Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Kulturlivet i Norge blomstrer som aldri før. Norge er i ferd med å bli en kulturnasjon. Over hele landet møter vi det samme: en stolthet, en sterk identitet og en sterk framtidstro på at Norge blir stadig bedre. Vi lever godt i lokalsamfunnene, vi har det godt sammen som samfunn, og vi har et sterkt fellesskap. Kulturlivet er et av de fineste uttrykkene vi har for menneskets iboende trang til å skape noe, til å gi noe til andre. Kulturlivet og frivilligheten er juvelen i det norske samfunnet. Vi lever i en sosialdemokratisk gullalder, samtidig lever vi i en gullalder for kulturlivet – og dette henger selvfølgelig nøye sammen. Gjennom stadig å øke bevilgningene til kulturlivet ser vi at de nasjonale institusjonene gjør det stadig bedre, får en høyere kvalitet og blir mer interessante, også internasjonalt. Vi har fått stadig nye bygg som er markante innen internasjonal arkitektur, som skaper stor nysgjerrighet og interesse for det som skjer i Norge, og som gir oss som nordmenn økt stolthet. Også regionalt ser vi det samme bildet, med stadig bedre kvalitet på det som produseres, og et kulturliv som når bredere ut enn før. Vi ser det innen frivillig sektor, hvor man har et voldsomt engasjement i idrettslagene og i det lokale kulturlivet. Dette skaper stadig sterke bånd mellom oss som mennesker. Dette er vi stolt av. Denne jobben er det hverdagsmenneskene i Norge som gjør – dette engasjementet skapes nedenfra – men det er jo godt med drahjelp fra storsamfunnet også. Og derfor er det jo ingen tilfeldighet at gullalderen for norsk kulturliv kommer samtidig med de voldsomme økningene i kulturbudsjettet, som vi har sett i Kulturløftet I og II, og som vi også skal se i Kulturløftet III. Så er det som sedvanlig negativitet og humørløshet og visjonsløshet når opposisjonens representanter er oppe på denne talerstolen, også i denne debatten. Vi har sett at Fremskrittspartiet i sine merknader og i sine alternative forslag ønsker på sikt å kutte produksjonsstøtten til norske aviser. Samtidig står den kulturpolitiske talspersonen for Fremskrittspartiet på denne talerstolen og sier at aviser er viktig for den norske kulturen. Dette får jeg ikke til å henge sammen. Et eksempel på hvor viktige avisene er, er den samiske kulturen, og der nuller jo Fremskrittspartiet ut absolutt alt, så denne retorikken henger ikke sammen. Det er også slik at Ib Thomsen fra denne talerstolen har bekreftet at med Fremskrittspartiets politikk så ville ikke bare samiske aviser måtte legge ned, men en rekke lokalaviser over hele landet ville måtte pakke sammen. Det ble bekreftet i replikkordskiftet. Der kom katta ut av sekken. Når Fremskrittspartiet snakker om en fri og uavhengig presse, så mener de egentlig færre aviser. Når jeg hører opposisjonens representanter som står her, så minner det meg om at vi har Thorbjørn Egner-jubileum i år, og da er det lett å tenke på historier skrevet av Thorbjørn Egner. Der vi snakker om visjoner, humør, glede og engasjement rundt i landet, så gjør opposisjonen som Karius – de skal alltid snakke om noe trist. Hvor er visjonene? Hvor er engasjementet? Hvor er tankene om hva Norge skal være i framtiden? Ja, riktignok har opposisjonen noen små loffesmuler som de ønsker å presentere i budsjettforslaget sitt, men det eneste de i realiteten har igjen, er å banke på steder hvor de håper det gjør vondt. Men i stedet for «au! au!», så roper vi «mer! mer!». Fortsett sånn! Det blir artigere for oss, og opposisjonen forsvinner ut sluket. Og det er én som blir glad hvis det skjer – det er Jens!