trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-04-06:
Det er jo slik at man foretar intervjuer av de personene som skal ha tilhold i Norge, som da får sine søknader behandlet. Da er det naturlig at disse opplysningene kan komme fram der samt selvfølgelig når IMDi skal videreformidle disse personene ut til kommunene. Det er selvfølgelig vesentlig at kommunene da har oversikt over dette. Det å kartlegge dette er selvfølgelig viktig, og det er et arbeid som vi helt sikkert kan bli bedre på. Men det er noe som vi da må fortsette med. Jeg synes for så vidt at kommunene gjør en god jobb med dette. De får jo ekstra tilskudd dersom det er personer som krever mye av både økonomiske kostnader og ikke minst andre ressurser. For det er ikke alltid bare kostnader som er utfordringen, det kan også være det at man må ha personell og en del ressurser utover det, som er krevende.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-04-06:
Det har jo vært en krevende tid for utlendingsmyndighetene nå, og vi skal gjøre det vi kan for å bosette personer raskt. Så vet vi at når det gjelder de små kommunene, kan det være veldig krevende å bosette dem som krever mye ressurser – ikke bare på grunn av det økonomiske, men også fordi man må ha en del personell, som det kanskje ikke er like lett å få tak i overalt i landet. Derfor er det viktig å tilrettelegge for at de kommunene som ønsker det og har muligheten til det, faktisk kan ta imot disse. Vi kommer til å jobbe for at disse personene skal bosettes. IMDi fokuserer på det. Det skal de fortsette med fordi det er viktig at vi greier å få disse personene ut av mottak og bosatt i norske kommuner. Men det er like viktig å understreke at jeg er imot tvang. Derfor må dette bli på frivillig basis, og vi må jobbe sammen med kommunene for å finne disse løsningene.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-04-06:
«Regjeringen foreslår at den nye 5-årige lærerutdanninga skal inneholde 60 studiepoeng pedagogikk, som i dagens 4-årige løp, men at 15 av disse studiepoengene skal vies religion, livssyn og etikk. Resultatet blir mindre pedagogikk, selv i et utvida 5-årig løp. Det er også foreslått at man ikke skal kunne fordype seg i pedagogikk i masteroppgaven, og f.eks. skrive om temaer som mobbing, læringsmiljø og adferdsvansker. På hvilken måte mener statsråden at dette gir en bedre lærerutdanning?»
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-04-06:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det er mulig jeg har litt tungt for det, men unnskyld meg likevel, for regjeringen foreslår å utvide lærerutdanningen fra å være en utdanning over fire år med 240 studiepoeng til å bli en femårig masterutdanning med 300 studiepoeng, uten at studiepoengene i det som kalles pedagogikk – pedagogiske fag eller elevkunnskap – blir utvidet, heller tvert om. Faget blir enda mer kompakt fordi 15 av de avsatte 60 studiepoengene skal låses til religion, livssyn og etikk. For meg er svaret på spørsmålet jeg skal stille, innlysende. Men er det riktig av statsråden å si at pedagogikken blir styrket eller svekket i den nye lærerutdanningen?
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-04-06:
Definisjonen av pedagogikk er: «et vitenskapelig fagområde som tar for seg spørsmål knyttet til undervisning og oppdragelse, læring og utvikling». Det er en grunn til at vi har det som eget fag i lærerutdanningen i dag, fordi det er viktig, og det er helt sentrale kunnskaper som alle lærere må ha. Det er hevet over enhver tvil, og statsråden bekreftet det egentlig også nå, at andelen pedagogikk, matematisk sett, er svekket i den nye lærerutdanningen. Men hva er argumentasjonen for at man ikke skal kunne ha fagfordypning i pedagogikk når man skal kunne ha fagfordypning i norsk, matte og engelsk? Hvorfor skal man ikke kunne skrive masteroppgave om f.eks. mobbing, veiledning, tilpasset opplæring, foreldresamarbeid eller lærevansker?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-06:
Det aller viktigste med den femårige lærerutdanningen på masternivå er å legge rammene for en utdanning som har høy kvalitet, og som er rettet inn mot skolens behov. I rammeplanutkastet som nettopp har vært på høring, legges det opp til at studentenes masterfordypning skal være i undervisningsfag eller i begynneropplæring. Det er også foreslått at elementer fra fagområdet religion, livssyn og etikk – i faget som i dag heter pedagogikk og elevkunnskap – skal tydeliggjøres i en egen modul. Fagmiljøene har vært bekymret for at pedagogikkfaget ikke skal få tilstrekkelig plass i ny grunnskolelærerutdanning, og at studentene ikke skal kunne arbeide med viktige temaer som mobbing og lærevansker i sine masterarbeid. Målet med den nye grunnskolelærerutdanningen er ikke å utdanne masterkandidater i vitenskapsfagene nordisk eller pedagogikk. Målet med en praksisnær profesjonsutdanning er å utdanne masterkandidater som kan møte skolens behov. Det er ikke og skal ikke være noen motsetning mellom det å fordype seg i et undervisningsfag på skolen og ta for seg temaer som er knyttet til f.eks. klasseledelse, adferdsvansker og mobbing. I masterfordypningen skal disse temaene settes inn i en faglig kontekst. Dette forutsetter en masterfordypning som vektlegger både pedagogikk, fag og fagdidaktikk. Blandingsforholdet mellom disse elementene vil neppe bli angitt i forskriften, og det er stor faglig frihet med hensyn til vektlegging ved den enkelte lærerutdanningsinstitusjon. Hvordan det ivaretas, er også et spørsmål om institusjonsledelse. Det er riktig som representanten påpeker, at vi nå foreslår å skille ut kunnskap om religion, livssyn og etikk i en egen modul på 15 studiepoeng integrert i det nye PEL-faget, altså pedagogikk- og elevkunnskapsfaget. Dette er viktig fordi skolen blir mer mangfoldig, både etnisk, religiøst og kulturelt. Dette handler også om god klasseledelse i flerkulturelle klasser, ikke om mer undervisning i religion som sådan. Dette er, som jeg tidligere nevnte, i stor grad elementer som allerede ligger inne i dagens fag. Det vi gjør, er å tydeliggjøre det, og det innebærer derfor ikke et kutt innenfor pedagogikk. Nå har vi altså hatt utkast av rammeplan til høring. Vi tar høringen alvorlig og vil sette oss ordentlig inn i innspillene vi får, før vi fastsetter de endelige planene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-06:
