Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-06:
Jeg viser her til saksordførerens innlegg, som ga et oversyn over saken på en god måte. Jeg skal ikke starte en diskusjon om forholdet mellom produktiviteten i helseforetakene og tariffavtaler og den type ting nå. Jeg tror vi bare må slå fast at Riksrevisjonen ikke har noe valg på dette punktet. Der må de holde seg til de lover og regler som allerede eksisterer. I så måte forstår jeg hvordan Riksrevisjonen har lagt an arbeidet sitt. Dette er en rapport som er veldig viktig, som saksordføreren sa. Begge disse to rapportene i dag betyr mye for befolkningen og nå for effektiviteten og ressursutnyttelsen i våre store helseforetak. Det handler selvfølgelig om, for Stortinget, hvordan ressursene kan utnyttes bedre. Det er, som Stortinget vet, veldig store summer det er snakk om her. 140 mrd. kr og vel så det går til spesialisthelsetjenesten, bevilget av dette storting. Det er vår felles helsetjeneste det er snakk om. Vi er enige om at disse ressursene må brukes på en god måte; hver eneste krone må brukes på en god måte, som det framgår av rapporten. Når 70 pst. går til lønn, er selvfølgelig styringen av personalressursene et viktig element for å oppnå best mulig helsetjenester for bevilgningene. Det er, som det ble sagt av saksordføreren, en samlet komité som har påpekt at selve forvaltningsrevisjonsrapporten kun behandler et begrenset utsnitt av alle de faktorer man kunne valgt for å vurdere om helsetjenestene står seg i forhold til ressursinnsatsen, men vi får konsentrere oss om det rapporten nå handler om. Vi vet at spesialisthelsetjenesten er en av landets største arbeidsplasser, og de ansattes kompetanse er den viktigste innsatsfaktoren i sektoren. Et godt arbeidsmiljø og høy motivasjon gjør sykehusene sterkere og behandlingen bedre. Å minske belastninger og å investere i helsefremmende arbeidsplasser er derfor nødvendig. Mange steder får ledelsen dette til, men det er fortsatt et stort forbedringspotensial, slik det framkommer av rapporten. Arbeiderpartiet har lenge vært opptatt av å øke oppmerksomheten rundt verdien av kultur og ledelse. Denne prioriteringen står seg godt i møte med denne rapporten. Mye handler til syvende og sist om god organisering – gjennom god ledelse og involvering av de ansatte i alle ledd. Komiteen viser til at forvaltningsrevisjonsrapporten har funnet indikasjoner på variasjoner mellom helseforetakene i hvor effektivt personalressursene brukes, men at det finnes lite informasjon om hva disse forskjellene skyldes. Arbeiderpartiet mener variasjonene rapporten avdekker, må ettergås, og det er behov for at ledelsens styringsinformasjon gir et bedre grunnlag for effektiv styring. Det er en viktig oppgave å bevisstgjøre ledelsens muligheter til å dimensjonere bemanningen ut fra pasientbelegget, hvis man samtidig ivaretar individuelle og lokale forhold. Arbeiderpartiet slutter seg, i likhet med resten av komiteen, til Riksrevisjonens påpekning av at ledelsen på ulike nivåer i helseforetakene må ha tilstrekkelig kunnskap om driften av virksomheten til å kunne skaffe seg innsikt i hva som fungerer godt, og hva som bør forbedres. Samtidig er det metodiske svakheter som gjør at Riksrevisjonens analyse bør styrkes og underbygges av ytterligere data før endelig konklusjon kan trekkes. I likhet med resten av komiteen mener Arbeiderpartiet at høy vikarbruk og stort sykefravær er faktorer som spiller inn på hvor effektivt vi bruker pleieressursene i sykehusene. Stedlig ledelse ble pekt på i innstillingen til Meld. St. 11 for 2015–2016, Nasjonal helse- og sykehusplan, som en vesentlig faktor for god oppfølging av det enkelte sykehuset. Dette, i likhet med solid grunnbemanning og godt arbeidsmiljø, kan bidra til lavt sykefravær og faglig forsvarlig pasientbehandling. Arbeiderpartiet har samtidig merket seg den voldsomme økningen i vikarbruk de siste årene. På tre år er det brukt 2,7 mrd. kr på innleie av vikarer for å dekke opp det de kaller for hull i turnuser. Dette tilsvarer svært mange årsverk for helsepersonell og kunne vært brukt på en bedre måte, etter Arbeiderpartiets syn. Vikarer kan også utgjøre en fare for pasientsikkerheten. Videre ser vi at det på sittende regjerings vakt budsjetteres med redusert bemanning i foretakenes økonomiske langtidsplaner. Dette svarer ikke til de behovene som skisseres i framskrivninger fra bl.a. SSB. Arbeiderpartiet er en del av flertallet som har merket seg at undersøkelsen ikke berører aspekter knyttet til personellsammensetningen på de ulike postene og avdelingene. Dette kan være avgjørende for den samlede innsatsen. Samarbeidet mellom eksempelvis primær- og spesialisthelsetjenesten og mellom poliklinikk og sengeposter er heller ikke berørt. Samlet sett er det flere momenter som bør tas med når styringen av pleieressursene i helseforetakene skal vurderes. I helsetjenesten er vi avhengige av å vite om rett pasient er på rett sted, og hvorvidt behandlingen blir gitt på rett nivå for å fatte gode beslutninger. Avslutningsvis vil jeg peke på at rapporten ikke har vurdert hvordan handlingsrommet i bestemmelsene i arbeidsmiljøloven og tariffavtaler kunne vært utnyttet i samarbeid med de ansatte for å sikre en bedre lokal tilpasning til pasientrettet omsorg, slik også saksordføreren sa. De ansatte og deres kompetanse er helsetjenestens viktigste ressurs. Norge har generelt høy helsepersonelldekning sammenliknet med andre land. Utfordringene er primært knyttet til geografiske variasjoner i tilgangen på personell og økende etterspørsel etter ny kompetanse. Tall fra SSB viser at det i dag arbeider 110 000 personer innenfor spesialisthelsetjenesten. Framskrivninger viser at det i 2030 vil være behov for 30 000 flere helsearbeidere, og i 2040 vil det være behov for 40 000 flere. Disse framskrivningene viser at det må arbeides kontinuerlig med å utnytte og utvikle de eksisterende personellressursene. Medisinsk utvikling har alltid medført en oppgaveglidning innad i yrkesgrupper, mellom ulike yrkesgrupper og mellom ulike forvaltningsnivåer. Utviklingen har vært dynamisk og skal fortsatt være dynamisk. Hvordan vi bruker pleieressursene i denne arbeidsintensive sektoren, er avgjørende for hvordan vi mener vår felles helsetjeneste skal se ut i framtiden.