trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-12-16:
Representantforslaget peiker på ei særs alvorleg hending, og eit mål for oss alle må jo vere å gjere vårt beste for at noko slikt aldri må skje i våre farvatn. Ulykka på «Deepwater Horizon» var ei kraftig påminning om det risikopotensialet som oljeverksemda medfører. Det må vi ta på alvor, både i arbeidet med tryggleik og beredskap på norsk sokkel, og når ein vurderer nye område for petroleumsverksemd. Ulykka i Mexicogolfen var alvorleg. 11 menneske mista livet, store mengder olje forureina hav og strender. Det er slik at vi har eit stort ansvar for å sikre dei tilsette på sokkelen og våre havområde for tilsvarande. Omsynet til natur og miljø skal liggje til grunn for aktiviteten på norsk sokkel. Samtidig er det heilt grunnleggjande at kvar og ein som har sitt daglege virke på norsk sokkel, har krav på ein så trygg arbeidsplass som i det heile mogleg. Både i USA, i EU og i Noreg er det sterkt fokus på å finne ut kva som skjedde på «Deepwater Horizon». Vi må hauste lærdom av den ulykka. Som mange har peika på, er det mange som ser nærare på ulykka no. Vi må bruke den kunnskapen til å førebyggje tilsvarande episodar i våre område. Norsk sokkel blir rekna for å vere blant dei områda som har høgast krav til tryggleik og beredskap i heile verda. Norske bedrifter hjelpte til i oppreinskinga etter ulykka i USA, og USA vil lære av vår forvalting og praksis. Det skal vi ta til oss, men det gir oss ikkje grunn til å tenkje at vi er absolutt gode nok. Vi må heile tida utfordrast til å finne betre løysingar og styrkje beredskapen her heime. Vi har frå Senterpartiets side teke ulykka på «Deepwater Horizon» og faren for noko liknande i Noreg på djupaste alvor. Regjeringa, og også vår statsråd, har jo sagt at tildeling av nye boreløyve på djupt vatn skal setjast på vent fram til ein veit meir om kva som skjedde på andre sida av Atlanteren. Kunnskapen om det vil vere sentralt vidare. I tillegg har Senterpartiet gitt uttrykk for at vi meiner at oljeindustrien bør bidra endå sterkare til oljevernberedskapen enn det dei gjer i dag. Mi oppfatning er at det blir gjort eit veldig godt arbeid for å betre tryggleiken og beredskapen på norsk sokkel. Statsråden har sagt litt om det i svarbrevet til komiteen, men samtidig er det viktig for Senterpartiet at føre-var-prinsippet ligg til grunn for all aktivitet vi har på sokkelen.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-12-16:
Realisering av kraftlinja mellom Ørskog og Fardal, eller Ørskog og Sogndal der trafoen no ligg, er heilt sentral i arbeidet med å sikre Midt-Noreg krafttilgang. Men ikkje berre det: For det er sånn at desse kraftlinjene kan føre straum begge vegar, og vi veit at også på Vestlandet kan krafttilgangen bli utfordra av for lite nedbør. Så er det viktig å understreke at skal ein ha nye industrietableringar, nytt forbruk, anten her eller der, må det vere sikker tilgang på straum, stabil tilgang på straum. Ikkje minst er denne linja òg avgjerande viktig for å utløyse det fornybarpotensialet som ligg i denne landsdelen, og som eg registrerer at representantar frå ulike parti bruker å rekne inn i den framtidige fornybarproduksjonen som Noreg kan få opp. Så har det langs denne planlagde linjetraseen vore ei rekkje innspel frå kommunar, frå lokalsamfunn og frå privatpersonar. Det har vore prosessar. Det er innspel som no blir grundigare vurderte i regi av Statnett, både dei som blei nemnde av føregåande talar, og også andre tiltak, mindre justeringar og avbøtande tiltak, fordi vi alle er opptekne av å finne trasear for kraftlinjene som tek omsyn til busetjing og miljø. Så er det viktig for oss å understreke at det positive arbeidet må halde fram, at dialogen og prosessane no må vere gode i sluttfasen av behandlinga, og at ein held fram slik som regjeringa og statsråden har teke sikte på: å vere i dialog med dei kommunane som får denne linja innom. Så spør eg meg om følgjande etter desse to debattane. Viss det er sånn at alle i denne salen understrekar viktigheita av linjene, og understrekar, i alle fall når det gjeld denne konkrete linja, at ho må byggjast kjapt, står jo det i grell motstrid til det som blei sagt frå enkelte representantar i valkampen. Sjølv ikkje min gode kollega representanten Lødemel, som bygde store delar av sin valkamp på nettopp å samle motstand mot bygging av denne linja langs denne eller tilsvarande trasear, er lenger imot linja. Faktisk er det sånn at i innstillinga er han den som går lengst i å avvise det forslaget som her ligg på bordet, trass i at delar av det allereie er vareteke av regjeringa. Så står han her og seier: Vi har hatt fullt gjennomslag for Høgre. Skal tru om ikkje ein og annan miljøvernar/naturvernar, i alle fall i mitt eige heimfylke, som forvillar seg til for fyrste gong å gje stemma si til Høgre på grunn av denne linjemotstanden, stiller litt spørsmål ved det. Fullt gjennomslag for Høgre – det er direkte i motstrid til det som var uttalt frå Høgre i Sogn og Fjordane under valkampen og i tida før det. Ein hadde eitt alternativ, og det var kabling på heile strekkja, mens det var dei andre partia som lyfta fram traséendringa og avbøtande tiltak som eit alternativ. Vel, fullt gjennomslag for Høgre er ord som må stå for representanten Lødemel si rekning. Eg vil tru at mange, i alle fall i mitt heimfylke, har eit anna inntrykk.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-12-16:
Lat meg fyrst få uttrykkje glede over at Høgre no – slik eg oppfattar det – har trekt det forslaget dei sjølve fremma i starten av debatten. Det trur eg viser at desse debattane har ein viktig funksjon, også når det gjeld utfallet av sakene heilt mot innspurten. Så antyda representanten Lødemel i sitt fyrste innlegg at Høgre hadde vore ein sterk pådrivar for linja, også for framdrifta i tid, og at det var raud-grøne politikarar som hadde somla, og som hadde gjort at linja kom seinare enn nødvendig. Det igjen er ein påstand som er heilt forskjellig frå, heilt ulik, det den same Lødemel proklamerte i valkampen, der han tvert om gav uttrykk for at vi har masse tid, vi kan køyre mange store utgreiingar, vi kan setje dette på vent og få fram kunnskap om ny teknologi når det gjeld linjer. Desse standpunkta går ikkje i hop. Eg kan ha respekt for at representanten jobbar for ei anna løysing, men då må ein vere såpass ærleg at ein seier at det betyr at linja blir forseinka. Så kan eg ha respekt for at ein jobbar for ei anna løysing og ikkje ynskjer linja, men då er det einaste logiske å fremje forslag i denne salen der ein foreslår å skrinleggje prosjektet eller i beste fall utsetje det. Men det har ikkje representanten Lødemel gjort. Eg tenkjer at det kanskje kan vere greitt å vere ærleg på det overfor sine eigne veljarar, i sitt eige valdistrikt, at vel sa ein noko i valkampen, men ein har altså ikkje følgt det opp gjennom forslag i denne salen.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-12-16:
Jeg legger til grunn statsrådens brev om at regjeringens energipolitikk «ligger fast» fram til 2013, for det er det regjeringen informerer Stortinget om. Statsråden sa i sitt innlegg at han ikke vil levere fast noen stortingsmelding om energipolitikk. Jeg legger også det til grunn. Men statsråden sier også til Stortinget i brevs form at en «stortingsmelding må vurderes ut fra hvilke aktuelle og sentrale energisaker som bør forelegges Stortinget». Mitt spørsmål er da, statsråd: Vi vet at fornybardirektivet kommer. Vi vet at vi får en klimamelding. Vi vet at vi skal få en forvaltningsplan for Barentshavet. Vi vet at vi har en sak her i huset som gjelder delingsforholdet mellom Norge og Russland i Barentshavet. Er det noen av disse fire sakene og forhold rundt dem som gjør at vi kan påregne en stortingsmelding om aktuelle saker?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-12-16:
Som representanten Astrup sa, er den mest miljøvennlige TWh-en den som ikke blir brukt. Men det er slik at vi er avhengig av energi. Vi er kanskje mer enn noen gang avhengig av energi. Saksordføreren, Serigstad Valen, sa at dette var et godt forslag på mange måter, og at vi har et betydelig potensial når det gjelder energieffektivisering. Representanten Serigstad Valen er en forkjemper for hvite sertifikater. Jeg tror nesten ikke det er en eneste energidebatt der representanten ikke trekker fram hvite sertifikater. Det er jeg veldig glad for. Jeg har skrevet her at representanten Serigstad Valen har et hjertebarn i hvite sertifikater. Jeg ser fram til at regjeringen presenterer en sak nettopp om hvite sertifikater, fordi jeg forventer at SV i regjering vil bruke flertallsmakten sin og presentere en slik sak for Stortinget. Regjeringen har satt ned et utvalg ledet av Arnstad, Arnstad-utvalget, og nå har også rapporten fra hennes utvalg kommet. Vi får der beskjed om at vi har et stort potensial i energieffektivisering i eksisterende bygg. Vi kan spare 10 TWh fram til 2020 og 40 TWh fram til 2040. Det er en halvering i forhold til den energien som vi i dag bruker. Det sies at skal vi klare dette, må vi sette noen penger inn. Vi må bruke 1–2 mrd. kr. Vi vil få 80 000 arbeidsplasser, og staten vil til sjuende og sist få en del økning av moms inn til statskassen. Så det er en liten runddans vi er med på når det gjelder økonomi, men den gir resultater for bedre utnyttelse av energien. Det er vel det denne forsamlingen er opptatt av. Jeg er veldig glad for den merknaden som flertallet har i innstillingen om Enovas framtid. La meg sitere: «Flertallet mener at energieffektivisering vil kunne bli et enda mer sentralt satsingsområde for Enova etter at dette markedet trer i kraft. I denne sammenheng imøteser flertallet videre drøftinger om utforming og videreutvikling av støtteordningene for energieffektiviseringstiltak, herunder både teknologinøytrale og teknologidrivende ordninger.» Vi er egentlig ikke så uenig i saken i forhold til framtiden, for med grønne sertifikater på plass, som vi skal få oss forelagt før påske, som statsråden har lovet Stortinget, vil vi også måtte ha en gjennomgang av Enova. Det er en gjennomgang som Kristelig Folkeparti forventer kommer til Stortinget, og som blir stadfestet her. Men i forbindelse med den gjennomgangen har altså regjeringspartiene her varslet at de ønsker å se på både teknologinøytrale og teknologidrivende ordninger. Kristelig Folkeparti ser fram til denne gjennomgangen.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-12-16:
Statsråden viste i sitt innlegg til Enovas nye ordning fra i sommer som gjelder mer satsing på energieffektivisering. Nå har vi fått en avtale med Sverige om grønne sertifikater. Vi får et fornybardirektiv på plass i løpet av kort tid, håper jeg. I flertallsmerknaden som jeg viste til i mitt innlegg, står det: «Flertallet mener at energieffektivisering vil kunne bli et enda mer sentralt satsingsområde for Enova etter at dette markedet trer i kraft.» Dette markedet er da for grønne sertifikater. Statsråden svarte i replikkordskiftet i budsjettdebatten mandag med undertegnede at han «har store ambisjoner» for Enova. Det er flott. Kan statsråden utdype litt disse store ambisjonene når det gjelder Enovas rolle som en viktig aktør på energieffektiviseringsområdet?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-12-16:
Undertegnede er veldig glad for at statsråden sier at vi tidlig neste år vil få en sak om Mongstad. Det tror jeg er veldig lurt. Ja, vi bruker penger på CO2-rensing, selv om det under debatten om en sak tidligere i dag kom fram at 70 pst. av årets bevilgning ikke brukes. Men vi bruker altså penger. Med hensyn til Kårstø sa statsråden til undertegnede i mai at han trengte litt tid før han kunne komme tilbake til Stortinget med en sak om rensing. Nå får vi til svar at den kommer i klimameldingen neste høst. Men i Soria Moria-erklæringen, som jeg viste til i mitt innlegg, sies det at man skal bidra økonomisk til CO2-renseanlegg på gasskraftverk. Mitt spørsmål i denne sammenheng er: Med de utfordringene vi har på Mongstad, og med de utfordringene vi har på Kårstø, hva ligger i Soria Moria-erklæringen, som er regjeringens regjeringsgrunnlag?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-12-16:
