trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Mette Tønder (Høyre), 2016-04-14:
For det første vil jeg presisere at man trenger trylledrikk for å bli havfrue. Det er helt klart at man møter en tøff verden der ute, og vi skal faktisk ruste våre barn gjennom et godt skoleverk og en god barnehage, som vi også jobber med – kvalitet i barnehagen, flere menn inn, høyere kvalitet, osv. Vi skal ruste dem til å møte dette, for ruster vi dem ikke til å møte dette, kommer vi heller aldri – tror jeg – til å se reell likestilling. Vi trenger å ha en omlegging av holdningene våre. Heldigvis ser vi at det skjer – sakte, men sikkert. Jeg er uenig i at det ikke er tiltak i meldingen. Det er over 70 tiltak i meldingen. Og det er bra at det er uenighet, for det betyr at vi får likestilling på dagsordenen, og vi får gode, tøffe debatter om likestilling og likeverd. Det er jeg i og for seg glad for, og jeg står gjerne i stormen for denne meldingen, for jeg mener at den gir et godt grunnlag for det videre arbeidet.
Mette Tønder (Høyre), 2016-04-14:
For det første ligger svært mange av de tiltakene som opposisjonen fremmer, allerede i meldingen, så man slår inn åpne dører. Noe av det er allerede gjennomført. Når det kommer til kvotering, er jeg uenig, og de blå-blå er uenig. Vi mener at det er urettferdig, og selv om det urettferdige blir gjort i det godes hensikt, er det fortsatt urettferdig. Så der er vi uenige. Jeg respekterer at andre har en annen mening enn meg, men jeg mener at dette er urettferdig, og det mener meldingen også, derfor går vi ikke inn i de tiltakene. Og som sagt slås det inn åpne dører, det ligger i meldingen, og jeg har ikke for vane å stemme to ganger på samme tiltak. De over 70 tiltakene som ligger i meldingen, kommer vi naturligvis til å gå for, i tillegg til en del andre, som vi allerede har presisert i merknader.
Mette Tønder (Høyre), 2016-04-14:
Vi deler i hvert fall problemstillingen, og så skal ikke jeg si at jeg har eurekasvarene. Det tror jeg er galt. Vi må huske på, når Trettebergstuen sier at de har en slik offensiv likestillingspolitikk, at de brukte åtte år på sin likestillingsmelding i tillegg til at de fremla den med de samme problemstillingene som vi har gjort, rett før de gikk ut av regjering. Dette er et pågående arbeid. Vi må jobbe med kompetansetiltak, vi må jobbe for å gjøre det enda mer attraktivt å jobbe i barnehagen for både kvinner og menn, og vi må jobbe med å heve kvaliteten. På den måten tror jeg at vi sakte, men sikkert vil se en endring. Men jeg har ingen konkrete eksempler på tiltak, annet enn at man kan foreslå kvotering, noe jeg ikke vil gjøre, fordi jeg mener det er en urettferdig måte å gjøre det på.
Mette Tønder (Høyre), 2016-04-14:
Representanten tar frem en viktig problemstilling. Jeg tenker at når man jobber i skolen mot mobbing, når man jobber med holdningsskapende arbeid, når vi nå ser på det mer overgripende som går på livsmestring, vil jeg si at det vil være naturlig å ta dette inn i skolen som et emne å snakke med barn og unge om. Det forventer jeg i og for seg at skolen allerede gjør. I hvert fall vet jeg at mange skoler jobber godt med dette gjennom forskjellige typer program. Når det er sagt, tenker jeg at forslaget fra SV går på bare én form, og jeg tenker at det er viktigere hvis man skal se på holdningsarbeid, å se på helheten – det å skape sterke mennesker, som faktisk kan stå i stormen når det gjelder og tørre å si nei, eller eventuelt også vet at det de gjør, er feil.
Mette Tønder (Høyre), 2016-04-14:
Det jobbes aktivt med å styrke krisesentrene, med å hjelpe til med bosetting etter at man kommer ut av krisesentrene – det er lagt inn mer midler til det – og med å se på ettervernet. Så tilbake til oppfølgingen av det første spørsmålet. Ja, et livsmestringsfag kan bety alt – og det er det også, vil jeg si. Det å skulle ruste seg for å møte en tøff verden handler også om å ruste seg for å takle dem som ikke vil deg vel. Det handler også om å gi beskjed til dem som ikke vil deg vel, om at dette er helt uakseptabelt. Jeg tenker at de holdningene er det viktig at vi får inn i ung alder. Jeg synes det er flott at man også jobber med dette i barnehagen, at man begynner allerede der. Og jeg er helt enig med representanten i at ting skal kalles ved sitt rette navn – trakassering, voldtekt, at vold i hjemmet ikke er husbråk, osv. Jeg er veldig opptatt av det, og det er jeg glad for at representanten er enig med meg i.
Mette Tønder (Høyre), 2016-04-14:
Siden vi er i en likestillingsdebatt: Jeg er sikker på at representanten kan bli havmann, så det skal gå greit. Hvordan det ble et kontinuerlig tema, er vel bare fordi det av og til kan være litt spennende å ha litt gode poenger her oppe. Men jeg kan egentlig stille spørsmålet tilbake igjen: Hvorfor vil man ikke stille seg bak de 70 gode, konkrete forslagene som allerede ligger i meldingen? Hvorfor er man så opptatt av å fortelle at vi ikke gjør noen ting? At vi ikke anerkjenner det strukturelle, er jo helt feil. Det betyr at man aldeles ikke kan ha lest denne meldingen godt nok, tenker jeg. Så det blir nærmest et spørsmål tilbake – men det får vi ta en annen dag – om hvorfor Arbeiderpartiet ikke stiller seg bak de nær 70 forslagene som foreligger i meldingen, og som er gode og blir gjennomført.
