trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg hadde anledning til å drøfte dette med representanter fra land i den tredje verden i Jordan for noen få dager siden, og jeg er litt overrasket over at representanten Hilde Frafjord Johnson går lenger enn det de ønsker å gjøre. De har ikke noe ønske om å ødelegge denne konferansen med dette spørsmålet. Rasismespørsmålet er faktisk noe mye mer og viktigere enn penger, slik de uttrykker det. Så jeg vil velge å forholde meg til representanter fra den tredje verden i stedet for å bidra her hjemme til å dra oppmerksomheten vekk fra det som er selve hovedspørsmålet, nemlig hvordan bekjempe rasisme, som ikke på noen måte kan skje bare ved å snakke om kompensasjon og penger for det som er begått i tidligere tider.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Nå brakte jo representanten dette spørsmålet ned på et annet nivå enn der hun begynte. Hun begynte med penger og sluttet nå med en del prinsipper ved å referere til det som det franske parlamentet har tatt opp. Da er det mer håndterlig. Det jeg pekte på, var nettopp at utviklingslandene selvfølgelig skjønner at man ikke i forbindelse med Durban-konferansen kan løse disse pengespørsmålene, som var utgangspunktet for Hilde Frafjord Johnsons spørsmål. Vi følger veldig nøye med. Jeg tror ikke man skal være mer katolsk enn paven selv i dette spørsmålet. Man må nok se på dette som en prosess der alle nå går inn for å forsøke å løse problemet og få satt selve hovedspørsmålet på dagsordenen, nemlig rasisme i vår tid.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Som jeg sa i mitt forrige svar, har Mary Robinson, FNs høykommissær for menneskerettigheter, under hele forberedelsesprosessen sterkt oppfordret landene til å bidra til at verdenskonferansen blir fremadskuende og handlingsrettet. Dette er noe vi helt og fullt støtter. Det legges opp til at konferansen skal munne ut i en erklæring og et handlingsprogram. Det er særlig viktig at handlingsprogrammet får en form og et innhold som kan inspirere og gjøre kampen mot rasisme enda mer effektiv. Utenriksdepartementet nedsatte i fjor en arbeidsgruppe med medlemmer fra Kommunal- og regionaldepartementet, Utlendingsdirektoratet, Antirasistisk Senter og Senter mot etnisk diskriminering for å utarbeide forslag til norske holdninger og å komme med innspill til det forberedende arbeidet i FN. Dette med henblikk på å bidra til et resultat av konferansen som er i samsvar med intensjonene. Det er selvsagt vanskelig å uttale seg konkret på forhånd om hvordan Norge vil følge opp konferansen. Regjeringen vil imidlertid arbeide aktivt for at verdenskonferansen blir vellykket og munner ut i mest mulig klare og handlingsrettede anbefalinger. Regjeringen har videre til hensikt at anbefalingene fra verdenskonferansen – sammen med vår egen handlingsplan mot rasisme – skal danne grunnlaget for en enda mer effektiv og målrettet bekjempelse av rasisme, fremmedfrykt og diskriminering, ikke bare i vårt eget samfunn, men også internasjonalt.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg tror ikke at verdenskonferansen i Durban vil behandle hvert enkelt lands flyktning- og innvandringspolitikk. Jeg tror ingen er innstilt på det, da ville formålet med konferansen forsvinne helt. Jeg skal gjerne være med og diskutere det spørsmålet, men jeg synes ikke at vi skal gjøre også dette spørsmålet til en nasjonal debatt. Dette er et stort internasjonalt spørsmål og et stort internasjonalt fremstøt som gjøres mot rasisme og diskriminering, og da synes jeg at framfor alt bør vi forsøke å forholde oss til det, i stedet for å gjøre dette til en nasjonal debatt igjen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Det er ikke behov for å øke innsatsen, for vi har en stor innsats på dette. Jeg vet ikke hvilken NGO-er spørreren har kontakt med, men faktum er at vi spiller en ganske betydelig rolle i forberedelsene til dette. Igjen reises spørsmålet om hva det er man ønsker å oppnå. Jeg tror at det viktigste nå må være å arbeide for at det kan bli en vellykket konferanse. Og da må vi forsøke å bruke virkemidler og språkbruk etter det, slik at vi kan støtte opp under det arbeidet som Mary Robinson gjør. Jeg kunne for så vidt valgt en annen profil her hjemme, som kanskje ville ha tilfredsstilt en del, men da hadde det muligens ikke støttet opp under det som er formålet, nemlig å få til en vellykket konferanse i Durban, som jeg for øvrig selv kommer til å reise til.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg kjenner ikke til at det foregår noe slikt kjøp av stemmer. Det foregår en åpen votering i Menneskerettighetskommisjonen i Genève. Selvfølgelig er det her, som i alle andre spørsmål, en sterk grad av påvirkning som drives. Men det er ikke USA alene om, og det er en prosess som vi kjenner til i alle demokratiske forsamlinger. Men som sagt har vår holdning vært klar. Vi har ikke støttet opp om den amerikanske embargoen, og selv om det er veldig mange positive ting når det gjelder sosiale og økonomiske rettigheter, kan man ikke lukke øynene for de brudd på andre menneskerettigheter som foregår på Cuba, og det har vi en dialog med dem om hele tiden. Det har vært den norske holdningen, og da må vi stemme i tråd med det når sakene kommer opp i Menneskerettighetskommisjonen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Bare noen korte kommentarer til slutt. Jeg tror det er viktig at vi baserer norsk utenrikspolitikk på prinsipper som kan holde i forskjellige tilfeller, f.eks. det med blokade. Det er ikke så lenge siden Lisbet Rugtvedt og jeg hadde en ordveksling her i salen om SVs forslag om iallfall delvis blokade av Israel. Jeg kan si det samme igjen. Jeg tror