Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-22:
Først vil jeg takke interpellanten Skei Grande for å reise denne debatten. Personell som deltar i utenlandsoperasjoner, gjør det, som det også ble sagt, på vegne av den norske stat. Derfor er også ivaretakelse av veteraner et nasjonalt anliggende og noe regjeringen og jeg har vært opptatt av siden vi tiltrådte i 2005. Ja, det var faktisk noe av det aller første jeg tok fatt i som forsvarsminister. Noe av det som gjorde sterkest inntrykk på meg gjennom mine år som forsvarsminister, var alle de personlige møtene jeg hadde med veteraner – med dem som var soldater under annen verdenskrig, og som kanskje er dem vi oftest tenker på som veteranene våre – men like fullt med kvinner og menn som har vært ute senere, bl.a. i Midtøsten, på Balkan, i Afrika, i Irak, i Afghanistan og flere steder. Også de har mange sterke historier, på godt og vondt. Møter med soldater og veteraner og deres familier har gitt meg mange viktige innspill i arbeidet for å styrke oppfølgingen av veteranene. Regjeringen har gjennomført en rekke tiltak. Et samlet storting sluttet seg også i 2009 til stortingsmeldingen «Fra vernepliktig til veteran» Om ivaretakelse av personell før, under og etter deltakelse i utenlandsoperasjoner. Deltakelse i utenlandsoperasjoner er en sentral del av Forsvarets virksomhet og et viktig element i norsk sikkerhets- og forsvarspolitikk. Utenlandstjeneste er blitt en naturlig del av tjenesten for ansatte i Forsvaret. Det er heldigvis slik at de fleste som har tjenestegjort i utenlandsoperasjoner, kommer tilbake med ny kunnskap og erfaring og uten skader. Men for noen kan det ta tid å bearbeide inntrykk og venne seg til hverdagslivet igjen. Noen familier opplever store belastninger både under oppholdet og noen ganger etter hjemkomst. Enkelte opplever utfordringer knyttet til det å få seg utdanning og jobb etter endt tjeneste. Søvnløshet og rastløshet er vanlige uttrykk for stressreaksjoner. Hos de fleste blir reaksjonene borte etter noen tid, men det er noen som utvikler posttraumatisk stressyndrom, PTSD. Vi vet foreløpig for lite om hvor mange som blir rammet. Regjeringen har derfor satt i gang forskning på dette området. Erfaringen er at mange søker profesjonell hjelp først flere år etter avsluttet tjeneste, og etter at de er ute av Forsvaret. Et viktig tiltak er å få veteraner til å gjenkjenne symptomer, slik at de faktisk søker hjelp. Innsats fra flere sektorer må til for å gi god nok hjelp og støtte. Det kan være i helsesektoren. Det kan være gjennom Nav. Det kan være i utdanningssektoren og på arbeidsplassen, i tillegg selvfølgelig til Forsvaret. Koordinert ansvar er avgjørende. Jeg har også lyst til å understreke det som ble tatt opp, at det også er særdeles viktig å ivareta barn, familie og pårørende i denne sammenheng. Den sivile helsetjenesten har ansvar for å yte tjenester til veteranene og deres familier på lik linje med befolkningen ellers. Veteranene har de samme rettigheter som alle norske borgere gjennom hele livet. En spesiell rettighet for personell som har tjenestegjort i utenlandsoperasjoner, er at de har rett til oppfølging fra Forsvaret i ett år etter endt tjeneste. Disse endringene i forsvarspersonelloven trådte i kraft i inneværende år, i 2010. Helsetjenesten og Forsvaret har overlappende ansvar for oppfølgingen. Helsetjenesten har det helhetlige ansvaret under hele forløpet, mens Forsvaret har et spesielt ansvar det første året. Alle veteraner kan når som helst ta kontakt med Forsvaret for å få råd og veiledning dersom de opplever å ha helseplager som kan relateres til tjenesten, også etter det første året hjemme. Jeg er opptatt av at det sivile helsevesen skal ha nødvendig kompetanse, både i primærhelsetjenesten og i spesialisthelsetjenesten, til å møte veteranene på en god måte. Regjeringen har styrket innsatsen innen psykisk helse generelt og betydelig gjennom Opptrappingsplanen for psykisk helse. Den har bidratt til bedre kompetanse og kapasitet, både i spesialisthelsetjenesten og i kommunene. I siste del av planperioden rettet vi særlig oppmerksomhet mot vold og traumatisk stress. Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress er sentralt i denne sammenheng. Senteret bidrar med forskning, utdanning og veiledning også for de traumer som deltakere i utenlandsoperasjoner kan oppleve. De regionale helseforetakene fikk i 2007 i oppdrag å styrke behandlingstilbudet til sterkt traumatiserte pasienter og torturofre. Ved utgangen av 2007 var det etablert kliniske kompetansemiljøer i samtlige helseregioner i form av de fem regionale ressurssentre om vold, traumatisk stress og selvmordsforebygging. Disse sentrene veileder tjenestene både på statlig og kommunalt nivå. For øvrig er det flere steder i landet også opprettet egne behandlingsenheter med spesialisert klinisk kompetanse på psykiske traumer og traumebehandling. Senteret i region øst driver et omfattende undervisningsprogram med tittelen «Tryggere traumeterapeuter». Programmet er til nå gjennomført ved fire helseforetak. RVTS Øst har også utviklet en egen fordypningsmodul om styrking av tilbudet til FN- og NATO-veteraner. Forsvarets sanitet vil ha ansvaret for deler av dette programmet. I østlandsregionen vil man gjennom dette nå få et nettverk med særskilt kompetente leger og psykologer. De fem sentrene har fått en tilleggsbevilgning i 2010 slik at opplæringspakken kan benyttes i alle regioner. I oppdragsdokumentene for 2011 vil jeg pålegge de regionale helseforetakene å påse at denne opplæringen gjennomføres slik at det på samme måte etableres kompetansemiljøer i hver helseregion. Disse sentrene – RVTS-ene, som de forkortes – holder også kurs om førstehjelp ved selvmordsfare for frivillige og ansatte ved Forsvarets veteranorganisasjoner. Helsedirektoratet gir i år alle fem RVTS-ene i oppdrag å samarbeide med de regionale stressmestringsteamene. Helse- og omsorgsdepartementet vil også, i samarbeid med direktoratet og i samarbeid med Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress, vurdere behovet for ytterligere forskningsinnsats på dette området. På bakgrunn av dette vil jeg også vurdere det fremtidige ressursbehovet ved senteret. Primærhelsetjenesten er grunnsteinen i helsetjenesten for alle innbyggere i Norge. Fastlegene er viktige for å kunne fange opp personer med psykiske lidelser etter utenlandstjeneste i Forsvaret. Regjeringen sendte denne uken ut forslag til ny lov om kommunale helse- og omsorgstjenester på høring. Lovutkastet er en helt sentral del av iverksettingen av Samhandlingsreformen. Her foreslår regjeringen at fastlegene skal få en mer aktiv rolle innen forebygging og tidlig intervensjon. Dette vil også få betydning for veteraner som henvender seg til fastlegen. I mange tilfeller vil fastlegene selv kunne yte nødvendig hjelp til veteranene og deres pårørende. I andre tilfeller vil de henvise til spesialisthelsetjenesten. Vi har også stillinger i helsevesenet som er til bruk for Forsvarets helsepersonell som spesialiserer seg ved sivile sykehus. Dette er en del av arbeidet med å sørge for god legedekning til norske styrkebidrag i utenlandstjeneste. Våren 2011 legger regjeringen frem en handlingsplan som følger opp stortingsmeldingen om ivaretakelse av personell før, under og etter deltakelse i utenlandsoperasjoner. Planen er et samarbeid mellom involverte departementer, etater og veteran- og arbeidstakerorganisasjoner. Her skal vi samle alle igangsatte og nye tiltak for å styrke veteranenes rettigheter, oppfølging og anerkjennelse. Hvordan vi evner å ta vare på dem som har deltatt ute, er også et uttrykk for hvordan samfunnet anerkjenner den innsatsen som soldatene gjør. Som tidligere forsvarsminister og nå helseminister er jeg oppriktig opptatt av ivaretakelse og anerkjennelse av våre veteraner. God oppfølging i helsetjenesten er en viktig del av dette. Det er gjort forbedringer de senere årene. Likevel trenger vi fortsatt mer kunnskap og bedre samarbeid. Som helseminister vil jeg bidra aktivt i det videre arbeidet, herunder handlingsplanen som er under arbeid, og de prosjektene som er startet opp, og som skal startes opp, rundt om i landet.