Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-05:
22. juli 2011 har forandret Norge for bestandig. Vi preges av et større alvor. 22. juli er en sorg vi bærer med oss. Erfaringene fra 22. juli vil forandre Norge også framover. Endringer trengs i beredskap og forvaltning. Så er vår felles utfordring å endre oss på en måte som tar vare på de verdiene som ble angrepet 22. juli, og å styrke vår sikkerhet uten å kompromisse på den åpenhet og frihet vi vil skal kjennetegne Norge. En 100 pst. sikkerhet finnes ikke. Det ville i så fall være et samfunn som ingen av oss ønsker å leve i. Jeg vil først få takke kontrollkomiteen for et svært godt arbeid. Sammen med Gjørv-kommisjonens grundige og ærlige gjennomgang av hva som skjedde 22. juli, gir denne innstillingen – og denne debatten – oss muligheten til å lære av våre feil og til å legge grunnlaget for en bedre samfunnsberedskap i framtiden. Det er det som er vår oppgave nå. Det skal deles ut kritikk og plasseres ansvar. Men vi skal også si takk, og jeg er glad for at komiteen har understreket det. Vi skal takke de frivillige, som reddet så mange liv, vi skal takke helsevesenet, som besto prøven, og vi skal takke alle politifolkene som gjorde en stor innsats, til tross for systemsvikten som er avdekket i politiet. I dag er våre tanker hos de pårørende og overlevende, som resten av livet må leve med minner de færreste av oss kan forestille seg. Jeg vil også få lov til å takke AUF. AUFs ledelse og AUFs medlemmer har vist verdighet og mot. De har inspirert og imponert oss alle. Jeg vil takke statsministeren, som med sitt lederskap bidro avgjørende til at nasjonen møtte krisen med verdighet, og tidligere justisminister Knut Storberget, som gjorde det samme i en situasjon som virkelig satte evnen til ledelse og ansvar på prøve. La meg først si at det aldri må være tvil om at skylden for terrorangrepet den 22. juli bare ligger ett eneste sted: hos massemorderen, som nå er idømt lovens strengeste straff. Samtidig viser Gjørv-kommisjonens rapport og statsministerens redegjørelse med all mulig tydelighet at den norske samfunnsberedskapen var for dårlig den 22. juli 2011. Kontrollkomiteen slår fast at sentrale myndigheter på flere områder har opptrådt kritikkverdig. Det gjelder politiet, det gjelder PST, og det gjelder regjeringen med det overordnede ansvaret for vår terrorberedskap. Myndighetene hadde ikke i tilstrekkelig grad iverksatt flere sikrings- og beredskapstiltak som kunne ha forhindret terrorhandlingene og beskyttet menneskene i regjeringskvartalet og på Utøya. Det har statsministeren beklaget i Stortinget, og det var riktig og nødvendig. Nå er det vår oppgave å gjøre Norge tryggere for framtiden – med bakgrunn i de lærdommene vi har med oss. Når vi nå skal gjennomgå og forbedre vår samfunnsberedskap, er SV opptatt av at vi må ha et bredt og helhetlig perspektiv på beredskap. Det må investeres i bedre sikkerhet og beredskap i tradisjonell forstand. Politi og forsvar må samarbeide bedre, PST må settes bedre i stand til å beskytte vår sikkerhet, og systemsvikten i politiet må rettes opp. Likevel er det viktig å huske følgende: En effektiv sikkerhetstjeneste og et godt politi kan forhindre en terroraksjon, men beredskap er også noe mer. Det er hele den forebyggende innsatsen i vårt samfunn som skal sørge for at ingen går tapt til ekstremisme og ideer som fremmer vold. Forebygging av terrorisme handler derfor om mer enn sikkerhetstiltakene i seg selv. Vi må ikke glemme den beredskapen som handler om å bekjempe selve grunnlaget for terrorhandlinger. Gjørv-kommisjonen var selv inne på det, selv om de med god grunn ikke undersøkte spørsmål knyttet til massemorderens motiv, oppvekst eller helsetilstand. Men, som kommisjonen selv har sagt: Avgrensningene betyr ikke at disse spørsmålene ikke er viktige – tvert imot. Det er vår oppgave å videreføre kommisjonens grundige arbeid til også å gjelde bredere samfunnsberedskap. Hvis man står på utsiden av samfunnet, uten sosiale nettverk, står mindre på spill. En del av den bredere samfunnsberedskapen er derfor å bidra til et mer inkluderende fellesskap. Å satse på trygge oppvekstvilkår, god inkludering, et godt