trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-12:
I samband med handsaminga av folkehelsemeldinga i fjor slutta ein samla komité seg til følgjande mål for folkehelsearbeidet i Noreg: Noreg skal vera blant dei tre landa i verda med høgast levealder, befolkninga skal oppleva fleire leveår med god helse, trivsel og reduserte sosiale helseforskjellar, og vi skal skapa eit samfunn som fremjar helse i heile befolkninga. Ein samla komité slutta seg til at vi i Noreg skal redusera førekomsten av dei fire store folkesjukdomane, som er hjarte- og karsjukdomar, diabetes, kroniske lungesjukdomar og kreft, med 25 pst. innan 2025, i tråd med det Verdens helseorganisasjon òg anbefaler. Kosthald er eit viktig tiltak for å få til dette. Dessverre fekk vi eit regjeringsskifte, og den manglande folkehelsepolitikken som vi no ser på fleire felt, betyr at vi kan gløyma desse viktige målsettingane. Eitt antifolkehelsetiltak er det som vi behandlar i dag, å oppheva plikta til å gi gratis frukt og grønt i skulen. Det vart innført av den raud-grøne regjeringa. Det var populært, og det har effekt. Det skal ein ta vekk. Det vert argumentert med at det er foreldra sitt ansvar at barn har med mat på skulen. Men ærleg talt: Kven av foreldra er det som føler seg trua av sitt foreldreansvar om ungen får ein gratis appelsin på skulen kvar dag? Det vert sagt at det er eit lite treffsikkert tiltak. Men kva tiltak kan vera meir treffsikkert enn det å servera barn og unge frukt og grønt kvar dag? Er eit nasjonalt senter eit meir treffsikkert tiltak? Det vert sagt at dei skal prioritera læringsfremjande tiltak. Alt i politikk er ei prioritering. Dersom vi merkar at noko vert prioritert i revidert nasjonalbudsjett, vert nesten nøyaktig den same summen brukt til å subsidiera auka taxfree for alkohol. Altså prioriterer regjeringa meir billig alkohol til folket enn å gi frukt og grønt til elevar i ungdomskulen. Eg ser at representanten Asheim sa at han er for frukt, og at det framleis skal vera ei subsidiert ordning. Det er veldig bra. Den ordninga som no vert, vert ei subsidiert ordning, men dei som følgjer med og ser på erfaringa med ho, veit at den ordninga har vorte sterkt kritisert fordi ho aukar sosiale helseforskjellar. Korleis kan eit storting akseptera ei slik ordning når vi elles snakkar så fint om tiltak for å redusera sosiale helseforskjellar. Til slutt: Kristeleg Folkeparti og Venstre har i sine merknader skrive at skulane sjølve skal prioritera desse tiltaka. Ja, det er eit fromt ønske. Poenget er at ein ikkje berre fjernar plikta, men òg pengane vert fjerna. Eg trur ikkje at Kristeleg Folkeparti og Venstre faktisk trur på det dei sjølve skriv i sine eigne merknader.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-12:
Dette er den andre saka vi debatterer i dag, der regjeringspartia er for, men som dei ikkje vil prioritera likevel. Éin time fysisk aktivitet i skulen er det vi kallar eit livsviktig forslag, ikkje først og fremst fordi det bidreg til aktiv læring og hindrar fråfall, men ut frå den kunnskapen vi i dag har om dei helsemessige konsekvensane av ei stillesitjande befolkning, og for å nå den politiske målsetjinga i folkehelsemeldinga om å skapa eit samfunn som fremjar helse i heile befolkninga, slik at ein skal oppleva fleire år med god helse og trivsel og reduserte sosiale helseforskjellar. Fysisk aktivitet i Noreg er i dag eit klassespørsmål. Mange organisasjonar har skjønt det. Nasjonalforeininga for folkehelsa, Kreftforeininga, Norsk Fysioterapeutforbund, Legeforeininga og Noregs Idrettsforbund har stått saman om kravet om å tydeleggjera skulen sitt folkehelseansvar gjennom eit forpliktande mål om éin time dagleg fysisk aktivitet for alle skuleelevar. Representanten Kent Gudmundsen sa i sitt innlegg at folkehelse ikkje er eit ansvar for skulen åleine, og at velferdsutviklinga har gitt oss helseutfordringar ved at kvardagsaktiviteten har gått ned. Det er heilt rett. Men Høgre tar feil når dei ikkje vil at skulen skal ta eit folkehelseansvar i det heile. Skulen er jo ein stor førebyggingsarena, der ein møter alle elevar, uansett bakgrunn. Så må eg seia at eg er litt lei av i debatten å bli møtt med dette nasjonale senteret for fysisk aktivitet og ernæring i skulen som eit argument for å gå vekk frå dei faktiske konkrete tiltaka som vert tilbodne elevane i skulen. I folkehelsemeldinga sa fleirtalet at ein skulle vurdera korleis skulen kunne organiserast slik at elevane vart sikra minst éin time fysisk aktivitet kvar dag. No er målsetjinga i regjeringsplattforma redusert til «å leggja til rette for». Det synest eg er ein beklageleg tilbakegang, at vi får ei mindre aktiv målsetjing for dette, spesielt når vi har ei målsetjing om å redusera dei store folkesjukdomane med 25 pst. innan 2025. Forslaget kan innførast innanfor dagens timetal. Statsråden kan vera sikker på at vi ikkje her og no vil ha eit konkret svar på korleis dette skal gjerast, det kan han koma med i si sak, men målsetjinga må jo dette Stortinget kunna seia noko om. Så til slutt til Venstre, der representanten sa at ho var veldig opptatt av å debattera sosiale helseforskjellar. Men vi må ikkje berre debattera, vi må gjera noko med det. Venstre er på vippen i denne saka og kan støtta forslaget frå oss og målsetjinga om å innføra éin time fysisk aktivitet for å redusera sosiale helseforskjellar i Noreg.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Mitt spørsmål handler om leksehjelp, og det handler om at Fremskrittspartiet og Høyre brukte ganske sterke ord om den forrige regjeringens leksehjelpordning. De sa bl.a. at leksehjelpen vil få mer karakter av oppbevaring når den ikke blir bemannet av kvalifiserte lærere, det vil altså si når ikke Stortinget lovpålegger bemanning av kvalifiserte lærere. Alle kommuner kunne jo absolutt bruke kvalifiserte lærere hvis de ville. Statsråden sier i sitt innlegg at man nå viser at man har tillit til skolene og kommunene. Hadde ikke Høyre og Fremskrittspartiet tillit til skolene og kommunene i forrige periode?