trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2020-11-19:
Riksrevisjonsrapporten om kvotesystemet er en grundig gjennomgang av fiskeripolitikken som er ført i perioden 2004–2018. I løpet av denne perioden på 15 år er det Stoltenberg II-regjeringen som har forvaltet fiskeripolitikken lengst, gjennom en periode på åtte år, fra 2005 til 2013. I denne perioden ble også noen av de største endringene i kvotesystemet gjennomført. Når en leser flertallsmerknadene i komitéinnstillingen, kan det umiddelbart virke som om kritikken er rettet mot den sittende Solberg-regjeringen. Jeg tillater meg å sitere en av flertallsmerknadene for å illustrere det: «Flertallet mener det er sterkt kritikkverdig at Nærings- og fiskeridepartementet ikke i tilstrekkelig grad har utredet konsekvensene i forkant av endringsforslag, og ikke i større grad har vurdert hvordan endringene i kvotesystemet har påvirket fiskeriaktiviteten i kystsamfunnene etter at de har blitt gjennomført.» Det kan være grunn til å rekapitulere noen av de omfattende endringene i kvotesystemet som Stoltenberg II-regjeringen gjennomførte i løpet av sin regjeringstid: innføring av strukturkvoter med tidsbegrensning for både hav- og kystflåten i 2007 størrelsesbegrensning endret fra 28 meter til 300 m 3 lasterom i kystflåten i 2008, utvidet til 500 m 3 i 2010 dobling av lasteromskapasiteten for ringnot og pelagisk trål fra 2 000 m 3 til 4 000 m 3 i 2010 innføring av samfiskeordningen i kystgruppen under 11 meter i 2010, utvidet til samfiske med seg selv i 2011 hevet kvotetak for konvensjonell havfiskeflåte i 2012 og for kystflåten i 2013 Alle disse tiltakene har utvilsomt bidratt sterkt til den eierkonsentrasjonen som de rød-grønne partiene nå stiller seg sterkt kritiske til. At disse partiene selv tok svært lett på konsekvensutredning før slike omfattende endringer ble gjort, forbigår de i stillhet. Det gjør imidlertid ikke Riksrevisjonen. Den sittende regjeringen har i forbindelse med behandlingen av kvotemeldingen fått flertall i Stortinget for at samfiske med seg selv er en ordning som skal opphøre etter en overgangsperiode. Regjeringen har også tatt grep for å stanse glidningen av kvotegrunnlaget mot stadig større fartøy i kystflåten ved å avvikle hjemmelslengde og innføre faktisk lengde som eneste kriterium for lengdegruppetilhørighet. Riksrevisjonen mener det er sterkt kritikkverdig at ikke den sittende regjeringen på et langt tidligere tidspunkt har satt foten ned for disse ordningene som var sentrale elementer i fiskeripolitikken til den rød-grønne Stoltenberg-regjeringen. Det tar vi til etterretning. Samtidig er det grunn til å understreke at den sittende regjeringen har videreført mye av den fiskeripolitikken som vi arvet fra Stoltenberg-regjeringen. Når Riksrevisjonen nå påpeker at denne politikken over tid har ført til mange utilsiktede og uheldige konsekvenser, er det derfor viktig at vi ikke går i skyttergraven, men arbeider for brede forlik i tiden som kommer. Sammen har vi ansvar for å sikre gode rammevilkår for fiskeri- og fiskeindustri i årene som kommer. Regjeringspartiene inviterte til det i forbindelse med kvotemeldingen, og vi vil gjøre det igjen.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2020-11-19:
Jeg vil bruke denne merknaden til å framsnakke de rød-grønne regjeringspartiene. Mange av grepene de tok i sin regjeringstid, var gode for norske fiskerier. Men de hadde også konsekvenser som vi nå er nødt til å finne en løsning på. Det gjelder særlig det med tilbakefall av strukturkvoter. Når jeg hører fiskeriministeren, hører jeg ikke en mann som vil provosere. Han ønsker å invitere til brede forlik, slik at Stortinget kan løse floken på en god måte. Da de rød-grønne innførte det systemet i 2007, kunne det virke som om det var veldig lenge til 2027. Men dette er et problem som må finne sin løsning raskt; vi er der snart. Jeg håper i alle fall at vi kan legge bort krigsretorikken når vi skal finne en løsning på disse problemene, og følge statsrådens oppfordring om å komme fram til brede forlik til beste for næringen.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-11-19:
Ut fra de tre hovedformålene i havressursloven er det vi har lyktes minst med, å få sysselsetting i kystsamfunn. Det er kanskje det som har festet seg som det mest alvorlige i Riksrevisjonens rapport. Riksrevisjonen påpeker at det i enkelte kystsamfunn har blitt redusert aktivitet. Det som ikke nevnes så mye, f.eks. av representanten Myrseth, er at det går veldig bra i andre kystsamfunn, hvor det har vært en positiv utvikling. Jeg prøver å balansere diskusjonen, for litt av realiteten er at Solberg-regjeringen i hovedsak viderefører den fiskeripolitikken vi har arvet fra Stoltenberg-regjeringen, altså inkludert representanten Myrseths parti. Kritikken kan framstå som om den gjelder kun denne regjeringen, men den rammer jo forhold langt tilbake i tid.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-11-19:
Jeg vil først nevne at denne regjeringen i all hovedsak viderefører den ressursfordelingen som har vært mellom fartøygrupper i lengre tid. Med vedtaket som ble gjort i forbindelse med behandlingen av kvotemeldingen, har man styrket åpen gruppes kvotegrunnlag ved at de får en fast prosentandel av totalkvoten, i motsetning til tidligere. Det vil si at den større flåten er med og bærer en del av ressursfinansieringen av det som skal til åpen gruppe. Når det gjelder det konkrete spørsmålet om Fiskarlaget, har jeg ikke sett deres uttalelse, så det kan jeg ikke svare på. Det viktigste vi må jobbe med, er å få til økt bearbeiding av norsk fisk, få til økt aktivitet i kystsamfunnene. Vardø har blitt nevnt som eksempel: De har fått økt landing av fisk nå i forhold til for 10–15 år siden, men de har ikke klart å omgjøre det til flere arbeidsplasser. Der ligger litt av den utfordringen politikken må jobbe med.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-11-19:
Det gjelder bl.a. overgangen til faktisk lengde, i kombinasjon med refordeling av strukturgevinst, som kommer for første gang rundt år 2027. Dette er kompliserte forhold, men vi vil om ganske kort tid komme ut med et høringsnotat om det.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-11-19:
Jeg vil si at vi har lyktes med to av tre: lønnsomhet – eller bedriftsøkonomisk lønnsomhet, som man sier – og bærekraftig forvaltning av bestandene. Det som gjenstår, er å få mer sysselsettingseffekt ut av den økte lønnsomheten. Så må det også sies at kun lønnsomme arbeidsplasser er varige arbeidsplasser, og denne regjeringen har ingen intensjoner om å etablere statlig fiskeindustri. Det har vi prøvd før, og det har ikke lyktes, så vi er på mange måter avhengige av å legge til rette for at folk som vil investere, gjøre en innsats og skape noe, kan omgjøre den fisken som er landet, altså ta en økt del av verdikjeden. Da er vi igjen avhengige av å få markedsadgang og lave tollsatser. Så det er et sammensatt bilde og ingen enkle svar. Men det er veldig viktig at vi fokuserer på å få til nettopp det som Riksrevisjonen påpeker.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-11-19:
Det er kanskje grunn til å understreke overfor representanten at den kritikken som fremmes i rapporten, gjelder vedtak som ble gjort i 2008. Så er poenget: Hvordan ser vi framover for å oppnå de formålene vi har i havressursloven, enda bedre enn det vi har fått til i dag? Da blir det, i og med at opposisjonen har en tendens til ensidig å fokusere på de negative tingene, litt min jobb å få fram at det også har skjedd positive ting, og at vi har lyktes med mye. Jeg har gjentatte ganger sagt at jeg tar kritikken alvorlig, svært alvorlig, og at vi selvsagt vil komme tilbake til Stortinget med en oppfølging i tråd med det som er innstillingen fra kontrollkomiteen. Så har jeg lyst til å si at det er mange muligheter innenfor norsk fiskerinæring. Jeg tror det beste utgangspunktet vi nå har for å skape flere arbeidsplasser og mer aktivitet, er nettopp at vi har lønnsomhet.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-11-19:
I Riksrevisjonens rapport er det ikke påpekt et eneste lovbrudd. Så er det en diskusjon om intensjonen i loven. Vi tar imidlertid med oss at kontrollkomiteen enstemmig mener at vi ikke har tolket loven rett, så da skal vi komme tilbake til Stortinget når det gjelder akkurat den saken. Jeg har lyst til å si at en av de tingene som er viktig, er at vi jobber videre med å få forbedret markedsadgangen for norsk fisk, slik at vi kan få til økt bearbeiding. Det er et kjempeviktig punkt. I tillegg må vi sørge for at vi har stabil tilgang av råstoff til industrien, f.eks. gjennom ferskfiskordningen, levende fisk-ordningen, bonusordningen og andre tiltak. Jeg opplever at det egentlig er en ganske bred politisk intensjon om hva vi ønsker å få til, men det blir litt ensidig kritikk fra opposisjonen her knyttet til forhold og beslutninger som er gjort langt tilbake i tid.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-11-19:
Representanten fra SV gjentok at alle har tapt, og refererte til flere ting. Han nevnte bl.a. at Herøya har veldig stor arbeidsledighet. Jeg vil bare si at etter det jeg kjenner til, har Herøya veldig lav arbeidsledighet, og fiskeriarbeidsplassene er erstattet av havbruk. Når det gjelder Vardø, som også ble nevnt fra SVs side, har de et økt landet volum i dag enn for noen år siden. Utfordringen er å omsette den økte landingen i flere arbeidsplasser. Da trenger man – og da trenger Vardø og andre plasser – folk som vil investere, som har vilje og evne til å satse. Etter det jeg vet, er det ting på gang der som er veldig lovende. Vi skal selvfølgelig, og må selvfølgelig, ta kritikken fra Riksrevisjonen og ta de utfordringene som er innenfor fiskeripolitikken og i enkelte kystsamfunn, på alvor, men vi trenger også mindre nedsnakking av fiskerinæringen og mer framsnakking av fiskerinæringen, og vi trenger mer investering. Når det gjelder ungdom, registrerer jeg at det for første gang i historien er kø for å komme inn på fiske- og fangstlinjene rundt omkring på videregående skoler. Det er et godt tegn. Ungdommen ønsker seg inn i næringen, de ser at det går godt, og at man kan tjene gode penger. Spørsmålet fra representanten Myrseth gjelder egentlig en annen sak enn den vi diskuterer i dag, og er for så vidt også litt utenfor det som er dagens tema. Det som er ute på høring nå, er jo egentlig konsekvensen av at kvotemeldingen bidrar til at kyst får større tilgang på ressurser enn tidligere. Så kommer vi tilbake til den saken etter at høringen er avsluttet. Jeg har bare lyst til å si at jeg er veldig enig med representanten Reiten, som sier at vi trenger brede forlik. Ting som har med arbeidsplasser og verdiskaping å gjøre, er for viktige. Vi skal i hvert fall ikke drive for mye på med lettvint retorikk rundt det. Arbeidsplasser og verdiskaping er noe av det aller viktigste tiltaket vi kan gjøre for at folk skal ville bo lenger i Nord-Norge. Vi kan ikke vedta hvor folk skal bo. Ungdommen flytter på seg. Men vi kan legge til rette for flere arbeidsplasser som gjør at folk har lyst til å bli boende i nord.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-11-19:
Jeg ble utfordret av representanten Pollestad om hva som var min agenda i fiskeripolitikken. Min agenda er økt verdiskaping, flere arbeidsplasser og mer aktivitet langs kysten. Det er min agenda hver eneste dag. Det er også regjeringens agenda, og det står omtrent ordrett sånn i regjeringsplattformen. Representanten Pollestad var også bekymret for uro i fiskerinæringen. Er det én ting jeg har lært etter noen måneder i Fiskeridepartementet, er det at uro er ganske normalt innenfor fiskerinæringen. Sånn har det vært i mange titalls år. For det handler både om en kamp om ressurser og om hvordan ressursene skal fordeles. Da er regjeringens politikk at vi i all hovedsak ønsker å videreføre ressursfordelingen som har vært mellom fartøygrupper. Vi ønsker å bygge videre på et godt grunnlag, som vi har i dag, hvor vi har lyktes med å få til lønnsomhet i næringen og få til en bærekraftig forvaltning av fiskebestandene. Vi har tro på at det er et godt fundament å bygge videre på – steg for steg å forbedre og utvikle. Så er det interessant å tenke på at når vi snakker om