trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Jeg skal legge fram en innstilling som egentlig er fra presidentskapets flertall, alle unntatt Akhtar Chaudhry. Det betyr ikke at det er et mindretall som ikke vil ha nye boliger for representantene. Forskjellen går ut på at vi andre er innstilt på at Stortinget kjøper 38 små stortingsleiligheter i Maridalsveien 17, altså i én blokk, mens mindretallet vil ha leiligheter spredd rundt omkring i forskjellige gårder. Bakgrunnen for det forslaget til vedtak som ligger på bordet i dag, er at vi har hatt en utvikling hvor etterspørselen etter familieleiligheter har vært synkende. Mange av familieleilighetene benyttes i dag av representanter som bor alene. Både gode kommunikasjonstilbud og andre ting gjør at færre representanter flytter med familie til Oslo. Vi har også fått om ikke akkurat et generasjonsskifte, så i hvert fall flere yngre stortingsrepresentanter. Behovet har derfor over tid endret seg fra behov for familieleiligheter til behov for små, sentrumsnære pendlerboliger, for å si det slik, og presidentskapet mener det nå er fornuftig å bytte ut noen av de store pendlerboligene med mindre leiligheter som ligger nærmere Stortinget. Stortinget kan nå kjøpe 38 leiligheter i Maridalsveien 17 for 129,9 mill. kr. Med møbler, inventar, garasjeplasser og ulike tekniske og sikkerhetsmessige tilpasninger er kostnaden beregnet til 141 mill. kr. Det planlegges å selge 42 leiligheter, og inntektene fra dette salget forventes langt på vei å oppveie for kjøpesummen av nye. Totalt sett mener vi at dette blir en mye bedre løsning. Presidentskapet legger vekt på at de nye pendlerboligene skal ha en nøktern standard, og at det også blir tatt økonomiske hensyn når det vurderes hvilke boliger som skal selges. Som jeg sa, er det slik at presidentskapets flertall – alle unntatt Akhtar Chaudhry – vurderer det som positivt at Stortinget på denne måten kan redusere antallet enkeltstående leiligheter vi har i ulike sameier, til fordel for samling av flere i én selveiet bygning. Det er altså her vi skiller lag. Drift og vedlikehold blir enklere, og både adgangskontroll og tele- og datainfrastruktur blir billigere. Samtidig unngår vi misnøye knyttet til at stortingsrepresentanter som ukependler, ikke deltar i bofellesskap på samme måte som faste beboere. Og det er vel slik at de fleste stortingsrepresentanter har en så pass bred kontaktflate at dette ikke vil virke isolerende på noen som helst slags måte. Vi tror i hvert fall at dette blir en bedre løsning, og en bra løsning. Maridalsveien 17 ligger ikke så veldig langt fra Fredensborgveien, for dem som er kjent i det området. Med dette anbefaler vi Stortinget å fatte vedtak i henhold til innstillingen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-04-28:
Som utenriksministeren vel la merke til, la jeg hovedtyngden i mitt innlegg på spørsmålet om det å skape rom for utvikling, beskyttelse av sivile og også det å koordinere vår sivile innsats. I den sammenheng hadde jeg en konkret etterlysning som jeg gjerne vil ha utenriksministerens respons på, og det er spørsmålet om det kunne være aktuelt for Norge å etablere en sånn koordineringsenhet som man har noe tilsvarende til i Storbritannia, Stabilisation Unit. Tanken med den er at det er en arena for ekspertise og «best practice» når man skal operere i skjøre, sårbare stater som er konfliktrammet, og at man arbeider tett sammen med landene for å klare å bidra til større grad av både godt styresett og også det faktisk å klare å etablere og opprettholde et styresett. Jeg tror det kunne være fornuftig for Norge også å se på lignende modeller, rett og slett fordi man derigjennom får samlet både den sivile, den politiske, den militære og den humanitære innsatsen i en større og tyngre innsats.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-04-28:
FNs spesialutsending til Kongo sa i mai 2009 at vi ser behovet for at beskyttelse av sivile er mer enn bare å ha forsvaret på bakken. Det er også et spørsmål om hvordan man bruker dem, om hvordan de kobler seg på det sivile personellet. I den rapporten jeg nevnte i mitt innlegg, er et av hovedfunnene at beskyttelse av sivile er et område hvor sivilt-militært samarbeid kanskje er noe av det enkleste å få til, det mest mulige, og der man også kan få til en bedre og en styrket innsats hvis man har klart samarbeid, klar koordinering – altså ikke et samrøre, men en klarere koordinering, nettopp fordi, som jeg også nevnte, at det i mange tilfeller vil være umulig å drive en sivil innsats uten at man har hjelp fra det militære. Det vil også være umulig å beskytte sivile. Er det sånn at det er mulig å se på de rigide skillene som Norge har satt opp én gang til, nettopp med beskyttelse av sivile nærmere for øye?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-04-28:
Oppsummert viser jo denne debatten den store enigheten det er både når det gjelder innretningen på det norske bidraget og det at vi faktisk skal være til stede. Det er godt å vite for dem som tjenestegjør på vegne av Norge i Afghanistan. Det er også bra for Norges posisjon i det internasjonale samfunnet at vi har en bred enighet bak denne innsatsen. Likevel ønsker jeg å kommentere et par ting som utenriksministeren var inne på i sitt første innlegg. Det han sa, var at det var en farlig eksersis å vurdere de forskjellige eventuelle opp- og nedtrekkene av amerikanske styrker. Mitt poeng var å spørre om Norge har tenkt gjennom hva som eventuelt skjer med det norske bidraget, både sivilt og militært, dersom amerikanerne trekker seg storstilt ut av Faryab, der vi er tungt til stede. Hva vil det ha å si for vårt bidrag? Hvilke konsekvenser vil det få? Jeg var også inne på spørsmål knyttet til hva som skjer dersom den afghanske hæren eller de afghanske sikkerhetsstyrkene ikke klarer å opprettholde det nivået de nå er i ferd med å få ved hjelp av bl.a. norske mentorer. Det er etter min oppfatning viktig å vite. Det er viktig å vite at Norge har tatt høyde for endringer som kan komme til å påvirke vårt bidrag ganske kraftig. Det