Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Godt nytt år – også til presidenten! Kriser, krig og konflikt har ført millioner av mennesker på flukt i vår tid. I 2015 tok over én million seg over Middelhavet til Europa, og gjennom høsten kom det også tusener til våre grenser. Det skapte en ekstraordinær situasjon. Vi fikk gjentatte illustrasjoner på at vårt mottaksapparat ikke var satt opp til å møte en slik tilstrømning ved våre grenser. Særlig prekær var situasjonen ved grensen mot Russland i nord. Sent i august slo regjeringen fast at antallet asylsøkere ville gå ned. Så kom det isteden rekordmange. Det var behov for ekstraordinære tiltak. Det store flertallet som er kommet til Norge, er mennesker som har trosset store farer, som er utslitte og redde. Menneskene som kommer til Norge, skal behandles på en verdig og skikkelig måte, i tråd med våre folkerettslige forpliktelser og våre humanitære tradisjoner, enten de har rett på opphold eller ikke. Mottaksapparatet vårt var ikke forberedt. Mange lokalsamfunn fikk akuttmottak lokalisert nær sagt over natten. Viljen til å hjelpe i Norge er stor, men mange opplevde også usikkerhet – usikkerhet om det var kontroll ved grensene våre, usikkerhet om utviklingen fremover og usikkerhet om hva det betyr å få nye naboer og arbeidskolleger, usikkerhet om hva det vil si å leve sammen i større mangfold. Arbeiderpartiet mener at Stortinget i slike situasjoner skal legge stor vekt på å opptre samlet. Det betyr ikke at vi skal glatte over politiske motsetninger. Regjeringen skal møte en tydelig opposisjon, men om det er mulig å samle oss om både handling og oppfølging, skal vi skyve egenmarkeringer til side og opptre slik at nordmenn i alle deler av landet, kommuner, uansett hvem som styrer, og flyktningene som ankommer, opplever at Norges storting samles om både prinsipper og tiltak. Konfrontasjonen, påpekningen av mangler og sen reaksjon kunne skaffet flere markeringer, men det hadde samtidig sendt signal om splittelse og motsetninger ut i norske kommuner og lokalsamfunn på et tidspunkt da det aller mest var behov for å opptre forstandig og samlet. Det har vi unngått. Det viktigste denne høsten var å legge et grunnlag som setter oss i stand til å mestre en situasjon som neppe er over. Ved å gå sammen om brede forlik ruster vi oss til å møte en utvikling som UDI i sine anslag mener er svært åpen: Dette vil vare. Knapt noen nasjonalforsamling i Europa opptrer i dag så samlet som vi gjorde da vi i november inngikk forlik om styrket kontroll med innvandring og i desember inngikk forliket om integrering og støtte til kommunene. Jeg mener det er en styrke. Det er grunn til å tro at enkelte av forslagene som fremmes i dag, vil samle enda bredere flertall enn partiene som fremforhandlet avtalen. Alle partier på Stortinget kan med dette signalisere at vi er opptatt av å lykkes med de store integreringsoppgavene som står foran oss. Forlikene fra november og desember understreker den viktige sammenhengen mellom kontroll med innvandring og muligheten til å lykkes med god integrering. Dersom vi ikke har kontroll, eller om befolkningen er i tvil om at myndighetene har kontroll, blir integreringsoppgaven mye vanskeligere. I Norge er dette en oppgave for våre myndigheter – de politiske myndighetene, utlendingsmyndighetene og politiet. Men det er også en oppgave landene må møte sammen. Det er svært alvorlig for Europa om hvert land, i fravær av kontroll med yttergrensene, løser migrasjonsutfordringene hver for seg. Ofte vil det oppleves som at man skyver utfordringene over til et annet land, nært eller mindre nært. Det kan skape grobunn for konflikter, mer alvorlige enn Europa har sett på generasjoner. Det må Norge og Norden bidra til å forhindre. Regjeringen har i romjulen sendt på høring forslag til oppfølging av forliket fra november om kontroll ved grensene. Disse følger i hovedsak opp det som det er bred enighet om i asyl- og flyktningpolitikken i Norge. Arbeiderpartiet vil nå lytte til hva de ulike høringsinstansene uttaler. Meningen med høring er at vi skal få saken belyst. Vi skal vurdere hvert enkelt forslag, men også summen av forslag. Vi er enige om innstramninger som kan sikre kontroll ved våre grenser, og at mennesker som ikke har krav på beskyttelse, raskt kan returnere. Men vi må også vurdere om noen av forslagene er slik at de påvirker vår mulighet til å lykkes med integrering. Det er nemlig en hovedoppgave for Norge nå å lykkes med