avgjerd – total handlingslamming frå raud-grøn side, med andre ord. No ser vi opptakta til det same. Krangel mellom Arbeidarpartiet og Senterpartiet om omfattande utflyttingar av statlege arbeidsplassar vil hindre at det skjer noko, og dermed er det distrikta som taper. Elles er det interessant å følgje reverspartiet Arbeidarpartiet også i andre saker i Sogn og Fjordane. Til NRK Sogn og Fjordane uttalte Helga Pedersen at Sogn og Fjordane ikkje vil bli slått saman med Hordaland med Arbeidarpartiet i regjering dersom dei ikkje ønskjer det. Det er tydeleg at Arbeidarpartiet, både på fylkesnivå og nasjonalt, leitar febrilsk etter saker som skal demme opp for framgangen til Senterpartiet, og då er det ikkje grenser for kva som skal reverserast frå Arbeidarpartiet si side. Det blir spennande å sjå om veljarane ønskjer reverseringspolitikk og raud-grønt rot når dei går til stemmelokala i september, eller om dei ønskjer å få gjennomført heilt nødvendige og framtidsretta reformer som skal tryggje velferda og skape positiv utvikling i heile landet i åra som kjem.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Dagens Høyre–Fremskrittsparti-regjering har i hele denne fireårsperioden nedprioritert tilskuddspotten til utbygging av bredbånd der markedet ikke ordner dette alene. Da dagens regjering tok over, var potten på 160 mill. kr. Allerede ved første eget budsjett kuttet man den ned til 50 mill. kr. Heldigvis løftet flertallet på Stortinget det noe. Det samme skjedde i 2016, og så kom det en liten økning i 2017. Til sammenlikning hadde faktisk Arbeiderpartiet i denne treårsperioden 300 mill. kr mer enn regjeringens forslag til potten. Jeg er klar over at denne tilskuddsposten ligger under Samferdselsdepartementet, men et godt utbygd bredbånd i hele landet er ikke minst viktig for det området kommunalministeren har ansvaret for. Er statsråden enig med samferdselsministeren i at utbygging av bredbånd skal skje tilnærmet av markedet alene?
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Da fikk jeg det svaret jeg forventet, for det viser seg at markedet alene ikke klarer å ordne dette. Det ligger hvert år søknader på 600 mill. kr. Det betyr at det må et betydelig løft til hvis man skal gjøre noe med det skillet som er i dag. I dag er det utenfor tettbygde strøk bare 37 pst. som har tilgang på høyhastighetsbredbånd. I tettbygde strøk er det 96 pst. Vi har allerede et digitalt skille. Dette går ut over det offentlige tilbudet. Enten vi snakker om skole, helse eller omsorg er det avhengig av hvor i landet man bor. Ikke minst er god bredbåndsdekning avgjørende for å få en god næringsutvikling, enten man skal drive i distriktene eller andre steder, enten det gjelder fiskeri, landbruk eller annen næring. At ikke statsråden ser det, forbauser meg kraftig. Jeg ser også at i den kommende perioden vil man ikke gjøre noe med det. Jeg må spørre på nytt: Hva vil statsråden gjøre for å gi et godt høyhastighetsbredbånd i hele landet når man ikke vil bruke statlige midler?
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Arbeiderpartiet står for en politikk som skal ta hele landet i bruk, og vi skal igjen skape nye arbeidsplasser over hele landet når vi tar over regjeringskontorene til høsten. I generasjoner har vi vist at vi lykkes best når vi står sammen by og land hand i hand – et godt slagord som har vært brukt i lang tid, men som er like aktuelt i dag. Jeg ser av meldingen at regjeringen vil utvikle Nord-Norge til en av de mest skapende og bærekraftige regionene i landet. Det høres bra ut, men da må man også føre en politikk som bidrar til det. Ja, det går bra i Nord-Norge nå, men det er ikke på grunn av regjeringens politikk, for der ser vi faktisk lite til satsing. Det første denne regjeringen gjorde, var å øke arbeidsgiveravgiften for flere områder. Det neste den gjorde, var å kutte i regionale utviklingsmidler. Så endret man nøklene slik at spesielt Nordland kom dårlig ut, med nesten 300 mill. kr når overgangsperioden er slutt, hvis det ikke skjer endringer. Man sier at man har satset på fylkesvegene. Ja, man har kanskje det. Det er vel heller mer slik at det er fylkene som har prioritert mer til fylkesvegene, enn at de har fått økte rammer. Vi ser også, som vi hadde en liten prat om under replikkordskiftet, at vi har en regjering som ikke satser på utbygging av bredbånd, for det lar de markedet alene gjøre. Så prøvde statsråden å utfordre på om vi var motstander av markedet. Nei, tvert imot – men det er engang slik at markedet ikke bygger ut bredbånd i hele landet alene. Det viser tallene, svart på hvitt. Som jeg nevnte i replikkordskiftet: Utenfor tettbygd strøk er det i dag bare 37 pst. som har tilgang til høyhastighetsbredbånd. Er man så heldig å bo i tettbygd strøk, er tallet 96 pst. Det er et digitalt skille som vi ikke kan være bekjent av, og da må vi gjøre tiltak. Jeg registrerer at det eneste tiltaket denne regjeringen vil gjøre, er å gjøre det lettere å grave. Jeg er ikke uenig i det, men det er ikke nok. Vi ser også at vi har en regjering som ikke tar kysten i bruk. Vi holder nå på å behandle Nasjonal transportplan. Der ligger det 20 nye fiskerihavner. 16,5 av dem er foreslått bevilget i siste seksårsperiode, altså først i 2024–2029. I tillegg har denne regjeringen foreslått å flytte ansvaret til regionene etter 2020. Er det tilfeldig?