kan også komme endringer som ikke påvirker vårt bidrag. Jeg er bare interessert i å vite om dette er noe regjeringa har tenkt igjennom, og i så fall hvilke vurderinger som er gjort. Jeg vil si at det vil være en farlig eksersis å la være å tenke gjennom og å la være å diskutere mulige scenarioer som kan komme ut av endringer på amerikansk side. Utenriksministeren var også inne på spørsmålet om bekymring for fragmentering, og jeg er helt enig med utenriksministeren i at det er en stor bekymring for en fragmentert innsats fra 48 bidragsytere. Vi kan jo egentlig se det som en pyramide, der vi kan sette den samlede ISAF-strategien øverst, deretter sette alle de 48 landene, og under det igjen sette ulike sivile og militære strategier. Noen har en tettere koordinering, andre har det ikke, og totalt sett kan dette gi et veldig fragmentert bilde. Og utfordringen var jo nettopp – som vi også fikk presentert da komiteen var i Afghanistan i april fjor – å få alle aktørene til å unngå bokstavelig talt å plante flagg på de prosjektene man jobbet med. Dersom man skal klare å vinne oppslutning om den afghanske regjeringa og de afghanske myndighetene, nytter det ikke at hvert land plasserer et lite flagg på sitt prosjekt og sier at dette er en brønn bygget av USA, eller at dette er en skole bygget av Norge. For å vinne støtte og oppslutning må det oppleves som prosjekter, utvikling, framgang som kommer fra afghanske myndigheter. Faryab er ingen norsk provins, men det er der vi er tyngst til stede. Vi har endatil laget en egen Faryab-strategi, noe som jo betyr at vi selvfølgelig har ekstra interesse av hva som skjer i det området der vi har utplassert våre soldater og også tyngden av vårt sivile engasjement.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-04-28:
Målet er en tilbaketrekking av NATOs kampstyrker innen 2014 og det er inngått avtaler med den afghanske president knyttet til det. Det er et mål som vi alle kan slutte oss til, såfremt utviklingen går dit vi ønsker. Men er utenriksministeren enig i at dette ikke må være en tvangstrøye, og at man avhengig av utviklingen frem til 2014 må være villig til å se på den avtalen som er inngått med den afghanske regjering, og vurdere situasjonen i lys av den aktuelle sikkerhetssituasjonen i 2014?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-04-28:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren som er mer overordnet, og som gjelder internasjonale operasjoner mer generelt, men jeg vil si at det både er relevant for Afghanistan og har utgangspunkt i en kritikk som gjelder Libya-engasjementet vårt. Forskjellene mellom de ulike partene kommer til uttrykk på mange måter, også i graden av åpenhet og informasjon rundt den operative virksomheten som vi er delaktige i. Det kan ha betydning for den folkelige oppslutning, forståelse og støtte til våre internasjonale operasjoner hvilken grad av åpenhet vi viser. Det er et tankekors når land som står oss nær, har en større grad av åpenhet og en mer offensiv informasjonspolitikk om vår operative virksomhet enn det Norge har. Hvordan vurderer utenriksministeren dette?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-04-28:
Jeg vil følge opp det andre spørsmålet fra Eriksen Søreide, for jeg er litt usikker på om jeg helt skjønte hva utenriksministeren mente. For Venstre er det viktig at militært og humanitært arbeid blir gjort av forskjellige institusjoner, men det bør planlegges av det militære og de humanitære organisasjonene samtidig. Det bør samordnes, folk bør vite om hverandre, og folk bør se det i en sammenheng, sjøl om det klart bør utføres av ulike institusjoner, fordi det er ulike jobber som skal utføres. Så jeg lurer på om utenriksministeren deler Venstres syn på at dette er to forskjellige innsatser med to forskjellige oppdragsgivere og to forskjellige mål, men at det som kreves i dag, er en større koordinering, planlegging og evaluering av dette i sammenheng, uten at de som utfører det praktiske i felt, er de samme personene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-04-28:
Jeg syns det nesten var litt oppsiktsvekkende at den eneste som ikke nevnte veteranene i dag, var forsvarsministeren. Men da skal jeg gi henne muligheten til å gjøre det nå. Regjeringa har innstiftet en egen dag for veteranene. Det syns jeg er et flott tiltak. Forsvarsministeren har sagt at hun skal gjennomføre en registrering av alle som har blitt skadet, som da er blant dem som ikke har blitt nevnt så ofte fra talerstolen i dag. Kan veterandagen være en passende dag for statsråden til å legge fram den oversikten? Klarer hun å komme i mål med noe, så vi kan få en oversikt over hvor mange som har ofret deler av livet sitt for oss i form av krigsskader når de har deltatt i operasjoner i Afghanistan? Kan veterandagen være en sånn dag? Det lurer jeg på om forsvarsministeren kan bekrefte.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Jeg tror erfaringen i Afghanistan har vist oss behovet for hele tiden å vurdere situasjonen fortløpende. Samtidig tror jeg det er veldig galt nå å sende signaler i 2011 som svekker det presset vi har satt oss selv, afghanere og hverandre under, om at 2014 er et viktig tall for når transisjonen skal være gjennomført. Hvis vi nå i 2011 sier at det ikke er så sikkert, kanskje vi må vurdere andre alternativer, så tar vi av det presset som er helt nødvendig, og som vi har erfart må være der politisk. Det er bare et halvt år siden NATO-toppmøtet kom til den erkjennelsen, sammen med president Karzai, så jeg vil si at det er et helt avgjort mål. Det er et svar på spørsmålet som kom til meg også: Norge slutter opp om det målet, transisjonen bør være gjennomført innen det. Men jeg har også lagt vekt på at vårt ansvar for å bidra til Afghanistans stabile fremtid går utover 2014. Hvilken form det ansvaret da vil ha, hvordan det vil gjøres både når det gjelder opplæring, det militære og sivile, gjenstår å se. Men nå bør vi sette 100 pst. av ressursene inn for å kunne gjennomføre transisjonen og gjøre den politiske forsoningen mulig.