trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg takker statsråden for en positiv holdning til denne saken. I sitt første svar sa han at «i dette høvet meiner kommunen at dei har sytt for tenleg skule». Det kan ikke kommunen ha gjort, for elevene ble flyttet fra undervisningslokaler i første etasje, til lokaler i andre etasje i skolen. Foreldrene tok da barna ut av skolen. Faren skriver i et brev til kommunen at etter at heis er montert, vil hun komme tilbake, men det gjenstår å se om hun tør å bruke den, for det er usikkert. Når man flytter en funksjonshemmet elev fra første etasje opp til andre etasje, har ikke kommunen sørget for tjenlige lokaler. Det skulle være ganske klart. Jeg håper nå at denne saken vil kunne løses, og at all prestisje vil falle bort, slik at eleven får et godt tilpasset undervisningsopplegg.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Departementet er kjent med den saka representanten viser til. Det er inga enkel sak, sjølv om reglane om dette er klåre. Opplæringslova § 8-1, som forresten ikkje trer i kraft før 1. august i år, gjev elevar rett til å gå på den skulen som ligg nærast i den kommunen der dei bur, eller gå på den skulen i nærmiljøet som dei soknar til. Det er ikkje etter opplæringslova nokon rett til å gå på skule i ein annan kommune enn den ein bur i. Det same gjeld etter grunnskulelova, som gjeld fram til 1. august. Etter grunnskulelova § 10 skal kommunane syte for tenlege skular. Denne føresegna er ført vidare i opplæringslova § 9-5. I dette høvet meiner kommunen at dei har sytt for tenleg skule. Ved klage over enkeltvedtak etter grunnskulelova er Statens utdanningskontor klageinstans. Den saka som det her er vist til, har vore behandla som klagesak ved Statens Utdanningskontor i Nordland. Etter oppmoding frå Barneombodet har utdanningskontoret behandla saka på ny etter klagebehandlinga. Utdanningskontoret har vore på synfaring på dei to skulane, og fann at tilhøva kan tilpassast ved begge. Statens utdanningskontor har ikkje gjeve klagaren medhald. Saka er behandla i tråd med lova, men har fått dramatiske konsekvensar for familien. Eg vil derfor ta ny kontakt med både kommunen og familien for å prøve å kome til ei minneleg løysing.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Eg er heilt samd med representanten Dørum i at Stortinget og Regjeringa i fellesskap har ein intensjon om at det skal vere høve for funksjonshemma til å bruke sin nærskule. Så viser det seg at det ikkje alltid er enkelt å praktisere lovar, og at ein ikkje alltid utan vidare når dei måla ein har sett seg. I dette tilfellet har familien faktisk funne å måtte gå til separasjon, og det er klart at det er heilt på tvers av det både Stortinget og statsråden ynskjer. Eg trur ikkje at eg vil gå meir konkret inn i løysingane, for ikkje å binde opp noko på førehand. Eg ynskjer å finne ei løysing som jenta og foreldra synest kan take vare på hennar soleklare rett til grunnskuleopplæring.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Det eg sa i mitt fyrste svar, var at utdanningskontoret hadde vore på synfaring på dei to skulane og funne at tilhøva kan tilpassast ved begge – altså ikkje at det pr. dato var slik – og med det som bakgrunn vil eg gå inn i saka. Eg vil ikkje gå meir detaljert til verks i dag, for ikkje å binde opp noko i den vidare behandlinga. Men representanten Dørum og eg har ei felles forståing for at det er viktig å kome fram til ei løysing som gjer at både familien kan få ein normal livssituasjon, og at jenta kan få den utdanninga som ho har krav på.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Etter at Stortinget i 1986 vedtok at forpaktingseigedomane til Opplysningsvesenets fond kunne seljast, er det fram til i dag selt ca. 90 eigedomar. Skjåk prestegard vart teken opp til vurdering for sal i 1996. Sjølve salsprosessen er tidkrevjande med m.a. ei omfattande offentleg høyring, møteverksemd med kommunen og avklaring av det offentlege sitt behov for areal. Det er i dag om lag 50 eigedomar som er til ei slik vurdering. Salssaka er komen så langt at vi så snart som råd er, vil ta ei avgjerd om Skjåk prestegard kan seljast eller ikkje. Vi har registrert at enkelte bygningar på Skjåk prestegard har låg standard, men det føreligg så langt eg kjenner til, ingen offentlege pålegg om utbetring enno. Vi vil på bakgrunn av dei rapportar som ligg føre, vurdere forholda på nytt, slik at vi er trygge på at eigedomen er i samsvar med offentlege krav. Eg vil også leggje til at dersom eigedomen skulle bli behalden i Opplysningsvesenets fond, vil vi sjølvsagt prioritere naudsynte tiltak til den drifta som eigedomen skal ha i framtida.