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Arbeiderpartiets gamle slagord «By og land hand i hand» står seg like godt i dag som den gangen det ble lansert. Arbeid og bosetting over hele landet er fundamentet for et sterkt fellesskap og for vår felles identitet. Vi har nå en regjering som fører en sentraliserende politikk på mange områder, og som svekker distriktene. For å nå målsettingen om å ta hele landet i bruk trenger vi at det føres en aktiv næringspolitikk, noe som denne regjeringen har forlatt til fordel for næringsnøytralitet og troen på at markedet skal ordne opp. Vi ser det når det gjelder virkemidlene i Innovasjon Norge: Bransjespesifikke og geografiske virkemidler er kuttet og gjort landsdekkende, de lokale styrene i Innovasjon Norge er kuttet ut, og de regionale utviklingsmidlene som går bl.a. til viktig regional næringsutvikling, er det kuttet dramatisk i. Vi ser passivitet overfor flere andre viktige distriktsnæringer, som bl.a. mineralnæringen, en næring som Stoltenberg-regjeringen løftet fram gjennom å vedta ny minerallov og egen mineralstrategi, samt gjennom å starte opp en omfattende kartlegging av Norges mineralressurser. Disse kartleggingsmidlene har denne regjeringen kuttet ut de to siste årene, og viktig kompetanse går tapt. Den kanskje viktigste næringen som bidrar til sysselsetting og levende bygder, er landbruket. Vi har akkurat behandlet en landbruksmelding, hvor regjeringen fra Høyre og Fremskrittspartiet tydelig sa at landbrukspolitikken ikke skulle være en del av distriktspolitikken, noe som vi i Arbeiderpartiet er helt uenig i. Her ser vi også en regjering som har ført en sentraliserende landbrukspolitikk gjennom en storstilt prioritering av store bruk på bekostning av små og mellomstore bruk. De fleste av regjeringens forslag i denne meldingen ville fått dramatiske konsekvenser, ikke minst ville det ha revet beina under hele den norske landbruksmodellen og et landbruk over hele landet. Heldigvis landet denne meldingen med et stort mageplask for regjeringen gjennom Stortingets behandling. Nå har vi en behandling av regjeringens forslag til endringer i konsesjonslov, jordlov, odelslov og priskontroll. Gjennom generasjoner har eiendomslovgivningen bidratt til spredt og mangfoldig privat eierskap til jord og skog i Norge, og regjeringens forslag vil for Agder, som jeg kommer fra, og tilsvarende fylker, bety at 75–80 pst. av brukene blir fritatt for konsesjon, priskontroll og boplikt. Det vil etter min mening få dramatiske konsekvenser for Distrikts-Norge.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
«By og land hand i hand» er egentlig Arbeiderpartiets slagord fra 1933. Det er ikke alle slagord som står seg like godt, men i 2017 er faktisk det å ta hele landet i bruk og med i samfunnsutviklingen kanskje viktigere enn på lenge. Det må være sånn – landet må henge sammen – for norsk økonomi er direkte koblet til vår evne, vilje og mulighet til å høste av egne ressurser. Grunnlaget for denne velferden, som Stortinget liker å fordele mellom departementer og etater, ligger i de ressursene som er gitt oss fra naturen, og den kunnskapen vi har utviklet for å høste dem og foredle dem – verdier som skapes i norske distrikter, og som leveres til markedene i norske storbyer, i Europa og i verden for øvrig. Arbeiderpartiets distriktspolitikk er koblet sammen med en tydelig storbypolitikk. At disse to politikkområdene henger godt sammen, er helt avgjørende for Norge som nasjonalt fellesskap og for vår felles identitet. Uten en politikk for hele landet vil Norge som fellesskap slå sprekker. Når det gjelder den statlige lokaliseringspolitikken, skal den medvirke til en fordeling av statlige arbeidsplasser som bidrar til vekst og verdiskaping i hele landet. Målet må være å styrke regionale arbeidsmarkeder, og at man bruker lokalisering der arbeidsplassene vil ha størst potensial til å bidra til utvikling og kunnskapsbygging i den enkelte region. Politikken skal tjene folk og land, og i vårt vakre land bor det faktisk folk overalt. Det å leve og bo i Norge gir både plikter, rettigheter og muligheter til å leve sitt eget liv. Men hvis disse mulighetene begrenses av hvor du bor, og på grunn av f.eks. tynt befolkningsgrunnlag eller lange avstander, kommer denne samfunnskontrakten i fare. Og det er Stortinget som må sikre samfunnskontrakten i alle deler av landet, ikke sentralisere sektor for sektor og selge Norge bit for bit. Det er den norske samfunnsmodellen og alliansen mellom by og land som har gjort oss til verdens beste land å bo i.