Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Mens Det norske storting samler seg til bred debatt om Regjeringens trontale og hjemlige utfordringer, finner dramatiske begivenheter sted i Europa og i Midtøsten. De bildene som siste uke har rullet over TV-skjermen fra Jugoslavia og fra Midtøsten, har gjort sterkt inntrykk på svært mange av oss. Den demokratiske opposisjonens seier over diktaturet i Jugoslavia gir grunn til optimisme og til håp. Det var ikke mange som for bare noen uker siden torde håpe på en så fredelig maktovertakelse som den vi har fått se. Nå gjelder det å støtte opp om de demokratiske kreftene. Men samtidig som en fredelig revolusjon finner sted i Jugoslavia, opplever vi at Midtøsten igjen er på randen av krig. Voldsscenene er grusomme. Forrige søndag ble en 12 år gammel palestinsk gutt skutt av israelske soldater. Ingen som så bildene av Mohammad som døde i sin fars armer, kan glemme det. Mye tyder på at mange års fredsarbeid har fått et kraftig tilbakeslag. Det internasjonale samfunnet kan likevel ikke gi opp, og gjør det heller ikke. Heller ikke Norge. Arbeiderpartiet vil fortsatt legge kreftene inn i det internasjonale arbeidet for demokrati og for fred. Internasjonal solidaritet har betydelig plass i Arbeiderpartiets politikk. Et annet godt eksempel på det er vaksineprogrammet for barn i fattige land. Trontalen, som debatteres i to dager her i salen, peker ut en klar kurs. Ved framleggelsen var mange av kommentarene avventende, slik det pleier å være. Mange ville se oppfølgingen i statsbudsjettet før de var sikre på hva Arbeiderpartiets regjering ville. Nå er dette kjent. Arbeiderpartiet vil ha mer rettferdig fordeling og sosial utjevning. Derfor må de som har mye, yte mer, og de som har lite, skal få det bedre. Forslagene til slik prioritering ligger på Stortingets bord. Endringer i skattesystemet skal fremme rettferdig fordeling og effektiv bruk av samfunnets ressurser. Det varsles sterkere engasjement i boligpolitikken, med særlig vekt på å hjelpe unge mennesker inn på boligmarkedet. Trontalen bar også bud om økte inntekter til kommunene og større frihet til å utforme politikken etter lokale behov. Det lokale demokratiet skal styrkes – avgjørelsene bør tas der folk arbeider og lever. Dette vil Arbeiderpartiet, og nå ligger det forslag om det i Stortinget. Økt satsing innen helsesektoren er helt nødvendig. Regjeringen Stoltenberg har derfor foreslått at det skal kjøpes nytt sykehusutstyr, kreftomsorgen skal bygges ut og kapasiteten innenfor psykiatrien skal økes. Også eldreomsorgen skal bygges kraftig ut. Arbeiderpartiet vil fortsette å bygge ut barnehagene slik at alle skal få et tilbud, og vi vil at barnehagene skal bli billigere. Nå er dette foreslått for Stortinget. Lenge har vi diskutert hvordan skolen skal styrkes, ikke minst ved å sikre gode lærekrefter. Arbeiderpartiregjeringen har gjort noe med det. Disse forslagene gir Regjeringens politikk en klar profil: mer helse og omsorg, bedre utdanning, flere barnehager, en sosial boligpolitikk. En god utvikling for kommunenes økonomi, reduserte drivstoffkostnader, viktige verdiskapingsprogram både innenfor landbruk og havbruk er god distriktspolitikk. Dette har Arbeiderpartiets regjering foreslått. I miljøspørsmål går hovedkonflikten mellom sentrum og Arbeiderpartiet på utnyttelsen av gasskraft. Her er vi uenige. Men i budsjettpolitikken er det ikke stor avstand fra årets budsjett som sentrum la fram, og det Arbeiderpartiet har foreslått for neste år. Næringsliv og politikk har flere berøringspunkter: Stortinget vedtar de årlige statsbudsjettene, myndighetene fastsetter lov- og regelverket, skattepolitikken utgjør en viktig del av bedriftenes rammevilkår. Næringslivets ledere har ofte