Jeg tror ikke representanten har tungt for det på noen som helst måte, men det er to forskjellige spørsmål. Rent matematisk vil ikke PEL-faget – det som i dag er PEL-faget, uavhengig av hva det skal hete – selv om vi skiller ut en egen modul som er knyttet til RLE-relaterte kompetansemål, bli større. Men det er jo ikke sånn at de forskjellige fagområdene – eller arbeidet med master – ikke skal innebære også et arbeid med de pedagogiske fagmiljøene, og det er det som er mitt hovedpoeng: for det første at dagens PEL-fag ikke er et rent pedagogisk fag som eies alene av de pedagogiske fagmiljøene, og for det andre at i arbeidet med masteroppgaven vil man naturligvis også måtte trekke på pedagogiske fagmiljøer, didaktiske fagmiljøer, og det man kanskje kan kalle rene fagmiljøer. Det er derfor vi har argumentert for at pedagogikken i en femårig masterutdanning vil bli styrket, ikke svekket.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-06:
Bare for å korrigere: Jeg sier at PEL-faget – uavhengig av hva det heter – fordi det ikke får flere studiepoeng, men det blir ett år lenger, selvfølgelig vil utgjøre en mindre andel, men ikke sånn at pedagogisk arbeid eller de pedagogiske fagmiljøenes bidrag i lærerutdanningen er begrenset til det ene faget. Og det ville være veldig unaturlig hvis man i det øyeblikk man begynner å jobbe med masteroppgaver, som skal være praksisnære masteroppgaver som sektoren trenger og har bruk for, avskjærer f.eks. de pedagogiske fagmiljøene. Det er utgangspunktet for at vi argumenterer for at dette blir styrket, ikke svekket. Det finnes i dag rene pedagogikkmastere ved flere utdanningsinstitusjoner. De blir ansatt i dag, og de kan også ansettes i fremtiden. Grunnen til at vi har valgt ikke å si at man skal kunne ha master i det – vi lager heller ikke rene disiplinmastere i undervisningsfag som engelsk, norsk og matematikk – er at det vi ønsker å videreutvikle, er profesjonskompetanse, altså fagkompetanse, men knyttet til praksis på skolen. Det er derfor vi ikke har opprettet eller gitt adgang til det i vitenskapsfag som f.eks. spesialpedagogikk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-06:
Det første spørsmålet jeg stilte meg, var: Hvor har representanten Marianne Aasen hentet dette tallet fra? I NRK-saken er det et indirekte sitat fra meg, hvor det står: «Han sier de kunne ha ansatt 500 personer som gikk rundt og spurte flyktningene, men at problemet er at den informasjonen ikke ville blitt brukt.» Jeg har lyst til å være veldig klar på at det var et muntlig svar. Det var en eksemplifisering. Det var ikke basert på en redegjørelse eller en detaljert utregning. Dette var et muntlig svar, en eksemplifisering, og jeg sa heller ikke at en måtte ha ansatt, jeg sa at man kunne ha ansatt. Så antar jeg at det som er mest interessant, som jeg skal bruke litt tid på, er å si noe om hvorfor vi har valgt den løsningen vi har valgt – en elektronisk løsning. Det er viktig å få kartlagt kompetanse raskt, men det er også viktig å få opp et kompetansekartleggingssystem som kan stå seg over tid. Særlig hvis vi ser at asyl- og flyktningtilstrømmingen til Norge øker igjen, må vi ha et system som ikke er avhengig av at vi lager kortsiktige løsninger. Det som har vært vår vurdering, er at en elektronisk løsning vil bidra til at alle flyktninger som med stor sannsynlighet får opphold, ikke bare et mindre utvalg, vil kunne registrere kompetansen sin. I tillegg vil løsningen også kunne benyttes for kvoteflyktninger før de kommer til Norge. Det er en løsning som er ubyråkratisk, og den er enkel å skalere opp, uavhengig av hvor mange det er aktuelt å kartlegge. Hensikten er selvfølgelig den som jeg er helt sikker på at representanten deler, nemlig å gi den enkelte flyktning en mulighet til å opplyse om hele bredden i egen kompetanse, fra yrkeserfaring, språkkunnskaper, grunnleggende ferdigheter til formell utdannelse osv. Og så vil det være slik at når den elektroniske løsningen foreligger og er på plass, vil ressursbruken kunne knyttes til yrkes- og utdanningsveiledning, kvalifiseringstiltak og andre opplærings- og utdanningstiltak, noe som selvfølgelig er viktig. Det legges også opp til at denne informasjonen kan brukes videre i det offentlige systemet, altså at det ikke er en engangskartlegging som man må fylle ut flere ganger, men at man kan ta den med seg i møte med det offentlige apparatet også senere.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-06:
Jeg er veldig glad for at det akademiske Norge ikke bare uttaler seg, men også deltar i en dugnad for flyktninger og asylsøkere som har kommet til Norge. Så er det ikke slik at dette systemet skal komme til erstatning for det formelle godkjenningssystemet vi har i dag. Vi har allerede i budsjettet for inneværende år gitt NOKUT ekstra ressurser både til å godkjenne utenlandsk fagopplæring – det var bl.a. et ønske fra partene etter forrige års lønnsoppgjør – og til å behandle de store køene av mennesker fra andre land som ønsker formell godkjennelse av utdanningen sin. Dette systemet kan ikke erstatte en formell NOKUT-godkjenning av f.eks. en ingeniørutdannelse fra hjemlandet. Det som også er viktig å huske på, er at blant de menneskene som kommer, og sannsynligvis også blant dem som vil komme, er det veldig mange som ikke har en utdanningsbakgrunn som gjør at de bare kan tette hullene gjennom kurs på Universitetet i Oslo eller i Bergen eller andre steder. Veldig mange vil ha uformelle kvalifikasjoner. Mange vil f.eks. kunne flere språk uten å ha formell skolegang, og da er dette, mener jeg, er godt verktøy for å supplere NOKUT-prosessen vi allerede har.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-06:
