Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-04:
I likhet med representanten Solhjell er jeg bekymret over menneskerettighetssituasjonen i Russland. De innstramninger vi har sett i lovverket den senere tid, skaper økt press mot menneskerettighetsaktivister, frivillige organisasjoner og minoriteter. Loven om forbud mot propaganda for ikke-tradisjonelle seksuelle relasjoner overfor mindreårige skaper særlig press på seksuelle minoriteter i Russland. Som kulturminister er jeg bekymret for situasjonen for det sivile samfunnet og det frivillige organisasjonslivet som følge av NGO-loven. Jeg er også opptatt av forholdene for kritiske journalister og aktivister. Onsdag vil derfor statsministeren og jeg – som også utenriksministeren understreket – få anledning til å møte flere organisasjoner for å diskutere situasjonen og høre deres erfaringer i etterkant av de nye lovenes ikrafttredelse. Organisasjoner som LLH, Bellona, Naturvernforbundet og Natur og Ungdom sitter alle på viktig erfaringsgrunnlag som vi håper å få innsikt i. Sammen med Helsingforskomiteen og Menneskerettighetshuset kommer de på møtet for å diskutere situasjonen. Norge er en konsekvent forsvarer av menneskerettighetene. På dette området prioriterer vi en aktiv bilateral dialog for å fremme en positiv utvikling. Samtidig som vi tar opp problemene bilateralt, arbeider Norge også aktivt gjennom internasjonale fora som f.eks. OSSE, FNs menneskerettighetsråd og Europarådet. Vi samarbeider også med andre land om å fokusere på disse viktige spørsmålene. Utenriksministeren har nettopp redegjort for det brede og omfattende arbeidet som blir gjennomført både på myndighetsnivå og ikke minst på organisasjonsnivå når det gjelder å fremme menneskerettigheter og styrke sivilsamfunnet i Russland. Representanten Solhjell tar opp idrettens ansvar når det gjelder å fremme menneskerettigheter, antidiskriminering og like rettigheter. Han framhever antidiskrimineringsbestemmelsene i IOCs olympiske charter og etterlyser en debatt i idretten om hvordan disse skal prege tildeling og gjennomføring av framtidige OL. Det er viktig at idretten, både i Norge og internasjonalt, er basert på grunnleggende verdier som demokrati og likeverd på tvers av kjønn, etnisitet, livssyn og seksuell orientering. Jeg er enig i at idrettsorganisasjonene bør diskutere hvordan verdiene skal prege idrettsaktiviteten, og hvordan idretten kan bidra til en positiv samfunnsutvikling på disse områdene. Diskusjonen må skje, og skjer også i dag, i idrettens egne fora – godt hjulpet av samfunnet de er en del av. Selv om man gjerne kan diskutere om det bør stilles noen grunnleggende krav til land som skal arrangere OL, er det likevel ikke sikkert at det å utelukke land fra å arrangere OL vil være et effektivt virkemiddel for å kunne skape en mer positiv utvikling i menneskerettighetssituasjonen. Det sies ofte at OL blir brukt som utstillingsvindu for arrangørlandet. Det kan nok være riktig. Samtidig fungerer også arrangørstatusen som en lyskaster på kritikkverdige samfunnsforhold. Jeg tror det er sunt at dette lyset sveiper over land som har utfordringer knyttet til bl.a. menneskerettigheter, slik at man får de kritikkverdige forholdene opp i dagen. Det gjør bl.a. at vi får slike debatter som vi har her i dag. Den russiske loven om forbud mot propaganda for ikke-tradisjonelle seksuelle relasjoner overfor mindreårige ville trolig ikke fått samme internasjonale oppmerksomhet hvis det ikke var for at Russland skal arrangere vinter-OL i Sotsji. Det viktige er at vi ikke glemmer disse spørsmålene når OL og Paralympics i Sotsji er over og oppmerksomheten ikke lenger er like sterk. Fra norsk side