Kristelig Folkeparti er tilfreds med at regjeringen tar sikte på å komme tilbake med en sak om overordnede føringer for framtidig utbygging og oppgradering av overføringsnettet, og at man tar sikte på å komme tilbake med en slik sak i løpet av de neste tre årene. Slik Kristelig Folkeparti ser det, er det helt nødvendig i forhold til de utfordringene vi står overfor. Vi kan bare se på sommerens debatt med hensyn til Hardanger. Men når regjeringen har varslet at Stortinget vil få seg forelagt en sak om grønne sertifikater våren 2011, og også den dagen vi får oss forelagt fornybardirektivet, vil det også innebære at mer energi skal inn på nettet. Vi må ha flere overføringslinjer. Da er det avgjørende viktig at vi har hatt en slik overordnet diskusjon. Så min utfordring til regjeringen er at denne overordnede meldingen kommer på et så tidlig tidspunkt som mulig slik at vi kan dra opp prinsippene før vi går ned i de enkelte sakene. Men med mer energi på nettet i forhold til det grønne sertifikater, og fornybardirektivet vil gi oss, ser vi også at det er en flytting av fokus i kravene fra befolkningen. Man vet at det finnes teknologi til å legge mer i kabel, om det er i sjø eller i jord. Så er jeg helt enig i utfordringene som er når det gjelder jordkabling og sjøkabling. Dette er ikke noe «fix it» – ikke noe lett «fix it» heller – dette er krevende. Men det er jo nettopp på den bakgrunn at Kristelig Folkeparti, sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, ber regjeringen satse på forsknings- og utviklingsarbeid på dette området for å komme lenger nettopp på dette. Jeg og Kristelig Folkeparti er også enig i at kabling skal vi ikke ha overalt. Det er ikke kabel som er svaret hvis man har småkraft som skal inn på nettet. Da er det en helt annen diskusjon. Så det finnes noen avgrensninger her. Jeg kan ikke med min beste vilje skjønne at noen kan være motstandere av at vi får mer utviklingsarbeid og mer forskning på et viktig område med hensyn til nettpolitikken vår. Men det får jo regjeringspartiene svare på. Med dette tar jeg opp forslaget fra Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-12-16:
Det er tre hovedmåter å bedre energitilgangen til Midt-Norge på. Det er for det første økt linjekapasitet, det er økt produksjon av ren fornybar energi i området og det er energieffektivisering. Når det gjelder energieffektivisering, er Enovas kasse – nå har det blitt 16. desember – tom for i år. Kristelig Folkeparti har jo da tatt til orde for at vi bør bevilge mer penger i saken som vi skal debattere i salen her i morgen, nettopp til dette, og vi har også ønsket å bevilge mer penger i 2011 nettopp til energieffektiviseringstiltak i husholdninger. Det andre punktet er økt produksjon av ren fornybar energi i regionen. Da vet vi at en del vindkraftkonsesjoner er gitt og en del andre prosjekter er under etablering. Men det vil være av stor betydning at staten stiller opp med penger for å ta rensekostnadene for et gasskraftverk i Midt-Norge, slik at vi også kan bruke denne energikilden. Men den viktigste energikilden som kan gjøre noe med kraftsituasjonen i Midt-Norge, er å øke linjekapasitet, dvs. få på plass Ørskog–Fardal. Derfor er det et krav fra Kristelig Folkepartis side at denne linjetraseen bør være ferdig senest i 2015. I innstillingen har det nok skjedd en feil fra Kristelig Folkepartis side. Vi er ikke forslagsstiller sammen med Høyre når det gjelder forslag nr. 1. Vi støtter komiteens tilråding i denne saken.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-12-16:
I sak nr. 4 heter det seg at vi har diskutert rikets energitilstand. Det stemmer at den har blitt behandlet av energi- og miljøkomiteen i dag, men de papirene som ligger i sak nr. 4, er en sak som dreier seg om verning av vassdrag. Så innstillingen og papirene vi forholdt oss til, er ikke den saken som vi stemte over. Dermed fikk min gruppe feil stemmeangivning.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Regjeringspartiene og energiministeren legger opp til en kunstig debatt, for opposisjonen har aldri nektet regjeringen å ha en utredning om energipolitikken før en legger fram en stortingsmelding. Det har de alltid vært velkomne til, men en har så langt fra regjeringens side sagt at alt som trengs å vites om regjeringens energipolitikk, står i Soria Moria. Nå er det åpenbart ikke godt nok, når en føler behov for å utrede det, og det er for så vidt greit. Representanten Sande fra Senterpartiet sa at det er en tid for alt. Nå er det tid for å ha en energimelding. Ja, 5. november var det ikke det for energiministeren. «Jevnlig» betyr ikke årlig; «jevnlig» kan bety en gang hvert fjerde år, hvert åttende år, hvert andre år. Poenget er at en skulle begynne med å få en stortingsmelding. I og med at en har forpliktelser fram til 2020, er det naturlig at en legger det fram om igjen en gang senere. Så spørsmålet er: Hva er det som har skjedd i regjeringen eller i samfunnet som gjør at det nå er behov for en energimelding som det ikke var behov for for ti dager siden?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Jeg tror at jeg kan uttale meg på vegne av flere enn bare Fremskrittspartiet nå. Det er litt rart at regjeringen først skal bli enig internt om virkemidlene, og så skal den legge fram strategien for Stortinget etterpå. Kan det innebære at vi nå til slutt får tildelt den tiltakspakken for Midt-Norge som ble varslet i 2005, men som ennå ikke foreligger? Det ser vi i så fall fram til. I brevet til komiteen den 5. november skriver energiministeren at den helhetlige energipolitikken som er trukket opp i Soria Moria, ligger fast. Når han allikevel nå oppretter et utvalg som skal utrede alle mulige sider ved energipolitikken, kan vi da forvente at energipolitikken ikke ligger fullt så fast når en stortingsmelding kommer, sånn at vi kan ta inn over oss de anbefalinger og råd som dette utvalget gjerne kommer med?