Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-06-15:
Barnevernet er til for ungene. Barnevernet er til for familiene. Dermed blir det også et hovedspørsmål i barnevernspolitikken: Hvordan oppleves barnevernet av dem som nettopp barnevernet er til for? Barnevernsdebatten har av og til en tendens til å bli et spørsmål om du forsvarer barnevernet, eller om du tar avstand og kritiserer barnevernet. Vi får alle innspill fra mennesker som har ulike opplevelser knyttet til barnevernet, enten det er voksne, foreldre eller unger som er under barnevernet, eller det er fosterforeldre eller andre som har stilt opp for barnevernet på ulike vis. Når vi får den type innspill, og når vi møter den type kritikk, så er det vel lett enten å bestemme seg for at barnevernet har rett, og man forsvarer barnevernet, eller at kritikerne har rett og barnevernet har feil. Debatten er nok langt mer nyansert enn som så. Jeg tror det er viktig å erkjenne at barnevernet er en sektor i utvikling. Barnevernspedagogikken er et fag i utvikling og har vært det over lang tid. Sånn skal det også være. Barnevernet vil være et annet om ti år, om 20 år, basert på de erfaringene og de kunnskapene vi gjør oss i årene framover – og sånn skal det være. Den ydmykheten tror jeg det er viktig å ha i et så krevende område. Forslagsstillerne tar opp mange viktige forhold knyttet til et godt barnevern. Innflytelse for den enkelte unge er en hjørnestein i et godt barnevern. Retten til å bli hørt er lovfestet, men den er også avgjørende for å kunne gi den hjelpen som trengs. Ivaretakelse av de opprinnelige foreldrene, ofte biologiske foreldre, er et annet område som vi nok må si har vært forsømt i mange tilfeller av barnevernet. Det kan ha litt med holdninger og kultur i barnevernet å gjøre, men det har ikke minst med ressurssituasjonen i barnevernet å gjøre. Ikke desto mindre er det sånn at hvis vi lar være å gjøre den jobben, påfører det ofte barnevernet nye utfordringer og mer arbeid gjennom høyere konfliktnivå i årene framover etter at tiltak er iverksatt. Det gjør også situasjonen ofte verre for de ungene som skal hjelpes. Mangel på tilsynsførere og for dårlig tilsyn er et annet område som berøres i innstillingen. Det er en utfordring å skaffe tilsynsfører til unger i beredskapshjem, som kanskje er der i kort tid, og til alle unger i fosterhjem. Men enten må vi skaffe tilsynsfører til alle ungene med dagens system, eller vi må rett og slett finne et annet system, som gjør det enklere å ha en beredskap, sånn at vi har tilsynsførere til unger stående klare når unger kommer i beredskapshjem og fosterhjem. Vi må altså ha en organisering som gjør det mulig å ha full dekning. Vi må aldri slutte å diskutere innholdet i barnevernet: rettighetene, innflytelsen og de forholdene som berøres, kunnskapen, kompetansen og alle de forholdene som berøres i forslaget. Likeså må vi ha en debatt om organisering av barnevernet, som statsråden og departementet har satt i gang. Det er varslet en melding om det. Det er prisverdig nok, men den tredje biten i dette puslespillet er at vi heller aldri kan la være å diskutere ressurssituasjonen i barnevernet. Kristelig Folkeparti har foreslått en opptrappingsplan for full barnevernsdekning. Det er prisverdig at statsråden og regjeringen vil legge fram en stortingsmelding om organiseringen, men det blir aldri skikk på barnevernet og situasjonen i barnevernet med mindre man tar ressurssituasjonen på alvor og kombinerer gjennomgangen og organiseringen med en gjennomgang av ressurssituasjonen og kommer med en opptrappingsplan for å sikre full barnevernsdekning.