Mette Tønder (Høyre), 2016-04-14:
Da får jeg la være å gjøre det. Ingen store samfunnsendringer skjer uten at det enkelte menneske er med og kjemper endringene frem, heller ikke likestilling. For meg betyr ikke likestilling og likeverd et ønske om at alle skal velge likt, men at alle mennesker skal ha like muligheter og rettigheter. Kvinner, menn og familier må ha frihet til å ta egne valg, også dem som Arbeiderpartiet ikke liker. Staten skal legge rammene og regelverket for å sikre likestilling og likeverd, men innenfor disse rammene og regelverkene må det også være rom for mennesker til å ta egne forpliktende valg. Det er her blå likestillingspolitikk skiller seg fra den røde. Der Arbeiderpartiet mener at det nærmest er en fallitterklæring at temaer som fødselspermisjon og fordeling skal tas over kjøkkenbordet, slår Høyre ring rundt familiens frihet til å velge. Der Arbeiderpartiet mener at alt fikses med kvotering, vet Høyre at urettferdighet ikke fikser problemer, selv ikke når urettferdigheten gjøres i det godes tjeneste. Der Arbeiderpartiet er opptatt av en nærmest kalkulatorfeminisme, er Høyre faktisk opptatt av at mennesker må få gjøre egne valg. Der Arbeiderpartiet er opptatt av å pålegge og forby, er vi opptatt av å stille krav og sikre mennesker like muligheter. Det er utfordringer i Norge i dag, de samme utfordringene som de rød-grønne hadde i åtte år i sin regjeringsperiode, men vi må ikke glemme at mye går bra også. Mange har referert til Aftenpostens artikkel. Den viser at antall kvinner som jobber ufrivillig deltid, går ned, antall kvinnelige professorer øker, andelen barn i barnehage øker. Ifølge SSBs tall er det likere lønn mellom kvinner og menn nå. Andelen kvinner i ledende stillinger er henholdsvis 49 pst. i departementene og 52 pst. i de ytre etatene. Selv kommer jeg fra en kommune hvor absolutt alle stort sett er i ledende stillinger, om de er administrative eller politiske, er kvinner. Og vi har kvinnelig statsminister og finansminister. Vi er ikke i mål på alle områder, og vi skal ha et nøkternt bilde av status og veien videre – men et likestillingens ragnarok fornemmer ikke jeg i disse tallene.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Ja, denne meldinga er lagd fram av Framstegspartiet og Høgre. Det er vi veldig glade for. Arbeidarpartiet brukte altså åtte år, og det kom ingenting ut av det. Så vi er glade for å kunna hjelpa, slik at dei kan koma med sine forslag. Det er kjempepositivt. Så er det eitt av forslaga eg vil koma inn på. Det er dette at dei ønskjer – saman med Kristeleg Folkeparti – eit eige trepartssamarbeid for auka likestilling. Dette er faktisk allereie etablert, i 2014. Er det slik å forstå at Arbeidarpartiet ikkje er fornøgd med trepartssamarbeidet og deira arbeid for likestilling?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Det ansvaret ligg i å vera i ei regjering som må sjå på kostnader, sjå på moglegheiter, sjå på utviklinga dette samfunnet er i ferd med å gå inn i. Difor tar vi eit ansvar for det i budsjettsamanheng. Mange av våre forslag som vi allereie er inne på, er sett i gang, dei er sett i sving. Det handlar veldig mykje om det. Eg lurar jo på korleis budsjetta framover frå Arbeidarpartiet si side vil sjå ut, når dei skal inn med forslaga sine.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Viss representanten høyrde kva eg sa, snakka eg om biologi med omsyn til det første året etter at barnet er født. Då er det ikkje så mykje ein kan gjera når det gjeld deltid, for dei er jo ikkje i arbeid, dei fleste har jo då fødselspermisjon. Når vi kjem vidare i arbeidet – representanten snakka om deltid – var vi i Framstegspartiet faktisk med og støtta eit prosjekt for å få fleire til ikkje å jobba deltid, for nokre år tilbake. Det var vi faktisk positive til og var med og støtta. Det kan ein finna tilbake til i referatsamanheng. Vi ser at det er gjort ein jobb når det gjeld deltid ute i samfunnet, i kommunane, i det offentlege og i det statlege. Dei jobbar med dette, og dei får til gode løysingar. Difor går deltidsfrekvensen nedover, og det er vi glade for.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Vi følgjer òg med på statistikk og på kva som skjer. Eg ser av statistikken at det er fleire menn som tar lengre permisjon, og den moglegheita har ein jo. Ein kan faktisk få 26 veker som ein kan fordela likt mellom pappaer og mammaer. Eg synest at pappapermen må vera her. No snakkar eg personleg. Mor og far skal ha dei same moglegheitene til å vera heime, men vi har ein jobb å gjera med kulturen rundt om på arbeidsplassane. Det er eg litt meir opptatt av, at kulturen blir slik at om ein ønskjer pappaperm, skal ein sjølvsagt få det. Ønskjer du meir pappaperm, skal vi òg stilla opp for at du får det. Det er den kommunikasjonen som ofte manglar, for vi ser at i enkelte yrkesgrupper er det noko ein ikkje snakkar om. Og sånn kan vi ikkje ha det. Der har vi ein jobb å gjera.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Det er iallfall det som eg har fått med meg. Det kan henda at eg tar feil, og då beklagar eg svært. Men når det gjeld pappaperm, trur eg òg at vi er meir opptatt av at familiane vel sjølve, og at det må vi respektera. Eg trur at vi skal gi dette litt meir tid. Det at vi har gått litt ned på vekene, det ser eg, og er det eit problem, og vi ser at dette blir vedvarande, må vi ta det på alvor. Då må vi kanskje sjå på det igjen.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Her var det veldig mykje hopp og sprett. Når det gjeld biologien, var eg opptatt av det første året, det må eg berre få lov til å seia igjen. Det er ei erkjenning som alle i denne salen bør ta inn over seg. Vi veit at det er kvinner som føder, og vi veit at det er kvinner som ammar – så enkelt er det. Så trekte representanten inn noko med skule og vidare opplæring. Eg trur vi er komne ganske langt. Eg ser berre på mi eiga dotter. Eg er kjempenøgd og veldig stolt av ho. Ho har valt teknologi som vidare utdanning mot arbeidslivet. Det synest eg er positivt. Og det kjem av at det har vore folk som har stått fram og sagt at dette må du velja, det er viktig, du har moglegheitene, det er ingenting som hindrar deg frå å velja dette om det er det du interesserer deg for. Men like viktig er det jo at desse ungdomane skal trivast. Og til dette med teknologi: Det er sikkert veldig positivt med det senteret som representanten snakkar om, men det må vi i så fall sjå på i ein større samanheng.