trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-11:
Etter folketrygdloven er det et vilkår for rett til dagpenger at arbeidstiden er redusert med minst 50 pst. av forutgående vanlig arbeidstid. Faktisk arbeidet tid som selvstendig næringsdrivende tas med i beregningen av vanlig arbeidstid. Vanlig arbeidstid settes aldri høyere enn 40 timer i uken. Bakgrunnen for dette er arbeidsmiljølovens regler om at alminnelig arbeidstid som hovedregel ikke skal overstige 40 timer i uken. Enkelte selvstendig næringsdrivende, som f.eks. bønder, er arbeidstakere ved siden av næringsvirksomheten, og noen av dem kan ha en samlet arbeidstid på over 40 timer i uken. Vanlig arbeidstid vil da bli satt lavere enn deres reelle arbeidstid før ledigheten, og retten til dagpenger vil falle bort om næringsvirksomheten utgjør mer enn 50 pst. av fastsatt vanlig arbeidstid selv om de er helt ledige i sin jobb som arbeidstakere. Det er vanskelig via generelle regler å ta høyde for alle de individuelle variasjonene som kan forekomme i praksis. For eksempel måtte et regelverk som fullt ut skulle unngå såkalte terskelverdier, som kravet til 50 pst. arbeidstidsreduksjon, bli svært komplisert å forstå og håndheve. Det er også viktig å fastholde hovedprinsippene i dagpengeordningen, en trygdeordning som skal gi inntektssikring ved hel eller delvis ledighet, samtidig som ordningen skal stimulere til jobbsøking og overgang til nytt arbeid. Det er derfor begrenset hvor langt en kan gå i å unnta trygdede fra disse prinsippene i dagpengeordningen. Det er viktig at de såkalte arbeidsmarkedskravene omfatter alle som hever dagpenger. Jeg minner også om at dagpengene, av de grunnene som er nevnt, er tidsbegrenset. Folketrygdlovens krav om at stønadsmottakere skal være reelle arbeidssøkere og i utgangspunktet ta ethvert arbeid i Norge, er vanskelig å oppfylle for delvis ledige med lite arbeidstid å tilby aktuelle arbeidsgivere. Tar man for mye hensyn til behovet for inntektssikring i tilfeller hvor en kombinerer delvis næringsvirksomhet med delvis dagpenger, kan det føre til unødig lange trygdeperioder. Trygden er subsidiær i forhold til inntekt fra arbeid. Vi har nå sett noen tilfeller hvor permitterte som kombinerer arbeid med næringsvirksomhet, kan ha fått avslag på delvis dagpenger av de grunner som jeg nå har redegjort for. Regjeringen har foreslått forandringer i bestemmelsene om permittering. Permitteringsregelverket ble forandret i tilknytning til Stortingets behandling av St.prp. nr. 37 for 2008–2009, Om endringer i statsbudsjettet for 2009 med tiltak for arbeid. Regjeringen ble også bedt om å vurdere ytterligere tiltak. Det er vi i gang med, og kravet til reduksjonen av arbeidstiden er naturlig å ta med blant de spørsmålene som vurderes. Senkes f.eks. kravet til arbeidstidsreduksjon, kan resultatet bli at flere får rett til dagpenger. De vurderingene som gjøres, må ta utgangspunkt i det generelle regelverket for dagpenger som omfatter alle som blir helt eller delvis permitterte eller ledige. En egen særordning tilknyttet inntekt fra jordbruk blir for spesielt.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-11:
Det ser jeg, men jeg ser at det er den samme situasjonen som for andre selvstendig næringsdrivende, eller for den saks skyld andre som har en bĳobb ved siden av full jobb. Hovedpoenget med mitt svar var at man ikke kan lage særregler for enkelte yrkesgrupper. Vi må vurdere de problemstillingene på lik fot med andre. Det finnes andre selvstendig næringsdrivende som er i samme situasjon, de driver litt selvstendig ved siden av, og oppfyller på den måten ikke kravet til dagpenger, spesielt fordi det i dag er et krav om at man må ha 50 pst. reduksjon av jobben for å få dagpenger. Og det er nettopp i forhold til dét grensetilfellet vi har hovedproblemet, men som jeg også understreket, gjelder ikke dette bare for én yrkesgruppe, men er et felles regelverk for alle. Tilleggsarbeid må tas med når en vurderer hvor stor reduksjonen i arbeidstid er i forhold til retten til dagpenger.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-11:
Det er fordi det er mange andre som også bidrar positivt til verdiskapingen i distriktene og for så vidt i hele landet, i form av tilleggsarbeid, enten det er taxikjøring eller hva det måtte være i tillegg til en full jobb, eller det er annen selvstendig næringsvirksomhet enn landbruket. Det som er hovedpoenget for meg, er at vi her må likebehandle når det gjelder grensene for hva som skal til for at en havner i den situasjonen at en skal ha erstattet sin inntekt med ytelser fra folketrygden.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-11:
Forvaltningsenheten i Telemark ble etablert første halvår i 2008. Arbeids- og velferdsdirektoratet har orientert meg om at det i startfasen ble opprettet enkelte midlertidige stillinger for å løse nye oppgaver. Arbeids- og velferdsdirektoratet har videre orientert meg om at Nav Telemark besluttet å avvikle disse midlertidige stillingene til fordel for seks faste stillinger fra høsten 2008. Disse stillingene ble så utlyst eksternt med søknadsfrist 6. desember 2008. De ansatte i de midlertidige stillingene søkte på de ledige, faste stillingene sammen med andre eksterne søkere. Ansatte i de midleritidige stillingene ble, sammen med de andre søkerne, innkalt til intervju. Den 3. februar 2009 ble seks personer tilsatt av tilsettingsrådet i de faste stillingene. Jeg er orientert om at Arbeids- og velferdsdirektoratet, i etterkant av pressekonferansen den 23. februar, orienterte alle ansatte om at etaten samlet kunne forvente å få videreført sitt bemanningsnivå fra 2008. Det innebærer ikke at det er gitt garantier i forhold til varigheten av den enkeltes arbeidsforhold. Alle ansettelsesforhold skal selvsagt behandles etter gjeldende regler og bestemmelser. Det vil bli lagt fram en stortingsproposisjon senest 20. mars i år, og proposisjonen vil inneholde en nærmere redegjørelse for premissene for etablering av arbeids- og velferdsforvaltningen, situasjonen i Arbeids- og velferdsetaten samlet sett, status for gjennomføringen av Nav-reformen, en gjennomgang av iverksatte tiltak samt strategier og tiltak framover for å sikre ordinær drift av etaten og gjennomføring av Nav-reformen.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-11:
Jeg kan forstå at folk som har en midlertidig stilling, synes det er trist og skuffende hvis den midlertidige stillingen ikke blir videreført – men ikke med utgangspunkt i det jeg sa den 23. februar. Da sa jeg at vi ville sørge for at stillingsnivået i Nav ble opprettholdt. Selvfølgelig er det slik innenfor en organisasjon med 14 000 ansatte at man står fritt til å bemanne forskjellig i fylkene – flytte stillinger. Når det f.eks. blir ledighet i Høyanger, trenger en ekstra stillinger der, ikke sant? Men poenget er at vi opprettholder det aktivitetsnivået og det stillingsnivået som var på det tidspunktet jeg uttalte meg. Til spørsmålet om faste stillinger: Jeg mener generelt at for arbeidstakere er faste stillinger å foretrekke framfor midlertidige stillinger. At enkelte midlertidige stillinger blir gjort om til faste, anser jeg faktisk som en fordel for arbeidstakerne og en trygghet for de ansatte i Nav, ikke en ulempe. Men det er altså det totale ressursnivået som skal videreføres. Jeg sitter selvfølgelig ikke og behandler hver enkelt av de 14 000 stillingene i Nav.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-11:
Det å øke aktiviteten og innsatsen i form av arbeidskraft så mye som vi gjorde i fjor høst, innebærer nettopp en slik utfordring som representanten snakker om. Det tar tid i forhold til opplæring, og det tar tid før en får resultater av de nye ressursene. Når en har hatt folk i midlertidige stillinger i Nav, og perioden forlenges, er det alminnelige at det er de som er i de midlertidige stillingene, som fortsetter. Jeg sier at det er det vanligste. Så til tilfellet fra Telemark, som det ble spurt om, hvor midlertidige stillinger ble gjort om til faste. Det oppfatter jeg som positivt. Det er slik at andre enn dem som hadde de midlertidige stillingene, også har rett til å søke fast stilling. Gjennom den søkerprosessen har nå seks personer faste stillinger i stedet for at det i utgangspunktet var midlertidige stillinger. Når det gjelder noen av disse stillingene, går jeg ut fra at man har fått mer kvalifiserte søkere til de faste stillingene enn det som var tilfellet ved de midlertidige ansettelsene.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
Mitt spørsmål til arbeids- og inkluderingsministeren er som følger: «Statsråden uttalte under en pressekonferanse mandag 23. februar i år følgende: «De som jobbet i Nav ved nyttår, får bli i Nav. Det har vært skapt et inntrykk av at Nav må nedbemanne mens køene vokser. Det er feil, og jeg slår fast at midlertidige stillinger i Nav videreføres.» Undertegnede har mottatt henvendelser bl.a. fra en kvinne som jobber i midlertidig stilling i Nav forvaltning Telemark, hun har fått beskjed nå om at hun ikke får fortsette etter 5. mars i år. Hvordan vil statsråden følge opp sin egen uttalelse av 23. februar 2009?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
Jeg takker for svaret. La meg si det slik: Dette gjelder ikke bare i Telemark, for også rundt omkring i de andre Nav-distriktene – hvis man kan bruke det begrepet – har man midlertidig ansatte. På den pressekonferansen som ble avholdt den 23. februar, tror jeg mange satt igjen med et inntrykk av at de som hadde midlertidige stillinger, skulle få lov til å fortsette. Jeg tror mange hadde et håp om og en tro på at de skulle få lov til å fortsette i jobben, selv om den midlertidige perioden gikk ut en gang i løpet av vinteren eller våren. Så er ikke tilfellet. Jeg har også kjennskap til Nav Telemark, og jeg vet at det bl.a. ble ansatt en del i midlertidige stillinger høsten 2008. De har, som statsråden var inne på, blitt gjort om til faste stillinger. Mitt første oppfølgingsspørsmål til statsråden blir: Kan statsråden forstå at de som har hatt midlertidige stillinger, og som nå ikke får fortsette, blir skuffet og synes det er merkelig i forhold til de uttalelsene som ble gitt på pressekonferansen den 23. februar?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
Jeg har full forståelse for at statsråden ikke sitter og behandler hver enkelt av de 14 000 stillingene. Men så er det slik at statsråden tidligere har sagt, og også understreket i dag, at Nav vil få beholde den bemanningen de hadde ved utgangen av 2008, også i 2009. Det er jeg glad for, og det er positivt. I tillegg har Stortinget i forbindelse med tiltakspakken vedtatt at det skal 320 nye, midlertidige stillinger inn i Nav som følge av bl.a. finanskrisen. Det betyr at det faktisk skal flere personer – flere årsverk – inn i Nav-systemet enn det som var tilfellet i 2008, og da blir det ekstra vanskelig å forstå at mange av dem som har hatt midlertidige stillinger, og som er opplært, nå mister jobben sin. Man tar inn nye folk som skal opplæres. Er ikke statsråden redd for at en slik type skifting av arbeidskraft – med mer opplæring – vil skape større restanser og dårligere saksbehandling?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-03-11:
«StatoilHydro har trukket seg fra arbeidet med å etablere et testsenter for marin energiproduksjon på Karmøy. Det samme har andre selskaper gjort. Begrunnelsen er at staten ikke har villet medvirke økonomisk til tilrettelegging for dette senteret. Hvordan vil statsråden bidra til at arbeidet med dette senteret kan videreføres?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-03-11:
Statsråden sier at det ligger utenfor virkemiddelapparatets retningslinjer å gi støtte til dette senteret. Det er snakk om et senter som har aktivitet på et område som representanter for Regjeringen har sagt at en prioriterer veldig høyt. En ønsker å få utnyttet det store potensialet som finnes for marin energiproduksjon. I en slik fase er det ofte nødvendig å snu seg rundt og tilpasse seg de nye behovene utover det som er tilrettelagt i eksisterende retningslinjer, nettopp ved å utnytte en mulighet som dukker opp. Og her hadde StatoilHydro, Lyse Energi og Fred. Olsen et opplegg som de inviterte staten til å være med på, for å tilrettelegge for videre testing av marin energiproduksjon, og søknaden var rettet til Olje- og energidepartementet. Hvordan henger dette sammen med denne uttrykte ambisjon om å satse på dette området, når en ikke er villig til å bidra for å få utløst det potensialet som ligger her, slik som det er synliggjort på Karmøy?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-03-11:
Det som er et problem, er at det etablerte virkemiddelsystemet ikke er tilpasset de nye virkemidlene og derfor ikke klarer å respondere fornuftig på denne type initiativ. Jeg har registrert at representanter for regjeringspartiene, bl.a. Tore Nordtun, sier at dette prosjektet er godt i samsvar med klimaforlikets intensjon og satsing på marin energiproduksjon. Nordtun har også sagt at siste ord ikke er sagt i denne saken, og pekt på at det skal være en ny tildelingsrunde til sommeren. Er det rett at siste ord ikke er sagt når det gjelder denne søknaden, og at det er en reell mulighet for at disse 30 mill. kr vil bli innvilget, slik at en vil kunne få i gang dette spleiselaget igjen mellom private aktører og det offentlige?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-11:
Det er i dag betydelig interesse for forskning, utvikling og utbygging av vindkraft i Norge. Regjeringa ønsker å fremme denne utviklinga gjennom å stimulere aktører som har god kompetanse på dette området. Det er Forskningsrådet og Enova som er Regjeringas viktigste redskap i denne sammenhengen. Forskningsrådet gir støtte til aktivitet som ligger tidlig i utviklingskjeden, og Enova gir støtte til fullskala utprøving av teknologi og utbygging av fullskala vindkraftparker. StatoilHydro sendte i mai 2008, i samarbeid med Lyse og Fred. Olsen, en søknad til departementet om støtte til bygging av felles infrastruktur for uttesting av marin fornybar energi-produksjon utenfor Karmøy. Prosjektet omfattet en utvidelse av StatoilHydros sjøkabel til Hywind-prosjektet fra 2,3 MW til 15 MW, slik at flere marine energikonsepter kunne testes ut i tillegg til Hywind. Resultatet ble at StatoilHydro bygger ut Hywind-prosjektet med en 15 MW kabel uten støtte. Forventet igangsetting av prosjektet er i løpet av året. Karmøy kommune har overfor Olje- og energidepartementet gitt sin støtte til StatoilHydros testpark. Det vil danne grunnlaget for etablering av Marin Energi Test Senter Karmøy – MET-senter som det kalles – som kjøres som et eget prosjekt med flere interessenter. Karmøy kommune søkte i august 2007 Olje- og energidepartementet om støtte til et forprosjekt for å utrede et slikt senter. Søknaden ble ikke støttet, ut fra at et slikt prosjekt ville falle utenfor de virkemidler departementet rår over. Olje- og energidepartementet har etter den tid ikke mottatt noen søknad om støtte til MET-senteret. Det er mange initiativ som går på etablering av testsentre og testområder for utprøving av nye marine energiteknologier. Det er viktig å se disse initiativene i sammenheng. Det er også viktig at initiativene i størst mulig grad er koordinerte. Det gjøres også ulikt arbeid for å undersøke behovet og grunnlaget for etablering av slike sentre. Jeg gav i høst Enova i oppdrag å undersøke det forretningsmessige grunnlaget for å etablere en felles infrastruktur for demonstrasjonsprosjekter innen marin fornybar kraft-produksjon. Prosessen viste at det er mange interessenter i slike prosjekt, både ulike forskningsmiljøer, kommersielle selskaper, lokale interesser og myndighetsorganer. Hovedkonklusjonen er imidlertid at det ikke i dag foreligger et forretningsmessig grunnlag for etablering av en slik infrastruktur. Enova vil videreføre prosessen for å avklare brukernes behov. Departementet arbeider nå med en nasjonal strategi for marin fornybar energi som inkluderer forskning og teknologiutvikling, helhetlige arealvurderinger for utbygging av marin fornybar energi mv. Det tas sikte på at lovforslag og strategi framlegges for Stortinget før sommeren. Jeg er opptatt av å legge til rette for utnyttelse av marine fornybare energiressurser. Imidlertid ser jeg at det er behov for å klargjøre hvilke roller staten og de private aktørene skal ha her. Jeg vil derfor invitere initiativtakerne bak testanlegget og MET-senteret til møte om denne saken.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-11:
For det første sa jeg uttrykkelig i mitt innlegg at det er utenfor departementets virkemiddelområde, og jeg er helt sikker på at representanten Kvassheim kjenner godt til budsjettposter og innretning på Olje- og energidepartementets budsjett, som jo vedtas i Stortinget hver høst. Til tross for gode intensjoner og ønsker rundt dette, er det en realitet at innenfor Olje- og energidepartementets budsjett er det ikke noen konkrete poster som hjemler pengebruk/overføringer til den type prosjekter som det som lå i den søknaden Olje- og energidepartementet mottok i fjor i denne saken. Jeg tror representanten Kvassheim er godt kjent med mine ambisjoner her. Jeg konstaterer at representanten Kvassheim også har betydelige ambisjoner på dette området. Jeg sier samtidig at jeg vil ta et møte med aktørene for å bli nærmere orientert om deres tanker. Men uansett kommer en ikke bort fra at innenfor Olje- og energidepartementets budsjett er det ikke tilrettelagt for den type prosjekter gjennom de postene som er der.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-11:
Jeg avsluttet mitt første innlegg med å si at jeg ønsker å ha et møte med aktørene for å få en nærmere beskrivelse av prosjektet og hva de jobber med. Sånn sett sier vel representanten Nordtun og undertegnede det samme i forhold til at dette er interessante perspektiver som det blir sagt og formulert en del om i det prosjektet på Karmøy, så jeg har ønske om å bli nærmere orientert om det. Men igjen: Når det gjelder virkemiddelapparatet, må gjerne representanten Kvassheim mene at det ikke er tilpasset den tiden vi er inne i, men uansett er ikke Olje- og energidepartementet som mottaker av en søknad noe departement for tildeling av konkrete støttemidler til et sånt prosjekt. Jeg tror innerst inne at representanten Kvassheim også vet det veldig godt. Hvilke vurderinger Enova vil gjøre av en konkret søknad innenfor dette området, kan ikke jeg her konkludere på. Men at satsing på vind og den type prosjekter som Hywind-prosjektet og MET-senteret på Karmøy ligger innenfor, er innenfor det vi ønsker å få til løsninger på, er helt klart.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-11:
CO2-håndtering er et nødvendig tiltak for å redusere utslipp av klimagasser både i Norge og i resten av verden. Dette må komme i tillegg til satsingen på fornybar energi og energieffektivisering. Det internasjonale energibyrået, IEA, framhever fangst og lagring av CO2 som helt avgjørende for at vi skal kunne nå 2-gradersmålsettingen. Dette er også bakgrunnen for Regjeringas satsing på fangst og lagring av CO2. Regjeringa jobber målrettet for å utvikle et best mulig prosjekt på Mongstad. Prosjektet handler ikke bare om å fange CO2 fra gasskraftproduksjon i Norge, men også om å bidra til å utvikle kommersiell teknologi, slik at land som Kina, India og andre store land med betydelige utslipp også kan bruke denne teknologien for å redusere sine utslipp i forbindelse med en stadig økende energiproduksjon. Det er gjennom konkrete prosjekter vi kan bidra til å utvikle CO2-håndteringsteknologi og sikre brei anvendelse i Norge og andre land. Jeg mener at Norge som produsent av fossile energikilder bør være ledende i å få til reduksjoner av egne klimagassutslipp. Masterplanen til StatoilHydro viser at det er teknisk gjennomførbart å fange mer enn to millioner tonn CO2 fra kraftvarmeverket og raffineriet på Mongstad. Jeg mener det ikke er tid å miste i arbeidet med å redusere disse utslippene. Vi har høstet erfaringer og vunnet kunnskap fra arbeidet med prosjektet på Mongstad i mer enn to år. Ytterligere arbeid vil pågå fram til utbygginga av fullskalaanlegget. Både planleggingsarbeidet og teknologisenteret vil være nyttig for utbygginga av fullskalaanlegget. Vi kan alle være enige om at arbeidet med å realisere CO2-håndtering er krevende. Teknologier for CO2-fangst er fortsatt uprøvd i større skala – også på verdensbasis. Men vi er i gang med konkret arbeid på Mongstad. Dette arbeidet er viktig for å redusere norske utslipp og for at CO2-håndteringsteknologi skal kunne bli interessant i et globalt perspektiv.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-11:
Jeg mener nok at jeg svarte på spørsmålet, men det er ikke sikkert at spørreren likte det svaret jeg gav. Min inngang her er at vi jobber parallelt med to utfordringer. Den ene er, som jeg sa i svaret mitt, det internasjonale perspektivet og det at vi gjennom teknologisenteret på Mongstad, og også gjennom erfaringene på fullskalaanlegget, skal få på plass en teknologi som er mulig å bruke også i land som ikke er de rikeste i verden, og som har mange konkrete punktutslipp, som også spørreren refererte til. Det er det ene. Det andre går på at vi har en jobb å gjøre i Norge for konkret å komme i gang med å rense store punktutslipp, og der konstaterer jeg at jeg er betydelig mer utålmodig enn hva representanten Solvik-Olsen er. Det er en ærlig uenighet, at jeg er mer bekymret i forhold til å få ned de norske utslippene enn hva spørreren er. Så jeg mener at vi her må kombinere de to målsettingene med at vi skal få på plass et teknologisenter i verdenstoppen som virkelig skal bidra til å spre teknologi og sørge for at CCS blir gangbart også i andre land, men at vi må jobbe med egne nasjonale prosjekt, hvor utslippene skal ned.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-11:
Vi bygger ikke for å rive. Vi bygger for å få på plass et renseanlegg som skal bli det beste i verden på det tidspunktet dette anlegget kommer opp. Det er heller ikke slik at vi ikke har noen kompetanse for å bygge renseanlegg. Vi har mye kunnskap og mye teknologi i Norge. Det er også internasjonal teknologi tilgjengelig på dette området, så det er ikke snakk om å bygge et anlegg som vi mener ikke er et fullverdig anlegg. Samtidig ser vi at i forhold til særlig kostnadselementet må vi jo knekke betydelig flere koder enn det vi har klart så langt, for vi klarer ikke å gjøre den teknologien anvendelig verden over med det kostnadsbildet vi ser, f.eks. på fullskalaanlegget på Mongstad. Så det er ikke sånn at vi her driver på noe steinaldernivå med å sette i gang på Mongstad nå. Vi trenger å løse utslippsproblemene på Mongstad, og byggingen av det anlegget vil også være en pådriver for å få ny teknologi og få erfaring som kan overføres til andre land.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-03:
I Ot.prp. nr. 81 for 2008–2009 legges det frem forslag til endringer i lov av 4. desember 1992 nr. 127 om kringkasting – kringkastingsloven. Proposisjonen omfatter en hjemmel for forhåndsgodkjenning av NRKs nye medietjenester, forbud mot reklame på NRKs tekst-tv-sider, begrensning av departementets instruksjonsmyndighet overfor Medietilsynet i visse saker, endringer i reglene om videresending i kringkastingsnett og hjemmel for kontroll av abonnementsregistre mot NRKs register over lisensbetalere. Bortsett fra på et par punkter er det bred enighet om innholdet i proposisjonen. Det ene forholdet som det er litt uenighet om, er vedrørende tilsynet med NRKs allmennkringkasteroppdrag, hvor mindretallet i komiteen, som består av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, mener at det er viktig at man har en løpende evaluering av ordningen. Vi vil her henvise til at det må forutsettes at det er et faglig høyt nivå på det arbeidet som gjøres i Medietilsynet, og at det kan være grunn til å stille spørsmål på dette feltet. Bakgrunnen for at vi stiller spørsmål på dette feltet, er at tilsynet har behandlet konsesjoner for lokalradiostasjoner hvor statsråd Giske har hatt behov for å gripe inn, og at statsråden nå nylig har bedt om nye utredninger om kanalvalg, hvilket han gjorde i VG 7. mai. Den tydeligste forskjellen på posisjon og opposisjon i denne saken er når det gjelder kontroll av abonnementsregistrene mot NRKs register over lisensbetalere. Departementet foreslår at NRK gis rett til å innhente opplysninger fra kunderegistrene til tilbydere av fjernsynsinnhold samt kontrollere de innhentede opplysningene mot lisensregisteret. Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre går imot denne lovendringen og mener at med sitt innkrevingsapparat har NRK allerede et meget effektivt virkemiddel til bruk for innkreving av lisensmidler. I dag kontrollerer NRK sitt lisensregister opp mot informasjon de har fått fra forhandlere, og det sentrale folkeregisterets opplysninger. Vi som er i mindretall, mener at det allerede er for mye overvåking og samkjøring av dataregistre og mistenkeliggjøring av ellers lovlydige norske borgere, og at en ytterligere samkjøring av dataregistre ikke er forenlig med hva vi ønsker at vi skal ha inn i loven. Det vil da også være naturlig for de nevnte partier å stemme imot ny § 8-5 – hvilket bringer meg til innstillingen og en skrivefeil på side 4 i innstillingen, første spalte, omtrent midt på siden, hvor det er referert til ny § 8-5 i en spalte om Medietilsynets ansvar for den praktiske gjennomføringen av forhåndsgodkjenning. Riktig paragraf er ikke 8-5, men 6-1 a, slik det fremgår av innstillingens siste side. § 8-5 er den paragrafen jeg nevnte tidligere i mitt innlegg, om opplysninger om kundeforhold. Her er det altså en feil i merknadene. Jeg viser til innstillingen fra komiteen og de merknader som komiteen har kommet frem til.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Som sakens ordfører sa, er det med unntak av noen få punkter i denne innstillingen bred enighet i komiteen. Jeg ser det likevel nødvendig å komme med noen kommentarer når det gjelder forslaget om at NRK skal få mulighet til å innhente opplysninger fra kunderegistrene til betalings-tv-tilbyderne. Vi som representerer regjeringspartiene, er opptatt av at NRK må gis effektive virkemidler for innkreving av lisenspengene. I dag estimeres det at tallet på tyvseere utgjør ca. 11 pst. Det indikerer at meldeplikten til tv-forhandlerne og opplysninger fra folkeregisteret ikke er godt nok. Vi mener det er en forholdsmessig stor gruppe tv-seere som ikke blir fanget opp av disse systemene. Derimot vil en kombinasjon av folkeregisteret, forhandlernes lister og opplysninger fra betal-tv-tilbyderne gi et bedre og mer dekkende bilde av hvem det er som har tv. På den måten kan NRK i større grad fange opp dem som i dag ikke betaler kringkastingslisensen. Det er åpenbart at dette vil tjene både NRK og det tilbudet de kan gi, og også oss som lisensbetalere gjennom at vi kan få et bedre programtilbud, og at det blir flere å dele lisenskostnadene med. Opposisjonen og flere av høringsinstansene har vært bekymret for personvernet. Her vil jeg peke på at det foreligger et klart regelverk for håndtering av denne typen informasjon gjennom personopplysningsloven. Det vil dessuten være et begrenset sett med opplysninger som NRK kan kreve utlevert, og det vil ligge klare begrensninger på NRKs bruk av disse. Dessuten gjelder taushetspliktsreglene i forvaltningsloven for NRK når selskapet utfører oppgaver på vegne av det offentlige, som i dette tilfellet når det gjelder innkreving av avgift. Den strenge angivelsen av hvilke formål disse opplysningene skal brukes til, er også en sikkerhet for at det ikke skal oppstå konkurransemessige problemer, som en del av høringsinstansene har vært bekymret for. NRK kan bare bruke opplysningene i lisensinnkrevingen og overhodet ikke i sin øvrige virksomhet som kringkaster eller medeier i betal-tv-selskap. Det er kun ansatte i NRKs lisensavdeling som skal ha mulighet til å ha innsyn i opplysninger fra betal-tv-tilbyderne, og det er et klart krav at NRK har rutiner som sikrer dette. Arbeiderpartiet og de andre regjeringspartiene mener at den beste måten for å sikre at NRK også i framtida blir en god allmennkringkaster, er finansiering gjennom lisenssystemet. Derfor er det viktig at vi har en ordning som sikrer at alle bidrar, og ingen lurer seg unna. På den måten sikrer vi ordningen best legitimitet.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
Når det gjelder det som skjer til høsten og neste redegjørelse, kan vi vel uansett være enige om at utenriksministeren nok kan komme til å være til stede her for å debattere saken. Til mitt anliggende: Representanten Høybråten var inne på at vi nå ikke må sette EØS-avtalen i spill og gjøre noe som kan sette den i fare. Der er vi helt enige. Utenriksministeren understreket det veldig godt i sitt innlegg. Er det noe av det utenriksministeren har hørt her i dag, eller generelt kjenner til fra den norske debatten, som er en fare for EØS-avtalen? Er det noe utenriksministeren mener vi må være forsiktige med å debattere eller ta opp i sammenheng med EØS-avtalen?