ikke det er klokt at Norge går inn for ensidige blokader av noe som helst land. Det har vi ikke stått for, vi står for at det skal være FN-forankrede blokader. Derfor har vi bl.a. gått imot blokaden av Cuba. Derfor vil jeg også sterkt fraråde at vi går til blokade av f.eks. Israel, som ble nevnt her. Vi må ha en politikk som det går an å forsvare fra tilfelle til tilfelle, og ikke flagre i vinden. Det samme gjelder diplomatiske forbindelser, som Dag Danielsen tok opp. Hvem vi har diplomatiske forbindelser med, baserer seg ikke på en vurdering av menneskerettighetssituasjonen i landet. Da kunne vi ikke, som det har blitt sagt her, hatt diplomatiske forbindelser med eller ambassade i Riyad i Saudi-Arabia, som ikke engang tillater kvinner å kjøre bil eller å ha noen som helst form for arbeid. Det er altså andre kriterier som ligger til grunn for om vi har diplomatiske forbindelser og ambassader i forskjellige land. Og det må også være noe som holder fra tilfelle til tilfelle, og som man ikke avgjør nærmest situasjonsbestemt. Det gjelder også holdninger til menneskerettigheter og politiske rettigheter. Det kan ikke være slik at politiske rettigheter får mindre betydning fordi en befolkning har fått visse sosiale rettigheter. Holdningen til politiske rettigheter må være fundamental og må gjelde i enhver situasjon. Det gjelder også i forhold til Cuba. Derfor er den dialogen vi har med Cuba, basert på akkurat det at vi konsekvent tar opp det med politiske rettigheter. Vi kan ikke la være å snakke om det fordi Cuba er bedre enn andre latinamerikanske land når det gjelder sosiale rettigheter. For øvrig mener jeg – og det gjelder alle fattige land – at det beste man kan gjøre for fattige mennesker, er faktisk å innføre demokrati, fordi det har vist seg historisk sett og i mange tilfeller at det skaper en dynamikk for økonomisk velstand som andre styresett ikke klarer å skape. Det er demokratiet som gjør at det kommer fram nye ideer, så man kan få fram ny teknologi. Og det er gjerne dårlig styresett, som regel diktatur, som gjør at man har underutvikling i en lang rekke land i verden.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «I august deltar Norge på Verdenskonferansen mot rasisme, som finner sted i Durban. Konferansen vil ta opp et vidt spekter av spørsmål knyttet til rasisme, fremmedfrykt og diskriminering, og munne ut i forpliktende handlingsplaner. Hvordan vil Regjeringen bidra til at konferansen skal gi mest mulig konkrete resultater, og på hvilken måte er Regjeringen opptatt av at Norge skal forplikte seg til å følge opp denne konferansen?»
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. Jeg har sett at utenriksministeren legger stor vekt på at rasisme, fremmedfrykt og diskriminering må bekjempes på et holdningsmessig plan. Jeg er enig i at det er viktig, men det er også viktig å se på de samfunnsstrukturene som kan bidra til diskriminering. Den innvandrings- og flyktningpolitikken som føres i Norge og i de fleste andre vestlige land, gir som resultat en alvorlig forskjellsbehandling mellom folk fra rike land og folk fra fattige land. Gjennom en veldig restriktiv innvandringspolitikk overfor ikke-europeere sender myndighetene etter min oppfatning signaler til befolkningen som kan forsterke fremmedfrykt og rasisme. Den restriktive innvandringspolitikken gjelder ikke bare i forhold til folk som søker permanent opphold, men vi har også visumregler i Norge som gjør at personer fra bestemte land nektes turistvisum, f.eks. for å besøke slektninger i Norge. Er utenriksministeren enig i at innvandringspolitikken på denne måten kan virke diskriminerende og bidra til økt fremmedfrykt? Vil Regjeringen arbeide for at en mer rettferdig asyl- og innvandringspolitikk inkluderes i det offisielle dokumentet fra Verdenskonferansen mot rasisme?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Jeg takker igjen utenriksministeren for svaret. Jeg synes nok Regjeringen kunne vært noe mer offensiv i forhold til denne konferansen og hatt klarere målsettinger, og ikke minst tonet klarere standpunkter til en del av sakene som skal tas opp. Dette er en konferanse med et veldig vidt tema, og det er mange muligheter for at en ikke vil lykkes i å få til veldig konkrete resultater. Derfor er det viktig at land som har ressurser til det, prioriterer forberedelsene, og at land som Norge også bruker de mulighetene vi har til å spille en brobyggerrolle i forhold til de nord-sør-konflikter som lett kan oppstå, ikke minst i forhold til det tema som den forrige spørreren tok opp. De norske NGO-ene som har fulgt forberedelsene til nå, har ikke det inntrykk at Norge har inntatt noen pådriverrolle eller prioritert Verdenskonferansen mot rasisme – tvert imot. Jeg håper det skyldes at det fremdeles er en del tid igjen til konferansen går av stabelen. Jeg vil likevel spørre utenriksministeren til slutt om han og Utenriksdepartementet vil øke innsatsen i forhold til Norges forberedelser til konferansen. Vil Regjeringen ta kontakt med f.eks. de nordiske landene eller EU med sikte på(presidenten klubber) å finne fram til konkrete forslag som kan bli vedtatt på konferansen? (presidenten klubber)
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «I forbindelse med en hjemsendelsessak viser det seg at Statens helseundersøkelser og UDI åpenbart har forskjellig oppfatning av situasjonen med hensyn til tuberkulosebehandling i Kosovo. Til avisen Fremover sier statssekretær Einar Gelius: «Fra alle hold er det rapportert om at behandlingstilbudet for tuberkulose er godt. Man kan jo stille spørsmålet om hvem det er Statens helseundersøkelser har sine opplysninger fra.» Hvem er det UDI og statssekretæren har sine opplysninger fra?»