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Representanten Ellingsen tar beskjedent i når han sier det er nyanser. Det er ganske store forskjeller. Det er over 40 land som bidrar, og en av utfordringene har vært at forskjellene har vært ganske store. Men det må man respektere. De fleste landene her er demokratier som sender kvinner og menn i uniform, og betydningen av å få samordnet særlig det vi gjør på det sivile området – det militære følger jo en kommandostruktur – har vært viktig. Tyrkia spiller en viktig rolle og vil kunne spille en viktig rolle. For her er det bånd utover det ansvaret vi tar etter FNs sikkerhetsråd, men det er også bånd av etnisk, politisk og historisk art, særlig nord i Afghanistan. Det er en viktig rolle Tyrkia spiller nå, som jeg var inne på i min redegjørelse, en rolle med å samle landene rundt Afghanistan, noe Norge også bidrar med på sin måte. Det tror jeg er et viktig felt. Samtidig er det jo komplikasjoner når land fra utsiden har interesser på innsiden å ivareta, samtidig som man skal gjennomføre FNs sikkerhetsråds resolusjoner og mål. Men Tyrkia er både en alliert og en nær partner, og vi har en tett dialog med dem om Afghanistan.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Jeg er enig med komiteens leder i at det er viktig å lære av andre lands erfaringer, og det forsøker vi å gjøre gjennom kontakten vi har bilateralt med andre, nærstående land. Jeg vil jo hevde at vi har den koordinerende enheten i Norge i dag. Vi har en tett kontakt mellom sivil og militær ledelse ved PRT-en i Faryab. Vi har ambassadens koordinerende rolle i Kabul i tett kontakt med Utenriksdepartementet og de miljøene. Så det å opprette en enhet for enhetens skyld er jeg skeptisk til. Vi må se om vi sikrer god nok koordinering, god nok innsats. Jeg mener vi langt på vei har det. Det jeg derimot etterlyser, er en bedre koordinerende enhet mellom de 40–50 landene som bidrar. Jeg er ikke så urolig for fragmentering på det militære området, for der har vi trenede kommando- og kontrollsystemer gjennom NATO. Vi er langt, langt dårligere stilt i måten landene gir bistand på. Hvis det gjøres på 40 forskjellige måter og etter ulike prinsipper, og synet på afghansk eierskap varierer langs hele spekteret av alternativer, blir den samlede summen dårlig. Så jeg tror det er der fokuset på koordinering må ligge, og mangelen er størst, ikke internt i Norge.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Jeg er egentlig enig i alt representanten her sier, og i ønskeligheten av å ha en samordning og en koordinering og se den ene innsatsen i sammenheng med den andre. Jeg tror ikke at målet med beskyttelse av sivile endrer på den analysen vi har hatt, og skillet er ikke rigid. Jeg tror tvert imot vi opplever, når man jobber tett på, at prinsippet er å skape et rom der man kan drive utvikling, primært sette afghanerne i stand til å drive det – afghanske myndigheter og afghanske organisasjoner – og at de kan gjøre det uten frykt for terror og anslag, og at det er sikkerhet. Der vi er ganske prinsipielle, er at vi mener at som regel bør det ikke være militære som leverer bistand, som utfører oppgaver som sivile er bedre skikket til å gjøre i normaltilstanden. Så finnes det ekstreme tilstander, som jeg beskrev. For at dette skal fungere, må vi selvfølgelig ha tett kontakt i felt, men også tett kontakt her hjemme. Det har vi mellom Forsvarsdepartementet, Utenriksdepartementet og Justisdepartementet og de underliggende etatene. Så jeg opplever at koordineringen er god, at det ikke er rigide skiller som hindrer oss i å gjøre de tingene som er riktige.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Først vil jeg jo si at det er viktig med åpenhet rundt engasjementet vårt – det som leder til at vi er engasjert, hvorfor vi er der, og hva som skjer i felt. Nå kan ikke jeg uten videre gå god for at vi i Norge er mindre åpne enn våre nære allierte. Her ser vi at det svinger litt fra episode til episode hvordan informasjonen kommer fram. Det bør være stor grad av åpenhet, men det bør også være en grad av fornuft rundt det som handler om enkelte militære operasjoner som kan gå gjennom døgn. Vi er engasjert, som det er blitt sagt i dag, i hundrevis av slike operasjoner, og ofte må det både av taktiske hensyn for operasjonene og av hensyn til sikkerheten for det personell som gjennomfører dem, være en diskresjon rundt dem. Politiske myndigheter kan ikke være i en slik situasjon at de må kommentere og detaljkommentere hver enkelt operasjon. Når det er sagt, er jeg enig i at prinsippene for såkalte «Rules of Engagement» – hvilke operasjoner man deltar i, hva som er strategien, hva som er deltakelsen – bør være åpne og tilgjengelige. Jeg opplever at særlig forsvarsministeren, men også jeg fra min side, legger vekt på at det kommer fram i vår kommunikasjon.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Det viktige prinsippet om det humanitære rom er at hjelpen går til dem som trenger det, at den gjøres av hensyn til dem som har behov for det, og at de oppfatter at det ikke er et partsinnlegg fra én side i en konflikt. Hvis det skjer, kan de sivile som gir bistand – om de er aldri så sivile – bli oppfattet å være en hånd av den militære delen, som er én side i en konflikt. Da kan de bistandsarbeiderne bli et mål for fiendtlig virksomhet, og de som mottar hjelpen, kan bli sårbare i et område hvor allianser skifter. Derfor er det viktigste å beskytte det rommet, slik at folk opplever at de får hjelp fordi de trenger hjelp. Derfor er det aller beste om dette kommer fra afghansk side, gjennomført av afghanske myndigheter, slik at de som opplever at noe går i riktig retning, tilskriver det de afghanske myndigheter, som skal være der lenge etter oss. Derfor er det viktig at det er en koordinering, slik at hjelpeorganisasjonene vet at nå er det trygt å gå inn i et område. Men hvis sekvensen blir at først kommer soldatene, dagen etter kommer bistandsarbeiderne, kan man gjøre både bistanden og arbeiderne veldig sårbare.