Jeg skal være så ydmyk å si at det er veldig mange gode argumenter også for den løsningen vi ikke valgte. Det ville innebåret at på en eller annen måte måtte representanter fra f.eks. NOKUT, eller andre steder, gått rundt og fått tilgang på asylsøkere som sitter på mottak, og så hatt en type kartlegging av dem der. Det ville nok heller ikke betydd at man over bordet kunne levere en formell godkjennelse eller ikke. Det krever det samme systemet som vi har i dag. Det jeg mener er fordelen med dette, er at det er et system som kan stå seg over tid, og også vil stå seg hvis det kommer 30 000–45 000 asylsøkere til neste år, og 30 000 året etter det. Vi vet ikke hvor mange som vil komme, sannsynligvis færre på grunn av innstramminger, men allikevel kan det bli situasjonen. Dette kommer jo ikke til erstatning for at NOKUT også har fått styrket sine ressurser, også må ha fortgang og prioritet på den formelle godkjennelsen av høyere utdanning – og også penger som har blitt gitt til akademiske institusjoner for å lage opplegg for å fylle kompetansehullene som mange har.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-06:
Jeg takker for et interessant og omfattende spørsmål som berører veldig mange temaer, om hvordan alle elever i skolen skal sikres en likeverdig opplæring. La meg begynne med å slå fast at alle barn og unge i Norge har rett til opplæring og til å gå på nærskolen sin. For det andre har alle elever rett til å få en opplæring tilpasset sine evner og forutsetninger. Det innebærer bl.a. at elever som ikke har et tilfredsstillende utbytte av den ordinære opplæringen, har rett til spesialundervisning. Det er viktig at alle elever får ta del i elevfellesskapet. Alle elever har også rett til et godt skolemiljø som fremmer helse, trivsel og læring. Elevene skal deles inn i grupper eller klasser og skal ha så mye av opplæringen i denne gruppen at det ivaretar deres grunnleggende behov for sosial tilhørighet. Alle elever inngår i statistikken som skal være styrende for norsk skoleutvikling, og da snakker jeg altså om statistikken. Kvalitetsvurderingssystemet ble innført i 2004 og har siden da blitt videreutviklet slik at det i størst mulig grad kan bidra til utviklingen av opplæringstilbudet på den enkelte skole. Kvalitetsvurderingssystemet gir bl.a. kunnskap om læringsresultater, gjennomføring og læringsmiljø. Formålet er å legge et godt grunnlag for å fastsette mål og prioritere tiltak for å utvikle kvaliteten på opplæringen, både nasjonalt og lokalt. Nasjonale prøver og elevundersøkelsene er kanskje de mest kjente delene av akkurat dette systemet. De nasjonale prøvene er obligatoriske. Elever med rett til spesialundervisning eller til særskilt språkopplæring kan likevel få fritak fra de nasjonale prøvene. For å få fritak må det være åpenbart at prøveresultatet ikke vil ha noen innvirkning på elevenes videre opplæring. Eleven selv, eller elevens foreldre, kan likevel bestemme at eleven skal gjennomføre prøven. Likeverdig opplæring knyttes også til at alle elever får læremidler. Både grunnskoleopplæring og videregående opplæring skal være gratis, altså betalt av den offentlige kasse og ikke av den enkelte, noe som betyr at elevene får dekket nødvendige læremidler og digitalt utstyr som de trenger i opplæringen. Til sist spør representanten hvordan elever som har størst behov for seksualundervisning, får slik opplæring. Jeg vil vise til at alle elevene skal få opplæring i temaer som er knyttet til seksualitet. Opplæringen er forankret i læreplanverkets generelle del, i Prinsipper for opplæringen og i kompetansemålene for ulike fag. Også denne opplæringen skal være tilpasset elevene. Avslutningsvis vil jeg vise til at regjeringen har flere kompetansesatsinger for å sikre at elever får opplæring av høy kvalitet. Vi gjennomfører en stor satsing – tidenes satsing – på videreutdanning for lærere, og høsten 2015 fikk over 5 000 lærere tilbud om å delta. Alle landets ungdomsskoler har mulighet til å være med i Ungdomstrinn i utvikling, der målet er en mer praktisk og variert undervisning som skal gi bedre læring og resultater for elevene. Og gjennom den skolebaserte etterutdanningssatsingen Kompetanse for mangfold ble skolene også satt i stand til å støtte elever med minoritetsbakgrunn enda bedre enn i dag.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-06:
Jeg leste også den saken, men jeg må innrømme at jeg ikke husker alle detaljene i den avissaken nå. Men som jeg sa, så har man, uavhengig av funksjonshemning eller andre tilretteleggingsbehov, rett på en opplæring som er kvalitativt like god som den alle andre elever har. Alle elever i Norge har rett på seksualopplæring, og den må også være tilpasset. Dette er selvfølgelig ikke noe vi sitter og detaljstyrer fra departementet, men det betyr jo at hvis man f.eks. skal undervise en elevgruppe med spesielle tilretteleggingsbehov, vil det være naturlig at læreren også tilpasser det til det. Så er spørsmålet: Hvis man mener at elevene ikke får denne type undervisning, og at det er systematisk at de ikke får det, så vil det naturlige være første å melde det opp til den ansvarlige skole og si at dette er noe som alle elever skal ha, og, hvis ikke, melde det videre til fylkesmannen, som normalt er instansen som kontrollerer dette.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-06:
Spørsmålet om pedagogikkfaget, eller det som i dag heter pedagogikk og elevkunnskap, og posisjonen det har i en fremtidig 5-årig masterutdanning, svarte jeg på i forrige spørsmål. Jeg mener at de pedagogiske fagmiljøene vil bli styrket, og ikke svekket. Når det gjelder spesialpedagogikk som masterutdanning, er det helt riktig at vi har sagt at det ikke skal kunne være en egen, tellende masterutdanning innenfor grunnskolelærerutdanningen, men det betyr jo ikke at problemstillinger som er knyttet til det, være seg læringsmiljø, klasseledelse, tilpasset opplæring, ikke skal være en del av lærerutdanningen. Snarere tvert imot – dette er svært viktige deler av lærerutdanningen. Jeg har bl.a. sagt at fremtidens lærere, i den grad de ikke har lært det tidligere, f.eks. må kunne kjenne igjen elever som har alvorlige lese- og skrivevansker, at det er en viktig del av det. Så deler jeg ikke at det skal være en motsetning mellom inkludering og kunnskap. Det er jeg dypt og grunnleggende uenig i.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-04-06:
«Regjeringen har varslet at de vil lansere en app hvor flyktningene selv skal registrere egen kompetanse. Til NRK har statsråden hevdet at man måtte ha «ansatt 500 personer som gikk rundt og spurte flyktningene, men at problemet er at den informasjonen ikke ville blitt brukt». Hvor har statsråden hentet dette tallet fra?»
