Trond Helleland (Høyre), 2014-10-06:
Verden er i konstant endring, men i noen perioder skjer endringene raskere, mer dramatisk og mer uventet enn i andre. Vi er dessverre inne i en slik periode nå. Før valget var den sikkerhetspolitiske situasjonen i Europa relativt stabil og normal. ISIL var ikke et navn mange kjente til. Syriafarere var ikke et begrep. Ukraina framsto som ett land med ubestridte grenser, ikke et splittet land, delt mellom dem som vil orientere seg mot vest, og dem som ser mot Russland. Når verden endrer seg, må norsk politikk følge etter. Derfor må vi være mer bevisste enn før på å bekjempe radikalisering hjemme og ute. Vi må være klare til å bidra som best vi kan til å skape ro og stabilitet i verden. Det tjener Stortinget til ære at vi stort sett kan finne sammen om hvordan Norge best bidrar i slike situasjoner. Fordi verden endrer seg, kan ikke partiene på alle områder utelukkende ta utgangspunkt i hvor vi sto før valget. Når bildet endrer seg, trenger vi et bredest mulig ordskifte om utfordringene vi står overfor. Regjeringen har derfor bedt forsvarssjefen om et fagmilitært råd som skal ligge til grunn for Forsvarets framtidige struktur og sammensetning. Dette er et første steg på veien mot en ny langtidsplan som dette storting skal samarbeide om. Samarbeid og kompromisser er en nødvendighet i vårt demokratiske system. Partiene blir enige når vi kan, fordi vi må. Vi trenger hverandre. Det er bra. Et godt år etter valget er det gledelig å se at parlamentarismen er revitalisert. Viktige saker avgjøres igjen i dette hus og i denne sal. Det er sunt for demokratiet og den offentlige debatten. Året har også vist at samarbeidsavtalen mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre fungerer godt og sikrer alle partiene betydelig innflytelse. Det gleder jeg meg over, fordi vi gjennom vår skapende uenighet og samlende enighet gir våre velgere den politiske endringen de ba om. Samarbeidet gir gode løsninger for menneskene i vårt land. Den parlamentariske situasjonen har også gitt andre partier, i samarbeid med regjeringspartiene, gjennomslag i saker som de hadde lovet sine velgere. Det er en styrke for demokratiet. Valget i 2013 ga de fire samarbeidspartiene en historisk sterk oppslutning i befolkningen. Ønsket om ny politikk har nesten aldri vært uttrykt sterkere. For egen del lovet Høyre velgerne nye ideer og bedre løsninger. Det leverer vi på – i godt samarbeid med Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Det finnes ikke tvil: Velgerne ville ha endring. De mente at det var mulig å anerkjenne at selv om det er mye som går bra i Norge, har vi utfordringer og ingen garanti for at det går bra i framtiden. De ønsket politikere som vil løse viktige oppgaver i dag og ruste Norge for framtiden. Vårt mål er et samfunn med muligheter for alle. Det er en visjon som krever mye av oss å innfri. Skal vi greie det, må vi forbedre og finansiere velferdssamfunnet. Velferdssamfunnet må forbedres fordi maskene i vårt sosiale sikkerhetsnett er for store, og det er for mange som faller gjennom. Hullene må tettes, og flere må kunne stå på egne ben. Flere må få den hjelpen de trenger. Velferdssamfunnet må finansieres fordi det er den eneste måten å sikre varig velferd på. Derfor må konkurransekraften styrkes og trygge arbeidsplasser skapes. Vi må skape mer, ikke skatte mer. Vi har sviktet mange av dem som trenger samfunnets hjelp aller mest: Barn i barnevernets omsorg, psykisk syke og rusmisbrukere. Derfor har vi prioritert å kjøpe ledig kapasitet hos private for å få ned køene innenfor rus og psykiatri. Vi har prioritert tilpasset skoleundervisning i barnevernet. Dette er viktig for at flere kan stå på egne ben og mestre samfunns- og arbeidsliv. Altfor mange venter unødvendig lenge i helsekø og går sykmeldt framfor å være i jobb. Regjeringen vil derfor ta i bruk ledig kapasitet hos private og ideelle for at flere kan behandles raskere – på det offentliges regning. Summen er at vi forbedrer velferdssamfunnet. Velferdssamfunnet må finansieres, fordi det før eller siden faller sammen hvis det ikke er bærekraftig. Skal velferdssamfunnet finansieres, må inntektene fra fastlandsøkonomien opp, fordi vi går mot en framtid hvor oljeinntektene går ned. Derfor gir regjeringen skattelettelser til norske bedriftseiere og vanlige arbeidsfolk – for at det skal lønne seg å jobbe og for at det skal lønne seg å skape arbeidsplasser, som er fundamentet for varig