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Det kom mange interessante og gode perspektiver i innleggene etter jeg holdt mitt hovedinnlegg, så la meg bare kort kommentere det. Representanten Ellingsen var opptatt av president Karzais rolle. Jeg la i mitt innlegg vekt på at den er sammensatt, og at det for oss i mange sammenhenger er en fremmed politisk kultur som kommer til uttrykk. Samtidig er det viktig for oss, hvis målet skal være at Afghanistan kan stå på egne ben, at denne presidenten tross alt er folkevalgt, at parlamentet tross alt er folkevalgt, at kvinner tross alt har stemmerett og at det dermed er en plattform for at Afghanistan kan ta dette videre. Så har vi nulltoleranse for korrupsjon. Kommer vi over at norske prosjekter er involvert i virksomhet hvor det pågår korrupsjon, har vi rask adgang til å stoppe den pengestrømmen som måtte gå i en slik retning. Det er meget viktig. Så ble det holdt et interessant innlegg om barn i Afghanistan. Det er helt klart at å gi den oppvoksende generasjon i Afghanistan et annet perspektiv på hva fremtiden kan bringe enn hva som har vært vanlig tidligere, er viktig. Derfor er jo skolegang ett av de områdene Norge satser på. Vi har vært opptatt av, som det ble fremholdt av flere talere, å ikke fragmentere bistanden. Innenfor den brede porteføljen skole mener jeg Norge har støttet prosjekter som har gitt mye bedre fremtidsutsikter for barn. Det ble også reist spørsmål om hvorvidt Norge gir prosjektbistand til prosjekter som også andre gir bistand til, at det slik sett kunne skje en dobling av bistanden. Det er et fenomen vi skal være veldig oppmerksomme på, og sørge for at det er så gode kontrollrutiner som mulig. Derfor har Norge også valgt, utover de prosjektene vi har direkte styring med selv, å gå gjennom etablerte og opptrukne kanaler hvor vi mener å ha så god sikkerhet vi kan ha ved prosjekter i dette krevende landet. Til representanten Myhre vil jeg si at det er afghanerne som skal forsone seg. Det er ikke vi som skal inngå forhandlinger med de ulike grupperingene i Afghanistan. Det er afghanerne selv som må velge den veien. Den bør være inkluderende. Jeg registrerer at fra de aller fleste av NATOs allierte, fra USA og stemmer i regionene, sies det at det perspektivet må være inkluderende, også når det gjelder de store folkegruppene i sør, der Taliban står sterkt, men der det er snakk om å bringe grupperingene – pashtunerne og alle de etiske gruppene – sammen. Kanskje var en av feilene etter 2001 at ikke Bonn-konferansen den gangen var inkluderende nok, og at grupper ikke fikk ta ansvar for Afghanistans utvikling. Det er riktig som representanten sier, at vi må holde fast ved prinsippene. Prinsippene er at den politiske løsningen må være afghansk – forankret blant afghanerne – og akseptabel for afghanerne. Det er det vi kan bidra til. Jeg vil for øvrig ikke kommentere alle de andre påstandene som ble nevnt om min likegyldige rolle i forhold til terror og annen virksomhet. De faller etter mitt skjønn på sin egen urimelighet, og jeg står selvfølgelig ikke inne for dem.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Det er viktig, som komiteens leder sier, hvordan de ulike landene disponerer sine militære ressurser. Jeg vil understreke det. Det er også viktig og riktig av oss å ha nær kontakt med den største bidragsyteren, USA, som nå også har soldater i dette området hvor vi har soldater. Det kan jeg bekrefte at vi har. Tenker vi gjennom ulike alternativer, hvordan dette kan gå opp og ned? Ja, det gjør vi og de militære planleggerne. Det kan jeg også bekrefte. Jeg vil likevel være litt varsom med nærmest å engasjere meg i en selvoppfyllende profeti, å stå på Stortingets talerstol og si at hvis amerikanerne trekker seg ned med så mye, eller opp med så mye, så vil Norge gjøre sånn eller slik. Poenget er igjen, som jeg sa: Dette er ikke et norsk anliggende, det er et ISAF-anliggende. ISAF har ansvaret i Faryab. Norge spiller en rolle der, og det er viktig at vi tar de debattene og ansvarliggjør ISAFs sentrale strukturer i å tenke gjennom konsekvensene av de ulike landenes bidrag. Jeg merker meg for øvrig at amerikanerne, i annonseringen av sitt gradvise nedtrekk, legger vekt på – slik også komiteens leder sa i sitt innlegg – at det skal skje i lys av forholdene på bakken og hva situasjonen tillater, og det skal skje under det overordnede perspektivet transisjon, altså overføring av ansvar til afghanske myndigheter. Så får vi håpe på – og jeg tør si regne med – at amerikanske myndigheter følger opp det de der sier. Nå skal ikke jeg forlenge debatten med representanten Myhre, annet enn å si at han bruker et ord her, om at jeg har gått inn for «et samarbeid» mellom Taliban og den afghanske regjering. Det tror jeg er å trekke det litt langt. Det jeg har sagt, er at det må en forsoningsprosess til i Afghanistan, og jeg sier akkurat det samme som amerikanske, tyske og franske myndigheter gjør, og landene i regionen, at den forsoningen bør involvere alle som vil delta på den afghanske grunnlovs fundament. Vi vet at det som benevnes som Taliban, omfatter store grupper av stort sett unge menn som går inn og ut av væpnet virksomhet – når de har arbeid, når de ikke har arbeid – og som må tilbys et annet perspektiv, som ikke handler om krig, men som handler om fredelig utvikling. På et eller annet tidspunkt må det også være en forståelse for den politiske prosessen i Afghanistan, der grupper trekkes ut av vold og inn i politikk. Vår fundamentale fordømmelse av all terror, av all vold mot sivile, står selvfølgelig fast og rammer Taliban på bred front. Det at Myhre ikke har noen forståelse for at det kan bli en slik forsoning, går jeg ut fra at partene i Afghanistan merker seg. Fra norsk side er det viktig å stå fast ved det vi sa på NATO-toppmøtet i Lisboa, nemlig at vi ønsket en forsoningsprosess, fredsrådets arbeid, velkommen, og da får vi støtte opp om det så godt vi kan. Men som sagt: Det er en forsoning mellom afghanere det handler om, ikke et samarbeid mellom oss og Taliban, eller Afghanistans regjering og Taliban, men en forsoningsprosess som gir Afghanistan et stabilt styresett, basert på en grunnlov som også verden kan forholde seg til.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-28:
Etter å ha besøkt den norske PRT-en, etter å ha besøkt den tyrkiske PRT-en, og etter å ha besøkt ISAF-hovedkvarteret i Kabul ser jeg at det er nyanser i måten vi opererer på der nede. Selv om det er mange land til stede, og man har en overordnet strategi, er det helt klart nyanser i dette. Det er vel òg sånn at de landene som deltar, har ulik kulturell og historisk forbindelse til Afghanistan og nærområdene der. Mitt spørsmål til utenriksministeren er som følger: Ser utenriksministeren for seg at Tyrkia i større grad kan ta et ansvar der nede, og om det vil være mulig og formålstjenlig for den totale situasjonen i Afghanistan?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-28:
I replikkordskiftet med utenriksministeren nevnte jeg dette med forskjell i tilnærming av strategier når det gjelder måten de forskjellige nasjonene opererer på i Afghanistan. Ikke minst ser vi en forskjell mellom den amerikanske strategien og den norske strategien. En del av den amerikanske strategien har vært bl.a. å ta ut lederdelene av Taliban for å redusere rekruttering til Taliban. Mitt spørsmål til forsvarsministeren er: Hvilket syn har forsvarsministeren på en sånn tilnærming?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-28:
Det er fristende å si at det var et interessant svar på noe helt annet enn det jeg spurte om, men greit nok. Da får jeg spørre om noe annet i stedet. I hovedinnlegget mitt i sted refererte jeg til tilbakemeldinger som jeg har fått fra NATO Training Mission i Afghanistan, der man viste bekymring for antallet instruktører som stilles til rådighet fra de landene som er delaktige der. Norge har et visst antall i dag, og spørsmålet mitt er ganske enkelt: Er Norge villig til å øke antallet instruktører for å komme opp på det nivået som man faktisk ser man har behov for for å få det afghanske politiet og hæren opp på det ønskede nivået, både volummessig og ikke minst kvalitativt?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-04-28:
Det er et mål å foreta en endring av det norske styrkebidraget fra 2012, over til mer type vakthold og kontroll i den regionen hvor Norge har sitt primære ansvar. Samtidig ser vi nettopp i denne regionen at konfliktnivået har vært økende – eskalerte konflikter skjer nærmest daglig. Mitt spørsmål er om vi gjennom denne endringen i organiseringen av det norske styrkebidraget fra 2012 vil kunne risikere å gjøre oss mindre i stand til å delta i skarpe oppdrag når situasjonen kan gjøre det nødvendig å utøve skarpe oppdrag.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-04-28:
Vi har gjennom norsk media sett såkalte avsløringer av norsk aktivitet gjennom reportasjer både fra Afghanistan og i spesiell grad nå i det siste fra Libya. Også i denne situasjonen har vi sett at generalsekretæren i Norsk Presseforbund, Per Edgar Kokkvold, har kritisert mangel på norsk åpenhet, med henvisning til at statsråd Faremo har lovet større åpenhet. Dette har av ulike årsaker vært til betydelig bekymring for de mange pårørende som har sine nærmeste på plass både i Afghanistan og i Libya, der de deltar i konflikten. Er det virkelig slik at statsråd Faremo ønsker en større og mer detaljert åpenhet om hva de norske styrkene bidrar med til enhver tid, med de konsekvensene dette kan få på den hjemlige landjord for både norske soldater og pårørende?
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
NATO og ISAF har en felles strategi, hvor vekten på å trene og gjøre afghanske sikkerhetsstyrker i stand til å ta ansvar for egen sikkerhet er en sentral del. Vi har jobbet lenge med dette. I Faryab har vi de senere årene også sett et større antall afghanske sikkerhetsstyrker som har gjort gjennomføringen av denne strategien mulig. Derfor har vi sett det som viktig å videreføre og fokusere vår innsats på dette området, og vi ser også fram til å styrke vår institusjonelle opplæring i det videre.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Det korte svaret er ja. Det var akkurat det jeg begynte på i slutten av forrige replikk. Dette er et viktig element for å sikre en framtidig god kompetanse i den afghanske hæren. Vi har et lite antall instruktører i sambandsskolen og på ingeniørskolen, og vi planlegger for å øke dette antallet. Vi har samtidig en stor oppgave og et stort engasjement i Afghanistan som vi ønsker å gjennomføre på en best mulig måte. Å sikre at vi dreier innsatsen vår på riktig måte, er også viktig, slik at vi ikke etterlater ulike oppgaver halvgjort eller dårlig gjort.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Det er klart at det langt større antallet allierte styrker og ikke minst også afghanske styrker som nå opererer i Faryab, gjør at man utfordrer opprørerne på en helt annen måte enn før, og at dette er med på, selvsagt, å påvirke sikkerhetssituasjonen også for våre styrker. Jeg oppfatter det oppgavebyttet som nå skjer med latvierne, som positivt. Vi har lenge hatt utfordringer på noen kapasiteter i Hæren, og vi har gjennom det lange samarbeidet vi har hatt med latvierne, også sett at de har ønsket å ta ansvar for nye oppgaver. Så vi vil fortsatt kunne støtte opp om operasjoner som nå også afghanerne selv leder i stadig sterkere grad på en god måte, og forhåpentligvis være med på å bygge et stadig tryggere Faryab for befolkningen der.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Ja, jeg ønsker åpenhet om Forsvarets virksomhet, også om vår deltakelse i internasjonale operasjoner. Jeg ønsker likevel at det legges sterk vekt på sikkerheten for personellet. Også ulike operative taktiske hensyn kan gjøre at detaljert informasjon er vanskelig å gi. Det er også slik at når vi deltar i en internasjonal operasjon med en felles kommunikasjonsstrategi, er det viktig å ha en løpende dialog med våre allierte, slik at vi framstår med lik informasjonsgivning. Jeg ser den diskusjonen som har gått. Tilgangen på informasjon, ikke minst fra ulike uformelle kilder, er stor, og det er riktig fra myndighetenes side, etter min oppfatning – som også utenriksministeren var inne på – løpende å vurdere hva som er riktig med tanke på å kunne balansere de ulike hensyn som gjør seg gjeldende.