Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-02-19:
Det er med forundring jeg i flere medier i dag kan lese svaret fra Navarsete på dagens interpellasjon. Det føyer seg etter mitt skjønn inn i utallige eksempler på at denne regjeringen ikke tar Stortinget på alvor. Jeg hadde trodd at ministeren hadde interesse av å lytte til Stortingets syn før det blir trukket endelig konklusjon i denne saken. Men både NRK Nordland og Harstad Tidende kjenner svaret før Stortinget blir orientert. Navarsete sier hun vil lytte til Landsdelsutvalget for Nord-Norge, og det er bra, men altså ikke til Stortinget. Dette er alvorlig i seg selv, men de løsninger som vi blir forespeilet gjennom media, har langt alvorligere konsekvenser. Riksvei 1 langs kysten, hurtigruta, har en lang og stolt historie. Det var kaptein og stortingsmann Richard With som fikk ideen til å starte en fast skipsrute langs kysten, som skulle gå både natt og dag – et dristig eksperiment, mente mange. Dette var i 1893, men ideen var levedyktig – det vet vi i dag. Men i dag seiler Hurtigruten i hardt vær. Konseptet, slik vi kjenner det, står i fare for å forsvinne. Selskapet er i en presset situasjon, og det økonomiske fundamentet for driften er usikkert. Staten har alltid spilt en viktig rolle i driften av hurtigruta, og det er et nasjonalt ansvar å sørge for at det konseptet kan leve videre. I 1893 var det tilskuddet hurtigruta fikk, på 15 000 kr. I dag snakker vi heller om mange millioner, og virkeligheten er mer komplisert. Flere tiltak må iverksettes. Derfor mener jeg det er nødvendig at Stortinget tar debatten om hurtigrutas framtid. Det haster med å komme til avklaringer. Vi kan ikke la hurtigruta seile på grunn. I 1893 la D/S Vesteraalen ut fra Trondheim på historiens første hurtigrutetur nordover mot Hammerfest. 115 år senere har i alt 34 byer og tettsteder stor nytte og glede av skipene som seiler ruten Bergen–Kirkenes. Gjennom 115 års drift, i godvær og uvær, har hurtigruta gått nordover og sørover jevnt og trutt. Ja, den har blitt en institusjon og en viktig del av infrastrukturen langs kysten. For gods- og persontransport er hurtigruta uvurderlig. Den er også en stor turistmagnet. Som jeg nevner i min interpellasjon, har «Lonely Planet» karakterisert hurtigruta som «verdens beste båtreise». Og sist søndag, 15. februar, kunne vi lese en svært interessant reiseskildring i The New York Times. Den anerkjente journalisten Paul Schneider hadde valgt hurtigruta framfor Karibia-cruise, og han angret ikke! Båtreisen beskrev han som magisk og episk. Ja, bedre norgesreklame skal vi lete lenge etter. Hurtigruta befester sin posisjon som Norges mest kjente varemerke i verden. Hurtigruta er altså ikke bare de stolte båtene som seiler langs kysten, den er en turistmagnet. Det hurtigruta genererer av verdier, er svært mye mer enn det som vises i selskapets regnskaper. Men hurtigruta byr ikke bare på vakre opplevelser for turistene. Betydelige mengder gods går med hurtigruta. I 2007 var det hele 134 000 tonn fraktberegningsvekt som gikk med hurtigruta. Det tilsvarer 10 000 trailere som holdes unna små fylkesveier langs kysten. Hurtigruta hadde videre i 2007 over 370 000 distansepassasjerer og godt over 400 000 gjestedøgn og i overkant av 38 000 biler om bord. For mange fiskerikommuner, spesielt i Nord Norge, utgjør fisketransporten med hurtigruta eneste farbare vei vinterstid. Det er tverrpolitisk enighet om at vi må få mer godstransport over fra vei til bane og sjø. Hurtigrutas daglige ankomst i nord og sør er et svært viktig virkemiddel for å få til nettopp det. Vi må også huske på at hurtigruta opprettholder en unik havnestruktur langs kysten, og mange arbeidsplasser vil gå tapt dersom flere av disse havnene må legge inn årene. Jeg er glad for at Regjeringen ved endring av budsjettet for 2008 bevilget 125 mill. kr i strakstiltak. Det var kompensasjon for NOx-avgift for det første halvåret, og dels også en generell økonomisk kompensasjon for å sikre at tjenestetilbudet blir opprettholdt omtrent i tråd med