velferd. Vi forbedrer satsingen på forskning og innovasjon i dag – for å skape ideene og løsningene verden kan leve med, og som Norge skal leve med og av, i framtiden. Regjeringen fornyer og forbedrer byggingen av vei og bane for at vi skal få bedre samferdsel raskere. Vi skaper en mer effektiv og digital offentlig sektor. Når vi forenkler, blir det lettere for eieren av bilverkstedet å drive effektivt. Det blir lettere å være bedriftseier. Kanskje kan han ta inn en ny lærling? Slik skapes en ny arbeidsplass og muligheter for en ny generasjon. Summen er at vi gjør det lettere å skape verdiene og arbeidsplassene som finansierer velferden. Det viktigste for å sikre varig velferd er å gi barna våre muligheter: en god skolegang, en trygg jobb i et yrke som gir mening, mulighet til å skape sin egen familie og etter hvert være med på å ruste neste generasjon for framtiden. Regjeringen har nettopp lansert Lærerløftet, fordi norske elever skal lære mer. Kritikken fra dem som i åtte år hadde muligheten til å gjøre de samme grepene, var følgende: Fordi de var enige i alle tiltakene, kom Lærerløftet for sent. Det burde vært på plass før. Dette er en knusende kritikk av den rød-grønne regjeringens handlingslammelse i skolepolitikken som det er vanskelig å være uberørt av eller uenig i – særlig når det kommer fra dem selv. Lærerløftet er et løfte til norske elever: De skal lære mer, og de skal få kunnskapen som gjør dem i stand til å møte livet med de beste forutsetninger, slik at de kan ta det ansvaret de får og finne den plassen i livet de ønsker. Det finnes ingen tvil: Velgerne ønsket ny politikk. Folk flest ville ha en enklere hverdag. Små saker er også verdt å bry seg om – fordi summen av små belastninger kan bli stor. Det er heller ikke et politisk hedersmerke å ignorere hverdagslige utfordringer fordi de ikke er viktige nok målt mot andre spørsmål. Politikere som er så opptatt av de store spørsmålene at de ikke kan være brydd med de små, representerer ikke folkets beste interesser. Vi gir velgerne mer tillit og valgfrihet, fordi vi mener de vil det beste for seg selv og samfunnet. Menneskene i dette landet har skaperkraft og skapertrang. Gir vi hver enkelt – og små og store fellesskap – større rom til å utfolde seg, forbedrer vi også velferdssamfunnet. Velgerne tok klimautfordringen på alvor. Derfor stemte de inn et politisk flertall som ikke ville peke på klimaforliket, men som ville forsterke det. Vi er godt i gang: milliardsatsing på klimateknologi, mer penger til kollektivtrafikk og raskere utfasing av fyring med fossil olje. En grønn skattekommisjon er nedsatt, og Statens pensjonsfond utland har fått mandat til å øke de grønne investeringene. Avskrivningsregler som skal få fart på utbyggingen av fornybar energi i Norge, lanseres nå. Det grønne skiftet er ikke på vei – under denne regjeringen er det i gang. Mange velgere opplevde at reglene for arbeidslivet ikke samsvarte med familielivet eller ga dem de mulighetene de ønsket. Derfor fikk vi et klart mandat til å fornye, forenkle og forbedre lover og regler, slik at flere kan få fleksibiliteten de ønsker, og flere kan få mulighetene de trenger. Velgerne så en offentlig sektor med behov for å bli fornyet, forenklet og forbedret – mer i tråd med resten av samfunnet, mer tilgjengelig, mer digital, mer fleksibel og bedre i stand til å løse de viktigste velferdsoppgavene. Vi fikk mandat til å gjennomføre, og vi gjennomfører. Men også i utenrikspolitikken, hvor det er stor enighet om de store linjene, er det endringer med et nytt flertall. Vi ser det kanskje tydeligst innenfor bistandspolitikken. Regjeringen har sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre blitt enige om at vi skal prioritere resultater i utviklingshjelpen, og at vi best oppnår det gjennom å satse mer på jenters utdanning i fattige land – samt helse. Det er å forbedre og finansiere velferd i verden. Alle partiene i denne sal har én ting felles, som jeg mener er viktig å anerkjenne i den videre debatten: Vi vil det beste for våre medmennesker. Men med ulike ideologiske utgangspunkt får vi også ulike syn på hvordan den praktiske politikken skal utformes. Derfor er vi ulike partier. Vi gjør hverandre bedre når vi kan utfordre hverandres ideer og løsninger. Vi gjør hverandre dårligere når vi mistenkeliggjør hverandres verdier og motiver. Jeg håper vi i denne debatten skal bruke tid på å gjøre hverandre bedre. Det tror jeg vil tjene oss alle.