Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-10-25:
Verken forsvarspolitikken, sikkerhetspolitikken, den nasjonale beredskapspolitikken eller for den saks skyld utenrikspolitikken blir noen gang som før 11. september. Det grufulle terrorangrepet mot USA, mot World Trade Center og Pentagon, har ikke bare satt fokus på terrorberedskapen nasjonalt og internasjonalt. Den aktuelle situasjonen viser at trusselbildet er helt annerledes enn før Berlinmurens fall. I flere år har etniske konflikter, borgerkriger og regionale kriger truet verdenssamfunnet, ikke bare på det afrikanske kontinentet og andre steder i den tredje verden, men også i Europa. Nukleært materiale er ute av kontroll, i hendene på terrorister og ustabile regimer. Atomtrusselen dreier seg ikke lenger om våpenkappløp mellom stormakter, men om atomvåpen hos parter i regionale konflikter, bl.a. i Kashmir-konflikten. De bakteriologiske og kjemiske våpnene som er på avveie, har vi fått skremmende nært i vår bevissthet. Av 101 voldelige konflikter de siste åra var bare fem kriger mellom nasjoner. I det post-sovjetiske området lever 150 millioner mennesker under fattigdomsgrensen, ifølge FNs utviklingsprogram. I Midtøsten er freden fortsatt langt unna. Norsk forsvarspolitikk kan ikke lenger bare være panservogner som ruller østover mot et klart definert område, eller for ikke å si en klart definert fiende. De er til liten hjelp mot bakteriologisk pulver i konvolutter, mot knuste reagensrør på en stappfull fotballarena eller mot store passasjerfly som brukes som bombefly. Stortinget vedtok den 13. juni en omfattende omlegging av Forsvarets struktur og organisering, både for å tilfredsstille de forpliktelser Norges NATO-medlemsskap medfører, for å være i pakt med utviklingen i EUs sikkerhets- og forsvarspolitikk, og ikke minst for å sikre en forsvars- og sikkerhetspolitikk som skaper trygghet i hverdagen for den vanlige norske mann og kvinne. Omleggingsvedtaket er også en grunnleggende erkjennelse av at Forsvaret i en årrekke har befunnet seg i en dyp, strukturell krise. Et stort, men umoderne forsvar ville ikke være til noen hjelp for Norge, verken nasjonalt eller internasjonalt. Et slikt forsvar ville heller ikke på en hensiktsmessig måte kunne samarbeide med våre allierte. Det er viktig for Arbeiderpartiet at det ikke ligger noen motsetning mellom vår internasjonale innsats og forsvaret av Norge. Som et lite, sårbart og åpent demokrati er Norge avhengig av både stabile og forutsigbare internasjonale rammevilkår og et sterkt NATO. Stortinget vedtok en noe større forsvarsstruktur enn det Stoltenberg-regjeringen la opp til. De som stod for denne økningen, hadde en kostnadsberegning på ca. 30,9 milliarder kr pr. år – hvis det går an å kalle det cirka. I Bondevik-regjeringens erklæring sies det at omleggingen av Forsvaret «vil bli gjennomført med nødvendig finansiering». Jeg har registret at statsråden i pressen har vært svært vag med hensyn til hva hun vil gjøre med eventuelle tilleggsbevilgninger, og jeg er for så vidt spent på om Bondevik-regjeringen følger opp de forpliktelsene som de samme partiene som står bak Regjeringen, vedtok den 13. juni. Kampen mot terrorisme må føres på flere fronter: Ved å jakte på økonomiske nettverk, ved å fjerne fattigdom og konflikter som terroristene skyver foran seg, og ved militære virkemidler. Det ene kan ikke utelukke det andre. Og vi vet at med uløste konflikter og med fattigdom vil det alltid være noen fanatikere som spiller på disse konfliktene, og som skyver nettopp disse foran seg. I Stortinget ligger det nå en proposisjon fra Stoltenberg- regjeringen om tilleggsbevilgninger for å sette i verk en rekke beredskapstiltak i Norge. Det gjelder militære beredskapstiltak, det gjelder sivile beredskapstiltak, det gjelder styrking av sykehusberedskapen og beredskapstiltak på en rekke områder. Men dette er en sak som vi vil komme tilbake til om relativt kort tid.