Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2009-12-04:
I likhet med andre talere her vil jeg takke statsråden for en god orientering om gode posisjoner som Norge inntar i København. Som et lite land med CO2-utslipp i verdenstoppen målt per capita har vi all mulig grunn til å jobbe for at København-møtet blir vellykket, og at vi får en bindende internasjonal avtale om utslippsreduksjoner. Våre høye utslipp er knyttet til industrivirksomhet som har enorm betydning for arbeidsplasser og lokalmiljøer over hele landet. Uten et internasjonalt regelverk i bunnen kan vi oppleve at norske tiltak for utslippsreduksjoner fører til at industri med høye utslipp bare flytter sin virksomhet fra Norge til land som ikke har restriksjoner, såkalt karbonlekkasje. Resultatet kan bli høyere utslipp andre steder på kloden, og som vi alle vet, er det likegyldig hvor i verden vi får utslippene – virkningene rammer globalt. Jeg kommer fra et fylke hvor kraftforedlende industri har stor betydning for arbeidsplasser og bosetting. Norsk kraftforedlende industri har svært lave utslipp sammenlignet med tilsvarende industri ellers i verden. Det skyldes strenge myndighetskrav og høye energipriser, men bedriftene er fortsatt konkurransedyktige. Om disse selskapene flytter sin produksjon fra Norge til andre land, vil utslipp pr. tonn produsert metall høyst sannsynlig bli høyere enn i dag. I Hordaland har vi også en stor og viktig leverandørindustri for olje- og gassindustrien. Vi vet at olje- og gassvirksomheten er en stor utslippskilde for CO2 i Norge, og vi vet at vi må finne løsninger for å håndtere disse utslippene. Vi bygger i dag anlegg for fangst og lagring av CO2 på Mongstad, et anlegg som vil sørge for at Norge og Hordaland vil ligge i verdensteten i teknologiutvikling på dette feltet. Tiltak for CO2-reduksjoner i olje- og gassutvikling er kostbart, men et internasjonalt bindende system for prising av karbon vil kunne skape lønnsomhet i teknologiutvikling og implementering av utslippsreduserende løsninger. Når Fremskrittspartiets fremste talsmann i Hordaland, representanten Arne Sortevik, i avisinnlegg forteller at han går og håper på fiasko i København, håper han i realiteten på et resultat som vil bringe tusenvis av arbeidsplasser i vårt felles hjemfylke Hordaland i fare. En fiasko i København vil ikke bety at vi kan droppe tiltak mot CO2-utslipp. Det vil bety at delingen av kostnader og byrder blir tilfeldig og rammer skjevt. Det betyr at temperaturøkningene kommer til å bli større enn kloden tåler, og at tiltakene vi på sikt uansett må sette i gang, med både utslippsreduksjon og klimatilpassing, vil bli enormt mye større. Det er den grimme realitet. Fremskrittspartiets talsmann i denne salen i dag, Ketil Solvik-Olsen, har en annen tilnærming enn sin partifelle Sortevik. Det er åpenbart at det er en dyp splittelse i Fremskrittspartiet om disse spørsmålene. Solvik-Olsen mener vi må kunne debattere vitenskap. Vi trenger mer kunnskap i dette spørsmålet, sier Fremskrittspartiet. Når det gjelder Lofoten derimot, er det åpenbart helt unødvendig med mer kunnskap – der skal vi bare kjøre på. Det er en debatteknikk – etter mine begreper – hvor man bruker argumenter skiftevis om hverandre uten at det er noen konsistens. Men jeg tror ikke det plager Fremskrittspartiet at det ikke er noen konsistens i deres partis klimapolitikk, for de ønsker å ri to hester i dette spørsmålet. De ønsker å være klimaskeptikernes talspersoner, samtidig som de ønsker å holde seg inne – i hvert fall noenlunde – med det brede politiske Norge i dette spørsmålet, også fordi at det å stå helt utenfor, ikke vil bli vurdert som bra for partiet. Bekymringen og engasjementet for klimaet hører jeg derimot veldig lite til. Jeg hører det blir presentert forslag om klimareduserende tiltak, men jeg lurer på hva som er drivkraften bak disse forslagene. Er det en reell anerkjennelse av at klimaforandringene er menneskeskapte, at rapporten fra FNs klimapanel er riktig, og at det er helt nødvendig med tiltak mot global oppvarming for å sikre framtidig liv? Ellers vil jeg berømme klimaforlikspartnerne for en konstruktiv støtte til Regjeringens forhandlingslinje i København. Det gir vår regjering styrke i København når vi presenterer vår ambisiøse politikk og våre ambisiøse målsettinger med hensyn til en avtale. Så ser vi alle fram til friske debatter om hvordan vi skal følge opp våre forpliktelser på hjemmebane.