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Jeg takker for svaret, som forundret meg noe. Jeg har nemlig fått opplyst at UDI ikke har henvendt seg til Statens helseundersøkelser, som er det overordnede norske kompetente fagmiljøet i denne sak. Og når det gjelder forholdene i Kosovo, har jeg opplysninger fra den finske legen Hannu Vuori, som er leder for FNs avdeling for helse i Kosovo, og dr. Vuori advarer mot hjemsending. Det samme gjør direktøren for tuberkuloseprogrammet i New Yorks helsedepartement, som også har kontakter og erfaring i dette. Disse faglige instansene advarer mot hjemsending på grunnlag av at tuberkulosebehandlingen i Kosovo ikke oppfyller moderne krav til slik behandling.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Det ville glede meg. Men det forandrer likevel ikke på det faktum at UDI i dette tilfellet ikke har kontaktet det norske fagmiljøet som har kompetanse i denne saken, og har støttet seg på uttalelser fra UNMIK, som etter mitt skjønn er i strid med den faksen jeg har, som sier at behandlingsmetoden er gammeldags, og at oppfølgingen av pasientene er utilfredsstillende ved røntgenundersøkelser, og ikke ved andre undersøkelser. Det beskrives altså en tilstand som er utilfredsstillende i Kosovo. Og spesielt med tanke på en tre år gammel jente finner jeg det foruroligende at UDI i dette tilfellet ikke støtter seg på den norske fagkompetanse som advarer mot dette.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Statsråd Tore Tønne besvarte i spørretimen onsdag 2. mai et spørsmål fra representanten Are Næss angående samme sak. Statsråden viste i sitt svar til at han som helseminister ikke har ansvar for å bedømme de vurderinger UDI foretar i de enkelte saker, og heller ikke er tillagt noen rolle verken når det gjelder medisinsk-faglige sider eller andre forhold ved saksbehandlinga. UDI og statssekretæren har sine opplysninger angående tuberkulose fra UNMIK, FNs administrasjon i Kosovo. Ifølge de retningslinjer vi har mottatt fra UNMIK i mars 2000 vedrørende det medisinske behandlingstilbudet i Kosovo, er tuberkulose ikke på listen over de sykdommer som ikke kan behandles i Kosovo. I møte med UNMIKs helsedepartement under statssekretærens reise til Kosovo ble det understreket at selv om helsesituasjonen generelt er dårligere i Kosovo enn andre steder i Europa, foreligger det et behandlingstilbud for de fleste vanlige sykdommer, også tuberkulose. Det ble videre opplyst om at retningslinjene fra UNMIK angående det medisinske behandlingstilbudet i Kosovo fortsatt er gjeldende. Når det så gjelder den konkrete saken representanten Næss viser til angående den kosovoalbanske tre år gamle jenta som har blitt behandlet for lungetuberkulose i Norge, har UDI opplyst at barnets situasjon var sentral ved vurdering av oppholdstillatelse av humanitære grunner for familien. Treåringens behandlende lege opplyste, ifølge de opplysninger jeg har fått, til advokaten at det for tiden ikke var behov for medisinsk behandling, men at det ved et tilbakefall av sykdommen ville være nødvendig med medisinsk behandling igjen. Det faktum at barnet ikke lenger var under behandling for tuberkulose, var altså situasjonen på tidspunktet for UDIs behandling av saken. Klagen ligger nå til behandling i UDI. Nye opplysninger vil bli vurdert på vanlig måte. Dersom det bekreftes at tilstanden er verre enn tidligere lagt til grunn, har UDI i dag orientert meg om at søknaden vil bli innvilget.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg har i og for seg ikke noe annet å legge til enn at UDI har forholdt seg til de anbefalinger de har fått fra FNs administrasjon i Kosovo, UNMIK. Det er opplysninger som også ble bekreftet da statssekretær Einar Gelius og flere fra Kommunal- og regionaldepartementet var der på besøk for veldig kort tid siden, om at det også fantes behandling for tuberkulose. Men når det gjelder den konkrete saken, gjentar jeg at den ligger nå til ny vurdering i UDI. Og, som sagt, dersom det nå kommer fram nye ting som bekrefter at situasjonen i forhold til den konkrete saken og denne jenta er verre enn det som var forutsatt da saken ble behandlet, så har UDI orientert meg om at søknaden vil bli innvilget, slik at hun da vil få oppholdstillatelse.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Det er vanskelig for meg å kommentere den faksen som representanten Næss her viser til, når jeg ikke helt vet hva det er. Men det er ingen tvil om, og det har jeg sagt hele tiden også, at behandlingstilbudet i Kosovo på veldig mange områder er dårligere enn f.eks. i Norge. Men når det gjelder tilbakevendingssaker til Kosovo, som til veldig mange andre steder, forholder vi oss til FNs høykommissær og de anbefalinger som kommer derfra. Og fra FN-administrasjonen i Kosovo har UDI fått beskjed om at det også foreligger behandlingstilbud i forhold til tuberkulose. Men, som jeg sier, UDI går nå gjennom saken på nytt, og hvis det viser seg at situasjonen for denne jenta er verre en forutsatt da saken ble behandlet, så vil altså saken bli løst. Søknaden vil i så fall bli innvilget, og jenta vil bli gitt oppholdstillatelse.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
At Flyktningerådet og NOAS foretar en reise til Nord-Irak, er ikke avgjørende for utfallet av direktoratets prinsippbeslutning om hvordan søknader om fornyelse fra irakere med midlertidig tillatelse skal behandles, ei heller av tidspunktet når slik beslutning skal skje. Jeg regner med at organisasjonene i etterkant av reisen sender sine rapporter til direktoratet, slik at deres synspunkter kan tas med ved vurderingen av de enkelte søknader UDI nå har til behandling. UDI hadde et fullt forsvarlig grunnlag til å treffe sin prinsippbeslutning om Irak-sakene på. Bakgrunnen for dette er som følger: Under regjeringen Bondevik, som representanten Svarstad Haugland selvfølgelig er godt kjent med, nærmere bestemt 29. februar 2000, besluttet Justisdepartementet at irakiske asylsøkere uten beskyttelsesbehov skulle gis midlertidig tillatelse uten rett til familiegjenforening. Endring av denne praksisen medførte ikke endringer for irakere med behov for beskyttelse. Disse ville fremdeles kunne få asyl eller ordinær oppholdstillatelse på humanitært grunnlag. I 2000 ble det gitt slike tillatelser til 1 360 irakere. Samme år ble det gitt midlertidig oppholdstillatelse til drøyt 2 000 irakere. Disse tillatelsene er nå i ferd med å løpe ut. UDI har overfor departementet redegjort for sin beslutning om at asylsøkere fra Nord-Irak som etter en individuell vurdering ikke har behov for beskyttelse, skal få avslag på søknad om videre oppholdstillatelse i Norge. Departementet har tatt UDIs beslutning til etterretning. UDIs beslutning bygger på en lang rekke kilder og et omfattende arbeid med Irak-spørsmål over flere år. UDI har sjøl foretatt delegasjonsreiser til Irak, inkludert Nord-Irak, og til regionen for øvrig. I tillegg har utlendingsmyndighetene hatt utstrakt kontakt med andre europeiske land, med UNHCR i Genève og med internasjonale og frivillige organisasjoner som er til stede i Irak. UNHCR har siden 1998 vurdert forholdene der som i alminnelighet trygge, og organisasjonen har gjennomført tilbakevendingsprosjekt for nordirakiske flyktninger i Iran. I et møte i Genève i februar understreket UNHCR at denne vurderinga fremdeles gjelder.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