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Jeg vil komme med følgende kommentarer – og da tar jeg utgangspunkt i det første innlegget til Henrik Asheim, hvor han snakket om at Høyre velger lærere framfor pærer: Vi gjør ikke dette for fruktdyrkerne, har jeg lyst til å påpeke, vi gjør det for eleven. Vi velger eleven. Men i tillegg klarer vi i vårt alternative budsjett å ha med etter- og videreutdanning til lærere – og frukt og grønt. Så har jeg lyst til å si følgende også, med henblikk på at både statsråden og representanten Asheim tar opp at vi nærmest er i sjokk: Vi er ikke i sjokk. Dette er en helt normal politisk debatt, hvor det er en helt normal politisk uenighet. Høyre må tåle at de får kritikk for noe som ikke er forskningsbasert. Det er ikke kunnskapsbasert, det standpunktet de står for. Og det blir et pussig skjær over statsråd Høies initiativ når det gjelder folkehelse, som representanten fra SV pekte på. Jeg synes at det som kommer fram i debatten, er et slags ensidig kunnskapssyn. At læreren underviser godt i matematikk – selvfølgelig er det vesentlig. Selvfølgelig må vi ha godt utdannete lærere som har kompetanse i sitt fag, som har didaktisk utdanning, som klarer å formidle faget sitt. Men det er jo ikke bare det som må være på plass i en skole. Vi må ha skolebygg med sunn luft, vi må ha lekemiljø og arealer rundt skolen, sånn at barn kan utfolde seg på andre måter, vi må ha gymsaler, vi må ha skolekjøkken, vi må ha rammer rundt skolen, og elevene må ha elevdemokrati – vi skal ha mange andre gode ting rundt skolen, og mat er faktisk ganske viktig. Hvis en er utslitt, hvis en ikke har spist, lærer en dårlig, og en kan ha verdens beste mattelærer, men min påstand er at det er ikke sikkert det går inn. Det ensidige fokuset på at det eneste som teller, er en veldig, veldig god mattelærer, blir feil. En god mattelærer er svært vesentlig, men vi må kombinere det med andre ting. På meg virker det som at Høyre har kjørt seg helt fast i det ene sporet og ikke aksepterer at det finnes andre ting som må være på plass når en skal ha en god skole. Et helhetlig skolemiljø må også være på plass, og så skal vi ha kjempegode lærere i tillegg.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Mitt spørsmål handler om ressursbruken i etter- og videreutdanning for dem som allerede er utdannet, sammenliknet med dem som er ikke-kvalifiserte lærere i skolen. Nå kommer vi til å bruke mye penger. Det er allerede brukt mye penger – og vi kommer til å fortsette med det – på etter- og videreutdanning av lærere. Men hvordan har statsråden tenkt å prioritere de ikke-kvalifiserte i skolen, når det nå skal brukes store beløp på etter- og videreutdanning av lærere? Hvordan blir prioriteringen mellom dem som er ikke-kvalifiserte, og dem som allerede er utdannet lærere?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
I sitt innlegg sa statsråd Torbjørn Røe Isaksen at det er nyskapende skoler som nå skal få tillatelse, og realfaggymnas nevnes stadig. Nå er det engang sånn at norsk skole har holdt på med realfag så lenge norsk skole har eksistert. Man har også holdt på med språk veldig lenge. De er faktisk veldig gode til å lære folk språk og realfag, og det finnes sågar mange videregående skoler rundt omkring i Norge som driver med realfagsfordypning på svært høyt nivå. Det foregår i Drammen. Det foregår i Tromsø. Det foregår i Fredrikstad. Det jeg da lurer på, er: Hvis man kommer med en søknad om en skole som er ganske lik de skolene vi faktisk har – jeg vet bl.a. om en skole i Bærum – hvis vi da har den typen skoler i det offentlige, trenger vi noe supplement, eller vil statsråden mene at dette er så nyskapende, selv om vi har det, at han vil gi tillatelse?
Henrik Asheim (Høyre), 2014-06-12:
Jeg følte meg kallet til å ta ordet ettersom jeg ble nevnt av to medrepresentanter. Prioriteringer er noe som Arbeiderpartiet i det minste har et forhold til når de sitter i regjering. Noe av det siste Arbeiderpartiet gjorde før de gikk ut av regjering etter valget, var å legge frem sitt eget statsbudsjett sammen med SV og Senterpartiet, og i det budsjettet prioriterte de i alle fall. Der prioriterte de 0 kr mer til etter- og videreutdanning av lærere – 0 kr mer – mens de prioriterte den lovfestede frukt- og grøntordningen. Når vi så får et nytt flertall, med en ny regjering – som hadde lovet å satse på etter- og videreutdanning av lærere fremfor frukt- og grøntordningen – er det litt merkelig at de får sjokk over at vi prioriterer annerledes enn de prioriterte. Da er spørsmålet, som statsråden også var inne på: Hva er det som gir best læring? Jeg tror ingen slutter å lære av å spise frukt, men jeg tror man lærer mer av en god og etter- og videreutdannet lærer. Derfor økte regjeringen bevilgningene til dette i budsjettet, og de økes ytterligere i revidert nasjonalbudsjett. 3 500 lærere får etter- og videreutdanning med denne regjeringens politikk. Da blir spørsmålet som vi som politikere må stille oss: Når foreldre går på Rimi, finner de da hyllemeter med etter- og videreutdannete lærere? Svaret på det er nei. Men de finner masse frukt. Spørsmålet blir da igjen: Hva er det vi som politikere skal prioritere å gjøre? Vi vet hva det rød-grønne flertallet prioriterte i sitt forslag til statsbudsjett for i år, og vi vet hva det nye flertallet prioriterte. Jeg er veldig stolt, jeg, av at vi har en regjering som prioriterer læreren foran frukt- og grøntordningen. Det er verdt å minne om at da de rød-grønne partiene hadde flertall og la frem sitt siste statsbudsjett før de måtte gå av, prioriterte de 0 kr til etter- og videreutdanning av lærere, men 200 mill. kr til frukt og grønt.
