Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-14:
Som jeg har nevnt før fra denne talerstolen, husker jeg Fremskrittspartiets landsmøte i 2013, der nåværende finansminister ti ganger gikk til angrep på den norske samfunnsmodellen. Når vi nå holder på å vedta det tredje statsbudsjettet fra en Høyre–Fremskrittsparti-regjering, må jeg dessverre konstatere at Fremskrittspartiet har fått gjennomslag. Selv om statsministeren lovet før valget at det skulle være moderasjon i bruk av oljepenger, er altså mer bruk av oljepenger svaret hver gang regjeringa har en utfordring – ja, i så stor grad at til og med den konservative høyreorienterte pressen kommenterer det på den måten. Når vi ser på den økonomiske modellen, er det tydelig at Fremskrittspartiet har fått gjennomslag, ut fra tenkningen om å ta fra dem som har lite, og gi til dem som har mye. Uansett besvergelsene om formuesskatt er det en realitet at det blir gitt store skatteletter til dem som har mye fra før. Det finnes ikke dekning for det i noe fagmiljø. Til og med regjeringas egen Menon-rapport er tydelig på at det er kanskje noe av det minst effektive en kan gjøre hvis en er opptatt av næringslivet og næringslivets beskatning, som vi også er opptatt av. Da er formuesskatt lite treffsikkert. I Scheel-utvalget er det en tydelig anbefaling heller å lette skatten på kilde og i et nullsumspill heller øke skatten på residensbeskatninga. Når det gjelder effektene som handler om å ha mindre utjamning i samfunnet, er det noe OECD advarer oss mot fordi det fører til en lite effektiv økonomi, men allikevel går altså regjeringa i den retning. På toppen av det har regjeringa fram til nå tatt nesten 2 mrd. kr rett ut av lomma på de arbeidsledige. De skal betale. Hvert år skal de betale 2 mrd. kr for å bidra mer til fellesskapet fordi noen andre skal bidra mindre. Skattlegginga av deler av kjøregodtgjørelsen er en nyskapning som er kommet til nå i år. Selvfølgelig blir det mer byråkrati hvis en skal ha skattlegging av deler av kjøregodtgjørelsen, men det er en gruppe som det etter regjeringas definisjon er riktig å ta. Ikke minst gjelder det økt skatt på pendling. Jeg hørte under finansdebatten at noen her påsto at det var en miljøavgift. Det må bygge på en misforståelse. For det høres ut som om noen argumenterer med at det fradraget bare var for folk som kjører bil – og helst dieselbil. Men det er jo ikke det. Pendlerfradraget i dag er knyttet til 1,50 kr per km – om en kjører trikk eller tog eller buss eller hva en kjører. Det er rett og slett en skatt på arbeid. Det er å vri skatten fra grønn beskatning til beskatning på arbeid å øke skatten for pendlerne. 475 mill. kr skal regjeringa ta inn på skatt på arbeid. Ikke minst i dag som mange er i den situasjon at de må søke seg ny jobb, kanskje et annet sted enn der de bor fordi de har mistet jobben, undergraver det også arbeidsministerens uttalte ønske om større mobilitet i samfunnet. Så til sluttvederlagsordningen. 60 mill. kr skal det tas der, funnet på en eller annen sen natt i noen budsjettbehandlinger, en vel etablert ordning som er understreket i et annet angrep på et kjernepunkt i den norske modellen, nemlig at dette er en trepartssak. Det har i mange år vært en forståelse mellom arbeidsgivere, arbeidstakere og staten om at med dette kan vi, i fellesskap – ved at arbeidsgiver betaler, at dette er avtalt, og at det er skattefritt – bidra til å hjelpe Bedrifts-Norge når de er i omstilling. Men det skal altså tas. Det er et angrep også på trepartssamarbeidet, som er en annen viktig del av den norske modellen. Det er noen få som tjener på regjeringsskiftet. Det er mange som taper på regjeringsskiftet. Den norske modellen er ikke lenger bare under press. Den er under direkte angrep.