trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2002-12-12:
Regjeringen har sagt, statsråden har sagt og påpekt og erkjent igjen i debatten i dag, at det er ubalanse i kommuneøkonomien. Det er blitt påpekt at dette har bygd seg opp over år, det er ikke noe som har skjedd ved denne Regjeringen. Gjennom konsultasjonsordningene mellom Regjeringen og KS, som Bondevik I-regjeringen startet, må dette problemet drøftes, og forslag til løsninger må finnes. Mange kommuner har det vanskelig. Kristelig Folkepartis representanter har gitt uttrykk for dette i debatten i dag. Mange har uttrykt bekymring for den økende arbeidsledigheten. Kristelig Folkeparti har gjort det i dag. Vi er opptatt av å sikre arbeidsplassene, nettopp for å gjøre noe med dette. Vi er nødt til å føre en helhetlig politikk, og det er vel først og fremst det som har manglet når det gjelder det man har vært inne på i en del innlegg i dag. Vi er nødt til å føre en politikk med et stramt budsjett. Jeg har sagt jeg er glad for at det gir resultater. Hvis våre debatter i denne salen skal fortsette slik, er jeg redd for at denne sal er med på – gjennom sine debatter – å bygge opp under politikerforakten. Arbeiderpartiets hovedtaler i dag var mer opptatt av hva Regjeringen mente og ikke hva hun oppfattet at Regjeringen mente. Sosialistisk Venstrepartis Heikki Holmås har fortalt oss at Regjeringen later som om. Regjeringen later ikke som om, den ønsker å hjelpe og setter inn tiltak for å hjelpe de svakeste. Det hadde vært mer interessant om Heikki Holmås hadde fortalt oss hva SV står for, enn hva statsråd Erna Solberg tenker. Og ikke minst når statsråd Erna Solberg er til stede i salen, vil det være mer interessant å høre fra Erna Solberg hva hun tenker, enn å høre det fra representanten Heikki Holmås! Kristelig Folkeparti mangler på ingen måte forståelse for hva ordførerne fra Kristelig Folkeparti sier. Vi innkaller dem til møter og har dialoger. Vi forteller hva som ligger i statsbudsjettet, og vi har et godt samarbeid med dem. Jeg håper for senere debatter at representantene blir mer opptatt av å fortelle hva de står for, og ikke spre løgner om hva andre står for.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-12-12:
Millionar i skattefritt utbytte, seier SV, og veit at det er tøys. SV veit at aksjeutbytte har 28 pst. skatt, som anna kapitalinntekt, som den skatten ein har når ein får rente i banken. SV løyver milliardar på milliardar til alle gode formål, og SV er oppteke av arbeid til alle. Samtidig har SV ingen sans for å hjelpa det næringslivet som skaffar inntekt til landet og skaffar arbeid til folk flest. Tvert om, dobbel skatt og auka skatt er typisk for SV, og 7 milliardar kr i skjerpingar i skatten er det i dette budsjettet, og det sjølv i ei tid då forverra konkurransevilkår gjer at næringslivet i bygd og by i urovekkjande grad legg ned eller flyttar ut. Dette er ei nedleggingspakke for vårt næringsliv. Trur SV at vi kan leva av å klippa kvarandre, eller av å driva eldreomsorg for den saks skyld? Trur SV at bedriftene nærmast uansett vil sørgja for arbeid til folk, eller skal alle ideelt sett jobba i offentleg sektor? Korleis skal vi finansiera det? Dette heng ikkje saman – sorry! Det er mykje som skal finansierast, men ikkje eingong ei grense for kva attføringstiltak skal kosta, vil SV setja. SV meiner visst at det nærmast er uansvarleg å setja tak på attføringskostnader på 50 000 kr. Av vel 90 000 som fekk eit attføringsløp i 2001, var det berre 1 800 som ville bli ramma av dette 50 000-kronerstaket. Ser ikkje SV at tilboda kan verta vel dyre, og at vi kan hjelpa fleire? Sjølv om det er 1 800 det dreiar seg om denne gongen, er dei som verkeleg treng meir pengar, faktisk også skjerma. Men ser ikkje SV at vi treng å skaffa fleire ein jobb og ei framtid, ved å hindra dyre tilbod i å ha sugerør i statskassa?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-12-12:
Ja, det er ein god del signal frå Kommune-Noreg som går på kutt i budsjetta, og med den prisveksten som har vore, er det dessverre ikkje til å unngå. Det er også moglegheiter for omlegging, for modernisering og for betre bruk av dei midlane som faktisk finst, på ein slik måte at eg trur at dei aller fleste kan skjerma dei viktigaste områda. Det som var viktig for Regjeringa, var å bryta den løns- og prisspiralen som øydelegg ikkje berre for bedrifter og konkurranseutsette næringar, deg og meg, men kanskje aller mest for Kommune-Noreg. Vi hadde fokus på å få ned renta, og no har vi altså lukkast. Det hjelper kommuneøkonomien. I forgårs – eller var det i går – fekk vi eit lyft i kommuneøkonomien på 600 mill. kr, og det er vesentleg. Får vi fleire slik lyft, skal det noko til at ei løyving i milliardklassen kan erstatta det som kan gjera at kostnadsveksten vert mindre. Det er vårt fokus, det er vårt ynske, og det er vår politikk. Det finst også gode eksempel, og det vil eg gjerne understreka. Eg har fått nokre av dei i dag. Ein klarte det likevel, ein har klart å leggja om drifta på ein måte som er til det betre for både skule, helse og økonomi. Og så tok representanten fram gravferdsstøtta. Dette budsjettet har ein veldig stor grad av spissing mot dei som treng det mest. Eg har sjølv vore i den situasjonen at familien har fått gravferdsstøtte. Men det trong vi ikkje. Men eg veit om mange som treng denne støtta, for ei gravferd kostar mykje meir enn 4 000 kr. Dei som treng meir, dei vil no få det.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-12-12:
Ja, det er sant. Eg har kjempa for fylkeskommunane. Derfor var eg inderleg imot og inderleg ueinig i flyttinga av helsesektoren og av sjukehusa frå fylkeskommunane til eit statleg nivå. Eg er ueinig i fleire slike flyttingar, for eg meiner, og eg veit, at fylkeskommunane var eit innsparande ledd. Det ser vi no når foretaka har teke over. Eg trur fylkeskommunane har vore eit innsparande ledd på dei fleste områda dei har hatt ansvaret for, nettopp fordi dei er nærare den situasjonen, dei institusjonane dei skal styra, enn det vi f.eks. er her på Stortinget, eller det ein statsråd er. No skal altså fylkeskommunen – og vi bøyer oss for fleirtalsvedtak, det er ingen ting å gjera med det – verta ein utviklingsaktør, og eg håpar det kan få positive ringverknader for næringslivet i dei forskjellige fylka. Ja, eg har sete i næringsstyre, i næringsfond. Eg har vore i kontakt med svært mange gründerar som trong ei handsrekking for å koma i gang, og som i dag har blomstrande forretningar. Dei seier at den hjelpa dei fekk i fylkeskommunen den gongen, var basis for den arbeidsplassen som i dag blomstrar. Så er det mange forsøk som er ute og går. Når nye former skal lagast, er det kanskje viktig at vi tillet forskjellige måtar å løysa problema på. Det kan iallfall forsvara det at det er mange forsøk. Eg trur at ein vil koma fram til at det som tener Vestlandet, kanskje også tener Østlandet best. Men det får utviklinga visa. Det er stor forskjell på dei forskjellige landsdelane, og derfor kan og bør vi også kunna akseptera at det er forskjellige løysingar ein til sjuande og sist vil velja.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-12-12:
Det var hyggeleg å høyra at ein hadde glød, iallfall når ein føler seg omtrent som ein tørrpinn. Det er veldig greitt, det. Kommunane har spara før. Eg har hatt den gleda å vera i dette stortinget i ni år. Det er ikkje mange åra sidan at underbalansen i Kommune-Noreg var på 11 milliardar kr. Det var KS sine tal. No er KS sine tal på 6,5 milliardar. Det er noko som er vorte betre på vegen. Fylka har også spara. Til alle tider har dei spara. Eg sat ein gong i noko som vi kalla uriasutvalet, og representanten kjenner kanskje historia om Uria? Vi vart sende til fronten for å ta støyten, dei ubehagelege kutta og dei vanskelege avgjerslene, så det er ikkje fyrste gongen ein har spara. Så trudde eg at representanten frå SV hadde studert økonomi. Det er slik at når det er fare for arbeidsløyse, og når vi ser at det er fare for at bedriftene legg ned og at dei flyttar ut, så har det også noko med rammevilkåra her heime å gjera. Derfor ynskjer denne regjeringa faktisk å betra rammevilkåra for næringslivet, og det er det vi held på med når vi snakkar om skattelette. Representanten frå SV har oppfatta det rett når han peiker på at Kristeleg Folkeparti ynskjer gode offentlege tenester, og det skal vi søkja å ta vare på også i åra som kjem.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-12-12:
Det var representanten Magnhild Meltveit Kleppa som fekk meg til å be om ordet, sjølv om eg synest det er seint. Eg lurer på om vi bur i det same landet. Eg bur i Noreg, verdas beste land å bu i, og Meltveit Kleppa teiknar altså ei verkelegheit der armoda lyser imot deg. Eg sat sjølv i ei kald kyrkje her om dagen. Men det er ikkje den fyrste gongen. Eg går ofte i kyrkja, også om vinteren. Kristeleg Folkeparti er bekymra for kommuneøkonomien, og vi er kontinuerleg opptekne av å betra han, men ikkje berre ved å pøsa meir pengar inn, slik som Senterpartiet gjer. Det vil ha som resultat at industrien går dukken, at renta stig, og at dyrtid er eit faktum. Vi styrer mot resultat, ikkje berre mot konsekvensar! Vi har starta på ein slitsam jobb for å bryta løns- og prisspiralen, for å styrkja rammevilkåra for næringslivet, for å få fleire arbeidsplassar, for å redusera renta og kronekursen og dermed få ein god økonomi og balanse i kommuneøkonomien. Det er faktisk målet. Dette er Kristeleg Folkeparti-politikk. Er eg så stolt av budsjettet som ein prøver å harselera over? Ja, som eg sa, på mange område er eg det, ikkje på alle. Eg har enno ikkje nemnt t.d. friskulen, familiepolitikken, friviljuge organisasjonar, fattigdomspakka i Noreg og u-hjelp. Her er det god Kristeleg Folkeparti-politikk. Kommuneøkonomien vil Kristeleg Folkeparti søkja å betra ved alle høve som vi får.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-12-12:
Eg skal prøva å vera kort. Direktivet har som formål å regulera arbeidstakarpåverknad i ei ny europeisk selskapsform, ei selskapsform som er lik same kva land selskapet er registrert i. Det er viktig å understreka at arbeidstakarar i den nye selskapsforma ikkje skal få dårlegare ordningar når det gjeld bedriftsdemokrati, enn det dei hadde frå før. Noreg og Skandinavia elles har bedriftsdemokratiske rettar som andre land faktisk manglar, og direktivet for det europeiske selskapet gjev svakare arbeidstakarpåverknad enn det ein har i norske aksjeselskap. Vi som er imot EU, kan godt beklaga den svake arbeidstakarinnverknaden i EU. SV, Senterpartiet og Arbeidarpartiet har skrive inn i denne saka at dei går ut frå at Regjeringa vil arbeida for at norske haldningar til medinnverknad for arbeidarar skal gjennomførast i heile EU. Det kan ein sjølvsagt gjera, men eg antar at det er langt fram. Det Regjeringa må, skal og vil leggja vekt på, er sjølvsagt at norske arbeidarars innverknad på eigen arbeidsplass vert etter norsk standard der norske selskap måtte ta del i skipinga av det europeiske selskapet. Noreg er ikkje medlem i EU, og arbeidstakarar er ikkje sikra medpåverknad pr. i dag i eit slikt selskap. Gjennomføringa av direktivet vil difor krevja ei lovendring. Komiteen meiner at det er naturleg å venta på resultatet som ekspertgruppa som er oppnemnd av kommisjonen, kjem fram til når det gjeld gjennomføringa av direktivet. Dessutan kan vi læra noko av korleis dette vert gjort i andre land. Komiteen tilrår at Stortinget godkjenner direktivet.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-12:
Eg har følgt debatten, og har registrert at representantar for Arbeidarpartiet i denne debatten omtrent skuldar regjeringspartia for at skular blir lagde ned, at dei gamle har det både vondt og vanskeleg – alle dei kutta som vil koma i ulike kommunar, er altså Regjeringa sitt ansvar. Og det er eg ikkje einig i. Vi har lagt inn ein auke til kommunesektoren, det er lagt inn 3 000 nye plassar i eldresektoren, og det er sett av 2 milliardar kr ekstra til oppussing av skulane, og kommunepolitikarane må få moglegheit til å prioritera innanfor dei rammene dei har. Så er eg overbevist om at ein del kommunar vil kunna effektivisera, ein del kommunar vil kunna konkurranseutsetja delar av tenestene sine, spara pengar og bruka pengane på brukarane, på innbyggjarane i sine kommunar. Det viktigaste må jo vera å gi innbyggjarane gode tenester. Det er ikkje så viktig kven som utfører desse tenestene, etter Venstre si meining. Og så er det sånn at ein del små kommunar nok vil ha problem med konkurranseutsetjing, med effektivisering. Men det foregår utruleg mykje kreativt arbeid rundt i Kommune-Noreg når det gjeld samarbeid, og den største utfordringa mange av desse kommunane står overfor, er rett og slett å få kompetent personell til den tenesteproduksjonen som dei skal stå for. Venstre ønskjer ikkje kommunesamanslåingar. Venstre er oppteke av at det skal vera eit lokalt demokrati, at det skal vera nærleik til borgarane. Men når det gjeld det med samarbeid, effektivisering og konkurranseutsetjing, så trur vi at det er pengar å tena som kan brukast til å yta meir velferd til innbyggjarane i kommunane.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-12:
Representanten Andersen starta med å spørja om ikkje Venstre fekk innspel frå sine lokale folkevalde som no sit og snikrar saman eit budsjett. Jo, det får vi, og difor har vi bede Regjeringa om å sjå på underbalansen i kommuneøkonomien, og det arbeidet har Regjeringa sett i gang. I tillegg har òg våre folk ute i kommunane bede om å få eit stramt budsjett, eit budsjett som gjer at renta kan gå ned, og at kronekursen kan bli svekt, slik at næringslivet slepp å leggja ned ei mengd arbeidsplassar i Distriks-Noreg. Spesielt for min del av Noreg, som har mykje konkurranseutsett næringsliv, og for folk som bur og jobbar i grisgrendte strøk, vil det vera ein katastrofe dersom desse arbeidsplassane blir lagde ned. Og i går kom det eit rentekutt på 0,5 pst. Det betyr 400 mill. kr meir til dei kommunane som har stor gjeld, og som dermed får mindre renteutgifter. Representanten Andersen snakkar om det å gi skattelette til næringslivet. Utbytte på skatt og aksjeutbytte blir av dei fleste pløgd tilbake til næringslivet. Set ein pengane i banken, blir ein ikkje skattlagd så mykje av rentene, men set ein pengane i aksjar og tek ut den gevinsten, skal ein altså skattleggjast mykje hardare. Den største utfordringa vi står overfor, er faktisk å få folk til å investera i næringslivet, til å investera i nye arbeidsplassar, og då må næringslivet vårt ha konkurransevilkår som er gode. Det betyr òg auka inntekter for kommunane. Når det gjeld den siste biten, ønskjer vi at ein skal dokumentera at ein kan forsørgja seg sjølv. Dette er eit viktig tiltak for å unngå tvangsekteskap og hindra at unge jenter blir tvinga til å gifta seg for å få mannen inn i Noreg. Det er eitt av dei beste grepa for å hindra meir vald og fleire tvangsekteskap.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-12:
Eg har lyst til å gripa fatt i litt av den førre replikken, for eg fekk ikkje svara på spørsmålet om asylpolitikken. Venstre har stått for, og det viste den førre regjeringa Bondevik, ei mykje større openheit når det galdt å få fleire inn i Noreg som ønskte ei hamn, som ønskte vern, og som trong hjelp. Den politikken har vår regjering vidareført, men samtidig må ein setja i gang tiltak for å få ut dei som grunnlaust kjem inn i Noreg, for å kunna bruka pengane på dei som verkeleg treng hjelp. Og det viser Regjeringa. Så til representanten Ringstad. Eg er veldig glad for at eg er med i eit parti der det er veldig høgt under taket, og der våre medlemmer, anten dei er einige med oss eller ikkje einige med oss, kan gi oss klare meldingar. Det har dei gjort i Gaular. Vi har lytta til dei, sjølv om vi ikkje er heilt einige med dei i akkurat denne saka. Men dei har òg hatt andre saker som dei har vore opptekne av, og andre innfallsvinklar på kvifor dei meiner at Regjeringa er på feil kurs, og vi prøver å formidla dette vidare til våre. Men med 1 milliard kr ekstra til kommunane og med eit rentekutt på 400 mill. kr vil Kommune-Noreg få 1,4 milliardar kr meir til neste år. Det er våre representantar ute i Kommune-Noreg nøgde med. Når vi i tillegg kan få eit næringsliv som blomstrar, som går godt, og som òg er med og gir auka skatteinntekter, både direkte og ved at folk har jobb, som igjen gir skatteinntekter, er det positivt. Vi har jo sett ei utvikling det siste halve året der næringslivet har vore i stuss, der næringslivet, spesielt konkurranseutsett industri, har hatt problem. Det har gitt reduserte skatteinntekter som òg Kommune-Noreg har tapt på. Difor er vi nøgde med budsjettet. Sjølvsagt kan ein alltid ønskja meir pengar til mange gode formål. Det ønskjer òg Venstre. Men vi ser i alle fall at i den situasjonen som vi no er i, med behov for å få redusert kronekursen, er dette eit viktig bidrag.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-12-12:
Eg merka meg at representanten Vihovde var tilfreds med det Venstre har fått til i Regjeringa. Ho var nøgd med det som er debattert i dag, nemleg kommuneopplegget. Som Karin Andersen var inne på i sin replikk, kjem dette i eit litt underleg lys når ein veit kva Venstre sine medlemmer rundt om i landet meiner. Under det såkalla ordføraropprøret tidlegare i år var det fleire Venstre-ordførarar som hadde høg profil, og som sa at rammene til kommunane er for små. Dei greier ikkje å halde ved lag grunnleggjande tenestetilbod. I avisa Firda frå i går kunne vi lese følgjande overskrift: «Gaular Venstre snart utradert». Gaular Venstre var eit sterkt partilag, med aktive og markante medlemmer. No er det ei handfull igjen, og på årsmøtet sitt greidde dei ikkje ein gong å velje nytt styre. Kommunestyremedlem og hovudutvalsmedlem i Gaular Venstre melde seg ut, og ein av dei seier i avisa Firda: «Eg er usamd i politikken Venstre driv på sentralt hald. Eg har aldri vore glad i regjeringssamarbeidet. Eg trudde, slik vi ser i ettertid, at det ville bli dominert av Høgre, og den tenkinga trur eg ikkje er redninga for samfunnet.» Vidare står det: «Han forstår ikkje kva gale det norske folk har gjort som no skal misse opparbeidde tenestetilbod kring om i kommunane.»Akkurat det same seier leiaren i Førde Venstre i same avis i dag. Han seier:«Dersom ikkje Venstre sentralt legg om kursen, kjem fleire til å følgje kommunestyrerepresentant Per-Magne Bell ut av partiet.» Mine spørsmål til representanten Vihovde blir då: Korleis kan representanten Vihovde lovprise den politikken Venstre er med på å føre i regjering, når partiet sine representantar rundt om i landet gir så klare tilbakemeldingar på at dette er feil kurs? Burde ikkje Venstre sentralt lytte litt meir til medlemmene?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-12-12:
Før det blir slutt på debatten, må jeg få sende en stor bekymringsmelding. Min store bekymring kommer når jeg hører at Fremskrittspartiet løser kommunenes økonomiske problemer med en ny finansieringsmodell. Fremskrittspartiet vil statliggjøre kommunale oppgaver. Kommunale tilbud skal altså bli statlig finansiert, og da må jeg få spørre: Hva med det lokale selvstyret? Hva med den lokale handlefriheten? Hvordan vil det bli i kommunene når de lokale politikerne er satt til side for statens styrer? For oss i Høyre er det viktig å legge forholdene til rette for kommunenivået. Det er viktig for oss å få gode og sterke kommuner som er i stand til å løse egne oppgaver etter egne prioriteringer. Troen på lokaldemokratiet er faktisk sterk. Oppgavene løses best så nær innbyggerne som mulig. Men faresignalene er nå tydelige, og det lokale selvstyret synes utsatt. Fremskrittspartiet vil at staten skal overta kommunale oppgaver, og SV vet vi er for en sterk stat. Dette må Arbeiderpartiet ta alvorlig. Her påhviler det et parti med betydelig regjeringserfaring et stort ansvar. Denne budsjetthøsten har opposisjonen kjørt et rått løp i svartmaling – også i kveld. Dersom opposisjonens politikk fortsetter å være så lite konstruktiv i forhold til landets store utfordring, er jeg redd at folk flest mister troen på det kommunale selvstyret og på at kommunene både kan, tør og vil. Da kan løpet være kjørt for Kommune-Norge. Jeg håper derfor inderlig at Arbeiderpartiet kan ta opp igjen tråden fra sitt tidligere moderniseringsprogram, bli mer konstruktivt og mer offensivt. Arbeiderpartiet er for modernisering av offentlig sektor, sa Signe Øye i sitt første innlegg i kveld. Men det gjenstår faktisk å se om det stemmer.
Erna Solberg (Høyre), 2002-12-12:
Jeg er helt enig med alle ordførerne som sier at det er trange tider i kommunesektoren. Det har faktisk denne regjeringen sagt fra vi la frem kommuneøkonomiproposisjonen. Vi har vært helt åpne på at det kommer til å være vanskelig, og at det kommer til å være enkelte kommuner som også må redusere i sitt tilbud. Jeg synes bare at det kunne vært fint hvis Arbeiderpartiet hadde vist litt av den samme ærligheten. Hvis jeg hadde gått gjennom avisene, tror jeg jeg kunne hatt en lang liste, betydelig lengre enn Reidar Sandal hadde i sitt innlegg, over arbeiderpartiordførere som skjelte ut Stoltenberg-regjeringens kommuneopplegg – eller ikke minst senterpartiordførere som skjelte ut både Enoksens kommuneopplegg og kommuneoppleggene under Ragnhild Queseth Haarstad. De fem-seks siste årene har det bygd seg opp en mismatch og en ubalanse i kommuneøkonomien, og vi har alle vært delaktige i den prosessen, og det synes jeg Reidar Sandal skulle vist litt mer forståelse for. Jeg har også lyst til å minne om at vi, når vi ser på resultatene, bl.a. ser at i 1998 og i 1999 var det negativ vekst når det gjelder frie inntekter i kommunesektoren. Det står heller ikke helt i forhold til Senterpartiets retorikk akkurat nå når det gjelder dette. Så til konkurranseutsetting. Ja, jeg erkjenner at vi må høyne kompetansen på konkurranseutsetting i mange kommuner. Derfor ser vi også på læringsmetoder for å få kunnskapen ut. Noen kommuner har gjort en god jobb, har gått gjennom arbeidet og vet hva som kan være farene ved en konkurranseutsetting. De må lære bort videre til andre kommuner. Men jeg er ikke enig i at det betyr at velferdstilbudet ikke er offentlig lenger. Det er nemlig slik at det offentliges ansvar er å sørge for at det blir gitt et velferdstilbud, men hvem som leverer det, er noe helt annet enn hvem som finansierer det.
Erna Solberg (Høyre), 2002-12-12:
Det er riktig at det ikke er dårlig økonomi i form av store kutt i velferdstilbud i 434 kommuner. Det er faktisk en hel rekke kommuner som kommer til å gå i balanse, og en hel rekke kommuner som kommer til å foreta endringer og omstillinger som gjør at de klarer seg. Det er kommuner som har gjort omstillinger i den fire–femårsperioden som vi nå har bak oss, som faktisk er i stand til, på grunn av styringssystemene sine, å håndtere også de utgiftene som de har for øyeblikket. Det er heller ikke slik at alle de kommunene som står på den såkalte svartelisten – jeg liker ikke det begrepet, for før var alle kommuner til kontroll hos fylkesmannen, nå er det bare de med underskudd som er det, og det er det eneste som er konsekvensen av en såkalt svartelisting – og som er til observasjon hos fylkesmannen, i utgangspunktet har dårlig økonomi ved at de har mindre inntekter enn mange av de kommunene som faktisk klarer seg, men det skyldes at de ikke har klart å styre utgiftene sine, eller at det har oppstått spesielle økonomiske forhold som gjør at de har kommet særlig sterkt i ubalanse. Det finnes kommuner som står på listen over underskuddskommuner, som har betydelig høyere inntekter enn en rekke andre kommuner som ikke står der. Det er forskjellen i økonomisk styring i enkelte kommuner. Det er eksempler på kommuner som klarer dette bra. Levanger er en av de kommunene som har klart et slikt omstillingsprogram. Fjell kommune, som jeg har nevnt i denne salen før, har altså klart en omstilling. Det er en rekke kommuner som viser at det er mulig å få til økonomisk styring, og kanskje ikke minst viktig: at styring er viktigere enn bare økonomisk kunnskap. Man må sitte tett på prosessene om hvor ressursene brukes. EUs felles minimumsdefinisjon på flyktninger er sannsynligvis – vi må gå litt nøyere gjennom hvordan det er blitt – i tråd med det vi oppfatter som konvensjonsflyktninger. Med det dreier seg ikke om det som har vært diskusjonen i forhold til Fremskrittspartiets forslag. Fremskrittspartiets forslag dreide seg om retten til å få sin sak behandlet, og det har ingenting med det EU-kommisjonen nå har vedtatt å gjøre.
