Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2001-12-14:
Først må jeg få si at barne- og familieministeren svikter ikke når det gjelder å løfte pekefingeren over folks gjøren og laden. I Dagbladet 11. desember mente hun at det var alarmerende at så mange barn var født utenfor ekteskap. Nok en gang ser vi at en statsråd fra Kristelig Folkeparti mener at frihet til å velge gjelder bare hvis Ola og Kari nordmann gjør det som Kristelig Folkeparti mener er moralsk rett. Jeg vil anbefale statsråden å legge bort slike holdninger når hun skal sette seg ned for å skrive en ny familiemelding. Mitt råd er at hun gjør lurt i å forholde seg til at Norge i dag består av familier i alle varianter; samboende heterofile og homofile med og uten barn, gifte med og uten barn, homofile og lesbiske i partnerskap med og uten barn og enslige med og uten barn. Mitt råd til statsråden er at når hun sitter på kontoret sitt i departementet og skal skrive en ny familiemelding, bør hun ta folks valg på alvor. At Kristelig Folkeparti mener at ekteskapet er det eneste saliggjørende, behøver ikke å bety at alle andre må velge det samme. Vi, som politikere, har gjennom bl.a. lovverk og målsetting gitt de barnevernsansatte en av de vanskeligste jobbene som er, nemlig å arbeide i den private sfære på barnas vegne og for barnas beste. Jeg vil derfor benytte anledningen til å rose den jobben denne gruppen gjør for de mest utsatte barn og unge. Vi står nå ved et veiskille når vi på nyåret skal i gang med en debatt om Befring-utvalgets innstilling, og da blir spørsmålet: Hvordan skal barnevernet være for fremtiden? Slik jeg ser det, er det viktig med et samarbeidende og åpent barnevern som har høy kompetanse og arbeider målrettet. Etter en slik generell målformulering kunne det sikkert sies mye om andre mål som barnevernet også bør nå, og om skjær i sjøen på vei mot målene. Men mitt poeng er at barnevernet skal være en aktiv deltaker for å sikre barn omsorg, sikre barn gode oppvekstvilkår og hjelp når det trengs. Det er gledelig å registrere at barnevernet de siste årene har intensivert innsatsen for å gripe inn tidlig, slik at barnevernet kan hindre at barn og unges problemer blir svært alvorlige. Blant annet ser vi det gjennom det økte antall hjelpetiltak i hjemmet. Når dette er sagt, vil jeg samtidig si at jeg er enig med Befring-utvalget, der det advares mot å «la seg forføre» av uttrykket «hjelpetiltak». Det er usikkert i hvor stor grad antall hjelpetiltak gir et godt bilde av hvor mange barn, unge og familier som får den hjelpen de trenger fra barnevernet. Samtidig som hjelpetiltakene er den typen tiltak som brukes langt hyppigere enn andre tiltak, er det også de tiltakene vi har minst systematisk kunnskap om virkningene av. Enkle løsninger på hvordan vi kan få et barnevern som er bedre tilpasset barns og familiers behov, finnes neppe. Fosterhjemsplassering er og har vært det viktigste omsorgstiltaket i barnevernet. Jeg vil her få understreke at det er det offentlige som overtar omsorgen for disse barna, og vi må vokte oss vel for ikke å privatisere problemene. Det er derfor viktig med god oppfølging av fosterhjemmene. Den jobben disse familiene gjør, er helt uunnværlig for å kunne gi disse barna og ungdommene et best mulig tilbud. Jeg vet at det er mye å ta fatt i når det gjelder oppfølging av fosterhjem og hvilke rammebetingelser de har, og jeg vil her få understreke at dette ønsker Arbeiderpartiet å følge opp. Dette er en historisk dag. I dag vedtar vi starten på den største barnehagesatsingen noensinne, takket være Stoltenberg-regjeringens prioritering. Arbeiderpartiet vil ha nok barnehager, billigere barnehager og gode barnehager. Jeg er stolt over at vår