gjeldende avtale. Kristelig Folkeparti er glad for det, selv om det kom litt i seneste laget. Hurtigruten ASA er et børsnotert selskap og ikke eid av staten. Men det er ingen tvil om at uten den avtalen som Hurtigruten har hatt med staten, hadde ikke hurtigruta eksistert. Staten og statsråden sitter med hovedansvaret for hurtigrutas framtidige skjebne. Det kan det ikke herske noen tvil om. Det er også bakgrunnen for min interpellasjon her i dag. Jeg har hatt vanskelig for å tro at statsråd Navarsete ville være bekjent av å være den statsråden som lot Hurtigruten seile sin egen sjø, men der kan det, ifølge media i dag, faktisk se ut som jeg har tatt fullstendig feil. Jeg fraskriver ikke selskapet ansvar, langt derifra. Men vi skal huske at Hurtigruten virkelig har tatt ansvar. De er i gang med en restrukturering av hvordan de driver selve selskapet, de konsentrerer seg om kjernevirksomheten, altså hurtigruta langs kysten, og de selger ut andre virksomheter. Det er bra at Hurtigruten gjør dette. Selskapet skal selvfølgelig ta sin tørn. Jeg registrerer at Hurtigruten ASA selv er av den oppfatning at avtalen med staten ikke kan fortsette i sin nåværende form. Jeg tar derfor til etterretning at det nå er nødvendig å foreta ny utlysning av strekningen Bergen–Kirkenes, og Kristelig Folkeparti har klare synspunkt på den nye anbudsutlysningen. Når vi nå står foran en ny anbudsrunde, vil jeg slå fast noen særlig tydelige og viktige krav som jeg ber statsråden merke seg: Kristelig Folkeparti vil opprettholde dagens seilingsmønster. Det må stilles klare krav til stor godskapasitet på alle båtene. Alle må ha kjøle- og frysetilbud om bord, og gods må prioriteres foran biler som følger turister på tur. Kutt i seilingsdøgn på vinteren er etter Kristelig Folkepartis mening uaktuelt. Det vil svekke hurtigrutas stilling som godstransportør. Kombinert med uvær kan det medføre at hurtigruta seiler forbi enkelte havner så ofte at godstransporten flyttes over til vei, stikk i strid med øvrige prioriteringer. Det må stilles klare krav til transportstandard, og Kristelig Folkeparti er innforstått med at det kan medføre krav om større statsstøtte. For øvrig må jeg si at jeg misliker signalene som Landsdelsutvalget for Nord-Norge har kommet med. Det kan etter Kristelig Folkepartis syn ikke være Landsdelsutvalgets oppgave å sende signaler om at Nord-Norge er fornøyd med et sterkt redusert seilingsmønster. Jeg har lest igjennom de innspill som Landsdelsutvalget har fått fra kystkommunene i Nord-Norge, der det er et unisont budskap om opprettholdelse av dagens rutetilbud. Landsdelsutvalgets innstilling er etter mitt skjønn ikke i tråd verken med næringslivets ønske eller folkeviljen i Nord-Norge. Jeg hadde håpet at en statsråd fra Senterpartiet i større grad hadde vist evne til å lytte til folkeviljen i DistriktsNorge, men den gang ei, ifølge media. Navarsete vil kutte anløp på vinteren, ja hurtigruta skal drives med lønnsomhet. Jeg spør: lønnsomhet for hvem – for selskapet eller staten? Drives intercitytrafikken i østlandsområdet med lønnsomhet for staten? Nei, selvfølgelig ikke! Dette føyer seg inn i en trend hos den rød-grønne regjeringen, som fullstendig har gått vekk fra de løfter som ble gitt til Nord-Norge da nordområdestrategien ble presentert i Tromsø i 2006. La meg avslutte med følgende oppsummering: Formålet med statens kjøp av sjøtransporttjenestene er å sikre daglig og helårig seilingsmønster for hurtigruta mellom Bergen og Kirkenes. Dette konseptet må fortsette. Staten har hovedansvaret for å sikre dette også i framtiden. Det er bra at Regjeringen har bidratt med nødvendige strakstiltak for å møte de kortsiktige utfordringene. Men la meg stille følgende spørsmål til slutt: Hvordan ser statsråden for seg hurtigrutekonseptet, slik vi kjenner det i dag? Kan det bevares og utvikles, slik at vi også i framtiden kan sikre daglige seilinger Bergen–Kirkenes? Og, viktig: Kan statsråden bekrefte at Stortinget får anledning til å ta stilling til anbudskonseptet før utlysning finner sted?