trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-03-10:
Jeg takker statsråden for svaret, som var et utfyllende og for så vidt godt svar. Men det jeg ønsker med dette spørsmålet, er å sette søkelyset på om kanskje Forsvaret har for høye leiepriser, og på hvorfor man har det. På mine reiser både som komitemedlem og som enkeltstående medlem i forsvarskomiteen har jeg besøkt ganske mange steder og militære installasjoner i den siste tiden. En del bygninger står tomme, og utstyret står ute fordi man ikke har råd til å lagre det inne, altså er husleien for høy. Det vi også ser, er at andre er kreative. De leier inn plasthaller, som jeg nevnte i spørsmålet mitt, eller de leier lokaler på det private markedet. Da er spørsmålet: Hvorfor har Forsvaret så høye leiepriser? Er kostnadene for Forsvarsbygg ved å eie og drive så mye høyere enn for private? Det synes jeg er rart. Hvordan klarer Forsvaret det?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-03-10:
Vi er ikke uenige om at Forsvaret skal kvitte seg med mye eiendom, 2 millioner m2, og jeg er heller ikke uenig i at Forsvaret skal kvitte seg med utstyr. Men når leieprisen blir såpass høy at Forsvaret selv ikke har råd til å leie sine egne lokaler, må det være noe som er feil. Jeg tror at de private, på lik linje med de militære, har sine utgifter, så jeg kommer tilbake til at de private driver billigere enn staten – og i dette tilfellet Forsvaret – og det må det være noe galt i. Ellers har det vært en del kreative løsninger på hvordan man kan lagre militært utstyr. Jeg har vært og sett på at i stedet for å lagre i én etasje, altså i én høyde, har man funnet ut at det går an å lagre i to høyder i samme rom. Men selv om man er kreativ, har man fått husleie for to etasjer selv om det er i samme rom. Da nytter det heller ikke å være kreativ og finne muligheter for å spare penger, og etter det jeg erfarer, skaper det en viss frustrasjon rundt omkring.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-03-10:
I omleggingen av Forsvaret skal en viktig del av utgiftsreduksjonen på driftssiden komme gjennom fristilling av arealer og utrangering, avhending og salg av overskuddsmateriell. Derfor har Stortinget vedtatt at 2 millioner m2 bygningsmasse skal frigjøres og deretter avhendes. For å nå Stortingets omstillingsmål er det helt nødvendig å øke tempoet i fristilling av bygningsmassen. Skal Forsvaret lykkes med økende fristilling av overflødig bygningsmasse, er det nødvendig til en viss grad å lagre noe militært materiell midlertidig utendørs eller i mobile plasthaller. Jeg vil understreke at dette materiellet selvsagt ikke skal omfatte kategoriene sensitivt militært materiell. Materiell lagret i slike midlertidige løsninger er i hovedsak materiell som er besluttet utrangert og kassert. Det kan også være at noe materiell som er robust, kan lagres problemfritt utendørs i kortere perioder. Det vil også forekomme at Forsvarets beredskaps- og øvingsmateriell blir tidsbegrenset utendørs lagret, eksempelvis i forbindelse med klargjøring til større øvelser, opplæring eller oppsetting av militære enheter som skal sendes til internasjonale tjenesteoppdrag. Det er derfor ikke nødvendigvis en sammenheng mellom midlertidig eller utendørs lagring og innføring av kostnadsdekkende husleie i Forsvaret. Jeg oppfatter det muligens implisitt i spørsmålet fra representanten Per Roar Bredvold å være lagt til grunn at husleiekostnadene i Forsvaret har økt som følge av innføringen av kostnadsdekkende husleie gjennom en ny forvaltningsmodell for tjenestefeltet eiendom, bygg og anlegg. Derfor vil jeg minne om at Stortinget ved behandlingen av Budsjett-innst. S. nr. 7 for 2002-2003, basert på St.prp. nr. 1 og St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 6 for 2002-2003, ble informert om og ikke hadde merknader til at det fra 2003 ble innført full kostnadsdekkende husleie i Forsvaret. En enstemmig komite sa dessuten i Innst. S. nr. 266 for 2000-2001 på bakgrunn av et Dokument nr. 8-forslag nettopp fra bl.a. representanten Bredvold at staten skulle bygge på prinsippet om kostnadsdekkende husleie, og at komiteen var kjent med at dette nå også ble vurdert innført i Forsvaret. Kostnadsdekkende husleie er et av de viktigste incentivene for at brukeren skal fristille areal som man ikke lenger ut fra en kritisk vurdering behøver. Forsvaret må, som en konsekvens av Stortingets vedtak, se mer kritisk på det antall kvadratmeter bygningsmasse det disponerer. På denne bakgrunn er det min oppfatning at husleieordningen og den nye forvaltningsmodellen gjennomgående fungerer etter de forutsetningene som er lagt til grunn for modellen. I spesielle tilfeller derimot, ved eventuell uenighet mellom Forsvarets militære organisasjon og Forsvarsbygg om husleiefastsetting for enkelte bygg, bør dette normalt kunne finne sin løsning i den løpende dialogen mellom sjefen for Forsvarsbygg og forsvarssjefen.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-03-10:
Kostnadsdekkende husleie betyr at man ikke bare skal dekke kostnader til løpende drift, men også kostnader til vedlikehold og kapitalslit som er på en bygningsmasse. Det er et prinsipp som Stortinget selv har vedtatt å gjøre gjeldende for Forsvaret, og det må Forsvaret rette seg etter. Når det gjelder innleide plasthaller og andre midlertidige løsninger, har Forsvarsbygg opplyst at erfaringsmessig er kostnadene for slike plasthaller og slike midlertidige løsninger faktisk høyere enn den leiepris som Forsvaret tar i sine anlegg. Så vil jeg legge til at et hovedmål med prisfastsettingen er at det skal koste mer for Forsvarets enheter å legge beslag på urimelig store arealer, fordi vi rett og slett er avhengig av å selge 2 millioner m2 bygningsmasse for å finansiere andre og mer prioriterte investeringer i et nytt og moderne forsvar.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-03-10:
Hvis det skulle finnes private aktører som av ulike grunner ønsker å ta lavere husleie enn det som skal til for å dekke kostnadene ved vedlikeholdet av bygninger, ville det være en indirekte subsidiering av Forsvaret som vi selvfølgelig ikke vil protestere på. Men Forsvarets leiefastsetting er altså basert på at leieren skal betale også for vedlikehold av bygningene. I tillegg ønsker vi, som sagt, en mer kritisk gjennomgang av om man faktisk trenger alle de bygningene som man tidligere har lagt beslag på ute i den enkelte enhet. Jeg vil likevel ikke utelukke, som representanten Bredvold var inne på, at det kan være enkelttilfeller innenfor enkeltområder der det kan oppfattes som å være en urimelig høy husleie som kreves. Da er det viktig, som jeg var inne på i mitt første svar, at de militære avdelingene spiller slike saker opp til sin øverste sjef, forsvarssjefen, og at han i sin alminnelige dialog med Forsvarsbygg søker å finne en løsning på problemet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-03-10:
Forsvarssjefens militærfaglige utredning ble overlevert meg 8. desember i fjor og utgjør det fagmilitære bidraget til den kommende langtidsplanen for Forsvaret. Regjeringen tar sikte på å legge proposisjonen fram for Stortinget i denne måneden. Jeg finner det derfor ikke riktig å gå inn på lokaliseringsspørsmål i enkeltsaker på det nåværende tidspunkt, så lenge langtidsplanen ennå ikke er presentert for Stortinget. Mine politiske føringer for forsvarssjefens militærfaglige utredning ble gitt i oktober 2002. Hensikten med disse føringene var for det første å styre Forsvarets utvikling gjennom mest mulig presise overordnede målsettinger for Forsvarets virksomhet, for det andre å klargjøre politiske forventninger til Forsvarets virksomhet på sentrale områder, for det tredje å sikre at nødvendige grep ble skissert samt at konsekvensene av dem ble belyst, og for det fjerde å gi forsvarssjefen ryggdekning for de politiske forutsetningene som skal ligge til grunn for hans fagmilitære vurderinger. Når det derimot gjelder de økonomiske forutsetningene – som representanten Bastesen tok opp – for vurdering av lønnsomheten i de ulike alternativer for lokalisering av virksomheten, har departementet kun gitt generelle retningslinjer i form av metodevalg, dette for å sikre konsistens i utredingsgrunnlaget og sammenlignbare tall for ulike lokaliseringsalternativ som settes opp mot hverandre. Disse retningslinjer gjelder selvfølgelig for alle økonomiberegninger og ikke spesielt for luftvernet i Bodø. Det er derfor ikke korrekt at Forsvarsdepartementet har lagt spesielle føringer på bruk av tallmaterialet i den aktuelle utredningen representanten viste til. Det vil alltid være diskusjoner om tallmaterialet bak ulike beslutningsalternativer. Derfor er det, som ved forrige langtidsplan i 2001, benyttet ekstern konsulentbistand til nettopp de økonomiske beregningene for å kvalitetssikre metode og tallgrunnlag. Avslutningsvis ønsker jeg å framheve at alle vurderinger av organisasjonsendringer vil bli foretatt i et totaløkonomisk perspektiv. I et slikt perspektiv hører både rolledeling mellom ulike baser i Luftforsvaret og samling av ulike funksjoner ulike steder hjemme, dette for å konsentrere fagmiljøet til færre områder og lage ulik spesialisering ved de ulike baser og lokaliseringssteder. Det betyr at ikke bare kroner og øre-aspektet gjennom disse generelle regnemodellene inngår. Også operative forhold, kvalitet, fleksibilitet og tilgjengelighet vil inngå i vurderingene når et lokaliseringsalternativ anbefales.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-03-10:
Her må man skille mellom kostnadstall for det enkelte år, f.eks., og det en nåverdiberegning mellom to sammenlignbare alternativer får fram. En nåverdiberegning sørger for at to lokaliseringsalternativer vurderes ut fra de samme kriteriene. Det betyr f.eks. ikke at det er det siste regnskapsåret som legges til grunn. Det viktigste her er sammenlignbare kriterier. Når det gjelder den omorganiseringen som foregår i hele Forsvaret, som representanten Bastesen er inne på, vil jeg minne om at et av de vanskeligste tiltakene her er nedbemanning av 5 000 mann, slik Stortinget har vedtatt. Siden representanten Bastesen i dette tilfellet tar opp Bodø, vil jeg si at Bodø er et av de lokaliseringsstedene som har grunn til å glede seg, fordi mesteparten av aktiviteten i Bodø blir værende der med forsvarssjefens forslag, til tross for at det øvrige Forsvaret må nedbemanne med nesten 25 pst.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-03-10:
Forsvarsdepartementets forslag er ennå ikke fremlagt for Kongen i statsråd, og slik sett har ikke Forsvarsdepartementet noe forslag, ei heller knyttet til kystjegerne. Men det jeg kan si, er at når Forsvarsdepartementet vurderer hvilke lokaliseringsalternativer som er best, legges det vekt på en rekke forhold. Én ting er det kostnadsmessige på bygningssiden: Hva trenger man av ny bygningsmasse, og hvilke investeringer kreves det om man velger det ene eller det andre alternativet? Like viktig er det hvem en enhet skal operere sammen med: Skal man operere sammen med allierte, skal man operere sammen med andre i Forsvaret – hva er da det mest hensiktsmessige lokaliseringsalternativet? Konklusjonen på de valg Forsvarsdepartementet har gjort, kommer når vi fremmer proposisjonen senere denne måneden. Det er altså ikke bare et kroner og øre-aspekt som legges til grunn når vi tar valg, men det er også disse operative behovene og til dels også hva fagenhetene selv ønsker.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-03-10:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren: «I Avisa Nordland kommer det fram at departementet har lagt føringer om at man ved beregninger av besparelser må benytte tallmateriale som ikke samsvarer med de faktiske forhold. I den aktuelle saken gjaldt det flytting av luftvernet fra Bodø til Ørlandet, der Bodø kan miste 70 arbeidsplasser. Hvordan ser statsråden på denne saken, og hvilke føringer er lagt fra departementets side i forhold til underliggende etater når det gjelder beregninger av besparelser o.l. i forhold til planlagte tiltak?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-03-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Det foregår en omorganisering og en forandring av Forsvaret over hele Norge. Er det slik at det legges til grunn tall som ikke stemmer med virkeligheten, slik som i Bodø?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-03-10:
Jeg takker igjen forsvarsministeren for svaret. Vi skal hoppe et lite hakk lenger nord. Flytting av kystjegerne fra Harstad til Tromsø er foreslått av Forsvarsdepartementet. Argumentasjonen Forsvarsdepartementet bruker, er at det er billigere. Hvor er regnestykket som kan bekrefte at dette er sant, og er alle faktorer tatt med i det regnestykket?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Jeg vil få lov å stille spørsmål til sosialministeren. Utgiftene til sykepenger forventes å øke med over 1,4 milliarder kr utover det Regjeringen la til grunn så sent som ved budsjettbehandlingen i høst. Og som om ikke det var nok, ligger det an til at antallet uførepensjonister vil øke fra 301 200 ved årsskiftet til 314 500 ved utgangen av dette året. Når kan en forvente at Regjeringen kommer med reelle og gjennomførbare forslag for å motvirke denne negative utviklingen som vi nå ser, og slutter å skylde på at den inngåtte IA-avtalen er den store hindringen for å kunne gjennomføre den type forslag som det nå er behov for?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Svaret fra sosialministeren kan jeg dessverre ikke si meg fornøyd med, for det som ligger til behandling, er flikking på et gammelt system. Det er ikke noen nye reelle tiltak. Noe som faktisk ville ha kunnet virke, var mer effektiv bruk av tilretteleggingstilskudd i bedriftene. Men der foreslår man faktisk i revidert å skjære ned med 15 mill. kr. I tillegg har man fratatt bedrifter som ikke er medlem av IA-systemet, muligheten til å kunne bruke dette. Et annet tiltak som ville ha kunnet virke, er at vi en gang for alle hadde fått samlet arbeidsmarkedsetaten, sosialetaten og trygdeetaten til en felles etat, slik at man kunne fulgt personer som har behov for det, gjennom hele systemet istedenfor å møte vanntette skott. Her virker det som om Regjeringen er fullstendig handlingslammet. Man lar dette gå rundt i en uendelig høring internt i statsapparatet i stedet for å legge fram en sak hurtig for Stortinget. Kan vi nå forvente at sosialministeren sørger for at vi raskt får en sak til Stortinget når det gjelder sammenslåing av etatene, og ikke fortsetter å vise handlingslammelse på dette området?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
I avtalen hadde man tre hovedpilarer. Nr. 1 var å redusere sykefraværet med 20 pst. innen utgangen av 2005, nr. 2 var å øke den reelle pensjonsalderen, og nr. 3 gikk på å ansette flere personer med redusert funksjonsevne. Alt dette har slått feil. Men det er noe som sosialministeren sa selv her i sted at hadde fungert. Det gjaldt tilretteleggingstilskuddet. Da er det merkverdig at Regjeringen nå i revidert nasjonalbudsjett faktisk setter ned bevilgningen når det gjelder tilretteleggingstilskuddet, med 15 mill. kr. I tillegg har man gjort det kunststykket at det nå bare er IA-bedrifter som kan søke om tilretteleggingstilskudd for å få skikkelig tilrettelagte arbeidsplasser. Det vil si at man er mer opptatt av avtalen enn av å hjelpe arbeidstakerne. Mitt spørsmål er: Mener sosialministeren virkelig at dette er den rette veien å gå for å få ned sykefraværet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Det var et underlig svar sosialministeren gav til representanten Bjarne Håkon Hanssen, at man ikke kuttet for dem som hadde dårligst råd, men man kuttet for slike som sosialministeren og Hanssen – dermed også for undertegnede. Da er det jo underlig at Regjeringen ved framleggelsen av statsbudsjettet for 2004 nettopp fremmet forslag om at egenandelstaket, altså tak 1, skulle økes til 2 500 kr. Men Stortinget stoppet det. Det er også underlig at denne Regjeringen ikke kan legge fram et eneste budsjett uten å øke egenandelene. Sågar nå i revidert nasjonalbudsjett legger man fram forslag om å øke egenandelene. Vi vet at veldig mange i kategorien fattige er syke personer med høye utgifter. Hvordan kan da sosialministeren hevde at det er Bjarne Håkon Hanssen, statsråden og undertegnede som blir rammet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Ifølge oppslag i Aftenposten tirsdag 4. mai hevder professor Erik Wist ved Ullevål universitetssykehus at flere kreftpasienter kunne fått forlenget levetid og bedre livskvalitet dersom norske sykehus raskere hadde tatt i bruk nye medikamenter. Høy pris og strenge krav til godkjennelse av nye legemidler kan være noen av årsakene. Er statsråden enig i denne betraktingen, og hva vil statsråden eventuelt foreta seg for å motvirke dette?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var et grundig svar, og jeg forventer ikke at statsråden skal begynne å behandle saker angående legemidler her og nå i spørretimen. Men det er likevel litt foruroligende å se på den statistikken som gjelder bruk av cellegift bl.a. i Norge kontra andre land. Sverige har bl.a. omtrent dobbelt så høy bruk av cellegift målt i kroner pr. innbygger som Norge, og det er kun Østerrike og Tyrkia som faktisk har et lavere forbruk enn det Norge har. Da er spørsmålet: Er vi så fantastiske på andre områder i Norge, eller er det faktisk grunn til å se på nettopp bruken av denne typen medikament? Det er også grunn til å merke seg den store forskjellen regionene imellom også når det gjelder bruken av dette. Stortinget har vedtatt at legemiddelpolitikken i Norge skal gjennomgås – en fullstendig gjennomgang skal forelegges Stortinget i form av en melding til Stortinget i løpet av året. Er dette noe statsråden vil se nærmere på, slik at Stortinget kan ta stilling til det?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Jeg takker nok en gang statsråden for svaret. Jeg tror at den meldingen som kommer og den behandling som Stortinget skal foreta når det gjelder legemiddelpolitikken til høsten, kanskje blir en av de desidert største og viktigste sakene på dette området på lang tid. Forhåpentligvis får man tid til å behandle det på en skikkelig måte. Men det jeg stiller meg litt spørrende til er: Hva er grunnen til at Norge og andre land skal sitte på hvert sitt nes og kjøre full godkjenningsprosedyre i hvert land i stedet for å ha et større og mer utstrakt samarbeid? For eksempel kunne Norge og Sverige, de skandinaviske landene, ha utarbeidet likelydende retningslinjer å jobbe etter. Så dersom disse legemidlene er godkjent i et av de skandinaviske landene, trenger man kanskje ikke å bruke så lang tid i Norge. Når det gjelder godkjenningstiden på nye legemidler i Norge, overskrider vi stadig vekk 90-dagersfristen. Kan dette være en tanke som helseministeren vil vurdere?