For det første vil NOAS og Flyktningerådet få et møte med UDI, som er rette vedkommende direkte i forhold til denne saken. På den måten er dette kvittert ut. Jeg vil understreke at etter de opplysninger jeg har fått, har både NOAS og Flyktningerådet reist til Nord-Irak på eget initiativ – og ikke på oppdrag verken fra oss eller fra UDI. Det er den sida av saken. Beslutningen som UDI har tatt, er gjort etter en lang og grundig vurdering på ulikt vis. Jeg føler også behov for å si at når UDI har fattet den beslutningen de har, er det fordi de frykter for misbruk av hele asylinstituttet. Jeg vil understreke at det må være grunnleggende at vi sørger for at de som har rett til å få oppholdstillatelse i Norge, får det, men vi må også sørge for at de som ikke har behov for beskyttelse, vender tilbake. Det har vært bakgrunnen for UDIs vurdering i denne saken. Det vil selvfølgelig bli foretatt en individuell vurdering av hver enkelt sak, men for gruppa som helhet har UDI vurdert det slik at det ikke er behov for beskyttelse. Det bygger på at det har vært ganske stor bevegelse mellom Nord-Irak og Norge når det gjelder en del av dem som har fått lov til å være her på midlertidig opphold det siste året.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Nei, det har jeg ikke tenkt å gjøre, rett og slett fordi jeg føler at UDI har hatt et trygt og grundig grunnlag for sine beslutninger, som jeg tar til etterretning. UDI sier i den pressemeldinga de sendte ut den dagen dette ble offentliggjort: «I løpet av det siste året har UDI fått nye opplysninger om at irakere med opphold i Norge har en betydelig reisevirksomhet inn og ut av Irak. Dette bekrefter at frivillig hjemreise fullt ut er mulig, selv om mulighetene for tvangsmessig retur fortsatt er blokkert.» UDI understreket svært sterkt at dette klart er et forsøk på å hindre misbruk av asylinstituttet, dvs. undergrave behovet for beskyttelse. En vil behandle hver enkelt søknad individuelt. – Og jeg har ikke til hensikt å gripe inn overfor UDI i forhold til den beslutningen de her har tatt.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Eg vil stilla følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «7. mai 2001 fattet UDI vedtak om at kurdiske asylsøkere på midlertidig opphold i Norge ville få avslag. Dette vedtaket ble fattet fire dager før en delegasjon av norske humanitære organisasjoner var kommet tilbake fra Nord-Irak. Norske myndigheter var godt kjent med besøket. Hensikten, særlig for NOAS, var å få et bedre bilde av sikkerhetssituasjonen for kurdere i Nord-Irak. Burde ikke disse vurderingene også ligge til grunn når slike vedtak fattes, og hvorfor kunne man ikke vente til delegasjonen var tilbake?»
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Eg takkar statsråden for svaret. Som tidlegare statsråd i sentrumsregjeringa er eg svært godt kjend med dei føresetnadene som låg til grunn for å ta imot asylsøkjarar frå Nord-Irak. Den 26. april retta NOAS ei skriftleg oppmoding til norske styresmakter, ved statssekretær Einar Gelius, om at ein skulle utsetja avgjerda om handsaminga av desse sakene i påvente av NOAS si rapportering etter heimkomst. Ein bad òg om eit møte etter heimkomsten. Det har ikkje skjedd. NOAS har ikkje fått eit møte med departementet – NOAS har trass alt som mandat å representera asylsøkjarane sine interesser. Så vidt eg veit, har ikkje UDI vore i Nord-Irak på eitt og eit halvt år. Ein viste til UNHCRs anbefalingar, men – etter det eg har fått opplyst – sjølv om situasjonen held seg ustabil og uføreseieleg, kan ein i visse saker ikkje utelukka at nokon kan bli sendt tilbake igjen. Det er dei orda som UNHCR brukar(presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Om eg kan få formulera spørsmålet –
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-16:
Når UNHCR seier at det er visse saker der ein ikkje kan utelukka at nokon kan sendast tilbake igjen, er 2 019 asylsøkjarar ganske mange. Det er dei ein no har vedtatt at ein skal senda tilbake igjen. Hilde Frafjord Johnson stilte den 7. mars eit spørsmål til statsråden, og den gongen svarte statsråden – to gonger til og med – at ho ville vurdera om det var noko ho kunne eller burde føreta seg i høve denne saka når UDI hadde sagt sitt. Eg synest det er pussig at ein ikkje kan venta nokre dagar for å få innspel frå dei som har vore der seinast. Kven som har gitt oppdrag til NOAS og dei andre som har reist dit, er i grunnen uvesentleg, men dei har med seg dei nyaste fakta i situasjonen. Det burde vera viktig òg for statsråden at dei avgjerdene som ein tar, blir tatt på best mogleg grunnlag. Eg vil spørja: Kan statsråden tenkja seg å gripa inn i forhold til UDI – slik som ho sa i svaret sitt den 7. mars at ho hadde høve til – når det gjeld desse avgjerdene?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
«Det er nå gått over 3 måneder fra Finnmark fylkeskommune fikk flere pålegg fra Statens helsetilsyn om utbedring av ambulansetjenesten. Påleggene er fortsatt ikke innfridd, på tross av at Statens helsetilsyn har beskrevet at liv og helse er i fare. Vil statsråden gripe inn overfor Finnmark fylkeskommune slik at tjenesten blir forsvarlig?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
Som statsråden påpeker, kom Statens helsetilsyn med en rekke påbud den 26. januar, etter at det kom varsel om påbud i desember. Det er naturlig å spørre på rent prinsipielt grunnlag: Ser ikke statsråden behov for en eller annen form for sanksjonsmuligheter når man opplever at Statens helsetilsyn kan komme med påbud som i hvert fall på kort sikt ikke blir fulgt opp? Det som ellers fort kan skje, er at man får en undergraving av tilliten til Statens helsetilsyn og de påleggene som Statens helsetilsyn kommer med, hvis man ikke på regjeringshold eller på andre måter har muligheter for sanksjoner som en konsekvens av den typen påbud.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-16:
En annen side ved den saken som nå har versert i Finnmark i omtrent et halvt år, er at man via anbud har fått nye kontrakter når det gjelder ambulansetjenesten i de ulike kommunene. Det jeg vil spørre statsråden om, er om han ser svakheter ved anbudsordninger knyttet til den typen tjenester vi her snakker om, hvor man har en til dels velfungerende tjeneste – man har bygd opp kompetanse, man har stabilt personell, man har kurser for godkjenning av dem – og så skal man kjøre anbudsrunder der folk i praksis står uten arbeid når nye kontraktører får oppdraget, og der man på mange måter må begynne fra begynnelsen igjen for å bygge det opp. Kort sagt: Ser statsråden at det kan være uegnet å bruke anbud for denne typen tjenester?