Henrik Asheim (Høyre), 2014-06-12:
Det skal jeg.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-12:
Dette er en viktig sak. Derfor er det også viktig at samtlige representanter forstår det som blir sagt fra denne talerstolen, så ikke noen oppfatter ting på en annen måte enn slik det er ment. Som flere representanter har vært inne på i debatten, er det allerede mange skoler som har innført daglig fysisk aktivitet innenfor den timerammen som finnes. Så er det slik at Fremskrittspartiet ikke har snudd på grunn av kostnaden. Arbeiderpartiet og Stoltenberg-regjeringen stemte i forrige periode ned forslag om å utvide skoledagen, nettopp fordi det var for kostbart – det var for dyrt, ble det sagt, gang på gang. Så da håper jeg at det er oppfattet. Men det argumentet som Fremskrittspartiet nå bruker for å snu, er at det i ettertid viser seg at det rundt om i Skole-Norge finnes fantastisk mange gode eksempler på at det nettopp er innført en times daglig aktivitet. En av representantene som målbar det på en veldig god måte, var representanten Christoffersen, som viste til gode resultater ved Sylling skole i Lier. Det var uten å utvide skoledagen; det var innenfor rammene i dag. Så det synes jeg absolutt vi skal legge merke til. Jeg regner også med at statsråden har lyttet til og hørt godt på alle de gode innspillene, og vurderer det i det videre arbeidet med denne saken. Dette er noe som vi alle sammen er enig i. Så er det alle de gode innspillene som er kommet nå. Kanskje det også kommer enda noen flere som vi ikke har hørt om, når denne debatten om det viktige temaet blir kjent. Jeg vil igjen takke representantene for å ha brakt denne debatten til salen, og så regner jeg med at vi skal få en god løsning på saken.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2014-06-12:
Skolen trenger gode lærere, og heldigvis har vi tusenvis av gode lærere i norsk skole som gjør en kjempejobb for barna våre hver eneste dag. Men vi trenger enda flere, og vi må sørge for at de som jobber i skolen, har den faglige og pedagogiske kompetansen som kreves. For å få til det må vi sørge for at vi har en lærerutdanning i toppklasse, at vi lykkes med å rekruttere de rette kandidatene inn til denne utdanningen og inn til læreryrket, og at de som i dag er ansatt i skolen uten å ha formell undervisningskompetanse, får muligheten til å skaffe seg det. Vi vet at halvparten av de lærerne som mangler formell undervisningskompetanse, har annen universitets- og høgskoleutdanning. Mange av dem har helt sikkert også annen verdifull kompetanse og andre erfaringer fra arbeidsliv, fra næringsliv, som utgjør et verdifullt bidrag til skolen. Det mener jeg er bra. Jeg er helt sikker på at en ingeniør, en økonom eller en med en helt annen faglig bakgrunn kan ha mye positivt å bidra med inn i norsk skole, og jeg mener at det er viktig å se på hvordan disse menneskene som har lyst til å jobbe i skolen, kan få den formelle kompetansen som trengs. Jeg mener vi må se nærmere på PPU-utdanningene og vurdere spesielle tilrettelegginger, slik at vi kan gi flere gode krefter en vei inn til klasserommet. Men vi trenger mer kunnskap og mer informasjon om hvem disse som er ansatt i skolen uten formell undervisningskompetanse, faktisk er. Det kommer fram av svarbrevet fra statsråden til komiteen at departementet har satt i gang et arbeid med å få et bedre kunnskapsgrunnlag om lærernes kompetanse og grad av faglig fordypning i grunnskolen. Det er bra. Jeg støtter altså intensjonen i Venstres forslag fullt ut – det er det min opplevelse at alle partier gjør – men vi vet at departementet allerede jobber med denne tematikken. Det er jeg glad for, og jeg mener at det er naturlig at vi i dag ber regjeringen komme tilbake til Stortinget på en egnet måte om et særskilt kompetanseløft for tilsatte i grunnskolen som mangler undervisningskompetanse for trinnene de underviser på. Så må jeg bare kommentere helt kort noe representanten Sivert Bjørnstad sa. Han sa at strenge normer for lærertetthet ikke hever kvaliteten i undervisningen. Det er jeg uenig i. Jeg mener at økt lærertetthet vil gjøre det lettere for læreren å tilpasse opplæringen til den enkelte elev. Det vil heve kvaliteten. Det er det også forskningsmessig belegg for å si. Vi vet at økt lærertetthet er positivt for de svakeste elevene, for elever med en annen etnisk bakgrunn og for elever med lav sosioøkonomisk bakgrunn. Det er disse elevene vi finner igjen i spesialundervisningen, og det er disse elevene vi finner igjen i frafallsstatistikken. Derfor ville en satsing på økt lærertetthet, og da spesielt på de laveste klassetrinnene, vært en treffsikker måte å løse de store utfordringene i skolen på.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2014-06-12:
Statsråden gjentar noe han har sagt i denne salen flere ganger tidligere, nemlig at det er dårlig samsvar mellom hvor mye ressurser vi bruker på lærere i norsk skole, og hva vi får igjen for det. Regjeringspartiene har flere ganger brukt dette som et argument mot å øke lærertettheten i skolen. Men situasjonen er jo den at spesialundervisningen legger beslag på en stadig større del av ressursene i skolen, parallelt med at gruppestørrelsen i norsk skole stadig blir større. Mitt spørsmål er om statsråden deler min og Kristelig Folkepartis bekymring for denne utviklingen, og om ikke nettopp økt lærertetthet i den ordinære undervisningen – og da spesielt i de laveste klassetrinnene – kunne bidratt til å snu denne utviklingen og sørge for at vi faktisk får mer igjen for de ressursene vi bruker i skolen.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2014-06-12:
Takk til statsråden for svaret. Det er helt riktig at forskningen ikke kan dokumentere at det vil ha noen effekt dersom man bare øker antall lærere eller reduserer antall elever per lærer uten å endre undervisningen. Men poenget er at det vil bli lettere for læreren å tilpasse undervisningen dersom det er færre elever i klasserommet, eventuelt to lærere i klasserommet. Det vi ser av forskningen, er at dette vil hjelpe de elevene som er svakest, de som har en annen etnisk bakgrunn, og de som har en lav sosioøkonomisk bakgrunn. Det er, som jeg sa i et tidligere innlegg, akkurat de samme elevene som vi i dag finner igjen i spesialundervisningen og i frafallsstatistikken. Er ikke dette da et veldig treffsikkert virkemiddel for å hjelpe disse elevene?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2014-06-12:
Statsråden sa at det å fullføre skolen kan gi bedre helse, og at fysisk aktivitet kan være viktig for å få flere til å fullføre skolen. Her er det altså snakk om en positiv spiral med en tydelig sammenheng mellom fysisk aktivitet og resultater i skolen. Men når vi ser at den fysiske aktiviteten stadig reduseres, er det et faresignal om at den positive spiralen er i ferd med å snus til en ond spiral, og det må vi være veldig oppmerksomme på. Derfor hadde jeg håpet at regjeringspartiene ville støtte ett av de to forslagene som fremmes i dag. Så har ikke jeg hørt noen andre enn statsråden snakke om A4-løsninger. Det er ikke det vi ønsker oss. Det er klart at det er lokale forskjeller. Båtsfjord har blitt trukket fram, og at det kanskje kan være vanskelig å få det til der. Men mitt spørsmål er: Mener statsråden at fordi det kan være utfordrende i noen kommuner å legge til rette for fysisk aktivitet, bør vi strekke armene i været og si at da er det ikke noe å gjøre med det? Eller bør vi, fordi det er utfordrende i noen kommuner, nettopp være påpasselige med å ta et ansvar nasjonalt og si at dette skal det satses på også der?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2014-06-12:
Dette er jo egentlig en sak om dispensasjonsadgangen, men det har blitt til en bredere debatt om privatskoler, og jeg ønsker derfor å stille statsråden et spørsmål om foreldreretten. Han nevnte i sitt innlegg at han er opptatt av foreldreretten i privatskolepolitikken, og da regner jeg med at han mener foreldretten slik den framkommer i internasjonale konvensjoner. Det er faktisk ingen menneskerett å få gå på en realfagskole eller en privat eliteskole, men det er en menneskerett å få sende barna på en skole som er i tråd med egen religiøs, moralsk eller filosofisk overbevisning. Samtidig som statsråden nå ønsker å åpne opp for flere typer privatskoler, varsler han en innstramming der det skal bli vanskeligere å etablere en skole som har negative konsekvenser for det offentlige skoletilbudet på stedet. Jeg frykter at det vil gjøre det vanskeligere å etablere alternative skoler på mindre steder, og at foreldretten der kommer under press. Mitt spørsmål er: Hvordan vil statsråden sørge for at foreldreretten blir ivaretatt også på små steder?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2014-06-12:
Statsråden sa i sitt innlegg at formålsbestemmelsen er under press, og framstiller det som et problem at det nå også åpnes for humanistskoler i Norge. I Kristelig Folkeparti anser vi ikke det i seg selv som noe problem. Vi er opptatt av foreldreretten. Den må gjelde for alle, uansett religion eller livssyn – også for foreldre med et sekulært livssyn. Jeg er enig i at det er en risiko for at lovverket kan uthules av aktører som egentlig ikke er opptatt av å utgjøre et alternativ, som egentlig ikke er opptatt av å bidra til å oppfylle foreldreretten, men som bare er opptatt av å få drive skole. Det er et problem, men vi løser ikke dette problemet ved å gi disse aktørene en lovfestet rett til å drive skole. Jeg synes det er interessant at representanten Henrik Asheim tidligere i debatten ba om en avklaring med hensyn til Arbeiderpartiets standpunkt i privatskolepolitikken, og at Høyre åpenbart har behov for å trekke inn en større debatt om privatskolene når vi i dag skal diskutere dispensasjonsadgangen. Jeg er helt enig, jeg har også behov for å diskutere privatskolepolitikk med Arbeiderpartiet. Jeg reagerte også på uttalelsene om en mulig muslimskole i Norge. Jeg er glad for at Trond Giske i dag ga en tydelig avklaring: Arbeiderpartiet står fast på forliket med Kristelig Folkeparti. Men når Henrik Asheim advarer Kristelig Folkeparti mot Arbeiderpartiet, må jeg si at jeg merket meg også Fremskrittspartiets motstand mot en muslimskole. Det er altså – slik jeg opplever det – mangel på prinsipiell tenkning i disse spørsmålene langt inn i regjeringens rekker. Jeg er helt enig, vi trenger en debatt. Vi trenger en avklaring når det gjelder hvor partiene står. Vi trenger en stor debatt om hva slags privatskolepolitikk vi skal ha i Norge – og vi trenger den debatten før vi gir grønt lys for nye privatskoler i Norge. Nettopp derfor blir det helt feil å gå inn for å gi adgang til dispensasjon i dag, slik at statsråden skal kunne godkjenne nye privatskoler, når Stortinget først til høsten får se hvilke endringer i privatskoleloven regjeringen ser for seg, og først neste vår skal ta den debatten.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-06-12:
Jeg vil også følge dette opp videre, for statsråden sier at vi må gjennomføre leksehjelpen på en god og skikkelig måte. Statsrådens eget parti, pluss Fremskrittspartiet, sa i merknader sist: «Disse medlemmer mener dette viser at regjeringen ikke er opptatt av å sikre kvaliteten i tilbudet(…) (…) Jeg hører nå statsråden si at vi har innført en ordning, så den skal vi bare utvide til å gjelde alle. Det var jo nettopp det som var hele poenget, tror jeg, forrige gang Høyre og Fremskrittspartiet skrev disse merknadene, og i veldig krasse ordelag også i debatten kritiserte den daværende regjeringa for ikke å sette inn pedagoger på 1.– 4. trinn, noe vi da mente ikke var nødvendig. Hvis vi skulle hatt det fra 5. trinn og oppover, mente vi det var nødvendig. Jeg lurer nå på om Høyre og Fremskrittspartiet ikke lenger er opptatt av den kvaliteten som de påberopte seg i forrige periode?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-06-12:
Til dette som regjeringa og statsråden nå sier om at man nå kan samle det på flere trinn: Det er jo ikke noe nytt, det. Det er sånn det har vært gjort på mange skoler. Mange skoler gjør jo det allerede i dag. De gjorde det også på den skolen jeg jobbet på for ti år siden, så det er ikke noe nytt i det. Poenget her er nettopp det at regjeringspartiene har kritisert den forrige regjeringa for ikke å være opptatt av kvalitet, nettopp fordi man ikke satte inn pedagoger. Som mor ville jeg hatt problemer med å undervise min sønn i 10. klasse i matematikk, og det tror jeg kanskje det er mange andre som også ville hatt. Skal vi da kunne godta at den leksehjelpen utføres av en elevassistent, som kan være tilbudet, eller vil vi ønske at den skal utføres av en pedagog? Det fordrer også flere midler, som statsråden har vært inne på, og jeg forventer at statsråden kan komme tilbake til det hvis denne leksehjelpen skal ha den hensikten som regjeringa påberoper seg at den skal ha.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-06-12:
Statsråden sa i sitt innlegg at han hadde tenkt å skjerpe kravene til å undervise i fag ytterligere – ut over det den rød-grønne regjeringa allerede har gjort. Jeg har da to spørsmål. For det første: Gjelder dette også de praktisk-estetiske fagene, som f.eks. mat og helse eller formgivingsfag, der mitt inntrykk er at undervisninga i dag i stor grad utføres av ikke-kvalifiserte – det vil altså si dem som ikke har en faglig utdannelse? Det bekymrer meg veldig. For det andre: Ser ikke statsråden at dette vil bidra til at det kommer enda flere i kategorien «ikke-kvalifiserte» når kravene blir skjerpet for dem som allerede er i skolen i dag? Kan statsråden si noe om hvordan han tenker å møte den utfordringa?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-06-12:
Jeg er glad for at statsråden trakk fram den siste måten å kunne gjøre Fysak på, at en kan se det som en del av den ordinære undervisninga. Jeg tror faktisk vi har ganske mye å gå på der. Som jeg nevnte også i mitt innlegg, har bl.a. bruk av uteskole gått ned etter innføring av Kunnskapsløftet. Det er også noe vi skal ta på alvor. Så har jeg lyst til å utfordre statsråden, fordi jeg oppfattet innlegget fra statsrådens partikollega nærmest som en advarsel om at skolen ikke skal ta på seg alt – nå blir det litt for mye av det gode, vi må bremse tempoet litt her. Jeg oppfattet også at det kunne bli vanskelig å gjennomføre Fysak hvis en ikke hadde tilgang på idrettshaller, eller hvis en bor i kommuner med litt kaldt og hustrig vær. Jeg lurer på om statsråden deler oppfatninga til sin partikollega, eller om han deler den oppfatninga at f.eks. dans kan være en del av den ordinære skolehverdagen og kan gjennomføres innendørs i et vanlig klasserom.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-06-12:
Statsråden sa at privatskoleloven står under press. Da stilte jeg meg spørsmålet: Hvorfor det? Det mener jeg også statsråden bør gjøre. Når det f.eks. nevnes private yrkesfagskoler, må vi stille spørsmålet: Hvorfor er det noen som ønsker de yrkesfagskolene? Et eksempel fra Møre og Romsdal hørte vi om i høringen. En videregående skole var blitt bygd uten verkstedrom. Det var en ny, stor videregående skole. Det var håpløst for dem da de skulle ta over elevene fra ungdomsskolen inn i yrkesfagene. Da er spørsmålet: Ser ikke statsråden at det ville være klokt å avvente en endring av privatskoleloven til vi fikk satt inn de tiltakene Stortinget faktisk gjorde vedtak om i fjor når det gjelder yrkesfaglige studieretningene? For de som nå skal ta imot lærlingene, får ikke de lærlingene de ønsker. Ser ikke statsråden at det ville vært klokere?
Iselin Nybø (Venstre), 2014-06-12:
Statsråden og flere av representantene var inne på dette med ungdom mellom 16 og 18 år som ikke har oppholdstillatelse. Flere aktører, bl.a. Barneombudet, Røde Kors og Redd Barna, har uttrykt bekymring for at man kutter ut opplæringen for disse ungdommene. Jeg tenker at opplæring er veldig viktig for alle ungdommer, enten det er folk som har oppholdstillatelse i Norge, eller som skal sendes ut. Opplæring er aldri bortkastet. Det er noe du kan få bruk for, enten du skal fortsette livet ditt i Norge, eller om du skal reise hjem til et annet land og fortsette livet ditt der. Mitt spørsmål til statsråden er: Deler han ikke bekymringen som Barneombudet, Røde Kors og Redd Barna her har gitt uttrykk for? Deler han ikke bekymringen for at det kan bli en litt vel brå slutt på den opplæringen?
Iselin Nybø (Venstre), 2014-06-12:
Saken vi nå diskuterer, er en viktig sak for Venstre, og noe vi lenge har vært opptatt av. Gjennom nesten hele forrige periode var representanten Trine Skei Grande øverst på barrikadene for å få gjort noe med antallet ikke-kvalifiserte lærere i norsk skole. Vi fremmet representantforslag, vi fikk også, i alle fall i media, uttrykt støtte for det av et av de daværende regjeringspartiene, men vi fikk altså ikke flertall i Stortinget, noe jeg synes er synd først og fremst med tanke på norske elever, som fortjener å ha lærere som har den formelle bakgrunnen i orden. Dette fordi lærernes formelle kompetanse har betydning for elevenes læringsresultat. Derfor er ansatte med god faglig og pedagogisk utdannelse selve grunnsteinen i skolen i dag. Jeg tror det er bred enighet om lærerens nøkkelrolle i den gode undervisningen, og at det derfor bør være bekymringsfullt når tallene viser at hele 9 400 ansatte i norsk skole i dag mangler undervisningskompetanse. Det er klart at den formelle kompetansen de tilsatte som mangler undervisningskompetanse, har, varierer, men det er sannsynlig at en betydelig andel av disse kun har videregående opplæring eller lavere og uten pedagogikk, som flere har vært inne på. Dette gir rom for ettertanke. Men det er viktig å understreke at også de som jobber i skolen i dag som såkalte ikke-kvalifiserte lærere, gjør en god jobb, og de er viktige bidragsytere til elevenes læring. Dette er folk som har valgt å jobbe i skolen fordi de liker å jobbe med barn og unge, fordi de trives med å være en del av en opplæringssituasjon, og de er viktige for norsk skole også framover – særlig sett i lys av den forventede mangelen på lærerkrefter vi kommer til å ha de kommende årene. Sånn som vi i Venstre ser det, er det nødvendig å igangsette ytterligere tiltak for å sikre at lærere som underviser i norsk skole, faktisk har den undervisningskompetansen for trinnene de underviser på. Noen ansatte, særlig de med høyere og lavere universitets- og høgskoleutdanning, men uten pedagogikk, vil sannsynligvis ikke ha behov for særlig omfattende kompetanseheving, mens ansatte som har videregående opplæring eller lavere og uten pedagogikk, må ha betydelig mer utdanning. Under alle omstendigheter må det gjøres et systematisk arbeid for å sikre at alle elever i norsk skole innen rimelig tid får undervisning av lærere som er faglig kvalifisert for det. Dette er en av Venstres hovedprioriteringer å få begynt på i denne stortingsperioden. Vi er derfor glad for at et flertall i komiteen støtter vårt forslag om at regjeringen skal legge fram en sak om et særskilt kompetanseløft for tilsatte i grunnskolen som mangler undervisningskompetanse for trinnene de underviser på. Jeg hadde håpet at det var en samlet komité som kunne stille seg bak dette forslaget, men jeg tar til etterretning at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti støtter intensjonen og ber regjeringen komme tilbake til Stortinget på egnet måte med et særskilt løft for disse det her gjelder. Det legger jeg til grunn at kunnskapsministeren følger opp ved første anledning. Helt til slutt vil jeg takke saksordføreren for godt samarbeid og godt utført jobb.
