Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-20:
Det går et spøkelse over Europa, og det går et spøkelse over Norge. Det er arbeidsledighetens spøkelse. Mer enn 100 000 norske familier er rammet, og arbeidsledigheten vil stige enda mer i det året vi har framfor oss. Dette spøkelse er det største samfunnsproblem vi står overfor, og dette spøkelset er det verste som kan ramme våre familier. Denne svøpen trenger ikke å være permanent, denne svøpen er ikke naturgitt, denne svøpen kan man gjøre noe med hvis man har vilje og mot til å bruke de virkemidlene som staten rår over for å bekjempe arbeidsledigheten. Kampen mot ledighet er en av de tre viktigste områdene som SV har prioritert i dette reviderte budsjettet. Det andre området er en bedring av kommuneøkonomien, og det tredje er å få reversert denne omkampen som Regjeringen har lagt opp til. Dessverre er det slik at Regjeringen ikke tar kampen mot arbeidsledighet på alvor. De har ikke verktøy, sier de, verktøykassa er tom. Det ser vi resultatet av, for en blind tro på at lavere rente og lavere kronekurs i seg selv er nok til å skape flere arbeidsplasser, er dessverre ikke riktig. Det er også en slags blind tro på at bare budsjettet er stramt nok, vil dette redusere arbeidsledigheten og få folk i arbeid. Dessverre er situasjonen nå at det er arbeidsledigheten som er årsaken til de tendenser til bedring i økonomien som vi ser. Det at kronekursen nå er svekket, at renten har gått ned, skyldes Regjeringens politikk – og Regjeringens politikk har ført til mer arbeidsledighet. Jeg synes det er forbausende å legge merke til at Regjeringens representanter prater på en måte som om dette er årsaken, etter at de har påført Norge en rekordhøy arbeidsledighet gjennom vinteren. Noe av det paradoksale her er at vi har fått en måte å fastsette renten på, og dermed også kanskje kronekursen, som er frikoblet fra det politiske system. Man har nå et system der Norges Bank fastsetter renten etter fire kriterier, gitt i et mandat av Stortinget. Nå skal man kanskje være varsom med å kritisere Norges Bank for mye, for dette er jo et politisk ansvar som egentlig ligger i denne sal, men hovedstyret har altså bommet på samtlige fire parametre som er opplistet i deres mandat. Det første er at man skal ha en stabil krone i forhold til internasjonal valuta. Det har ikke vært oppfylt. Tvert imot har den norske kronen vært rekordsterk gjennom hele vinteren, som har påført norsk industri et blodbad. Produksjon og sysselsetting står omtalt i øvrige deler av mandatet. Produksjonen stagnerer, ifølge en rapport fra Statistisk sentralbyrå senest i går. Sysselsettingen har aldri vært lavere. Det betyr at arbeidsledigheten er høy. Det siste er altså inflasjonen, som man har styrt målbevisst etter. Inflasjonsmålet har man altså bommet totalt på. I en situasjon der vi er inne i dårlige tider, burde man ha bommet i overkant av 2,5 pst. Man har altså bommet i underkant, helt nede på 1,2 pst. har inflasjonsmålet nå vært, i stedet for 2,5 pst., som var målet. Det betyr at Norges Bank har tatt feil på samtlige fire parametre som har med mandatet å gjøre, og det er alvorlig, for dette er dypest sett politiske beslutninger. Dette har bidratt sterkt til den pessimisme som rår i næringslivet, og den pessimisme som rår i samfunnet. SV var jo det eneste partiet her i salen som advarte mot denne formen for rentefastsettelse. Vi fikk dessverre rett. Dette har norske husholdninger og norske arbeidsplasser nå måttet blø for. Jeg er glad for at finansministeren har kalt sentralbanksjefen inn til en samtale om hvordan dette mandatet skal forstås. Det har vi lenge vært enig i, og vi håper nå at det betyr at hele mandatet faktisk brukes, at man bruker litt sunn fornuft og ikke bare økonomiske modeller, som dessverre er feil. På mandag stod det en interessant artikkel i Aftenposten, skrevet av tidligere nobelprisvinner Joseph E. Stiglitz, som flere bør lese. Han skriver bl.a. at hensynsløs jakt på prisstabilitet er i virkeligheten til skade for økonomisk vekst og velferd. Videre skriver han at teknokrater og aktører i finansmarkedene, som nyter godt av dette institusjonelle instrument, altså inflasjonsmålet, har gjort en imponerende jobb i å overbevise mange land om inflasjonsmålets fortreffelighet og om hvor nødvendig det er å behandle det som en teknisk sak som står over politikken. Poenget er jo at det er dette som er den politiske realiteten, at inflasjonsmålet har blitt en slags teknikk, og ikke politikk, som det jo selvfølgelig er. Dette er en presis beskrivelse fra nobelprisvinneren om den ansvarsfraskrivelse som ligger i ikke å si at det er storting og regjering som selvfølgelig har ansvaret for landets økonomiske politikk, for arbeidsledighet, for rente, for kronekurs – og dermed for å bruke de virkemidler som Stortinget har til rådighet. Det er politisk avmakt å legge dette til sentralbankstyret. Det er selvfølgelig et politisk ansvar som dermed legges, men som man ikke kan ta konsekvensen av. La meg ta et annet eksempel på denne regjeringens manglende næringspolitikk. En stor industribedrift på kysten av Trøndelag som heter Marin Harvest, skal nå legges ned, dessverre, fordi norsk laksenæring ikke er inne