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-04-06:
Takk, det var oppklarende hva gjelder dette tallet, så da er det ute av verden, i og for seg, men det jeg gjerne vil følge opp med, er dette med verdien av egenrapportering, som jo er høyst diskutabel. Det er flere som har uttalt seg i den sammenhengen, rundt dette, bl.a. rektor Ole Petter Ottersen ved Universitetet i Oslo, som sier at vi står i fare for å kaste bort både menneskelige og økonomiske ressurser. Han ønsker en dugnad for i større grad å få verifisert kompetansen og mener forslaget fra NOKUT ville gjort det mye raskere. NOKUT selv, ved Stig Arne Skjerven, sier: «Vi ønsker å bruke en samlebåndsmetode for å gjøre enkle vurderinger av kompetansen deres.» Er det ikke det som er det avgjørende her: Egenrapportering kan være nyttig, men det viktige er jo verifisering av kompetansen. Er ikke statsråden enig i det?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-04-06:
Dette kommer til å ta tid, for denne appen skal jo utvikles og iverksettes, og vil vel antakeligvis ikke komme i bruk før i 2017. I mellomtiden er det ganske stusselig, de midlene som er satt av til NOKUT til dette. Det som er realiteten, er at mange sitter og venter på saksbehandling, om de får lov til å bli. Da skjer det ingen kartlegging. Så, når de har fått oppholdstillatelse, en del av dem, skal denne selvbetjeningsappen komme, og så skal dette verifiseres videre, hvor de da kommer inn i en ny kø. Og da går årene. Er det ikke veldig uheldig, både for den enkelte og for samfunnet, at vi ikke klarer å få opp et bedre organisert system? Og jeg viser igjen til Ole Petter Ottersen, som sier at det er en sløsing med menneskelige ressurser å gjøre det på denne måten når man kunne gått rett på sak og fått verifisert umiddelbart og satt opp en samlebåndsdugnad – hvor man altså umiddelbart hadde fått verifisert kompetansen.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2016-04-06:
«Barn og unge med funksjonsnedsettelser deltar i mindre grad enn andre barn i organisert fritids- og idrettsaktiviteter, og jo eldre de blir, jo mindre deltar de. Hvordan bidrar regjeringen til at barn og ungdom med nedsatt funksjonsevne deltar og inkluderes på idrett-, kultur- og fritidsarenaer?»
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2016-04-06:
Jeg takker for svaret. Det er fristende å stille statsråden oppfølgingsspørsmål om den utstyrsordningen – som er en bra ordning – som går på tilrettelagt utstyr for barn og ungdom innenfor idrettsaktivitet. Er regjeringen og statsråden kjent med hvordan ordningen fungerer, og om pengene blir brukt opp?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2016-04-06:
Det er bra, og jeg ønsker å komme tilbake til nettopp det. Men barrierer mot deltakelse kan også være manglende fysisk tilgjengelighet, manglende økonomiske eller menneskelige ressurser, transport eller kanskje, som i det siste eksemplet med utstyrsordning, mulig mangel på informasjon om de ordninger som finnes. Barrierer kan også være sosiale, som undervurdering av mestringsevne og kompetanse og fordommer fra omgivelser, og ca. halvparten av norske kommuner har i dag ikke ledsagerordning, som nettopp går på å fremme aktivitet for barn og ungdom. Hva vil regjeringen gjøre for å motivere flere kommuner til å ha ledsagerordning eller andre typer ordninger som fremmer aktivitet for barn og ungdom med nedsatt funksjonsevne?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-04-06:
«Stortinget har vedtatt en ny jordvernstrategi som innebærer et mål om at mindre matjord skal bygges ned. Hvordan blir det nye jordvernmålet fulgt opp av regjeringen?»
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-04-06:
Statsråden var innom flere elementer her. Jeg skal gå til det ene, at Stortinget viste til at man trengte å følge opp overfor kommunene og forvaltningen når det gjelder Stortingets jordvernmål, altså at Stortinget ba statsråden gjøre det. Det brevet som statsråden selv refererte til, var lite konkret. Vil statsråden, sammen med andre berørte statsråder, sende et mer forpliktende rundskriv – sammen med kommunalministeren?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-04-06:
Statsråden kommenterte selv antallet dekar omdisponert matjord i 2015. Man sammenligner tallet for 2015 med snittet av samlet omdisponering under forrige regjering. Jeg antar at statsråden vet at det er en langsiktig utvikling, og tallene viser at den positive trenden er snudd i negativ retning under denne regjeringen. Statsråden forklarer at økningen i nedbygging av matjord er en følge av vedtaket om ny kampflybase. Hvor har statsråden tatt ideen om at denne typen prosjekt skal holdes utenfor beregningen? Vet han at denne typen prosjekt må håndteres innenfor Stortingets jordvernmål?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-04-06:
Regjeringa la fram jordvernstrategien sin i juni 2015 og er i gang med gjennomføringa av han. Det gjer vi i tråd med Stortinget sine vedtak. Stortinget behandla denne jordvernstrategien og fatta oppmodingsvedtak i desember 2015, med andre ord for om lag fire månader sidan. Eit samla storting vedtok eit mål om at den årlege omdisponeringa av dyrka mark skal under 4 000 mål innan 2020, og at dette målet skal ein nå gradvis. Stortinget har bede om rapportering på dette i samband med revidert nasjonalbudsjett. Mitt svar må difor sjåast på som foreløpig og ikkje uttømmande. Uttømmande svar vil verte lagt fram for Stortinget i tråd med eige vedtak. Eg vil også minne om at det i perioden med raud-grøn regjering, altså i åra frå 2004 til 2013, i snitt vart omdisponert 7 600 mål årleg, altså nesten det dobbelte av det nye målet. Omdisponeringa av dyrka mark har dei siste åra vist ein fallande tendens, og var i 2014 på 5 710 dekar, altså under det målet som den førre regjeringa hadde sett, på 6 000 dekar. Det endelege resultatet for 2015 kjem i juni, men foreløpig tyder tala på at vi også i 2015 vil liggje under gjennomsnittet frå den tida då Senterpartiet sat i regjering. Det er eg tilfreds med. Etter at Stortinget vedtok det nye målet, har eg sendt brev til alle kommunane, fylkeskommunane og fylkesmennene om målet og peika på den rolla som dei har i planlegginga. Eg meiner at eit slikt brev er eit sterkt signal til kommunane og fylkeskommunane om at jordvern er eit viktig omsyn å sikre, og eg har tillit til og forventningar