satsing har bidratt til at også andre partier nå løfter barnehagefanen. Det er gledelig å se at kontantstøttepartiene Høyre og Kristelig Folkeparti vil satse på barnehagene. Spesielt gledelig er det at Kristelig Folkeparti ser ut til å sette barnehager foran en utvidelse av kontantstøtten til flere årskull. Jeg har merket meg at Bondevik II-regjeringen ikke vil love å bruke om lag 5 milliarder kr på barnehager fram til 2005, og er derfor litt i tvil om de nødvendige ressursene kommer når budsjettene fremover skal legges. Hva er målsettingene for Arbeiderpartiets barnehagesatsing? Vi vil ha: full behovsdekning, slik at alle foreldre som ønsker det, skal få barnehageplass for sine barn innen 2003en ny kostnadsfordeling, 50 pst. fra staten, 30 pst. fra kommunene og 20 pst. fra foreldrene innen 2005lovfestet plikt for kommunene til å tilby barnehageplasser i 2002lovfestet rett til barnehage fra 2006kvalitetsutvikling i alle barnehager Totalt vil Arbeiderpartiets barnehagesatsing utgjøre 5 milliarder kr i kommende stortingsperiode. Det mener vi vil gi grunnlag for en betydelig prisreduksjon for foreldrene. I gjennomsnitt vil satsingen bety en tilnærmet halvering av dagens pris på en barnehageplass. Billigere barnehager vil føre til økt etterspørsel. Dette må tas med i betraktningen når utbyggingsbehovet skal vurderes i de kommende årene. Hvor mange nye plasser som vil være nødvendige, må vurderes nærmere gjennom perioden. Jeg vil ikke legge skjul på at vi står overfor en krevende oppgave. Som alle her vet, vil en økning i statstilskuddet ikke automatisk føre til redusert foreldrebetaling. Kommunene og private barnehageeiere kan bruke økt statstilskudd til å redusere sin andel av barnehageutgiftene – uten at vi har sanksjoner mot det. Regjeringen Stoltenberg la derfor fram en modell som i stor grad sørger for at pengene kommer fram dit de skal, slik at det blir flere og billigere barnehager. Vi vil gjøre det økte statstilskuddet avhengig av kommunenes egen innsats. Da vi la inn økte midler, var det ikke uten sverdslag at kommunene til slutt senket prisene. Tidligere statsråd Karita Bekkemellem Orheim var ute med stadige påminnelser til kommunene, og det gav resultater. Nå ser vi at kommunestyre etter kommunestyre øker prisene. Jeg vil spørre: Er det ikke mulig for statsråd Dåvøy å heve pekefingeren i denne sammenheng? Hva har statsråden tenkt å foreta seg? For å sikre en helhetlig barnehagepolitikk i kommunene og gi de private barnehageeierne mer forutsigbare økonomiske rammebetingelser er det viktig at samarbeidsavtaler mellom private barnehager og kommunen kommer på plass. Det vil også føre til at vi får lavere foreldrebetaling. En kan ikke forvente at foreldrebetalingen reduseres uten at de private barnehagene sikres økonomisk. Helt til slutt må jeg få lov til å uttrykke glede over at vi i budsjettforliket med regjeringspartiene har fått til en økning av inntektsgrensen for avtalefestet pensjon, for AFP-pensjonistene. Beløpet er hevet fra 4 000 kr til 15 000 kr. Som representanten Sonja Irene Sjøli var inne på, vil nok flere som engasjerer seg i politisk arbeid og i organisasjoner, både private og offentlige, komme inn under denne grensen. Men den er for lav. Vi ønsker å beholde den kompetansen som mange har. Det hadde vært fint om f.eks. noen av de AFP-pensjonistene som tidligere har hatt omsorgsarbeid innen helsesektoren, kunne få fortsette med å ta vakter på sykehus, aldershjem osv. Dette begrenses, fordi beløpet fortsatt er for lavt. Men rett skal være rett: Dette er et steg på veien mot en inntektsgrense på 1 G, som er Arbeiderpartiets primære ønske. Jeg håper likevel at AFP-pensjonistene vil glede seg over denne julegaven fra Stortinget.