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Eg skal ikkje harselera så mykje over kvotane, for det er ikkje denne debatten verdig – når vi blandar inn kvotar som ikkje har noko her å gjera. Når det gjeld pappapermen i seg sjølv, må vi for det første vera klar over at pappa kan ta ut mykje meir enn dei vekene som ligg der i dag. Det er det full moglegheit til, både for han sjølv og den han bur saman med. Det er det eine. Det andre er, som eg òg sa tidlegare, at vi har mykje å henta på god kommunikasjon, at vi får kommunisert det ut til arbeidsgjevarar, ikkje minst, både private og offentlege, for begge plassar slit, ser vi. Vi får meldingar om at ein skulle ha teke ut meir, men at det ikkje er kultur for det på arbeidsplassen. Der har vi ein jobb å gjera. Det innrømmer eg, men då må vi kanskje òg vera flinke til å fokusera meir på det.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Vi har ikkje parkert, vi går framover. Det er synd at Stortinget har ein sånn debatt. Ein viser til at dette er ein historisk dag – ja, ein historisk dag for auka byråkrati og auka detaljstyring. Det ønskjer ikkje vi å vera deltakarar i. Men vi skal ta med den litle buketten det er at vi stiller oss bak forslag nr. 1, frå Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti. Det har eg sagt tidlegare. Vi byggjer vidare gode likestillingsvegar, men vi må ta omsyn til budsjettprosessar og handlingsplanar. Det har vore etterlyst eksempel på forslag som allereie er tatt opp. Vi kunne jo ha nummerert forslaga våre, men det blir heilt feil fordi mange av forslaga våre allereie er sette i verk. Men eg skal likevel ta med nokre av dei forslaga som eg ser kanskje får fleirtal ved voteringa: «Stortinget ber regjeringen utrede utforming og innføring av ekstrapoeng til gutter og jenter som søker på linjer på videregående skoler der det er for eksempel 80 prosent eller mer av det motsatte kjønn, og komme tilbake til Stortinget på egnet måte.» Her kan det vera særlege utfordringar for jenter på utdanningsprogram med stor overvekt av gutar, og omvendt. Ei av dei største utfordringane i vidaregåande opplæring i dag, som vi vil ha fokus på, er den låge gjennomføringa. Å koma seg gjennom skulen, er ikkje det det viktigaste? Vi veit at motivasjon er viktig for gjennomføring, og at inntak til førstevalet er viktig for motivasjonen til den enkelte elev. Det er vi opptatt av. Eit kvoteringssystem kan vera ei ulempe i denne samanhengen, og eg trur eit kvoteringssystem vil ha avgrensa effekt på kjønnsspreiinga på dei ulike utdanningsprogramma. Så er det eit anna forslag: «Stortinget ber regjeringen gjennom styringsdialogen oppfordre til å få flere kvinner inn i ansettelsesutvalgene i akademia, samt gjøre ansettelsene åpne og inkluderende.» Tilstand, utvikling, leiingsforankring og rapportering på likestilling blir analysert og vurdert i samband med styringsdialogen som Kunnskapsdepartementet har med universitet og høgskular. Der det er nødvendig, blir spørsmålet tatt opp i etatsstyringsmøta med institusjonane. Så til det forslaget som eg hadde ein replikk om, der ein «ber regjeringen opprette et eget trepartssamarbeid for økt likestilling». Det blei etablert eit samarbeid om likestilling i arbeidslivet mellom myndigheitene og hovudorganisasjonane på arbeidstakar- og arbeidsgivarsida i 2014. Eg synest at dei skal ta det ansvaret, og eg stolar såpass mykje på at dei gjer det dersom dei vil oppnemna eit underutval som skal fremja meir likestilling. Såpass tru har eg faktisk på dei.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-14:
Venstre anerkjenner mange av de tiltakene som ligger i meldingen. Så vil vi i løpet av dagen være enig med Arbeiderpartiet i mange forslag. Vi vil gå lenger, vi vil bl.a. bruke kvotering aktivt, som ett eksempel. Jeg er glad for at representanten Trettebergstuen trakk fram mannsutvalg. Vi må diskutere begge kjønnenes deltakelse her, i tillegg til at vi vil ha et tredje kjønn – det skal jeg ikke ta opp i denne replikken. Venstre fremmet nylig et forslag om å se på kjønnsnøytrale titler i helsesektoren. Det er det ingen andre partier som støtter at vi skal gjøre. Det er en stor sektor, som organiserer mange hundre tusen, og vi ser en utdanning og en rekruttering til de yrkene som fortsatt er veldig kvinnedominert. Titlene har noe å si. Vi har fem mannlige helsesøstre i Norge – tre i videregående skole. Hvordan ser Arbeiderpartiet for seg at en vil sørge for en mer likestilt rekruttering til denne viktige sektoren?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-14:
Det må de først og fremst kommentere selv. De har sin politikk. Jeg registrerer at de mener at likestillingen går raskt nok framover, uten at de behøver å bruke de såkalt radikale virkemidlene som vi ønsker å bruke. Vi er ikke enig i det. Historien viser at vi er nødt til å sette inn radikale tiltak, enten det gjelder bruk av penger, eller det gjelder kvotering. Det er en reell uenighet mellom partiene. Jeg er glad for at vi har et storting og partier som respekterer at det er ulikhet, og at flertallet i Stortinget finner sammen, uavhengig av blokker. Jeg synes det er et storting verdig, og et storting vi bør ha, som skaper en sånn dynamikk, og at den måten man samarbeider på, som er den første samarbeidsavtalen som er inngått mellom en regjering og to partier, også er en måte å drive fram politikk på – og at vi ikke låser oss til en flertallsregjering som ikke tør å ta sånne vanskelige debatter.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-14:
Representanten Trettebergstuen representerer et parti som satt i en regjering som skulle fjerne barnefattigdommen med et pennestrøk. Det skjedde ikke. Jeg er stolt av å representere et parti som har vært med på å skaffe flertall for 64 tiltak – var det vel – for å redusere barnefattigdommen. Vi har ikke sagt vi skal fjerne den med et pennestrøk, men dette er også en viktig del av det vi snakker om i dag, om likestillingen. For det er klart at når barn starter på et livsløp og har med seg en sånn bagasje, blir det senere i livet også krevende å skaffe seg utdanning og jobb og å måtte kjempe kanskje litt hardere enn dem som var heldigere med utgangspunktet. Det å bekjempe barnefattigdom er svært viktig. Vi har fått med Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti langt på vei – jeg vil si lenger på vei enn det den rød-grønne regjeringa greide. Det gjenstår fortsatt kamper. Jeg håper vi kan kjempe dem sammen, med stor bredde i Stortinget.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-14:
Jeg antar at representanten sikter til frihet. Kontantstøtten har jo en historie i Venstre der vi har vært for. Det stammer fra en tid da barnehage var subsidiert, mens det å være hjemme ikke hadde tilsvarende støtteordninger. Og det var ikke full barnehagedekning. Nå er vi i en helt annen situasjon der vi har tilnærmet full barnehagedekning, og vi ser at det er utfordringer med at kontantstøtten gjør det attraktivt for en del innvandrerfamilier å velge den løsningen. For Venstre er det i hovedsak muligheten til å få flere kvinner med minoritetsbakgrunn i arbeid som er vår begrunnelse for å ta bort kontantstøtten. Vi ser ikke i dag at det er noen begrunnelse for den så lenge barnehagedekningen er så høy som den er.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-14:
Apropos kontantstøtten: Det ligger jo også en frihet for kvinner i å skulle velge en yrkeskarriere. Kontantstøtten gir ikke nødvendigvis noe bidrag til det. Men dette må diskuteres i sammenheng med foreldrepermisjonen også. Vi ser jo at fars andel er viktig. Det påvirker mors yrkesvalg, derfor ønsker vi å bruke muligheten til å dele foreldrepermisjonen. Vi mener at friheten vi nå legger til rette for, i sum er en økt frihet for familiene, og der far må ta litt større ansvar for at mor kan få en valgfrihet.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-14:
Jeg vil inn på et område som ikke så mange har vært inne på her i dag. Statsråden ferdes jo i mange sektorer der det er kvinnedominans blant de ansatte. I helse- og omsorgssektoren er det svært stor kvinnedominans. Vi ser også en utfordring i at offentlig sektor sliter med å skape nye modeller, nye behandlingsmetoder, ta i bruk ny teknologi – man blir litt låst inne i systemer. Der representerer Høyre og Fremskrittspartiet kanskje noen alternativer for å drive fram likestilling og muligheter for bl.a. kvinner i form av å bruke private aktører og ideell sektor i større grad. Kan statsråden si noe om hvordan vi kan bruke de mulighetene mer aktivt innenfor helse- og omsorgssektoren, for å få flere kvinnelige gründere, bl.a.?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-14:
Venstre trekker forslagene nr. 45 og 48, og vi vil støtte forslagene nr. 5 og 44.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Arbeiderpartiet har et godt forslag om å øke bevilgninger til frivillige organisasjoner på likestillingsfeltet. Det er musikk i Kristelig Folkepartis ører. Vi kan ikke votere for det i dag – sånne typer forslag må vi komme tilbake igjen til i forbindelse med budsjettbehandlingen til høsten. Men kan Arbeiderpartiet si litt om sin begrunnelse for dette forslaget, om hvorfor akkurat den sivile sektor, de frivillige organisasjonene, er så betydningsfull både på dette området og på andre områder?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Jeg vil vise til at meldingen har noen gode omtaler av hvor viktig det er å få flere mannlige ansatte i barnehagen. Det er flott at regjeringen vil heve kompetansen om likestilling i barnehagen og øke rekrutteringen av menn til det pedagogiske arbeidet. I 2014 var 8,5 pst. av de ansatte i barnehagen menn. Trøsten for noen er kanskje at andelen er lavere i Sverige. Der er den på 3,5 pst. I Norge mener jeg at vi fortsatt har en vei å gå for å få flere menn inn i barnehagen. Mitt spørsmål til Høyre er: Hvordan ser Høyre for seg veien videre på det området, og hva slags tiltak må til for å få flere menn inn i barnehagen?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
En del av samarbeidsavtalen var at vi skulle redusere fedrekvoten til ti uker, og jeg skal ikke utfordre på det, for det var altså en del av samarbeidsavtalen. Men det viser seg at det å redusere fedrekvoten til ti uker gjør at det er veldig mange menn nå som bare tar ut de ti ukene, og som ser på at nå er det det som er fedrekvoten. Slike ting gjør inntrykk på meg. Mitt spørsmål er: Gjør det også inntrykk på representanten Reiertsen? Og som en oppfølging: Er det fortsatt Fremskrittspartiets primære politikk at fedrekvoten bør fjernes, fordi likestillingen i Norge har kommet så langt at man ikke har bruk for den lenger?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Jeg har lyst til å gjenta noe av det jeg sa i mitt innlegg. Jeg tror det er grunn til å rose regjeringen for de tingene det er grunn til å rose regjeringen for. Jeg pekte på noen områder, bl.a. det som meldingen er veldig god på å beskrive, nemlig det som har med vold i nære relasjoner å gjøre. Det er jeg veldig glad for, for dette er en stor likestillingsutfordring. Jeg er glad for at vi har en regjering som er framoverlent, og som ønsker å sette tiltak ut i livet. Det har vi et flertall for her på Stortinget, og jeg ser fram til at vi skal komme noen skritt lenger på det punktet. Ellers har vi vært opptatt av å vise Kristelig Folkepartis likestillingspolitikk. Kanskje en av forskjellene er at Kristelig Folkeparti ikke er redd for å bruke politiske virkemidler for å komme et stykke videre når det gjelder de utfordringer som vi har på likestillingsfeltet.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
En av de nye tingene som jeg også er veldig glad for, er at regjeringen anerkjenner at det trengs mer forskning på feltet vold i nære relasjoner. Jeg husker at i starten av denne perioden var det et ønske om å få en omfangsundersøkelse hva gjelder vold mot barn. Det mente regjeringen at det ikke var behov for, fordi man hadde kunnskap nok, og at det var mer behov for handling. Det at regjeringen anerkjenner at det er behov for mer forskning for å komme videre på det området, synes jeg er veldig bra, og det er en av de tingene jeg vil rose regjeringen for.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Jeg leste også kommentaren i Dagbladet i går, og ble egentlig litt overrasket over overskriften. For hvis man leser innholdet i den kommentaren, er det egentlig en ganske god historisk gjennomgang av Kristelig Folkepartis likestillingspolitikk. Også i den artikkelen pekes det tilbake igjen på den viktige jobben bl.a. Valgerd Svarstad Haugland gjorde. Så hvis man leser innholdet i artikkelen, er det litt rart å skulle forsvare overskriften, at vi «skifter partner». Poenget er at vi selvfølgelig har benyttet muligheten som denne meldingen har gitt oss, til å synliggjøre Kristelig Folkepartis politikk på dette området, og har derfor vært konstruktive og lagt inn konstruktive forslag, som vi håper kan være med på å bidra til at likestillingspolitikken går videre.