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Spørsmålet som Nesvik tar opp, er viktig. Veksten i sykefraværet er stor. Det er derfor partene sammen med Regjeringen har sett på en rekke tiltak nettopp for å redusere sykefraværet, da i forbindelse med Ot.prp. nr. 48 om et inkluderende arbeidsliv, som ligger til behandling i Stortinget. Det går særlig på velferdsordningene, som skal rettes inn på å få folk i arbeid. Det går på arbeidsgiverne, som er forpliktet til å lage en handlingsplan for den enkelte sykmeldte, slik at de kan komme tilbake i arbeid. Det gjelder sanksjoner i forhold til mulkt for arbeidsgivere som ikke gjør dette. Det gjelder en oppmerksomhet og en forpliktelse i forhold til legene og deres ansvar for å fokusere på hva man kan gjøre til tross for at man er syk, og også sanksjoner i forhold til at leger kan miste retten til å skrive ut sykmelding når man ikke følger opp dette. Og det ligger ikke minst i forhold til den enkelte sykmeldte en forpliktelse til å delta for å komme tilbake i arbeid, å legge en plan for tilbakevendelse. Det er en erkjennelse mellom partene at arbeidsplassen er den viktigste arena for å redusere sykefraværet. Regjeringen har valgt å videreføre avtalen. Nå er det opp til partene å levere i forhold til avtalen om inkluderende arbeidsliv og få ned sykefraværet. Men avtalen går ut i 2005, da skal den evalueres, og resultatene bør begynne å komme nå. Det er det opp til partene å vise.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Her kan representanten Nesvik ikke ha fulgt med på sine egne merknader i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen om samordning av Aetat, trygdeetat og sosialtjeneste. Det Fremskrittspartiet bl.a. var særlig opptatt av, var involvering av de organisasjonene som særlig var berørt av en sammenslåing og en bedre samhandling mellom Aetat, trygdeetat og sosialtjeneste. Vi hadde ett år på oss til å legge frem den forrige stortingsmeldingen. Fremskrittspartiet bad selv om at vi skulle utrede en felles etat og ta særlig hensyn i forhold til å involvere de berørte. Det utvalget som nå jobber, med en bred referansegruppe, hvor alle de involverte er trukket med, har frist til 30. juni. Deretter skal dette ut på høring nettopp for å imøtekomme bl.a. det stortingsflertallet har vært opptatt av, nemlig involvering av de berørte. Deretter vil Regjeringen så raskt som mulig i inneværende stortingsperiode komme tilbake til Stortinget. Det er en viktig reform.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Det representanten Alvheim tar opp, er et forhold som også Regjeringen har sett på. Derfor er det også gjort presiseringer i forbindelse med oppfølgingen av intensjonsavtalen om at gradert sykemelding skal være prøvd før aktiv sykmelding der det er mulig. Aktiv sykmelding brukes, som representanten Alvheim påpeker, nettopp for å holde kontakten med arbeidslivet. Det vi ser, er at en del arbeidsgivere, og for så vidt også leger, bruker aktiv sykmelding der det riktige hadde vært å bruke gradert sykmelding. Hvis det er slik at man kan gjøre noe og litt av det arbeidet man ellers gjør, er gradert sykmelding det riktige. Hvis man ikke kan gjøre noe av dette, er det aktiv sykmelding man skal ha. Derfor er det i oppfølgingsavtalen med partene lagt inn at man som førsteprioritet skal få gradert før aktiv, nettopp for å imøtekomme det representanten Alvheim er opptatt av.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Det er viktig å huske på at når uføretrygd innvilges, skal det være tuftet på en medisinsk begrunnelse. Først vil jeg si at det ligger under Arbeids- og administrasjonsdepartementet, og det Regjeringen og statlig sektor gjør, går bl.a. på å utforme en handlingsplan særlig i forhold til rekruttering av funksjonshemmede til offentlig sektor. Den er under arbeid. Det andre er at samtlige av mine regjeringskollegaer har gjennomgått og fått en oversikt over hvordan det står til med sykefraværet i hvert eneste departement, og man har også full oversikt i forhold til underliggende institusjoner. Hver eneste statsråd tar dette med å redusere sykefraværet på alvor. Det Regjeringen i tillegg har gjort, er at vi har innført en midlertidig, tidsbegrenset uførestønad fra 1. januar i år, som vil føre til at færre personer støtes varig ut av arbeidslivet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Det er jo nettopp det som er hele poenget med at det skal lages en handlingsplan i forhold til hver eneste en som sykmeldes, for at man skal kunne komme aktivt tilbake. Man skal legge en plan i samarbeid med den sykmeldte, med legen og med arbeidsgiveren, slik at man får en oversikt over hva som trengs av behandlingstiltak – at det faktisk skjer. Men det viktigste, til tross for at man har en diagnose og får en behandling, er kanskje det samarbeidet vi har etablert med Legeforeningen for å få inn holdningen om at det er viktig å spørre, til tross for at man er dårlig: Hva er det du kan gjøre på arbeidsplassen din? Når det gjelder det å få flere funksjonshemmede tilbake i arbeid, har vi bl.a. tilretteleggingstilskuddet. Når det brukes riktig, har det vært viktig. Det at Regjeringen har redusert med 1/2 G i forhold til det å kjøpe inn og legge til rette med hjelpemidler på arbeidsplassen, har vært noe av det sentrale. Når dette brukes korrekt og riktig, hjelper det også mange. Men jeg er helt enig med representanten Gløtvold i at delmål 2 i intensjonsavtalen har hatt for lite oppmerksomhet. Nå er det satt mål i forhold til at bedriftene skal levere resultater på dette området.