Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-22:
Jeg er enig i alt representanten Khan tar opp. Da vi lanserte denne strategien vår i forrige uke, var vi på Åsen skole i Lørenskog – en blant mange norske skoler som har et stort innslag av fremmedspråklige. Det er en skole som har gjort en fantastisk jobb over år. Representanten nevner to andre skoler som har gjort en fantastisk jobb, men heldigvis er det slik at vi etter hvert har veldig mange gode eksempler på skoler som helt målbevisst jobber med det som egentlig er nøkkelen for å lykkes, nemlig språket. Språket er selve nøkkelen for å lykkes i samfunns- og arbeidsliv og i skolen, ikke minst. Det gjelder minoritetsspråklige barn som det gjelder etnisk norske barn. Etnisk norske barn som heller ikke kan norsk godt nok, vil også mislykkes i skolen. Det er også en erfaring å ta med seg, hvor uendelig viktig språk er som verktøy for å mestre livet, mestre de utfordringene som liv og skole gir. Jeg tror, akkurat som representanten Khan, at det hadde vært en berikelse for tante Gunda på Frogner og hennes nevø å ha minoritetsspråklige lærere i skolen. For å si det rett ut: Norge har ikke vært flerkulturelt veldig lenge. Ikke lenger tilbake enn til min barndom var det knapt noen andre enn norske og svenske å se i Norge og en og annen turist som kom fra England. Så bare i løpet av mitt relativt korte liv har jo Norge gjennomgått en metamorfose av utvikling, i positiv forstand, ved at vi har blitt et fargerikt land, slik representanten Khan også beskriver det. Slik ønsker vi det. Det betyr jo at vårt mål gjennom det arbeidet vi gjør i mitt departement og gjennom strategiplanen, er selvfølgelig at vi skal ha minoritetsspråklige lærere i skolen, minoritetsspråklige førskolelærere, minoritetsspråklige i alle de yrkene jeg har ansvaret for, men også i mange, mange andre yrker, for rollemodeller her er helt avgjørende. Derfor er det som representanten tar opp, så uendelig viktig, nemlig at en i de viktige utdanningene som leder fram til dette – både førskolelærerutdanningen, lærerutdanningen og også andre viktige utdanninger innenfor dette – er i stand til å rekruttere bredt, og også minoritetsspråklige. Heldigvis ser vi at det er noen tegn til bedring. Jeg tror også det er veldig viktig, som representanten er opptatt av, at vi har en årvåkenhet og en aktsomhet når det gjelder dette. Ikke minst det at landets nasjonalforsamling diskuterer denne typen spørsmål i plenum, er i seg selv et veldig viktig signal om at vi som samfunn ønsker en slik utvikling. Vi ønsker velkommen at flere tar lærerutdanning. Vi skal fra mitt departements side gjøre det vi kan for å legge til rette for økonomiske eller andre virkemidler, slik at tante Gunda i større grad ser at det finnes minoritetsspråklige lærere som underviser hennes nevøer akkurat like godt som en etnisk norsk lærer ville ha gjort det. Utgangspunktet er selvfølgelig at vi ikke må sløse med de talentene vi har. Norge er fullt av talenter som ikke får utøvd sitt talent, simpelthen fordi det finnes noen koder som gjør at det ikke blir lagt til rette for dem, f.eks. det å få muligheten til å ta allmennlærerutdanning eller førskolelærerutdanning. Vi har bruk for alle. Denne interpellasjonen er et viktig ledd i en strategi for dette.