Olemic Thommessen (Høyre), 2003-11-27:
Når det gjelder formidling av kunstopplevelser til skoleelever, er norgeskartet svært sammensatt. Noen fylker og kommuner har nedlagt store ressurser i dette, mens andre knapt makter å benytte seg av de tilbudene som blir lagt i fanget på dem. Det at vi nå får Den kulturelle skolesekken, er derfor svært gledelig. Denne ordningen vil bety en dramatisk opptrapping av kulturtilbudene til norske elever og vil være en ordning som når alle. Skolesekken skal være obligatorisk, ikke bare for elevene, men i overført forstand også for den enkelte skole og den enkelte lærer. Den kulturelle skolesekken representerer således en spennende utfordring for hele skoleverket, og den representerer selvsagt en meget stor utfordring for kulturlivet, som nå må levere. Den kulturelle skolesekken er som nasjonalt prosjekt en ny ordning. Når den nå skal settes ut i livet landet over, kreves det stor fleksibilitet, med rom for lokale løsninger, samtidig som man har klart uttrykte mål å arbeide mot. I diskusjonene om administrative ordninger og om hvem som skal levere hva, må vi holde fast på det overordnede perspektivet. Det viktigste her er etter Høyres mening at vi sikrer høy kvalitet på tilbudene, at pengene faktisk tilkommer elevene i form av kunstopplevelser, dvs. at vi ikke administrerer bort pengene på veien, og at tilbudene når alle elever, uavhengig av geografi eller hvem som er skoleeier. Hvilke administrative grep som på sikt gir de beste løsningene, er det ingen gitt å forutse. Høyre støtter derfor at det legges opp til en evaluering av skolesekken allerede i 2006. Skolene vil da ha prøvd ut mulighetene et par år, noe kompetanse vil være bygd opp, og vi vil se et klarere bilde av av hvem og gjennom hvilke kanaler de beste tilbudene gis. Mye taler for at vi allerede da vil se hvordan skolesekken best kan være et velfungerende system der veien mellom elev og kunstner er svært kort. Målet er at norske skoler selv kan ta bestillerrollen og vise innsikt og kreativitet i arbeidet med å finne frem til forestillinger og prosjekter som passer nettopp for dem. Noen steder vil regionale, turnébaserte tilbud være riktig og nødvendig, mens mange skoler andre steder vil velge enkeltvis ut fra faglig tilnærming, interesser, lokal tilknytning eller kanskje også ut fra elevenes kulturelle bakgrunn. Når Den kulturelle skolesekken nå skal settes ut i livet i fullt monn, er fylkeskommunene gitt hovedansvaret for å sørge for at gode tilbud er tilgjengelige for skolene. Høyre er svært tilfreds med at det er tverrpolitisk enighet om at dette arbeidet skal være fylkeskommunenes bidrag til ordningen, og at de derfor ikke skal kunne belaste skolesekkens midler for utgifter til administrasjon. Mange kulturinstitusjoner og organisasjoner har meldt sin interesse for å gi tilbud gjennom Den kulturelle skolesekken. Rikskonsertene og Norsk Scenekunstbruk er eksempler på dette. Sett med Høyres øyne er det viktig at vi nå bygger på eksisterende kunnskap og kapasitet, enten tilbudene kanaliseres gjennom fylkeskommunene eller andre eksisterende virksomheter. Det viktige er ikke hvem som tilbyr, eller på hvilken måte, men hva som tilbys, og at det tilbys. Godt samvirke mellom det arbeidet fylkeskommunene skal gjøre, og de nasjonale aktørene innenfor kulturlivet, eksempelvis de tre såkalte R-ene, er derfor viktig. Her har departementet en viktig og krevende jobb å gjøre. Fremskrittspartiet ønsker en ordning der midlene allerede nå kanaliseres direkte til kommunene og den enkelte skole. Høyre tror dette i store deler av landet er litt for tidlig, og at en slik løsning nå lett vil gå ut over kvaliteten på det som tilbys. Men som sagt, variasjonene er store. Der det ligger til rette for det, bør det være rom for fleksible løsninger, slik at departementet også kan kanalisere midler direkte til tilbud i kommunene. Dette er særlig aktuelt i de store bykommunene som allerede har arbeidet mye med kulturtilbud til sine elever. Forslaget til vedtak under II åpner for dette. Regjeringspartiene vil i tråd med ønsket om å støtte de lokale tiltakene gå for dette forslaget. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har brukt mye energi på å legge begrensninger på hvordan skolesekkens såkalte sentrale midler kan brukes. Særlig har det vært lagt vekt på at skolesekkmidlene ikke må brukes på institusjoner som Rikskonsertene eller Norsk Scenekunstbruk. Hovedbegrunnelsen for dette har vært at de mener skoletilbudene fra disse institusjonene skal finansieres over de ordinære bevilgningene på statsbudsjettet. Høyre merker seg at man på denne måten ønsker å signalisere at kulturbevilgningene må økes. Det vil jo fortsatt være mulig ved de senere årlige budsjettbehandlingene. Jeg merket meg representanten Torny Pedersens opplysning om at Arbeiderpartiet i sitt alternative budsjett i år har satt av 3 mill. kr til dette formål. Nå er det altså slik at det ikke er 3 mill. kr som trengs, men 18 mill. kr. Slik sett beviser vel bare dette at de nevnte opposisjonspartiene heller ikke har til hensikt å fylle opp det etterslepet som Rikskonsertene har, til en veldig god ordning i forhold til det vi nå diskuterer. Ved denne korsvei er det derfor grunn til å reise spørsmål om man her blir så opptatt av den politiske markeringen at man mister det vesentlige av syne, nemlig hvordan vi nå bringer frem et kvalitativt godt tilbud til elevene. Skolesekken betyr en meget sterk opptrapping av tilbudet, og det er på kort sikt ingen selvfølge at fylkeskommunene makter å få frem mange nok og ikke minst gode nok tilbud. Særlig er ønsket om høy kvalitet et viktig hensyn å ta. En dårlig start vil lett få som følge at den kvalitative listen legges for lavt over tid. Det vil ingen være tjent med, og det vil ikke være å følge de intensjoner de nevnte partier har snakket så mye om i forhold til skolesekken. Institusjoner som Norsk Senekunstbruk, Norsk Forfattersentrum og Rikskonsertene representerer landets fremste kompetanse på sine felt, og de har apparat og nettverk for hurtig å mobilisere et stort antall tilbud av beste kvalitet. En satsing også på disse institusjonene vil være effektiv bruk av midlene til beste for elevene. Det å lage den beste skolesekken handler om å ta de beste kreftene i bruk. Her må alle ressurser gis rom til å dra på samme lag. Rikskonsertene har gjennom år bygd opp stor kompetanse på skolekonserter. Høyre mener det er en selvfølge at dette tas i bruk, og er svært tilfreds med at regjeringspartiene har fått støtte fra Fremskrittspartiet til å åpne for dette. Den kulturelle skolesekken gir også gode muligheter for at man i kommunene kan bygge bedre broer mellom kulturliv og skole. Kulturskolene kan tenkes inn i nye roller, lokale kulturformidlere kan styrke sine bånd til skolene, slik man nå vellykket har gjort det på museumsområdet. Mulighetene er mange, men hele tiden må man holde kravet til kvalitet og profesjonalitet på plass. Skolesekken betyr et stort løft for skolene og et minst like stort løft for kulturlivet. Nå er det bare å satse på de beste kreftene og ønske lykke til.