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Det jeg tror på, er i hvert fall de resultatene jeg ser, og de uteblir. Det er ikke slik at sykefraværet har gått ned. Det har økt. Det er ikke slik at det er flere funksjonshemmede inkludert i arbeidslivet. Det er flere på utsiden av arbeidslivet. Og det er ikke slik at flere står lenger i arbeid og pensjonerer seg senere. Likevel har Regjeringen valgt å videreføre avtalen om inkluderende arbeidsliv. Og nå er det opp til partene å vise resultater i forhold til nettopp å redusere og klare å nå målene på disse tre områdene. Vi ville hatt 8 milliarder kr mer å rutte med hvis vi hadde klart å redusere sykefraværet i år, 10 milliarder kr neste år. Det er klart at dette gir også en pekepinn på hvilket handlingsrom som da ikke er til stede, ved at man ikke har disse midlene tilgjengelig. Men det viktigste er kanskje at vi trenger denne arbeidskraften som disse menneskene representerer – ikke minst med tanke på den omkostningen det er for hver enkelt å være utstøtt fra arbeidslivet. Vi har valgt å videreføre avtalen sammen med partene, og vi strammer til på samtlige områder. Det handler om at den sykmeldte må være i aktivitet for å ha rett til sykepenger. Leger kan bli fratatt retten til å skrive ut sykmelding hvis det viser seg at man gjentar det stadig vekk. Det skal være slik at aktiv sykmelding kun skal være for dem som ikke kan ivareta sine vanlige arbeidsoppgaver. Det er også slik at arbeidsplassen er den viktigste arenaen for å få til dette. Regjeringen bidrar med tilretteleggingstilskudd, bidrar med redusert arbeidsgiveravgift for eldre arbeidstakere og bidrar med å ta bort G i forhold til å legge til rette særlig på arbeidsplasser der hvor funksjonshemmede eller de som har redusert arbeidsevne, trenger spesielle tilpasninger.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
For representanten burde det være rimelig opplagt: Det er Regjeringen som står her nå. Regjeringen har videreført avtalen sammen med partene. Vi skal gjøre alt vi kan sammen med partene. Men Regjeringen har nå gjort mye, og nå er det opp til partene å levere. Vi har valgt å videreføre avtalen, og da er det avtalen som gjelder, og en avtale er en avtale. Men det til tross burde det bekymre også Arbeiderpartiet at én av fem i arbeidsfør alder lever på trygd, at folk støtes ut fra arbeidslivet og ikke blir inkludert på arbeidsplassene, at velferdsordningene vokser i den størrelsesordenen som vi nå senest har sett i revidert nasjonalbudsjett, der vi legger på vel 3 milliarder kr. Overføringene fra i fjor til i år var på 15 milliarder kr. Og hvis vi ser noen år tilbake, har vi på kort tid hatt en økning innenfor velferdsordningene på 21 milliarder kr. Dette burde også bekymre Arbeiderpartiet, for bak hvert eneste tall er det et enkeltmenneske.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Definisjon av ord og bekreftelse på ord kommer jeg ikke til å gi. Jeg har ikke tatt disse ordene i min munn. Jeg vil vise til at Regjeringen har videreført avtalen med de virkemidlene som nå ligger til behandling i odelstingsproposisjonen. Og jeg vil si at på mange måter er det som ligger i avtalen om inkluderende arbeidsliv, en riktig måte å tenke på. Det er en riktig måte fordi sykefraværsarbeidet og nærværsarbeidet skal skje på den enkelte arbeidsplass. Det er også viktig at vi klarer å spre de gode eksemplene som faktisk fins som resultat av avtalen om inkluderende arbeidsliv. Det er faktisk mellom 12 000 og 13 000 bedrifter – smått og stort – som hvis vi bare ser på delmål 1 i forhold til sykefraværet, viser en nedgang, og som ved møysommelig arbeid klarer nettopp det. Det viktige nå er at vi også klarer å spre de gode eksemplene som foreligger som resultat av avtalen om inkluderende arbeidsliv.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Det er nettopp innenfor pleie- og omsorgssektoren vi finner en del av de gode resultatene når det gjelder reduksjonen i sykefraværet. Man skal ikke reise til mange steder rundt i dette landet før man finner de dårlige eksemplene, men man finner også innenfor pleie- og omsorgssektoren de gode eksemplene. Vi ser at noe av det viktigste er et godt lederskap. Det handler om ledelse, det handler om organisering, det handler om oppgavefordeling slik at de ansatte vet hva de skal gjøre, det handler om avklarte områder, og det handler ikke minst om at hver enkelt blir sett. Vi ser også at eksempler på såkalt ønsketurnus innenfor pleie- og omsorgssektoren har vært vellykket i forhold til helheten innenfor pleie- og omsorgsarbeidet. Derfor har Regjeringen satset på prosjektet «Flink med Folk», som går på samarbeid om ledelse og kvalitetsutvikling, og som nettopp virker inn mot denne sektoren. Det er kommunene som har ansvar for eldreomsorgen, dvs. pleie- og omsorgstjenestene. Kommunesektorens inntektsvekst i år blir den sterkeste siden 1997. Dessuten er det noe med deltidsstillingene: Vi kartlegger i samarbeid med kommunene selv også deltidsstillinger innenfor denne sektoren for å endre på nettopp det.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Ja, det mener jeg. Tilretteleggingstilskuddet er på 107,7 mill. kr og skal brukes til å legge til rette på arbeidsplassen. Nå foreligger det en evalueringsrapport som viser at tilskuddet i betydelig grad er brukt til noe som faller inn under arbeidsgiverens ansvar for tilrettelegging. Vi ser at når et tilretteleggingstilskudd brukes riktig, gir det faktisk resultater i form av større grad av tilrettelegging for og inkludering av folk som trenger spesielt opplegg på arbeidsplassen. Men når vi i tillegg ser at arbeidsgivere bruker det til ekstraarbeid, overtid, vikar for å holde medarbeidersamtaler, ligger det utenfor det som tilretteleggingstilskuddet er ment brukt til. Mener Fremskrittspartiet virkelig at staten skal bruke tilretteleggingstilskudd til å gjøre det som enhver anstendig arbeidsgiver i dette landet bør gjøre uten å ha ekstra penger for det?
