Olemic Thommessen (Høyre), 2009-02-26:
Bak kulissene, som vi diskuterer i dag, er en grei og informativ gjennomgang av scenekunstfeltet. En rekke styrkingstiltak er foreslått, og det er forslag som Høyre jevnt over kan slutte seg til. Noen egentlig ny kurs kan man vel imidlertid ikke si at meldingen trekker opp. Det generelle inntrykket er at Regjeringens scenekunstpolitikk bekreftes. Dette nedfeller seg også i Kulturløftet, der de budsjettmessige økningene som har vært de siste årene, stort sett viderefører den forholdsmessige fordelingen mellom institusjonsfeltet og det frie feltet. Slik sett bygger denne meldingen ganske godt videre på Valgerd Svarstad Haugland og Bondevik-regjeringens kulturmelding, der dette også var et tema. Høyre har støttet budsjettøkningene som har kommet i denne perioden. I tillegg til Regjeringens forslag har vi også hvert år lagt inn ekstra midler til det frie feltet. I dette ligger et klart signal om en korrigering av kursen i teaterpolitikken fra vår side i retning av å styrke dette området. Høyre ønsker et vitalt teater med evne til å møte morgendagens publikum. I det ligger behovet for å entre nye scener, møte andre kunstarter og skape uttrykk med kapasitet til å kommunisere på mange plan. Vår tids kunstneriske prosesser handler i stor grad om å lete frem og prøve ut nye møtepunkter aktørene imellom og utvikle nye flater mot publikum. Teaterkunsten har mange kompetanser bygget inn i seg. Dette gir et stort potensial for utvikling ikke bare kunstnerisk, men også i form og formidling. La oss ikke glemme at teaterkunsten er operaens og filmens mor, og jeg er ganske sikker på at vi også i teaterkunsten vil finne viktige incitamenter i utviklingen av morgendagens sceniske uttrykk, hva enten de er direkte eller formidlet i den digitale verden. Utviklingen av TV-spillet f.eks. handler i stor grad om bearbeidelse av teaterets kompetanser innenfor dramaturgi, scenografi, bevegelse osv. Høyre ønsker å stake ut en kurs hvor vi i større grad bygger på de erfaringene vi så langt har høstet i det frie feltet av produserende og programmerende scener. Ikke så å forstå at vi mener at institusjonenes tid er forbi – langt ifra. Vi trenger selvsagt dem også med tanke på å jobbe etter de lange linjene. Men morgendagens utfordringer krever kanskje først og fremst den type dynamikk som vi i dag finner i det frie feltet av produserende og programmerende grupper. Dette handler om kunstnerisk entreprenørskap som er kjapt nok til å gripe mulighetene når de er der, som er fleksibelt produksjonsmessig, med en holdningsmessig åpenhet i forhold til nye samarbeidskonstellasjoner i det praktiske og i møte med andre genre. Skal vi komme videre og åpne teateret mot morgendagen, er det nødvendig å ta et oppgjør med den litt sektorpregede teatertenkningen som har rådet grunnen her til lands. Vi har ved noen korsveier snakket om dette, men noen egentlige grep av betydning for å gjøre noe med det har vi ikke tatt så langt. Kanskje er det på tide. Institusjonene og det frie feltet er fortsatt i hovedsak henvist til nokså fast definerte estetiske arenaer. Til tross for at institusjonene oppfordres til å samarbeide med frie grupper – noe de også er blitt flinkere til – utfordres de ikke på egen hjemmebane. Høyre ønsker å gjøre dette. Vi foreslår derfor i merknadene å etablere en tidsavgrenset ordning der en gruppe kan motta et relativt stort beløp – la oss si 10–12 mill. kr i året – for eksempelvis en treårsperiode for å gjennomføre et kunstnerisk prosjekt. Dette kunne eksempelvis ha vært en treårig oppkjøring til Ibsen-året eller på et annet felt som normalt kunne tenkes i en institusjonssammenheng. De frie gruppene på sin side representerer ofte en mer avantgarde-tradisjon båret frem på beskjedne midler. Basisfinansieringen som ordning er et stort fremskritt i denne sammenheng, men skal denne ordningen få virkning, må den økes betydelig i årene som kommer. Høyre ønsker å videreutvikle denne ordningen, slik at man kan se for seg et reelt utviklingsløp for frittstående grupper, der de over tid kan bygge seg opp, for kanskje å ende opp med en fast ordning med statsstøtte, slik vi har det for noen grupper på statsbudsjettet i dag. I tillegg er det nødvendig å være tydelig på at vi ikke ønsker å snevre inn det som skal være de frie gruppenes estetiske plattform, men snarere at grupper ønskes velkommen innenfor alle deler av teateret, også det klassiske stoffet. Bakgrunnen for at vi har fått denne inndelingen, er ikke minst at de frie gruppene for det alt vesentlige er finansiert gjennom tilskuddsordninger, bl.a. gjennom Norsk kulturråd, der man har operert med et uttrykt krav om at prosjektene skal være det man kaller nyskapende. Det hevdes i merknadene fra regjeringspartiene at dette kravet ikke er noe