trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-02-01:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål: «Viser til Aftenposten tirsdag 24. og onsdag 25. januar. Statsråden uttaler her at han ønsker en snarlig evaluering av bokavtalen, samtidig som det gis signaler om å styrke bokklubbene, da omsetningstallene har sunket i 2005. På hvilket grunnlag baserer statsråden sin beslutning om å fremskynde evalueringen av bokavtalen, og mener statsråden at bokklubbene skal gis anledning til å gi høyere rabatt til forbruker enn den alminnelige bokhandler?»
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-02-01:
Det gjeldende systemet baserer seg på en avtale som er inngått mellom aktørene i bransjen. Jeg blir litt forundret hvis statsråden tenker seg at han skal gå utover det som denne avtalen representerer. I så fall antar jeg at han tenker seg å innkalle partene, og at det må være en frivillig ordning. Når det da kommer til bokklubbspørsmålet, er det et av de vanskelige punktene i denne problematikken. Det er et område hvor disse forhandlingene har brutt sammen før. Det vil være av stor betydning for partene hva slags holdning som signaliseres fra departementet. Jeg merker meg at man ikke går av veien for å signalisere at man tenker seg at bokklubbene skal kunne ha gunstigere ordninger enn bokhandlerne. Det er i så fall et meget viktig signal å få frem. Når det da gjelder statistikken, undrer jeg meg litt på hvordan man skal få skikkelig statistikk på et så tidlig tidspunkt som nå. Foreløpig finnes ikke brukbart tallmateriale fra noen bransjeorganisasjon.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-02-01:
Min bekymring går jo nettopp på at innenfor et regulert marked vil det være viktig hva den som nær sagt gir incitamentene, mener. Dette merker vi går inn på helt sentrale punkter, og det forbauser meg litt at man ikke ser at det å legge i vei med to evalueringsrunder, og det å gi så klare signaler om at man misliker gjeldende ordning, også skaper usikkerhet rundt det bransjen oppfatter som sine rammebetingelser. Jeg oppfatter kanskje at statsråden er litt forutinntatt, at han bærer med seg det som i og for seg var veldig tydelige signaler da vi i forbindelse med mange saker i forrige periode var inne på dette feltet. Jeg mistenker vel også at man nok i stor grad har bestemt seg i forhold til hva man vil oppnå, og at man ser for seg en vei tilbake til et regulert regime, litt uavhengig av hva statistikken vil fortelle oss.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Det er opprørende å lese i Adresseavisen at kvinnen som omkom i en brann i sin omsorgsleilighet på Buran i Trondheim kommune, var blitt fratatt sin trygghetsalarm uten vedtak. Trygghetsalarmen skal nettopp gi eldre trygghet for at de får den hjelpen de trenger. Ifølge Kommunal Rapport torsdag 12. januar 2006: «Mange omsorgsboliger er bygget for friske mennesker, men beboes av sterkt pleietrengende.» Hvilke tiltak vil statsråden iverksette for å forsikre seg om at vedtak ikke brytes, og at brannsikkerheten blir ivaretatt og kan forbedres?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg takker for svaret. Det er naturlig nok positivt at man bygger opp kompetansen når det gjelder saksbehandling. Det er også positivt at man iverksetter noen tiltak i form av utredninger. Men for at de som bor i omsorgsboliger som ikke har den brannsikkerheten i dag, skal bli hjulpet i framtiden, trengs det mer enn bare utredninger, det trengs mer enn bare kompetanse, det trengs også handling. Og det trengs handling forholdsvis kjapt. Vi vet at det koster lite å installere sprinkleranlegg, noe som kunne ha forhindret en del dødsfall i omsorgsboliger. Vil statsråden stille bedre og mer konkrete krav og stille økonomiske ressurser til disposisjon, slik at man kan få installert så enkle mekanismer som sprinkleranlegg i landets omsorgsboliger i nær framtid?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg viser også til det som jeg sa i mitt hovedspørsmål, at det er sterkt pleietrengende som bor i mange av omsorgsboligene. Det må vel også bety at det er et sterkt behov for økt satsing på sykehjemsplasser. Vil statsråden fremme en snarlig plan for hvordan man kan sikre sykehjemsplasser til de menneskene som åpenbart har et behov for det, slik at ikke disse blir plassert i omsorgsboliger, som i utgangspunktet er ment å bli tildelt mer friske mennesker?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
La meg først si at jeg synes også at denne historien er opprørende. Trygghetsalarm er ikke en tjeneste kommunen er pålagt å yte, men det er likevel en veldig viktig tjeneste. Tildeling av en slik tjeneste skal like fullt tildeles med grunnlag i enkeltvedtak. Dersom trygghetsalarm skal trekkes tilbake, skal det derfor skje i form av et omgjøringsvedtak. Det skal bl.a. sikre at kommunen kan vurdere alternative tjenester som sikrer at tjenestemottakeren har et forsvarlig tjenestetilbud. Kommunens handling slik den er beskrevet i Adresseavisa, strider derfor imot forvaltningslovens regler. Helse- og omsorgsdepartementet har som mål å styrke saksbehandlingskompetansen i alle kommuner. Sosial- og helsedirektoratet har derfor utviklet en veileder for saksbehandling for tjenester etter kommunehelsetjenesteloven og sosialtjenesteloven. Fylkesmannsembetene følger opp denne veilederen gjennom å arrangere lokale kurs- og opplæringstiltak. Kommunene vil fra i vår få plikt til å rapportere inn data om pleie- og omsorgstjenestene til et sentralt register, det vi kaller individbasert pleie- og omsorgsstatistikk, eller forkortet IPLOS. Registreringen er basert på vedtak om tjenester og stimulerer til økt fokusering på saksbehandlingsregler. Sosial- og helsedirektoratet har i forbindelse med opplæring av dette lagt ned mye ressurser for å øke saksbehandlingskompetansen i kommunene. Saksbehandlingsreglene kan i noen tilfeller være vanskelige for brukerne å forstå, og de kan også være vanskelige å anvende for kommunene. Helse- og omsorgsdepartementet vil derfor i oppfølgingen av forslaget om en felles sosial- og helsetjenestelov i kommunene i NOU 2004:18, Helhet og plan i sosial- og helsetjenestene, vurdere hvordan saksbehandlingsreglene kan forenkles. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap har gjennomført en spørreundersøkelse som viser at i underkant av halvparten av kommunene har omsorgsboliger med for dårlig brannsikkerhet. Situasjonen er imidlertid noe bedre enn for tre år siden, men det er fortsatt ikke bra nok. Brannsikkerhet i boliger for personer med pleie- og omsorgsbehov er bygningseiers ansvar og et felles oppfølgingsansvar for minst tre kommunale etater, pleie- og omsorgsetaten, bygningsetaten og brannvesenet. En god brannsikkerhet krever samarbeid på tvers av disse etatene. Jeg kan også orientere representanten om at det er nedsatt en arbeidsgruppe som skal kartlegge og foreslå tiltak for å bedre brannsikkerheten i boliger til pleie- og omsorgsformål. Arbeidsgruppa består av representanter for Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap, Sosial- og helsedirektoratet, Statens bygningstekniske etat og Husbanken. Vurderinga til arbeidsgruppa har bl.a. resultert i et gratis undervisningsopplegg om brannvern for ansatte i kommunens hjemmetjeneste. Undervisningsopplegget er et verktøy som kommunen kan bruke for å styrke brannsikkerheten for en sårbar gruppe i lokalsamfunnet. Opplegget er lansert i januar 2006, og alle kommuner får undervisningsopplegget tilsendt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Vi legger opp til at vi skal ha omsorgsboliger som også er trygge i forhold til at det eventuelt skulle bli brann der. Alt det jeg nå har sagt, vil vi følge opp, og det skal altså resultere i handling. Så er det de som eier bygningene – i mange tilfeller er det kommunene – som har ansvaret for at dette er i orden. Regjeringas svar på det du spør om, er jo at kommunene også må få bedre økonomi til f.eks. å kunne installere sprinkleranlegg der det er nødvendig. Derfor er de 5,7 milliarder kr vi har gitt ekstra for inneværende år, en start på en opptrappingsplan til kommunene. Så vil jeg bare presisere i forhold til den aktuelle, tragiske saken i Trondheim, at folk skal ikke kunne bli fratatt f.eks. en trygghetsalarm uten at det foreligger et omgjøringsvedtak, og uten at den blir erstattet av noe annet. Så her er det foretatt brudd i forhold til de lover og regler som gjelder, dessverre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Regjeringa vil i løpet av våren legge fram en egen stortingsmelding om pleie og omsorg, særlig knyttet til pleie og omsorg i forhold til eldre mennesker. Pleie av og omsorg for eldre mennesker med betydelige hjelpebehov vil utgjøre en stor del av den meldinga. I den forbindelse vil vi også komme inn på det spørreren her spør om, nemlig forholdet til sjukehjem og omsorgsboliger. Vi må sikre at de som er sjukest og har størst hjelpebehov, får den hjelpa de trenger. For mange vil svaret på det være sjukehjem. Da kan det hende at det må bygges flere sjukehjem. For dem som ikke har så stort hjelpebehov, kan omsorgsboliger være svaret. Her må man finne ut hva som passer best i hver enkelt kommune. Men Regjeringa kommer tilbake til Stortinget med konkrete forslag om dette i løpet av våren.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
La meg først slå fast at som statsråd må jeg sette meg ambisjoner. Det gjelder også på dette viktige området. Det er Regjeringas og min ambisjon å sette både Helse Øst og de andre regionale helseforetakene i stand til å gjennomføre nødvendige investeringer i de enkelte regioner til beste for pasientene. Jeg vil her vise til Soria Moria-erklæringa, hvor det er lagt til grunn at sjukehusa må gis tilstrekkelige økonomiske rammer for å sikre nødvendig fornyelse av bygninger og utstyr. Det er mitt mål – og min oppgave – å søke å løse denne utfordringa. Som kjent er Helse Øst nå i gang med utbygginga av nye Ahus. Helseregionen har helt klart lagt til grunn at nye store utbygginger må vente til det prosjektet er ferdigstilt. La meg også understreke ansvarsstrukturen i helseforetaksmodellen, som tilsier at de regionale nå har ansvar for investeringer. Så tror jeg at alle skjønner at alle utbygginger ikke kan skje helt samtidig. Det er også slik at Helse Øst må både vurdere og prioritere de ulike investeringsprosjektene innenfor de rammer de har til disposisjon. Til det konkrete spørsmålet er mitt svar: Det er nødvendig med nytt sjukehus både i Hamar-området og i Østfold for å bedre pasienttilbudet, og det er min målsetting å legge til rette for bedre rammebetingelser, slik at nødvendige investeringer kan gjennomføres.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg vil gjenta det jeg sa i mitt hovedsvar, nemlig at det skal komme sjukehus både i Hamar-området og i Østfold, og begge deler er nødvendige fordi bygningsmassen er for dårlig. Når det gjelder utbygginga i Innlandet, er ikke den ennå i en byggeprosess, men den er i det en kaller en strategiprosess, altså en planleggingsfase. Sjukehuset Østfold har, som representanten Engeset er kjent med, vært gjennom en idéfase og er i ferd med å beslutte igangsetting av hva som skal skje videre. Så jeg føler ikke at det er noe uklarhet om dette. Det skal bli sjukehus begge steder. Jeg håper at det skal kunne skje innenfor en tiårsperiode, slik det nå legges opp til. Regjeringa har som ambisjon og mål å prøve å sette helseforetakene i stand til å ta nødvendige investeringer for å få bygd sjukehus, både her og andre steder i landet hvor det er nødvendig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg ser ingen grunn til at en skal være urolig for dette. Jeg har sagt det som jeg mener er åpenbart, nemlig at det nye Sjukehuset Østfold skal komme. Det har kommet lenger i planlegginga enn det nye Sjukehuset Innlandet. Dermed vil det sannsynligvis også komme litt før det på Hamar. Men det er også helt åpenbart at det sjukehuset som nå ligger på Hamar, er av en slik bygningsmessig karakter at det ikke kan fortsette slik. Jeg gjentar, som jeg nå har sagt to ganger, at Regjeringa skal gjøre det vi kan for å sette helseforetakene i stand til å gjennomføre nødvendige utbygginger, og det kommer til å komme sjukehus både i Østfold og på Hamar.