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Representanten Lødemel pratet om reverspartier. Et lite øyeblikk lurte jeg på om han hadde med seg et speil opp på talerstolen, for det er nå virkelig Høyre og Fremskrittspartiet – i hvert fall hvis en trekker fram noe av det aller, aller viktigste for Distrikts-Norge nå, og det er å få en skikkelig bredbåndsutbygging. Det siste året vi fra de rød-grønne la fram budsjett, var det 160 mill. kr. Det første den blå-blå regjeringa gjorde, var å redusere til 50 mill. kr på landsbasis. Stortinget plusset på. Men regjeringa hadde ikke lært, for det var viktig å få ned bevilgningene, slik at markedet liksom kunne ordne opp. Det var igjen forslag om 50 mill. kr året etter – og Stortinget plusset på. Det er et kjempebehov for at vi nå får til en helt annen bredbåndsutbygging – og i et helt annet tempo. Det har Arbeiderpartiet lagt et skikkelig grunnlag for i sitt nye partiprogram. Vi skal levere, for dette er kjempeviktig for næringslivet, for befolkningen, for bosettingen og for ungene, som skal gjøre leksene sine for å henge med på skolen. Det er faktisk så viktig at det handler om deltakelse i samfunnet. Jeg hørte Sanner si noe om at det går bra i Oppland. Sjølsagt – det er veldig mye som går bra i Oppland. Det er et flott fylke, så flott at det er landets største reiselivsfylke, med nesten 50 000 hytter, og vi har industri i verdensklasse på flere områder – men vi trenger å bli smurt litt, vi også. Men vi blir oversett fordi det er så lav arbeidsledighet. Det som Sanner unnlater å si, er at det er 1 600 færre som er sysselsatt i Oppland nå enn det var da vi gikk ut av regjeringskontorene – 1 600 færre. Det er alvorlig. Det som er saken, er at det er i privat sektor sysselsettingen har gått ned, mens den har vokst noe i offentlig sektor. Så om kommuneøkonomi, for jeg hører noen skryte av den, bl.a. komiteens leder. Det skulle bare mangle at en ikke hadde levert på det nivået som er nå. Jeg vil minne om at vi i snitt har ligget ca. 3 mrd. kr over hvert år. Det er ganske mye penger – hvert år. Det som også hører med til historien, og nesten trumfer enhver framstilling fra borgerlig hold, er at en nå bruker 100 mrd. kr mer oljepenger. Da skulle det sannelig bare mangle at en ikke ligger på det nivået – som jeg fortsatt kaller et betydelig sparebluss for primærkommuner og for våre fylkeskommuner, som ikke minst har et stort veiansvar. Det er mange grunner til at vi må få et regjeringsskifte. Ikke minst er den blå-blå regjeringa et tapsprosjekt for mitt hjemfylke. Det er tydelig på alle meningsmålinger og det hele at det ønskes et skifte.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-05-29:
Dette er nødt til å bli en nokså bred debatt, som i og for seg omhandler både privat og offentlig sektor. I de tre første årene av denne regjeringens periode var mantraet stort sett «strukturelle reformer», endringer som i sum førte til – og kommer til å føre til – en sterk sentralisering. Men jeg har lagt merke til at det siste halve året har det nye mantraet til Høyre – og særlig statsministeren – vært at vi nå skal lansere visjonene for «det digitaliserte Norge». Senest i dag har statsministeren vært ute i avisene og snakket om hvor raskt ting kommer til å gå, hvor trasig det er med politikere som er imot teknologiutviklingen, og hvor viktig det er å ha noen visjoner for det digitaliserte Norge. Det er lett å være enig i at teknologiutviklingen kommer til å gå raskt, det er lett å være enig i at Norge etter hvert blir et digitalisert land. Men når statsministeren setter opp en rekke forutsetninger for det digitaliserte Norge, glemmer hun det grunnleggende – som har vært omtalt i debatten her i dag – nemlig infrastrukturen, bredbåndet. Det er ingen mening i å digitalisere Norge uten at alle har tilgang til den infrastrukturen som er nødvendig hvis en skal få et digitalisert Norge. I replikkordskiftet i dag ble statsråden møtt med spørsmål om bredbånd. Og det er riktig, midlene til det er kraftig redusert. Fylkene får langt mindre enn det de melder inn som behov. Sjøl om Nord-Trøndelag ble framhevet av statsråden som et fylke som har vært flinkt, får de langt mindre enn det som er nødvendig for å kunne bygge ut mer bredbånd i fylket. Den siste dekningsrapporten, fra 2016, er et varsel om hva som er i ferd med å skje. Vi er