Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-16:
Dette er en av de gangene en interpellasjonsdebatt i Stortinget kan bidra til noe viktig, tror jeg, og jeg vil takke representanten for at han har tatt opp spørsmålet. Noen av de modigste menneskene jeg har møtt i min tid som likestillingsminister, er nettopp aktivistene i Skeiv Verden, de som har valgt å ta en belastning ved å stå fram og være åpne om seg selv, noe som jeg tror få andre av oss helt kan forstå hva innebærer. Jeg har hørt dem fortelle om trakasseringen de har opplevd, om en behandling som ingen mennesker i Norge skal trenge å gjennomleve, og jeg føler en sterk forpliktelse til at vi som samfunn skal stå opp for disse, som slett ikke – som interpellanten nettopp sa – er svake, eller ofre, men særdeles sterke mennesker. Jeg har også hatt gleden av å møte en av verdens to åpent homofile imamer, som også var en sterk person som nettopp reiste rundt med en annen og alternativ forståelse av hva det religiøse synet på homofili burde være. Vi har en stor oppgave innenfor likestillings- og integreringspolitikken i å konfrontere den sosiale kontroll som altfor mange ungdommer med minoritetsbakgrunn, homofile og andre, utsettes for. Det er en stor og viktig oppgave for oss alle sammen. Regjeringens visjon er et samfunn med likestilling for alle og fravær av diskriminering. Alle skal ha de samme mulighetene, uavhengig av kjønn, funksjonsevne, alder, etnisitet og seksuell orientering. Diskriminering er menneskerettighetsbrudd. Det rammer den enkelte, men det rammer også den sosiale, politiske og økonomiske utviklingen av et samfunn. Mitt departement har som oppgave å koordinere det arbeidet regjeringen gjør for å fremme likestilling og bekjempe diskriminering. Sentralt i det arbeidet står både utvikling av lovgivningen og en effektiv håndheving av den eksisterende diskrimineringslovgivningen. Handlingsplaner er et av de viktigste verktøyene vi har for å klare å målrette og systematisere dette arbeidet. I 2008 la regjeringen fram handlingsplanen Bedre livskvalitet blant lesbiske, homofile, bifile og transpersoner. Handlingsplanen har rekkevidde til og med neste år – 2012. I den planen rettes det spesiell oppmerksomhet mot den diskrimineringen som LHBT-personer i ulike livsfaser, sosiale sammenhenger og arbeidsliv opplever. Handlingsplanen danner basis for et omfattende arbeid for å bedre levekårene og livskvaliteten for denne gruppen. Regjeringens generelle arbeid for å skape større åpenhet og motvirke diskriminering av LHBT-personer i arbeidslivet, på skolen, i organisasjonslivet og i møte med helse- og sosialtjenestene bidrar i dag til å bedre hverdagen for mange. Gjennomføringen av de tiltakene kommer også mange LHBT-personer med innvandrerbakgrunn til gode. Men jeg er enig i at vi trenger en særskilt innsats rettet inn mot LHBT-personer med innvandrer- og minoritetsbakgrunn. Handlingsplanen inneholder derfor en rekke tiltak som er spesielt rettet mot den gruppen. Jeg vil nevne noen: tiltak 3, som handler om forskning på LHBT-personer i innvandrerbefolkningen tiltak 19, som handler om tiltak for enslige mindreårige asylsøkere som er lesbiske, homofile, bifile eller transpersoner tiltak 20, som handler om tiltak mot tvangsekteskap, som jo er en betydelig utfordring for mennesker med denne bakgrunnen tiltak 21, som er knyttet til det samme tiltak 22, som er tilbud om støtte til utsatt LHBT-ungdom med innvandrerbakgrunn tiltak 34, som handler nettopp om dialog – med tydelighet – med de landsdekkende organisasjonene på innvandrerfeltet tiltak 37, som handler om styrking av fokus i informasjonsprogrammet i statlige mottak for asylsøkere tiltak 38, som handler om retningslinjer for behandling av asylsøkere som er utsatt for kjønnsrelatert forfølgelse De fleste av disse tiltakene er enten påbegynt eller fullført. Vi trenger imidlertid å komme videre, og en milepæl i så måte er opprettelsen av LHBT-senteret i høst. Senteret har fått – og vil fortsette å få – viktige oppgaver med hensyn til å bedre livssituasjonen, for ikke minst mennesker med innvandrerbakgrunn. Senteret skal bl.a. arbeide med å skaffe et bedre kunnskapsgrunnlag for tiltak overfor disse målgruppene, og de skal jobbe konkret med å få dette perspektivet inn i de forskningsutlysningene som de har stått for denne høsten, og som de også vil gjøre framover. Det gjelder bl.a. et stort levekårsprosjekt om lesbiske, homofile og bifile og et levekårsprosjekt blant transpersoner og personer med