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Det gis et inntrykk fra statsråden og fra enkelte rød-grønne representanter av at dagens ordning for så vidt er teknologinøytral, fordi den altså skal gi støtte til de prosjektene som gir mest resultat. Men det er jo en sannhet med modifikasjoner, for regjeringen har jo definert vekk en del teknologier, ikke fordi de ikke er grønne, eller fordi de ikke sparer teknologi, men rett og slett fordi regjeringen mener de er for billige, de er for framtredende i markedet allerede. Det kan godt være et argument, men da er det jo mer et argument for at en vil bidra til en regulering av konkurransen mellom teknologier enn det er et argument for at en vil maksimere energisparingen. Da er spørsmålet mitt – og det blir rent prinsipielt: Mener statsråden det er viktigere å stimulere teknologibredden i markedet enn det er å stimulere det totale energisparevolumet?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Jeg forstår logikken til statsråden, men jeg vil likevel utfordre ham, fordi det økonomiske grenselandet vil variere fra person til person, fra inntekt til inntekt. Det som er mulig for Rimi-Hagen å gjøre i sin bygning ved å få vekk oljefyren og få miljøvennlig energi der, vil ikke være mulig for noen andre. Men de som ringer oss på Stortinget og beklager seg over at strømregningen nå er 2 000 kr mer enn normalt, eller 4 000 kr mer enn normalt, har uansett ikke råd til de store kapitalløftene, men de hadde kanskje gjort noe med vedovnen sin eller fått inn en luft-til-luft varmepumpe hvis de hadde fått støtte der. Men det å bore etter jordvarme eller luft til vann er noe de uansett ikke har råd til. Dermed hadde du fått et høyere tempo på den utskiftningen selv om det hadde vært innenfor mer konvensjonelle teknologier enn boring etter varme. Så hadde jo også Jøtul og andre vedovnsprodusenter i Norge kunne glede seg over det.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Det snakkes om at en har en plan, men den planen er jo strengt tatt begrenset til Mongstad, ikke til det nasjonale som jeg prøver å få løftet blikket mot, nemlig å se på de andre mulighetene, potensialene, som er i Norge. Det som blir spørsmålet, er altså hva som er viktigst for denne regjeringen. Er det tid, eller er det sted? Fremskrittspartiet har vært veldig skeptisk til at vi skal vedta et tidspunkt for at en teknologi skal være utviklet. Men hvis aktører utenfor kommer med en teknologi som viser seg å være mer moden enn det en får til på Mongstad, vil det være naturlig å si at tid er viktigere enn sted. Hvis aktører for egen risiko sier at dette kan vi bygge, men hvis det ikke virker, skal vi ikke ta betalt, men virker det, må vi ha en gulrot i den andre enden: Da er tid viktigere enn sted. Er statsråden enig i en slik tanke? Eller er Mongstad så viktig for regjeringen at en automatisk vil velge vekk alle alternativer hvis det ikke skjer på Mongstad?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Jeg synes svarene fra statsråden blir litt forvirrende, for han blander etter mitt skjønn sammen testsenterarbeidet og fullskala rensing. Vi har altså ikke tatt en investeringsbeslutning når det gjelder fullskala rensing på Mongstad ennå. Det skal gjøres tidligst i 2014. Det vi har forpliktet oss til, er et testsenter, og det er det ingen i denne salen som utfordrer i denne debatten. Testsenteret skaper interesse. Men fullskala rensing – det er her vi spør: Vil regjeringen kikke utover Mongstad-prosjektet hvis det kommer en aktør som ikke er kjent i dag, med en teknologi som regjeringen ikke vet om i dag, men som på kammerset har funnet opp noe som regjeringen ikke har tenkt på? Hvordan vil den aktøren da bli behandlet? Vil han kunne få de samme vilkår som Statoil er gitt på Mongstad, eller vil han bli lagt ute i et vakuum, fordi de ikke passer regjeringen å ha noen som kan utfordre Mongstad? Det er rett og slett det som er spørsmålet: Vil en behandle andre aktører som kommer med noe oppsiktsvekkende nytt, på en måte som faktisk gjør det mulig å realisere det? Selv om en kommer med et prosjekt som bare er 10 pst. av kostnadene på Mongstad, er det ingen som vil realisere det i Norge hvis det ikke er en gulrot i den andre enden.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Norske aktører var viktige deltakere både i operasjonen rundt å stanse utblåsningen og i å rydde opp etterpå. Miljøvernministeren har i media uttrykt tvil om Norge ville klart å mobilisere et like stort hjelpeapparat ved en norsk ulykke. Hva tror olje- og energiministeren?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Det har vært en viktig og en kontroversiell sak i forkant av forslaget til Venstre som gjorde at det ble aktualisert. Temaet er dog ikke nytt. Nettpolitikken har vært oppe til debatt flere ganger i Stortinget: Én gang som følge av at regjeringen la fram en nettproposisjon, og flere ganger som følge av at opposisjonen har bedt om å få en større sak om det. Komiteen er enig om at det er viktig å forsøke å begrense de negative miljøkonsekvensene ved bygging av kraftlinjer. Vi foreslår at forslaget vedlegges protokollen. Når en ikke velger å ville vedta selve representantforslaget, er det delvis fordi Venstre allerede har fått gjennomslag for det, og det å vedta det blir å slå inn åpne dører, og litt fordi en her ber om å få utsettelse i et mye større omfang enn det komiteen ønsker. Men Venstre har fått gjennomslag for det jeg tror er det viktige, nemlig at det mest kontroversielle strekket har blitt utsatt. Så Venstre kan egentlig her innkassere en seier. Det en samlet opposisjon har fremmet forslag om mange ganger, nemlig at en skal ha en overordnet nettdebatt om hovedveiene, har Venstre fått gjennomslag for nesten på egen hånd, kan man si, med litt hjelp av en Hardanger-aksjon i tillegg. Det får Venstre ta æren for. Derfor er det også viktig å understreke – selv om representanten Rudihagen ikke er i salen i denne saken – at jeg ble veldig glad da jeg så brevet fra olje- og energiministeren datert 5. november, der han åpnet med å si: «Jeg tar sikte på å framlegge en sak for Stortinget om de overordnede føringene for den fremtidige utbygging og oppgradering av landets