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Ja, jeg kan med en gang si at jeg skal komme tilbake til Stortinget på en egnet måte med hensyn til hvordan vi skal følge dette opp så snart de faglige vurderingene foreligger. Jeg er helt enig i den virkelighetsbeskrivelsen som spørreren har av hvor vanskelig dette helt sikkert er for dem som nå står i kø. Særlig gjelder det voksne, for i forhold til unger greier vi å avvikle dette i løpet av året. Jeg er helt enig i at det er mange voksne som har stått altfor lenge i kø for å få denne operasjonen, og det er klart at det hemmer i forhold til sosial aktivitet, arbeidsliv osv. Regjeringa har til hensikt å følge opp dette så snart som mulig, og målsettinga er selvfølgelig å få ventetida ned, og at det blir en god oppfølging etterpå.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Så fort jeg får saken på mitt bord, kommer jeg til å se på alle sider av den. Jeg kan forsikre spørreren om at målsettinga er at flere skal få behandling raskere, enten det blir ved Rikshospitalet, ved Haukeland eller ved St. Olav. Men det kommer jeg tilbake til så fort det er klart.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
De regionale helseforetakenes ivaretakelse av sitt «sørge for»-ansvar innebærer som kjent både bruk av egne helseforetak og kjøp av tjenester fra ulike private tilbydere. Jeg legger til grunn at slike tjenestekjøp håndteres på en ryddig og tilfredsstillende måte, i samsvar med det regelverk som er gjeldende. Det bør ikke herske noen tvil om at kvaliteten og tryggheten for pasienten selvsagt er det viktigste. Som representanten selvfølgelig er godt kjent med, har Helse Vest nylig avsluttet en anbudsrunde for kjøp av kirurgiske tjenester. Det er gjort kjent hvem Helse Vest har til hensikt å inngå avtaler med, men meg bekjent er kontrakter foreløpig ikke inngått. I konkurransegrunnlaget fra Helse Vest er det redegjort for hvilke kvalifikasjonskrav tilbydere må innfri. Her er det bl.a. lagt til grunn at tjenestene som skal leveres fra private aktører, skal være likeverdige med tilsvarende tjenester i offentlige sjukehus. Anbudskonkurransen er gjennomført i samsvar med lov om offentlige anskaffelser. Oppdragsgiver kan basere tildeling på laveste pris, noe Helse Vest har valgt å gjøre i dette tilfellet. Men bildet er imidlertid ikke fullt så enkelt som at man utelukkende har gått etter laveste pris. Gjennom nevnte kvalifikasjonskriterier har Helse Vest kunnet foreta vurderinger av om tilbydere er kompetent og kvalifisert til å levere tjenester på aktuelle fagområder. Blant annet har de lagt vekt på å få god oversikt over hvilket personell som skal yte tjenestene. Som trinn to i denne prosessen er de tilbyderne som er ansett kvalifisert, deretter vurdert i forhold til pris. Jeg er svært opptatt av at ressursutnyttelsen og tjenestetilbudet i spesialisthelsetjenesten skal være til beste for pasientene, og at kvaliteten må være god. Dette er viktig både når tjenester blir ytt av de offentlige sjukehusene, og av private aktører som har avtale med regionale helseforetak. Det er selvsagt ikke et mål i seg selv at avtaler splittes opp og gjøres smale, men i noen sammenhenger kan det være rasjonelt og formålstjenlig. Når det gjelder den konkrete anbudsrunden, melder Helse Vest til meg at avtaleoppdelinga som de hadde lagt til grunn, kan være uhensiktsmessig på enkelte områder. De vil derfor se nærmere på dette og eventuelt gjøre nødvendige justeringer. En overordnet målsetting for de regionale helseforetakene er å ivareta og videreutvikle gode tjenestetilbud til befolkninga, av god kvalitet og med korte ventetider. Generelt legger jeg til grunn at regionale helseforetak har pasienthensyn for øye i forbindelse med anbudsutlysninger og avtaleinngåelser. Samtidig skal slike runder håndteres på en måte som ivaretar ryddighet, både i forhold til regionale helseforetak og i forhold til ulike private tilbydere.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Ja, det er avgjørende at vi greier å gi pasientene våre tilbud av best mulig kvalitet, og selvfølgelig et tilbud som er til minst mulig bry, ved at en ikke trenger å forholde seg til flere ulike. Jeg viser igjen til at Helse Vest nå går gjennom det og er innstilt på å foreta nødvendige justeringer dersom en mener det må gjøres, og innrømmer at dette kanskje har vært noe uheldig. Ellers må jeg legge til at denne regjeringa har, som representanten Lønning kjenner godt til, generelt sett lagt til grunn at den ønsker færre avtaler med private kommersielle aktører enn det som var den forrige regjeringas politikk. Men en skal ha ordentlige avtaler, og det skal være avtaler som står i forhold til hva som er best for pasienten. I det ligger det at det skal begrenses, men det står ikke at det skal være i null.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg er glad for alle som innrømmer feil hvis de har gjort noen feil – enten det er helseforetak eller andre. Som spørreren sier, vi er også opptatt av kvalitet, og det skal selvfølgelig veies opp mot pris. Men det er avgjørende viktig at vi gir pasientene våre et godt tilbud. Det er derfor vi er til, enten vi representerer partier eller det regionale helseforetaket.