i ferd med å få et digitalt klasseskille rent geografisk. Mens utbyggingen av høyhastighetsbredbånd – altså over 30 Mbit/s – når over 95 pst. i Akershus og Oslo, når den under 70 pst. i distriktsfylkene, bl.a. i mitt eget hjemfylke. Det gjelder både fiberutbygging og annen utbygging av bredbånd, men det gjelder ikke minst mobildekningen. Vi kan sjølsagt oppmuntre de menneskene utover i hele landet som sitter med gode ideer og kreativitet. Å bidra til økt produktivitet, utvikling og verdiskaping er sjølsagt deres oppgave, men de har ikke mulighet til å gjøre det uten at den grunnleggende infrastrukturen er på plass – og den må være tilgjengelig for alle. Noe av det farligste vi står overfor hvis vi ønsker å realisere det digitaliserte Norge, er at det digitaliserte Norge bare blir for en del av befolkningen i dette landet, og at vi allerede har etablert et geografisk klasseskille på dette saksområdet.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2017-12-12:
På Stortinget er vi gode på rørpost. Nå er det snart mulig å sende folk og fisk i rørpost fra Oslo til København på 30 minutter. Jeg legger derfor inn et forslag om en mulighetsstudie om et nordisk Hyperloop-initiativ.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2017-12-12:
Takk for spørsmålet. La oss begynne med bilavgiftene. Våre bilavgifter vil føre til en raskere utskifting av bilparken. Vi ordner også med et leasingtilskudd til dem som bor i distriktene, slik at de lettere kan selge sin gamle fossilbil og komme over på en elbil som er billigere i drift. Det vil de spare penger på. I tillegg går vi for å bygge 4 000 nye ladestasjoner for elbil, slik at det finnes over hele landet. Dette vil gjøre det fint mulig å opprettholde sysselsettingen, og vi får et bedre transporttilbud, samtidig som vi reduserer kollektivtransportkostnadene. Når det gjelder fly, går vi også for at det skal koste å forurense. Vi har differensiert det med 600 kr på utland, 300 kr på innland der det finnes alternativer, og bare 150 kr der hvor det ikke er noe alternativ. Med dette vil det bli økt verdiskaping og bedre arbeidsplasser i distriktene.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2017-12-12:
Det representanten henviser til, er en klimabelønningsordning hvor alle i Norge får utbetalt den samme summen. Om det er en småbarnsfamilie, får de for de nyfødte, og om de er eldre, får også de penger. Det er fordi bilbruken påfører oss alle en sosial kostnad som bilbrukerne egentlig er subsidiert for. Det vi gjør, er å sørge for at bilbruken vris slik at vi får en mer rettferdig og sosial fordeling. Hvis representanten kommer opp med at dette er usosialt, stemmer ikke det med våre kalkulasjoner. Vi har også lagt inn i vår modell en viss distriktskompensasjon, men mesteparten av den distriktskompensasjonen mener vi kan tas ved en raskere overgang til elbilordning i distriktene. På den måten blir dette en nettooverføring fra de rikeste, de som nettopp kjører mest bil, over til dem som kjører minst bil. Det er en politikk som Arbeiderpartiet burde støtte den sosiale profilen til.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2017-12-12:
I valgkampen var det mye diskusjon om sosiale problemer i Oslo, særlig i Oslo øst og sør. Vi vet at det bor mange fattige – særlig i en slags rød sone med luftforurensning, som er særlig plagsomt på kalde vinterdager, som i dag, når luften legger seg tungt. Disse rammes dobbelt, med hensyn til både helsebelastning og svak økonomi. Hvordan har Rødt tenkt å følge opp dette i sitt endrede budsjettforslag for 2018?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2017-12-12:
Men absolutt ingenting når det gjelder luftforurensing – så det Rødt sa i valgkampen om å ta ansvar for byutvikling og luft og miljø, er altså glemt nå.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2017-12-12:
Finansministeren begrunnet nettopp skatteøkningen på kollektivtransport med et grønt skatteskifte, der pengene kunne overflyttes til mindre skatt på inntekt. Å øke den lave momssatsen rammer kollektivtransporten hardt og gir nettopp prisøkning på kollektivbillettene. Samtidig blir bruk av fossilbiler i realiteten billigere, med ca. 3 mrd. kr i reduksjon siden 2015, i f.eks. omregistreringsavgift og ikke prisjusterte drivstoffavgifter. Mitt spørsmål gjelder en skattepolitikk hvor man gjør fossilbil billigere og kollektivtransport dyrere: Er det det statsråden mener med et grønt skatteskifte?
