Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Jeg vil takke forslagsstillerne for framleggene. Denne regjeringen har satt fattigdom, og spesielt fattigdom som har med barn å gjøre, høyt opp på den politiske dagsordenen. Jeg forstår det slik at forslagsstillerne støtter denne dagsordenen og betydningen av en løpende diskusjon om hvilke grep som bør og kan tas. De to representantforslagene inneholder en rekke enkeltforslag. Hvert enkeltforslag er kommentert i mine skriftlige svar til komiteen. Mange av inntektsområdene som foreslås styrket, er styrket – eller aktivitet er igangsatt – under denne regjeringen. Så i den grad representanten Røe Isaksen sier at det her er mange tips å hente for regjeringen, synes jeg at mange av de forslagene som er fremmet av opposisjonen, bærer preg av å være tips de har fått fra regjeringen selv. Ett eksempel på det var da jeg var kulturminister og vi ga støtte til kulturkort, som handler om at kommunen går foran og gir gratis adgang til kino, svømmehall, museer og teater. Det har ikke kostet kommunen noe, for de har brukt eksisterende tilbud, men det er jo ett eksempel på at fattigdom i vår tid handler mindre om at man ikke har penger til mat. Det handler om mangel på felles opplevelser, at det er noen unger og ungdommer som ikke har noe å fortelle fra helgen, som ikke deltar i svømmehallen og på fritidsaktiviteter, sånn som andre unger. Vi har styrket mange av disse ordningene, bl.a. aktivitet og deltakelse for utsatte barn, i regi av frivillige organisasjoner. Vi har også mottatt kritikk fra en del av opposisjonspartiene for at vi er for instrumentelle i vårt syn på de frivillige organisasjonene. De mener at de skal ha en rolle med tanke på inkludering. Men jeg mener at dette nettopp er de frivillige organisasjonenes rolle. Et knippe enkelttiltak – om de er aldri så gode – kan ikke alene løse fattigdomsutfordringene. Forslagsstillerne bak forslagene om tiltak mot barnefattigdom oppsummerer med at de viktigste tiltakene på lang sikt vil være et sosialt utjevnende skole- og arbeidsliv med plass til alle. Det er jeg fullt og helt enig i. Forslagsstillerne vil imidlertid med sine forslag prioritere målrettede tiltak mot dem som trenger det mest, framfor brede ordninger. Det er jeg ikke udelt enig i, da jeg mener at fattigdom må bekjempes på både kort og lang sikt. Jeg mener at den nordiske velferdsmodellen med sterke fellesskapsløsninger og et universelt sikkerhetsnett har bidratt til en jevn inntektsfordeling, og begrenset omfanget av fattigdom. Et eksempel med gratis kulturskoletimer for alle er viktig fordi det er universelt. Det hjelper ikke bare dem som har minst, men det er et tilbud for alle. Det å forebygge fattigdom hindrer at fattigdom overføres til nye generasjoner. Vi må derfor se på hvilke forhold i samfunnet, hvilke samfunnsstrukturer, som bidrar til å skape og opprettholde sosiale og økonomiske forskjeller, og da er lønnsarbeid og sterk tilknytning til arbeidslivet den viktigste enkeltfaktoren som forhindrer fattigdom. Ifølge EUs lavinntektsgrense vil en familie kunne bli definert som fattig dersom man har tre barn, mor er hjemmeværende, og far tjener 600 000 kr eller mindre – da kommer en under det som er lavinntektsgrensen. Regjeringens arbeid er derfor rettet mot det å gi flere mulighet til å velge arbeid og aktivitet framfor stønad, og kvalifiseringsprogrammet er et eksempel på et målrettet tiltak som gir langtidsmottakere av stønad muligheten til å komme i arbeid. Et annet er Jobbsjansen, som representanten Andersen har snakket varmt og godt om i dag, som er et eksempel på tiltak som gir hjemmeværende innvandrerkvinner mulighet til å delta i opplæring og kvalifisering. Jeg mener at velferdsordninger må utformes slik at de støtter opp om målet om arbeid til alle. Et reelt, rimelig og godt tilbud om barnehage og SFO er eksempler på samfunnsprioriteringer som er nødvendig for at valget ikke lenger skal måtte stå mellom arbeid eller omsorg. Stønadene må også være utformet på en slik måte at det er mer lønnsomt å arbeide enn å motta trygd. Derfor er det uforståelig at opposisjonen ønsker å øke og utvide kontantstøtten, all den tid vi vet at blant dem som står i fare for å havne i lavinntektsfamilier, er mor ofte utenfor arbeidslivet. Regjeringens langsiktige innsats mot fattigdom må likevel kombineres med kortsiktige tiltak for å hjelpe barn som faller utenfor, her og nå – barn som ikke får dra på sommerferie eller delta i bursdager. Regjeringen vil derfor målrette og styrke ordninger som møter de ulike barnas behov for å delta i fritidsaktiviteter og ferietilbud.