Jan Olav Olsen (Høyre), 2004-03-02:
Grunnskolen er tillagt store og betydelige oppgaver i samfunnet vårt. Ikke bare skal barn læres de grunnleggende ferdigheter, grunnskolen skal også gi barna i samarbeid med heimen «god allmennkunnskap, slik at dei kan bli gagnlege og sjølvstendige menneske i heim og samfunn». Opplæringen skal også legge grunnlaget for videre utdanning for den enkelte og for et høyt kompetansenivå i folket. Opplæringslovens § 1-2 setter sannelig høye mål. Den enkelte elev må gis muligheter til å få og utvikle en helhetlig kompetanse. Kulturopplevelser og egenaktivitet er viktige elementer for å gi denne kompetansen og muligheter for identitetsbygging. Dette er ikke nye oppgaver for skolen. I hele skolens historie har skolen vært en formidler av kunst, kultur og tradisjoner. Denne oppgaven har skolen løst på en svært god måte. Skolen må også i framtida gis muligheter til å fylle denne rollen, i en tid med ny teknologi og med en informasjonsstrøm og påvirkningsstrøm som bare fantasien setter begrensninger for. Både gjennom formidling og egenaktivitet må barn gis mulighet til å skaffe seg helhetlig kompetanse og bygge opp egen identitet. Også dette er viktige sider ved skolens aktivitet, i tillegg til innlæring av basisferdigheter. Dette må heller ikke glemmes. Skolen makter selvsagt ikke dette alene – «i samarbeid og forståing med heimen», står det i opplæringsloven. I tillegg må det knyttes nære og sterke bånd til institusjoner og organisasjoner i lokalsamfunnet. St.meld. nr. 38 for 2002-2003 slår fast at Den kulturelle skolesekken skal ha til formål å gi et profesjonelt kulturtilbud i skolen, at kunst og kultur skal integreres i skolen, og at det skal arbeides for en god organisering og arbeidsdeling mellom skolene, lokale kulturinstitusjoner, lag og foreninger. Lokale bibliotek og museer har viktige roller. Det er enighet om betydningen av at barn får gode kunstopplevelser og gis muligheter for egenaktivitet. Skal skolen kunne gi dem gode opplevelser, er det viktig å bygge opp nødvendig kompetanse på den enkelte skole. Det kan vises til altfor mange eksempler der kunstformidling i skolen er blitt en engangshappening som mer har vært til skade enn til oppbygging. Det må gis rom og plass til de nødvendige forberedelser og etterarbeid. Skal skolen lykkes med det, må nødvendig kompetanse finnes, helt fra bestillerkompetanse til pedagogisk kompetanse og faglig kompetanse innenfor dette området. Uten denne kompetansen vil vi ikke lykkes, og deler av kompetansen er fraværende på mange skoler i dag. De kommunale kulturskolene har en stor og viktig rolle i denne sammenhengen. Utviklingen innen musikk- og kulturskolene har vært imponerende siden den spede oppstart for 30 år siden. Ikke minst gjennom lovfestingen i opplæringsloven § 13-6 har tilbudet fått en nødvendig forankring i det samlede opplæringstilbud. Ingen i komiteen er uenig i viktigheten av kulturskolene. Dette framgår klart av komitemerknadene. Den store betydning kulturskolene har i svært mange kommuner, understrekes av komiteen. Komiteen understreker også at kulturskolen skal være et skoleslag uavhengig av grunnskolen og et supplement til grunnskolen. Det forhindrer ikke at det er her uenigheten i komiteen framkommer. Arbeiderpartiet og SV foreslår og vil gjeninnføre det øremerkede tilskuddet og beholde tak på foreldrebetalingen. Høyre avviser begge deler. Øremerkingen ble innlemmet i rammetilskuddet fra 1. januar i år, etter 20 års øremerking. Det er lang tid med øremerket tilskudd. Vi mener at kommunene har vist evne og vilje til å prioritere kulturskolene. Det er vi sikre på vil fortsette. Vi har tro på lokalpolitikernes vilje og evne til å prioritere dette tilbudet. Vi deler altså ikke frykten for nedprioritering. Tak på foreldrebetalingen kan etter vår mening ikke opprettholdes etter innlemming i rammetilskuddet. Stortinget kan ikke og bør ikke gå inn og styre kommunenes frie inntekter. Mindretallet ønsker med sitt forslag å detaljstyre kommunene i en grad som jeg vil tro de fleste kommuner og lokalpolitikere vil reagere på. Frykten for stor prisoppgang synes overdrevet. Det er klart at noe prisjustering må forventes i forhold til et tak som har vært uendret siden 1992, men min påstand er at en pris på 2 000–2 500 kr pr. år er en akseptabel pris for å ta del i kulturskoletilbudet. Vi deler ikke den oppfatningen at kulturskolenes framtid så å si står på spill på grunn av dette. Vi mener tvert imot at en friere fastsetting av foreldrebetalingen kan være nødvendig for at kulturskolene skal kunne utvikle seg. Påstandene som er kommet, bl.a. fra Kulturskolerådet, med hensyn til dette, må jeg si at jeg oppfatter som en overdramatisering. Jeg beklager at det fra enkelte har kommet profetier som vil kunne ha selvoppfyllende effekt. Det forhindrer ikke at også vi har med en merknad der vi ber departementet følge utviklingen nøye, for intensjonen om et bredt kulturskoletilbud der ingen blir ekskludert, står fast. Til slutt: Komiteen understreker Kulturskolerådets viktige rolle som utviklingsaktør, veileder og koordinator. Jeg er glad for den store enighet om at Kulturskolerådet skal fortsette sin virksomhet uten å bli underlagt det statlige regionale utdanningssystemet. Det forhindrer byråkratisering og understreker kulturskolenes uavhengighet av det formelle skolesystemet.