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Jeg er svært stolt av den innsatsen som våre soldater gjør, og er opptatt av å gi våre veteraner den støtte og anerkjennelse som de skal ha. Før veterandagen vil vi legge fram en egen handlingsplan med langt over 100 tiltak for å bedre situasjonen også for våre veteraner som trenger hjelp. Når det gjelder arbeidet med skadestatistikken, er det godt i gang med sikte på å være ferdig innen 1. juli. Det er 7 300 journaler som skal gjennomgås. Per i dag er 4 963 gjennomgått. Det er drøye 1 000 som har spesiell oppmerksomhet av dem man har gjennomgått så langt, fra 2004 til 2011. Jeg håper med dette at jeg gir representanten Skei Grande et inntrykk av hvor sterkt det ligger meg på hjertet at vi både gjennom skadestatistikkarbeidet og veteranarbeidet best mulig sikrer situasjonen for våre veteraner.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
Det er for så vidt interessant å prøve å spå, men vi jobber med sikte på å bidra til en transisjonsprosess som kan være sluttført for hele Afghanistan innen utgangen av 2014. Vi har selvsagt også fokus på den usikre situasjonen som råder i Faryab, og jobber tett og godt sammen med våre allierte med sikte på å bidra til både en best mulig sikkerhetssituasjon og å gjøre afghanske styrker i stand til selv å ta ansvaret, slik det er planlagt i transisjonsprosessen. Det er kriteriebasert når dette ansvaret vil overføres, men som sagt er det planlagt at slik overføring vil være gjennomført til afghanske sikkerhetsstyrker også i Faryab innen utgangen av 2014.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-28:
La meg følge opp litt der utenriksministeren slapp, med å si at det er et godt samarbeid mellom de landene som er engasjert i nord, spesielt i Faryab, og det er en omforent forståelse om de oppgaver som må løses de nærmeste årene. Det er flere områder i Faryab som i dag preges av opprørsaktivitet, og spesielt krevende er Ghowrmach-distriktet vest i Faryab. I dette distriktet, hvor amerikanske styrker opererer sammen med afghanerne, gjenstår det ferdigstilling av 37 kilometer av den kritisk viktige ringveien, som knytter sammen de største befolkningssentrene i Afghanistan. Ferdigstillelsen av ringveien vil være en viktig forutsetning for sikkerhet i dette området og dermed også en viktig forutsetning for transisjonen. Kombinasjonen av et lite antall sikkerhetsstyrker, svake myndighetsstrukturer og manglende ferdigstillelse av ringveien gjør, som vi allerede har vært inne på, at Faryab ikke anses å være klar for transisjon ennå. Vi har et tett og godt samarbeid med våre allierte i Faryab. Vi vil prioritere et styrket samarbeid med våre allierte i Regionkommando nord for at vår innsats i Nord-Afghanistan skal bli mest mulig samordnet og effektiv i tiden som kommer. Det er, som det er nevnt, allerede et betydelig antall amerikanske styrker i Faryab, og det er nå signaler som tyder på at også andre kapasiteter i Regionkommando nord kan bli flyttet vestover. Det økte amerikanske styrkenærværet i Nord-Afghanistan de siste par årene har hatt stor verdi. Norske og amerikanske styrker i Faryab-provinsen har et tett samarbeid, bl.a. om medisinsk evakuering med helikopter. Vi har ingen indikasjoner på at USA vil legge mindre vekt på innsatsen i Nord-Afghanistan. Tvert imot pågår det nå en omfattende utbygging av amerikansk infrastruktur og fasiliteter i Faryab. Også USA ser ringveien som strategisk viktig, og de vil være tungt involvert i ferdigstillelsen av denne. Sammen med USA og andre land som er engasjert i Faryab, arbeider vi målbevisst med å legge til rette for den afghanske ansvarsovertakelsen.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-04-28:
Regjeringens og NATOs strategi er at ISAFs kampstyrker gradvis trekkes tilbake og skal være helt ute innen utgangen av 2014. Militær strategi er som sjakk, man må tenke flere trekk inn i fremtiden. Og hvis vi nå ser for oss at Taliban roer seg ned og bygger seg opp og vi får en kraftig opptrapping av kamphandlingene utover sommeren og høsten 2014, som gjør at det åpenbart er slik å forstå, når vi kommer så langt, at afghanske myndigheter fortsatt vil ha behov for militær tilstedeværelse fra det internasjonale samfunn, vil da regjeringen ta et initiativ til at det endelige exit-tidspunktet blir vurdert igjen, fremover mot utgangen av 2014?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-04-28:
Jeg vil også takke utenriksministeren. Det er heldigvis solid støtte for norsk Afghanistan-politikk. Men utenriksministeren viste til president Karzais vurdering av en fremtidig fredsprosess i Afghanistan, og refererte til at Karzai har uttalt at det vil være avgjørende å involvere det han kaller «gårsdagens ledere», det vil si Taliban. Utenriksministeren hadde ingen innvendinger imot, snarere tvert imot en forståelse for, dette. Dette er uakseptabelt. Taliban har ifølge utenriksministeren selv ansvaret for 80 pst. av tilfellene der sivile er blitt drept. Nøkternt vurdert er Taliban middelaldersk og ekstremt menneskefiendtlig. Taliban står for diktatur, sharia-jus, kvinneundertrykkelse, bestialske avstraffingsmetoder, kjønnslemlestelse og politisk og religiøs fundamentalisme. Å forsone seg med tidligere talibansoldater som er kommet på bedre tanker, er én ting. Men å innlede et samarbeid med terrororganisasjonen Taliban vil bli oppfattet som en anerkjennelse av organisasjonen. Det er en forbrytelse mot det afghanske folk. En tidligere regjering her i Norge, utgått fra utenriksministerens eget parti, forbød i 1942 – med god grunn – partiet Nasjonal Samling, ved å gjøre medlemskap i partiet straffbart. Å samarbeide med Taliban nå vil være å sammenligne med om den norske regjeringen sommeren 1945 hadde innledet et samarbeid med Nasjonal Samling for å oppnå såkalt forsoning. Kanskje er det en bisarr sammenlikning, men så ille er det! Utenriksministeren løper etter hvert en risiko for å bagatellisere forholdet til noen av de kreftene i verden vi liker minst. Først var det Hamas, så Det muslimske brorskapet i Egypt, og nå altså en likegyldig holdning til Talibans fremtidige rolle i Afghanistan. Vi må holde fast ved noen viktige prinsipper i vårt samarbeid med andre land og med afghanske myndigheter. Jeg oppfordrer utenriksministeren til å bli klarere på dette.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-04-28:
Jeg takker utenriksministeren for tilbakemeldingen på spørsmålet om hvordan vi skal forholde oss til et fremtidig samarbeid mellom afghanske myndigheter og Taliban. Utenriksministeren sa både i dag og på tirsdag at denne forsoningsprosessen må eies av afghanerne. Det forstår vi alle. Det utenriksministeren imidlertid i tillegg sa på tirsdag, var, og nå siterer jeg fra det utdelte manuskriptet: «Vi må vise forståelse for en slik vurdering» – altså forståelse for en vurdering som går ut på at Taliban må inkluderes i en forsoningsprosess, i samarbeid med den afghanske regjeringen. Det er vel kanskje forskjellen på utenriksministeren og meg, at jeg har ingen forståelse for at man skal innlede et samarbeid med en av verdens aller verste terroristorganisasjoner for å oppnå forsoning. For det første har jeg ingen tro på at det blir noen forsoning, for det andre er det god grunn til å tro – eller frykte – at i en slik prosess vil noen av de moderate kreftene i Afghanistan reagere og kanskje trekke seg ut av forsoningsprosessen, og så har vi det gående igjen. Derfor min kritikk mot utenriksministeren på dette punktet. Jeg mener utenriksministeren har vært for utydelig når det gjelder hans syn på den fremtidige rollen som Taliban skal spille i Afghanistan, og det holder jeg fast ved.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-04-28:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å be om ordet flere ganger i denne debatten, men når utenriksministeren sier at representanten Myhre ikke har tro på en forsoningsprosess, og at afghanske myndigheter sikkert vil merke seg det, vil jeg protestere. Det var ikke det jeg sa. Jeg har vel akkurat den samme troen på forsoningsprosessen som de fleste andre i denne sal, men den er altså vesentlig mindre optimistisk hvis vi tenker oss at Taliban skal delta i en slik prosess. Når utenriksministeren viser til franske og amerikanske myndigheter, er det to forskjellige ting vi snakker om. Det ene er det selvsagte faktum at det er afghanske myndigheter selv som skal styre denne prosessen. Det andre spørsmålet, og som jeg har tatt opp, er om vi skal ha en forståelse for det når afghanske myndigheter ønsker å involvere organisasjonen Taliban. Den kritikken har jeg rettet mot utenriksministeren, og den står fast.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Det har gjennom mange år vært et ønske fra Fremskrittspartiet og opposisjonen i Stortinget om å få på plass bedre ordninger for å hedre våre veteraner. Det har ikke vært enkelt. Det har vært en lang prosess. Derfor vil jeg være den første til å understreke glede over at vi nå har fått på plass ulike markeringer for å hedre landets krigsveteraner. Det skulle i grunnen bare mangle, og det er det heller ingen politisk uenighet om. Det er slik at i mange andre land har man mye større og omfattende markeringer for å hedre krigsveteraner, og i mange andre land har man også inkludert folket på en spesiell måte. La nå det ligge. Vi har i løpet av det siste døgnet blitt gjort oppmerksom på at statsministeren av en eller annen grunn har valgt ikke å ønske Hans Majestet Kongens tilstedeværelse på den medaljeseremonien som skjedde 8. mai. Det er beklagelig – rett og slett fordi kongen er landets statsoverhode, og forbindes veldig sterkt med symbolikk. Mange veteraner som er ute i mediebildet i dag, sier at de tross alt er ute i tjeneste for konge og fedreland, ikke med arbeiderpartilogo på brystet. Det illustrerer at dette ikke handler om partipolitikk. Det handler om at man er i tjeneste for en nasjon. Da er det også naturlig at statsoverhodet er den som honorerer og hedrer veteranene. Mitt spørsmål til statsministeren er derfor veldig enkelt: Hvorfor ba ikke statsministeren kongen om å være til stede? Hvorfor anmodet ikke statsministeren Hans Majestet Kongen om å delta på denne svært viktige markeringen?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Jeg får bare gjenta spørsmålet, for det oppfatter jeg at statsministeren ikke vil svare på. Et samlet storting står altså bak og støtter våre soldater, som er i tjeneste for Norge. Det står ikke i veien for at Hans Majestet som statsoverhode er med på en høytidelig medaljeoverrekkelse. Så jeg gjentar mitt spørsmål: Hvorfor ba ikke statsministeren Hans Majestet Kongen om å være til stede ved denne seremonien? Hvorfor anmodet ikke statsministeren kongen om å delta? Jeg kan gjerne legge til et spørsmål til: Er det slik, som det fremkommer i media i dag, at statsministeren ble advart mot dette av både Forsvarsdepartementet og Forsvaret? Jeg vil gjerne ha svar på mine spørsmål.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Først vil jeg berømme representanten Jensen for at hun gir så klart uttrykk for at det er gledelig at vi nå har fått på plass mange nye ordninger som hedrer og gir uttrykk for støtte til norske soldater og norske veteraner. Men det er faktisk også mer enn det å glede seg over. Ikke bare har vi fått på plass nye dager og nye ordener, vi har også gjort ting som handler om konkret oppfølging av veteranene – en egen handlingsplan, bedre helsetilbud, bedre kompensasjons- og erstatningsordninger, ett års oppfølgingsplikt for hjemvendte veteraner, eget veteransenter og økt støtte til veteranorganisasjonene for deres viktige arbeid. Så nå gjøres det mye på mange fronter, og mer enn noen gang før når det gjelder å følge opp veteraner. En del av det har vært at vi har fått på plass en minnedag om høsten, der kongehuset deltok. Vi har fått på plass en veterandag om våren, som for første gang ble markert