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg har i tidligere brev til stortingsrepresentant Ballo forklart at det er fylkeskommunene som har ansvar for å sørge for at befolkningen tilbys ambulansetjeneste som er organisert og drevet forsvarlig. Jeg har i den forbindelse gitt uttrykk for at jeg forventer at Finnmark fylkeskommune oppfyller de krav om faglig forsvarlighet i ambulansetjenesten som følger av Helsetilsynets påbud av 26. januar i år. Jeg anser oppfølging av dette som et forhold mellom fylkeskommunen og Helsetilsynet. Jeg kan imidlertid forsikre om at jeg følger nøye med i utviklingen, bl.a. ved jevnlig dialog både med Helsetilsynet og Finnmark fylkeskommune. Det er riktig at ikke alle pålegg fra Helsetilsynet ennå er innfridd. Men utviklingen har gått i riktig renting, og det nedlegges et betydelig arbeid i fylkeskommunen for å oppfylle Helsetilsynets krav til bemanning, kompetanse, utstyr og ledsagertjeneste. Siden det er en positiv utvikling i saken, ser jeg fortsatt ingen grunn til å gripe inn.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg har full forståelse for den problemstillingen representanten Ballo her tar opp. Men nå er det også slik at det er muligheter for sanksjoner og ytterligere tiltak når påbud ikke blir fulgt opp. Det er et forhold som Helsetilsynet har vurdert løpende i den foreliggende sak. Men Helsetilsynets vurdering så langt er at så lenge Finnmark fylkeskommune arbeider med å oppfylle de påbud som er pålagt, anser Helsetilsynet det som lite hensiktsmessig å gå til ytterligere reaksjonsformer, og bidrar heller til at de påbud som er pålagt, kan bli oppfylt så snart som mulig.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Anbudsordninger for denne typen tjenester har vært brukt med ulike erfaringer i en rekke fylkeskommuner så langt. Jeg vil ikke generelt si at det er ordninger som ikke er egnet. Som sagt: Det er både gode og dårlige erfaringer med det. Jeg tror det mer er et spørsmål om hvordan anbudsordningene legges opp i de enkelte tilfellene, enn et mer generelt eller prinsipielt spørsmål. I det helt konkrete tilfellet her er også departementet bedt om å foreta en kontroll av de vedtak som ledet til kontraktstildelingene i Finnmark fylkeskommune. Det vil departementet gjennomføre så snart som mulig.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg er enig med representanten Arnesen i at sykestuene kan ha en viktig beredskapsfunksjon i kommuner med lang avstand til nærmeste sykehus. I Sosial- og helsedepartementets budsjettproposisjon for 2001 ble det derfor foreslått å øremerke 6 mill. kr for å sikre videre drift av sykestueplassene i Finnmark. Som omtalt i samme proposisjon, utreder departementet muligheten for å inkludere de sykestuer som utfører spesialisthelsetjeneste, og som er en del av fylkeskommunenes ordinære tilbud av spesialisthelsetjenesten, i ISF-ordningen. Mengden og kvaliteten på innsamlet data fra sykestuene er imidlertid i underkant av forventet for å kunne vurdere det spørsmålet. Det er derfor noe tidlig å gi en anbefaling om hvorvidt sykestuene kan inngå i ISF. Det kan vise seg at ISF ikke er en egnet finansieringsløsning for sykestuene. Dersom sykestuene ikke kan inngå i de ordinære finansieringsløsningene fra 2002, vil jeg sørge for at dagens øremerkede midler til sykestuene blir videreført også til neste år. Ulike fagmiljøer har gitt uttrykk for at det er behov for et tjenestetilbud i skjæringspunktet mellom primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Sykestuene kan fungere som et slikt bindeledd. Som omtalt i langtidsprogrammet, vil Regjeringen vurdere sykestuefunksjonen nærmere. Flere oppgaver som i dag utføres ved sykehus, kan med fordel utføres nærmere pasientens bosted dersom forholdene legges til rette for det. Dette vil også kunne bidra til å lette presset på sykehussektoren og dermed gi mer og bedre helsetilbud for pengene. Om dette viser seg realistisk, mener jeg absolutt det bør være aktuelt å utvide sykestuetilbudet. I denne forbindelse vil jeg også nevne at departementet nylig har godkjent et forsøksprosjekt med satellittdialyse ved Sel sjukeheim i Oppland fylkeskommune. Forsøket foregår i et samarbeid mellom kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Gjennom dette forsøket legges også forholdene til rette for at pasientene skal få et bedre behandlingstilbud grunnet kortere reiseavstand. Dette er et forsøk som også er relevant i forhold til problemstillingen om økt bruk av sykestuer.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
For det første vil jeg si at en mulig utvidelse av bruken av sykestuer i alminnelighet selvsagt ikke skal være begrenset til de fylker hvor vi i dag har slike, som i Finnmark og også i Buskerud, og at den type opplegg som det vises til for Sonjatun, absolutt er et eksempel på både sykestuetilbud og fødestuetilbud som det kan være aktuelt å gå videre med. Så vil jeg legge til at dette med sykestuer og tilbud i skjæringspunktet mellom primærhelsetjeneste og spesialisthelsetjeneste blir fremført som en høyst aktuell løsning også i sentrale strøk, i byer hvor det er et problem, ikke minst for medisinske avdelinger, at eldre pasienter skrives ut uten at det er et adekvat tilbud i kommunene.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Som jeg var inne på i mitt første svar, er det også i langtidsprogrammet anmeldt at dette er en sak som er til vurdering av Regjeringen. Det vil være naturlig at vi, i hvert fall når det gjelder de umiddelbare problemstillingene på området, kommer tilbake til det i budsjettet for 2002.