Erna Solberg (Høyre), 2002-12-12:
Jeg synes det er leit at verdensøkonomien ikke har bedret seg mer enn den har gjort etter 11. september. Jeg synes også det er leit at vi har tegn på økende ledighet i Norge. Det slår automatisk ut i forhold til boligmarkedet. Det er ingen kortsiktige løsninger på dette. Det har imidlertid én effekt, og det er at boligprisene stabiliserer seg, at leieprisene stabiliserer seg, og at det ikke på mange år har vært så enkelt å skaffe seg et sted å leie i Oslo som det er for øyeblikket. Så det har altså noen positive effekter på hvordan markedet fungerer i forhold til utsatte grupper. Jeg er helt enig i at bostedsløshet er et viktig område å bekjempe. Men jeg mener at det fokuset SV nå har i denne debatten, er et helt annet enn det alle partier har hatt tidligere, nemlig at bostedsløshet bekjempes i form av sammensatte tilbud. Det er ikke bare et spørsmål om å gi leieleiligheter til enkeltpersoner, de må også ha et tilbud. Når det gjelder dette, er det lagt inn penger i fattigdomsplanen på Sosialdepartementets budsjett. Det er også en grunnleggende prioritet at prosjekter for bostedsløse i kommunene har førsteprioritet innenfor boligtilskuddsordningen. Det betyr at alle andre tiltak kommer etter dette. Det betyr at hvis kommunene kommer opp med slike prosjekter, skal det ikke mangle på å få dem finansiert. Sosialdepartementet og Kommunaldepartementet har også et prosjekt hvor de jobber kvalitativt tett med de største byene nettopp for å få satt søkelys på dette. Jeg kan godt se for meg nye tiltak, og jeg tar gjerne med meg Heikki Holmås i arbeidet med å finne nye tiltak som kan sørge for at vi får gjort endringer, og sørge for at man faktisk bruker den førsteprioriteten for bostedsløse som er innenfor disse tiltaksrammene, men jeg har ikke hørt om nye tiltak, bare mer penger – og egentlig ikke til bostedsløse.
Erna Solberg (Høyre), 2002-12-12:
Jeg skjønner at det er vanskelig for representanten Magnhild Meltveit Kleppa at vi minner om forhistorien, at det er litt sårt, for det sier noe om hvilken troverdighet man har i sin kritikk og den mobiliseringen man har. Jeg er faktisk veldig opptatt av å se fremover i forhold til norske kommuner. Jeg synes det viktigste vi kan gjøre i den situasjonen vi er i nå, er å være litt ærlige og redelige på hvordan fremtidsutsiktene for Kommune-Norge kommer til å være, og ikke si at alt ville løst seg ved at vi bare helte mer penger på akkurat nå. Det kunne blitt en forverring av situasjonen over tid i kommunesektoren hvis man brukte for mye penger, for da hadde kostnadsveksten økt på ny i Norge. Vi hadde fått økt inflasjon, vi hadde fått økt rente, og kronekursen hadde fortsatt vært høy. Da hadde vi også fått en enorm skjevdeling i de økonomiske utfordringene i dette landet. Jeg må innrømme at jeg synes det er litt rart at Senterpartiet ikke ser utfordringene for Distrikts-Norge ved å ha en nasjonaløkonomi som er totalt i utakt med konkurranseutsatt næringsliv, nettopp fordi konkurranseutsatt næringsliv er grunnstammen i Distrikts-Norge. Hvis man da ikke sørger for at utgiftsveksten i offentlig sektor holdes tilbake, slik at man ikke presser konkurranseutsatt næringsliv ut av dette landet, er man faktisk medansvarlig for en mye sterkere fraflyttingsprosess, mye større problemer for fiskerinæringen og størstedelen av de distriktsbaserte næringene. Jeg ville syntes det var rart om vi ikke skulle si at det også ville innebære et alvorlig prospekt for deler av kommunesektoren, for da hadde vi fått enda større ubalanse i fraflytting og vekst. Vi hadde dermed også fått enda større utfordringer for kommunene med å løse velferdsoppgavene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-12-12:
Til dem som har stemt på Høyre, kommer jeg til å si det jeg sier hver gang jeg blir spurt om dette: I løpet av denne stortingsperioden kommer vi til å ta alle de skrittene som vi skal og kan for å følge opp de løftene vi har gitt om å få en bedre skole, og vi gjør faktisk veldig mye. Ikke minst gjelder det når man går forbi og stiller spørsmålet: Hva sa Høyre at man skulle gjøre med den norske skolen? Vi tar f.eks. et krafttak i forhold til en bedre lærerutdanning, med fokusering på det problemet som er det største etter vår mening, nemlig at nesten en av fem går ut av norsk skole som funksjonelle analfabeter. Det betyr at de personene vil lide i fremtiden, for de vil ha et mye mindre stabilt forhold til arbeidsmarkedet og mye større problemer med å komme seg i jobb. Det vet vi, for mange av oss har møtt dem som lever i akkurat den situasjonen, som har store lese- og skriveproblemer; de har ikke lært seg å lese og skrive ordentlig. Vi jobber med å få økt kvalitet og å bruke ressursene bedre. Det er faktisk noen områder, slik som skolesektoren i Norge, hvor det er mulig å bruke ressursene bedre. Min invitasjon til alle andre partier er å være med på å gi større frihet i skolehverdagen, slik at ressursene kan brukes bedre. Kristin Clemet har fremmet forslag som går den veien, som gir større frihet – det kommunale selvstyret og frihetsgraden er faktisk ikke noe hun bare snakker om, som opposisjonspartiene på Stortinget, men hun gjør noe i virkeligheten. På alle de områdene som Regjeringen har fremmet forslag nå, er altså Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mindre villige til å lempe og gi større frihetsgrad til kommunene enn Regjeringen er. Så til startlånet. Jeg er uenig i at dette er en mer komplisert ordning enn det Arbeiderpartiet la opp til. Jeg mener faktisk at vi også gir en bedre form for lettelser i forhold til kommunene. Vi har f.eks. lagt opp til 0,25 pst. rentemargin, som kommunene kan dekke sine administrasjonskostnader innenfor. Det var ikke lagt inn i det opprinnelige forslaget. Vi har gjort en rekke andre endringer som gjør dette til en bedre ordning. Kommunen har 25 pst. andel av risikoen, og 75 pst. er på staten, som er bedre enn Regjeringens opplegg.