kjønnsidentitetsproblematikk. Vi har bedt senteret om å ha – og de kommer til å ha – personer med innvandrerbakgrunn som et sentralt fokusområde i 2012. Jeg er også stolt av, og glad for, at vi i løpet av min periode som statsråd har fått løftet opp arbeidet til Skeiv Verden og andre organisasjoner og enkeltpersoner som jobber med denne problemstillingen. Som følge av dette fikk – som interpellanten nevnte – Skeiv Verden omgjort sin prosjektstøtte til et fast driftstilskudd fra 2011. Jeg tror det til syvende og sist er noe av det viktigste vi gjør, fordi det er å bidra til folks kamp for egen frigjøring og å støtte opp om dem som tør å være åpne. Skeiv Verden har avdelinger i Oslo, Bergen og Trondheim. De formidler faglig informasjon, de gjør en fantastisk innsats. Selv om interpellanten sikkert er klar over det, har jeg lyst til å nevne at Skeiv Verden Trøndelag og LLH Trøndelag har gjennomført et toårig prosjekt, finansiert av IMDI, som omhandler tvangsekteskap i Midt-Norge. De har også utviklet en brosjyre som er oversatt til ni forskjellige språk, og som er et eksempel på at det skjer ting her, og at dette går an. Skeiv Verden har i 2011 også mottatt et aktivitetstilskudd fra Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet til et tiltak om kommunikasjon og LHBT i minoritetsperspektiv, der målet bl.a. er å utvikle en nettressurs, en webportal, om homofili og islam. Jeg er opptatt av at LHBT-perspektivet skal innarbeides i arbeidet til det offentlige hjelpeapparatet. Det skal fortsatt legges vekt på LHBT i arbeidet mot tvangsekteskap og æresrelatert vold i 2012. Problematikken tas opp på fagseminarer for ansatte i botilbudene for unge over og under 18 år og for fagpersoner på andre forvaltningsnivåer. Som del av dette arbeidet står LHBT-perspektivet sentralt, f.eks. som del av et tjenesteutviklingsprosjekt som vi har i gang i familievernet, og kompetanseheving i barnevernet. Her trenger vi bl.a. et særegent fokus på de utfordringene som LHBT-personer møter i religiøse miljøer og/eller innvandrermiljøer, der vi vet at det er liten toleranse både for homofili og for ikke-konvensjonelle kjønnsuttrykk. Jeg har også lyst til å nevne at mitt departement arbeider med en helt ny lov om forbud mot diskriminering på grunn av seksuell orientering, kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk. Den nye loven vil gi et generelt diskrimineringsvern for homofile, transpersoner og personer med diagnosen transseksualisme. En ny lov om forbud mot diskriminering på grunn av seksuell orientering, kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk vil etter min mening både styrke rettssikkerheten og bidra til holdningsendringer. Det er også et viktig mål med lovendring – gjennom lovene setter vi normer for vårt samfunn. Gjennom den loven vil diskrimineringsvernet for homofile utvides til alle samfunnsområder, bare med unntak for familieliv og personlige forhold. Og vi får et tydelig vern for transpersoner og personer med diagnosen transseksualisme ved at kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk blir egne diskrimineringsgrunnlag. Det vil også gjøre at LHBT-personer med minoritets- og innvandrerbakgrunn har et sterkere diskrimineringsvern, sterkere rettigheter å slå i bordet med overfor dem i egne miljøer som bedriver undertrykking og trakassering. Av andre konkrete tiltak har jeg også lyst til å nevne at den flerkulturelle avisen Utrop i 2010 fikk støtte til prosjektet «Kartlegging og spesialutgave om homofile innvandreres psykiske helse.» Spesialutgaven om homofili kom ut 23. november i år. Som nevnt er tiltakene som berører LHBT-personer med innvandrerbakgrunn, mange. Jeg mener vi har lagt et godt grunnlag for arbeidet på dette feltet, og det har heldigvis skjedd mye siden interpellanten tok opp temaet sist, i 2007 – men om det er tilstrekkelig, er et helt annet spørsmål. Når vi nå skal i gang med evalueringen og avslutningen av denne handlingsplanperioden og planlegge hva vi nå skal gjøre, er spørsmålet om det er flere og bedre tiltak vi kan sette inn overfor denne gruppen, helt sentralt. Jeg har derfor lyst til å takke interpellanten for at han tok opp dette. Det gir oss en viktig anledning til å ta en sånn diskusjon i forkant av den evalueringen, og jeg håper vi kan bruke debatten på tvers av partiene og få fram gode ideer. Jeg vil i hvert fall – helt uten å skjele til partifarge – ta med meg de gode ideene som måtte komme, og se om vi ikke kan få dem inn i det kommende arbeidet med handlingsplanen.