Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-11-17:
Interpellanten løfter en viktig debatt, for kunnskap er og blir sentralt. Når nordmenns arbeidsinnsats utgjør over 70 pst. av Norges nasjonalformue, er det opplagt at kunnskapsnivået til den enkelte er avgjørende for nyskaping og vekst både nå og i fremtiden. For å møte krav om nye og mer klimavennlige løsninger og generelle krav om innovasjon trenger vi en betydelig satsing på kunnskap, forskning og innovasjon. Innovasjon er trolig den viktigste drivkraften for utviklingen av samfunnet. De siste to hundre årene har verden opplevd en økonomisk vekst uten sidestykke i historien. Veksten har medført en økning i levestandarden til et nivå som få trodde var mulig for bare en generasjon siden. Jeg trenger egentlig ikke gå lenger tilbake enn til min egen oppvekst. Denne utviklingen er det nytenkende og innovative sjeler som står bak. Men en nytenkende og innovative sjel blir ikke først nytenkende og innovativ i en alder av 25 år, etter å ha fullført ingeniørutdanningen sin på NTNU. De aller fremste på sitt felt har hatt en oppfinner eller innovatør boende i seg helt fra starten av. Det er vår jobb som politikere å legge til rette for at samfunnet tar vare på disse og utvikler de innovative talentene som befinner seg rundt om i landet. Vi bør ta vare på den iboende nysgjerrigheten barn har, og stimulere den, utvikle den og heie den fram – for forskning er i bunn og grunn nysgjerrighet. Hvorfor er ting som de er? Hva kan vi gjøre for å rette opp i feil og mangler? Hvordan skal vi utvikle oss som nasjon? Forskning er helt nødvendig for å få fram nye ideer som næringslivet kan bygge videre på, og som til syvende og sist vil tjene hele nasjonen. Vi vil at denne nysgjerrigheten skal prege skolepolitikken. Vi vil ha en skole som gir lærelyst, en skole som gir en opplevelse av mestring. Skal Norge være et konkurransedyktig kunnskapssamfunn i fremtiden, er vi avhengig av en langsiktig og forutsigbar satsing på utdanning, forskning, innovasjon, nyskaping og entreprenørskap. Jon Lilletun skjønte dette. I 1999 opprettet han Forskningsfondet. Med en fondsstruktur ville han sikre en langsiktighet og forutsigbarhet for forskningen. Siden Forskningsfondet begynte å gi avkastning i 2001, har det spilt en viktig rolle i norsk forskning. Fondskapitalen var i året 2000 på 4 mrd. kr. I 2011 er den på 80 mrd. kr. Mens den samlede avkastningen i 2001 var på 203 mill. kr, er den anslått til 3,7 mrd. kr for 2011. Nå vil regjeringen fjerne hele Forskningsfondet og sementerer med det det denne regjeringen dessverre har blitt kjent for, nemlig lanseringen av begrepet «hvileskjær» i høyere utdanning og forskning. Det kan tyde på at Finansdepartementet står sterkt og forskningen svakt i regjeringen. Fjerningen av Forskningsfondet er nok en konsekvens av dette, der forskningen blir skadelidende. Tallknuserne vinner igjen på bekosting av forskningskvalitet og langsiktighet. Kristelig Folkeparti velger en annen linje og står heller i bresjen for å få til en langt sterkere og forutsigbar satsing på høyere utdanning og forskning. Kristelig Folkeparti mener at næringslivet må bygges nedenfra, og at politikernes viktigste rolle er å legge til rette for gode og forutsigbare rammevilkår for verdiskaping. På den måten kan næringslivet gi trygge arbeidsplasser og overskudd til fordeling til viktige fellesskapsgoder. For vi må ikke glemme at det er det fremtidige, verdiskapende næringslivet som skal bære kostnadene for kommende generasjoner. Økt satsing på forskning og innovasjon er sentrale suksesskriterier for et verdiskapende næringsliv.