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Dette var spørsmål som jeg trenger mer enn 1 minutt for å kunne besvare. Jeg velger å svare kort på det første: Vi er opptatt av at vi ikke skal gi fra oss de mulighetene vi har for å fremme likestilling på arbeidsplassen, og redegjørelsesplikten og aktivitetsplikten har vært viktige i så henseende. Vi er opptatt av at dagens ordning skal fortsette, og dersom dagens ordning ikke fungerer optimalt, så la oss stramme inn ordningen, slik at den fungerer etter hensikten. Men dette er litt prematurt, for vi vet ennå ikke hva regjeringen velger å komme til Stortinget med. Når det gjelder kontantstøtten, sa jeg i mitt innlegg at jeg tror ikke det behøver å være noen motsetning mellom god familiepolitikk og god likestillingspolitikk. Der ligger Kristelig Folkeparti, og der skiller vi oss kanskje litt ut fra andre partier, fordi vi er opptatt av at også familielivet skal gå opp skal man kunne fungere godt i arbeidslivet. Så for oss vil kontantstøtten fortsatt være et politisk virkemiddel som gir familiene rom og mulighet for å ta selvstendige valg.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Takk for et godt innlegg. En ting som Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har stått sammen om, er kontantstøtten. Nå ser vi at den angripes nær sagt fra alle kanter, også fra partier som tidligere har støttet kontantstøtten som en god ordning for å gi familiene større romslighet med hensyn til å kunne ta egne valg. Er Senterpartiet også på glid bort fra kontantstøtten, eller kan representanten Toppe forsikre om at Senterpartiet fortsatt vil verne om kontantstøtten som den gode ordningen den er?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Statsråden kjenner godt til mange av de utfordringene vi har innenfor likestillingsområdet internasjonalt. Hun deltar i FN hvert eneste år og diskuterer likestillingspolitikk. Vi vet at jenter og gutter behandles forskjellig og får ulike muligheter ut fra hvilket kjønn de har, og vi vet at i mange land er det lite sannsynlig når man vokser opp som jente, at man får utdanning, at man får et godt liv. Dette må møtes med politiske virkemidler, for dette går ikke over av seg selv. Derfor lurer jeg på: Hvordan ønsker statsråden at denne regjeringen skal bli husket, med tanke på hvilke politiske tiltak de vil foreslå, hva de vil arbeide med når det gjelder de store likestillingsutfordringene som finnes internasjonalt? Hva ønsker statsråden at denne regjeringen skal bli husket som?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Jeg takker for svaret. Tilbake til Norge: Selv om vi er kommet langt på likestillingsområdet i 2016, er det fortsatt store utfordringer. Jeg vil spesielt peke på det som har med vold i nære relasjoner å gjøre, som er en stor likestillingsutfordring. Vi har i dette storting vedtatt en opptrappingsplan, og den ligger nå i statsrådens hender. Vi venter utålmodig på at regjeringen skal starte denne opptrappingsplanen, og ønsker en forsikring om at dette er en sak der statsråden er framoverlent, og at vi allerede i budsjettet i 2017 kommer til å se at her jobbes det aktivt med denne store likestillingsutfordringen.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Jeg tar ordet fordi representanten Heidi Nordby Lunde anklaget Kristelig Folkeparti for å stille seg bak det partiet som svartmalte denne meldingen aller mest, heller enn å stille seg bak de partiene som lojalt stiller opp for Kristelig Folkeparti. Det er selvfølgelig ikke det denne saken handler om. Kristelig Folkeparti har ikke brukt denne saken til å skifte side. La meg være tydelig på en ting: Denne meldingen er ikke ført i pennen av Kristelig Folkeparti. Denne meldingen er ikke arbeidet med på en sånn måte at vi er blitt invitert til å komme med innspill. Dette er regjeringspartienes melding, og vi har selvfølgelig sett på det som en invitasjon til å komme med innspill basert på Kristelig Folkepartis likestillingspolitikk. Dette handler ikke om å stille seg på den ene eller den andre siden, men vi har selvfølgelig benyttet anledningen, som det stolte likestillingspartiet vi er, til å fremme forslag, stille oss bak forslag som vi er helt enig i. Ingen må bli overrasket over at Kristelig Folkeparti er offensiv hva gjelder likestillingspolitikk. Marie Simonsen har fått det med seg. I gårsdagens kronikk i Dagbladet hadde hun et historisk tilbakeblikk på Kristelig Folkepartis likestillingspolitikk. Derfor må det ikke overraske representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet at Kristelig Folkeparti også er offensiv i denne saken – det skulle bare mangle. Hadde vi ikke vært det, hadde ikke Kristelig Folkeparti gjort jobben sin. Jeg hadde behov for å understreke det, for det har blitt litt mye fokus på det å velge side. For Kristelig Folkeparti handler det ikke om det. Vi står meget trygt på egne ben hva gjelder likestillingspolitikk, og for oss handler det om å fremme en kristendemokratisk sentrumspolitikk hvor vi tar utgangspunkt i at likestilling handler om menneskeverdbegrepet. Der tar vi vårt utgangspunkt.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2016-04-14:
Det er to ting i innlegget til representanten Trettebergstuen som jeg ønsker å få klarhet i. Det ene er at representanten sa at det er mye som er bra, men det er en stund før vi er i mål med likestillingspolitikken. Jeg lurer på: Når er man i mål med den? Jeg tror Høyre og Fremskrittspartiet tenker at det er en løpende prosess – et arbeid som pågår kontinuerlig – og ikke noe vi kan kvittere ut her og si: Sånn, da var vi i mål! Men det skulle være interessant å få høre hvor målet er, og når vi når det. Det andre går på telling. Alt skal jo telles og kvantifiseres, det skal kvoteres fremfor rekrutteres, man skal dele det opp i prosentandeler, osv. Og her ble det nemlig problematisert at barnehagen ringer moren – og det er da åpenbart et problem. For det første: Hvorfor er det et problem? For det andre: Hvordan skal man eventuelt regulere og telle telefonene fra barnehagen til foreldrene?