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg er litt usikker på hvor bokstavelig jeg skal tolke representanten Lunds spørsmål, men hvis jeg skal svare presist og direkte – og det skal man vel – må det bli med et ja. Uten å nevne enkelttilfeller mener jeg bestemt at det finnes eksempler på at beslutninger som berører like mange som RIT 2000, er utredet innenfor trangere rammer enn hva tilfellet er her. Nå synes jeg nok innledningen til representanten Lunds spørsmål er slik at jeg bør gi noen utfyllende kommentarer. Jeg har ikke gitt uttrykk for – slik Lund synes å legge til grunn – at usikkerheten rundt kostnader, stedsvalg og hovedløsninger for RIT 2000 er så stor at nytt tomtealternativ må utredes. Jeg har tvert imot gitt uttrykk for at RIT 2000 nå er utredet og prosjektert for første fase til et nivå som gir tilfredsstillende sikkerhet for at prosjektet lar seg realisere på Øya og innenfor foreslåtte kostnadsanslag og tidsrammer. Slik sett er beslutningsgrunnlaget for RIT 2000 tilfredsstillende. Regjeringen har på dette grunnlag også i revidert nasjonalbudsjett foreslått at Stortinget gir fullmakt til å starte utbygging av Fase I av prosjektet. Men før en slik utbygging settes i gang ønsker imidlertid Regjeringen å avklare om det er sannsynlig at en utbygging av et universitetssykehus med de samme funksjoner som RIT 2000 kan realiseres til lavere kostnad og innenfor samme tidsramme på Dragvoll. Det er denne avklaringen som skal gjøres innen de rammer representanten Lund refererer til. Hvorfor han i denne forbindelse nevner 100 pst. sikkerhet, vet ikke jeg, men det er i hvert fall ikke en forutsetning som jeg eller Regjeringen har lagt til grunn for arbeidet.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg mener bestemt at dette ikke på noen måte er uttrykk for en sentralmakt som brøyter seg fram i forhold til lokale beslutningstakere. Jeg minner i den forbindelse om at det er et prosjekt som ikke usannsynlig vil komme opp i en utbyggingskostnad på 10 milliarder kr, som i det alt vesentlige skal finansieres over offentlige budsjetter, i stor grad over statsbudsjettet. At det i en slik situasjon, før man treffer en endelig og irreversibel beslutning om å igangsette prosjektet, foretas en avklaring av om det er sannsynlig at det kan realiseres rimeligere innenfor samme tidsramme med en annen lokalisering – som her også er konkret angitt – mener jeg på ingen måte kan være uttrykk for en useriøs behandling fra Regjeringens side. Snarere tvert imot. Jeg mener det vil være useriøst ikke å gjøre det. Noen tidsramme kan jeg her og nå ikke garantere, annet enn at jeg mener dette ikke skal medføre noen vesentlig forsinkelse.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Det er riktig at mitt departement, jeg selv og Regjeringen har fulgt samarbeidet – for å si det slik – med Sør-Trøndelag fylkeskommune i denne saken tett. Det er ikke det at man ikke har hatt mulighet til å gripe inn tidligere i det spørsmålet det her dreier seg om, men det er også et faktum at det var enighet mellom staten og Sør-Trøndelag fylkeskommune i fjor høst om ikke å åpne for en ny vurdering av tomtevalg. På det grunnlag var det ikke aktuelt for meg å gripe inn i denne prosessen på det tidspunkt. Situasjonen nå er en annen, og det er årsaken til at man har grepet inn. Garantier om tidsplaner mener jeg det er direkte useriøst å gi på det stadium vi nå er, utover det som ligger i det forslag som er fremmet for Stortinget. Det er ikke snakk om en overprøving av det verdigrunnlag som det her er vist til, det er snakk om å foreta en avklaring.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Dette er en sak der kirke-, utdannings- og forskningsminister Giske er oppnevnt som settestatsråd fordi kulturministeren har erklært seg inhabil i saken. Det er på grunn av reisefravær at jeg er blitt bedt om å besvare spørsmålet på vegne av statsråd Giske. Da lovendringene i åndsverkloven og fondsloven ble vedtatt, forutsatte Stortinget et samarbeid mellom Gramo og Fond For Utøvende Kunstnere om innkreving av vederlag og avgift. Det er hensynet til brukerne som skal betale vederlaget, som tilsier dette. I en slik situasjon er det ansett som viktig at partene som skal samarbeide, selv finner gode, praktisk gjennomførbare løsninger. Kulturdepartementet har vært opptatt av dette og har hatt flere møter med partene om saken. Partene har dessverre ikke kommet til enighet. I brev av 20. mars meddelte Gramo at det var brudd mellom partene. Kulturdepartementet hadde møte med partene 22. mars, og det ble da klart at det ikke var grunnlag for enighet. Jeg har fått opplyst at de nødvendige skritt nå vil bli tatt for at lovendringene kan tre i kraft, og at dette bør kunne skje med virkning fra 1. juli i år.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg har merket meg de kommentarer som representanten Bredvold her kommer med, og jeg skal selvfølgelig bringe dem med meg tilbake til vedkommende statsråd som er ansvarlig for behandlingen. Jeg vil igjen understreke det som jeg også tror er klart for alle, at dette er en sak som bør finne sin avklaring i nærmeste fremtid. Og jeg gjentar igjen at det bør kunne skje med virkning fra 1. juli i år.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Sykestuer har en viktig beredskapsfunksjon for distrikter hvor avstanden til sykehus er lang. Dette er også bakgrunnen for at Finnmark har fått øremerkede midler av staten for å sikre sykestueplasser. Hva vil statsråden gjøre for å sikre driften ved de eksisterende sykestuene, og kan det være aktuelt å utvide sykestuetilbudet?