om at dei følgjer det opp. Eg har allereie gjeve i oppdrag til fylkesmennene gjennom tildelingsbrevet for 2016 å gjennomføre eit skuleringsopplegg for lokalpolitikarar, og eg vil i tida framover møte KS for å følgje opp med omsyn til korleis vi konkret i fellesskap kan samarbeide for å nå dei aktuelle måla. Eitt av dei aller viktigaste tiltaka for strukturelt å styrkje jordvernets posisjon gjeld spørsmålet om kommunestruktur. Auka fart i endringar av kommunestrukturen vil bidra til i større grad å leggje grunnlaget for å nå jordvernmåla. Eitt eksempel på dette er kommunane Hå, Klepp og Time, som konkret har sett nye forventningar om å sikre jordvernet dersom ein faktisk slår seg saman til éin samla kommune. Dersom Senterpartiet også i praksis er oppteke av jordvernet, er eitt av dei fremste bidraga faktisk å få til ei reformering av kommunestrukturen. Det vil vere eit kjempepositivt bidrag frå Senterpartiet for å bidra til styrkt jordvern. Framfor å stikke kjeppar i hjula for den prosessen som no føregår, kunne svaret ha vore at ein faktisk bidrog. Det hadde vore langt meir konstruktivt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-04-06:
Når eg kommuniserer tydeleg i brevet at eg har tillit til at kommunane følgjer opp, er det med ei betydeleg forventning til kommunesektoren. Eg meiner det er meir enn tilstrekkeleg at eg har sendt det brevet, og eg meiner at kommunane med det har fått ei tydeleg bestilling på å sikre det omsynet som Stortinget har bedt om. Så meiner eg at dersom vi skal gå inn i jordverndiskusjonen litt breiare, må vi også sjå på ein av dei andre tinga Stortinget sa noko om, nemleg forholdet til nydyrking av areal. I 2014 tillét vi nydyrking av tre gongar så mykje areal som vi tillét nedbygt. Det viser at det er ein enorm iver etter å nydyrke areal, fordi det er mange bønder som under denne regjeringa har tru på at det er grunnlag for jordbruksproduksjon i mange år framover og med det satsar på nydyrking. Det må vi også ha med oss i diskusjonen.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-04-06:
Premissen for spørsmålet er og vert feil. Når vi har konkrete tal frå utgangen av 2014 som viser at nedbygginga går ned under denne regjeringa, men berre førebelse tal for 2015, har ein ikkje grunnlag for å seie at det no trekkjer i feil retning. Ein må vente på dei endelege tala før ein kan seie noko om det. Eg har sagt at ein del av forklaringa er at vi har gjort eit vedtak i Stortinget, og det er den andre viktige delen av diskusjonen. Stortinget vedtek mange utbyggingsprosjekt, anten det gjeld kampflybase, areal til vegar eller utbygging av logistikk i og rundt dei store byane f.eks. Stortinget gjer faktisk konkrete vedtak om det. Nokre av vedtaka medfører nedbygging av areal, og eg seier at det er ein del av forklaringa, utan at det påverkar det målet som Stortinget har sett. Men i den offentlege debatten må det vere rom for faktisk å peike på nokre av verknadene av Stortingets vedtak i stort, også når dei bidreg til å utfordre dei andre vedtaka Stortinget har fatta.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
La meg ønske statsministeren godt nyttår. Noe av det første vi hørte på nyåret, var statsministeren som nå i helgen ga uttrykk for at hun var bekymret over utviklingen i norske lederlønninger. Det eksempelet som skremte, var USA. Jeg mener det er oppklarende og interessant at statsministeren sier dette – vi har ment det lenge – at økende forskjeller skader samfunnets evne til omstilling, og det vi trenger nå, er omstilling. Men da er spørsmålet: Er det hva statsministeren her sier som er det viktige, når hun faktisk gjør det motsatte, fører en politikk som er usosial, og som bidrar til økte forskjeller? Å mane til moderasjon er egentlig i seg selv kostnadsfritt. Det er nødvendig når fagbevegelsen nå appellerer til moderasjon. Det skulle bare mangle at ikke lederlønninger også da følger den linjen. Men å føre en politikk mot ulikhet som monner, krever noe ganske annet. Noe av det første denne regjeringen gjorde, var å foreslå 8 mrd. kr i skattekutt, 40 000 kr mer til dem med høyest inntekter, samtidig som folk med vanlige inntekter fikk noen hundrelapper. Ledende økonomer peker på at disse grepene i svært liten grad er vekstfremmende, men de øker forskjellene målrettet. Likevel har statsministeren og regjeringen fortsatt å føre denne politikken i budsjett etter budsjett. I høst ba vi Finansdepartementet beregne hvordan regjeringens samlede skattekutt siden 2014 fordeler seg, og de summerte skattekuttene til folk flest til 5 kr dagen, mens de som har mest, har fått over 2 000 kr ekstra hver dag. Samtidig har regjeringen kuttet i støtten til de arbeidsledige med nær 2 mrd. kr, bortfall av feriepenger, skattlegging av sluttvederlag og økt karantenetid for rett til dagpenger. Dette er politikk, og den er usosial og bidrar til økte forskjeller. Forskjellene i USA kom ikke bare fordi lederlønningene økte, men også fordi de med mest systematisk også har fått mest. Så jeg ønsker å spørre: Mener statsministeren at denne politikken, kombinert med kutt i ytelsene til dem som står i arbeidsledighetskø – den blir lengre og lengre, dessverre – bidrar til å stå imot de kreftene som trekker mot større forskjeller og økt ulikhet, slik statsministeren ytret bekymring for sist søndag?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-01-13:
Alle våre fraksjoner her vil ha forslag på et bredt sett av områder for å bekjempe ulikhet. Spørsmålet er hvordan vi bruker våre felles ressurser til å nå de målene. Når statsministeren går ut og appellerer til at lederlønningene må holdes igjen, er jeg enig i det, men det er det kostnadsfritt å si for statsministeren. Spørsmålet er hva man kan gjøre på alle de andre områdene. Ledigheten bidrar til økt ulikhet, og det er et bekymringsfullt trekk. Før jul ba vi i finansdebatten statsministeren og finansministeren redegjøre for hva det ble igjen av krisepakken som ble varslet i valgkampen, og som ble annonsert og delvis forhandlet bort. Nå har vi kommet inn i 2016, ledigheten fortsetter å stige, og mitt spørsmål er: Hvis den fortsetter å stige utover våren – det er uklart hva som er igjen av krisepakken etter forrige høst – hva kan statsministeren se for seg av nødvendige ekstratiltak for å møte den utviklingen som noen regioner nå opplever som svært dramatisk, i månedene utover i 2016?