Iselin Nybø (Venstre), 2014-06-12:
Denne saken handler om å gi kompetanseløft til de lærerne som er i skolen i dag, og som mangler den nødvendige kompetansen. Nå har statsråden fått ganske tydelige tilbakemeldinger fra sine egne om at han på egnet måte må komme tilbake til Stortinget med et særskilt kompetanseløft for dem som vi her snakker om. Vi er selvfølgelig litt skuffet over at Høyre og Fremskrittspartiet ikke stemmer for forslaget vårt, når de var med på et nesten likelydende forslag i forrige periode, og vi skulle selvfølgelig ønske at statsråden oppfordret til å stemme for forslaget. Jeg har lyst til å spisse spørsmålet som Marianne Aasen stilte: Hvis vi nå snakker om dem – av de 9 400 – som har videregående eller mindre, hva vil statsråden konkret gjøre for å øke deres kompetanse, og når kan vi forvente at statsråden kommer tilbake til Stortinget på egnet måte med en sak om dette?
Iselin Nybø (Venstre), 2014-06-12:
La meg først få takke forslagsstillerne for å ta opp et veldig viktig tema. Fysisk aktivitet er jo viktig for oss alle, ikke minst for dem som går i skolen. Når vi vet at vi lever i et samfunn der forskjellene blir større, når helsen til dem med høy utdanning er bedre enn helsen til dem med lav utdanning, når levealderforskjellen er stor mellom dem som bor på østkanten, og dem som bor på vestkanten, er det viktig at dette temaet blir debattert. Ikke minst er det sånn, som flere har vært inne på, at vi lever i et samfunn der vi i stor grad er stillesittende. Vi oppholder oss mye inne, og den aktiviteten vi hadde før, er synkende. Fysisk aktivitet inn i skolen trenger ikke nødvendigvis bety mer gym, man kan like godt, som forrige representant nevnte, ha fysisk aktivitet i friminuttene. Ikke minst kan en lære både matte og naturfag – og sikkert norsk og historie og mange andre fag også – ute i naturen mens man driver fysisk aktivitet. Her er det egentlig bare fantasien som setter grenser. I Venstre deler vi intensjonen til forslagsstillerne, men vi merker oss at Kunnskapsdepartementet har startet opp et samarbeid med Helse- og omsorgsdepartementet, og vi ønsker å avvente og se hva de kommer med. Men som sagt – det er et kjempeviktig tema, og vi er veldig glade for at forslagsstillerne tar det opp til debatt.
Iselin Nybø (Venstre), 2014-06-12:
Nå er det et annet politisk flertall enn det det har vært de siste åtte årene, som gjør at det nå er et flertall for å åpne for at flere aktører skal få tillatelse til å starte opp privatskoler. Det er jo et arbeid som allerede har begynt, og som vi skal snakke mer om til høsten, og som jeg regner med at regjeringen ønsker å få på plass et flertall for, bl.a. med Venstre. Men det vi behandler nå, er selve dispensasjonsadgangen som skal gjelde fram til en ny friskolelov kommer på plass. For oss er det viktig at dette er en snever dispensasjonsadgang, og at det ikke er en mulighet til å gi tillatelse til alle dem som de siste åtte årene har hatt et ønske om å starte opp, for de skal vi vurdere etter den nye friskoleloven. Det er kun et fåtall skoler denne adgangen skal være aktuell for. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilket antall ser egentlig statsråden for seg vil få dispensasjon etter denne dispensasjonslovgivningen?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-12:
Det er heilt riktig at dette handlar om prioritering. Det går an å prioritere begge delar. Det er det den raud-grøne regjeringa har gjort, og det den nye regjeringa har valt å ikkje gjere. Eg beit meg merke i utsegna som kom i stad om at synda var sleppt ut, og dermed må ein halde seg til det. Viss leksehjelp er ei synd som er sleppt ut, som ein berre må halde seg til, lurer eg på kva i all verda frukt og grønt er. Frukt og grønt har ein rett og slett ikkje heldt seg til – ein har rett og slett prioritert det bort. No når mange elevar ikkje får frukt og grønt, fordi kommunane vel å ikkje prioritere det, fordi dei ikkje har pengane, er mitt enkle spørsmål til kunnskapsministeren: Synest kunnskapsministeren det er litt dumt at elevane ikkje får gratis frukt og grønt?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-12:
Eg trur intensjonen med forslaget var meir enn at vi berre skal kome med gode råd til kommunane og til skolane om korleis dei kan få til litt meir fysisk aktivitet innanfor dagens ramme. Sjølv om ein vil gjere dette innanfor dagens rammetimetal eller utvide rammetimetalet, var ideen, sånn som eg oppfattar det, frå fleirtalet i komiteen at vi no ønskjer å få ei større nasjonal satsing på dette feltet. Det er litt pussig å kalle «nasjonal satsing» A4 automatisk. Vi er alle einige om satsing på etter- og vidareutdanning. Det er ikkje A4 berre fordi det er nasjonalt initiert. Mitt spørsmål er, utover at eg skjøner dette med senteret, og at ein må setje seg ned og få det til innanfor timetal osv.: Tar ministeren komiteen på alvor og verkeleg vil setje i gang nokre større tiltak knytte til fysisk aktivitet frå sitt kontor? Eller er det mindre justeringar og erfaringsutveksling han ønskjer å leggje opp til?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Høyre og Fremskrittspartiet har alltid hatt tillit til skolene og kommunene. Svaret på spørsmålet mener jeg må være at når synden først har kommet inn i verden, må man forholde seg til det, i den betydning at når leksehjelpordningen først er innført, sånn som den ble innført av de rød-grønne, med de budsjettmidlene som er stilt til rådighet for det, må vi ta utgangspunkt i det. Vi ønsket opprinnelig en annen ordning. Det vi har gjort nå, er å gjøre den ordningen som de rød-grønne ønsket å pålegge skolene på bestemte skoletrinn, mer fleksibel. Skolene har større mulighet til å bruke ordningen som de vil, men vi har ikke endret kravene f.eks. til at man skal ha pedagoger. Det må man eventuelt komme tilbake til, og det har vel også en budsjettkonsekvens, vil jeg tro.