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg takker statsråden for svaret, og kan vel forsterke det statsråden sier, med å si at helsestellet er noe av det aller viktigste folk etterspør. I så måte påvirker helsetilbudene også bosettingen i landet vårt. Og i områder med store avstander til sykehusene kan sykestuens eksistens og kvalitet faktisk bety liv eller død for folk. Som statsråden var inne på, har sykestuene også stor betydning for sykehusenes effektivitet, ved at man både kan begrense antall innleggelser og få en raskere utskriving. Ved Sonjatun i Nordreisa i Troms har de utviklet et godt sykestuekonsept som jeg synes statsråden bør se på. Kan det være aktuelt å satse videre på det opplegget som Sonjatun har, bl.a. med fødestuer? Hva vil statsråden gjøre med den siden av saken?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg er veldig glad for å høre statsrådens holdning til dette med sykestuer. Men jeg har lyst til å si at det akkurat i denne fasen hersker veldig stor usikkerhet der det eksisterer sykestuer, om sykestuens framtid, så jeg må be om en rask avklaring, slik at man slipper denne usikkerheten med hensyn til det helsestellet man har.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Først vil jeg henlede oppmerksomheten på den endrede oversikten over endringer i dagens spørretime. Der er ordene «rette vedkommende» rettet til «settestatsråd» når det gjelder undertegnedes spørsmål, noe som jeg, etter å ha fått henvendelse om det, er fornøyd med. Jeg ønsker å stille kulturministeren følgende spørsmål, som vil bli besvart av helseministeren: «Gjennom EØS-avtalen er Norge forpliktet til å innføre vederlagsrett for offentlig framføring, men er flere år forsinket med iverksettelse av de nødvendige lovendringer og forskrifter. Stortinget vedtok ny lovgivning på Gramo-området for ett år siden. På tross av dette, og på tross av kritisk pågang, har statsråden ennå ikke iverksatt lovgivningen. Vil statsråden snarest iverksette dette, slik at utøverne og produsentene får det vederlag de etter lovverket har krav på?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette er en sak med forholdsvis lang fartstid. Allerede i 1995 tok Gramo kontakt med Kulturdepartementet for å drøfte gjennomføringen av vederlagsretten i Norge. Deretter har saken vært bearbeidet, fram til den ble vedtatt i Stortinget i juni 2000. Pr. dags dato er ikke denne gjennomført, til tross for flere henvendelser og til tross for at kulturministeren i januar 2001 lovet Stortinget en snarlig godkjenning av Gramos søknad. Undertegnede har forståelse for at helseministeren ikke kan gå i dybden når det gjelder denne saken, men jeg har hørt statsrådens svar om at dette bør kunne skje med virkning fra 1. juli i år. Jeg håper at statsråden tar med seg at det er mange – både politikere og ikke minst utøvere og produsenter – som vil merke seg denne datoen som en lovnad statsråden må stå for.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Jeg takker nok en gang for svaret, og tar det som en garanti for at 1. juli er datoen.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Jeg har følgende spørsmål til sosialministeren: «Det eksisterer kun ett vinmonopol i indre Østfold, nærmere bestemt i Askim. A/S Vinmonopolet har fått i oppgave av Regjeringen å åpne 20 nye vinmonopol. Fra sentralt hold er det blitt bedt om å ta hensyn til distriktene, og det er gitt diverse sterke føringer. Vil statsråden også legge visse føringer for at indre Østfold vil bli tilgodesett med et vinmonopol i eksempelvis Mysen i Eidsberg kommune, slik at det kan bidra til å demme opp mot handelslekkasjen til Sverige?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg skal ikke diskutere Vinmonopolet, men det var iallfall visse ting i statsrådens svar som var positive. Likevel, jeg slår meg ikke til ro når det gjelder Østfold, for ved flere tidligere tildelinger er grensefylket, som har den største handelslekkasjen, blitt stemoderlig behandlet. Nå senest denne uke ble det tildelt ti nye utsalg av det statseide og -kontrollerte selskapet Vinmonopolet, og der fikk altså Østfold nok en gang nei. Stortinget har vel gitt uttrykk for et ønske om større tilgjengelighet i distriktene, noe som etter mitt skjønn burde føre til at et sted som grenseområdet Mysen burde ligge godt an i den siste tildelingsrunden i 2002, hvor 20 nye utsalg skal åpnes. Eidsberg kommune har enstemmig bedt om å få tildelt et vinmonopolutsalg, bare så det er sagt. Mitt spørsmålet til statsråden blir: Vil statsråden i denne runden passe på at grenseområdet Mysen blir tildelt vinmonopolutsalg, som et lite bidrag til å kunne friste nordmenn til å handle i Norge istedenfor i Sverige.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-05-16:
Det er positivt så langt. Det er en utvikling som jeg synes er positiv, og det er at folk, inkludert politikere, som statsråden gav inntrykk av, har blitt mer liberale til å handle alkoholholdige drikker og faktisk ønsker større tilgjengelighet, og at man derved skaffer seg «livets vann» på en kontrollert og mer lovlig måte enn tidligere. Det er et sterkt ønske om større tilgjengelighet også i områder som har hatt en streng alkoholpolitikk tidligere, særlig de grisgrendte strøk. Det betyr en større kamp om å få tildelt et vinmonopolutsalg, og det er vel ikke unaturlig at behovet for nye vinmonopolutsalg er sterkt i områder som grenser til Sverige. Derfor er jeg glad for de signaler jeg har fått fra statsråden. Det overrasker meg at man gir føringer som ikke er klare nok med henblikk på lekkasjen til Sverige og nordmenns bidrag til den svenske statskassen. Så det jeg vil be statsråden om nå, er at nordmenn bør få større muligheter til å handle de varene i eget land og også i eget distrikt.