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
La meg begynne med å gjengjelde ønsket om et godt nytt år. Det er mange store oppgaver som står foran oss. Jeg vil også takke for spørsmålet, som altså baserer seg på et foredrag som jeg holdt for vår felleskonferanse knyttet til hvordan vi sørger for sosial mobilitet og mindre forskjeller i det norske samfunn i fremtiden. Det er helt riktig at jeg har vært bekymret over den utviklingen som har vært i USA når det gjelder veksten i lederlønninger. Siden 1965, da topplederne i USA hadde 20 ganger så høy lønn som vanlige ansatte, har det altså økt til 303 ganger så høy lønn i år – eller i fjor, som siste statistikk er fra. Det er en skremmende utvikling som jeg mener bidrar til mindre samhold i et samfunn, og som også kan motvirke den økonomiske utviklingen og veksten fremover. Heldigvis har vi faglig grunnlag for å diskutere hva som skal motvirke dette. Det faglige grunnlaget ligger bl.a. i OECDs rapport om hva som bidrar til mindre sosial ulikhet. De har påpekt kvinnelig yrkesdeltakelse, de har påpekt jobber med god kvalitet som gir mulighet for utvikling, de har påpekt kunnskap og utdanning, de har påpekt livslang læring og skatte- og velferdssystem som gir effektiv omfordeling. Så er det sånn at Arbeiderpartiet har en tendens til å koke det ned til ett tiltak, men det kommer jo ikke til å bidra til å hindre forskjellene. Det kommer bare til å bidra til å hindre jobber og mulighetene for å sørge for at det viktigste målet, nemlig at alle er i jobb, blir realisert. Vi, derimot, har en politikk for sosial mobilitet som går over de store grep og virkemidler, som bidrar til at yrkesdeltakelsen skal bli bedre, som bidrar til at utdanningssystemet vårt skal gi sosial mobilitet, som bidrar til å sørge for at de som er fattigst, får mulighet til å gå i barnehage fordi det er blitt lavere betaling på grunn av de fire partiene som i dag har stått bak regjeringen i spørsmålet om barnehagene, og som gjør muligheten større. Listen er betydelig lengre, og jeg har et tre kvarters foredrag jeg kan oversende.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
Regjeringen la frem et ambisiøst budsjettopplegg for arbeid, aktivitet og omstilling. Det budsjettopplegget og det budsjettåret er nå inne i sin 13. dag. Før vi bestemmer oss for hvor mye vi skal revidere i budsjettet, må det kanskje få lov til å begynne å virke. Det som skjer nå, og vi har et stort trykk på det, er at alle delene av tiltakspakken som vi lanserte – som bl.a. ekstra vedlikehold – har vi nå et stort press på å få realisert raskt. Derfor følger vi nå med på at anbudene går ut, og at aktiviteten kommer opp, og vi må se hvordan virkningene blir av det. Vi kan ikke måle resultatet av et budsjett på dag 13. Det er for tidlig, men utover våren vil vi se at mange av tiltakene slår inn. Og det er alltid slik at vi har beredskap for å gjøre mer hvis situasjonen blir verre. For øyeblikket har vi en dramatisk utvikling for oljeprisen, og det kan gi enda sterkere effekter i olje- og gassnæringene. Men det er for tidlig å konkludere, og vi må la budsjettet virke litt før vi feller en dom over om budsjettet faktisk har den effekten vi tror.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
For budsjettet i fjor hadde vi også et høyt aktivitetsnivå – et høyere aktivitetsnivå enn det Arbeiderpartiet mente var riktig, og høyere enn det Marianne Marthinsen som talsmann mente var riktig forrige år. Hun ønsket et lavere aktivitetsnivå i det budsjettopplegget de la frem, både for dette året og for fjoråret. Og ja, den største ulikheten er mellom dem som er i jobb, og dem som ikke er i jobb i det norske samfunnet. Det er flott at lønnsutviklingen i Norge har fulgt utviklingen for alle som er innenfor. Men det er altfor mange som står utenfor arbeidslivet. Selv om Arbeiderpartiet nå skryter av en utbytteskatt som kom som en del av opplegget til skatteforlik som ble laget av den forrige borgerlige regjeringen, og tar det til inntekt for mindre ulikhet, er det også slik at flere sto utenfor hvert eneste år under den forrige regjeringen. Det betyr at ulikhetene ble større. Derfor er det så viktig at vi går forbi retorikken og snakker om de reelle ulikhetsproblemene i Norge, og da må vi bl.a. ruste flere til å kunne delta i arbeidslivet. Det gjør denne regjeringen mye med, og det kommer det flere forslag om i løpet av våren.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
Som en del av de tiltakene vi lanserte i budsjettet i fjor høst, var det tiltak rettet mot å få brukt de ressursene og ideene mange høykompetente personer som nå ikke får jobb med en gang, har, for å omstille det til å skape nye typer arbeidsplasser – flere som er gründere, flere som kan skape sine egne arbeidsplasser og forhåpentligvis arbeidsplasser til enda flere fremover. Derfor er det mer penger til mange av gründertiltakene, og vi har også lagt frem en egen gründerplan. Der er mye til innovasjon, til nyskaping. Og så ser vi på hvordan regelverket knyttet til arbeidsmarkedsmidler og dagpenger skal forvaltes. Blant de tingene vi vurderer, er om den regelen som i dag gjør at man kan gå ni måneder på dagpenger hvis man samtidig jobber med å etablere sin egen arbeidsplass, skal utvides til å bli ett år. Dette er et av de konkrete tiltakene vi har til vurdering nå for å se på hvilke konsekvenser det har. Så vi går igjennom alle tiltakene, ikke minst for å sørge for at de tiltakene vi har, er relevante for den typen arbeidsledighet vi ser i dag.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