integrering – å sikre at de nye tusener som er kommet på mottak, akuttmottak eller ordinære mottak, kan få sine saker behandlet skikkelig og raskest mulig, og så få mulighet til å komme videre i livet, mulighet til å bidra med plikter og rettigheter i det norske samfunnet. I forliket understreker partiene de grunnleggende verdiene integreringen må bygge på, verdier alle i det norske fellesskapet må forholde seg til: demokrati, rettsstat, universelle menneskerettigheter, ytringsfrihet, likestilling og likeverd. Dette er verdier som forplikter dem som kommer til Norge og skal leve livet sitt videre her, og oss som bor i landet – det kreves innsats av alle parter. Arbeiderpartiet ser disse verdiene som en samfunnskontrakt som forplikter borgerne. Det står tydelig uthevet i vår integrasjonsplattform fra 2011. Det handler om at folk skal kunne føle trygghet i møte med denne oppgaven. Det er også et spørsmål om å vise medmennesker respekt. Integrering er en toveisprosess. De som kommer, må respektere spillereglene som gjelder i Norge. Masseovergrepene mot kvinner i Köln på nyttårsaften har rystet alle. Ifølge tysk politi er de fleste mistenkte ulovlige immigranter eller asylsøkere. Også i Sverige har masseangrep på kvinner blitt kjent i ettertid. Både i Köln og i Stockholm skal politiet ha forsøkt å fortie at angrepene hadde funnet sted, i en misforstått frykt for at åpenhet kunne skape reaksjoner. Resultatet er det stikk motsatte. Fortielsen har skapt sinne og forsterket motsetningene. Her er det ikke rom for å vike en tomme. Kvinner i Norge og i resten av Europa skal leve frie liv uten frykt. Alt annet er å regne som nederlag for vårt levesett. Derfor må overgrep som dem kvinner i Stockholm og i Köln ble utsatt for, møtes med umiddelbar fasthet og ikke med fortielse og ettergivenhet – like konsekvent som vi skal møte de lovbryterne som stikker asylmottak i brann. Denne utfordringen må vi løse med å følge lovene, med dialog mellom folk og med å avvise vold. Regjeringen er i gang med en stortingsmelding om integrering. Det er bra, og vi skal behandle den med et åpent sinn. Men det kan ikke være en unnskyldning for å vente med dette arbeidet: forsterket språkopplæring, avklaring av status for utdanning, tiltak for å sikre bolig og oppfølging av invitasjonen fra LO og NHO om å finne gode veier til arbeid uten å sette standarder og anstendighet i arbeidslivet på spill. Vi har en klar forventning om at regjeringen raskt følger opp forslagene som i dag vedtas. De er detaljerte og gir et klart veikart. Vi trenger handling lenge før integreringsmeldingen presenteres. Kommunene har et særlig ansvar for både å huse mottak og å sikre grunnleggende tjenester for de ankomne og så lede an i god integrering av dem som får opphold. Forliket slår tydelig fast at kommunene skal kompenseres for sine utgifter. Vi sender en klar instruks til regjeringen om å sette seg ned med KS for å kartlegge kommunesektorens økte kostnader for helse, skole, barnehage, barnevern osv. og sørge for at kommunene blir kompensert for sine ekstrakostnader. Vi forventer også at regjeringen følger opp den nye bosettingsavtalen som skal inngås mellom regjeringen og KS, og sikre at vi bosetter i tråd med behovet. Begge forlikene fra i fjor understreker at botilbudene for barn på flukt blir satt opp med sterk barnefaglig kompetanse. Også her trengs det snarlige tiltak. Med de to forlikene fra det brede flertallet i Stortinget har regjeringen et veikart og en marsjordre. Den forvalter også et stort ansvar for at denne enigheten kan gi sitt bidrag til at vi lykkes. Veldig mange landet rundt står på og gjør en kjempejobb med bosettingsarbeid og integrering. Vi ser og hører om frivillige som stiller opp og gjør en uvurderlig innsats. Ansatte hos utlendingsmyndighetene, politiet og flere andre etater har gjort en jobb det står stor respekt av. De skal vite at de er sett og verdsatt av Stortinget. Så til slutt: Alle land i Europa skal håndtere økt innvandring og integrering. Det gjelder også landene i Norden. De er våre naboland, og nå gjør vi oss ulike erfaringer på noen områder, felles erfaringer på andre. Det er avgjørende at det er god politisk kontakt mellom de nordiske landene i denne tiden, for å hindre at nasjonale tiltak skaper spenninger og konflikter. Vi har nemlig mye å hegne om i Norden, bl.a. passfri ferdsel og et felles arbeidsmarked helt siden 1950-tallet. Det må ikke settes i spill når vi hver for oss skal møte folk på flukt.