overføringsnett for kraft senere i denne stortingsperioden.» Det er jo det vi i opposisjonen har bedt om flere ganger, og fått avslag på, men nå kan alle glede seg, med tre ganger tre hurra, for at dette likevel kommer. Jeg synes likevel det er litt trist at vi måtte ha en runde i Hardanger før vi fikk dette fra regjeringen. Det er en påminnelse om at av og til er det faktisk bedre å legge strategien først og så komme med virkemidlene, enn å begynne på virkemidlene og så komme med strategien etterpå. En har altså i stor grad fått gjennomslag for punkt én. En har blitt imøtekommet på punkt to, på det mest kontroversielle, og på punkt tre får en opposisjonens støtte når det gjelder å styrke satsingen på forsknings- og utviklingsarbeid knyttet til bruk av jord- og sjøkabel. Jeg skulle ønske at regjeringen også der kom oss i møte, men kanskje kan energiministeren glede oss på det punktet også når han får ordet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
I debatten rundt kraftlinjer i Hardanger har flere spurt seg om andre løsninger enn utbygging av nett kunne ivaretatt forsyningssikkerheten i Bergensregionen. Jeg tror sågar at Olje- og energidepartementet har stilt det samme spørsmålet til Statnett nå i denne prosessen. Statnetts svar – iallfall på høringen til Høyre – var at det ikke var deres ansvar å se på hva Enova, Gassnova og NVE skal gjøre; de hadde kun ansvaret for nett. Men for Stortinget kan jo ikke det være et tilstrekkelig svar. Så da blir spørsmålet: Har statsråden sikret at Statnett, NVE, Gassnova, Enova og andre aktuelle aktører har satt seg ned sammen og sett på hvilke andre alternative tiltak som finnes på kraft, produksjon og forbrukssiden som kunne ivaretatt det samme målet om god forsyningssikkerhet for Bergensregionen?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Jeg ønsker å følge opp replikkordvekslingen når det gjaldt arbeidet rundt alternative løsninger til nettrasé. Jeg, og Fremskrittspartiet, er ute etter å finne den totalt sett beste løsningen – kostnader, miljø, energi og forsyningssikkerhet sett opp mot hverandre. Og hvis det er en kraftlinje som trengs, så er det en kraftlinje Fremskrittspartiet vil ha. Men jeg reagerer på de holdningene som har begynt å komme fram rundt diskusjonen om alternative løsninger. I debatten har altså både myndighetene og regjeringen sagt at den nye nettlinjen må komme fordi det handler om kraftforsyningssikkerheten i regionen. Hvis én av de to linjene i dag faller ut, kan ikke Statnett garantere at forsyningssikkerheten ivaretas. Det er en alvorlig situasjon, for all del. Den må vi gjøre noe med. Men det er altså forsyningssikkerhetsargumentet som hele veien fremmes. Men dette kan også åpenbart løses med lokale tiltak. Statsråden nevnte selv gasskraftverk, noe som det for så vidt positivt gleder meg at han i det hele tatt vurderte, for det kan være en vanskelig sak for en del andre i regjeringen. Men også en blanding av ny vannkraft, småkraft, vindkraft, energisparing, mindre elektrifisering av sokkelen og mer bioenergi ville gledet energiministeren – altså en pakke der kunne også gjort den samme nytten. Så kunne det godt hende at den pakken hadde blitt usannsynlig kostbar i forhold til nytten som gjorde at man automatisk sa at det ikke er ønskelig. Eller det kunne være at regjeringen innrømmet og sa at nei, flere gasskraftverk enn det vi har, ønsker vi egentlig ikke, selv om det blir et inntrykk av det motsatte fra statsministeren. Men da hadde vi i hvert fall hatt et politisk valg. Det har vi ikke nå, fordi ingen har blitt satt til å legge fram en slik pakke. Statnett sier det ikke er deres ansvar og Enova kikker bare på stimulering av fornybar energi og energisparing. Vil regjeringen gjøre den jobben? For det handler altså om legitimitet i forhold til de valgene som blir gjort. Jeg er egentlig ganske sikker på at en del folk i Hardanger føler seg så overkjørt i denne prosessen at man kunne satt ned 100 utvalg, og man ville ikke stolt på det, for nå kommer dette vedtaket på det tidspunktet som Arbeiderpartiets strateger, i følge VG, ønsket det skulle komme i fjor. Det kom i februar, da vannmagasinene var lave, strømprisene høye og når man liksom hadde det perfekte set-up for å få det akkurat som man ville fra regjeringens side. Det var nok å være til stede på Høyres høring om dette og se på hvordan Hardanger-aksjonen argumenterte. Det er ikke nok tillit igjen i den prosessen til at man vil lytte til faglige råd, nærmest uansett hvem som kommer med det. Og det da å vise alternativer utover det å ha en nettlinje, slik at man faktisk også kan få en kvantifisert holdning til det, ville vært svært, svært nyttig.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Statsråden sier at det tidligste en linje kan være på plass, er i 2015. Da har denne regjeringen klart å utsette det med bare fire år – det er for så vidt ikke så verst. Men når statsråden samtidig i sitt innlegg sier at kraftforsyningsunderskuddet i regionen vil være økende de neste årene, må en spørre om han i denne prosessen har vurdert å stimulere til økt kraftproduksjon i denne regionen – også med tanke på den debatten vi nettopp hadde – øke egenproduksjon av kortreist kraft der en vet at det er et betydelig potensial i å bygge ut gasskraftverk. Regjeringen selv har nettopp fornyet konsesjonen til Skogn, en har diskutert om en skal ha et dedikert gasskraftverk på Aukra, men lagt det vekk, en har hatt prosjektene på Tjeldbergodden, som en har skrinlagt. Men en har også Industrikraft Møre, som har et levende prosjekt som en har et stort ønske om å realisere, men en har behov for avklaringer om rammebetingelsene rundt CO2-rensing.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