i gode tider. Men når jeg da spør næringsministeren om han kunne tenke seg å ta kontakt med SND eller SIVA for å se om det var mulig å få dette i gang, sier han: Nei, det har jeg ikke tenkt å gjøre, og for øvrig har Regjeringen en utmerket politikk, med lavere skatter, og vi har nå også fjernet elavgiften til industrien. – Ja vel, god dag mann – økseskaft! Der var de 150 arbeidsplassene borte! Regjeringen har ikke tenkt å gjøre noe som helst. Denne listen som hr. Sanner refererte til, over hvor godt det gikk for norsk industri, kan gjøres veldig lang –av industribedrifter som er lagt ned. Det er jo det hele Norge ser, at gjennom denne vinteren har det vært et blodbad som hovedsakelig skyldes en feilslått pengepolitikk, og en feilslått politikk fra Regjeringen. SVs politikk på dette er en mer aktiv stat. Staten må bruke de virkemidler vi har til rådighet. Gjennom budsjettet har vi nå fått flertall for en del ting, som er positivt. Det gjelder gassferjer, endring i permitteringsloven, noen høyskolebygg har vi fått på plass, en milliard til forskningsfondet, litt til utviklingskontrakter, 50 mill. kr til rassikring og et par andre ting som er viktig. For all del – dette er gode tall i Stortinget, det burde vært langt flere. Stortinget bør nemlig være det som nå må sørge for å skape optimisme for å kjempe mot denne pessimismen som dessverre har bredt seg. Og dette er en forsiktig start. Vi fra SVs side sier veldig åpent at vi nå må ha en nasjonal dugnad. Det betyr at mange må sette kjepphester på stallen, også vi, for å få ledige hender i arbeid og få løst uløste oppgaver. Regjeringen bør ikke minst være en deltaker i dette, og ikke en motspiller der man ensidig sier at bare vi får stramme nok budsjett, så går nok dette bra. Kjære venner – det gjør det altså ikke. Staten må være aktiv for å få hender i arbeid og for å få løst store, viktige samfunnsproblem. Vi har store utfordringer foran oss. Den andre viktige prioriteringen SV har i forbindelse med dette reviderte budsjettet, er kampen for kommuneøkonomien. Jeg må si at jeg er veldig skuffet over at vi ikke lyktes i å komme i mål. Særlig er jeg skuffet fordi den paradoksale situasjonen oppstod at Fremskrittspartiet av alle, som jo bestandig har vært de som har kuttet mest i kommuneøkonomien, for en gangs skyld traff rett. De har bevilget litt ekstra penger, litt mindre enn SV riktignok, men de har bevilget – og så opplever vi det paradoksale at det var Arbeiderpartiet som ikke ville være med på dette! Det er selvfølgelig ikke riktig som representanten Solberg sier, at SV har penger til alt. Vi har et budsjett som er strammere enn Regjeringens, men det er nok litt tilfeldig. Poenget er at vi selvfølgelig har dekt inn hver krone vi har. Vi har prioritert kommunene, og vi er overrasket over at det ikke var flertal for dette, simpelthen fordi Arbeiderpartiets lokalpolitikere, Arbeiderpartiets velgere ute i de norske kommuner, jo må se hvor smalhans det er. Kommunene sier nå opp folk – ikke fordi det ikke er bruk for disse hendene, men fordi de ikke har økonomi til å lønne de ansatte. Denne pessimismen som også rår i våre kommuner, er en del av det vi må være med og slåss mot. Vi må prøve å skape optimisme. Nedgangstidene i norske kommuner forsterker denne negative tendensen som vårt samfunn dessverre er inne i, akkurat i disse dager. Vårt mål – og det utfordrer vi også stortingsflertallet på – er at dette må vi også gjøre noe med. Kommuneøkonomiproposisjonen er et tegn i riktig retning, det er vi glad for, men det er et halvt år framover til denne skal begynne å virke. Det betyr at mange kommuneansatte kommer også til å miste jobben, og mange oppgaver kommer ikke til å bli utført i det neste halvåret. Det tredje hovedmålet vårt var å få gjort om disse fire omkampene som Regjeringen har lagt opp til. Barnehageforliket er en bit av dette, som vi er veldig stolt over er brakt i land. Jeg skal ikke bruke mer tid på det nå. Pensjonistene har fått det Stortinget faktisk bad om. Dette er dekt inn krone for krone, som hr. Sanner og andre har sagt at vi ikke har gjort – det har vi selvfølgelig gjort. Vi er glad for dette, vi er også glad for at nettolønnsordningen blir videreført, som SV var med på i et forlik. Og vi er glad for at barnefamiliene får pengene gjennom en bedret bostøtteordning, som SV var med på. Vi er ikke glad for dette bare fordi vi nå har fått disse vedtak som vi er glade for, men først og fremst fordi dette også bidrar til politikkens anseelse. Disse stadige endeløse omkamper fra Regjeringen og stortingsflertallet bidrar til å svekke politikkens omdømme, politikkens anseelse og denne sals generelle tillit. Jeg mener i fullt alvor at det burde Regjeringen tenkt nøye på når den gang etter gang utfordrer og provoserer stortingsflertallet. For det er altså folk i denne salen som skal bestemme – ikke Regjeringen. Dette reviderte budsjettet har altså kommet et stykke på vei når det gjelder enkelte ting. Vi hadde gjerne sett at vi kom mye lenger. Det vil vi komme tilbake til i framtidige budsjett. Jeg tar da opp de forslag, som er inntatt i innstillingen, der SV er medforslagsstiller, og jeg vil komme tilbake til noen endringer av forslagene i løpet av debatten.