f.eks. tilgang på råstoff til landindustrien eller at folk langs kysten skal ha tilgang på fisken, så handler det om bærekraftig forvaltning. For ikke så veldig mange år siden var torsken borte i 10–12 år. Da var det svart hav, hvis jeg ikke husker feil. Bærekraftig forvaltning handler også om det. Når vi hører omfattende rykter om juks og ulovlig omsetning av fisk, handler det også om tilgang på råstoff til fiskeindustrien fordi de ikke får mulighet til å kjøpe eller konkurrere om å kjøpe den fisken. Derfor ønsker regjeringen, vi vurderer det i hvert fall, at man f.eks. skal ha en plikt om auksjoner på hvitfisksiden. Jeg synes også at opposisjonen til dels bør ta til seg litt av det saksordføreren sier når det gjelder hvordan man bevisst bruker ord og retorikk. Jeg tror opposisjonen godt skjønner at man bruker ganske sterke ord – knallhard, knusende kritikk, «blame game» og andre uttrykk. Jeg tenker at det er en aktiv politisk retorikk i en tid som går mot valgkamp. Jeg tenker at man må ta litt mer ansvar og kanskje prøve aktivt å søke bredere forlik og større enighet innenfor fiskeripolitikken.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Bladet Vesterålen skriver følgende om kvotemeldingen og arbeidet med riksrevisjonsrapporten: «Fiskeriminister Odd Emil Ingebrigtsen har ikke forstått hva Stortinget vil med fiskeripolitikken. Det mener kontroll- og konstitusjonskomiteen på Stortinget. Den ber ministeren sørge for ei forvaltning som skaper tillit i hele næringen.» Jeg hørte ministeren nå snakke om mye som han mener er bra, og som har kommet fram i Riksrevisjonens veldig tydelige kritikk av forvaltningen. Det jeg ikke hørte ham si noe om, var hva han mener er alvorlig i den kritikken. Den viser at de store har blitt større, noe som har vært kritisert over tid, spesielt fra Arbeiderpartiet. Den viser at kystsamfunnene har blitt svekket, uten at det har vært Stortingets intensjon. Den sier også noe om en altfor dårlig forvaltning, når den viser til hvordan man har jobbet med konsekvensene av vedtakene. Mitt spørsmål er: Hvilke av tingene som har blitt kritisert, mener fiskeriministeren er alvorlige?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Det siste får man faktisk ikke lov til å påstå. Denne regjeringen har ikke arvet Arbeiderpartiets politikk, og det vises veldig godt. Litt av forskjellen mellom dem som har styrt tidligere i regjering, og denne regjeringen er at man innser at det kanskje har skjedd noe som har fått konsekvenser man ikke ønsket. Men jeg og Arbeiderpartiet ønsker å gjøre noe med denne kritikken – det ønsker ikke fiskeriministeren å gjøre. For eksempel ble det nå i oktober sendt ut på høring forhold knyttet til åpen gruppe, hvor man ber næringen kompensere havfiskeflåten fordi de taper for mye når det kommer til kvotemeldingen. Hvorfor i all verden ble ikke det tatt opp i behandlingen av kvotemeldingen? Fiskarlaget har kalt dette uryddig, har sagt at det er ubegripelig at man gjør det nå, og det skaper uroligheter. Hvorfor kommer man med dette nå? Er fiskeriministeren enig med Fiskarlaget i at dette er uryddig?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Denne saken handler om noe så viktig som ressursene våre, om forvaltningen av ressursene våre og hvordan vi har drevet utviklingen av fiskeripolitikken over tid. Det handler om hvem som skal få forvalte ressursene våre, om selve samfunnskontrakten, forvaltning og det å bygge lokalsamfunn. Målet må selvfølgelig være at vi skal styrke kystsamfunnene. Ikke minst skal vi styrke kystsamfunnene i områder der ressursene faktisk er. Utfordringen er at båtene er blitt større, de små er blitt mindre, og det har blitt dyrere og vanskeligere å komme inn i næringen. Det er feil kurs. Men vi har de beste forutsetningene for å lykkes. Derfor er det selvfølgelig mye som er bra, det er jo ikke det vi snakker om nå – om alt er dårlig eller bra. Vi snakker om de tingene som nå har fått veldig sterk kritikk, og det mener jeg fortjener et større alvor enn hva jeg opplever kommer fra regjeringen. Riksrevisjonen påpeker altså at den sentrale fiskeripolitikken er utfordringen: at det er en for sterk eierkonsentrasjon, og at fiskeriavhengige samfunn er svekket. Det er alvorlig. Det er særlig alvorlig når Nærings- og fiskeridepartementet får kritikk for manglende konsekvensutredning av endringene i kvotepolitikken. Det gjør bl.a. at riksrevisor Foss har sagt: «Det er alvorlig at summen av endringene i kvotesystemet har fått negative konsekvenser for fiskeriaktiviteten. Vi har blant annet fått færre og større fartøy.» Jeg lurer på om Høyre synes det er så dårlig. Synes man det er en negativ konsekvens at de store er blitt større, og at mange fiskerisamfunn er blitt svekket? Er det kanskje det som gjør at man heller vil snakke om alt man synes er bra, i stedet for hvordan man skal ta tak i disse utfordringene? Da vi behandlet kvotemeldingen, ble det advart tydelig mot å gjøre det man gjorde, fordi man ikke tok inn over seg konsekvensene Riksrevisjonen peker på, i denne salen. Det er tilfellet. Og hva er konsekvensen av det? Jo, det er mye usikkerhet ennå. Bare det som jeg nevnte i stad, det med åpen gruppe – at man nå skal ha en diskusjon om man skal kompensere for et vedtak man gjorde i kvotemeldingen – synes jeg er merkelig, og det må fiskeriministeren svare på. Fiskarlaget sier at dette er uryddig, Fiskebåt sier at vi må kompenseres, og Fiskarlaget Nord sier at de ikke skal kompenseres. Dette må vi få klarhet i. Men rotet fortsetter – det er fortsatt stykkevis og delt politikk som gjelder. Skal man få en ny kurs – som vi trenger, det fortjener kysten – trenger vi en ny politikk.