I denne debatten, som i den forrige om en generell kraftlinjepolitikk, men med utgangspunkt i Hardanger, gjør jeg meg den refleksjon at regjeringen hevder at det haster med å få på plass linjene, men med en gang en prøver å diskutere heller å løse kraftforsyningsutfordringene lokalt, skygger en unna. Når en utfordrer energiministeren på tiltak med hensyn til f.eks. gasskraftverk i Midt-Norge, er det ikke en finger som skal løftes, ikke en krone som skal brukes. En har gitt konsesjon til Skogn og skryter av at den nettopp ble forlenget, men i full visshet om at den aldri kommer til å bli realisert, fordi det ikke er gass, og fordi en vet at det ikke er lønnsomt med den lokaliseringen. Lokalisering av gasskraftverk er like viktig som lokalisering er for stort sett enhver annen næringsvirksomhet en driver. Det handler om å ha kundegrunnlag, og det handler om å ha ressursgrunnlag for å få lønnsomhet i det. Men i Fræna er det noen som har kundegrunnlag og ressursgrunnlag og investorer og hele pakka, som er villige. Du kan stå på tomta og høre det knitre i statens master, og du kan stå og se lysene fra Ormen Lange på Aukra – ergo: en perfekt plassering. Og det er en perfekt plassering ikke bare når det gjelder infrastruktur, men når det gjelder hvor du trenger kraft. Men svaret fra energiministeren er altså at nei, de har fått konsesjon med krav om CO2-rensing, men regjeringen skal ikke bidra med en krone for å hjelpe dem med å realisere CO2-rensing. Og alle vet at da blir det heller ikke realisert et gasskraftverk. Dette er jo egentlig trist. Jeg har medfølelse med representanten Snorre Serigstad Valen, som iallfall har vist vilje – fra et regjeringsparti – til å komme Fræna i møte, og har sagt at jo, staten skal ta regningen for CO2-renseanlegget, men forutsetningen til SV er en dobling av CO2-avgiften. Jeg er ikke enig i forutsetningen, men jeg er i hvert fall glad for at han har vist vilje til å diskutere hvordan en skal få realisert lokal kraft. Den viljen avviste energiministeren fullstendig i denne debatten – mye tydeligere enn i de tidligere debattene. Det er et varsko om at denne regjeringen har så mange politiske indre dragninger at det ikke går an å finne de raske, gode løsningene. En skal altså kable seg ut av ethvert problem, ikke få fram volum kraftproduksjon. Det er veldig hyggelig at den politiske sekretæren til energiministeren har vært i NRK og debattert og skrytt av at man i Midt-Norge hadde kommet fram med ni nye småkraftverk. I Stortingets spørretime i går avviste statsministeren at de to mobile gasskraftverkene ville ha noen innvirkning av betydning på kraftsystemet. De representerer tross alt 100–150 småkraftverk. Det da å skryte av ni stykker i den sammenheng, når statsministeren sier at 100–150 tilsvarende ikke betyr noe, er ikke noe annet enn å kaste blår i øynene på velgerne. Derfor håper jeg at statsråden fra denne debatten kan ta med seg en vilje internt i regjeringen til å bruke den amerikanske ambassaden og bekjempe regjeringens politikk for å få til noe som virker.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
President! Det er bare overskriften som er feil.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Jeg viser til mitt svar til Stortinget om denne saken i begynnelsen av november. En jevnlig framleggelse av en energipolitisk stortingsmelding vil ikke nødvendigvis være tilpasset behovet for overordnede diskusjoner om energipolitikk. En slik stortingsmelding må vurderes ut fra hvilke aktuelle og sentrale energisaker som det er aktuelt å forelegge Stortinget. I løpet av dette året har vi imidlertid fått på plass flere viktige milepæler i energipolitikken. I vår fikk vi på plass den nye havenergiloven, som åpner nye muligheter for en helt ny energiform i åra som kommer. Samtidig har regjeringa lagt et løp for bygging av sentrale kraftlinjer, som Sima–Samnanger og Ørskog–Fardal. Nå i desember har vi sammen med den svenske regjeringa undertegnet en protokoll for et felles marked for elsertifikater fra 2012. Dette vil føre til en storstilt utbygging av fornybar energi i de to landene. Regjeringa har også trappet opp satsingen på energieffektivisering til et rekordnivå i 2011. Med disse avgjørende forutsetningene på plass mener jeg tida er inne for å legge grunnlaget for en ny framtidsrettet og bred energipolitisk plattform, dette i form av en ny energimelding som gjør oss i stand til å møte utfordringene i energisektoren i tiåra som kommer. Det skal derfor nedsettes et energiutvalg som skal se på den langsiktige utviklingen i kraft- og energibalansen fram mot 2030 og 2050. Utvalgets arbeid skal danne et viktig grunnlag for en stortingsmelding om energipolitikken. Utvalget skal utrede, vurdere, sentrale faktorer som påvirker energi- og kraftbalansen i Norge, bl.a. produksjon, forbruk, nettutbygging og kraftutveksling med utlandet. Energiutvalget skal få en bred sammensetning der både interessegrupper og personer med særlig fagkunnskap deltar. Det vil derfor bli fremmet en stortingsmelding om energipolitikken, slik at Stortinget får anledning til å diskutere nettopp disse overordnede linjene og vår framtidige energipolitikk. Men en slik melding vil ikke bli lagt fram med faste intervaller, eller «jevnlig», slik representantene Solvik-Olsen, Skumsvoll og Grimstad foreslår. Når det gjelder den jevnlige oppfølgingen, vil jeg vise til de årlige budsjettene, som omtaler resultater og viktige strategier på energiområdet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Som jeg sa i innlegget mitt, snakker vi her om to forskjellige ting. Det etterspørres fra representantene som har fremmet forslaget, en «jevnlig» tilbakemelding til Stortinget i form av en melding om rikets energitilstand, eller energimelding. Jeg mener – som jeg sa i innlegget mitt, og som jeg også har sagt mange, mange ganger i Stortinget tidligere – at det er viktig å avklare enkeltsaker gjennom de prosessene som der hører til. Så er det slik at vi nå har et grunnlag for å se lenger fram enn hva vi hadde for et år siden, for to år siden, fordi vi nettopp har fått på plass så viktige elementer i den korte og halvlange energipolitiske horisont. Mitt mål nå er samtidig å starte en prosess som ser lenger fram enn det – 2030, 2050. Det er ikke snakk om et utvalg som skal løse dagens energipolitiske utfordringer, jf. diskusjoner vi nå har, men som skal se lenger fram, og etter det. Så det er min tenkning rundt det, og jeg mener det er en veldig riktig tenkning ut fra energipolitiske behov.