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg tror både Fremskrittspartiet og Regjeringa er enige om at tilgang på tannhelsepersonell og geografisk fordeling av personell er den viktigste forutsetningen for at vi skal gi alle i hele landet et godt tannhelsetilbud. Som spørreren sier, framtidig aldersavgang av tannleger i den offentlige tannhelsetjenesten i landet vil sannsynligvis skape størst problemer i distriktene våre, hvor det heller ikke er privatpraktiserende tannleger å samarbeide med. Departementet har vært kjent med denne problemstillinga i lengre tid. For å sikre nødvendig tilgang på tannleger på lang sikt vedtok Stortinget i forbindelse med behandlinga av revidert nasjonalbudsjett allerede i 2002 og i statsbudsjettet for 2003 at utdanningskapasiteten for tannleger på sikt skulle utvides med 40 studieplasser pr. år. Det ble samtidig vedtatt at utvidelsen skulle legges til et nytt tannlegestudium i Tromsø. De første tannlegene uteksamineres fra den nye utdanninga i 2009. Før vi får effekt av økninga av utdanningskapasiteten for tannleger, er det imidlertid behov for strakstiltak. Det er jeg helt enig med spørreren i. På anmodning fra Stortinget ble det i 2004 utarbeidet en tiltaksplan for rekruttering til offentlig tannhelsearbeid. Planene ble til gjennom et samarbeid mellom Den norske tannlegeforening, Norsk Tannpleierforening, KS og Helse- og omsorgsdepartementet. Tiltaksplanen er beskrevet i St. prp. nr. 1 for 2004–2005. Planen har tre tidsperioder: perioden 2004–2006, perioden 2007–2009 og perioden fra 2010. Tiltakene omfatter bl.a. statlig tilskudd til rekruttering av tannleger fra EU-land, statlig tilskudd til utviklingstiltak i fylkeskommunene, som f.eks. modellen for samarbeid mellom offentlig og privat sektor, oppfordring til fylkeskommunene om endring i klinikkstruktur og en mer hensiktsmessig oppgavefordeling mellom personellgrupper, altså at tannpleiere kan ta over enkelte oppgaver for tannlegene. Det framgår av planen at effekten av disse tiltakene vil bli vurdert i 2007. En slik vurdering vil jeg gjøre i nært samarbeid med bl.a. fylkeskommunene, som har ansvaret for det offentlige tannhelsetilbudet. Som representanten Fredriksen kjenner til, ble det i juni i fjor lagt fram en offentlig utredning om det offentlige engasjementet på tannhelsefeltet. Det såkalte Tannhelseutvalget foreslår tiltak av mer inngripende karakter for å sikre et godt tannhelsetilbud i distriktene. Utredningen har nå vært på høring, med frist 1. november i fjor. Vi har mottatt mange gode høringsuttalelser. Jeg har nå startet arbeidet med å vurdere alle de gode innspillene som har kommet. Uavhengig av hva jeg vil foreslå som oppfølging av utredningas innstilling, vil tiltaksplanen videreføres som planlagt. Det er det også tatt høyde for i årets budsjett.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Først vil jeg si at det pågår et omfattende samarbeid mellom første- og andrelinjetjenesten, men jeg er helt enig med spørreren i at det mange steder er mye å gå på, for å bruke det uttrykket. Som Wisløff-utvalget påpeker i sin innstilling, er det behov for ytterligere forbedringer til beste for pasienten. I sjukehusene har det vært en betydelig aktivititetsvekst de siste årene. Det har også skjedd endringer i liggetid for innlagte pasienter, men bildet her er sammensatt. Samtidig er det slik at mange sjukehusbehandlinger som før krevde innleggelse, nå gis som dagkirurgisk behandling uten at det nødvendigvis innebærer økt tjenestebehov i kommunene. Så årsakene til eventuelle endringer i tjenestetilbudet i kommunene kan være noe sammensatt. Samarbeidsavtaler mellom helseforetak og kommuner er i ferd med å bli inngått i regionene nå. I bestillerdokumentene til helseforetakene for inneværende år har jeg bedt dem om å prioritere å etablere gode samhandlingsmønstre mellom primærhelsetjenesten og lokalsjukehusene. Jeg har gitt pålegg om at lokalsjukehus, eller sjukehus med lokalsjukehusfunksjoner, skal ha samarbeidsavtaler og jevnlige møter med alle kommuner om felles utfordringer innenfor sitt område. Jeg har også konkret bedt disse om at det opprettes minst to samhandlingstiltak i løpet av 2006 i hvert lokalsjukehusområde. Disse tiltakene skal rettes inn mot prioriterte grupper, som f.eks. sjuke eldre. Forbedringer i samhandling krever innsats på bred front. Departementet og Kommunenes Sentralforbund nedsatte i september i fjor ei arbeidsgruppe som fikk i oppdrag å kartlegge og analysere endringer i oppgavefordelingen mellom spesialisthelsetjenesten og kommunenes helse- og omsorgstjeneste. Gruppa skal levere sin rapport den 15. februar i år. Jeg har nylig også nedsatt en bredt sammensatt prosjektgruppe som skal arbeide videre med organisatoriske problemstillinger angående samhandling mellom kommuner og helseforetak, som reises i innstillinga til Wisløff-utvalget. Det tas sikte på at prosjektgruppa skal avgi en rapport til meg i juni i år. Når det gjelder fastlegenes rolle og betydninga av samhandling ved behandling av enkeltpasienter, vil dette bli belyst i Forskningsrådets samlerapport om evaluering av fastlegeordninga. Rapporten vil bli presentert den 7. februar. Regjeringa har også satt i gang arbeid med en nasjonal handlingsplan for å styrke spesialisthelsetjenesten for eldre. Et viktig fokus i denne planen vil være forholdene mellom primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Økt kompetanseoverføring og bedre samhandling mellom tjenestene vil bidra til å sikre at de som har behov for spesialiserte tjenester, får det med rett kvalitet og til rett tid. Det er ingen tvil om at Regjeringa tar utfordringa for kommunene på alvor. Vår generelle styrking av kommuneøkonomien i budsjettet for i år er første skritt i den retning. Regjeringa har, som kjent i Soria Moria-erklæringa, som mål å styrke den kommunale pleie- og omsorgssektoren med 10 000 årsverk i denne stortingsperioden. Når det gjelder de faglige og kompetansemessige utfordringene, vil jeg senere komme tilbake til disse på en egnet måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Ja. For