Siri A. Meling (Høyre), 2009-05-07:
Et islandsk medlemskap kan få konsekvenser for EØS-avtalen. Enkelte eksperter sier at EØS-avtalen ikke kan overleve i sin nåværende form, fordi overvåkingsorganet mister sin troverdighet når det i praksis bare er Norge som passer på seg selv. Et islandsk medlemskap kan få negativ virkning for norske fiskere og fiskeprodusenter fordi islandske fiskeprodukter ved et EU-medlemskap vil få bedre markedstilgang enn det norske produkter har. Fiskerinæringen er også bekymret for å forhandle med et Island som har hele EU i ryggen. Det virker som om Regjeringen har god tid i disse spørsmålene. Jeg vet ikke om jeg kan få en kommentar til tidsaspektet har. Har vi god tid, eller kan dette skje fort? Har vi tid til å vente på en konsekvensutredning om hva et islandsk medlemskap har å bety for norske interesser?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-05-07:
Først en påminnelse til utenriksministeren, og da ikke en påminnelse om at det er et valg mellom nå og neste gang vi har en EØS-redegjørelse – det er sikkert utenriksministeren fullstendig klar over – men en påminnelse om at det faktisk er noen i denne sal som har kjærlighet til EØS-avtalen. Kristelig Folkeparti har EØS-avtalen som sitt primære standpunkt og ikke som noen dårlig reserveløsning. Nettopp derfor lyttet jeg med stor oppmerksomhet til hva utenriksministeren sa om gjennomgang av EØS-avtalen i neste periode. Jeg forstod det slik at utenriksministeren mente at det også i neste periode er behov for å gjennomgå erfaringene med EØS-avtalen, slik man har gjort det i de to foregående stortingsperioder, at det er denne type gjennomgang man skal ha, og ikke en utredning av alternative løsninger.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2009-05-07:
Jeg vil gjerne gi representanten Hansen rett i ett poeng, nemlig at det er slik at man ikke trenger EU-direktiv for å drive en bedre fornybarpolitikk i Norge. Det er helt riktig. Problemet er at vi ikke har greid å drive fram den fornybarpolitikken vi burde hatt, fordi det har vært krefter innad i regjering som har gjort det vanskelig. Det er mange i regjering som gjerne skulle sett at vi hadde en skarpere fornybarpolitikk. Så vil jeg også vise til det som antydes her, nemlig at de som er imot EU-medlemskap, også er imot et sterkt internasjonalt samarbeid. Der tar representanten Hansen feil. Mange av oss som er imot EU-medlemskap, er for et klart forsterket globalt samarbeid, og det er vi fordi vi ser at de største utfordringene vi har – som handler om miljø, som handler om fattigdom – kun kan løses i en global sammenheng og ikke i en regional sammenheng. Dilemmaet er at det går så mye utenrikspolitisk energi inn i det regionale samarbeidet at vi ikke har tilstrekkelig utenrikspolitisk energi til å håndtere det globale. Så er det interessant å høre på denne flørten mellom Arbeiderpartiet og Høyre i EU-saken. Og den er ikke ny, så vi lar oss jo ikke forundre over den. Men det er klart at det går an å forundre seg over at man ønsker å flagge felles interesser så høyt på dette feltet, når man i praktisk politikk ikke er villig til å ta konsekvensen av det. I gamle dager snakket vi om «lilla-alliansen». Vel, den er fjern nå, og jeg er glad for det. Men en bør kanskje legge seg på sinne at det også kan se litt pussig ut fra utsida at man har denne eventyrlige feiringen av hverandre. Når det så gjelder EU-spørsmålet i Norge, er saken den at det er et flertall i folket som sier nei. Det har vært et sammenhengende nei-flertall i Norge i over fire år. Og når det gjelder denne flørten mellom Arbeiderpartiet og Høyre, lar jeg meg forundre over at man ikke er opptatt av at det faktisk fins et flertall i folket som etter alt å dømme sier nei.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2009-05-07:
Først takk for en positiv tilbakemelding på dette med en grundig gjennomgang av EØS-avtalen, gjerne en offentlig utredning. Jeg nevnte i mitt innlegg at Venstre er klart imot datalagringsdirektivet, og at vi vil arbeide for å hindre at det blir en del av norsk lov, om nødvendig bruke reservasjonsretten i EØS-avtalen. Men dersom nå direktivet blir gjennomført i Norge, mot Venstres uttrykte vilje, har vi et ønske om å begrense omfanget til å gjelde lagring av data i maksimum seks måneder. Vi har som nevnt fremmet dette forslaget i Stortinget flere ganger. Jeg vil derfor be utenriksministeren om å kommentere dette, og gjerne klargjøre sitt syn på nettopp datalagringsdirektivet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Jeg kan bekrefte at jeg vil stå her og svare på spørsmål fra representanten Høglund også ved neste debatt. Jeg ser fram til det, for spørsmålene er som regel gode. Nei, jeg kan i tråd med hva som har vært min holdning når det gjelder utenrikspolitiske debatter generelt sett, ikke i dag se at det er noen slik fare. Vi må ha høy terskel for debatt. EØS-avtalen er den mest omfattende internasjonale avtale Norge noen gang har inngått. Den omfatter alle fagområder, alle departementer, alle deler av samfunnet, ikke minst Kommune-Norge. En av de utfordringene jeg har sett og arbeidet mye med, er å trekke kommunene inn i debatten om EØS-avtalen, for det er de som i mange beslutninger møter dette daglig. Jeg kan ikke stå her og si at jeg ser det. Jeg vil vel mene at man skal ha en høy terskel for å debattere, men jeg synes ikke at man i dag skal så tvil om EØS-avtalens virksomhet ved å peke på at det finnes bedre alternativer. Jeg ser ikke det, selv om jeg er av dem som mener at et medlemskap bedre ivaretar norske interesser. Det må det også være lov til å diskutere i et demokratisk ordskifte der vi må følge med på et Europa i endring.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Jeg mener at EØS-avtalen kan overleve i dagens form når det gjelder dens materielle innhold. Den ble inngått med Sverige, Finland og Østerrike på laget, og også Sveits var med i forhandlingene. Nå er det bare tre land som er igjen. Det er ikke en avtale som er datostemplet ut fra hvor mange land som er med. De utfordringene på det institusjonelle området som måtte oppstå hvis Island blir medlem og forlater EFTA-pilaren – vel, dem får vi drøfte i fred og ro med kommisjonen, men jeg er enig med dem som har sagt her i dag, også representanten Haga, i at det er en avtale som er inngått fordi begge parter har interesse av det, og jeg går ut fra at det kommer til å fortsette. Når det gjelder interessene til norske fiskere og fiskeprodusenter – vel, de får analyseres. Jeg vil minne om at vi har inngått avtale med EU om reguleringer av alle bestander nå. Med silda var det på plass. Det er to parter som forhandler. Jeg synes det er vanskelig her i dag å stå og fastslå at et islandsk medlemskap kommer til å ramme norske fiskere, men det er klart at det kan komme en situasjon hvor en viktig konkurrent får lavere tollsatser. Men nå har jo etterspørselen i Europa i særdeles stor grad vært etter fersk fisk og ikke-bearbeidede produkter, så det må man vurdere nærmere, noe jeg går ut fra at næringens organisasjoner vil delta aktivt i.