Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-11-20:
Jeg er enig i at det er en viktig oppgave å redusere ressursbruken ved behandling av omgjøringsanmodninger. Før jeg går nærmere inn på dette, vil jeg likevel understreke at det viktigste tiltaket for å redusere antallet omgjøringsanmodninger er, som flere har nevnt, å få til raske returer av personer som har fått endelig avslag. Returarbeidet er et prioritert satsingsområde for regjeringen. Jeg har merket meg at forslagsstillerne har argumentert med at omgjøringsanmodninger «ikke må tillates.» Dette er etter min mening å gå for langt. Det ville være uakseptabelt å sende noen tilbake til forfølgelse eller overgrep. Regjeringens politikk er å gi beskyttelse til dem med beskyttelsesbehov. Norge er dessuten forpliktet etter flyktningkonvensjonen og Den europeiske menneskerettskonvensjonen til ikke å sende noen tilbake til forfølgelse eller overgrep dersom vedkommende har rett til beskyttelse etter de nevnte konvensjonene. I tillegg krever Barnekonvensjonen at vi må vurdere hensynet til barnets beste i saker som berører barn. Dersom utlendingsmyndighetene ikke vurderer nye bevis eller andre opplysninger som kommer inn før retur finner sted, risikerer vi å sende noen tilbake til forfølgelse eller overgrep og derved også bryte konvensjonsforpliktelsene. De første årene etter at UNE ble opprettet, gjaldt det en regel om at nemndleder kunne beslutte å avvise opplysninger, dokumenter eller andre bevismidler som kunne ha vært gitt eller framlagt under den tidligere behandlingen av saken. I 2005 ble denne bestemmelsen opphevet etter forslag fra Bondevik II-regjeringen. Dette hadde bakgrunn i at UNE fant det mer hensiktsmessig å behandle grunnløse omgjøringsanmodninger med et kort svar om at det ikke var grunnlag for omgjøring. Bestemmelsen hadde dermed vist seg ikke å ha praktisk betydning. Etter forslag fra Bondevik II-regjeringen ble det i stedet innført en bestemmelse om at omgjøringsanmodninger bare skulle tas til følge dersom utlendingen hadde behov for beskyttelse, eller dersom det forelå «særlig sterke menneskelige hensyn». Denne bestemmelsen førte ikke til noen reduksjon i antallet omgjøringsanmodninger, og den hadde heller ikke noen særlig effekt på antallet omgjøringer. Vilkåret om at det måtte foreligge «særlig sterke menneskelige hensyn» for omgjøring ble opphevet i 2007. Klagesaksutvalget har nå foreslått at UNE ikke selv skal kunne omgjøre sine egne vedtak, men at UDI skal avgjøre om saken skal gjenåpnes. Et vilkår for gjenåpning skal være at det er framlagt nye opplysninger eller bevis om faktiske forhold som ikke tidligere har vært vurdert, samt at det må være mer enn 50 pst. sannsynlig at de nye momentene vil føre til omgjøring. Dersom saken først blir gjenåpnet, men UDI avslår omgjøring, skal saken i henhold til forslaget kunne påklages til UNE på nytt. I høringsrunden har UNE og UDI gitt uttrykk for at utvalgets forslag kan føre til økt snarere enn redusert ressursbruk. UDI stiller seg videre kritisk til utvalgets antakelse om at ordningen vil føre til færre omgjøringsanmodninger, og UNE mener at ordningen kan føre til et høyere antall rettssaker. UNE har også en rekke andre innvendinger mot forslaget. Når begge de berørte fagorganene vurderer utvalgets forslag på denne måten, krever det også en kritisk vurdering fra departementets side. Det er dessuten nødvendig også å vurdere alternative ordninger. Et av de spørsmål departementet nå utreder, er om det kan gis en særskilt hjemmel for å avvise omgjøringsanmodninger når UNE mener det ikke foreligger vesentlige nye opplysninger. Forslagsstillerne ønsker å utrede opprettelse av en forvaltningsdomstol. Jeg vil på dette punktet vise til de erfaringene man har fra Sverige, hvor ansvaret for klagebehandlingen er overført til domstolene. Heller ikke i Sverige kommer man unna utfordringene med omgjøringsanmodninger. I fjor behandlet Migrationsverket 11 653 henvendelser i saker som allerede var avgjort. Migrationsverket har beregnet at de i 2011 brukte 45 årsverk på behandling av slike omgjøringssaker. Som jeg opplyste om i stad, arbeider mitt departement nå med oppfølgingen av Klagesaksutvalgets utredning. Jeg kan opplyse både til representanten Helleland og øvrige at i løpet av første halvår 2013 vil jeg derfor komme tilbake til Stortinget bl.a. med spørsmålet om behandlingen av omgjøringsanmodninger.