det første er vi glad for at Kristelig Folkeparti framover vil samarbeide med Regjeringa på et så viktig politikkområde som utfordringene innenfor pleie og omsorg er – knyttet til både eldre og andre som trenger pleie og omsorg – så det kommer vi tilbake til. Jeg skal i et møte med representanten Sørfonns partileder om en ukes tid. For det andre er det slik at når jeg har gitt beskjed via bestillerdokumentene til de regionale helsefortaka om at de må samarbeide mer, og også gitt konkrete føringer for hvordan det skal gjøres, så regner jeg det for helt sikkert at det vil bli fulgt opp. Når vi har gitt frist til den egne gruppa som i tillegg er nedsatt, til 1. juni i år, er det også fordi vi ønsker å få konkret oppfølging så snart som mulig. Så ser jo jeg for meg at når det gjelder oppfølging av Wisløff-utvalgets andre deler, vil også det bli berørt i den meldinga som ikke minst Dagfinn Høybråten har bedt om at vi samarbeider om. Jeg regner med at vi får rikelig tid til å gå dypere inn i dette i de møtene vi skal ha framover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Jeg er glad for å få det spørsmålet, for det er særdeles viktig for Regjeringa at vi greier å få flere ansatte med god kvalitet inn i denne sektoren. Da er det flere veier som fører til Rom. Den ene er at vi nå er i ferd med å lage en plan for hvordan vi skal greie å utdanne flere, og det er på alle plan, helt fra videregående skole til høyskoler osv. Så er det særdeles viktig at vi greier å få flere til å gå fra deltid til heltid. Det er mange som jobber i denne sektoren, som har kommet til meg, og helt sikkert også til representanten Sørfonn, og sagt at hvis det hadde vært mulig, skulle de gjerne ha jobbet litt mer – altså hatt litt større stillinger. Det er viktig i seg selv, og det jobber vi med. Dessverre er det en god del innenfor denne sektoren som blir sjuke og uføretrygdet i altfor ung alder. Et inkluderende arbeidsliv, hvor man får flere til å kunne stå i arbeid lenger og det blir lagt til rette for at det er mulig, er derfor særdeles viktig og også et element i dette, og det er selvfølgelig også viktig med penger til kommunene. Vi har gitt et ekstra løft på 5,7 milliarder kr for inneværende år, som er en start. Summen av dette, pluss sikkert andre tiltak som vi skal snakke nærmere om, gjør at jeg er helt sikker på at vi greier å skaffe 10 000 årsverk i løpet av fire år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Som representanten er godt kjent med, ble NOU 2005:11 «Det offentlige engasjement på tannhelsefeltet» lagt fram i fjor. Til spørsmålet om hvem som bør ha rett til offentlig finansierte tannhelsetjenester, er utvalget av den oppfatning at dette bør tilbys grupper med særlige behov, vurdert ut fra alder, funksjonstap, medisinske tilstander eller andre forhold. Utvalget går i liten grad spesifikt inn på spørsmålet om tannhelsetjenester til personer som mottar hjemmetjenester. Flertallet i utvalget går imidlertid inn for en generell ordning med offentlig finansierte tannhelsetjenester til personer med stønad til livsopphold over en periode på minst seks måneder. Jeg kan opplyse om at mange høringsinstanser har uttalt seg nettopp om hvilke grupper som skal gis rett til offentlig finansierte tannhelsetjenester. Mange støtter utvalgets forslag. Det er likevel en del som reiser spørsmålet om ikke også andre grupper med lave inntekter bør omfattes, som studenter og minstepensjonister – for å bruke noen eksempler. Videre er det flere som problematiserer hvordan eventuelle endringer skal gjennomføres, f.eks. om det skal være en rettighet i lov, ved refusjon, ved behovsprøving, eller om det skal være knyttet til individuell plan. Det følger av § 1-3 første ledd bokstav c. i tannhelsetjenesteloven at grupper av eldre, langtidssjuke og uføre i institusjon og hjemmesjukepleie har rett til regelmessig oppsøkende og vederlagsfri tannbehandling. Innbyggere som mottar hjemmetjenester som ikke er omfattet av pleie, er derfor, som representanten påpeker, ikke tilgodesett med offentlig finansierte tannhelsetjenester. Det ble etter ønske fra Stortinget igangsatt en forsøksordning med utvidet fylkeskommunalt tannhelsetilbud i 2001. Ordninga ble gjennomført i et begrenset utvalg av kommuner i Hedmark, Vest-Agder og Nord-Trøndelag. Det ble gitt et tilbud om tannhelsetjenester til hjemmeboende personer som mottok andre kommunale hjelpetjenester enn hjemmesjukepleie, til eldre og til sjuke som ble pleiet av pårørende, og personer innenfor rusomsorg og psykisk helsevern. Resultatet av disse ordningene viste at tannhelsetilstanden var noe dårligere for disse gruppene enn for gjennomsnittsbefolkninga. Da det var rusmiddelmisbrukere som hadde størst behov for tannhelsetjenester, er tilbudet til denne gruppa allerede utvidet til å gjelde på landsplan, ved at det er bevilget ca. 35 mill. kr over statsbudsjettet for inneværende år. Det omtalte prosjektet er avsluttet, men inntil endelig avklaring om aktuell permanent ordning foreligger, videreføres tilbudet til de øvrige gruppene i forsøksfylkene. Tannhelseutvalgets innstilling har vært på høring med høringsfrist den 1. november i fjor. Departementet har mottatt 104 høringsuttalelser og er nå i gang med å vurdere innspillene. Som representanten helt sikker skjønner, er det derfor for tidlig å si hvordan de ulike forslagene i utredninga skal følges opp, og hvordan de skal legges fram for Stortinget. Men det skal jeg selvsagt komme tilbake til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-02-01:
Det er helt åpenbart at en del eldre trenger mer hjelp til tannhelse. Jeg ser fram til de møter vi skal ha partiene imellom. Jeg er åpen for alle gode forslag og alle gode innspill. Jeg tror ikke vi i dag akkurat skal konkludere med hensyn til om det skal være en eldremelding eller en annen egnet oppfølging, men det er jeg åpen for å diskutere.
