Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 1999-04-26:
Etter en lang og dyptgående debatt om norsk medlemskap i EU ble det etter en folkeavstemning besluttet at vi ikke skulle knytte oss opp mot denne unionen gjennom medlemskap. Det var en beslutning som jeg for min del arbeidet for, og sluttet opp om. En av grunnene til at jeg kunne innta en slik holdning, var vissheten om at vi også i fremtiden skulle kunne inngå aktuelle og nødvendige gjensidige avtaler med denne stadig større unionen. Dersom det ikke hadde vært tilfellet, hadde jeg måttet innta en annen holdning til medlemskapsspørsmålet. Når jeg for min del gikk mot medlemskap, var det ikke ut fra en idé om å skape størst mulig avstand til EU-landene, men fordi jeg ikke hadde tro på den organisatoriske modellen, eller den samarbeidsmodellen som var etablert i unionen – de lukkede rom, det demokratiske underskudd osv. Det var en lang rekke ting som gjorde at jeg for min del fant at det ikke var klokt å gå inn som medlem. Men jeg så for meg at vi på alle aktuelle områder måtte søke nærhet og kontakt med EU, ikke minst fordi de land som vi på alle måter har nærmest og best kontakt med og samhørighet med, inngikk i denne unionen. Det rekker her å nevne Sverige, Danmark og Finland. Derfor ville det være helt ødeleggende i dag, og for fremtiden, om vår politikk overfor EU skulle bestå i å skape størst mulig avstand. Det er definitivt det motsatte som må prege vår politikk overfor EU-landene: En aktiv og integrerende politikk så langt dette er mulig uten medlemskap i unionen. Dette skjer bl.a. gjennom gjensidig forpliktende avtaler. Norge har – som et svært lite land – vært pådriver for mange mellomstatlige avtaler, vel vitende om at slike avtaler er særlig viktige nettopp for de små statene. Den avtalen Stortinget behandler i dag, er en slik mellomstatlig avtale. Den er verken et diktat eller en husmannskontrakt, men et resultat av forhandlinger mellom selvstendige parter. Nå finnes det helt åpenbart både formuleringer og innretninger i avtalen som ulike miljøer i Norge ideelt sett kunne tenkt seg annerledes, på samme måte som enkelte miljøer eller land innen EU kunne tenkt seg enkelte forandringer i avtaleteksten. Men dette ligger i forhandlingenes og avtalenes natur og form. De vesentligste innvendinger synes imidlertid tilbakevist. Etter mitt beste skjønn er fordelene for oss i Schengen-avtalen av en slik dimensjon at de langt oppveier eventuelle ulemper. Slik sett må de regjeringene som har arbeidet med saken på Norges vegne, gis betydelig honnør. Nå er det fremdeles slik at det finnes krefter i Norge som mener at et medlemskap i EU vil være det beste – den beste løsningen – og deres muligheter til å nå fram med dette forlatte sporet vil kun ha livets rett dersom vi fører en politikk som systematisk fjerner oss fra EU-landene. Dersom vi hadde sagt nei til veterinæravtalen, om vi sier nei til Schengen-avtalen og – som enkelte her i salen kunne ønske – nei til EØS-avtalen og oppheve den, ville vi etter hvert kanskje være tvunget til å si ja til EU-medlemskap dersom vi skal ha muligheter til å fungere i forhold til de nære land i Europa. Gode, gjensidige avtaler med disse landene vil fjerne grunnlaget for en ny, opprivende og helt unødvendig medlemskapsdebatt. Det burde både medlemskapstilhengerne og medlemskapsmotstanderne se. Jeg ser nå at noen mener at prisen for denne økede åpenhet innad i Schengen blir en forsterket kontroll utad, altså at Schengens yttergrenser vil bli vanskeligere å passere. Så langt jeg kan forstå, vil ikke denne yttergrensen bli vanskeligere å passere enn det det er å passere grensene til de enkelte land i dag, men det vil være vanskeligere å passere disse grensene illegalt. Det vil bli vanskeligere å komme inn i Schengen-området illegalt, men så vidt jeg har forstått, er det ingen som har tatt til orde for å lette mulighetene for illegal grensepassering. Dette er et spørsmål som har opptatt mange, og man ønsker ikke at Norges flyktning- og asylpolitikk skal bli strammet inn slik at vi ikke kan oppfylle våre forpliktelser på dette området. Regjeringen har avklart dette spørsmålet meget godt, senest utenriksministeren her i dag. Jeg ser også at noen hevder at denne avtalen vil bringe oss nærmere EU-systemet. Det tror jeg ikke. Men jeg tror det vil bringe oss nærmere EU-landene, og det skal vi være glade for.