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2017-12-12:
Det er her Høyre og Arbeiderpartiet fundamentalt skiller lag. Vi mener nemlig at det å skape arbeidsplasser er det som fører til at flere får en god lønn og en god inntekt her i landet. Ulikhetene går nå ned, det skapes flere arbeidsplasser, arbeidsledigheten går ned, og det viktigste er at vi har en skattepolitikk som faktisk sørger for at flere kommer seg i jobb. Der Arbeiderpartiet som eneste løsning ser å øke skattene eller bruke statsbudsjettet som en innretning på den ene eller andre måten, mener vi faktisk at det er bedre at bedriftene og folk flest får lov til å beholde mer av sine egne penger for å skape flere arbeidsplasser. Det er ikke slik at man må ha en post på statsbudsjettet for at noe skal fungere, og vi ser flere ting denne regjeringen legger fram, som ikke koster noe som helst, men som faktisk fører til at ulikhetene går ned, og at flere kommer seg i jobb. Fraværsgrensen er et godt eksempel på et tiltak som er gratis, men som fører til at flere fullfører videregående skole og kvalifiserer seg til å komme inn i arbeidslivet. Det mener jeg er positivt.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2017-12-12:
Arbeiderpartiet sier at det viktigste for dem er at alle har en jobb å gå til. Det er jeg helt enig i. De sier også at det er flere nå som havner på trygd. Derfor er det så viktig at vi klarer å ha et nytt tiltak som ikke koster noe på statsbudsjettet, men som fører til at flere kommer seg i jobb, nemlig aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere under 30 år. Dette er et tiltak som Arbeiderpartiet er imot, men det er et tiltak som de som faktisk mottar det, synes er positivt. Man kommer seg opp av senga, og man kommer seg inn i en jobb. Man får sin egen frihet. Så skiller vi lag med Arbeiderpartiet, og hvis jeg skulle være enig med representanten, har vi begge tatt feil. For det er slik at skatteøkninger ikke er veien å gå hvis vi skal skape arbeidsplasser her i landet. Så er det nå engang slik at det ikke er skatten som finansierer dette, det er arbeidsplasser som skaper skatten, som finansierer det velferdssamfunnet som vi vil ha. Arbeiderpartiet har åpenbart også skjønt det selv, i og med at de gikk til valg på 15 mrd. kr, men altså endte opp på 8 mrd. kr.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2017-12-12:
Vi øker satsen på lav moms i tråd med det skatteutvalget har pekt på, nettopp fordi vi mener at det er viktigere å senke skatten for alle, og så kan heller forbruk beskattes høyere. Nå er det slik at reiselivet går så det suser om dagen, og dette er en moderat økning. I 2016 økte f.eks. losjiomsetningen på hoteller med 4,1 pst. Oppgangen ser ut til å fortsette i 2017. Det vi ser, er at losjiomsetningen de første sju månedene er om lag 5,9 pst. høyere enn tilsvarende i 2016. Denne regjeringen har levert en reiselivsmelding som har fått skryt fra reiselivsnæringen selv. Det er også slik at i statsbudsjettet har vi inne et forslag om å fjerne formuesskatten på hotell, noe vi er i samtaler med ESA for å få til, og det er iallfall et offensivt bidrag til at reiselivsnæringen skal fortsette å vokse – slik den allerede gjør.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2017-12-12:
Denne regjeringen har videreført et skatteregime for oljenæringen som vi tok over fra de rød-grønne, og det fortsetter vi med. Jeg mener det er viktig at vi fortsetter med den oljepolitikken som denne regjeringen fører. Oljeselskaper trenger tilgang på nytt leteareal for å kunne fortsette å utvinne olje og gass i Norge, og det er det bred enighet om. Det var flere titusener som mistet jobben under oljeprisfallet i fjor. Da er det viktig at aktiviteten kommer opp igjen, og det ser det nå også ut som om den gjør. Det er nettopp olje- og gassnæringen som i stor grad sørger for at vi har de inntektene som vi kan fordele ut igjen til ulike velferdsgoder her i landet. Jeg mener at viktigere nå enn å gjøre tiltak som det SV er inne på, og fjerne leterefusjonsordningen osv., er det å sørge for at olje- og gassnæringen har en forutsigbar framtid og får videreføre de rammevilkårene den har i dag.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2017-12-12:
I valgkampen sa Arbeiderpartiets leder, Jonas Gahr Støre – og jeg tror at også representanten Giske sa det samme: «Om lag to tredjedeler av kuttene denne regjeringen har gjennomført ønsker vi å ta tilbake.» Det var spørsmål om skatt. Denne regjeringen har til og med 2017 senket skattene og avgiftene med om lag 23 mrd. kr. Hvor mye er to tredjedeler av 23 mrd. kr? Kan representanten utelukke at Arbeiderpartiet i denne stortingsperioden skal innfri sitt skatteløfte?