problem, og at det ikke virker ekskluderende på dem som arbeider i en mer klassisk orientert sammenheng. Slik oppleves det nok ikke fra aktørenes side. Under høringene var Skuespillerforbundet klar på at nyskapingsbegrepet er et problem, og andre aktører, som også har vært en del av den offentlige debatt, har gitt uttrykk for det samme, bl.a. har noen som jobber med Den kulturelle skolesekken, synliggjort denne problemstillingen. Man kan jo også bare se på hva slags type prosjekter som faktisk får støtte. Hvis man ønsker en endring, er det derfor et klart behov for å ta et uttalt oppgjør med dette begrepet og fjerne det som kriterium. Høyre har derfor fremmet forslag om dette. Høyre ønsker altså et vesentlig bredere anlagt felt av frie grupper. Men utviklingen av dette feltet handler ikke bare om definering av estetiske arenaer. Det handler også om å styrke formidlingen innenfor hele området. Norsk Scenekunstbruk og Danse- og teatersentrum har her viktige erfaringer å bidra med. I tillegg mener Høyre de programmerende scenene, der visning og deltagelse gjennom koproduksjoner er et viktig tilskudd. BIT Teatergarasjen, som en del av Nettverk For Scenekunst, er her kanskje det beste eksempelet i Norge. Gjennom mange år har denne institusjonen arbeidet i et aktivt nettverk av lignende institusjoner rundt om i Nord-Europa. Denne arbeidsformen handler om at vekslende aktører i et nettverk finner sammen om produksjoner der de enkelte med vekslende typer innsats går inn i koproduksjonssamarbeid, eller også som deltagere i et felles opplegg for turneer. Utspringet for de kunstneriske ideene kan ligge i det enkelte teateret, eller det kan komme inn gjennom samarbeidende frie grupper. BIT Teatergarasjen har på den måten vært en vesentlig bidragsyter til det å få frem noen av de mest markante aktørene innenfor samtidsfeltet, f.eks. Ingun Bjørnsgaard Prosjekt eller Baktruppen. Teatersjefrollen i denne arbeidsformen utfordres fra det å være en rendyrket kunstnerisk leder med stort personlig eierskap til det kunstneriske uttrykket til i sterkere grad også å ha en kuraterende rolle og være en aktiv samarbeidspartner i forhold til ideer sprunget ut fra andre. Høyre mener denne arbeidsformen kan gi viktige bidrag til utviklingen av teateret i vårt land. Teatergarasjen vil nok forbindes med et tydelig samtidsuttrykk i en mer avantgarde retning. Men arbeidsformen burde jo også være aktuell i andre sammenhenger. Jeg viser i denne sammenheng til de diskusjonene som foregår i Oppland, der flere miljøer i fylkets forskjellige regioner ønsker å utvikle en modell som tar dette opp i seg. Høyre mener dette ville vært en interessant sak å prøve ut videre. En sterkere satsing på frittstående aktører vil også bety et større behov for utviklingsarbeid på alle nivåer. Høyre støtter i denne sammenheng tanken om Dramatikkens hus, men mener det er viktig at dette ikke får en sentraliserende virkning. Det er i disse sammenhengene mange potensielle aktører med viktige bidrag, bl.a. Teatergarasjen, som allerede er nevnt. Et bredere anlagt fritt felt krever også et bredere grunnlag for formidling enn det vi i dag har. Den kulturelle skolesekken er selvsagt en viktig instans i denne sammenheng. Det er også Scenekunstbruket og de formidlingsnettverkene rundt om i fylkene som i denne sammenheng er sentrale samarbeidspartnere. Men det er også grunn til å understreke festivalenes betydning og den effekt vi ville fått dersom vi hadde flere programmerende teatre som jobbet etter den modellen som f.eks. Teatergarasjen gjør. En ny kurs for norsk teater må også handle om økonomi. Regjeringen har trappet opp bevilgningene til teaterfeltet gjennom de senere årene, prisverdig nok, og satt i gang den sterkt etterlengtede ordningen med basisfinansiering. Det er veldig bra. Skal en bredere satsing gjøres, slik Høyre foreslår, må det selvsagt også bety en økning av midlene til det feltet som jeg nå har vært inne på. Dette bør også bety at feltet forholdsmessig sett bør sitte igjen med en større del av pengene som tilføres. Høyre vil også i denne sammenheng understreke betydningen av at vi har flere kilder å hente penger fra. Mangfold er avgjørende for å få den bredden vi ønsker. Vi mener den type entreprenørskap de frie gruppene representerer, også vil være et spennende utgangspunkt for de nettverk vi tror vil bygges ut i en bredt anlagt kultur- og næringslivsorganisasjon, noe vi har tatt til orde for en rekke ganger. Dessuten vil de være aktive i å jobbe opp mot private stiftelser og private midler, som også kunne tenkes inn i dette bildet, pluss at de, som vi ser mange eksempler på, vil være svært aktive når det gjelder å skaffe seg samarbeidspartnere både i det private og i kulturlivet for øvrig. Med dette tar jeg opp de forslag Høyre er med på.