Martin Engeset (Høyre), 2006-02-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «I et intervju med Hamar Arbeiderblad 13. januar under overskriften «Brustad lover sjukehus» uttaler statsråden at «det er hennes ambisjon å sette Helse Øst raskt i stand til å bygge et nytt sjukehus i Hamar-området». Videre forsikrer statsråden at beslutningen om bygging av et nytt sykehus skal fattes av Regjeringen senest i 2009. Helse Øst har så langt prioritert det nye Østfold-sykehuset som det neste store utbyggingsprosjektet i helseregionen. Har statsråden til hensikt å endre denne prioriteringen?»
Martin Engeset (Høyre), 2006-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret, som dessverre ikke var spesielt avklarende. Den tvil og usikkerhet som helseministeren har skapt ved sine uttalelser til Hamar Arbeiderblad, var det all grunn til å ta alvorlig. Nettopp derfor var det nødvendig å bringe dette spørsmålet inn for Stortingets spørretime i dag. I det svaret som statsråden nå har gitt, ser jeg ingen avklaring på hovedspørsmålet i forhold til rekkefølgen på prosjektene. At det før eller siden kommer et nytt sykehus både i Hedmark og i Østfold, det tror nok også jeg, men det er ikke likegyldig om det skjer før eller siden. Det haster nemlig så mye med det nye Østfold-sykehuset at her er det maktpåliggende at det kommer før, og ikke siden. Statsråden sier ikke noe i sitt svar om når det kommer et nytt sykehus, heller ikke om hvilket av de to sykehusene som skal bygges først. Jeg må i grunnen bare gjenta spørsmålet mitt: Betyr det statsråden nå sier, at hun åpner for å sette det statlige helseforetaket Helse Østs faglige vurderinger til side og bestemme rekkefølgen på utbyggingsprosjektene på rent politisk grunnlag?
Martin Engeset (Høyre), 2006-02-01:
Dette er fortsatt svært uklart, for statsråden er ikke i stand til å gi noe svar på hovedspørsmålet: Hvilket av disse to viktige prosjektene kommer først? I Østfold har vi ventet på nytt sykehus i 15–20 år. Det er akutt behov for å komme i gang. Når vi vet at det nye Østfold-sykehuset planmessig ligger mange år foran det nye sykehuset i Hamar – «milevis foran», ifølge viseadministrerende direktør i Helse Øst, Steinar Marthinsen – gir statsrådens uttalelser nå dessverre næring til frykten om at statsråden har til hensikt å trenere Østfold-sykehuset lenge nok til at vi først blir tatt igjen og deretter forbikjørt av Hedmark. Til Moss Avis uttalte statsrådens statssekretær den 25. januar at jeg som stortingsrepresentant forsøker å «så splid» mellom Hedmark og Østfold i sykehussaken. Det er både min plikt og min rett som stortingsrepresentant å forsøke å bringe klarhet i hva statsråden har sagt, og hva hun egentlig mener. Er statsråden enig med sin statssekretær i at det å stille spørsmål om dette i Stortingets spørretime er å så splid mellom Hedmark og Østfold?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg skal få lov til å stille den ærede helse- og omsorgsministeren følgende spørsmål: «Ventelisten for pasienter som venter på cochlea-implantat, synes å være for lang. Dette er et inngrep som bør gjøres så raskt som mulig for å få best mulig resultat av behandlingen. Lang ventetid er også svært psykisk belastende for pasientene det gjelder. Ventelisteproblemet synes å være et stadig tilbakevendende problem. Hva akter statsråden å gjøre med de lange ventelistene på cochlea-implantat?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg setter overhodet ikke spørsmålstegn ved om statsråden er opptatt av temaet, eller hvorvidt statsråden ønsker å gjøre noe med det. Det viser jo statsrådens svar, og det takker jeg for. Problemstillingen er imidlertid den at vi bruker veldig lang tid på å vurdere/utrede og se på hvem som har rettigheter innenfor pasientrettighetsloven og dens like. Imens vokser køene. Imens er det en rekke personer der ute som er forhindret fra å delta i sosiale aktiviteter, imens er det mange barn som venter på å få operert inn cochlea-implantat på det andre øret, og ikke minst går det på det opplæringsmessige. Det er viktig at vi nå får fortgang i dette, at vi viser handling, for jo lengre tid det tar før man får implantert dette, jo større problem blir det også når det gjelder det språkmessige og det oppfølgingsmessige, og man mister altså den sosiale tilhørligheten. Vil statsråden sørge for at man her får en veldig rask saksgang når man først får disse – jeg holdt på å si – tilrådingene på bordet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Når vi nå får saken til behandling, håper jeg at man ikke prøver å begrense dette ut fra økonomiske hensyn, men at man isteden har hovedfokuseringen rettet mot hvor mange pasienter det er som har nytte av det, både for det sosiale livet og for andre ting, slik at det er det som blir hovedfokuset. I tillegg vet vi også at når det gjelder refusjon knyttet til disse operasjonene, er det satt spørsmålstegn ved den refusjonen som gis, om den er for liten i forhold til implantatets kostnad, og ikke minst ved det oppfølgingsmessige. Videre vet vi at hvis man ønsker å avvikle køene også for voksne, er det fullt mulig å utdanne flere personer ved Rikshospitalet for å ta unna de køene som er. Vil statsråden ta et initiativ til å få gjennomført nok en gjennomgang knyttet til kostnadene for de enkelte sykehusene knyttet til cochlea-implantat, slik at de får dekket sine faktiske utgifter? Og videre: Vil man i hvert fall vurdere å utvide kapasiteten til Rikshospitalet eller Haukeland, slik at flere kan bli operert raskere?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Som nasjon har vi mange utfordringer hva angår å utdanne nok kvalifisert personell innenfor helsesektoren, og spesielt i forhold til spesialisthelsetjenestene, og derfor tillater jeg meg å komme med følgende spørsmål: «Tall fra tannhelseutvalgets utredning viser at så mange som 30 pst. av distriktstannlegene går av med pensjon innen 6 år. Konsekvensene av dette er at vi får en akutt tannlegemangel i Distrikts-Norge. Dette er en utvikling som bekymrer Fremskrittspartiet. Hva vil statsråden gjøre for å sikre et fremtidig godt tannhelsetilbud i distriktene?»
