Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-18:
Først vil jeg takke representanten Toppe for å ha tatt opp dette temaet. Etter min vurdering er ledelse den største utfordringa for offentlig virksomhet. Vi ser så mange eksempler på at ledelsen i offentlig virksomhet er for svak, slik at vi får et byråkrati og en ressurssløsing som ikke ville vært akseptert i privat virksomhet. Vi snakker nå om stedlig ledelse av sjukehus som er en del av beredskapsorganisasjonen. Det er en organisasjon som er veldig kompleks, veldig krevende, og som blir satt på en rekke vanskelige utfordringer hver dag. Når det etter Senterpartiets syn er avgjørende viktig med stedlig ledelse, er det, punkt én, fordi det skal være et klart ansvar. Det skal være et klart ansvar for den som leder den lokale virksomheten, slik at dersom det gjøres gode ting, får en ros, og dersom det gjøres dårlige ting, får det også konsekvenser. Punkt to: Ved stedlig ledelse får man en mulighet til å se helheten i den daglige drifta. Et sjukehus er en institusjon med svært mange fagfolk med ulike ansvarsområder, og de er store og veldig krevende organisasjoner hvor de små ting avgjør om det fungerer hver dag, om en får den effektivitet som forventes. Stedlig ledelse er også avgjørende viktig for at en kan ha en leder som kan inspirere den flokken som er på et sjukehus, at en kan få opp den stoltheten som alle på et sjukehus må ha for å bringe sjukehuset videre framover. Hva er så stedlig ledelse? Jeg trekker fram Ringerike. Ringerike er heldig og har en dynamisk leder som heter Per Bleikelia. Men Per Bleikelia har langt ifra ansvaret for alle som utgjør det teamet som heter Ringerike sykehus. Per Bleikelia har ikke ansvar for røntgen og ikke ansvar for lab, ikke ansvar for reinholdet, ikke ansvar for maten, ikke ansvar for vedlikeholdet og ikke ansvar for den første personen som møter deg når du kommer inn på sjukehuset, og du spør om å få møte den og den pasienten. Per Bleikelia har altså et begrenset stedlig ledelsesansvar. Dette ble satt virkelig poengtert fram da den samme Per Bleikelia fikk en pris for godt lederskap, og det ble innkjøpt kake til Per Bleikelia. Hvem skulle så få kakestykkene? Var det de som var i Per Bleikelias ledelse, eller var det hele flokken? Per Bleikelia, som den gode leder han var, inviterte sjølsagt hele flokken, også de som var på reinhold, de som var på mat, de som var på røntgen, og de som var på lab. Per Bleikelia ønsker å ha en helhetlig stedlig ledelse, for det er den helhetlige stedlige ledelsen som til sammen må skrus hver eneste dag, hver eneste time, for å få et godt resultat. Det vi snakker om her, er en ledelsesfilosofi, og det har vært nøye diskutert i kontrollkomiteen i forbindelse med beredskapsorganisering. Det kommer en stortingsmelding fra regjeringas side om samfunnssikkerhet og beredskap, og man var i kontrollkomiteen enig om at man måtte legge til grunn ledelse, kultur og holdninger definert som operasjonsbasert ledelse. Det jeg må si er det sterkeste når jeg hører debatten her, er at det er så få som går inn på hva slags ledelsesfilosofi en skal ha. Det som kontrollkomiteen har vært veldig nøye på, er at man må ha en ny, desentralisert ledelsesfilosofi, såkalt oppdragsbasert ledelse, for å sikre initiativ, kreativitet, eierforhold til arbeidsoppgavene, ansvarsfølelse og dermed kollektiv forpliktelse. Dette burde være felleseie og uavhengig av politiske retninger, at en slipper til den kollektive forpliktelse og ansvarsforholdene. Og det er jo viktig at vi har en ledelse, ikke minst for sjukehusene, som ser behovet for å slippe til og ta i bruk erfaringer og vurderinger fra sine medarbeidere, hvor de som står i førstelinja, gis myndighet, tillit og oppfordring til å ta i bruk sin kompetanse. Samtidig må førstelinjas folk i utdanning som gir trygghet i utøvelsen av krevende oppdrag, ha utstyr som er moderne, til å løse oppgavene, og en må sikre at den enkelte har god kommunikasjon med sin arbeidsgruppe. Det gjelder for alle beredskapsorganisasjoner at en trenger en desentralisert ledelse som kan realisere det overordnede nivåets intensjon, og der er vi ved noe vesentlig. Sjølsagt må den desentraliserte, lokale ledelsen ved et sjukehus, somatisk eller psykiatrisk, arbeide i tråd med det som er den overordnede ledelsens intensjon. Det er jo hele poenget.