Erna Solberg (Høyre), 2002-12-12:
Jeg synes det faller mange sterke ord i denne debatten. Ett av de sterke ordene som har falt, kom fra Signe Øye, som sa at det var en «hån» mot lokalpolitikerne det Per Sandberg sa, og det Regjeringen gjorde. Jeg har lyst til å si at jeg møter mange lokalpolitikere. Jeg møter mange lokalpolitikere som er opptatt av ubalansen mellom oppgaver og hvordan man skal få til å få dekket tjenestebehovene. De opplever altså penger som ett problem, men de opplever faktisk styringsiveren i denne salen på enkeltområder og i detaljer som et vel så stort problem. I går stod det et stort oppslag i VG om at jeg tok feil. Men da jeg leste gjennom den artikkelen fra en rekke arbeiderpartiordførere, oppdaget jeg at mesteparten av det de mente jeg tok feil om, faktisk er ting jeg er helt enig med dem i, men hvor de altså mener at deres eget parti tar feil! For det var rettet bl.a. mot hele opplegget om barnehageforliket, og det var rettet mot behovet for å ta kontroll og detaljkontrollere i denne sal. Jeg sier dette fordi det henger sammen med et viktig punkt som et mindretall foreslår i innstillingen, nemlig en plan for å komme i balanse når det gjelder oppgaver og inntekter i kommunesektoren. Skal vi noen gang komme i balanse, går det ikke an bare å snakke om inntektene, da må man også snakke om å redusere oppgavene og på bindingene med hensyn til oppgavene. Regjeringen er interessert i å komme i det balansepunktet, men det er umulig å gjøre det hvis man samtidig skal få nye reformer som binder opp ekstra store ressurser. Vi har hatt en debatt om hvordan situasjonen er for 2003. Hvis vi skal følge opp barnehageforliket og det som allerede ligger inne i opptrappingsplanen for psykisk helsevern og i eldreomsorgsplanen for 2004, ligger det der 3,5milliarder kr i bindinger, og det før neste trappetrinn på barnehagesektoren! Det bør man ta litt innover seg når man tror at vi har penger til å løse de nye problemene hele veien. Det er faktisk flere ting som har betydning, og jeg synes vi skulle tatt et felles ansvar for det. Da hadde vi kanskje kunnet latt være å bruke de sterke uttrykkene, og lokalpolitikerne hadde generelt sett fått mer respekt for rikspolitikernes gjøren og laden i disse sammenhengene. Det er Regjeringen villig til å være med på å diskutere med et flertall på Stortinget. Så har jeg bare lyst til å si at jeg synes det er interessant at det som blir framstilt som den viktigste urettferdigheten, er at alle mister 4 000 kr i gravferdsstøtte, at det er så forferdelig at Rimi-Hagens arvinger ikke kommer til å få 4 000 kr i gravferdsstøtte, og at Trond Giske som AUF-leder ville ha høyere arveavgift og høyere formue-skatt, nå er mest opptatt av at folk skal arve mest mulig. Da er det mye endringer i dette samfunnet.
Erna Solberg (Høyre), 2002-12-12:
Jeg skal ikke ta Heikki Holmås sin utfordring. Jeg skal bare svare på spørsmålet knyttet til Gulen kommune. Hvert eneste år – både under denne regjeringen, altså i 2002, og tidligere år – har enkelte kommuner hatt så store økonomiske problemer at det har vært særskilt vanskelige situasjoner. Noen av de økonomiske problemene løses med skjønnsmidler hos fylkesmennene, og noen løses ved at det gis forskudd på fremtidig tilskudd, noen ganger med tilbakebetaling, noen ganger ikke. For eksempel fikk både Bergen og Trondheim ekstraordinære tilskudd i år på grunn av en slik situasjon. Det som har skjedd i Gulen kommune, er at de har fått store betalingsproblemer i forhold til utgiftene sine. Vi har i samarbeid med fylkesmannen i Sogn og Fjordane hatt et arbeid gående om hvordan vi skal finne løsninger på det. Vi har hatt et konsulentselskap inne for å hjelpe dem med å fokusere på hvordan de kan få økonomien sin i en langsiktig balanse. Vi har sagt at i det arbeidet vil vi i noen år, forutsatt at de ved endepunktet i 2006 er i balanse, gi dem ekstraordinære skjønnsmidler for å komme i den balansesituasjonen. Men det forutsetter at Gulen kommune er villig til å ta de omstillingstiltakene som er nødvendige for at de i 2006 skal være i balanse, og dette kommer til å skje via fylkesmannen i Sogn og Fjordane. Det samme har vi også i og for seg sagt til Finnmark fylkeskommune – hvor Evy-Ann Midttun er fylkesordfører, som da ingen må tro har hatt et spesielt nært forhold verken til kommunalministeren eller andre i Regjeringen – for de har også en dramatisk problemstilling knyttet til økonomien. Nå er den litt mindre dramatisk enn de selv trodde, men vi har gitt det samme tilbudet når det gjelder det faglige og å hjelpe dem med å lage en plan, og vi vil gi dem midler i en overgangsperiode for å gjennomføre den planen. Det er en plan for å komme i balanse. Vi har oppfattet Gulen kommune for å være i en akutt akkumulert meget vanskelig situasjon, som er verre enn de andre, og det er en liten kommune. Andre kommuner som er i en like vanskelig situasjon, vil også bli behandlet på den måten, så vi ikke rett og slett får betalingsstopp i enkelte kommuner. Men det betyr ikke nødvendigvis at dette er kommuner som har dårligst økonomi. Slike situasjoner kan være resultatet av dårlig styring. Vi har tidligere hatt kommuner som måtte få hjelp fordi de har garantert for økonomiske midler til økonomiske investeringer, og hvor staten har måttet gå inn og hjelpe. Det er ikke uvanlig. Det som kanskje er det spesielle, er at det er blitt stilt veldig klare og harde betingelser overfor Gulen kommune om at penger ikke blir utbetalt uten at de kommer i balanse. Fordi det er flere kommuner i Sogn og Fjordane som har vært inne i en vanskelig økonomisk situasjon, vil noen av disse pengene også komme fra Kommunaldepartementet, for skjønnsmiddelpotten i Sogn og Fjordane kommune blir da for liten.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-12:
Når det gjelder Aetat, vil jeg bare minne om at Aetats ressursrammer er blitt kuttet systematisk i veldig mange år. Det første året hvor en regjering på veldig lenge har foreslått en styrking av Aetat, er i år. Og vi styrker Aetat ganske kraftig. I tillegg til at vi tilfører 220 nye årsverk, lar vi etaten bruke de rundt 200 årsverkene som blir frigjort som følge av investeringer på 700 mill. kr i nytt datasystem, til å styrke etatens arbeid. Så i realiteten er det en styrking av Aetat med godt over 400 årsverk. Det er riktig at Arbeiderpartiet har foreslått litt mer – rundt 100 årsverk til. Og man kan alltid diskutere: Er det riktig nå å øke med 440 årsverk, eller 500 årsverk? Men uansett er det helt klart at representanten Oppebøen Hansen og Arbeiderpartiet, og Regjeringen og jeg, i prinsippet foreslår en styrking av Aetat i samme størrelsesorden. Bare så det er sagt. Når det gjelder tiltaksnivå, er det riktig at det er færre tiltaksplasser pr. ledig nå enn det har vært tidligere. Men det er også riktig at vi har en sammensetning av de arbeidsledige som er annerledes enn den var før, og vi har et arbeidsmarked som er annerledes enn det var for fem–seks år siden. Vi har stor mangel på arbeidskraft, vi har mange ledige jobber, og vi har mange fryktelig godt kvalifiserte arbeidssøkere. Det er meningsløst å plassere godt kvalifiserte arbeidssøkere, i et land med mangel på arbeidskraft, på tiltak. Målet er, som jeg sa i mitt innlegg, ikke å parkere folk. Målet er ikke liksom å plassere folk på en fotballbane og la dem bære stein frem og tilbake. Målet er å få folk ut i meningsfylt arbeid. Da er ikke tiltaksplasser løsningen, med mindre de faktisk mangler kvalifikasjonene. Vi kommer fortløpende til å vurdere tiltaksnivå. Vi kommer til å foreslå økte tiltaksplasser den dagen dette virkelig er flaskehalsen, men vi kommer ikke til å foreslå tiltaksplasser bare for å holde folk i aktivitet.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-12:
Til det siste, hvis jeg kan få lov til å være litt personlig: Jeg er så heldig at tremenningen til representanten Andersen har bygd en aldeles eminent tresjekte for meg, som har den utmerkede egenskap at den ikke går raskt, men den kommer frem. Det viktige i moderniseringsarbeidet er at vi kommer frem. For å få det til, må vi ta oss tid. Vi må ta oss tid til å gjennommodernisere offentlig sektor og ikke falle for fristelsen til å gjennomføre kortsiktige symbolgrep. Jeg er veldig godt fornøyd med det tempoet vi har i moderniseringsarbeidet, på samme måte som jeg er strålende godt fornøyd med den tresjekta som tremenningen til representanten Andersen har bygd for meg. Når det gjelder de yrkeshemmede, er det helt klart, og jeg er helt enig med representanten Andersen, at de representerer en ressurs som vi ikke har vært flinke nok til å bruke. Svært ofte har vi faktisk opplevd nettopp det jeg var inne på i mitt hovedinnlegg, at yrkeshemmede er blitt parkert i kunstig aktivitet, i stedet for å bli utnyttet som en skikkelig god ressurs. Staten har ikke vært flink til å skape arbeidsplasser for yrkeshemmede. Vi holder på med et handlingsprogram for tilbud om flere arbeidsplasser i staten til funksjonshemmede, som er ett aspekt ved dette. Vi vurderer også tiltak som skal sikre at flere yrkeshemmede faktisk får en sjanse i forhold til å slippe frem til jobbintervju i staten. Vi vil føre det arbeidet videre. Samtidig er det primært overfor de yrkeshemmede at vi bruker kvalifiseringstiltak. Samfunnet har ikke råd til ikke å utnytte den ressursen som disse 73 000 yrkeshemmede faktisk representerer. Det er gledelig å konstatere at det har vært en kraftig økning i antall tiltaksplasser nettopp rettet inn mot yrkeshemmede i løpet av de siste to årene.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-12:
Nei, det synes jeg ikke. Men det er da heller ikke det som skjer. La meg presisere: Det som skjer med dagpengeordningen – og her er det mange misforståelser – er flere ting. Det ene som skjer, er at man ikke kan ha dagpenger i mer enn to år, mot tre år tidligere. Det øker presset på den enkelte og øker presset på Aetat i forhold til å komme seg ut i arbeid. Og når vi foreslår det, så er det rett og slett fordi all erfaring viser at har man ikke fått jobb i løpet av to år, så får man ikke jobb. Så dette er for å hjelpe de arbeidssøkende. Så foreslår vi at egenandelsperioden før man får dagpenger økes lite grann. Og man kan alltids diskutere om det er rimelig. Men det har ikke noen spesielt sosial profil. Så foreslår vi at minsteinntektskravet for å få dagpenger heves litt, men samtidig med en skjermingsordning som gjør at de gruppene som Karin Andersen er opptatt av, ikke rammes av det. Det betyr i realiteten at vi fjerner dagpengene for nyutdannede skoleelever og studenter, som det aldri har vært meningen at vi skulle ha dagpengeordning for. Så fjerner vi ferietillegget, som de aller fleste arbeidsledige først får utbetalt etter at de er tilbake i arbeid, og som altså ikke er noen hjelp i den perioden man er arbeidssøker. Og så foretar vi en justering med hensyn til hvor stor nedgangen i sysselsettingsandelen faktisk må være. Og akkurat den reduksjonen virker det som om mange har misforstått. Det er ikke slik at man ikke får dagpenger hvis man har hatt mindre enn 40 pst. stilling. Men det som er tilfellet, er at har man hatt en 20 pst. stilling, må man ha en reduksjon med 50 pst. for at man skal kvalifisere for dagpenger. Så går man ned fra 20 pst. til 10 pst. stilling, får man dagpenger. Det er de gruppene Karin Andersen synes å være bekymret for, og jeg er redd for at den bekymringen har sammenheng med en misforståelse av hva forslaget egentlig går ut på.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-12:
Når det gjelder minsteinntektskravet til dagpenger, har det hele tiden – og det burde Stortinget være kjent med – vært en regel som sier at man har et minsteinntektskrav for det siste året, og i tillegg har man et krav som knytter seg til gjennomsnittlig inntekt de siste tre årene. Det vi foreslår, er å heve minsteinntektskravet for det siste året, men vi forandrer ikke kravet når det gjelder inntekt de siste tre årene. Minsteinntektskravet for de siste tre årene er at man i gjennomsnitt skal ha tjent minst 1G. Har man det, kvalifiserer man til dagpenger selv om man ikke oppfyller minsteinntektskravet det siste året. Det betyr at de som rammes av at vi hever minsteinntektskravet siste året, er de som ikke har vært i arbeid lenge. Det vil i første rekke si studenter og skoleelever som har hatt deltidsjobb mens de gikk på skole, og som er ute på jakt etter sin første virkelige jobb. Og som jeg har sagt tidligere, det har aldri vært dagpengeregelverkets mening at man skal ha dagpenger for den gruppen. Derimot er de gruppene som har hatt lav inntekt i flere år, altså skjermet. Når det gjelder taket på kostnader knyttet til attføringsprogrammer, er hovedtyngden av dem som rammes av dette taket, personer som er i ordinære undervisningsprogrammer i private institusjoner, som uten taket faktisk har hatt et sugerør til statskassen. Det ønsker vi å fjerne. Men vi har hele tiden selvfølgelig ment at funksjonshemmede med krav på sterkt tilrettelagte tiltak, skulle skjermes. Det er ikke noe vi har holdt hemmelig. Vi har sendt forslag til Stortinget om dette. Vi har orientert Stortinget om det. Det at vi forsøker å gjøre ordninger for – jeg hadde nær sagt – alminnelige attføringsklienter billigere for staten, kan da ikke være et argument for å si at derfor ønsker vi ikke å føre en politikk overfor funksjonshemmede. Jeg tror det er bare de som har interesse av gode allmenne programmer for private produsenter, som kan tro noe sånt.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-12:
Bare en kort replikk til dette med at mat må man ha hver dag. Ja, det må man, og da hjelper det svært lite at det man eventuelt får, er feriepenger etter at man ikke er arbeidsledig lenger – bare for å ha sagt det. Jeg har ikke sagt at 50 mill. kr ikke er mye, men jeg har sagt at det er 100 ekstra stillinger i Aetat. Vi foreslår i virkeligheten over 400 ekstra, og jeg sier at forskjellen mellom 400 og 500 er i hvert fall ikke så stor at det gir grunnlag for den voldsomme retorikken som Arbeiderpartiet fører på dette området. Jeg vil også minne om at vi nå i år foreslår en styrking av Aetats budsjett på 110 mill. kr, pluss et tilsvarende beløp knyttet til frigjøringen av ressurser som følge av innføringen av nytt datasystem. Arbeiderpartiets forslag i fjor, da man hisset seg så voldsomt opp, var 30 mill. kr. Vi foreslår nå altså omtrent det sjudobbelte av det Arbeiderpartiet i fjor mente var nok. Jeg skjønner ikke helt Arbeiderpartiets seriøsitet i forhold til dette. Hvis det var så klart i fjor at man trengte en markert styrking av Aetat, så markert at man i år mener at man i tillegg til de bortimot 200 mill. kr vi i virkeligheten satser på Aetat, trenger 50 mill. kr til, hvorfor foreslo man da i fjor 30 mill. kr?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-12-12:
Etter å ha hørt på debatten er jeg virkelig bekymret for Kommune-Norge. Det er i kommunene folk bor, og det er her man vil merke nedskjæringene i velferdsgodene, spesielt i skole og omsorg. Avisene i Nordland har daglig oppslag som f.eks.: Fire av fem kommuner i Nordland forbereder nå kutt i velferden for innbyggerne. I dag sier fylkesmannen i Nordland, Åshild Hauan, til NRK: «Hundrevis mister jobben». Hun sier videre at kommunene «må si opp folk, og det er de svakeste … som blir skadelidende». Det er realitetene i kommunene i Nordland, som i mange andre kommuner i landet. En liten kommune i Nordland heter Rødøy. Da den videre kraftutbyggingen i Svartisen/Saltfjellet ble stanset, kom Rødøy kommune i en spesiell situasjon. Utbyggingen i Melfjord i Rødøy var nesten påbegynt da en gyldig konsesjon ble inndratt. Det har aldri skjedd før og vil nok aldri skje i framtiden. Denne saken er enestående. Statkraft har fått full utgiftskompensasjon i forbindelse med stoppen, likeså Nordland fylkeskommune og alle grunneierne. Da kan ikke denne saken sidestilles med andre kraftutbyggingsprosjekter som har fått avslag på søknad om utbygging, slik regjeringspartiene og Fremskrittspartiet hevder. Rødøy hadde aldri mulighet til å søke kompensasjon innenfor fristen, da alle var i god tro om at utbyggingen skulle skje. Kommunen har brukt opp mot 2 mill. kr til å forberede kraftutbyggingen, og avtalen med Statkraft var undertegnet og hadde en størrelsesorden på ca. 10 mill. kr. Alt dette tilsier at Rødøy kommune er i en særstilling med hensyn til å motta kompensasjon. Dette mente også stortingsrepresentant Bror Yngve Rahm fra Kristelig Folkeparti den 17. desember i fjor, da han fremmet et forslag der Stortinget bad Regjeringen om å vurdere saken på nytt, som et særtilfelle innenfor ordningen med kompensasjon til kommuner for ikke-utbygging. Han sa i sitt innlegg også: «Kommunens situasjon er derfor etter komiteens vurdering spesiell.» Noe i samme retning uttrykte også representanten fra Fremskrittspartiet. For øvrig har Fremskrittspartiet hatt noen merkelige utspill i media om Dokument nr. 8-forslag osv. de siste dagene. Jeg vil med dette utfordre regjeringspartiene og Fremskrittspartiet til å stå ved det de tidligere har sagt, og stemme for forslaget fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet om at Rødøy skal ha sin rettmessige kompensasjon i henhold til de økonomiske rammer som har vært gjeldende i slike saker. La denne lille kommunen slippe å være kasteball i systemet!