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2017-12-12:
Det som representanten sier er inntil, ble jo på et forbilledlig vis fordelt før valget. Det jeg egentlig ikke helt fikk svar på, er: Hva er det som er så fundamentalt endret i norsk økonomi at en skatteøkning som var nødvendig og rettferdig i september, viser seg ikke å være i nærheten av å være nødvendig og rettferdig i oktober?
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2017-12-12:
Først må jeg ta tak i det siste som ble sagt fra Juvik og Lyngedal angående verk og bruk. Dette er en sak som har vært på høring i flere omganger, og der kommunene har vært tett involvert i prosessen med å få sagt sine meninger. Det er rett og slett slik at denne regjeringen er imot den skatten, og vi ønsker å fase den ut. Så enkelt er det. Nå hører jeg at Arbeiderpartiet er veldig kritisk til denne utfasingen, selv om de har gått med på og ønsker en lovutredning av forslaget. Gitt de ordelag som ble brukt av Juvik og Lyngedal: Kan vi få en bekreftelse fra Arbeiderpartiet på at det lovarbeidet de ønsker å støtte opp om, egentlig bare er en skinnprosess, at de egentlig er imot hele endringen uansett? Det går et ganske markant skille her i salen når det gjelder skatt, og jeg er glad for å være på den siden som mener at det er viktig at bedriftene får beholde mer av sine egne penger for å skape nye arbeidsplasser. Hvorfor skal de sende pengene sine til Oslo for at det skal deles ut fra et kontor her? Det skjønner ikke jeg, og det er jeg glad for at vi prøver å få bukt med. Senterpartiet har i dag har vært ute og talt imot flere av de endringene som vi ønsker å få gjennomført. Det skulle jo være en gledens dag for Senterpartiet når vi faktisk øker de avgiftene som de alltid har vært for å øke. Hadde vi hatt Senterpartiets politikk om sukkeravgiften fra 21. november i år, hadde vi hatt et bredt flertall for det forslaget i Stortinget. Nå har vi Senterpartiets politikk fra 22. november i år, altså da forliket var på plass. Nå er den helt omvendt, og det mener jeg er en populistisk måte å drive politikk på. De avgrensningene som Senterpartiet mener er vanskelige, har alltid vært vanskelige. De blir ikke mer eller mindre vanskelig selv om satsen økes. De har vært vanskelige fra dag én. Når det gjelder endringene vi gjør innenfor kost og losji og skattefritt hyretillegg, er det slik at de aller fleste her i salen sier at vi er nødt til å begynne å prioritere. Handlingsrommet blir mindre. Da må vi også begynne å si nei til enkelte ordninger, og dette er to ordninger som har gått ut på dato. Kost og losji ble vedtatt i 1927 og var ment som en mer midlertidig ordning for dem som måtte pendle for å jobbe. Hvis man bor en plass og kan dra hjem og lage mat, slik som alle andre arbeidstakere i Norge gjør, synes ikke jeg det er riktig at man skal få fradrag for det. Det er det ingen andre arbeidstakere som får. I tillegg er det viktig å merke seg at halvparten av alle som krever fradrag, er utenlandske borgere. Senterpartiets omsorg for utenlandske arbeidstakere er også en overraskelse for meg. Videre er det et fradrag som det er vanskelig å kontrollere, vanskelig å dokumentere, og det krever mye kontroll for å sjekke at det faktisk blir gjennomført slik det skal.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2017-12-12:
Fortsatt mener jeg det hadde vært nyttig om Arbeiderpartiet kunne avklart hvordan de stiller seg til skatten på verk og bruk, et lovarbeid de har støttet. I tillegg står de her og sier at den vil de uansett ha, virker det som. Da er det kjekt å få avklart hva de egentlig mener om den skatten. Jeg må ta ordet fordi det fra representanten Juvik ble snakk om kapitaliseringsrenten. Det jeg syntes jeg hørte, var at han ville ha den ned på 2 pst. Vel, den har vært den samme som i dag, 4,5 pst., siden 2011. Fire av de fem siste rapportene som har sett på dette, har konkludert med at den må være høyere enn den er i dag, selv om jeg ser at Arbeiderpartiet og flere kommuner ønsker å ha den lavere fordi det gir økte inntekter til kommunene. I de to siste rapportene, som var