Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-06:
Jeg vil også begynne med å takke for redegjørelsen. Jeg syns det er en viktig og riktig tradisjon å få en slik redegjørelse i Stortinget, og jeg syns at denne gangen var det også en veldig grundig og god redegjørelse vi fikk. Det sier noe om dimensjonene knyttet til vårt engasjement i et land som egentlig ligger langt fra oss på alle de parametrene vi kan måle naboland. Vi har sendt 8 300 norske soldater for å gjøre en innsats i dette landet. Vi har mistet ti av våre soldater i trefninger der. I tillegg har et stort antall mennesker bidratt både gjennom utenrikstjenesten, gjennom politiet, gjennom sivile organisasjoner og gjennom bistandsarbeidere, noe som har ført til at disse to landene, som egentlig ligger langt fra hverandre, plutselig har veldig mange bånd seg imellom. Det har vært bred enighet om deltakelsen i Afghanistan. Alle partiene har stilt seg bak det her i Stortinget, og det har vært to forskjellige regjeringer som har forvaltet mandatet. Det betyr at egentlig har de norske soldatene som har vært i Afghanistan, opplevd en stor støtte i parlamentet knyttet til den jobben de skulle gjøre. Jeg tror likevel vi som parlamentarikere bør tenke igjennom ordbruk og om det finnes måter å si ting på som gjør at den støtten kanskje blir oppfattet enda klarere av dem som er der og gjør jobben. Stortinget har et stort ansvar for oppfølging både før folk drar, når folk er der og i ettertid. Her er det snakk om at vi alle i denne salen faktisk er ansvarlig, og jeg syns alle egentlig også burde hatt en kultur der vi hadde vært mer villig til både å evaluere underveis og til å ta med oss læringspunkter underveis. Det er kjent at Venstre hadde ønsket at vi skulle ha hatt en helhetlig evaluering på dette tidspunktet. Det ble debattert i denne salen for et par uker siden, og statsråden nevnte det også i sin redegjørelse. Nå er heldigvis alle enige om at det skal evalueres – vi er bare uenige om når det skal evalueres. Det er klart at vi også skal justere kursen underveis. Kanskje burde vi heller ha lagt oss på en annen kultur der man hadde underveisevalueringer, der det var klart før man gjorde nye grep, at man faktisk hadde evaluert de grepene man hadde gjort. Jeg tror at vår lange og store tilstedeværelse i Afghanistan kanskje kan være en lærdom for hvordan vi jobber, både som storting og i de ulike faggruppene, når det gjelder å evaluere deltakelsen underveis – gjerne fra eksterne – for å kunne ha åpne prosesser for det vi gjør som fungerer bra, og hva vi gjør som fungerer dårlig. Vi i Venstre står nok fortsatt på at evalueringa senest burde ha skjedd nå. Nå går det norske engasjementet inn i en ny fase. Det betyr ikke at det er slutt. Jeg tror at vi må innrømme at vi kommer til å være i Afghanistan i lang tid framover. Bistanden kommer til å fortsette også lenge etter 2017, og vi kommer fortsatt til å støtte oppbygginga av den afghanske hæren, av militæret og av politifaglig personell i landet. Jeg tror at vi må innse at når vi går inn i internasjonale operasjoner som denne, må vi allerede ved inngangen innrømme at slike oppdrag ikke er så kortvarige som det kan høres ut for fra politisk side de første dagene i en slik opptreden. Vi må ta ansvar for det vi setter i gang. I fjor i denne salen refererte jeg en historie fra en afghansk drosjesjåfør som sa: Dere må ikke reise fra oss. Vi har fortsatt et ansvar for å bygge videre på det som vi har satt i gang, og ikke la folk i stikken når vi har begynt på det prosjektet. Jeg har lyst til å peke på noen av de utfordringene som utenriksministeren nevnte i sin redegjørelse. Utenriksministeren sa at menneskerettighetsområdet «er ganske blandet». Det mener jeg er et understatement. Det er mye å utsette på menneskerettighetsområdet her. Det ble også påpekt at Afghanistan var et av «verdens verste land for kvinner» å bo i. Jeg tror det blir viktig for oss framover å styrke det sivile samfunnet, for det er det sivile samfunnet som alltid har støttet opp under og fått fram kvinner og kvinners rettigheter. Da blir utdanning en nøkkelrolle både når det gjelder bistand generelt, og spesielt i Afghanistan, hvis vi skal klare å frigjøre de kvinnene som i dag ikke har de mulighetene de burde hatt.