Jeg vil gjerne få lov til å understreke at jeg synes det er helt riktig når vi har et stort norsk selskap, at det foregår en debatt også om utbyttepolitikken. Men så mener jeg også at staten og regjeringen må være veldig tydelige når de sender signaler, og at de må gjøre det i styringsstrukturen overfor et selskap. Så selv om det pågår en stor og levende debatt om hva slags utbyttepolitikk Statoil bør ha, kommer ikke jeg til å delta i den, og jeg kommer heller ikke til å svare på den typen spørsmål i Stortinget. Den styringsdialogen skal skje gjennom de ordnede og ryddige forholdene som også kontrollkomiteen har stor mulighet til å få innsyn i etter hvert, når man ønsker det. Men det betyr ikke at det ikke kan pågå en debatt og en diskusjon, eller at det ikke finnes meninger om ting. Vi har sett under alle regjeringer at regjeringspartienes representanter kan ha synspunkter uten at regjeringens medlemmer skal sanksjonere dem hver gang.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
Mange av våre sosiale ordninger er basert på et arbeidstaker–arbeidsgiver-forhold. Det er mange måter å organisere det på. For eksempel betyr det at arbeidsgiveren betaler inn én andel for en del av velferdsgodene, mens den ansatte selv gjør det over skatteseddelen. For selvstendig næringsdrivende er det et annet forhold, siden man er både sin egen arbeidsgiver og sin egen ansatt. Da blir det en del systematiske forskjeller, i systemet og i de rettighetene man har. Vi mener at det er riktig å gå gjennom dette og se på det, men det må også avveies over tid hva som er riktige valg med hensyn til den typen ulikheter, og hva som motvirker f.eks. det å sørge for at flere vil skape sin egen arbeidsplass, å sørge for å skape de nye bedriftene fremover. Så vi er åpne for å foreta en sånn gjennomgang. Men vi er ikke åpne for nå å si at alle forskjeller skal fjernes, for det er ganske store, kostnadskrevende grep, som også har å gjøre med hvor mye som betales inn for den enkeltes velferd og sosiale rettigheter. Men det har vært gjort mye, bl.a. knyttet til å sikre kvinner fulle svangerskapsrettigheter når de er selvstendig næringsdrivende.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
Hvis vi gjennomfører endringer i skattesystemet – skattereformer som jeg forstår hele Stortinget er interessert i å delta i en diskusjon om – som å senke beskatningen for norske bedrifter, vil det skape flere jobber. Det vil bidra til at flere vil være i arbeidslivet, og det vil bli mindre ulikhet i Norge. Men det som Thomas Piketty også sier, er faktisk at den viktigste sosiale mobiliteten får man ikke gjennom skattesystemet, men gjennom utdanningssystemet, og det foredraget jeg holdt på søndag, dreide seg nettopp om alle de andre tiltakene som også er viktige, og som faktisk mange forskere sier er viktigere og har større betydning for den sosiale mobiliteten og for å bekjempe ulikheter: Det er en god skole som gir grunnleggende ferdigheter, det er å fylle på voksnes kompetansebehov – vi kommer med en egen stortingsmelding om det – det er å sørge for at de som har den laveste levealderen i Norge, mennesker som sliter med rusproblemer og psykisk helse, får et bedre tilbud. Her tar regjeringen et kjempeløft, som den forrige regjeringen gjorde lite med. Vi ser også på hvordan vi skal få enda flere veier inn i arbeidslivet. Det bidrar til mindre sosial ulikhet, det bidrar til et sterkere Norge i fremtiden.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
Regjeringen inviterte Stortinget til en lovendring i høst for å fjerne den særlige paragrafen som påla, etter norsk lov, og som ikke er en del av våre internasjonale forpliktelser, at vi skulle foreta en behandling av alle asylsaker i Norge. Hvis det er sånn at folk kommer fra et land som oppfattes som et sikkert land, har ikke vi i utgangspunktet en forpliktelse til å behandle de søknadene. Det var hele konseptet rundt den ekstraordinære lovbehandlingen vi hadde i høst, og det var for å gi oss hjemmel til den instruksen vi nå har gitt om behandling av saker fra Russland. Vårt utgangspunkt er at personer som har fått et visum, også et transittvisum for å reise gjennom Russland, er det Russlands ansvar å foreta asylbehandlingen av. Da foretar ikke Norge asylbehandlingen som sådan. Dette hadde vi grundige gjennomganger av med folkerettsekspertisen både i UD, på Statsministerens kontor og for øvrig, at det er det som er i tråd med Flyktningkonvensjonen. Hadde det vært en person som påberopte seg å være forfulgt av russiske myndigheter, eller i Russland som sådant, hadde situasjonen vært annerledes. Men det vi gjør nå, er å gjennomføre det som gjør at vi har fått kontroll på Storskog, nemlig å si til russerne at de, som undertegnere av Den europeiske menneskerettskonvensjonen, som et land som er medlem av Europarådet, skal behandle asylsøkere fra land som de har gitt transitt og visum til for å komme inn. Det er deres ansvar. Hadde vi ikke gjort det, hadde vi måttet behandle nesten alle sakene i Norge. Derfor er vi konsekvente i forholdet til dette. Så har russerne sagt ja til å ta tilbake de som har et mer permanent visum, flere innreisevisum. Vi forholder oss nå til Russland i diskusjonen om de også vil ta tilbake igjen de andre med transittvisum. Men det var altså det som var konseptet som ble lagt frem for Stortinget, at vi skal returnere til russisk asylbehandling, fordi det var det første landet de reiste til, ut av en krigssone, og det er ganske avgjørende for om vi på Storskog har den situasjonen vi skal ha. Hvis ikke russerne tar tilbake og behandler dem, må vi gå inn i behandlingen og eventuelt returnere tilbake til andre land.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