barnevern eller bedre psykiatri er også blant de tiltakene som gir et tryggere samfunn for oss alle. Jeg minner om det, for sånne tiltak glemmes ofte når beredskap diskuteres. Det er saktevirkende tiltak, som ikke ses på som like handlekraftige eller effektive som de som handler om politi eller etterretning. Det ikke å gjøre jobben med et godt psykisk helsevern er en like alvorlig ansvarsfraskrivelse som ikke å gjøre jobben med helikopterberedskap. Begge deler må med i vår brede forståelse av en nødvendig og god samfunnsberedskap. Så har vi også et ansvar for å bekjempe terrorens og voldens idégrunnlag. Det kan vi gjøre gjennom å ta til motmæle mot fordommer og ekstremisme, og det er et hverdagsarbeid som det er lett å glemme i denne diskusjonen. På den ene eller andre måten kan vi alle være del av beredskapen. Hver gang vi ikke bryr oss, tar til motmæle eller stiller kritiske spørsmål, svekkes vernet mot ekstremisme. Å stå opp mot høyreekstremismens ideer, å stå opp for minoriteters rettigheter og for mangfoldet i det norske samfunnet er også en del av vår felles beredskap. Vi vet at historien om politisk vold i Norge i hovedsak er historien om høyreekstrem vold. Derfor er det vår klare forventning at PST tar de høyreekstreme miljøer tilstrekkelig på alvor i sitt trusselbilde, og at de prioriterer arbeidet mot høyreekstrem vold og terror i sitt arbeid. Det er en samlet komité som retter kritikk mot PSTs arbeid, og jeg regner med at kritikken fra 22. juli-kommisjonen og Traavik-utvalgets rapport får konsekvenser for PSTs arbeid framover. Rapporten påpeker at PST har forsømt seg når det gjelder organisasjonsutvikling, lederutvikling og kompetanseutvikling, og for ikke å være oppdatert på trusselbildet. Det er det avgjørende at det gjøres noe med. Jeg er også glad for at komiteens flertall slår fast at det de siste tjue årene har vokst fram en styrings- og ledelseskultur i staten som bygger på en for rigid målstyring, hvor måloppnåelse igjen er koblet til et belønningssystem. Sammen med et omfattende tilsynsapparat har det bidratt til en nullfeilskultur og fare for ansvarspulverisering. Gjørv-kommisjonens kanskje mest tankevekkende konklusjon var at angrepet på regjeringskvartalet 22. juli kunne ha vært forhindret gjennom effektiv iverksettelse av allerede vedtatte sikringstiltak. Rapporten avdekket systemsvikt og strukturproblemer knyttet til gjennomføring av planverk, organisasjonskultur, samhandling og kommunikasjon og styring og ledelse – som har utviklet seg over lang tid. Kommisjonen beskrev bl.a. hvordan politiet i 2011 hadde rundt 100 ulike mål som etaten skulle rapportere på, og kommisjonen er bekymret for om dette kan ha ledet til en nedprioritering av det arbeidet som ikke er enkelt målbart. Øving og forebygging er eksempler på sånt som er vanskelig å måle, men uvurderlig viktig å prioritere. I vårt arbeid med vår brede samfunnsberedskap må vi derfor ta et oppgjør med byråkratisk detaljstyring som kan bidra til å nedvurdere ansvar og kreativ tenkning hos den enkelte. Målene til offentlige etater bør være færre, de bør være mer overordnede og kvalitative, og de bør bidra til bedre samarbeid, organisasjonskultur og ledelse. Fordi den svikt som er avdekket i beredskapen, er så alvorlig, går regjeringspartiene til det uvanlige skritt å fremme kritikk av sin egen regjering. Det er riktig, og det er nødvendig. Samtidig konstaterer jeg at opposisjonen ikke har funnet grunnlag for å fremme mistillit mot regjeringen. Det er også et tydelig signal, og jeg er glad for det. Om opposisjonspartiene i dag bidrar til et historisk enstemmig vedtak i denne saken, er det et viktig og verdig punktum for behandlingen. Det er en konstruktiv holdning som jeg vil berømme opposisjonspartiene for. Det norske folk møtte hat med samhold og frykt med håp etter 22. juli. Sorgen og alvoret som vi bærer med oss, er derfor også blandet med optimisme. Folk i Norge har vist vilje til å stå opp for det åpne, frie og demokratiske samfunn. Det er det håpet vi tar med oss, og det verdigrunnlaget som alt vi foretar oss videre, må bygge på. SVs gruppe vil bidra til det jeg håper blir et enstemmig og viktig vedtak i Stortinget i dag.