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-02-01:
Jeg vil takke statsråden for et meget utdypende og godt svar. Takk skal du ha!
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-02-01:
Jeg vil stille følgende spørsmål til fornyings- og administrasjonsministeren: «I Soria Moria-erklæringen fremgår det at Regjeringen vil stimulere offentlig bruk av åpen programvare. Før jul inngikk 12 fylkeskommuner en programvareavtale med Microsoft som betyr at fylkeskommunene må betale Microsoft også for maskiner som kjører andre operativsystemer enn Windows. Det kan føre til at Microsofts konkurrenter blir utestengt. Hva vil statsråden gjøre for å sikre konkurransen i dette konkrete markedet og for å fremme det offentliges bruk av et mangfold av åpen programvare for øvrig?»
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-02-01:
Jeg vil takke for svaret. Dette er et tema som engasjerer oss i Høyre, og som engasjerte den forrige regjeringen, noe som også framgikk av svar fra daværende statsråd Morten Meyer på spørsmål fra daværende stortingsrepresentant Jørund Leknes fra Sosialistisk Venstreparti. Denne avtalen som er inngått med tolv fylkeskommuner, har jo et betydelig omfang. Det har stor betydning for hvilke programvarer elevene får gjennom skolegangen sin. I de kommentarene som statsrådens politiske rådgiver gav til magasinet «Computerworld» 13. januar, signaliserer man at man ikke har nok verktøy for å hindre at man går inn i den type avtaler. Men fylkeskommunen er tross alt et offentlig forvaltningsnivå. Ser ikke Regjeringen noen som helst mulighet for å gå inn og ha en dialog med fylkeskommunene om hvordan de kjøper inn programvare? Dette er jo et tema hvor den enkelte fylkeskommune kanskje har én interesse, mens helheten muligens blir borte når man får den typen brede innkjøpsavtaler.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-02-01:
Jeg vil takke for svaret. Det er jo mange som har stilt spørsmål ved om denne avtalen som er inngått med tolv fylkeskommuner, og som har stort økonomisk omfang, er inngått på en måte som er tillatt i forhold til det offentlige innkjøpsregelverket, om det er gjennomført en tilfredsstillende anbudskonkurranse. Det er riktig at Konkurransetilsynet har ansvar for at konkurranseloven blir fulgt, men Konkurransetilsynet har ikke ansvar for det offentlige innkjøpsregelverket. Det jeg vil spørre statsråden som ansvarlig for IT-området om, er om departementet har sett på om denne avtalen er inngått i henhold til innkjøpsregelverket, og hvis ikke, om statsråden vil se på om avtalen er inngått på riktig måte. Og dersom den ikke er inngått på riktig måte, har man da en sanksjonsmulighet i forhold til den avtalen som er inngått?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Lat meg fyrst få seie at eg er veldig glad for å få eit spørsmål om programvarepolitikk i Stortinget. Det er eit spørsmål som ikkje ofte er til politisk debatt. Dei avtalane som representanten Torbjørn Hansen viser til, har ikkje vore handsama i departementet. Eg har difor ikkje noko grunnlag for å gjere noka vurdering av avtalane, og av kva verknader dei kan ha. Det eg kan svare på, er den delen av spørsmålet som går på kva Regjeringa gjer for å fremje bruk av eit mangfald av open programvare, spesielt i offentleg sektor. Vi har fått ein rapport på bordet, «Bruk av åpne IT-standarder og åpen kildekode i offentlig sektor». Ei arbeidsgruppe som vart sett ned i 2005, har utarbeidd den rapporten, og han ligg no til behandling i departementet mitt. Rapporten viser at open programvare er teken i bruk på fleire område, men at moglegheitene absolutt er til stades for å utvide bruken. Rapporten har vore på ei brei høyring. Mykje fortel oss at det er behov for å utvikle kompetanse i offentleg sektor om bruk av open programvare. For å få utvikla denne kompetansen må det utarbeidast opplærings- og rettleiingsmateriell. Erfarings- og læringstiltak, seminar, kurs og støtte til kompetansemiljø er òg tiltak som vi i departementet no held på med å vurdere. Eg reknar med å ta ei avgjerd på omfanget av tiltak i løpet av våren. Det vi allereie har gjort, er at vi i tildelingsbrevet til statsetatane, som vi nettopp har sendt ut, har bede desse om å innarbeide i sine aktuelle plandokument korleis ein skal gjere bruk av opne standardar og opne programvarer.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
No ligg jo ikkje fylkeskommunane under Fornyings- og administrasjonsdepartementet. Det gjer derimot det offentlege innkjøpsregelverket, og det er sjølvsagt lagt til grunn at òg fylkeskommunane skal halde seg til det regelverket som sikrar at innkjøp går føre seg på riktig måte. Når det gjeld behandlinga av m.a. avtalar, har Konkurransetilsynet no til vurdering Microsoft sin avtale om bruk av programvare ved skulane, og avtalen som fylkeskommunane har inngått med Microsoft no, kan sjåast i samanheng med dei skuleavtalane. Tilsynet har derfor i brev av 24. januar i år bedt fylkeskommunane om å gjere greie for innhaldet i og utforminga av desse avtalane. Men som statsråd har eg sjølvsagt ikkje noka som helst moglegheit til å meine noko her. Tilsynet behandlar den saka, og så får vi sjå kva tilsynet kjem fram til knytt til den konkrete problemstillinga.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-01:
Departementet kan ikkje ta stilling til om innkjøpet er i samsvar med regelverket. Men vi har Klagenemnden for offentlige anskaffelser, KOFA, som kan uttale seg i sånne saker dersom sakene vert lagde fram for dei. KOFA kan ikkje instruerast, og dei skal ikkje instruerast – dei må vere eit nøytralt organ som tek saker på eigen kjøl. Men det som må vere vårt utgangspunkt for å sikre konkurransen knytt til open programvare, men òg for å sikre at vi tek i bruk heile breidda av tilbydarar her, er kompetansen hos den som skal kjøpe. Den kompetansen vurderer vi no om kan vere litt for låg, og vi har som sagt fleire tiltak på gang for nettopp å heve den kompetansen gjennom forskjellige opplærings-/rettleiingsverktøy, kurs osv. Det må jo vere det som er poenget, at den som etterspør i marknaden, har kompetanse til å etterspørje dei rette tinga, dvs. fleire aktørar. Det er jo det som kan vere med og skape ein betre konkurranse.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2006-02-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Jordbruksoppgjøret i fjor endte med at målprisen og markedsordningen for fjørfekjøtt avvikles fra 2007. I tilbudet fra staten ble det foreslått at også markedsordningen for egg skulle oppheves. Opphevelse av markedsordninger og deregulering fører til økt konkurranse i markedet til beste for forbrukerne. Vil statsråden ta initiativ til at markedsordningen for egg blir opphevet ved årets jordbruksforhandlinger?»