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Det er interessant å registrere at vi behandler en sak som handler om Riksrevisjonens knusende kritikk, som viser til at viktige fiskeripolitiske prinsipper er utfordret – det har svekket kystsamfunn, og det har ført til en stor eierkonsentrasjon – mens når man hører debatten og regjeringspartienes folk på talerstolen, skulle man ikke tro at dette var særlig alvorlig eller kritikkverdig. Man maler et rosenrødt bilde av seg selv og er mer opptatt av å frikjenne sin periode, enn man er av å ta inn over seg kritikken og snakke om hva man faktisk skal gjøre med den. Her er det kanskje uenigheter, for det som Arbeiderpartiet påpeker som problematisk, er det ikke sikkert Høyre mener er problematisk. Men da burde man si det i stedet, det er i så fall en ærlig sak. Det er åpenbart en veldig selvtilfreds regjering som nå er med og behandler denne saken. Men det er ikke særlig sjarmerende å drive med en type «blame game» istedenfor å fortelle hva man skal gjøre. Arbeiderpartiet har styrt fiskeripolitikken i dette landet i mange år. Jeg er stolt over veldig mye av det hva vi har fått til. En av de viktige tingene har vært å sørge for at fiskerne slipper å stå med lua i hånda. Lønnsomhet er selvsagt viktig, det er avgjørende for å kunne leve av dette yrket, men spørsmålet er nå: Hvem er det lønnsomt for? Skal det bare være lønnsomt for noen få store, eller skal vi sørge for lønnsomhet langs hele kysten og ha med oss de små, de mellomstore og de store? Det er viktig for Arbeiderpartiet. I motsetning til regjeringen sier vi fra Arbeiderpartiet at hvis vi har vært med på å gjøre ting som gjør at utviklingen har gått i feil retning, ja, da får vi sørge for å gjøre om på det. Da får vi sørge for å snu utviklingen, fordi vi vet hvor vi vil. Det er noe helt annet enn hva dagens regjering sier. Så må jeg si at dette er veldig tafatt. Hver gang man får kritikk, er svaret: Man snakker ned en hel næring. Det er med respekt å melde ikke sant. Man kritiserer politikken, man kritiserer retningen, men man kritiserer overhodet ikke næringen, som vi alle sammen verdsetter veldig høyt. Vi har alle et sterkt engasjement for denne fantastiske næringen, men vi vil gå ulike veier. Jeg må bare si til behandlingen av kvotemeldingen: Representanten Reiten var innom det og snakket om brede forlik, om konsekvensutredning og at nå må vi gå sammen. Ja, da burde man begynt med det, og ikke gjennomføre en skinnprosess av forsøk på forhandling og enighet da man behandlet den viktige kvotemeldingen i april–mai.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Siste talers og fiskeriministerens ord er ganske oppsiktsvekkende på slutten av en debatt. Når de aller fleste ikke har taletid igjen, sier man at opposisjonen må tenke seg om når det gjelder både hvordan man omtaler denne kritikken, at vi må være forsiktige med ord, og at opposisjonen må ta ansvar og sikre forlik osv. Det burde man kanskje selv tenkt på tidligere. Man sitter jo f.eks. med flertall. Da man jobbet med kvotemeldingen, var det jo posisjonen som skapte rot, ikke minst på oppløpssiden. Det må ha vært ganske frustrerende for den da nyslåtte fiskeriministeren. Dette er ganske spesielt, noe heller ikke saksordføreren tar inn over seg: Når opposisjonen gjentatte ganger har bedt om å få en oversikt over hvordan regjeringen skal håndtere kritikken, og hva man mener er kritikkverdig, er det ingen svar. Nå sier kontrollkomiteen at statsråden må komme tilbake igjen. Det er ganske tydelig.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-11-19:
Når eg høyrer på statsråden, høyrer eg ikkje ein statsråd som har fått sterk kritikk frå Riksrevisjonen. Eg høyrer ein statsråd som kanskje høyrest meir ut som ein kommunikasjonsrådgjevar for tidlegare regjeringar. Men det er faktisk den sitjande statsråden som skal svara, og eg synest at ein så krass kritikk som han har fått her, fortener eit større alvor. I samband med behandlinga av kvotemeldinga vart det fatta eit rart vedtak, nemleg at det som stortingsfleirtalet har vedteke, men som ikkje er skikkeleg greidd ut, skal ein greia ut i ettertid. Då ønskjer eg at statsråden gjer greie for kva saker som vart vedtekne under behandlinga av kvotemeldinga, som ein no er i gang med å greia ut, slik at ein kjem i møte kritikken frå Riksrevisjonen.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-11-19:
Det er veldig bra at me har fått denne rapporten. Denne rapporten seier tydeleg at Stortinget har vedteke ei retning for fiskeripolitikken, ein ser på dei verkemidla som Stortinget har brukt, om me har greidd å gå den vegen som me ønskte å gå – og så er svaret nei. Eit av problema oppe i dette er at ein i for liten grad har sett på konsekvensane av dei endringane i regelverket som ein har gjort. Då me fekk denne rapporten, som eg er veldig glad for at me fekk, og som skal vera eit godt grunnlag for å byggja framtidas fiskeripolitikk, var det rett før Stortinget skulle behandla kvotemeldinga, altså me skulle ha ein samla gjennomgang av heile politikken. Det er ganske spesielt: Ein får ein rapport der det vert sagt at det er sterkt kritikkverdig, at ein ikkje har greidd ut konsekvensane godt nok, og så gjer fleirtalet på Stortinget, altså regjeringspartia og deira lojale støtteparti, Framstegspartiet, mange vedtak i samband med fiskeripolitikken, og så kjem dei same dagen med eit nytt vedtak, der dei seier at dersom ein vedtek ting i dag som me ikkje veit konsekvensen av, er det veldig fint om departementet greier ut konsekvensane av dette før ein gjennomfører det. Det er ein heilt spesiell måte å sjå på ei så stor og viktig næring på og forhalda seg til politikken på. Desse tinga heng jo saman, dei ulike elementa heng saman, og ein ser no at det er uro i Fiskeri-Noreg som følgje av den politikken som dei fire fiskeripolitiske talspersonane Tom-Christer Nilsen, Steinar Reiten, André N. Skjelstad – og med støtte frå Bengt Rune Strifeldt – vart einige om då dei sat og forhandla. No er det uro i Fiskeri-Noreg for den retninga som dei har peikt ut, for dei hadde ikkje sett på konsekvensane av politikken dei vedtok, før dei vedtok han. Så no vert det diskutert fordeling mellom små båtar og store båtar, og det vert diskutert kva me skal gjera med kvotane når me skal gå frå heimelslengde til faktisk lengde. Det hadde vore ein idé å gjera det som Senterpartiet seier at me burde ha gjort, og gjere det som Riksrevisjonen seier at ein bør gjera, nemleg finna ut: Kva er konsekvensen av dette? Dei fire herremennene som sat og forhandla om dette, vil verta ståande igjen som nokon som skapte uro i Fiskeri-Noreg. Eg trur det er behov for ein ny kurs, som tek Riksrevisjonen og Stortinget sine mål på alvor, og som legg grunnlaget for ein ny fiskeripolitikk.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-11-19:
Eg tek ordet berre for å seia at eg synest det er ein uting når saksordføraren frå talarstolen antydar at dei av næringskomiteen sine medlemer som har delteke i debatten, ikkje kan ha lese rapporten. Eg er heilt trygg på at ein har lese rapporten, at ein har lese innstillinga. Mange har følgt høyringa, det har vore eit stort engasjement. Eg antek at denne kritikken er retta til opposisjonen sine medlemer i næringskomiteen, men ein kan vera trygg på at me har følgt denne rapporten med stor interesse. Det er slik at me har ikkje lese denne rapporten og denne innstillinga i eit vakuum. Me har òg sett på dette arbeidet opp mot den pågåande fiskeripolitiske debatten. Me har lese dette i lys av dei debattane me hadde rundt kvotemeldinga. Me tolkar òg dette ut frå statsråden sin reaksjon på rapporten og funna der. Me les dette i lys av kva saker det er statsråden sender på høyring, kva agenda statsråden har for fiskeripolitikken. Me ser ikkje at statsråden har ei retning der han seier at nei, no må me vri kursen slik at me når dei måla som Stortinget har vedteke for fiskeripolitikken. Ein ser at ein gjer meir av den politikken som har ført oss vekk frå dei måla me har sett, og det er bakgrunnen. Eg veit at det er eit enkelt triks – og eg har nok gjort det sjølv òg – å antyda at politiske motstandarar ikkje har lese dokumenta. Men ein kan vera heilt trygg på at den kritikken som har kome fram i dag, er ektefølt, og han er bygd på eit engasjement for fiskeripolitikken og ikkje minst for at me skal ha ein fiskeripolitikk som byggjer opp under kysten, ikkje utarmar kystsamfunna.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Riksrevisjonen har gjort en grundig jobb og vurdert, ut fra de tre hovedmålene som er i havressursloven. Bærekraftig fiskebestand kan vi vel i stor grad kvittere ut at vi har fulgt opp. Samfunnsøkonomisk lønnsomhet og sysselsetting og bosetting i kystsamfunnene er de to andre som man kanskje ikke mener er fulgt riktig så godt opp. Andelen landinger av ferskt råstoff har økt betydelig i perioden, men vi har ikke klart å omsette det til samfunnsmessig lønnsomhet, til arbeidsplasser. Bør man snu blikket inn mot land for å kunne øke sysselsettingen og bosettingen i kystsamfunnene, for å oppfylle de to siste hovedmålene i havressursloven?
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Fiskeri- og sjømatnæringen er en utrolig viktig næring for nasjonen Norge og er landets nest største eksportnæring – etter olje og gass. Det norske kvotesystemet og den norske fiskeripolitikken har vokst fram over tiår gjennom stadige tilpasninger og initiativer for å møte endringer i ressursgrunnlag, næring og samfunn. Riksrevisjonen har gjort en grundig jobb og gransket norsk fiskeripolitikk ført i perioden 2004 og fram til 2018. I denne perioden og i tiden før ble fiskeriene omstilt til et system som er bedre tilpasset ressursgrunnlaget, for å sikre lønnsomhet for fiskeflåten. Endringene har ført til en bedre ressursforvaltning og økt lønnsomhet i fiskeflåten, men samtidig er etablerte fiskeripolitiske prinsipper blitt utfordret. Riksrevisjonen retter kritikk mot forhold som er gjennomført tidligere i norsk fiskeripolitikk under skiftende regjeringer og på tvers av partigrensene. Enkelte av disse endringene er det dessverre ikke mulig å tilbakeføre. Norsk fiskerinæring har hatt en formidabel utvikling de siste 30 årene, fra å gå fra å være en sterkt subsidiert næring til å være en gjennomregulert og tilnærmet subsidiefri næring som hevder seg meget godt i den globale konkurransen. Det er en omstilling næringen selv har båret kostnadene for, og en omstilling som har vært nødvendig for å øke lønnsomheten i fartøyleddet og sikre en bærekraftig høsting og forvaltning. Den generelle effektivitetsutviklingen i samfunnet har innvirkning på antall fiskere og fartøy. Samtidig har strukturelle samfunnsendringer, som f.eks. fraflytting, påvirket sysselsettingen og bosettingen i kystsamfunnene. Det har vært forskjellige utfordringer i kystsamfunnene i landet. Som Riksrevisjonen også påpeker i sin rapport, blir fiskerinæringen også påvirket av eksterne forhold. Havressursloven fastslår at forvaltningen av fiskeressursene skal sikre tre hovedmål: bærekraftige fiskebestander samfunnsøkonomisk lønnsomhet sysselsetting og bosetting i kystsamfunnene Vi har over tid fått en bærekraftig høsting og forvaltning av bestandene, men det er utfordrende å skape trygge helårige landarbeidsplasser. Riksrevisjonens undersøkelse viser at en stadig mindre andel av fangsten bearbeides i Norge. Det er i dag god lønnsomhet i alle fartøygrupper, og det er også god lønnsomhet sammenlignet med andre bransjer. En lønnsom fiskeflåte er en forutsetning for samfunnsøkonomisk lønnsomhet og for at næringen kan bidra til sysselsetting og bosetting i kystsamfunnene. Dersom man skal oppfylle de to siste hovedmålene, vil det være fornuftig å fokusere mer på landsiden og industrien, noe man gjør i altfor liten grad i dag. Om man vil sikre samfunnsøkonomisk lønnsomhet og økt sysselsetting og bosetting i kystsamfunnene, vil dette kunne oppfylles dersom man får en lønnsom landindustri som også skaper helårige landarbeidsplasser.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Eg beit meg merke i at statsråden sa at ingen lovar var brotne. Men her står vi og ser på ein rapport frå Riksrevisjonen som nettopp påpeiker at prinsippa i loven er brotne. Loven er broten. Så har kontrollkomiteen gjort ein grundig gjennomgang av rapporten og kome fram til at prinsippa i loven er brotne. Det er altså ikkje nokon grunn til å seie at loven ikkje er broten, for loven er broten, prinsippa er brotne. Intensjonane frå Stortinget er ikkje følgde. Det har rett og slett ikkje skjedd. Ein samrøystes kontrollkomité, som kjem til å få eit samrøystes storting i ryggen, konkluderer rett og slett med at no må regjeringa kome tilbake med avbøtande tiltak og rette opp den skeivheita som har utvikla seg over tid, som ikkje har vore samfunnsøkonomisk lønsam, som har gått laus på kystsamfunna, som ikkje har halde opp dei prinsippa vi har for fiskeripolitikken, og at det no må kome ei sak tilbake til Stortinget. Er det ikkje veldig kritisk for regjeringa at ein har bomma så totalt på eiga vurdering av fiskeripolitikken?