Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-03-05:
Jeg vil ta opp viktigheten av kommunal risikoforståelse og beredskap, som knapt er nevnt i oppsummeringene etter 22. juli 2011, tross den åpenbare koblingen til noen av Gjørv-kommisjonens viktigste konklusjoner: Myndighetenes evne til å beskytte menneskene på Utøya sviktet, en raskere politiaksjon var reelt mulig, og gjerningsmannen kunne ha vært stanset tidligere 22. juli. Med nært vennskap med noen av de etterlatte, hardt skadde, fysisk uskadde ungdommer og deres pårørende vet jeg at det aller, aller tyngste å leve med er det smertelige spørsmålet: Kunne noe vært annerledes? Dette såre punktet er grundig kommentert – i kommisjonens egen rapport, i statsministerens redegjørelse til Stortinget, i høringen, i kontroll- og konstitusjonskomiteens innstilling, og i media – men ingen sier noe om viktigheten av kommunal risikoforståelse og beredskap knyttet til spørsmålet: Kunne noe vært annerledes? Det mener jeg er en stor svakhet, som også blir et hull i vår framtidige beredskap hvis ingen tar det på alvor. En raskere politiaksjon var reelt mulig. Statsministeren vår sa i august at vi må samle oss om kjerneoppdraget: «Borgerens sikkerhet. Samfunnets trygghet. Og vi må starte på toppen». «Samhandling» er et viktig stikkord. Det er jeg enig i. Vi må starte på toppen, ja, men også nederst – samtidig. Vi får aldri den beste beredskapen uten en tett samhandling mellom sentral og lokal risikoforståelse og beredskap, ikke bare med lokalt politi, men også med kommunale myndigheter. Slik statsministeren har erkjent det øverste ansvaret på sentralt hold, må også landets ordførere erkjenne det øverste ansvaret lokalt, og de må samhandle. Gjørv-kommisjonen har kun en knapp halvside om krisehåndtering på lokalt nivå, men der sies det til gjengjeld i klartekst: «Enhver innenlandshendelse finner sted i én eller flere kommuner. Kommunen har ansvar for viktige lokale beredskapsressurser, og har et grunnleggende ansvar for å ivareta befolkningens sikkerhet og trygghet.» Kommisjonen påpeker at kommunen som følge av sitt omfattende ansvar under en krise ved lov er pålagt å kartlegge og vurdere sannsynligheten for uønskede hendelser og sammenstille dem i en helhetlig risiko- og sårbarhetsanalyse og beredskapsplan, som Fylkesmannen har tilsynsansvar med. Men kommisjonen fullfører på en måte ikke sitt eget resonnement. Det er sånn at alle kommuner etter gjeldende lov skal gjennomføre helhetlige risiko- og sårbarhetsanalyser som grunnlag for samfunnssikkerhet og beredskap, og de skal dekke hele risikobildet innen kommunens geografiske område, ikke bare kommunens eget ansvarsområde. Utøya ligger i Hole kommune, som har en slik analyse. Som i ROS-analysen for Buskerud fylke var faren for terroranslag vurdert som lite sannsynlig. Det tror jeg ingen kan klandres for, verken kommune, fylkeskommune, fylkesmann eller politi. Men om den manglende tilgangen på båter, som forsinket politiets ankomst til øya, og som kan ha kostet liv, skriver Gjørv-kommisjonen: «Selv om sommerleiren samlet mange hundre ungdommer hvert år, var Nordre Buskerud politidistrikt ikke forberedt på at en uønsket hendelse kunne skje på Utøya.» Jeg har snakket med ordføreren i Hole flere ganger, senest i dag tidlig. Han opplyser at kommunen i beredskapsøyemed bl.a. har ei liste over foreninger som kan bistå i en krisesituasjon. Ordføreren tar nå initiativ gjennom sitt eget beredskapsråd, der politiet også sitter, til å få båtforeningene inn på den lista. Ordføreren sier også at en viktig erfaring av det som skjedde 22. juli 2011, er evnen til improvisasjon i krisesituasjoner, noe som fordrer god lokalkunnskap. I den forbindelse har de i kommunen også drøftet mulighetene for et tettere samarbeid med Statens kartverk for å sørge for at nødvendig lokalkunnskap er tilgjengelig til enhver tid. Bare det at steder heter det samme: I Finnmark er det f.eks. nesten 50 steder som heter Skaidi. Mer sannsynlige hendelser enn terror kan også tenkes, som skogbrann, brann i telt og bygninger eller en større ulykke, som også i framtiden kan kreve rask adkomst og evakuering av Utøya eller av øyer andre steder. AUF skal bl.a. sammen med kommunen, på det tidspunktet som er riktig for dem, ta stilling til framtidig bruk av Utøya. Da vil vissheten om en rask lokal beredskap bety veldig mye. God lokal beredskap vil sikkert også flere steder enn i Tyrifjorden bli bedre med en plan for rask rekvirering av båter, f.eks. gjennom en stående avtale med lokale båtforeninger, som Holes ordfører nå har foreslått. Inkludert i en sånn avtale er også gjennomføring av øvelser, der de frivillige og sivile som skal bistå i en krisesituasjon, også er med på øvelsene. Det trenger jo ikke bare å handle om båter. Andre steder kan det være biler eller snøscootere som behøves, som vi har nok av i dette landet, men som vi må koordinere når vi trenger dem i en krisesituasjon. Det må vi ha trent på på forhånd, og det må vi ha oversikt over på forhånd. Jeg mener at Hole kommunes erfaringer blir viktige når vi skal se framover og bedre beredskapen for framtiden. Det som uroer meg litt, er at verken Gjørv-kommisjonen eller at man i den etterfølgende behandlingen har gått nærmere inn på hvordan bedre samordnet beredskap lokalt også kunne bidratt til at ressurser fant hverandre og muliggjort en raskere politiaksjon som hadde stanset gjerningsmannen tidligere, slik at liv kunne vært spart. Hvis vi ikke erkjenner at noe av det som må læres, også omfatter lokal risikoforståelse, forebygging og beredskap, og samhandling mellom sentralt og lokalt nivå og mellom kommune og politi, mener jeg vi mister en viktig dimensjon når det gjelder å forbedre oss for framtiden. Når en samlet komité i innstillingen forventer at regjeringen i den kommende stortingsmeldingen drøfter en helhetlig gjennomgang av ansvaret for beredskapsarbeidet, må også kommunenes ansvar og bidrag og fylkesmennenes koordinerende rolle vies nødvendig oppmerksomhet. Det handler ikke om etterpåklokskap, det handler om nødvendig læring for framtiden.