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2016-04-14:
Jeg skal gå fra representanten Mandts vennligsinnede intervju til en reell replikk! Jeg noterte meg i innlegget til representanten Bekkevold at man ikke er i mål, og at man må komme dit at man ikke lenger begrenses av kjønn, og det er vi helt enige om. Men det er ikke bare kjønn det er snakk om, det er f.eks. også legning, som i mange tilfeller kan virke begrensende. Som vi nå har sett, har Kirken endelig løsnet litt på det, og det er jo lov å håpe at Kristelig Folkeparti også kommer etter. Men når det gjelder familiepolitikken, har det vært noen tradisjonelle skillelinjer – likestilt ekteskapslov, kontantstøtte og reservasjonsrett, for å nevne noen – mellom Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet. Nå omfavner Dagbladet Kristelig Folkepartis familiepolitikk, og Marie Simonsen sier at «KrF skifter partner». Jeg vet ikke om representanten Bekkevold er enig i den beskrivelsen?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Det finnes muligens en trylledrikk for å bli havfrue, men «det fins ikke piller mot møkkete vann» eller for en fiks ferdig likestillingspolitikk. Der er det bare hardt arbeid og politiske tiltak som gjelder. Derfor er jeg glad for at representanten Tønder brukte tid i sitt innlegg på å snakke om de forskjellige erfaringene vi har som gutter og jenter, og som kvinner og menn, knyttet til forventninger, seksuell trakassering og vold. Over halvparten av alle jenter opplever seksuell trakassering i løpet av livet – uønsket oppmerksomhet rundt kjønn, kropp og seksualitet, å bli klådd på mot sin vilje, kalt for hore og i ytterste konsekvens voldtatt. Derfor foreslår SV i dag en landsdekkende flerårig satsing mot seksuell trakassering i skolen. Jeg skulle gjerne høre representanten Tønders tanker rundt det, og om det muligens kan være noe for Høyre å støtte, slik at framtidens unge jenter og gutter kan få en annen hverdag enn det vi har sett til nå.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Jeg tenker at det er viktig å kalle ting ved sitt rette navn. Når vi snakker om livsmestring, kan det inneholde alt og ingenting. Et problem mellom kjønnene, mobbingen på skolen, den seksuelle trakasseringen, er at det nettopp ikke har blitt kalt ved sitt navn, det har ikke blitt tatt fatt i. Tvert imot opplever mange elever at det blir bortforklart med flørting, at det er en måte å få kontakt med det motsatte kjønn på. Vi vet også, sammen med statistikker rundt oppmerksomhet i klasserom og på skolen, at det er en kjønnet skolehverdag. Da er vi nødt til å ha målrettet innsats. Et annet tema som er i samme gate, gjelder voksne jenter og spørsmålet rundt bekjempelse av vold mot kvinner. Jeg er veldig glad for at det ligger et forslag til votering i dag om å styrke krisesentrene. Jeg lurer på om representanten Tønder og Høyre kan gå med på det og se at man trenger å styrke også kampen mot vold og for voldsutsatte?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Jeg tror vi nylig var vitne til nok et litt artig forhold til statistikk og forskning fra Fremskrittspartiets side, hvis påstanden er at flere pappaer tar ut mer permisjon når pappakvoten er kuttet. Jeg har ikke registrert at SSB deler Fremskrittspartiets virkelighetsoppfatning her, og lurer på hvor de tallene kommer fra.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Det er i så fall gledelig å høre. Representanten Reiertsen sa i sitt innlegg at det kanskje var biologien som gjør at mennesker velger som de gjør. Hvis det ikke er sånn at det er biologisk funderte komponenter som avgjør våre valg, men kanskje miljø, erfaringer, interesser og det å bli gitt reelle muligheter, og hvis det er sånn at også Fremskrittspartiet deler SVs visjoner om et mindre kjønnsdelt arbeidsliv, kan det da tenkes at representanten Reiertsen og Fremskrittspartiet kan støtte SVs forslag om å vurdere en støtteordning for etablering av tekniske sentre, for nettopp å kunne gi unger flere og mindre kjønnstradisjonelle erfaringer i løpet av skolegangen – så får vi kanskje styrket jenters erfaringer med teknologi og også på sikt gutters erfaringer med omsorg?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Ser statsråden at det er behov for en sterkere struktur for likestillingsarbeidet hvis målene og visjonene som statsråden nettopp har delt i sitt innlegg, skal virkeliggjøres i samfunnet og i folks hverdag? Det er mitt hovedspørsmål til statsråden. Så lurer jeg også på om statsråden ser at det er en tydelig sammenheng mellom de økonomiske rammene til likestillingssentrene og arbeidet med likestilling i barnehagene. Det tredje handler om ambisjonene med tanke på det kjønnsdelte arbeidslivet, for det er et mål som vi alle deler her, men det er litt ulikt perspektiv på hva man skal gjøre for å få det til. Jeg lurer på om statsråden mener at tidlige erfaringer – som kan bidra til at man tar mindre tradisjonelle valg – og det å få bygd opp flere tekniske sentre kan bidra positivt til jenters erfaring med teknologi.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Jeg er feminist og organisert i et feministisk parti fordi jeg ønsker frigjøring, fordi mennesker ikke bør fødes inn i båser, inn i trange kjønnsroller, og fordi fortellingen om det naturlige, om hva som passer seg for kvinner og menn, om hvordan man skal kle seg og te seg, alltid har blitt brukt til å holde mennesker – og særlig kvinnfolk – nede. Det kan være vanskelig å måle gradene av sosial frihet, av seksuell frihet, av juridisk og økonomisk frihet. Men én ting er iallfall sikkert, at når visjonen finnes der fremme – ja, så nærmer du deg aldri ved å gå bakover. Representanten Wold fra Fremskrittspartiet sa tidligere i debatten at likestilling er en norsk verdi. Men det at kvinnelivet nesten ikke er til å kjenne igjen i dag i forhold til hvordan det var for hundre år siden, er ingen evolusjon, det er ingen naturlov. Det er et resultat av godt organiserte krefter, av tid og tårer og våkenetter. Heltene som vi i dag kan takke og se tilbake på med stolthet, har ikke blitt hyllet i sin samtid, de har blitt hetset, og høyresiden har konsekvent