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Det er riktig som representanten Stang uttrykker det, at de inntil 20 nye vinmonopolutsalgene som det nå er gitt adgang til å etablere, skal komme distriktene til gode. Skal befolkningens tilslutning til at sterkøl, vin og sprit kun kan selges av Vinmonopolet, opprettholdes, er det viktig at slike utsalg er tilgjengelig over hele landet. Vi har også overfor A/S Vinmonopolet understreket behovet for å utrede kostnadseffektive utsalg for steder med dårlig tilgjengelighet. Det er fordi befolkningsgrunnlaget mange steder er for tynt til at det er bedriftsøkonomisk forsvarlig for Vinmonopolet å etablere ordinære utsalg. Jeg er oppmerksom på at handelslekkasje kan utgjøre et problem for enkelte fylker, men jeg vil gjerne påpeke at Distrikts-Norge er stort, slik at det er mange hensyn å ta når det skal avgjøres hvor de nye utsalgene best kan plasseres. Når det gjelder den konkrete fordelingen av de 20 nye utsalgene, vil jeg gjerne få gjøre representanten Stang oppmerksom på at Sosial- og helsedepartementet utarbeider et utkast til en plan for geografisk fordeling på fylkesnivå, og sender planen på høring til kommuner og fylkeskommuner. På denne måten får departementet et inntrykk av behovet for nye utsalg i distriktene, og kan ta hensyn til det når den endelige planen utarbeides. Men den konkrete avgjørelsen av hvilke kommuner som skal få nye utsalg, er helt og holdent en sak mellom A/S Vinmonopolet og kommunen. Den prosessen jeg her har beskrevet, skal være god nok til å sikre at alle relevante hensyn kommer på bordet, og den vil gå sin gang nå med utsendelse av et forslag på høring i løpet av juni.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Som jeg sa i mitt svar, så er det flere hensyn å ta. Det hensynet jeg særlig har bedt Vinmonopolet legge til grunn for de 20 nye utsalgsstedene, er tilgjengelighet for folk i distriktene. Finner Vinmonopolet at det er forenlig med det som representanten Stang nå ber om, nemlig hensynet til grensehandelen, så vil vi se på det.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Jeg er helt enig med representanten Stang i at det er viktig at salget foregår på kontrollerte måter. Vi vet at Vinmonopolet er de som har best kontroll over utsalget, og da tenker jeg særlig på aldersbegrensninger. Jeg tror det er allmenn enighet i befolkningen om at det er viktig at vi skal holde aldersgrensene. Når det gjelder fordelingen av utsalgene, har jeg allerede vært innom det i mine to svar. Det som også er viktig for meg, er at kommunene selv skal foreta en selvstendig vurdering. Jeg vil ikke gå inn og vurdere deres strenghet eller ikke-strenghet. Det er et kommunalt ansvar å gjennomføre det.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Dette spørsmålet har vært behandlet i Stortinget flere ganger, og jeg vil kort oppsummere en del av behandlingen. Tjenestepensjonene i offentlig sektor er såkalte bruttopensjoner. Folketrygden utbetales alltid fullt ut, mens tjenestepensjonen reduseres gjennom samordningsfradrag. En viktig lovendring skjedde i 1989. Det ble da bestemt at det bare skal samordnes med tilleggspensjon som er opptjent av medlemmet i tjenestepensjonsordningen. Dette har betydning når tilleggspensjonen fra folketrygden helt eller delvis er tjent opp av en avdød ektefelle. Endringen førte til at samordningsfradraget for tilleggspensjonen ble mindre enn før, eller falt helt bort for disse pensjonistene. De som ble berørt av endringene, fikk dermed høyere pensjon enn tidligere. Andre fikk samme pensjon. Endringen i 1989 førte imidlertid til at det i noen tilfeller kan være gunstig for pensjonistene å ha lav egenopptjent tilleggspensjon –en «negativ effekt». Det er ikke riktig at spørsmålet om å lempe på samordningen på dette området ikke er fulgt opp. Saken ble lagt fram for Stortinget senest i Ot.prp. nr. 30 for 1998-99 av regjeringen Bondevik. Det ble her vist til den grundige utredningen som var foretatt av Kjønstad-utvalget i NOU 1995:29. På denne bakgrunn frarådet man en forskriftsregulering, fordi den ville bli komplisert og skape nye skjevheter. Ved behandlingen av Ot.prp. nr. 30 ble lovhjemmelen til å gi forskrift om lemping av samordningen opphevet. I stedet ble det vedtatt en ny lovbestemmelse om en viss lemping for avgrensede grupper. Det gjelder de som får økt tilleggspensjon på grunn av omsorgsarbeid etter at de har sluttet i yrkeslivet. Det gjelder også de som tjener opp økt tilleggspensjon det året de fyller 67 år og senere, etter at de har tatt ut tjenestepensjon. I Innst. O. nr. 59 for 1998-99 pekte flertallet i familie, kultur- og administrasjonskomiteen på at enhver unntaks- og spesialregel for samordningen vil bidra til å komplisere systemet. Flertallet pekte også på at en justering for å motvirke enkelte skjevheter lett kan skape nye uheldige utslag. Jeg vil ellers vise til at Regjeringen i langtidsprogrammet viser til den grundige utredningen som er foretatt av Kjønstad-utvalget fra 1995, og legger til grunn at det i realiteten ikke finnes alternative rimelige og logiske løsninger innenfor dagens bruttosystem. Ellers vil jeg minne om at Regjeringen nylig har satt ned en pensjonskommisjon som skal gjennomgå vårt samlede pensjonssystem, herunder også de offentlige tjenestepensjoner.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-16:
Det svaret jeg gav, synes jeg viser ganske tydelig hvor komplekst pensjonssystemet etter hvert har blitt. Det er faktisk slik at jeg ikke ville ha klart å si alt dette uten å ha et manuskript. Det synes jeg viser ganske tydelig at vi har et system som er så komplisert at vi trenger en bred gjennomgang. Og nettopp det har Regjeringen nå tatt initiativ til. Vi har store utredninger som ligger der, som er ferdig, og nå er det en parlamentarikerkommisjon som skal gå gjennom hele pensjonssystemet og herunder – som jeg sa – også de offentlige tjenestepensjonene. Jeg vil tro at alle slike spørsmål vil finne sin plass der.