Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-05-19:
I dag begår Stortingets flertall, de rød-grønne partiene, en urett som rammer noen av de svakeste i vårt samfunn. Saken handler om hvorvidt omsorgsboliger for utviklingshemmede organisert som borettslag eller sameier, skal ha den samme rett til momskompensasjon som bl.a. stiftelser, når tilbudet er en integrert del av det lovpålagte tilbudet som kommunen gir. Denne litt kjedelige skattepolitiske problemstillingen dekker imidlertid over svært viktige spørsmål både for kommuner og for enkeltmennesker, for det første hvordan vi skal sikre at utviklingshemmede og andre får gode bo- og omsorgstilbud. Skal vi slippe alle gode krefter til i utviklingen av tilbud, og sikre likebehandling så lenge tilbudet er en integrert del av kommunens omsorgstilbud, eller skal de ideologiske skylapper være styrende? For det andre: Hvordan behandler samfunnet, representert ved staten, mennesker som tar samfunnsansvar langt utover det man kan forvente? I denne saken foreligger det en høyesterettsdom, og borettslaget var innvilget momskompensasjon da prosjektet ble satt i gang. Allikevel påføres disse familiene en Kafka-prosess og henvises til nye rettsprosesser som de ikke har råd til å finansiere. Jeg registrerer at både finansministeren og flertallet henviser til at det kan være kompensasjonsberettiget, men man overlater da med andre ord til rettsapparatet å avklare denne problemstillingen, selv om det foreligger en høyesterettsdom. Representantforslaget tar utgangspunkt i Per Skredders vei i Lommedalen, men behandlingen av saken har vist at det er mange tilsvarende eksempler andre steder i landet. I denne saken var det tolv foreldrepar som bygget et felles hus for sine utviklingshemmede barn. De kjøpte tomt, bygget huset og organiserte det hele som et borettslag. I henhold til lovbestemte rettigheter for psykisk utviklingshemmede overtok kommunen det sosialt faglige driftsansvaret. Med andre ord: Kravet om at det skal være i samarbeid med kommunen og som en del av det integrerte tilbudet, er innfridd. Før byggestart ble det innvilget momskompensasjon fra skattekontoret. For de første årene ble det også utbetalt momskompensasjon fra skattekontoret, men senere har den samme myndighet ombestemt seg. Denne snuoperasjonen fører til en ekstra utgift på 1 000 kr per måned per beboer. Dette er ikke rike folk med penger på bok. Det er psykisk utviklingshemmede mennesker som påføres denne urett og denne ekstra kostnad. Det er heller ingen private med profittmotiv som står bak. Det er mennesker som har organisert et tilbud, og bidrar til at psykisk utviklingshemmede, som har krav på et tilbud, får et tilbud. Kommunen har attpåtil spart penger på denne organiseringen ved at familiene har betalt for oppføringen av botilbudet. Dette er, som både saksordføreren og Dag Ole Teigen har fremført, ikke noen ny sak. Det var den borgerlige regjeringen som på begynnelsen av 2000-tallet la til rette for momskompensasjonsordningen til sterke protester fra de rød-grønne partiene. Det foreligger, som det også er blitt referert til, en dom fra Høyesterett i en tilsvarende sak, med det unntak at den handlet om en stiftelse. Nå handler det om et borettslag. Men la meg bare gjenta også saksordførerens henvisning til dommen, hvor det ble lagt til grunn at kompensasjonsretten for private etter § 2 første ledd bokstav c ikke bare skal motvirke konkurransevridning, men også bidra til en rasjonell og smidig organisering av kommunens helse- og omsorgstjenester ut fra den enkeltes kommunes behov for prioriteringer. Klarere kan det ikke sies at det skal være åpent for ulike måter å organisere dette på så lenge det er en integrert del av kommunens tilbud, og det er det i det tilfellet som her er nedfelt. Jeg kan ikke se at det er noen – og jeg understreker noen – reelle argumenter mot at momskompensasjonsordningen også skal omfatte borettslag og sameier. Som sagt ble det utbetalt tidligere. Nå er det stoppet, og jeg kan ikke se på dette som annet enn en politisk demonstrasjon.