ferdig i år, og som også er omtalt i statsbudsjettet, argumenteres det for at risikotillegget i kapitaliseringsrenten skal utgjøre totalt 5–6 pst. I den ene rapporten legger professor Norli til grunn en negativ risikofri realrente, noe Arbeiderpartiet følger opp. Dette er i så fall én av svært få steder hvor man legger til grunn en slik negativ rente. Vi gjør det f.eks. ikke når vi vurderer Statens pensjonsfond utland eller Statens pensjonsfond i fondsmeldingen. Og selv om de fleste faglige anbefalingene går ut på at vi skal øke kapitaliseringsrenten ytterligere, foreslår regjeringen å holde den uendret. Det som er interessant, er at når Arbeiderpartiets stortingsrepresentant Juvik går på talerstolen og sier at han ønsker den skal være på 2 pst. og Arbeiderpartiet i sitt alternative statsbudsjett foreslår 4 pst., hadde det vært kjekt å få en endelig avklaring av hva man egentlig ønsker. Skal man ned på 2 pst., er det i alle fall helt uten faglig forankring, og jeg ble veldig i stuss på hva Arbeiderpartiet egentlig mener. Videre har vi fått høre mye fra Senterpartiet i dag når det gjelder det skattefrie hyretillegget, og jeg skal knytte et par kommentarer til det. Det er slik at for dem dette gjelder, vil over halvparten fortsatt få et sjømannsfradrag på over 80 000 kr i tillegg til minstefradraget. Så det er fortsatt gunstig å være sjømann, og man kan fortsatt få skattefri mat om bord. Dette er en ordning som stammer fra 2. verdenskrig for å kompensere dem som ikke kom seg hjem mellom seilasene. Er det da riktig å kompensere sjøfolk i dag når de får mat på land? For dem som mottar dette, er den gjennomsnittlige lønna på 760 000 kr, og dette fradraget er på opptil 16 500 kr. Det er om lag 30 000 dette gjelder, og 15 pst. av dem skatter ikke til Norge. Senterpartiet har fått en helt ny omsorg for dem som ikke skatter til Norge, både når det gjelder kost og losji, og når det gjelder det skattefrie hyretillegget.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
For Arbeidarpartiet er det eit mål å redusere forskjellane mellom folk i Noreg, og der er skattepolitikken eit utjamnande verkemiddel. I seinare år har jo også Høgre forstått at det kan vere strategisk klokt å snakke litt om forskjellar. Likevel går skattekuttpolitikken inn i sitt femte år. Utgiftssida aukar, og inntektssida blir svekt, og for å saldere budsjetta har ein år etter år auka avgifter og gjennomført smålege kutt for vanlege folk og dei som sit nedst ved bordet. Vi har forstått at Høgre er oppteke av at ein ikkje skal politisere debatten om økonomiske forskjellar. Men faktum er at regjeringa i fleire år har ført ein politikk som aktivt gjer situasjonen verre. Utviklinga går no berre éin veg: Dei med mest får stadig meir, og dei med minst får enda mindre. Dersom vi fortset med ein slik trickle-down-politikk, vil vi på sikt måtte velje mellom større kutt i velferdsgode og å auke skattane til dei som tener minst. Kva vil Høgre så velje?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Representantens argumentasjon stemmer ikkje, for seinast 14. november i år fekk vi ein rapport – ikkje frå Arbeidarpartiet, men frå Nav – som slår fast at vår kritikk mot regjeringa er reell: Forskjellane, fattigdomen, aukar i dette landet. Arbeidsministeren slo alarm om det i VG, men som alltid blir ikkje medieoppslaga deira følgde opp med politikk for å snu utviklinga. Kutta i formuesskatten har vore dyre for staten. Regjeringa har kasta pengar etter dei rikaste i håp om at det skulle skape arbeidsplassar. Dessverre har det ikkje fungert. Denne reverserte omfordelinga har vist seg å vere veldig ineffektiv. Hadde vi brukt pengane på å skape sysselsetjinga sjølve, kunne vi skapt tusenvis av arbeidsplassar kvart einaste år. Det er ikkje Arbeidarpartiet sine tal, men SSB sine. I staden får vi no færre i arbeid og fleire på trygd. Eg utfordrar representanten: Kan representanten nemne eitt reelt eksempel på at skatte- og avgiftspolitikken til Høgre faktisk bidreg til å redusere forskjellane i samfunnet?