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Vi er veldig opptatt av, og kommer til å fortsette å være opptatt av, kvaliteten i opplæringen. Det gjennomsyrer både disse forslagene og alle andre forslag som kommer fra regjeringen, både med hensyn til etter- og videreutdanning og andre forslag som er viktige. Når det gjelder dette, mener jeg at dagens ordning, og den som Stortinget har bestemt seg for å gå for nå, er mye bedre enn den forrige ordningen, nettopp fordi det gir en mulighet for skolene til å sette inn leksehjelp slik de vil. Det blir altså ikke noen endring verken i bevilgningen eller i hvor mange timer leksehjelp man har, men skolen har mulighet f.eks. til å samle elever på tvers av trinn, til å målrette leksehjelpen i større grad, og – som Senterpartiets representant også sa – til å sette den inn i de klassetrinn hvor man mener det er nødvendig. Vi har ikke foreslått noen ekstra midler til dette i budsjettet, og det vil si at vi tar utgangspunkt i de budsjettmidlene som ligger der i dag. Jeg mener at Høyre og Fremskrittspartiet hadde et godt og viktig poeng den gang, men det krever også store midler som må prioriteres opp mot andre ting i budsjettene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Hele poenget med den gamle ordningen var nettopp at man var begrenset til 1.– 4. trinn. Jeg mener at hvis man skulle endret denne ordningen og pålagt pedagogbruk, måtte det også fulgt statlige midler med, all den tid det er en statlig ordning. Men det er klart at kommunene og skolen har jo en mulighet til å bruke disse midlene som en del av en større leksesatsing. Hvis de ønsker å bruke pedagoger, er det veldig bra. Det vil de få honnør av meg for, men vi foreslår nå først og fremst en ordning som er mer fleksibel for skolen, som ivaretar det veldig mange i Skole-Norge har sagt, nemlig om man ikke kan få lov til å bruke disse pengene der hvor man mener det er mest fornuftig, der man lokalt på sin skole ser at trykket er størst og behovet er størst. Det gjør nå regjeringen. Det har vi lagt frem. Så får vi eventuelt komme tilbake til de andre problemstillingene rundt ordningen ved senere korsvei.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Jeg mener at det forslaget som regjeringen legger frem nå, og som Stortinget slutter seg til, ivaretar hensynet til de internasjonale forpliktelsene som vi har. Jeg mener at det på en god måte balanserer innvandringsregulerende hensyn – altså behovet for at vi skal ha en streng innvandringspolitikk, som er konsekvent, og som begrenser hvem som skal komme inn, og som er konsekvent også når det gjelder når man skal reise ut – med hensynet til de ungdommene det gjelder. Det vi foreslår i dag, balanserer det på en god måte, og man knytter det til om man har rett til opphold eller ikke. Det mener jeg er en rimelig avveining av de forskjellige prinsippene og av bekymringene til f.eks. Barneombudet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Fordi regjeringen prioriterer. Jeg er glad for at Trond Giske, som veldig ofte påpeker at det ikke er vanskelig å satse på f.eks. etter- og videreutdanning, fordi man brukte flere oljepenger, også anerkjenner at det er noen klare prioriteringer i dette budsjettet. Prioriteringer er aldri enkelt. Frukt og grønt-ordningen var populær. Det var mange som likte den. Kulturskoletimen var også en ordning som var populær, som mange likte. Men vi hadde en klar og tydelig prioritering, som vi var helt åpne om og konsekvente på også i valgkampen. Det var at vi skal prioritere det som er viktigst for at elevene skal lære mer. Det viktigste for at elevene skal lære mer, er ikke frukt og grønt-ordningen. Det er heller ikke kulturskoletimen, men det er å styrke kunnskapen i skolen, først og fremst gjennom å styrke læreren. Vi har gjort det vi sa i valgkampen og fulgt opp det bl.a. gjennom denne saken.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Nå var vel ikke frukt og grønt uvesentlig under syndefallet, så det har vel en viss sammenheng. Mitt poeng med å formulere det på en forskjønnende måte, var rett og slett å si at vi må ta utgangspunkt i ordningene som de er i dag. Jeg mener leksehjelpordningen er en fornuftig ordning. Det mener nå også et bredt flertall på Stortinget. Det gjør det lettere for skolen å gjøre akkurat det mange i skolen har bedt oss om å gjøre. Så vil jeg stå for – både nå og i budsjettet – de prioriteringene vi har gjort. Skulle jeg ønske at vi til enhver tid ikke behøvde å prioritere? Ja, det tror jeg ikke det er noen politikere i denne sal som ikke skulle ønske. Men jeg, regjeringen og stortingsflertallet mener at det viktigste i skolen er å styrke læreren, at elevene skal lære mer, å få på plass en skikkelig realfagstrategi, og å sikre at ikke så mange elever som i dag går ut av skolen uten å kunne lese og skrive. På den listen havner frukt og grønt dessverre langt ned, mens andre tiltak havner høyere opp.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Det korte svaret er at dette vil vi komme tilbake til Stortinget med. Men jeg kan knytte noen betraktninger til spørsmålet. Nå kom det kompetansekrav – altså fordypningskrav i undervisningsfagene. Hvis man skal utvide de fordypningskravene, er det klart at det på kort sikt vil bety at færre fyller kravene – altså at flere ikke fyller kravene. Derfor er det helt avgjørende at man samtidig bygger opp et videreutdanningssystem som gjør at man på sikt kan se at kravene blir fylt. Det mener jeg er den fornuftige måten å gjøre det på. Man må bygge ut systemet for å gi videreutdanning, samtidig som kravene da kan skjerpes inn. Når det gjelder de praktisk-estetiske fagene, er det jo ikke kompetansekrav knyttet til dem på samme måte. Men jeg har lyst til å markedsføre at etter- og videreutdanningsløftet også gjelder for praktisk-estetiske fag. Satsen som staten tar, er også der økt til 60 pst., så staten tar en større del av regningen for dem som vil ta videreutdanning innenfor praktisk-estetiske fag.