Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-05-08:
En som har biologisk utdannelse, har den største respekt for biologisk mangfold. Det er veldig vanskelig for oss som mennesker å forstå og se alle de sammenhenger som er i naturen, og hvordan den helheten er, altså forstå økosystemet. Vi er langt fra å forstå det, og derfor er det veldig viktig at man gjør det man kan for å sikre artenes videreføring, som er det som kalles det biologiske mangfold. Samtidig må man aldri tape av syne at det er prosesser som hele tida er i endring. Det betyr at å stoppe utryddelsen av det biologiske mangfold er mer komplisert i praksis enn det kan høres ut som. En rekke av de endringer som skjer med det biologiske mangfold, har sin basis i naturgitte forutsetninger som vi vanskelig kan gjøre noe med. Det er altså en rekke ting som vi vanskelig kan gjøre noe med, samtidig som det er en del vi kan gjøre noe med. En god del av det biologiske mangfold er avhengig av at landet blir brukt, f.eks. ved landbruk. En rekke arter er avhengig av lys. Det krever at man får lys ned til marka, og at man har en skjøtsel av skogen som sikrer det. Derfor er det sentralt for Senterpartiet at man har den basisen med seg. Vern er som det er sagt her: Det er ikke fravær av alle aktiviteter, men det som det må være fravær av, er irreversible inngrep. Inngrep i naturen, i betydningen menneskelig aktivitet, som å skjøtte naturen, er aktiviteter som i mange tilfeller kan være en fordel for det biologiske mangfold. Derfor er det sentralt at man har det med seg. Vi ser imidlertid i veldig mange vernesaker at det nettopp er bruk av landet, høsting av fotosynteseenergien, som det blir satt begrensninger på, mens den menneskelige aktiviteten, i form av tilstrømning av mennesker, som gir mange ganger så store belastninger på naturen, øker når man får en rekke vernesaker. Det er en problemstilling som man må gå langt grundigere inn i. Rikdommen i naturen er på flere plan en hovedkilde til rikdommen i menneskenes liv. Mer enn de aller fleste yrkesgrupper har bønder vært opptatt av å forstå og tilpasse seg lover og sammenhenger i naturen. Uten det ville man ikke hatt en bærekraftig levevei. For menneskenes egen skyld må vi verne naturens ressurser, f.eks. artsmangfoldet. Men jeg er motstander av at en stadig større del av landet fredes etter osteklokkeprinsippet, og jeg har så mye kunnskap om prosesser og sammenhenger i naturen at jeg ser det upresise og faglig uholdbare i utsagnet opprettholde et naturlig artsmangfold, som jeg nevnte. Artsmangfoldet er i stadig endring uten menneskenes intervensjon. De pågående klimaendringer fører alene til dramatiske endringer i artsmangfoldet. Enkelte urskogområder har nasjonal verdi, særlig som referanseområder. Det er imidlertid en villfarelse å tro at landet ville ha særlig verdi som urskogområder. Også som turistmål er det Norge som kulturlandskap som er den store ressursen. Uten bønder som intervenerer i naturen og driver planmessig, gror Norge igjen. Den ensidige vernepolitikken med sentralisert statlig forvaltning av verneområdene undergraver bygdenes økonomi og livsbetingelser, og den skyver store deler av befolkningen utover landet inn i en taperposisjon. Gjennom generasjoners erfaring har bygdebefolkningen lært at vi må leve med naturen for å kunne leve av den. Like sikkert vet vi at fredning ikke gir levende bygder. Uten næring og økonomisk virksomhet vil folk flytte, og samfunnet i bygdene vil dø ut. Vi vet også at denne utviklingen ikke er naturgitt. Den er avhengig av våre egne handlinger, ikke minst av den politikken som lager vilkår for hvordan vi kan handle. Hvordan vi lager vilkår for at de som forvalter arealene kan handle, er avgjørende for hvordan man greier å ivareta dette mangfoldet. Dette er en fellesskapsinteresse. Det er mange som er opptatt av rettferdighet og solidaritet, og at vi er i samme båt og må stå sammen. Det er det dette norske prosjektet handler om, og det er det som nå er i en kritisk fase, for mange av dem som står i en verdikonservativ tradisjon, eksempelvis i Trillemarka, føler at den utstrakte hand som man gikk inn med, ikke blir tatt imot, og man får beskjed om at ditt jordbruk, ditt skogbruk, det passer ikke lenger. Din rolle er nå turistvert, og det vil føre til en helt annen agerende i området som vil svekke det biologiske mangfoldet over tid.