For det første har vi brukt det som vanligvis oppfattes som Norges fremste folkerettslige kompetansemiljø, UD, Regjeringsadvokaten og andre som jobber med disse sakene, i arbeidet med disse reglene, og vi mener at de er innenfor. Ja, på noen områder er vi forberedt på at det kan komme en diskusjon etter hvert om Russland behandler eller ikke behandler asylprosessakene på en riktig måte. Men da må vi vurdere disse. Hvis vi i utgangspunktet alltid skal stille de kravene, og at vi ikke tror at andre land har god nok behandling før vi i det hele tatt har sett hva de gjør, og så skal si at alle kan komme hit, er det en invitt til at flere og flere kommer. Det er stor forskjell på det at noen har gitt folk et transittvisum, og at folk har beveget seg opp til vårt land. Det gjør at det er en forskjell. Vi vet heller ikke hvor de har vært – hvilke land de har vært innom. Vi har ikke noen dokumentasjon på det. De er ikke registrert. Faktisk er Serbia det eneste landet i Europa som driver systematisk registrering før de eventuelt kommer hit, og det er ikke nødvendigvis et land vi kommer til å returnere flyktninger tilbake til på grunn av det.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
I den muntlige spørretimen er det visse regler som gjør at man nødvendigvis ikke kan være like eksakt på alle områder uten å ha en juridisk tekst foran seg. Men jeg har lyst til å understreke at hvis det er konkrete holdepunkter for at man faktisk er forfulgt i Russland, vil det være slik at man skal behandle saken her. Norsk politikk nå er at vi oppfatter Russland som et sikkert tredjeland, som det første landet folk kommer til. Det er grunnlaget for at vi har kontroll på Storskog, det er grunnlaget for denne handlingen, og det mener jeg også har vært et ganske tydelig og klart signal, både gitt fra regjeringen til Stortinget under behandlingen i høst og i tilbakemeldingen fra Stortinget om at vi skulle gjøre det for å få kontroll med dette. Hvis ikke vil det bli veldig vanskelig å behandle de andre sakene også. Da vil vi bli sittende og behandle Afghanistan-saker, altså alle sakene for dem som er kommet over til Norge – for hvor skal vi sette skillet hvis vi mener at Russland ikke har en ordentlig asylbehandling i det hele tatt?
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
Representanten Trond Giske har en særdeles fantasifull virkelighetsoppfatning. Vi fremmet ekstraordinære tiltak som ingen på Stortinget hadde tatt opp i det hele tatt, og vi gjorde det fordi det var den veien vi juridisk kunne gjøre det. Vi fulgte opp i samarbeid, og vi hadde god konsultasjon på veien med alle partier om strategien for hvordan vi skulle jobbe i forhold til Russland – systematisk, strukturert – for det er også vår viktigste sikkerhetspolitiske grense. At Arbeiderpartiet forsøker seg på en annen historiefortelling, synes jeg sier noe om mangelen på virkelighetskontakt med hva som foregår i norsk politikk, hvis man mener at det var bildet. Når det gjelder hverdagsintegreringen, så er det viktig. Det betyr først og fremst hva vi alle kan gjøre privat, og det er viktig å si. I vårt samfunn er det ikke bare staten som integrerer, ikke bare institusjoner, men hver enkelt av oss gjør det i hverdagen. I tråd med det vi sa i tilleggsproposisjonen, kommer det en egen melding til Stortinget. Den kommer parallelt med revidert nasjonalbudsjett, og da skal vi kvittere ut på alle de ulike forslagene som Stortinget har bedt oss om å kvittere ut på.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
Vi har foretatt grundige vurderinger av hva Flyktningkonvensjonen krever av oss, og hva Den europeiske menneskerettighetserklæringen krever av oss på disse områdene, og vi mener at vi er godt innenfor i det vi gjør i forhold til Russland. Det betyr ikke at ikke noen på et tidspunkt kan komme til å si at Russland ikke er et sikkert land for enkelte grupper, men per dags dato er det ikke et grunnlag for å gjøre det, og for folk som blir forfulgt i Russland, vil det være mulighet for å få behandlet saken sin i Norge. Men dette går til kjernen av spørsmålet: Skal vi oppfatte Russland som et førsteland folk kommer til, eller skal vi ikke gjøre det? Hvis ikke må vi ta imot alle som har vært gjennom transitt, og det blir vanskelig å skille mellom ulike grupper. Da må vi behandle sakene til alle fra Afghanistan, og vi må behandle sakene til alle fra alle andre land, og det betyr også at det blir vanskeligere å få til retur. For øvrig glemte jeg å svare på et tidligere spørsmål, og jeg ville bare si: Vi har tilbudt buss. Det er ikke sånn at vi mener at folk skal sykle over, men russerne har foreløpig ment at de skal komme tilbake på samme måten som de kom hit, men vi har tilbudt å kjøre dem med buss inn til nærmeste by.
Erna Solberg (Høyre), 2016-01-13:
Vi har foreløpig bare returnert personer som Russland har sagt ja til å ta imot, og det er personer med opphold i og innreisevisum til Russland. Så er vi i samtaler med Russland basert på at vi mener at de også skal ta tilbake og prosessere asylsakene der, og vi venter selvfølgelig på hvordan Russland kommer til å svare på de henvendelsene. Så vil vi selvfølgelig følge russisk politikk på disse områdene, og vi vil gjøre vurderinger etter hvert som det skjer. Vi kan ikke forskuttere hvordan Russland på alle områder kommer til å behandle en sånn sak, enkeltsaker, og vi må vurdere enkeltsakenes innhold. Det kan f.eks. være at folk ikke kommer fra de områdene de sier de kommer fra. Det må gjøres en individuell vurdering, men vi mener at det er Russland som skal gjøre den individuelle vurderingen. Dette er et ganske grunnleggende og viktig prinsipp i dagens situasjon. Hvis ikke har vi ikke kontroll over tilstrømningen til Norge. Nå har vi fått kontroll i en periode. Det er også nødvendig.