Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2001-02-15:
Nasjonal transportplan, som er en nykomling, skal være et strategisk plandokument for utvikling av systemet både for veg-, jernbane-, luft- og sjøtransport og skal erstatte de tradisjonelle sektorplanene som vi har hatt tidligere. Dette er fornuftig fordi transportsystemene helt klart henger sammen og ikke bør behandles hver for seg. Dokumentet bærer mye preg av at vi er inne i et valgår. Det virker som det vesentligste for de enkelte partier har vært å overby hverandre. Regjeringen la i meldingen opp til en reell økning av bevilgningene på 1,3 milliarder kr årlig i forhold til hva som har vært bevilget i inneværende planperiode. I tillegg har Arbeiderpartiet under behandlingen her i Stortinget økt disse bevilgningene med 500 mill. kr årlig, altså 5 milliarder kr i tiårsperioden. Dette er en vesentlig satsing, men var altså ikke bra nok for de andre partiene. Det tar vi til etterretning. Men Arbeiderpartiet vil ikke gå ut og love mer enn vi kan holde, selv om vi er i et valgår. Arbeiderpartiets hovedmål i transportpolitikken er å få et trygt, effektivt og samordnet transportsystem som sikrer næringslivets og befolkningens behov over hele landet, og som i minst mulig grad bidrar til forurensning av miljøet. Videre vil Arbeiderpartiet legge særlig vekt på trafikksikkerhet og framkommelighet. Det er jeg glad for, for vi vet at trafikken krever veldig mange menneskeliv hvert år. I perioden 1991-99 er det gjennomsnittlig blitt drept 320 mennesker årlig, og så å si alle i ulykker på vegene våre. Det er mange Åsta-ulykker hvert år. Dette må vi ta alvorlig, og vi er langt fra den visjonen vi har, om at vi ikke skal akseptere noen drepte i trafikken. Derfor er det bra at det er enighet om at det heretter er sikkerhet som skal prioriteres først når det skal bevilges penger. Det er et skritt i riktig retning mot vår visjon. Det er mange uløste problemer i transportsektoren. Det merkes ikke minst her i Oslo-området og i de nærliggende fylkene. Pendlertrafikken inn til de store byene er en utfordring som må løses. Og det haster. Derfor er det riktig som Arbeiderpartiet gjør, å satse en stor del av investeringene på jernbanestrekninger med høy andel av lokal- og nærtrafikk i de store byområdene i tillegg til intercitytriangelen Skien–Lillehammer–Halden. Får vi rask og tilfredsstillende kollektivtransport i de folkerike områdene, vil det gi mindre matpakkekjøring og dermed mindre belastning på et vegnett som er mer enn sprengt fra før. Derfor er det riktig som det står i innstillingen, at selv om det er mange utbyggingsprosjekter som står for tur, er dobbeltsporene Asker–Ski de viktigste investeringsprosjektene på jernbane i de nærmeste årene. Og det kan ikke være slik at dobbeltsporene Asker–Ski er et rent Oslo-tiltak, like lite som stamvegene ut av landet til Europa gjennom Østfold er et rent Østfold-tiltak. Men det hjelper ikke bare med jernbanespor. Vi må få bedre og flere tog, slik at folk ikke må stå mil etter mil når de skal til og fra jobben i rushtiden. Det er da lett å skjønne at bilen foretrekkes framfor kollektivtransport – selv om det er køkjøring, får man i hvert fall sitte. Dette er en svært dårlig miljøpolitikk. Viktig er også transportkorridorene – åtte til sammen her i landet, og to av disse har vi i Østfold, E6 og E18. Østfoldpakken er allerede vedtatt i Stortinget, og bompengestasjonen på E18 er straks oppe og går. På E6 tar det litt lengre tid, men jeg er glad for at det nå ser ut for at vi får en statlig reguleringsplan, slik at vi også får startet opp der. Jeg har også merket meg at flertallet i komiteen er enig om behovet for gjennomføring av Østfoldpakken fase 1. Videre skriver flertallet: «Bedret framkommelighet og trafikksikkerhet, samt helhetlige transportløsninger har vært det primære grunnlaget for vedtaket om Østfoldpakken fase 1. Både trafikk- og ulykkesveksten og ikke minst den økende alvorlighetsgraden i ulykkene på stamvegene i Østfold, styrker behovet for en rask gjennomføring av Østfoldpakken fase 1.» Det er jeg helt enig i. Med den trafikkveksten som har vært i de siste årene på disse to stamvegene, vil det ikke gå mange årene før vegkapasiteten er helt sprengt. Eksempelvis økte vegtrafikken på disse stamveiene med over 5 pst. fra 1994 til 1999 – noe som er dobbelt så høyt som for resten av landet – og over Svinesundsbrua med 12 pst. siste år. Og når vi vet at Svinesundsbrua er en av flaskehalsene med milelange køer, er det ingen tvil om at det er behov for en rask utbygging.