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Riksrevisjonens rapport er ein knallhard dom over fiskeripolitikken som har vore ført frå 2004 til 2018, men vi veit veldig godt, vi som er i denne salen, at kritikken også gjeld dei to åra som ikkje har vore i undersøkingsområdet til Riksrevisjonen. Den strekkjer seg inn i vår tid. Det er ein knallhard dom. Om ein skulle kaste terning og gi nokre faktorar på det, ville det vore terningkast éin på gjennomføring av fiskeripolitikken ut frå dei føresetnadene Stortinget har gitt. Nokre snakkar om lønsemd. Fiskeindustrien har tapt. Kystsamfunna har tapt. Ungdomen har tapt. At dei aktørane som no er igjen i flåteleddet, har tent på denne utviklinga, det veit vi, men det er slett ikkje det loven seier skal vere utgangspunktet for fiskeripolitikken. Den skal leggje samfunnsøkonomiske omsyn til grunn, ikkje at nokre få skal tene på dette. Det er dei mange som skal vere utgangspunktet for fiskeripolitikken. Har fiskeriministeren, dei som står bak dagens politikk – høgresida, Framstegspartiet, regjeringspartia – i det heile sett seg inn i korleis det går med dei fiskerisamfunna som no har tapt, som Riksrevisjonen meiner er svært alvorleg at har tapt, stikk i strid med prinsippa som har vore førande frå Stortinget? Ta f.eks. Loppa kommune. I 2008 hadde dei ein del av torskefisket på 1,5 pst. I dag, ti år etter, er det heilt nede i 0,5 pst. – ein enorm nedgang i del av fisket. Skjervøy kommune hadde litt over 2 pst. del i torskefisket. No er dei på 0,5 pst. Herøy i Nordland er ein av dei kommunane som har tapt alt av fiskemottak og fiskeindustri. Eg har gått gjennom og sett på korleis det er gått med folka som bur der, folk som kjem frå og bur i fiskeriavhengige samfunn. Det vi ser, er at arbeidsløysa er vesentleg mykje høgare enn i andre delar av landet. Det er langt fleire unge menneske som er uføretrygda, det er mykje lågare forventa levealder, og det er ei opprivande fråflytting og forgubbing. Utviklinga på alle desse indikatorane er negativ. Det er konsekvensen. Vi veit veldig godt korleis det har gått med dei som har tent på dette. Det er berre å sjå på Kapitals liste over kven som er rikast i dette landet. Slik ser vi korleis det har gått med dei. Men korleis det går med vanlege folk i dei fiskeriavhengige samfunna, har ikkje denne regjeringa brydd seg nemneverdig om. Eg gleder meg til vidare debatt. Oppdraget vi gir til regjeringa, er at dei skal kome tilbake med ei sak og få fiskeripolitikken tilbake på rett kjøl.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Tar ein fisken frå fiskeriavhengige samfunn, tar ein eksistensgrunnlaget frå dei. Ein tar grunnlaget for kultur og historia, ein tar grunnlaget for ein kystkultur som eg vil seie er ryggrada i den norske kulturen. Det er det dette handlar om. Her har Stortinget gitt heilt klare føringar til regjering og forvaltning om at fisken skal bidra til kystkultur og felles økonomi – ikkje vere til nokon få. Da synest eg det er spesielt å bli skulda for ikkje å framsnakke næringa. Dette er framsnakking. Eg snakkar på vegner av alle dei fiskerisamfunna som er fiskeriavhengige, som no har tapt fisken, og som no har blitt effektivt stengde ute frå fiskeria. Det er framsnakking av dei – alle dei folka som no taper på politikken til regjeringa. Eg snakkar ikkje fram dei få som tener på dette, og som blir stadig færre. Det gjer eg ikkje. Men eg framsnakkar fiskerinæringa og alle dei samfunna som er avhengige av ho, der krafta i kystkulturen ligg. Det som har vore utgangspunktet for heile offshore-industrien, fordi vi har kompetanse til å vere på havet, det som har vore utgangspunktet for skipsfarten, som har breidd seg ut i heile verda, den kompetansen som kystbefolkninga har, fordi dei har brukt havet i tusenvis av år – den gjengen og det folket framsnakkar eg. Så ikkje kom til meg og seie at eg ikkje framsnakkar fiskerinæringa – det skal eg ha meg fråbedt – men eg framsnakkar ikkje fiskeripolitikken til regjeringa. Det er to heilt forskjellige ting. Det er fleire ting ein kunne tatt opp i ein diskusjon som dette, men det som er veldig påfallande med politikken til regjeringa, er at dei aldri har brydd seg om den penge- og prisgaloppen som har skjedd i fiskeria – aldri! Dei vil ikkje eingong lage ei liste eller ei oversikt over det. Dei vil ikkje føre ei oversikt over den auken som det har vore når det gjeld å kjøpe seg inn i det lukka fisket, som har vore galopperande. I løpet av dei siste åtte åra har det vore ein auke i pris på nærmast 1 000 pst. Det er det som har stengt ungdom effektivt ute, for dei klarer ikkje å betale seg inn når ein må kjøpe ein kvote for 3–4 mill. kr før ein har kjøpt ein båt. Kven i all verda har råd til det? Ein har rigga eit system som ikkje er på premissa til kystbefolkninga eller ungdomen, men som er på premissa til dei som sit på mykje kapital og har tilgang til kapital. Denne rapporten frå Riksrevisjonen er eit knallhardt oppgjer med ein slik kultur. Det er stikk i strid med det som Stortinget har vedtatt, og dette må regjeringa kome tilbake og rydde opp i.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Det er ein ganske knusande dom Riksrevisjonen kjem med. Det er heilt openbert. Eg har sete i kontrollkomiteen og har lese mange riksrevisjonsrapportar, og dette er absolutt sterk lesing. Altså: Når ein har hatt ei forvalting og regjeringar i ulike tider som ikkje har følgt opp dei overordna prinsippa i fiskerilovgivinga, og det blir dokumentert på område etter område, og der effektane og konsekvensane av dette er svært negative, det står til og med «negative konsekvenser for kystsamfunn», da er det veldig alvorleg – også når ein ser dette i lys av korleis det no går med desse kommunane og dei fiskeriavhengige kystsamfunna, korleis det går med folka der, og kva som skjer med dei når fisken blir tatt frå dei. Ein av hovudkonklusjonane her er at det ikkje har vore samfunnsøkonomisk lønsamt. AS Noreg, for å bruke eit slikt forslite omgrep, har ikkje tent på dette. Det er enkeltaktørar, og stadig færre enkeltaktørar, som har tent på dette. Da reknar eg med at Stortinget, når ein har gått saman om alle desse merknadene, stiller seg bak dei konklusjonane og gir marsjordre til regjeringa om å endre kurs.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2020-11-19:
Riksrevisjonens knallharde kritikk er på sin plass. Loven har ikke innført markedsstyring, men politiske vedtaksprosesser. Konsekvenser av denne omleggingen av politikken må analyseres. Regjeringens sterke markedstenkning har uten lovendring torpedert havressurslovens styringsplikt. Når skal departementet igjen sørge for at loven følges?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2020-11-19:
Jeg er så heldig at jeg bor i en av Norges toppetasjer. Herfra ser jeg langt omkring, også helt til Tigerstaden. Det er her vi ser konsekvensene av regjeringens strukturiver. På de seks første årene som denne regjeringen har hatt styringsvakt, har Oslos fødselstall økt med 59 000, mens tilsvarende tall for Finnmark er skarve 1 300 sjeler. Regjeringen holder stø kurs. Antall deltakende fartøy skal ned. Konsekvensvurderingen av politikken har regjeringen ikke foretatt. Målet synes å være å strippe Kyst-Norge for arbeidsplasser, og så går folkeforflyttingen til større bysentra av seg selv. Stengingen av fisket via konsesjonsordningene synes å være en sentral del av planen. Fjerningen av rekrutteringsordningen i fisket skal strupe lysten til å føre en av Norges mest lønnsomme næringer videre i de generasjonene som kommer etter oss. Med de få åpne fiskeriene som gjenstår, er det smuler som tilbys de kommende generasjonene. Disse ligger på grensen til sveltihjel. Det må gjøres så dyrt for rekruttene at ingen engang tenker på å starte opp. Etter Riksrevisjonens oppfatning har innføringen av samfiskeordningen vært en av de mest inngripende endringene i den minste kystflåten i fisket etter torsk. Riksrevisjonen mener det er sterkt kritikkverdig at samfiskeordningen har fått virke i mer enn ti år, og i praksis har fungert som en strukturordning. Formålet med samfiskeordningen var at små fartøy uten tilstrekkelig kapasitet skulle kunne samarbeide om kvoteutnyttelsen. Selv om ordningen ikke har til formål å legge til rette for skjult overføring av kvoter mellom fartøy, var det det som skjedde i stor stil. Når Senterpartiet sier at ordningen må få bestå, er det nettopp for ikke å ødelegge for dem som har kjøpt ny båt og har mannskap ut fra denne bestemmelsen. Ordningen må derfor følges nøye framover, med god kontroll. Når kvotene for den minste flåten får en anstendig økning, må den bort. Senterpartiet vil ikke strukturere kystflåten under 11 meter.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2020-11-19:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å si noen siste ord, og kanskje jeg ikke bør si det jeg sier nå, men når det gjelder det som skulle ha vært hovedsak nå, og som er hovedsak, har jeg lyst til å komme med noen skildringer fra mine besøk på mange steder. Jeg vet at statsråden som sitter i salen, også har vært på besøk, og også en annen statsråd har vært bl.a. i min kommune. Berlevåg er et sted som har vært totalt avhengig av fiskeriene i lang tid. Jeg hadde for ikke så lenge siden et møte med masse folk i Berlevåg. En dame som har jobbet i industrien der i sikkert 40 år, tror jeg, sier til meg: Hvorfor er det sånn at fisken går forbi og til Tromsø for levering? Hvorfor kommer den ikke inn til Berlevåg, slik at vi får produksjonsarbeidsplasser også her i Berlevåg? Det vi også ser i Hasvik, som er en ganske stor kommune som fiskerikommune – ikke noe fiskerihovedstad, men vi var nesten på topp for ikke så lenge siden – er at vi har heller ikke helårige fiskeriindustriarbeidsplasser, og det er skremmende å tenke på. Da er vi nær det beste som er av fiskefelt i hele Europa. Det er vanvittig, det som skjer nå. Vi må snu dette. Vi er nødt til å få flere industriarbeidsplasser. Vi må gjøre det enklere for ungdom å komme til, å få kvote eller få tilgang til å få lov å fiske. Det er laget systemer som gjør at er man i åpen gruppe, får man kanskje 10 tonn på en 11 meters båt, 10–11 tonn, jeg vet ikke hva som er det nye nå. Men så har man i tillegg i Finnmark heldigvis en samisk kvote som er på ca. 7 tonn, og da har man 17 tonn. La oss si at man har 20 tonn, da har man ca. 600 000 kr i inntekt på torsk. Det blir for lite å leve av når man skal forsvare ganske store krav til hvordan båten skal sertifiseres, og det er krav alle veier som gjør det nesten umulig for de unge å komme til. En skal ha rike folk rundt seg eller folk med kapital for å kunne klare det. Så til dette med å framsnakke. Ja, jeg framsnakker Hasvik og Finnmark og Nord-Norge nesten hver dag. Det må alle gjøre, og da må vi se på helheten i dette. Vi kan ikke bare stoppe med at noen tjener godt med penger. Det er noen som tjener godt med penger, det er det også i min kommune. Det er noen som tjener godt med penger, men de er også redd for hva som kommer: Hva vil skje når struktureringen kommer inn for fullt?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