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Venstre har ein politikk i sitt alternative budsjett og i partiprogrammet som burde få arbeidsfolk til å sove ganske dårleg om natta, men heldigvis har ikkje partiet fått gjennomslag for alt – AFP-en, sjukeløna og ferien for dei over 60 består i alle fall enn så lenge. Men med Venstres velsigning har arbeidstakarar likevel fått fleire skatteskjerpingar, og fleire står nok for tur. Spørsmålet mitt er ganske enkelt: Kvifor er det så viktig for Venstre å halvere fagforeiningsfrådraget, straffe dei som har langt å reise til jobb, og innføre ein ekstraskatt for folk som mister jobben?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Velferdsstaten er eit spleiselag. Å betale skatt etter evne er eit av dei viktigaste bidraga vi kan gjere for å sikre velferd og moglegheiter for alle, og det betyr at folk med høge inntekter må bidra noko meir enn andre. Ikkje minst er det viktig no når vi gjennom denne debatten har fått klarlagt at forskjellane og fattigdomen aukar. Difor føreslår Arbeidarpartiet ei meir rettferdig innretning på inntektsskatten, høgare skatt til høgtlønte, men lågare skatt til dei fleste andre – vi skjermar folk med inntekt under 700 000 kr. For å finansiere ein aktiv arbeidsmarknadspolitikk aukar vi formuesskatten for dei med dei høgaste formuane, men skjermar pensjonistar og småspararar. Med skatteopplegget vårt blir det mindre skatt til barnefamiliane. Vi seier nei til regjeringa sine dyrare barnehagar, og ein vanleg familie med to barn i barnehagen vil kome langt betre ut med vårt opplegg. Vi seier nei til regjeringa sitt skattesjokk for pendlarar og dei som har langt å reise til jobben. Høgre og Framstegspartiet kuttar skattane til dei som aldri kan bli rike nok, men lèt som om det er vanlege folk som får mesteparten. Det høyrer vi gong på gong også i denne debatten. Problemet er at det gong på gong er tilbakevist. Frå 2014 til 2017 har dei tusen rikaste fått redusert sin eigen skatt med over 800 000 kr i snitt. Det er 2 200 kr per dag. Dei 94 pst. med lågast formue har fått eit skattekutt på nokre få kroner dagen. Avgiftene derimot, som folk flest betaler, har auka med over 6 mrd. kr sidan 2014. Det fortener berre éin merkelapp: ein usosial og dårleg fordelingspolitikk. For Arbeidarpartiet er ikkje skatt eit mål – det er eit verkemiddel for å nå måla på velferd, klima, barn og unge og arbeid. Utfordringane står i kø. Vi må få fleire i arbeid og færre på trygd, vi må slutte å snakke om tidleg innsats i skulen og begynne å gjere noko med det, og vi må føre ein offensiv klimapolitikk. Felles for alle desse store utfordringane er at vi framover skal løyse dei med mindre pengar. Det er eit ope spørsmål etter denne debatten her at vi no får eit mindre handlingsrom, men at det samtidig er lova stadig nye skattekutt: Korleis skal det finansierast? Er det velferda som skal kuttast? Er det dei lågtlønte som skal få meir skatt? For kvart år denne regjeringa sit, er vi eit nytt år på etterskot i å forberede oss på framtida. Noreg treng ein ny kurs også i skattepolitikken, men høgrepolitikken har som kjent berre eitt grep, eitt verktøy. Det er stadig skattekutt, og no også stadig høgare avgifter for vanlege folk. Det er synd for alle, ikkje minst for dei som no står utan jobb og merkar aller hardast at forskjellane og fattigdomen i Noreg aukar.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-12-12:
Reiselivsnæringen er en næring som er særdeles viktig for hele Norge, og som bidrar til både verdiskaping og arbeidsplasser landet rundt. Gjennom de siste tre årene har det flertallet som har inngått budsjettavtaler, sørget for 50 pst. økning i momsen for reiselivet. I debatten om næringskomiteens budsjett i går sa representanten Ebbesen fra Høyre som argument for hvorfor dette ble gjort, at det er en oppfølging av skatteforliket, og begrunnelsen er ambisjonen om en flatere moms. For det første ligger det ingenting om økt moms for reiseliv i skatteforliket. Men i skatteutvalget – Scheel-utvalget – argumenterte en for at en skulle opp på 15 pst. Er det det som er Høyres ambisjon, eller er det at man skal opp på 25 pst. som den allmenne momssatsen?