strittet imot. Wold og Fremskrittspartiet må gjerne kalle likestilling en verdi, men i den verdikampen har Fremskrittspartiet konsekvent stått på feil side. Da synes jeg det er nedslående at vi har en regjering uten evne til eller ønske om å ta reelle initiativ i likestillingspolitikken. Det mener jeg replikkvekslingen her i sted viste veldig tydelig, og jeg mener at meldingen bærer helt grunnleggende preg av det. Man lener seg på tidligere politikk. Jeg er glad for at de analysene som har blitt brakt opp i dagen, blir presentert, men man sier likevel at man ikke vil gjøre noe selv. Man støtter seg på det som finnes, og kutter, men uten nødvendigvis å rive ned alt. Det er grunnleggende passivt. Og hva er det som skjer når du står stille? Da vil man jo gradvis bli flyttet bakover. Representanten Bru var i sted inne på at det er færre som jobber deltid nå. Det kan være sammensatte grunner til det, men én ting er sikkert: Det var tunge programmer, 75 mill. kr ble brukt over tre år på å jobbe for en kultur for heltid i arbeidslivet under den rød-grønne regjeringen. Vi instruerte helseforetakene for å få ned deltidsarbeid og satset på likestillingsarbeid i kommunene. De tallene vi ser i dag, er like mye et resultat av at rød-grønn politikk virker, men vi vet at resultatene blir noe annet hvis det er en passiv politikk som fremmes, og politikken går i revers.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Statsråden sa i sted at vi har løftet opp og diskutert de største likestillingsutfordringene i dag. Det er jeg enig med statsråden i. Derfor er jeg rystet over at man fra høyresiden kan karakterisere det slik at mennesker som skal jobbe med likestilling konkret og direkte, avfeies som nærmest unødig byråkrati. Det får meg til å tenke på spørsmålet: Hvilken funksjon i et samfunn kan løses uten folk, uten hender, uten hoder, uten en struktur og en plan? Jeg lurer på om statsråden mener at en bil har en god funksjon uten en vei. Man kan sitte i den, man kan sove i den, og man kan tute høyt i fløyta, men man kommer ikke så langt hvis veien ikke er bygd. Slik er det med likestillingspolitikken også. Det handler om å lage en struktur, en vei, ut i livet, ut i landet, slik at politikken kan nå mennesker – ikke om bare å sitte inne og tute i fløyta.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Min stemme ble ikke registrert.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Når hvordan man kan bli havfrue, blir gjennomgangstema i likestillingsdebatten, skjønner vi at vi har noe å gå på for å komme noen hakk videre. Mette Tønder finner grunn til å presisere at man trenger en trylleformel for å kunne bli havfrue. Ja, med regjeringens manglende tiltak trenger vi tydeligvis trylledrikk og trylleformel for å komme videre. En annen og kanskje mer resultatfremmende metode kan være å stemme for opposisjonens mange forslag, som kan bringe oss noen steg videre i riktig retning for å oppnå mer likestilling. Men det nekter regjeringspartiene å gjøre, og dermed mener de at likestilling fortsatt bare skal være en privatsak. Hvorfor er det sånn at regjeringspartiene nekter å anerkjenne de strukturelle hindrene for likestilling og nekter å lytte til andre enn bare seg selv?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Jeg registrerer at verken Mette Tønder eller Laila Marie Reiertsen brukte opp hele taletiden sin. Det var vesentlig igjen av den før de ga seg, og det er kanskje representativt for innholdet også i meldingen. Her er det lite nytt. Fremskrittspartiet liker å strø om seg med skryt av hvor langt Norge som likestillingsnasjon har kommet, men de har vært motstandere av stort sett alle tiltak som har gjort at Norge er der vi er i dag. Det blir som å ta æren for borettslagets vakre fellesareal uten at man noen gang har stilt opp på dugnad. Ingen liker slike naboer. På denne regjeringens vakt har lønnsgapet mellom kvinner og menn økt, arbeidsmiljøloven er svekket, pappapermen er kuttet, og barnehageprisene har økt. Ikke bare nekter de å stille opp på dugnad, de fester og roter, slik at det blir mer å rydde opp i for de andre. Alt i oppramsingen fra Reiertsen var stort sett observasjoner eller tiltak som er igangsatt for lenge siden. Når har Fremskrittspartiet tenkt å ta ansvar i stedet for bare å være en tilskuer?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Som Anette Trettebergstuen pekte på i sitt innlegg, mener vi faktisk at likestilling er bra for det norske samfunnet. Det er i tillegg med og gir det norske samfunnet vesentlige inntekter, så det har vi god inndekning for. Jeg registrerte at Laila Marie Reiertsen startet sitt innlegg med å peke på biologien, og at det kanskje er forklaringen på hvorfor vi har manglende likestilling på mange felt. Men da er jeg fristet til å spørre om det er sånn at Reiertsen mener at det er på grunn av biologien at kvinner i større grad enn menn jobber deltid, og at menn i mindre grad enn kvinner er hjemme og har foreldrepermisjon. Selvsagt er det ikke sånn. Det er på grunn av manglende tiltak, strukturelle hindre og ulike forventninger til kvinner og menn. Derfor har vi i dette hus, fra politikkens side, et stort ansvar for å bidra til at flere skal få muligheten til selv å ta de valgene de ønsker. Hvorfor er det sånn at Fremskrittspartiet alltid stiller seg på bakbena i slike prosesser, og mener at dette bare skal overlates til hver enkelt?