ordentlig i år, og så har vi gjeninnført Krigskorset med sverd. Regjeringen gjorde det vedtaket for noen år siden. Den første tildelingen skjedde i 2009. Det vi har vært opptatt av, er å få til en arbeidsdeling, der vi får uttrykt anerkjennelse til veteranene og støtte til soldatene. Men det har også vært et formål at storting og regjering – som er politisk ansvarlig, som fatter beslutningene om å sende folk til Afghanistan, om å sende fregatter til Adenbukta eller å sende norske piloter til Libya – skal være veldig tydelige på vår støtte og ha anledning til å gi uttrykk for den støtten og anerkjennelsen til norske soldater og norske veteraner. Derfor var det vi la opp til at på veterandagen skulle forsvarssjefen overrekke medaljene, og at det skulle være en tale fra Stortinget, og en fra regjeringen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Det var den arbeidsdelingen vi var enige om denne gangen – at det var forsvarssjefen som skulle overrekke medaljene. Det var også det samme som skjedde i fjor, nemlig at det er Kongen i statsråd som tildeler medaljene, og at det er forsvarssjefen som overrekker dem. Så var det en tale fra Stortinget, og en fra regjeringen, ved dette arrangementet. Så har jeg understreket i dag at jeg ser at dette nå har skapt mye strid. Det gjorde det ikke i fjor, men det gjorde det i år. Det er litt ulike arrangementer, litt ulike rammer rundt det, og det har bidratt til mye strid. Jeg er den første til å si at det synes jeg er synd. For hele poenget med at vi nå får en veterandag, at vi gjeninnfører Krigskorset, at vi får en egen minnedag, er jo å skape en samstemt, samlet anerkjennelse til veteranene, og der har jo kongen selvsagt en plass. Kongen gjør en fantastisk jobb når det gjelder å uttrykke støtte og anerkjennelse til soldater og veteraner. Og da ser jo alle nå at den arbeidsdelingen vi hadde i år – som er den samme som vi hadde i fjor – ikke er god, og derfor gjør vi det annerledes neste år.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Som jeg har understreket, er det altså slik at jeg i ettertid ser helt klart at dette ble feil. For hensikten med at vi innfører disse dagene, er jo nettopp å gi en samlet anerkjennelse. Og så har det blitt mer oppmerksomhet om hvem som overrekker medaljene, forsvarssjefen eller kongen, i stedet for at det har blitt oppmerksomhet rundt dem som mottar medaljene, som er hovedpoenget. Derfor skal vi gjøre det annerledes neste gang, jeg understreker gjerne det én gang til. Men jeg mener at i tillegg til at kongen spiller en veldig sentral rolle – og skal få anerkjennelse for det og plass til å utøve den rollen – er det også viktig at vi som sitter i regjeringen, og vi som sitter i Stortinget, og tar noen av de mest alvorlige beslutningene vi kan ta, nemlig om å sende unge mennesker ut i kamphandlinger, i farlige situasjoner, er politisk ansvarlig for det vi gjør i Afghanistan, i Libya og i andre operasjoner, og at vi også får anledning til å gi uttrykk for vår støtte til soldatene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
For det første merker jeg meg med glede at det vi nå diskuterer, er temaer vi ikke kunne ha diskutert for få måneder siden, for da var det ingen veterandag, det var ikke noe krigskors som verken forsvarssjefen eller kongen kunne dele ut, og det var ikke noen minnedag. Nå har vi fått de tingene på plass, og så diskuterer vi hvordan vi skal ivareta og forvalte de ordningene. Det er bra, og vi er alle opptatt av at de skal forvaltes på en best mulig måte. Men i tråd med det brevet som forsvarsministeren sendte til Stortinget, har vi vært opptatt av å få til en arbeidsdeling, vi har vært opptatt av at også Stortinget og regjeringen skal få gi uttrykk for sin anerkjennelse, og derfor valgte vi den arbeidsdelingen vi gjorde i år. Men det er helt åpenbart at vi kommer til å finne andre arbeidsfordelinger neste år, slik at vi unngår denne striden. Men uansett bør vi glede oss over at vi har fått disse virkemidlene for å anerkjenne soldatene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
I likhet med kongen er jeg opptatt av at han skal kunne ha dialog med statsministre. Det har han hatt med statsministre gjennom alle år, og det kommer han fortsatt til å ha, og kongen er den første til å være opptatt av at det skjer i fortrolighet. Det er jeg også og respekterer det fullt ut. Det er riktig som kongen sier, at det var enighet om at vi la opp til den arbeidsdelingen. Så har jeg gitt uttrykk for at den striden som nå har oppstått, understreker at vi bør velge en annen form neste år, eller ved neste anledning, der kongen også er til stede, at han deltar og forestår overrekkelsen av disse medaljene som er tildelt av Kongen i statsråd. Utover det mener jeg det ikke er riktig – av hensyn til den dialogen – å gå inn på enkeltheter i dette. Det avgjørende er at alle ser at vi bør utvikle disse arrangementene til enda bedre arrangementer i tiden framover.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Kongen har som landets statsoverhode en veldig viktig rolle å fylle som et samlende symbol for landet ved å representere landet i utlandet og representere oss her hjemme, og han gjør det på en utmerket måte på veldig mange områder. Det gjelder Forsvaret, men det gjelder selvsagt også veldig mange andre områder av det norske samfunnslivet som kongen er statsoverhode for. Det er bra, det bør kongen gjøre, og det bør vi legge til rette for. Det er faktisk slik at det vi nå har gjort, også gir kongen nye anledninger nettopp til å ivareta den rollen. Det at vi har etablert en minnedag, gir jo en anledning for kongehuset til å delta der – det er bra, det er vi alle glad for. Det at vi har gjeninnført Krigskorset – og det er regjeringens beslutning – gir også Kongen i statsråd mulighet til å tildele det. Vi har audiensene, og så har vi altså kommet til at det er aller best at kongen også foretar overrekkelsen av Krigskorset ved senere anledninger. Alt dette bidrar til å gi nye anledninger, nye plattformer, for både kongen og det politiske Norge til å markere støtte.