Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1998-11-30:
Tidene forandrer seg. Da vi i Arbeiderpartiet satt i regjering, ble vi stemplet av Senterpartiet som markedsliberalistiske. Ja, vi var nærmest spedalske dersom vi i enkeltsaker fikk oppslutning fra Fremskrittspartiet. Men hva ser vi så i dag? Jo, Fremskrittspartiet er Senterpartiets nære allierte, og Senterpartiet vagler seg til taburettene ved hjelp av Carl I. Hagen. Anne Enger Lahnsteins endeløse retorikk om markedsliberaliseringens farer og forferdelser er avløst av et dypt og forpliktende samarbeid med Carl I. Hagen, som så vidt jeg kan se, ikke har forandret sitt syn på markedets fortreffelighet eller synet på overføringer til landbruket. Nei, nå finnes faren et helt annet sted. Nå er det plutselig sosialdemokratiet som er den store fare for landet. Nå heter det ikke lenger at Hagen må holdes unna makten. Nei, nå heter det at lederen av landets største parti, Thorbjørn Jagland, med 40 pst. oppslutning bak seg i folket, for all del ikke må få noe å si. Bondevik-regjeringen kan administrere enhver sak de selv er motstander av, enten det gjelder alkoholpolitikken, veterinæravtalen, Schengen-avtalen eller innstramming av kommuneøkonomien. Hvem husker ikke Anne Enger Lahnstein i valgkampen: Vi trenger ikke mer høyrepolitikk her i landet. Men vi har fått mer høyrepolitikk her i landet, og Anne Enger Lahnstein er dets mor. Jeg opplever på mange måter denne regjeringen som en nyskapning i norsk historie, fordi alle løfter, unntatt ett, kan brytes. Ingen prinsipper synes lenger å stå fast. Ingen kuvending er så stor at den kan kalles nederlag. I sin allianse med Høyre og Fremskrittspartiet er det helt umulig for sentrumsregjeringen å sette hensynet til de svake først. 200 000 mennesker som har inntekt under 57 000 kr, skal miste retten til sykepenger. Flertallet av dem som mister retten til sykepenger, er kvinner i hardt belastede yrker. Arbeiderpartiet stemmer mot dette forslaget. Bondevik-regjeringen utsetter også eldrereformen, som Stortinget faktisk enstemmig har vedtatt, og som skulle sikre våre eldre en verdig alderdom med heldøgns pleie og omsorg for dem som trenger det. Mange venter i dag på hjelp. Arbeiderpartiet vil følge opp utbyggingen av eldreomsorgen, fordi våre eldre trenger det. Fastlegeordningen blir også utsatt. Den skulle gi alle mennesker en grunnleggende trygghet med en fast lege som kunne hjelpe og gi bistand til å få behandling for pasienten og også gi oppfølging etter sykehusopphold. Arbeiderpartiet opprettholder forslaget om en fast lege til alle. Det er bare en reform som ikke kan utsettes, nemlig kontantstøtten. Barnefamiliene må ellers betale mye mer for barnehager og skolefritidsordninger, med det resultat at mange som trenger det, ikke ser seg økonomisk i stand til å nytte tilbudene. De skatteøkningene som ble forlatt gjennom forliket, blir skjøvet ned til lokalplanet, med økte egenbetalinger og økte avgifter for folk flest. Dette vil komme i tillegg til de ekstraordinært høye rentebelastningene som husholdningene blir belastet med. Regjeringen har gjennom forliket med høyrepartiene skåret ned på arbeidsmarkedstiltakene, samtidig som arbeidsledigheten tiltar. Arbeiderpartiet vil kjempe mot denne utviklingen. Vårt fremste mål er å sikre stabilitet i økonomien, som igjen kan få renten ned. Dette er det aller viktigste tiltaket, både for å sikre arbeidsplassene, familieøkonomien og de velferdsordningene vi alle før eller siden blir avhengig av.