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Jeg tror vi deler både kjærlighet og nestekjærlighet når det gjelder denne avtalen. Det er godt å ha noen å dele kjærligheten med. Det er korrekt at det er slik jeg vurderer den saken. Hva stortingsflertallet og regjeringen vil mene i neste periode om behov for en gjennomgang, må man se på da, men jeg vil mene at en så omfattende avtale, som er så viktig for så mange sektorer, bare i opplysningsøyemed vil være tjent med at vi har en gjennomgang og evaluerer erfaringer. Det vil også være, sett med mitt perspektiv, om jeg fortsatt har ansvaret, naturlig å gjennomgå den debatten vi hadde om arbeidsformene, som vi tok initiativ til i 2006 med stortingsmeldingen om arbeidsformene, opp mot hvordan vi forvalter EØS-avtalen. Så det synes jeg er naturlig. Det er altså ikke et spørsmål som stiller spørsmål ved eksistensen av avtalen. Kommer det spørsmål om veivalg, må det komme på helt andre grunnlag, etter helt andre vedtak i denne sal. Men, som det påligger oss med vedlikehold av alle avtaler, så bør vi ha en fornuftig gjennomgang av dem for å se at de virker etter hensikten.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Vi har dette til gjennomgang og vurdering, så Regjeringens endelige oppsummering av det kan jeg ikke gi nå. Jeg vil bare si, som utgangspunkt, til de kritiske merknadene til direktivet, som jeg mener det er berettiget å stille: Det er altså et vedtak som er truffet av 27 nærstående land, så jeg mener at dette svarer på samtidens utfordringer når det gjelder datasikkerhet. Det er ikke et påfunn fra land som tenker helt annerledes enn oss. Men vi skal gjennomgå det kritisk. Det pågår av de kompetente myndighetene. Så får vi konkludere med det når det gjelder norsk syn. Skulle det bli slik at direktivet vedtas, er jeg enig med representanten Larsen. Da må vi følge opplegget med direktiver, nemlig at direktivet overlater til statene å gjennomføre det, ut fra statenes egen lovgiving, regler osv., og se på om det er grunn til å gjøre tilpasninger i forhold til hva som er norsk virkelighet. Men, som sagt, konklusjonen om hvordan vi skal stille oss til dette direktivet, vil vi trekke når vi har fått det grundig utredet. Så viktig er det at det fortjener en grundig utredning.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Som jeg har sagt før: Jeg takker for Inge Lønning, som bringer perspektiver inn i debatten. Jeg tror at mitt svar til ham vil være å si at både han og jeg tilhører partier som har hatt regjeringsansvar, og som har måttet leve med det faktum at vi forvalter folkets flertall, som i 1994 sa nei til norsk medlemskap i EU. Stortinget gav med tre fjerdedels flertall, og med mange valg siden det, sin tilslutning til en EØS-avtale. Det er realiteten. Som jeg sa: En utenriksminister som er en funksjon i en regjering som baserer seg på et alternativ som har forankring i Stortinget, har som sin primære oppgave å arbeide for å ivareta norske interesser. Det er pr. i dag å sikre EØS-avtalen. Utover det kan jeg som politiker og som individ slutte meg til alt det Inge Lønning sa. Jeg deler den tilnærmingen til analysen. Det er et paradoks at Norge sier nei til EU, men mottar delegasjoner, som vi ikke bare ønsker lykke til på veien mot EU, men som vi også støtter aktivt ved å dele av vår erfaring med å ha forhandlet medlemskap med EU. Jeg, i min personlige politiske refleksjon, har jo tidligere sagt at det er en stor fordel for Norge at andre ikke har valgt som Norge. En av grunnene til at en utenriksminister kan legge seg roligere om kvelden, er at andre ikke har valgt som Norge, nemlig at de har bundet seg opp i det samarbeidet EU gir. Så vil jeg også si at jeg er skeptisk til analysen Lønning gir om at det forhold at vi ikke har valgt som alle andre, svekker Norges troverdighet som en partner og en som inngår avtaler. Det er ikke mitt inntrykk når jeg møter andre land, at det trekkes i tvil Norges evne og vilje til å leve opp til sine forpliktelser. Tvert imot, vi lever opp til forpliktelser, og vi overoppfyller mange av dem, og vi er en sjenerøs bidragsyter i mange sammenhenger der vi kan bidra, og der vi har ressurser til å bidra. Det mener jeg også er vårt ansvar. Det er også slik, og det må vi vedgå, at de som ser mot Norge, ikke ser et land som har gått til grunne som følge av de valgene det har tatt, men et land som, mener jeg, på ansvarlig vis har ivaretatt både sitt ansvar og sine forpliktelser, og søkt å utnytte de mulighetene som Norge har. Jeg mener, som jeg sa i mitt innlegg tidligere i dag, at ansvaret vi har som regjering med EØS-avtalen er å sikre at norske menn og kvinner som går på jobb, som studerer og som er engasjert i mange typer virksomheter, kan gjøre det under likest mulige forhold som dem som står oss nærmest, nemlig de europeiske land. Det har vi klart. Det er i vår interesse, men jeg mener det også er i europeisk interesse. Derfor er også EØS-avtalen den avtalen vi har inntil videre som regulerer det forholdet på en fornuftig måte.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Jeg har regjeringssystemets beste departementsråd, så jeg behøver ikke å gjøre ham rangen stridig. Det er en politikers ansvar å forholde seg til flertallet i Stortinget. Det er det jeg gjør, og som jeg mener at min forgjenger også gjorde – som Inge Lønning står nærmere enn jeg – da han hadde ansvaret. Det mener jeg er et klart utgangspunkt her. Det er ikke noe unaturlig skille mellom en privatpersons oppfatninger og funksjonen som utenriksminister. Jeg fører ikke min egen, personlige utenrikspolitikk. Jeg fører utenrikspolitikk på vegne av mitt parti og på vegne av den regjering jeg sitter i, som har et avklart flertall i Stortinget. Når det gjelder regjeringspartnere, kan jo representanten Lønning vurdere sine egne potensielle partnere og se om de hadde hatt et annet syn på tilnærmingen til dette. Det er én nyanse i det logiske resonnementet til Lønning som svikter litt, dette med hvordan vi kan hevde hva som er bra for andre land, men skal ikke gjelde oss selv. Jeg vil si det er en forskjell