Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-03-13:
Oslos befolkning øker i et rekordraskt tempo. I løpet av de siste ti årene har byens innbyggerantall økt med mer enn 60 000 mennesker. Befolkningsfremskrivninger viser at byens innbyggerantall vil kunne øke med ytterligere 100 000 i løpet av de neste 15 årene. Alle partier, bortsett fra Fremskrittspartiet, har valgt å betegne denne utviklingen som utelukkende positiv. Fremskrittspartiet mener dette er en naiv og til dels uærlig holdning til de problemstillingene den rekordraske veksten medfører. I et historisk perspektiv har folkeveksten i Oslo først og fremst kommet som et resultat av at nordmenn har flyttet fra bygdene, enten for å gå på skole eller for å søke arbeid. Dette er en utvikling byen deler med alle større byer i Europa. Dette har vært positivt for Oslo og positivt for landets velferds- og velstandsutvikling. Også dagens befolkningsvekst skyldes flytting fra distriktene. Men til forskjell fra tidligere år er det i dag folk fra landsbygdene i Pakistan, Sri Lanka, Somalia og Irak som utgjør den største andelen av veksten. Ja, hele ni av ti nye innbyggere i Oslo skyldes innvandring fra utlandet. Dagens befolkningsvekst kan ikke sammenlignes med den Oslo har opplevd tidligere. Dagens nye Oslo-borgere kommer i stor grad fra samfunn uten demokratiske tradisjoner. Dette er patriarkalske samfunn uten fungerende institusjoner, og hvor klantilhørighet svært ofte bestemmer hvilken posisjon man har i samfunnet. Dette er samfunn som har erstattet utdanning, kunnskap og kritisk refleksjon med kultur, tradisjon og religiøs dogmatikk. Dette er land hvor grunnleggende menneskerettigheter brytes, og hvor humanistiske verdier som likestilling, likeverd, ytringsfrihet, pluralisme, religionsfrihet og individuell frihet er fraværende. I et slikt perspektiv er det nativt å tro at integrering gjør seg selv, og det er fullstendig uansvarlig å la 20 000 få opphold hvert eneste år. Det er ingen tvil om at innvandringen til Oslo de seneste årene har gått altfor hurtig. Konsekvensen av dette har vært at integreringen på mange områder har stoppet opp, og vi har i stedet fått tendenser til segregering. De som først og fremst må betale prisen for denne uoverveide innvandringspolitikken, er innvandrerne selv. Dagens innvandringspolitikk er i realiteten import av fattigdom. Dette kan vi lese ut fra statistikker som omfatter skolegang, arbeidsledighet, sosialhjelp, trygdeutbetalinger, bruk av barnevern, bruk av krisesentre samt utøvelse av alvorlig kriminalitet - alle områder hvor visse innvandrergrupper er overrepresentert. I hovedstadsmeldingen velger Regjeringen bevisst ikke å adressere selve kilden til utfordringene. Den stikker i stedet kollektivt hodet i sanden i håp om at utfordringene forsvinner av seg selv. Det er den samme politikken som har blitt utprøvd i andre land i Europa, og vi vet alle hvilke spenninger som finnes i mange av våre naboland. Men sannheten er at disse utfordringene ikke vil forsvinne. For å få dempet Oslos voksesmerter kreves det faktisk politisk mot og politisk handling. Fremskrittspartiet har en rekke ganger fremmet forslag som vil begrense innvandrerveksten i Oslo. Dette gjør vi fordi vi - i likhet med folk flest - ser at utviklingen ikke er bærekraftig. Senest i dag fikk vi vite at antall asylsøkere til Norge forventes å øke med 60 pst. i 2008, til 10 500. Mange av disse trenger beskyttelse og vil få opphold, senere også familiegjenforening. Dette er svært ofte ressurssvake mennesker som trenger offentlig hjelp på en rekke områder. Utfordringen for Oslo er at de fleste av disse vil ende opp her og belaste Oslo kommunes budsjetter. Samtidig som Regjeringen ser de enorme utfordringene Oslo sliter med, mener Regjeringen åpenbart at disse utfordringene løses best ved å frata byen enda flere av byens skatteinntekter, slik anbefalingene fra Sørheim-utvalget går ut på. Konsekvensene av Sørheim-utvalgets konklusjoner er bl.a. at Oslos innbyggere i enda sterkere grad enn i dag skal finansiere de tettest Senterparti-bebodde områdene i Norge. Heldigvis er det ikke mange, men de er dyre! Skulle Regjeringen gå inn for Sørheim-utvalgets anbefalinger, vil det bety at Oslo mister nær 500 mill. kr hvert år. Som om ikke det er nok, har det såkalte Magnussen-utvalget konkludert med at fordelingsnøkkelen for sykehussektoren bør endres. Ikke uventet er det Helse Sør-Øst som får svi, og nye 800 mill. kr vil gå til å finansiere andre helseregioner. Fire år tilbake endret Oslo bystyre kriteriesystemet for hvordan bydelene får tildelt penger. I denne endringen ble vektingen av ulike kostnadsdrivende faktorer endret. Videre ble det innført et nytt kriterium, nemlig antall ikke-vestlige innvandrere bosatt i bydelen. Med andre ord: Oslo bystyre måtte ta konsekvensen av de reelle utgiftene bydelene har, og da var ikke-vestlig innvandrer det best egnede kriterium. Så mens Oslo bystyre tar utfordringene på alvor, velger Regjeringen og diverse utvalg å late som om utfordringene ikke eksisterer. Jeg ønsker avslutningsvis å utfordre mine kolleger på Oslo-benken: Avvis konklusjonene fra både Sørheim-utvalget og Magnussen-utvalget. Vis at dere står på Oslos side!