Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-05-24:
Jeg vil først takke saksordfører Nesvik for et godt samarbeid og for en god begrunnelse her i salen for den støtten som flertallet i komiteen gir til Regjeringens forslag. Saksordføreren har også lagt fram en god presentasjon av de formelle rammene og retningslinjene rundt dette, så jeg vil konsentrere meg om innholdsmessig argumentasjon. Det vedtaket vi fatter i den saken vi i dag behandler, kan om 10, 20, 30 år vise seg å være det aller viktigste vedtaket vi gjorde i denne stortingsperioden. Saksordføreren nevnte at det finnes alvorlige sykdommer, og han nevnte noen av de største folkesykdommene vi har her i landet, som vi har for dårlige behandlingsformer for, og som vi må håpe at man kan få gjennombrudd for. Det gjelder hjertesykdommer, sykdommer som Parkinsons og Alzheimer, ryggmargslidelser, diabetes, mange kreftformer osv. Så ble det tent et håp. Det ble tent et håp utover på 1990-tallet og på begynnelsen av dette århundre om at vi kunne få fram en ny generasjon behandlingsmetoder, en ny epokegjørende måte å behandle sykdommer på, nemlig ved å gå inn på å gjøre cellene friske, få satt inn stamceller som kunne skape friske cellevev i stedet for å bruke kirurgiske metoder, og bruke de ulike kunstige metodene vi har i dag, som gir store skader på mennesket og ofte ikke gir et fullverdig liv videre. Når disse mulighetene viste seg, og denne mulige medisinske revolusjonen ble trukket opp, skyndte den forrige regjeringen seg å innføre et forbud mot denne forskningen. Vi fikk da en av de strengeste lovgivningene som fins i Europa. Så ble det imøtegått i Soria Moria-erklæringen, og det ble trukket opp et nytt spor. Det samme mente Legeforeningen, Vitenskapsakademiet, Bioteknologinemnda osv. Vi ville legge oss på linje med land som vi ellers pleier å sammenlikne oss med: Sverige, Finland, Danmark, Island, England, Japan, Brasil, Sør-Afrika, India, Belgia, Frankrike, Hellas osv. Det er slik at det nå pågår forskningsprosjekter i disse landene og i stater i USA. California har vært i front, og jeg tror de har vedtatt å bruke 20 milliarder på dette i årene framover. Når man sier at her er det helt løse tanker, er det altså i den form at store, viktige forskningsmiljøer i verden går foran når det gjelder å sette inn store ressurser på å løse problemene med å ta i bruk en mulig ny teknologi ut fra stamceller og få til medisinske, store framskritt. Vi har sett at det kommer påstander om at vi overselger dette potensialet, dette mulige scenariet, og at det eneste vi vet, er at vi ingenting vet. Det vi vet, er at stamceller fra befruktede egg kan bli til alle slags celler i kroppen. De har anlegg til det, og da kan man forhåpentligvis gjøre bruk av den kunnskapen disse stamcellene kan gi oss, for å finne måter å lege forskjellige typer syke celler på. Det er ikke bare snakk om å bruke stamceller instrumentalt i behandlingen. Det er også snakk om å få ny kunnskap. Hvis man tar f.eks. kreftcellene, kalles motoren i kreftsvulster tumor kreftceller, og kan man få kunnskap gjennom forskning på stamceller om hvordan man kan velge bort genene i tumor kreftcellene som starter den ukontrollerte formeringen, vil det være en revolusjon av kreftbehandlingen. Forskningen på stamceller som nå pågår, har også den store virkningen at den gir oss ny kunnskap om cellenes vitenskap, gir oss ny kunnskap som kan gjøre oss i stand til å løse store medisinske gåter, slik at når store miljøer, store forskningsnasjoner, verden rundt nå satser store ressurser på dette, er det farlig for oss å være i bakleksa. Det er bakstreversk, og jeg tror vi i framtiden vil se at det var riktig av oss å fatte dette vedtaket i dag. Å trekke inn begreper som sorteringssamfunn i denne debatten, slik særlig Kristelig Folkeparti og Høyre gjør, mener jeg minner om skremselspropaganda. Det er ikke snakk om å tukle med arveanlegg, det er ikke snakk om å klone, kopiere mennesker og dyr, og det er ikke snakk om å rote med hvordan mennesket naturlig skapes. Vi mener at dette – i all tid siden vi behandlet bioteknologiloven opprinnelig – i Norge har bygd på et klart forbud mot all kloning av mennesker, dyr og arveanlegg. Det ligger jo fast, også for denne lovgivningen. For det andre må vi sørge for at denne forskningen, denne virksomheten