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Jeg blir ikke overrasket i det hele tatt når statsråden sier at denne debatten ikke går inn på henne. Det er ingenting som går inn på denne statsråden – det er ingen budskap som går inn, verken før, under eller i etterkant av utarbeidelsen av meldingen. Der står vi i dag, og Stortinget må faktisk overkjøre statsråden for at vi skal få brakt likestillingen i Norge noen skritt framover. Jeg registrerer at regjeringspartiene selv er noe usikre på hva de egentlig fremmer, og hvor mange tiltak de har. Debatten startet med at Mette Tønder talte varmt om at hun hadde ligget våken i hele natt og talt og kommet til 70. Heidi Nordby Lunde sa nettopp at nå var man nede i 66 tiltak. Hvis vi bare holder debatten gående litt til nå, nærmer vi oss nok det reelle antallet, som jo er null. Tina Bru trakk fram et oppslag i Aftenposten. Jeg er litt usikker på hva Høyre ønsker å oppnå med å trekke fram det forslaget. Det gir oss en god anledning til å se nærmere på det som står der. For det første ser vi at antallet som tar ut kontantstøtte, går ned til tross for det regjeringen har foreslått, og det viser at regjeringens politikk på det området ikke virker. Så vises det til at antall kvinner i deltidsstillinger går ned. Ja, det skyldes først og fremst mertidsparagrafen og de mange forslagene som den rød-grønne regjeringen lanserte, og som nå brukes aktivt ute i mange kommuner for å gi kvinner større stillinger – og mange også heltidsstillinger. Så kan vi se på barnehagefeltet. Før valget sprang høyrerepresentanter føttene av seg og fortalte at her skal det bli løpende opptak bare vi kommer til makten – noen av dem er nye i denne sal. Fasiten er dyrere barnehage og lengre køer. Når det gjelder pappapermen, er 2015 det første år det er sånn at fedre tar ut færre pappadager – et tydelig uttrykk for at regjeringens politikk virker, og at likestillingen går i revers. Det kan ikke være noen overraskelse for statsråden at færre fedre tar ut pappaperm. Det var nettopp det statsråden la inn i sitt budsjettforslag. Hun kalkulerte med at effekten av reduksjon i fedrekvoten skulle føre til nettopp det. Jeg strever litt med å se den røde tråden i Høyres argumentasjon. På den ene siden sier de at forslagene våre betyr kvoter, byråkrati og en trussel mot fritt valg. Så skal de samtidig forklare at de ikke stemmer for noen av forslagene våre, fordi dette allerede er omtalt eller er igangsatt av regjeringen. Det henger ikke på greip. Jeg tror kritikken fra høyresiden heller handler om at man nå er så irritert over at et samlet fagfelt har slaktet meldingen, og at regjeringen i dag blir overkjørt.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Først vil jeg rose Kristelig Folkeparti for et veldig godt, aktivt og konstruktivt samarbeid for en bedre likestillingspolitikk og for at vi har klart å få flertall for så mange av forslagene. Men jeg har lyst til å spørre representanten om hva han mener om regjeringas likestillingsinnsats, og om han kan si litt om hva han har tenkt de ukene som vi har jobbet.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Vi har hørt fra talerstolen her at i de åtte åra de rød-grønne satt i regjering, var det lite nytt. Men kan representanten Bekkevold se noe nytt i det som regjeringa legger fram, utover at de har videreutviklet og bygd på det som har ligget der fra før? Er det kommet noen nye ting og nye tanker fra regjeringas side når det gjelder likestilling, etter det representanten kan vurdere?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Det har vært interessant å høre på debatten og historiene fra Høyres og Fremskrittspartiets representanter om egne liv og egne opplevelser – spøking og harselering med likestilling. Ingen gode svar har de, ingen gode løsninger. Å snakke om noe annet er altså viktigere. Men vi vet at likestilling ikke kommer av seg selv. Vi vet at de mange kampene som er kjempet i årevis for å komme dit vi er, har kommet på grunn av tiltak. Arbeiderpartiets ambisjon er at vi skal forbli et av de mest likestilte landene i verden. Den ambisjonen ser vi at den blå-blå regjeringa ikke deler. I mange yrker har vi overrepresentasjon av kvinner, særlig innenfor helse- og sosialsektoren, der kvinner utgjør 80 pst. av de sysselsatte. Disse yrkene har også mer deltid, lavere lønn enn sammenlignbare utdanninger, skift- og turnusproblematikk, og få kan få ledende stillinger. Lønnsgapet gjør at flere kvinner enn menn reduserer sin arbeidstid for å få hverdagen til å gå lettere i hop. Dette får konsekvenser, bl.a. for kvinnenes pensjon senere i livet. Også innenfor læreryrket ser vi flest kvinner. Og alle disse kvinnedominerte yrkene er yrker menn absolutt bør ha. Hva er så regjeringas svar? Når det lykkes så godt å få flere kvinner inn på mannsdominerte studieretninger, bør også det motsatte være mulig. Erfaringer og tiltak bør videreføres, men også nye tiltak bør tas i bruk. For det er få tiltak i meldinga, som vi har hørt her, om hvordan en skal få til å øke andelen av menn som lærere, og ingen tiltak om hvordan vi skal få flere menn til å jobbe i viktige yrker innenfor helse, omsorg og sosial – kun en beskrivelse av problemene. Derfor har vi foreslått ulike tiltak som kan virke. Vi mener at tiltak som å redusere bruken av deltid, å fjerne den generelle muligheten for midlertidige ansettelser, å gi ekstrapoeng til gutter og jenter som søker linjer der det er 80 pst. av motsatt kjønn, å få mer likestillingsarbeid inn i barnehagene og å utrede likestillingsstipend der det er overvekt av studenter av motsatt kjønn, er noen av de tiltakene som er viktig å gjøre. Dette løser seg ikke av den frie viljen og egne valg, som Høyre liker å si, dette må arbeides med og satses på. Dette løses kun ved at samfunnet er villig til å ta på seg det ansvaret, være til stede og lage innretninger som bidrar. Høyre og Fremskrittspartiet viser tydelig at de vil ha et annet samfunn der folk får greie seg selv best mulig. Det har vi også hørt av historiene som representantene har fortalt fra denne talerstolen.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Kristelig Folkeparti ønsker å framstå som et seriøst likestillingsparti, noe som også Dagbladet har fått med seg, når de skrev den artikkelen som de gjorde i går. Men det står i en merknad i saken at Kristelig Folkeparti ønsker å pålegge bedrifter aktivitets- og redegjørelsesplikt. Det gjelder alle bedrifter, og så refererer man til DNB som et godt eksempel. Hva er effekten av denne redegjørelsesplikten? Og hvilke konsekvenser har det for bedrifter som ikke klarer å følge opp det helt og holdent? Det var de to første spørsmålene mine, og så har jeg ett vedrørende kontantstøtte. Hvordan har kontantstøtten fremmet likestillingsproblemet og -utfordringene vi har i Norge i dag, fram til nå, hvordan vil kontantstøtten fremme likestillingen i tiden framover, og hvilke virkninger vil den ha?