La meg starte med å si at jeg er enig i kritikken fra Riksrevisjonen og de grundige gjennomgangene som har vært av den, av både saksordføreren og andre representanter, i debatten så langt. Jeg kunne tenke meg å fokusere på det som står i rapporten om at vi nå har gode, bærekraftige bestander. Vi skal ikke veldig mange år tilbake i tid før det ikke var tilfellet i Norge, og vi ser mange steder rundt omkring i verden der f.eks. torskebestander er helt borte. Ulovlig, urapportert og uregulert fiske var – og er kanskje i noen grad fortsatt – en stor utfordring for fiskerisektoren som vi bare har kunnet ta tak i gjennom et omfattende, systematisk arbeid internasjonalt. Jeg vil løfte fram Helga Pedersen, sende en rose til Tanas ordfører for den jobben hun sammen med gode fagfolk i departementet har gjort for å få dette på plass. For det har nemlig vært en utrolig omfattende innsats, med møter med kollegaer og med andre myndigheter rundt omkring i verden, som resulterte i at Verdens matvareorganisasjon, FAO, til slutt vedtok en internasjonal avtale om havnestatskontroll, sånn at vi kan kontrollere at de reglene som har blitt utviklet, faktisk også følges opp, slik at vi skal få slutt på at en kan få lande ulovlig fanget fisk. I tillegg til det kommer kontroll med utkasting osv. Her er det altså gjort et systematisk arbeid over år, som jeg mener faktisk gjør at Helga Pedersen og hennes gode samarbeidspartnere i Fiskeridepartementet hadde fortjent betegnelsen nasjonale strateger, for det er jo selve forutsetningen for at vi har fordelingsspørsmål og forvaltningsspørsmål om fiskeripolitikken i Norge å diskutere, at vi har bestandsutviklingen på plass, at vi kan høste. Så vil jeg til slutt nevne et annet punkt, og det er at det foreligger et grunnlovsforslag, det er grunnlovsforslag nr. 9, som gir det neste storting muligheten til å gjøre noe som vil være viktig for fiskeriforvaltningen i Norge. Det er nemlig et grunnlovsforslag om at vi slår fast at de marine frittlevende ressursene skal tilhøre fellesskapet. Grunnen til at det er så viktig, er en høyesterettsdom fra 23. oktober 2013. Den slo riktignok fast statens mulighet til å forvalte kvotene, og at de ikke skulle være evigvarende, men det var altså bare med én stemmes overvekt i Høyesterett. Derfor blir det viktig at det neste stortinget får grunnlovsfestet prinsippet om at fiskeriressursene ikke kan eies av noen til evighet, at de ikke kan privatiseres, men at de skal være fellesskapets.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
La meg starte med å si takk til saksordføreren for et godt arbeid og ryddige merknader. Det vises også fordi det stort sett er en samlet komité som står bak dette. Det er ingen store partipolitiske motsetninger knyttet til denne saken. Saksordføreren har på en god måte redegjort for noen av de utfordringene vi vil møte, men jeg har lyst til å bruke litt taletid på en spesiell utfordring, og den er knyttet til personvernet. Ny teknologi gir oss fantastiske muligheter, og min oppfatning er at teknologi i utgangspunktet kan gi en bedre hverdag for mennesker. Det handler selvfølgelig noe om på hvilken måte vi bruker den, for man kan også bruke teknologi på en sånn måte at det er en trussel. Men jeg er grunnleggende teknologioptimistisk. Det som skiller dagens teknologi fra tidligere teknologi, er kanskje evnen til å samle inn enorme mengder data. Jeg hadde gleden av å besøke Nordlandssykehuset i Bodø i vår og ble utstyrt med en ny sensor som kontinuerlig kan måle blodsukkeret mitt. Det er en fantastisk teknologi, den gir meg masse muligheter, men jeg må innrømme at tanken på at noen andre skal drive og lese av blodsukkeret mitt kontinuerlig – vel, det er kanskje ikke noen akutt trussel – har vært ubehagelig. Derfor påhviler det oss et særlig ansvar for å tenke gjennom hvordan vi skal ramme inn dette – det er jo også nevnt i merknadene – hvordan vi skal styre og kontrollere og sørge for at folk blir beskyttet. Før var det sånn at det var staten, det offentlige, som samlet inn opplysninger, og som måtte passe på dem. Det gjør de fortsatt, men det har også blitt et veldig viktig marked – de siste ti årene er det jo informasjon som har vært driveren for veksten i verdensøkonomien. Det må vi ramme inn på en ordentlig måte, sånn at vi kan beskytte folk mot misbruk. Saksordføreren var inne på hvor vanskelig det er – og det er også nevnt i innstillingen – for folk å forholde seg til dette. Vi må bidra til både å ramme det inn gjennom et lovverk, og vi må bidra til å gi folk kompetanse, for til syvende og sist tror jeg at også her, på samme måte som på mange områder, vil forbrukermakten – hva etterspør man, og hvem kjøper man av, i forhold til hvordan de opptrer – være et viktig bidrag for å løse det. Det er en viktig forskjell, for selv om det er sånn at når Google spør oss om opplysninger, avgir vi dem i prinsippet frivillig. Gitt at det er et informert samtykke, har det offentlige gjennom lov muligheten til å pålegge å kreve inn opplysninger. Da påhviler det også det offentlige Norge, enten det er kommuner, fylker eller stat, å forvalte det på en betryggende måte. Hvis vi får mange feil, hvis vi får mange typer skandaler som den i Helse Sør-Øst, der det er tvil om hvorvidt data har kommet på avveier, vil det svekke tilliten, svekke effektiviteten, men aller mest vil det være en krenkelse av privatlivet til den enkelte.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Jeg er helt enig med statsråden i at data blir viktigere og viktigere. Det er i dag så godt som umulig å leve et normalt liv uten å legge igjen betydelig med digitale spor eller bli avkrevd en lang rekke opplysninger, også fra det offentlige, digitalt. I årsmeldingen framgår det at det er flere saker enn før med alvorlige brudd på gjeldende regelverk. Statsråden var selv inne på det i sitt innlegg, og hun valgte å være veldig tydelig i sitt syn på det: Det er ikke akseptabelt. Jeg deler den oppfatningen. Spørsmålet er: Hvilke endringer har regjeringen nå gjort på bakgrunn av de opplysningene som kommer fram i den rapporten vi har til behandling?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Det er prisverdig at statsråden har et internasjonalt engasjement i en global utfordring – det synes jeg er viktig. Men mitt spørsmål handlet ikke om de globale utfordringene. Mitt spørsmål handler om – og takk for skrytet for å ha satt problemstillingen på dagsordenen, det er det ikke jeg som har gjort, det er det Datatilsynet som har gjort – saker der det er alvorlig brudd på dagens regelverk. Det gjelder kommuner, men det gjelder også staten, som er regjeringens ansvar. På bakgrunn av de bruddene som er gjort av underliggende etater i regjeringen, hvilke endringer har regjeringen gjort for å unngå at den ikke-akseptable situasjonen, som statsråden karakteriserte det som, skal gjentas? Hvilke endringer har regjeringen gjort på bakgrunn av de bruddene som er rapportert?