på de ti–tolv landene som ble medlem av EU, og Norge. De ti–tolv landene som ble medlem av EU, gikk igjennom en historisk prosess med forankring i de euroatlantiske strukturer, gjennom medlemskap i NATO og EU, hvor EU-medlemskapet var av essensiell betydning for å stabilisere samfunnene politisk, økonomisk og sosialt. At den prosessen ikke er fullendt, ser vi i disse dager, når krisen raser. Så det er snakk om at disse landene burde bli medlem av noe som gav dem stabilitet – en stabilitet Norge langt på vei har i utgangspunktet, som NATO-alliert, som EØS-partner, som et land som på en indikasjon av integrasjon er blant de mest integrerte landene. Det at det ikke stilles spørsmål ved vår integrasjon, gjør at det er forutsigbarhet rundt investeringer i norsk næringsliv. Det var avgjørende for disse landene, som kom ut av den interessesfæren de hadde vært i etter den kalde krigen, å sikre seg det samme. Så jeg mener det er mulig, selv om det ikke er mitt syn, å si at man er mot norsk medlemskap i EU, men ser fordelen ved at disse landene sikrer seg den tilnærmingen. Mitt personlige syn er altså at jeg er for begge deler. Når det gjelder det nordiske samarbeidet, er det ingen tvil om at når et nytt nordisk land eventuelt blir medlem av EU – jeg understreker, til min beklagelse, at flertallet på Island er mot medlemskap i EU, men om de skulle bli medlem – så får det betydning. Får det avgjørende betydning? Det tror jeg ikke. Med all respekt for Island tror jeg ikke at islandsk medlemskap kommer til å få betydning for det samarbeidet vi nå ser på utenriks- og sikkerhetspolitisk og forsvarspolitisk område i Norden. Der er hovedmotorene – i tillegg til Norge – Sverige, Finland og Danmark. De landene er medlem av EU, og det er ikke registrert at det gir et vesentlig skille mellom oss når det gjelder å kunne videreutvikle det samarbeidet. Jeg mener at alle fem nordiske land i EU hadde gitt en tydeligere profil internt i EU, men jeg er ganske trygg på at det oppsvinget i nordisk samarbeid vi nå ser, ikke vil hindres av et eventuelt islandsk medlemskap.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Jeg skal gjøre dette kort, for jeg har til hensikt å gi Inge Lønning det siste ordet. Uansett hvor jeg står eller sitter i denne sal til høsten, kommer jeg til å savne Inge Lønning. Jeg mener at det at han ikke kommer til å være her, er nok et eksempel på de historiske feil Høyre kan ta! Det jeg vil si, og som jeg har sagt tidligere i debatten, er at jeg har til hensikt å stå på denne talerstol i samme funksjon, og da vil jeg arbeide systematisk, hvileløst og maksimalt for norske interesser ut fra de politiske rammevilkår vi har for å gjøre det. Det å få gjennomslag for det standpunkt jeg har når det gjelder Norges tilknytning til Europa, og som jeg deler med Inge Lønning, vil jeg ta i mitt parti, og jeg vil være med på utformingen av de posisjonene mitt parti har. Så vil jeg som representant for det partiet arbeide for de løsningene det partiet får til i samarbeid med andre partier. Så må vi være slik at det gode ikke blir det bestes fiende, eller omvendt. Og i dag er det slik at EØS-avtalen er den gode løsningen vi har. Jeg mener som sagt at i dagens situasjon er det en utenriksministers plikt og ansvar å arbeide for å ta godt vare på den, fordi den er så viktig for norsk velferd, norske arbeidsplasser og også i summen av det for norsk sikkerhet.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Det har i debatten vært reist ønske om å få en bred gjennomgang av EØS-avtalen i neste periode. Det har utenriksministeren respondert positivt på – at det er naturlig; det har vi hatt tidligere. Men så har noen også ønsket en såkalt uavhengig utredning av alternativene. Under dette ønsket tror jeg det ligger et ønske om eller en drøm om å få en avtale som sikrer norsk næringsliv godt nok i det indre marked, men hvor vi slipper å følge regelverket. Noen slik avtale med EU vil vi aldri få, det eksisterer ikke. Vi kan få en frihandelsavtale, som noen land har. Men det gir ikke norsk næringsliv samme konkurransemuligheter på det indre marked som EØS-avtalen. Sveits har en egen avtale. De må også følge spillereglene. Vi hadde en gjennomgang i EFTA-parlamentarikerkomiteens møte nå i mars i Brussel, hvor den sveitsiske ambassadør redegjorde for Sveits-avtalen. De ekspanderer. De har kommet med i Schengensamarbeidet og kommer også med i samarbeidsprogrammene. Deres problem nå er at Sveits-avtalen er for stivbent. De ønsker en endring som gjør den mer dynamisk, à la EØS-avtalen. Så jeg tror vi må ta inn over oss at det finnes ikke et alternativ hvor Norge kan velge og vrake mellom de reglene som gjelder i det indre marked. Det er som når vi deltar i europeiske fotballturneringer: Offsideregelen må gjelde også for Norge, selv om vi gjerne skulle sluppet. Så har jeg bare lyst til en kort kommentar til Ågot Valle, som først uttrykker stor skepsis til noen direktiver – som enten ligger til behandling, eller som er underveis, som helsedirektivet – men som ønsker at vi skal ligge foran EU og implementere fornybardirektivet så snart som mulig. Hvorfor i all verden skal vi det? Jeg trodde hele poenget med å stå utenfor EU var at vi på noen områder kunne ha frihet til å gjøre som vi ville. Det er jo ingenting i denne verden som hindrer oss i å gjennomføre en fornybarpolitikk som er spenstigere enn den man legger opp til i EU. Vi trenger da ikke EU-direktiver for å gjøre det. Så dette suget fra nei-siden etter nye EU-direktiver er litt underlig.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Representanten Bjørn Jacobsen sa at det går an å være imot EU, men mene at EU på noen områder har en bedre politikk enn Norge. Ja, det går selvsagt an. Men mitt poeng var at Norge ikke trenger et EU-direktiv for å gjennomføre den fornybarpolitikken vi ønsker. Vi kan jo stappe kysten full av vindmøller uten å måtte få hjelp fra EU. Jeg trodde poenget fra nei-siden var at man skulle kunne stå fritt og gjøre som man ville. Jeg synes kjernen i det Jacobsen sier, egentlig er ganske betegnende for nei-siden. For de ønsker at Norge skal være i en situasjon hvor vi har fordeler av EU-samarbeidet der vi ønsker det, men hvis det er noe som passer oss dårlig, skal vi slippe unna. Hvis alle land i Europa tenkte slik, hadde ikke EU funnes, og hvis alle land hadde tenkt slik i alle sammenhenger, hadde det ikke vært mulig å få til internasjonale konvensjoner. Det er det som er så trist med et parti som SV, som ønsker en sterkere politisk styring. Da trenger vi nemlig internasjonalt samarbeid og felles vedtak.