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Vi skal gjøre dette så raskt som mulig. Jeg er ikke enig i det representanten Hjemdal sa i stad, at dette betyr at dette storting ikke får mulighet til å diskutere disse spørsmålene. Jeg ser for meg at en i det første utvalgsarbeidet som nå skal gjøres, trenger rundt et års tid på å gjøre et ordentlig arbeid – det er normalt for den type prosesser – og så skal vi lage en stortingsmelding i forlengelsen av det. Men det betyr at vi skal være ferdig med det tidsnok til at dette storting får god anledning til å diskutere det. Når det gjelder å få til et bredt kompromiss, vil jeg si at det hadde vært veldig bra. I den grad det er mulig politisk å finne sammen om viktige veivalg innenfor energipolitikken, hilser jeg det velkommen. Så vil jo prosessen vise om det er politisk grunnlag for det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Det må nesten besvares ut fra de enkelte sakene. Klimaspørsmål er jo åpenbart en sak som Stortinget får seg presentert som en melding. Det er varslet fra regjeringa. Svaret er jo sånn sett der ja. På spørsmålet om forvaltningsplanen og ressursforvaltning til havs er jo også svaret ja. Det vil Stortinget få seg presentert i løpet av kommende vinter. Jeg kan for egen del legge til der at vi har en parallell på det, prosessen knyttet til petroleumsmeldingen, som også Stortinget vil få seg presentert. I saker som her nevnes, er det naturlig at vi ender opp i dokumenter, som stortingsmelding, og at Stortinget så har en debatt i forlengelsen av framleggelsene.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Det er sånn på dette området som i politikken for øvrig, at de vedtak som er gjort, ligger fast inntil andre vedtak blir gjort. Jeg vil nevne at det er rart om alle energipolitiske vedtak som fattes i 2010–2011, er de samme som dem som fattes i 2015–2020. Det er jo en dynamikk på dette området, som det er på andre samfunnsområder. Den vil jeg nesten håpe at en ser, fordi en får ny kunnskap, en får ny teknologi. Det er nye muligheter, men det er også nye utfordringer. Til det som hevdes å være en rar prosess, at regjeringa skal bli enig seg imellom før Stortinget får seg noe forelagt, før debatten blir tatt, må jeg si at jeg stusset litt over spørsmålet. Jeg mener at det er det mest naturlige i denne verden at en har en intern prosess i enhver regjering, blir enige om politikken på ulike områder og også blir enige om forslag til virkemidler og tiltak og presenterer det for Stortinget. Jeg har litt problemer med å se hva som skulle være alternativet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Jeg synes det ligger en form for nedvurdering av de årlige budsjettprosessene som Stortinget har, i det som representanten Meling her sier. Det er ikke sånn at det verken er grunnlag for debatt i Stortinget eller grunnlag for politikkutforming gjennom framleggelse og diskusjon knyttet til budsjettdokumentene. For min egen del hadde jeg en ganske omfattende redegjørelse, bl.a. om Enova, i budsjettdokumenter, som gir et godt grunnlag for debatter som eventuelt er ønsket i Stortinget. Så jeg mener at dette er betydelig mer omfangsrikt og nyansert enn det som blir tatt opp her. Det er tilbakemeldinger, det er politikkutforming, det er grunnlag for både debatt og vedtak gjennom budsjettproposisjonene, og det er også dagen i dag preget av. Og så er det naturlig å komme med meldinger og proposisjoner knyttet til enkeltsaker, og i dette tilfellet også en samlet energimelding når behovet for det er til stede.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Jeg viser til mitt svar til Stortinget i denne saken i begynnelsen av november. Regjeringa har valgt å organisere støtteordninger for energieffektivisering gjennom Energifondet og Enova. Enova gir tilskudd til teknologiutvikling og investeringer i energieffektivisering i bygg, anlegg, industri og fornybar kraft- og varmeproduksjon. Prosjektet er mangeartet i størrelse og teknologi. I avtalen mellom Olje- og energidepartementet og Enova er formålet for Enovas forvaltning av Energifondet rettet mot en langsiktig utvikling av markedene for fornybar energi og energieffektivisering. Enova forvalter et bredt spekter av virkemidler. Jeg vil i den sammenheng også vise til evalueringen av Enova som ble lagt fram for Stortinget i Prop. 1 S for 2010–2011. Regjeringa har en omfattende satsing rettet mot å bedre energieffektiviteten i bygningsmassen. I juni 2010 etablerte Enova et nytt og bredere programtilbud innenfor markedsområdet bolig, bygg og anlegg. Dette inkluderer både støtteordninger og ulike former for rådgivningstjenester. I tillegg til Enovas virksomhet på energieffektivisering er andre virkemidler viktig, eksempelvis er teknisk forskrift, som forvaltes av Kommunal- og regionaldepartementet, helt sentralt i dette arbeidet. Energieffektivisering er et langsiktig arbeid, og stabile rammer er avgjørende for at satsingen skal være effektiv og gi ønskede resultater på sikt. Utvalget av prosjekter som støttes av Enova, skjer innenfor rammene av den avtalen som ligger mellom departementet og Enova, og særskilte mål som er fastsatt av Stortinget. Prosjektene som gir høyest energiresultat pr. støttekrone, blir prioritert. Denne modellen gir betydelig aktivitet på alle satsingsområdene. Jeg mener også at det er en stor grad av teknologinøytralitet i denne modellen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Jeg tror for det første vi kan være enige om hva regjering og regjeringspartier her mener, for jeg brukte uttrykket «stor grad av teknologinøytralitet», og det oppfatter jeg at også andre har gjort. Det tror jeg egentlig også representanten Solvik-Olsen er enig i. Jeg kan bruke et eksempel som har vært mye framme, som viser nettopp denne problemstillingen. Det har vært stort fokus på at en burde gi støtte til kjøp av vedovner. Vedovner er noe som ligger en senterpartist nær. Det er en god måte å bedre energibruken i huset på, men samtidig er det relativt rimelige