Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-12:
Først takk til interpellanten for å dra i gang en viktig diskusjon, som handler om framtiden til hele fellesskapssektoren i Norge. Det er det viktig å debattere i Stortinget. La meg knytte noen kommentarer dels til det som har skjedd – det skal jeg ikke bruke mye tid på – og til hvordan vi nå kan se framover. Dette henger på en måte sammen. Jeg mener at når man spør om budsjettforslaget til den rød-grønne regjeringen er tilpasset handlingsregelen og den økonomiske situasjonen for 2010, så er svaret på det ja. Handlingsregelen og den økonomiske politikken i Norge er lagt opp på den måten at fordi vi har hatt modige politikere tidligere, også i forrige stortingsperiode, som klarte å holde igjen på oljepengebruken i de gode tidene, de svært gode tidene – vi lå under 4 pst.-banen. – så hadde vi også mulighet til å gi ordentlig gass, å øke pengebruken ganske mye da den mest alvorlige økonomiske krisen på mange tiår rammet oss i fjor høst og i vinter. Det har vært debatt i hele Europa om hvordan man skulle møte den økonomiske krisen. I Norge valgte den norske regjeringen og norske myndigheter å møte den med å forsterke tiltakene innenfor det vi kan kalle den norske modellen. I stor grad brukte vi offentlig sektor som motor både for å bidra til investeringskraft i næringslivet og også for å holde folk i arbeid gjennom å få gjort noe med mange ting som det var viktig å få gjort noe med i samfunnet. Så er vi i den situasjonen nå at vi for neste år ser at veksten i mange av våre samarbeidsland fortsatt er lav. Det taler for å bruke mer penger. Arbeidsledigheten i Norge kommer til å øke neste år. Det taler igjen for fortsatt å gi noe gass. Så er det helt riktig at i et litt lengre, mellomlangt og langt perspektiv kan vi ikke, når veksten tar seg opp, som finansministeren sier, fortsette å bruke de beløpene eller øke veksten i oljepengebruken på samme måten. Det er ikke holdbart. Det leder meg over til en annen diskusjon. Hvis vi er urolige på tvers av partigrensene for hvordan vi skal finansiere velferden i framtiden, og hvordan vi skal skape et næringsliv som er konkurransedyktig også da, må det være mulig å diskutere om vi skal ansette flere sykepleiere, flere leger og flere lærere i skolen. Vi får kritikk fra høyresiden for det. Den voldsomme økningen i offentlige budsjetter, som Høyre bruker retorisk, betyr dét: å ansette flere folk i offentlig sektor. Det er i all hovedsak folk vi strengt tatt trenger i kommunene. Eller skal vi bruke opp pengene på skattelettelser? Jeg bare merker meg at en utgift til skattelette i prinsippet er det samme som en utgift i offentlig sektor. Interpellanten Jan Tore Sanner vet at han, sammen med sin partileder, i valgkampen presenterte en rekke skatte- og avgiftsforslag som skal finansieres i neste stortingsperiode. Jeg vet ikke summen av dem, men jeg vil tippe at den ligger mellom 15 og 30 milliarder kr et eller annet sted. Hvis man skal vurdere fireårsperioden vi hadde før den rød-grønne regjeringen vant valget i 2005, klarte man å innføre skattelettelser på 24 milliarder kr. Nå skal man samarbeide med Fremskrittspartiet her i Stortinget, kanskje også i neste periode, så det må ikke være noe dårligere enn det. Det må i hvert fall være omtrent der. Hva slags bidrag er det til å drifte en fellesskapssektor, en velferdsstat i framtiden? Det er ikke noe bedre bidrag på noen som helst måte. Vi har alle et svært ansvar nå for sammen å bidra til, etter at vi nå har brukt store penger i krisetider, å ta ansvar for at også troverdigheten til handlingsregelen skal være god også i framtiden gjennom å ta pengebruken ned når tidene tar seg opp igjen. Det vil være krevende. Jeg vil avslutte med å si at jeg også er bekymret for en situasjon hvor de offentlige utgiftene til trygder, pensjoner, sykelønn osv., folketrygden, øker med 30 milliarder kr på ett år, fra 2009 til 2010. Det er ikke bærekraftig på sikt. Det er også bekymringsfullt at vi nå, fra et år til et annet, opplever at den reelle veksten i sykefraværet pr. sysselsatt er på 7 pst. I avtalen om et inkluderende arbeidsliv med partene i arbeidslivet var målet at vi skulle ned 20 pst. Vi har et ganske krevende arbeid foran oss. Det er jeg innstilt på å være med i en diskusjon om, det er Arbeiderpartiet innstilt på å være med i en diskusjon om, men da mener jeg at det grunnleggende spørsmålet vi fortsatt må stille oss er: Er det riktig da, i en situasjon der vi må ta noen ordentlige grep, å bruke pengene på skattelettelser og dele ut til folk som strengt tatt har mer enn nok fra før, eller skal vi bruke de store pengene til å sikre finansieringen av den framtidige velferden, til barn, barnebarn osv.? Jeg vet hva svaret mitt er, men det får vi komme tilbake til ved en senere anledning.