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2006-02-01:
Dette aktualiseres gjennom spesielt to pågående prosesser. Den første er Priors forsøk på oppkjøp av Norgården. Konkurransetilsynet har nå sagt nei til Prior to ganger, og saken ligger hos fornyingsministeren. Den andre saken gjelder Gildes og Priors fusjon, som nå ligger til behandling i Konkurransetilsynet. Jeg skjønner at ministeren ikke kan svare i forhold til de to spesifikke tilfellene, men det aktualiserer et spørsmål, nemlig om man har god nok konkurranse innenfor produksjon og salg av egg. Så mitt spørsmål er: Vil ministeren med tanke på framtiden ta i bruk varselklokker i forhold til konkurransesituasjonen spesielt når det gjelder egg, eller ser man at det er naturlig at markedsordningen for egg videreføres i all framtid, også etter at vi har fått internasjonal konkurranse?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2006-02-01:
Jeg tolker statsrådens svar slik at man er kategorisk motstander av å gjøre noe som helst med markedsordningen, noe jeg mener er direkte beklagelig, ettersom markedsordningen hindrer konkurranse innenfor salg av egg og fører til dårligere pris for forbrukerne. Jeg synes det er fryktelig synd at man har som innfallsordning at man ikke skal møte den økende internasjonale konkurransen som man vet vil komme også til Norge, med å deregulere smått om senn til vi får større internasjonal konkurranse.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-02-01:
Landbrukssamvirket er tillagt ansvar som markedsregulator i flere viktige sektorer innen norsk jordbruk. Dette innebærer for det første at samvirket er pålagt mottaksplikt i form av ansvar for å kjøpe landbruksråvarer fra primærprodusenter, både store og små, over hele landet. Samvirket har også forsyningsplikt, dvs. ansvar for å selge over hele landet. Jeg vil understreke at markedsreguleringen gir fordeler for alle primærprodusenter og markedsaktører, både landbrukssamvirket og andre markedsaktører – dette gjennom større grad av stabilitet og forutsigbarhet i markedet, som gjør det mulig å drive planmessig omsetning av varer, med minst mulig ekstrakostnader. Dette vil også forbrukerne ha fordel av. Ved jordbruksoppgjøret i 2005 ble det lagt fram forslag fra statens side om avvikling av markedsreguleringen for egg. Men under forhandlingene ble det enighet mellom jordbrukets organisasjoner og staten ved den daværende regjering om at markedsreguleringen for egg burde videreføres – dette med grunnlag i en helhetsvurdering basert på målene for markedsreguleringen som er knyttet til både produsent- og forbrukerinteresser. De forhold jeg her har nevnt, er grunnlaget for at Regjeringen i Soria Moria-erklæringen har understreket samvirkets betydning innen markedsordningene. Ut fra disse momentene kan jeg ikke se at det er noen grunn til å fremme forslag om å fjerne markedsordningen for egg ved årets jordbruksoppgjør.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-02-01:
Svaret på spørsmålet er det samme som i stad. Jeg mener at markedsordningen for egg er en fornuftig ordning å ha, og sånn sett ser jeg det ikke som hensiktsmessig å fremme forslag om å endre det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-02-01:
Jeg tror representanten Skovholt Gitmark og undertegnede har litt forskjellig utgangspunkt når det gjelder å se verdien av å ha et kontrollert system i forhold til omsetning av landbruksvarer, i tråd med de fordeler jeg nevnte i mitt første svar knyttet til det. Jeg mener at markedsordningene er gode i forhold til å nå viktige landbrukspolitiske målsettinger, ikke minst i distriktspolitikken, og jeg mener også at det bidrar til stabilitet i markedet og til å sikre forbrukernes og produsentenes interesser. Så mitt svar er at det er viktig å klare å opprettholde markedsordningene på egg, som det er å opprettholde markedsordningene på landbruksvarer for øvrig.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-02-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Et av hovedmålene i Nasjonal transportplan er å få mer av godstransporten fra vei over på sjø. Det er ønskelig å få svar på hvilke planer fiskeri- og kystministeren har for havne- og infrastrukturen framover i lys av investeringsbehovene. Vil statsråden følge opp Kystverkets handlingsprogram?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-02-01:
Jeg takker for svaret. Vi er enige om, og det er jeg glad for, at viktige mål med Nasjonal transportplan er å tilrettelegge for miljøvennlig og sikker transport også langs kysten. Jeg har to litt mer konkrete oppfølgingsspørsmål: Hva vil fiskeri- og kystministeren gjøre i forhold til det arbeidet forrige regjering igangsatte med merking av farvann og farleder? Og: Vil fiskeri- og kystministeren videreføre arbeidet med trafikkseparasjon langs kysten?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-02-01:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg skal forsøke å være enda litt mer konkret i mitt siste tilleggsspørsmål. En viktig del av seilingsleden i Sør-Norge er jo den farefulle seilasen forbi Stad. I forrige budsjettinnstilling var det et flertall som gikk inn for å avsette 5 mill. kr til at Kystverket skulle avklare et videre arbeid også fram mot et anbudsgrunnlag. Det kunne være interessant om statsråden kunne svare på hvor langt dette arbeidet er kommet, og når vi eventuelt kan vente oss en sak om dette her i Stortinget.