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Jeg har besøkt flere av disse rehabiliteringsinstitusjonene, og flere av dem er rettet inn på nettopp det å legge til rette slik at folk kan få en rehabilitering, slik at de kan komme tilbake til arbeidsplassen. De gjør et meget viktig arbeid. I motsetning til representanten Gløtvold er nok jeg mer opptatt av de aktive tiltakene for å få folk i arbeid og legge opp et løp der enn å holde folk på passive stønader og ytelser. Men jeg er helt enig i at målet er at flere kommer ut i arbeidslivet tidligere, og at man får en kortere sykdomskarriere. Da er disse institusjonene viktige. Både i budsjettet for i år og i revidert budsjett er det slik at de regionale helseforetakene tilføres mer penger. Det ligger også under helseministerens område. Når vi har sett på særlig det som går på rehabiliteringstiden, har det vært med utgangspunkt i at vi har sett at folk har gått år etter år uten at noen har spurt etter, tatt opp eller lagt spesielle opplegg for den enkelte. Vi ønsker spesielt at rehabiliteringstiden maksimalt skal være to år, med unntak for dem som har meget alvorlige sykdommer, og at man skal vurdere yrkesmessig attføring tidligere. Dette ligger det også inne en styrking av i forhold til budsjettet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Da regner jeg med at det er representanten jeg skal svare på dette spørsmålet, og det har jeg tenkt å gjøre, for jeg synes det er et godt spørsmål. Regjeringen har vært opptatt av fattigdomsproblematikken fra første dag. De som er overrepresentert i denne gruppen, er særlig de som går lenge på økonomisk sosialhjelp, det er innvandrere, det er enslige forsørgere. Det vi har gjort så langt, er å målrette tiltakene. Vi vet at det viktigste for dem som er i denne gruppen, er å komme i arbeid og/eller utdanning. Derfor har det vært viktig å nettopp øke den tiden som særlig enslige forsørgere har til utdanning. I tillegg begynner vi nå å se resultater. Jeg møter mange av de samme menneskene som dem representanten Giske henviser til. Vi målretter disse tiltakene, særlig i forhold til arbeid, utdanning, støtte, også i forhold til barn, og det viktigste vi kan gjøre for barna, er nettopp å hjelpe foreldrene til å klare seg selv. Så langt har Regjeringen målrettet tiltak for 2 milliarder kr. Dette er en satsing som vi vil komme til å videreføre.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Jeg synes det er rettferdig og rimelig at vi målretter tiltak i forhold til dem som har det aller vanskeligst. Derfor har vi også brukt 2 milliarder kr på det. Vi har målrettet disse tiltakene, og vi begynner å se resultater. I 45 kommuner som har vært med i prosjektet, kan vi nå vise til resultater. Blant dem som har gått lenge på økonomisk sosialhjelp, har faktisk over 60 pst. kommet i arbeid og utdanning. Vi ser ofte at det ikke er så veldig mye som skal til. Regjeringen er opptatt av at pengene skal tjenes før vi bruker dem. Det trodde jeg Arbeiderpartiet også var – å skape, for så å fordele. Det virker som Arbeiderpartiet er mer opptatt av å fordele. Når det gjelder skattelettelser, velferd og skattereform, har Arbeiderpartiet vært med på 12–13 av de 20 milliardene som i hovedsak går til næringslivet, nettopp for å skape arbeidsplasser, slik at folk kan klare seg selv, for vi vet at dette er det viktigste tiltaket for å redusere antall personer som lever i fattigdom.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Det var denne regjeringen som innførte tak 2-ordningen, særlig i forhold til dem som har store utgifter til rehabilitering, tannhelse osv. Regjeringen følger opp med en ytterligere skjerming ved å redusere taket fra 4 500 kr til 3 500 kr. Det er en målretting nettopp i forhold til de gruppene som har dårlig råd, og som har vanskelige livsforhold. Når vi ser at økningen i revidert, særlig med hensyn til uføretrygd og sykefravær, er på over 3 milliarder kr, har Regjeringen funnet at det er nødvendig å øke egenandelene noe. Hvis det er slik at representanten mener at 25 kr i tillegg på fysioterapi er det som er hovedspørsmålet i budsjettet, synes jeg at dette står noe i kontrast til det faktum at vi mangler over 2 200 milliarder kr for å dekke pensjonsforpliktelsene fremover. Vi vet at egenandelene er målrettede, og at skjermingen er til stede. Det har Regjeringen både innført og videreført.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Jeg er helt enig i at det å få folk i arbeid er det aller viktigste, og at tiltak i forhold til arbeidsledighet er viktig. Derfor ser vi nå at arbeidsledigheten går ned, og at prognosene er gode. Så har jeg lyst til å si: Nei, vi kutter ikke i ordninger som rammer de fattigste. Vi kutter i ordninger som rammer representanten Hanssen og meg. Da egenandelstaket ble innført, gjaldt det 140 000, i dag er det 900 000. Jeg tror ikke at det er så mange som er fattige i Norge. Det virker på ingen måte som om det er det. Men det vi virkelig gjør, er å legge inn skjermingsordninger i forhold til tak 2, som representanten Hanssens regjering ikke foreslo, men som denne regjeringen har foreslått. Det reduserer vi ytterligere, nettopp for å ha en sosial innretning for dem som har dårlig råd, og som trenger det aller mest. I tillegg er det viktig at vi øker det som går på yrkesrettet attføring, nettopp for at man skal komme inn på aktive tiltak fremfor å gå på passive stønadsordninger.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-12:
Jeg tror jeg har svart på dette spørsmålet tidligere. Regjeringen er opptatt av målretting. Vi ser at vi har målrettet tiltakene med hensyn til dem som er fattige, særlig når det gjelder å hjelpe folk i arbeid og komme i utdanning. Vi vet at det er der skillet mellom fattige og ikke fattige går. Når det gjelder egenandelene, har vi lagt inn skjermingsordninger. De gjelder nå og også i forslaget til budsjett for dette året. Det er ikke slik at det er 900 000 i dette landet som trenger skjerming, og det har Regjeringen tatt hensyn til nå. Jeg tror ikke at egenandeler er det som kommer til å kvele den daglige økonomien for en stor del av det norske folk.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Aktiv sykmelding ble innført for en tid siden. Det skulle være positivt, i og med at man ikke kuttet kontakten mellom arbeidssted og den sykmeldte arbeidstaker. Resultatene så langt viser dessverre at dette har blitt en fiasko. Aktiv sykmelding fører til lengre sykefravær og større kostnader for samfunnet. Dette var gjengitt i en dagsavis denne uken. Kan sosialministeren bekrefte at dette er korrekt?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Stortinget gjorde 21. februar 2002 romertallsvedtak om at barn med behov for cochlea-implantat skulle tilbys utredning og behandling innenfor rimelig tidsfrist for å unngå at nytteverdien av behandlingen skulle svekkes. Om ikke dette lot seg gjennomføre i Norge, skulle det umiddelbart bli et tilbud om behandling i utlandet. En døvfødt pike på 1 1/2 år ble av Buskerud sykehus henvist til Rikshospitalet, hvor behandlingstiden viser seg å være 15 måneder. Anser statsråden dette som rimelig ventetid for denne type pasienter?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er veldig glad for den innstillingen statsråden har, også i forhold til Stortingets klare føringer. Jeg må være så konkret at jeg spør helseministeren om følgende: Hva skal man gjøre med denne lille piken på halvannet år som har fått dette svaret fra Rikshospitalet? Jeg mener det er uakseptabelt, og helseministeren mener det er uakseptabelt. Det som da står igjen, er å bruke pasientrettighetsloven og sørge for at dette barnet får behandling i utlandet så raskt som mulig. Er helseministeren villig til å ta et initiativ i så måte?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-05-12:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg er enig i at behandling i utlandet av denne type pasienter ikke er det optimale. Det bør foregå i Norge med oppfølging av språkutvikling og det hele. Jeg er selvfølgelig også glad for at det er blitt tatt initiativ for å omfordele arbeidsoppgaver innenfor dette feltet. Jeg må likevel i mitt siste spørsmål til helseministeren be om å få en forsikring om at dette da betyr at ventetiden for den pasienten det her er snakk om, må reduseres betydelig, og at hun får behandling i år.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-12:
Når sykefraværet og uføretrygdingen øker, har vi IA-avtalen. Her er jo staten en avtalepart, både fordi staten sjøl er en stor arbeidsgiver, og fordi staten legger premissene for hvordan hele kommunesektoren kan oppføre seg som arbeidsgiver, om de har råd til å ha et godt arbeidsmiljø og nok folk til at folk ikke blir syke av den jobben de har. Jeg har faktisk et behov for å spørre sosialministeren: Hva gjør staten som arbeidsgiver på dette området? For når vi ser på tallene, er staten en versting når det gjelder å uføretrygde og førtidspensjonere folk. Det gjelder både i statens egen virksomhet og i statlig eide bedrifter. Har sosialministeren og Regjeringen i det hele tatt noen oversikt over hvor mange man har kjørt ut i uførepensjonering fordi man ønsker å nedbemanne og omstille sin virksomhet? Hva slags politikk har egentlig denne Regjeringen for å sikre at folk ikke skal bli støtt ut i uføretrygding før alminnelig pensjonsalder?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-12:
Jeg vil oppfordre sosialministeren til å være konkret på hva det er som gjør at en arbeidsplass ikke skaper sykdom, og hva det er som gjør at en arbeidsplass ikke skyver folk ut i uføretrygd. I gårsdagens VG sier arbeids- og administrasjonsministeren: «Den viktigste årsaken til at mange sykmelder seg, er forhold på arbeidsplassen.» Når vi vet at dette fraværet og denne utstøtingen øker mest i helse- og sosialsektoren, som er offentlig virksomhet – statlig eller kommunal – må jeg gjenta: Snakker ikke denne regjeringen sammen? I går ble det lagt fram en proposisjon om kommuneøkonomien som betyr at det blir færre i omsorgssektoren til å gjøre de tunge løftene, det blir flere som blir alene, og det blir flere som blir syke på jobben. Det går fram at sykehusøkonomien også er meget stram, og vi vet at det er her omstillingene er så store at folk blir syke av det og ikke lenger kan fortsette på jobben. Nå må denne regjeringen slutte å skyve ansvaret mellom seg og få en helhetlig politikk som viser hvilke tiltak staten har sjøl for å sørge for at det blir mindre sykefravær i staten og i helse- og omsorgsyrkene og færre uføretrygdede.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-05-12:
Avtalen om inkluderende arbeidsliv skulle påse at man fikk sysselsatt flere yrkesvalghemmede og funksjonshemmede, fikk flere i aktivt arbeid. Det har gått den motsatte veien, og her har sosialministeren et spesielt ansvar. Jeg synes så langt at sosialministeren har svart lite og ufullstendig med hensyn til hva som skal gjøres for at funksjonshemmede skal komme mer inn i det inkluderende arbeidslivet. Så til dette med økningen i sykefraværet. Det viser seg at det er de med langtidssykefravær, de med legeerklæring, som først og fremst øker i antall. Har staten og Regjeringen tatt sitt ansvar her, ved å påse at behandlingssystemet, den medisinske behandlingen og tilbudet der, er godt nok, slik at man får folk raskt ut av ventekøer og raskt rehabilitert etter medisinsk behandling? Vi vet at køene øker i enkelte sammenhenger, og at rehabiliteringsinstitusjonene sliter fordi de ikke får utnyttet kapasiteten.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-05-12:
Sosialministeren synes ikke å ta innover seg det ansvaret som staten og Regjeringen har når det gjelder medisinsk behandling og rehabilitering av dem som er ute av arbeidslivet på grunn av sykdom. Hun snakker om at en skal frata legene retten til å skrive ut sykmeldinger. Men blir arbeidslivet noe mer inkluderende av det? Og blir folk friskere av det? Jeg synes det er riktigere å fokusere på hva slags helsebehandling de får, som først har fått en sykdom, og som er sykmeldte og ute av arbeidslivet. Den er det spesialisthelsetjenesten som i stor grad skal gi, og den spesialisthelsetjenesten har staten ved Regjeringen ansvaret for. Men dårlig økonomi for sykehusene fører til økt antall korridorpasienter og dermed dårlig behandling. Økte ventelister er vi også redd for at vi vil få nå. Hva slags ansvar har staten her – også i forbindelse med det inkluderende arbeidslivet? Når det gjelder rehabilitering etter medisinsk behandling, begynner jo dette å bli skandaløst i dette landet. Rehabiliteringsinstitusjonene våre er i ferd med å gå konkurs på grunn av dårlig finansiering og for liten utnyttelse av kapasiteten.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-05-12:
Jeg har også et spørsmål til sosialministeren. Nå på mandag hadde Jens Stoltenberg og Erna Solberg en debatt på Dagsnytt Atten om bl.a. denne avtalen om inkluderende arbeidsliv. Der sa Erna Solberg følgende: «Og det er klart at hvis vi f.eks. hadde fått den IA-avtalen som Jens Stoltenberg klarte å undertegne rett før han måtte gå av som statsminister, hvis den hadde gitt resultatene som man den gangen sa var et så godt alternativ til å gjøre andre endringer i sykelønnsordningen, så hadde vi hatt 10 milliarder mer å disponere nå. Men det har altså vist seg at det virkelig var voodoo, fra Jens Stoltenberg, fordi du klarer ikke å få til den type resultater.» Sosialministeren har et viktig ansvar for å følge opp avtalen om inkluderende arbeidsliv. Er sosialministeren enig med sin nye partileder i at det å tro på IA-avtalen er som å tro på voodoo?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-05-12:
Dette begynner å bli ganske interessant. For spørsmålet mitt handler om hvorvidt Regjeringen tror på den avtalen de selv har vært med på å videreføre, som sosialministeren nå sier. Høyres partileder omtalte altså avtalen som voodoo. Vi ser at her i Stortinget stemmer Høyre mot at Stortinget skal bli en IA-bedrift, ledende politikere sender altså signaler ut om at man ikke tror på IA-avtalen som virkemiddel. Man tror at det å jobbe etter de linjene er som å tro på voodoo, og det sier altså partilederen i sosialministerens parti. Og da synes jeg at sosialministeren, som har et ansvar for å følge opp den avtalen, tydelig må kunne si i Stortinget at ja, hun tror faktisk på at dette kan gi resultat, eller at hun ikke gjør det. Er hun enig med sin partileder eller ikke? Det bør være et ganske enkelt spørsmål å svare på.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-05-12:
Det som er bekymringsfullt, er at sosialministeren, som har ansvaret i Regjeringen for å bekjempe fattigdom, ikke ser at det er en sammenheng mellom det at man har en regjering som systematisk kutter i alle typer velferdsordninger som er viktige for de fattige, samtidig som den systematisk honorerer skattesystemet i forhold til dem som har mest fra før. Det synes sosialministeren er rettferdig og en god måte å bekjempe fattigdom på. Det er en merkelig innfallsvinkel. Så sier sosialministeren at det som er viktig å målrette, det som er aller viktigst, er å sørge for at folk som har vært lenge ute av arbeidslivet, langtidsmottakere av sosialhjelp, kommer tilbake i jobb. Det er jeg grunnleggende sett enig i. Men hvis det har vært en målretting for sysselsettingspolitikken, må det jo ha vært en fullstendig fiasko, for i løpet av den tiden sosialministeren har vært sosialminister, har antall arbeidsledige steget med 80 000. Hvordan mener sosialministeren seriøst at dette er fattigdomsbekjempelse?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-05-12:
Eg registrerer at statsråden seier at Regjeringa har valt å vidareføre avtala. Men eg er veldig i tvil om kva Regjeringa eigentleg meiner. Meiner statsråden at IA-avtala er eit instrument som kan medverke til å få ned sjukefråværet, eller er ho der berre for å tilfredsstille og få ro i fagrørsla? Eg stiller òg spørsmålet: Har Regjeringa gjort nok for at IA-avtala skal verke? Det er ganske sterkt at Høgre sin leiar, kommunalminister Erna Solberg, kallar dette forsøket for «voodoo» frå Jens Stoltenberg si side. Mitt spørsmål blir: Tek sosialministeren avstand frå ei slik beskriving, nemleg bruken av ordet «voodoo»? Og i og med at dette er ein spørjetime, ventar eg no eit konkret svar på det spørsmålet, som no er stilt for tredje gong.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-12:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren. Norge har tatt mål av seg til å være ledende når det gjelder dyrevelferd. Til tross for det får vi både avisoppslag og rapporter som viser at det er store mangler. Eksemplene er mange: Dyr både dør og skades under transport. Vi vet at dyr kan stå opptil 20 timer på slakteriet uten mat og vann. Det har til og med skjedd at man har startet slakting av dyr før de er tilstrekkelig bedøvet. Mitt spørsmål til landbruksministeren er: Hva har landbruksministeren tenkt å gjøre, og hva gjør han for å få slutt på denne dyremishandlinga?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-12:
Jeg takker for svaret. En av årsakene til at vi har såpass mange problemer, er at vi har fått en slakteristruktur der det er betydelige transportavstander. Hvis jeg ikke tar feil, er det bare fem eller seks slakterier igjen som driver med slakting av kylling. Og med det langstrakte landet som vi har, sier det seg sjøl at det blir betydelige transportavstander. Har statsråden reflektert over om man bør gå en runde og se på slakteristrukturen på nytt, slik at man får kortere avstand mellom slakteriene, at man i større grad kan tillate mindre slakterier, slik at dyrene slipper denne lange transporten? Det er jo ikke til å legge skjul på at det nettopp er under transport at veldig mange av disse skadene og lidelsene skjer blant dyrene.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-12:
Vi i SV er glade for at vi fikk det nye mattilsynet og den samordningen som skjedde der. Vi er også imponert over hvor fort det kom opp å stå i forhold til den framdriftsplanen som var lagt. Det som bekymrer oss, i likhet med foregående talere, er at kostnadene er for høye. Norge er et høykostland på mange områder, og vi har problemer med å ha ordninger som kan tilfredsstille landbruket. Når kostnadene til Mattilsynet i tillegg ligger på europatoppen i hvert fall, synes vi det er bekymringsfullt. Mitt spørsmål til landbruksministeren går mer på dette med hovedkontor. Når man lager nye og tunge organisasjoner, slik som Mattilsynet, blir det ofte et tungt hovedkontor og relativt beskjedent med ressurser der man skal gjennomføre oppgavene. Har landbruksministeren fokus på at hovedkontoret på en måte må holdes nede på et minimum, slik at mesteparten av ressursene havner der hvor tilsynsobjektene er?