vil vi videreføre vårt sterke engasjement på dette området uavhengig av olympiske leker. Jeg tror på dialog istedenfor boikott og mener vår tilstedeværelse i Sotsji bidrar til å holde linjene åpne for videre kommunikasjon om vanskelige temaer – som jeg også forstår at representanten Solhjell understreker. Men la meg komme tilbake til idrettens viktige arbeid på dette området. Godt verdiarbeid er en forutsetning for å skape en inkluderende og åpen idrett for alle. Norges idrettsforbund har valgt å ta en aktiv rolle i den offentlige debatten om ulike verditemaer for å sørge for at idrettens felles verdier skal være kjent i samfunnet. Idrettsglede for alle og rett til ikke å bli diskriminert på grunn av seksuell orientering er en del av norsk idretts verdigrunnlag. For å ivareta dette målet arbeider Norges idrettsforbund for å forebygge og bekjempe homohets og homofobi i organisert idrett. Jeg har lagt merke til at i perioden 2007–2009 drev Norges idrettsforbund prosjektet «Med idretten mot homohets». I dag viderefører Idrettsforbundet dette arbeidet gjennom sin ordinære virksomhet. De har bl.a. prioritert å inkludere temaet i idrettens trenerutdanning. Flere homofile og lesbiske toppidrettsutøvere i Norge fungerer i dag som gode forbilder for unge utøvere og bidrar til å skape toleranse og økt forståelse i idretten og i samfunnet for øvrig. For norsk idrett er det en styrke at de har jobbet med disse problemstillingene i flere år. Idrettsforbund har fått mange positive tilbakemeldinger på det arbeidet de har gjort. Jeg vet også at Idrettsforbundet deler sine erfaringer med andre nasjonale idrettsorganisasjoner og med internasjonale idrettsorganisasjoner når de møter disse i ulike fora. Både ved tidligere olympiske leker og nå i forkant av Sotsji har Idrettsforbundets linje vært å legge til rette for at utøverne skal kunne uttrykke seg fritt, ta del i diskusjoner og kunne påpeke overgrep mot menneskers rettigheter. Jeg har også merket meg at både norske og utenlandske idrettsutøvere de siste månedene har engasjert seg sterkt i menneskerettighetssituasjonen i Russland. Samtidig er Norges idrettsforbund tydelige på at det under OL finnes noen regler som utøverne må forholde seg til. Regelverket sier bl.a. at man ikke skal benytte de olympiske leker som en arena for politisk eller religiøs propaganda. Her er det viktig for oss alle å huske på at utøvernes jobb i OL i første rekke er å være utøvere. Vi skal ikke forvente at utøverne i disse dagene skal ha ansvaret for å drive politisk påvirkningsarbeid. Det er vi som myndigheter som har ansvaret for å utøve politisk påvirkning overfor andre lands myndigheter. Det betyr ikke at norske utøvere skal sensureres i intervjusammenheng. Jeg har lagt merke til at IOC-president Thomas Bach selv har uttalt at utøverne fritt kan komme med protester og politiske utsagn i forbindelse med pressekonferansene under OL. Fra norske myndigheters side vil vi videreføre vårt sterke engasjement på menneskerettighetsområdet uavhengig av olympiske leker. Jeg er samtidig glad for at vi har en idrettsbevegelse i Norge som tar sitt verdigrunnlag på alvor. Jeg håper også at norsk idrett viderefører sitt viktige verdiarbeid både nasjonalt og ikke minst i de aktuelle internasjonale fora de deltar i. Idretten har absolutt en mulighet til å bidra til en positiv samfunnsutvikling på disse områdene. Så må det være vår oppgave som politikere å sørge for at det er mulig å fokusere på situasjonen når det gjelder menneskerettighetene, også under lekene i Sotsji, og ta det opp i de fora det er mulig å ta det opp i, og ved egnet anledning kunne bringe også det fram for våre politiske kollegaer.