som skal utvikles framover, foregår innenfor forsvarlige rammer, dvs. innenfor rammer som er styrt innenfor et offentlig, felles helsevesen. Det er slik vi kan skape åpenhet, god kontroll, god lovgivning og hindre lovbrudd – noe som forsøk på å klone mennesker eller tukle med arveanlegg ville være. Det er viktig for Arbeiderpartiet at vi, når vi ser ut i verden, ser at denne forskningen drives innenfor store globale, medisinske selskaper som ønsker å ta patent på de nye behandlingsmetodene man finner fram til, og som ønsker å bygge opp et monopol på de områdene der de eventuelt gjør medisinske framskritt. Vi har allerede sett at et stort globalt, medisinsk selskap har tatt patent på f.eks. brystkreftgenet til kvinner, for å ha enerett på å utvikle behandlingsmetoder på det området. Vi vil kunne se rettssaker i framtiden om disse patentene, som er svært problematiske. En viktig side ved dette er at Norge, også etter at vi har fattet dette vedtaket her i dag, engasjerer seg i forhold til internasjonale organer, i forhold til FN, slik at denne lovgivningen når det gjelder internasjonale patenter, blir plassert på en riktig måte, at man når det gjelder naturlige gener i menneskene, som man forsker på, ikke kan ta patent på naturlig forekommende gener og hindre andre forskningsmiljøer i å sette inn innsats andre steder i verden. Vi bør nå starte et langsiktig forskningsprosjekt her i landet rundt dette – etter at lovgivningen er på plass. Vi har et stort miljø, som saksordfører var inne på. Vi har et godt miljø, særlig knyttet til kreftforskning opp mot stamcelleforskere ved Rikshospitalet-Radiumhospitalet. Vi har Kreftregisteret i samme miljø, og vi har næringsmiddelselskaper som er interessert i de samme forskningsområdene. Det gjelder å kunne konsentrere seg om å få noen framskritt og få noen gjennombrudd og finne fram til hva som er riktig og galt, ikke spre ressursene på alle mulige separate, mindre prosjekter rundt i landet når denne lovgivningen skal iverksettes og forskningen skal starte. Det er viktig at vi fra 2008 – når lovgivningen trer i kraft – også kan legge til rette for en koordinert, sterk forskning gjennom et felles senter for denne virksomheten, hvor man også fortsatt ivaretar forskningen på adulte stamceller – som jo er kommet et godt stykke på vei – og hvor det også fins muligheter for å oppnå gode, nye behandlingsmetoder. Altså: Adulte stamceller er de vi alle har i kroppen, men som ikke, på samme måte som stamceller fra befruktede egg, kan bli til alle typer celler. Adulte stamceller har derfor mer begrensede muligheter. Når det gjelder de andre store spørsmålene i lovproposisjonen, om preimplantasjon og det som heter preimplantasjon i kombinasjon med vevstyping, PGD/HLA, vil jeg bare konsentrere meg om å si at jeg innenfor de strenge rammene som også saksordfører nevnte, og som er trukket opp både i innstillingen og i lovproposisjonen, har vanskelig for å forstå – når man vet at et par står i stor fare for å få barn med svært alvorlig, til dels dødelig sykdom, og kan stå overfor store lidelser, og man får godkjent søknad om å gjøre en undersøkelse av befruktede egg, og man blant disse naturlig befruktede eggene, man tukler altså ikke med arveanlegg, velger et friskt egg uten fare for å få de svært alvorlige lidelsene, mulige dødelige sykdommene som en befruktning med disse eggene kan føre til – at det kan være et etisk problem å hjelpe disse menneskene på den måten, så lenge man ikke tukler noe som helst med arveanlegg eller med det naturlige egget. Det er veldig vanskelig å forstå. Utvalget skjer på en måte, enten det skjer tilfeldig eller ved denne metoden, som vi mener bør tillates i de tilfellene hvor man vet at det kan bli svært alvorlig sykdom. Når det gjelder kombinasjonen med vevstyping, PGD/HLA, er det vanskelig å se argumentasjonen om at man skaper et søsken til et annet formål. Det søsken som fødes, er jo et søsken som foreldrene naturligvis ønsker fullt ut. Det er et ønsket liv. Det er et barn som får et fullverdig liv. Det er et barn som ikke på noen måte skal bidra med organer eller med noe som på annen måte kan svekke dets liv og dets oppvekst.(Presidenten klubber.) Det vil heller bare styrke innholdet i dette barnets liv at det vet at det på et sett også har hjulpet sitt søsken. (Presidenten klubber.)