investeringer det er snakk om i det enkelte hus. Det er store volumer som omsettes hvert år, og hvis en f.eks. skulle gått inn og gjort noe der, ville det i praksis tatt de budsjettene vi har på dette området nå. Jeg mener ikke det er riktig å gå inn og støtte tiltak som jamnt og trutt blir gjennomført, men at man heller skal bruke pengene på å ta ned terskelen økonomisk på gode energieffektiviseringstiltak som ellers kanskje ikke ville blitt gjennomført, fordi det ligger i grenseland for hva en privatperson f.eks. anser som lønnsomt, og anser som aktuelt å gjøre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Ja, jeg tror mange vedprodusenter, som ligger tett på mitt bakland politisk, isolert sett ville syns at det var et godt tiltak. Men en må jo gå inn og se på nytteverdien, altså ressursbruken, pengebruken opp mot hva en får igjen. Jeg tror representanten Solvik-Olsen har helt rett i at det fins gode eksempler på enkeltpersoner og enkeltbedrifter, virksomheter som ville hatt nytte av en ordning som hadde et større økonomisk omfang, som hadde en større bredde. Men en kommer ikke bort fra at en må foreta en avveining av de økonomiske hensynene opp mot hva en da mister av mulighet til å introdusere nye teknologier, til å få gjennomført andre tiltak. Jeg kan ta det ett skritt videre og problematisere litt rundt isolasjon av hus, utbytting av vinduer. Det er også gode eksempler på fantastiske, fornuftige energieffektiviseringstiltak. Hvis en går inn på det, snakker vi om relativt store beløp, hvis en skal mene at det også er et område som staten skal involvere seg i.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Mitt svar på spørsmålet er ja. Så tror jeg det er viktig å utdype og nyansere 2018-begrepet, for verken NVE eller regjeringa har tenkt å vente til 14 dager før den datoen og så installere AMS i hele landet. Vi snakker om en prosess fram mot en dato. Jeg er opptatt av at vi kommer i gang så raskt som mulig. Jeg ser på muligheten for at en kan gjøre det på ulike måter når det gjelder å starte dette, og mener akkurat det samme som representanten Meling når det gjelder hvor bra tiltaket toveiskommunikasjon er. Da er jeg tilbake der jeg startet. Svaret er ja, og jeg er opptatt av at vi skal se på mulighetene for å komme i gang så raskt som overhodet mulig. Og vi skal være ferdig før 2018, vi skal ikke begynne like før 2018.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Jeg har store ambisjoner for Enova på to måter for 2011. For det første kommer Enova til å forvalte et budsjett som de aldri før har forvaltet, et stort budsjett. Vi har fått på plass gode rammer for Enovas virksomhet. I tillegg ser jeg for meg et Enova som i 2011 spisser virksomheten sin inn på varme, på energieffektivisering og på teknologiutvikling. I det ligger det en mulighet for Enova til rett og slett å gjennomføre flere prosjekter og samtidig bli enda bedre på rådgivingssida, på det å være inne og bruke sin kompetanse til å hjelpe og jobbe sammen med bedrifter, virksomheter, for å finne løsninger som er gode, og som leder fram til søknader – som gjennom det leder fram til konkrete resultater.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Hadde jeg hatt den datoen klar, hadde jeg offentliggjort det og kommentert det i tidligere innlegg og tidligere svar. Vi har jo vært innom dette temaet ved en del ulike replikkvekslinger i salen. Det dette handler om, er å balansere ut ønsket om å få AMS på plass med en trygghet for at de løsningene som blir valgt, er de endelige løsningene som også våre naboland kommer til å velge, og som ligger inne i de standardene som EU legger til grunn. Der er ikke ting endelig avklart. Det er fortsatt noen prosesser å gå på der, og det må vi forholde oss til. Men når vi har klarhet rundt det, mener jeg at det ikke er noen grunn til å sitte stille og vente på at 2018 skal komme. Da mener jeg at «så raskt som mulig» er en offensiv inngang til dette, en offensiv tilnærming, og det er det både NVE og departementet kommer til å legge til grunn for arbeidet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Jeg har ingen personlig prestisje knyttet til sted. Jeg har et betydelig engasjement for å få realisert det første store CCS-prosjektet i Norge. Jeg er for øvrig veldig uenig i det som ble sagt av representanten Hjemdal i stad, som gikk på at vi knapt nok er i nærheten av å være i ledelsen på dette området internasjonalt. Det er feil. Det vi gjør i Norge, er svært interessant globalt. Vi merker at det er konstant oppfølging av vedtak, beslutninger og prosesser i Norge rundt dette også fra internasjonalt hold. Når vi har valgt Mongstad, er jo det basert på et ønske og en plan om å gjennomføre et konkret prosjekt. Så er det slik, som representanten sier, at det dukker opp andre forslag underveis også i denne prosessen. Jeg tror det er viktig å minne hverandre på én ting rundt dette – det er at når vi har jobbet oss gjennom Mongstad-prosjektet, møter vi også de konkrete utfordringene som ligger i det. I de andre prosjektene har vi ikke kommet så langt ennå.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-16:
For å fortsette på det svaret jeg begynte på til representanten Solvik-Olsen, noe som også ligger i representanten Astrups spørsmål: Det er viktig å få med seg detaljeringsgraden på Mongstad-prosjektet, sammenlignet med andre prosjekter. På Mongstad har vi nå jobbet oss dypt ned i detaljene, vi jobber med gjennomføringsavtaler med Statoil. En har etter hvert god oversikt over små og store problemer – utfordringer videre i prosjektet. Det drar sjølsagt opp utfordringer i forbindelse med at en ser kostnader og tidsbruk, og teknologiske utfordringer. I de andre prosjektene som har vært diskutert i Norge, har vi ikke kommet så langt. Derfor vil jeg advare litt mot å sammenligne Mongstad-prosjektet med andre prosjekter per i dag, for modenheten i prosjektene og kunnskapen om, kjennskapen til, utfordringene er så forskjellig. Det vil garantert dukke opp utfordringer knyttet til andre eventuelle CCS-prosjekter i Norge som ikke er kjent i dag.