oppfordret til politisk forsiktighet og vært ivrige til å peke på at myndighetenes inngripen kan skade næringslivet og næringslivets renommé i utlandet. Det hender sågar at noen tar seg fri fra høstjakten for å fortelle oss politikere at vi må vise måtehold i budsjettpolitikken. Nå er det grunn til å snu denne oppfordringen. Avsløringer viser at topplederne selv trenger en påminnelse om at deres personlige lønnsforhold og avtaler kan få negative følger for norsk næringsliv. Grådighet blant lederne uttrykt gjennom opsjoner og fallskjermer kan føre til at flere års moderasjon blir snudd til raseri blant lønnstakerne. Slik atferd fra næringslivets ledere kan også svekke Norges anseelse sett fra utlandet. Regjeringen har varslet strengere regler. Så får lederne gjennom egen atferd rydde av veien den tvil som har oppstått om at egen vinning iblant er viktigere enn bedriftenes og kundenes interesser. Gjennom mange år har landet vårt vært styrt av mindretallsregjeringer, regjeringer som ikke har hatt et klart definert flertall bak seg i Stortinget. Det kjennetegner også den nåværende parlamentariske situasjon. Ingen har vel forventninger om at to dagers trontaledebatt skal endre på dette. Jeg våger den påstand at denne debatten garantert ikke ender i klare politiske trolovelser. Jeg vil tillate meg å peke på noe jeg mener er politiske realiteter. Det er et flertall på Stortinget som ønsker en politikk for bedre fordeling, som ønsker å bedre kommunenes økonomi, som vil prioritere helse og omsorg, utdanning og internasjonal solidaritet. Det er sentrumspartiene, Arbeiderpartiet og SV som utgjør dette flertallet. Representanter for sentrumspartiene har ved mange anledninger pekt på at god fordelingspolitikk best kan gjennomføres i skjæringspunktet mellom sentrum og venstresiden i norsk politikk. Det er jeg hjertens enig i. Da bør det også være en felles oppgave å finne fram til enighet, slik vi for så vidt også greide i fjor høst. Arbeiderpartiet inviterer til en slik prosess. Jeg har selvfølgelig også merket meg alle uttalelser om hva opposisjonen er uenig i når det gjelder arbeiderpartiregjeringens politikk, og en trontaledebatt vil naturligvis også løfte slik uenighet fram. Men det må også være slik at det samme flertall må finne sammen om gode løsninger på inntektssiden, hvis man skal bli enig om hvordan pengene skal brukes. Vil man først bidra til å bedre hverdagen for folk gjennom mer rettferdig fordeling og satsing på offentlig velferd, da må man også gjennom forhandlinger kunne løse flokene på inntektssiden. Jeg vil også peke på at flere av Regjeringens forslag når det gjelder statens inntekter, er beslektet med forslag som sentrumspartiene selv har fremmet. De første ukene denne høsten handlet den politiske debatten først og fremst om meningsmålinger, nå er politikkens innhold satt på dagsordenen. Settes politiske saker foran politisk taktikkeri og spill i de kommende uker, vil Stortinget kunne finne gode løsninger også denne høsten. Arbeiderpartiregjeringen har valgt en klar retning i politikken gjennom de prioriteringene som er foretatt. Dagsavisens redaktør skriver i dag: «Et taktskifte er på gang. Det er lenge siden en regjering har lagt fram et budsjett med så tydelig politisk profil.» Dette er ikke det eneste sitatet som kan hentes fram som karakteriserer arbeiderpartiregjeringens politikk på en slik måte. Arbeiderpartiet tror ikke at politiske løsninger der Fremskrittspartiet har avgjørende innflytelse, vil gi mer rettferdig fordeling eller mer satsing på fellesgoder, og heller ikke rom for internasjonal solidaritet. De partiene som derimot er enig i slike prioriteringer, bør etter min oppfatning gjennom forhandlinger sette seg selv i stand til å ta sitt flertall i bruk.