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Vi får være helt klare i begrepsbruken, sånn at jeg er helt klar på hva jeg svarer på også. Den ene gruppen er lærere som har undervisningskompetanse, men som ikke nødvendigvis fyller de nye kompetansekravene til fordypning i fagene de underviser i. Den andre gruppen er dem som jeg ikke synes vi skal kalle «ukvalifiserte», som representanten heller ikke gjorde, men «ikke-lærerkvalifiserte.» De jobber der, men har ikke formell lærerutdanning. Det er en veldig variert gruppe. Det kan f.eks. være assistenter, eller det kan være noen som har høyere utdannelse, men som ikke har tatt pedagogikken. I løpet av de siste årene har det ikke vært satset konkret og direkte inn mot denne gruppen. Mange av dem har jo en arbeidsplass på skolen allerede, ønsker det og det er sannsynligvis lettere å rekruttere dem inn til læreryrket enn det er å hente folk utenfra. Det mener jeg vi skal adressere. En nøkkel er selvfølgelig da å ha mer fleksibel PPU, sånn at f.eks. de som har en fagmaster i bunn, kan kombinere det å være i skolen med å ta pedagogikken.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Svaret på spørsmålet er ja, jeg deler den bekymringen. Det er tre ting. For det første trenger vi flere lærere. Det er grunnen til at vi er så opptatt av å rekruttere flere lærere inn. Det blir flere elever, og vi trenger flere lærere for at lærertettheten ikke skal gå ned. Vi er opptatt av å få flere inn, bl.a. gjennom å ha karriereveier og videreutdanningsløp – masterutdanning tror jeg også kan være et viktig bidrag til det. Punkt 2: Det forskningen peker i retning av – forskning gir på sånne spørsmål sjelden en helt klar fasit – er at det å ha flere lærere i seg selv har liten effekt, hvis ikke man også endrer undervisningsmetodene og det pedagogiske opplegget. Dessuten er det veldig dyrt. Det betyr at det regjeringen har prioritert først, er å si at videreutdanning bygger lag på skolen – å bygge opp en masterutdanning. Men jeg er – for å ta det tredje punktet – helt enig med representanten i at det er et problem som vi må adressere, at veldig mye ressurser går til spesialundervisningen som mange steder sannsynligvis kunne vært brukt til å styrke den ordinære undervisningen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Hvis man gjør omorganiseringer på en skole, eller hvis man benytter seg av den ordningen som flertallet på Stortinget, inkludert regjeringen, har videreført, hvor det kom 600 ekstra lærerårsverk fra staten som er fordelt rundt i kommunene på bestemte skoler, og får bedre undervisning gjennom det, er det veldig bra. Jeg synes vi skal trekke lærdommer når det prosjektet er ferdig, når den statlige finansieringen i utgangspunktet skal gå ut, og se hvorvidt det har fungert. Så er spørsmålet treffsikkert. Det man også må gjøre på dette området, er å prioritere hva som er viktigst. Jeg mener det er veldig viktig med flere lærere – som sagt: Lærerrekrutteringen må vi fortsette med. Hvis staten skulle brukt sine midler først og fremst på et løft for antall lærere inn i skolen, sånn som de bl.a. har vært opptatt av i Sverige, er det veldig mye som tyder på at det er et dårligere samsvar mellom pengene man bruker på det og resultatet man får igjen, sammenliknet med å satse på f.eks. videreutdanning, kompetanse, lagbygging i skolen og fordypning.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Jeg kan forsikre representanten og forslagsstillerne om at vi ikke har begynt å jobbe med dette nå, i går, eller i forrige uke, fordi det kommer et forslag til vedtak i Stortinget – dette er vi i gang med. Det er en grunn til at undersøkelsen er bestilt, og jeg har også sagt klart og tydelig at dette vil vi komme tilbake til Stortinget med, med hensyn til politikk og planer. Videreutdanningssatsingen vår er en del av det, men det vil også komme mer som dreier seg bl.a. om kompetanse. Hvis man bare har videregående skole, har man ikke formell undervisningskompetanse, så det er to spørsmål her. Det ene gjelder dem som ikke har formell undervisningskompetanse, altså ikke lærerutdanning, og det andre gjelder dem som har lærerutdanning, men som ikke har f.eks. fordypning i norskfaget selv om de underviser i norsk, eller fordypning i matematikkfaget selv om de underviser i matematikk. Begge deler mener jeg vi skal gjøre noe med.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Dans er i høyeste grad fysisk aktivitet, og jeg er helt sikker på at skoler og skoleeiere finner mange lokale løsninger som ikke nødvendigvis forutsetter at man akkurat der og da hele tiden har tilgang til en gymsal. Grunnen til det er rett og slett at forslaget er ikke at man nødvendigvis skal øke antallet kroppsøvingstimer – der ligger vi allerede ganske høyt – men det er fysisk aktivitet på en annen måte. Det reiser også noen spørsmål rundt hvilken type pedagogisk kompetanse man skal ha, om man skal ha læringsmål osv. Derfor tror jeg representanten Gudmundsen har et veldig viktig poeng når han sier at her er det forskjeller, ikke nødvendigvis bare på grunn av temperatur og vær og den type ting – det er nok mulig å være fysisk aktiv også i Båtsfjord om vinteren – men det er rett og slett forskjeller på hvordan skolene kan velge å løse dette. Så det vi må gjøre, er både å sørge for at det er klart hva som er mulig, og oppmuntre til å ha mer fysisk aktivitet.