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Eg er sjølvsagt samd med representanten Tingelstad i at staten, i dette tilfellet Opplysningsvesenets fond, bør forvalte etter same prinsipp som landbruksnæringa set si ære i å forvalte etter, å overlevere eigedomar til neste generasjon i same stand som ein sjølv venta å finne dei i. Det er leitt at ein skal få slike avisoppslag. Det vi er i ferd med no, er å ha ein større gjennomgang for på ein måte å få sett skikkeleg gjennom kva det er som skal behaldast i Opplysningsvesenets fond, og kva som skal førast vidare. Så er det slik at det er budsjettrammer her òg, og diverre er det nokre gonger slik at dei ikkje strekk til. Men det kan jo òg vere snakk om korleis ein legg opp heilskapen. Så langt det er mogleg, må ein prøve å unngå det som har skjedd her.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Slik representanten Tingelstad refererte den rapporten som var send, oppfatta eg at den var i samsvar med det eg sa, at her er det gjeve klare råd om kva som må gjerast for å oppfylle føresegnene fram til år 2005, men at det ikkje ligg føre noko pålegg. Samstundes er det klart at når det står hus til nedfalls på ein så sterk symboleigedom som ein prestegard, er det negativt. Når det gjeld det konkrete tilbodet som har kome, er det vel eit generelt påslag som er gjort, ut frå at desse forpaktingsleigene har vore veldig låge og lite regulerte. Men eg er samd i at så lenge det er mykje som ikkje er utført, kan det verke høgt. Eg stadfestar difor igjen at vi no kjem til å gå inn i denne saka og prøve å få til ei finalisering på fleire sal, slik at vi på ein måte får sett dette inn i ein rett skikk.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-04-28:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Ifølge oppslag i Gudbrandsdølen Dagningen er tilstanden for driftsbygningene på Skjåk prestegard i elendig forfatning. Landbruksmyndighetene i kommunen mener dette fører til at miljøkrav som stilles til mjølkebruk generelt ikke kan innfris. Hva vil statsråden gjøre for at forvaltningen av denne statens eiendom blir i samsvar med offentlige myndigheters krav?»
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-04-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg syntes det var fint at han ville vurdere forholdene vedrørende Skjåk prestegard på nytt. Jeg antar at statsråden og jeg er helt enige om den betydelige kulturverdi som prestegardene representerer i Bygde-Norge, både bygningsmessig og kulturlandskapsmessig. Avisoppslag som f.eks. at staten lar prestegardene forfalle, og at staten innrømmer vanskjøtsel, er lite flatterende for myndighetene, og slett ikke i tråd med den gode leveregelen om at en skal levere over garden i minst like god stand som en har tatt den over. I avisintervju i Gudbrandsdølen Dagningen bekrefter representanten fra departementet at mangel på penger til vedlikehold fører til at flere prestegardsanlegg forfaller. Det er i år kun gitt 6 000 kr til vedlikeholdet av denne garden. Men det er ikke bare pengemangel som ligger til grunn for manglende vedlikehold. Det sies i dette intervjuet at det hender de nøler med å investere på gardsanlegg som skal selges i løpet av kort tid. Er dette en holdning som statsråden slutter seg til? Og synes han det er i tråd med god forvaltning av fellesskapets eiendom?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-04-28:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg la merke til at statsråden i det forrige svaret sa at han ikke kjente til at det forelå noen offentlige pålegg så langt.(Tingelstad) Jeg har henvendt meg til landbruksmyndighetene i bygda, og der går det fram i en rapport som er sendt, at grisefjøset er i veldig dårlig forfatning, og at himlingen holder på å falle ned. Men så står det at storfeavdelingen er brukbar, men tilfredsstiller ikke nye forskrifter, som skal være oppfylt innen år 2005. Det verste er at gjødselkjelleren er for liten, til tross for at dyretallet er mindre enn areal og grovfôrgrunnlag skulle tilsi. Da er det klart at forpakterne blir frustrerte. (Tingelstad) Det hører også med til historien at de akkurat har fått tilbud om ny forpaktningskontrakt, slik at det blir ikke snakk om salg akkurat dette året. Men i denne forpaktningskontrakten, fikk jeg opplyst i går, er det gitt et påslag i leia på 35 pst., og det blir ganske tøft når det ikke er gjort noen utbedringer. Jeg har lyst til å høre statsrådens kommentar til dette, og om han vil gå gjennom hele prestegardsforvaltningen og prosessen når det gjelder salg, på nytt, slik som han antydet i det andre svaret.
Trond Helleland (Høyre), 1999-04-28:
Jeg vil få stille samferdselsministeren følgende spørsmål: «Buskerud fylkeskommune, Øvre Eiker kommune og Kongsberg kommune samt næringslivet på Kongsberg har gått sammen om forskuttering av E134 til Kongsberg. Så langt har de involverte kommuner fått positive tilbakemeldinger fra departementet for sitt lokale initiativ. På tross av dette vil Samferdselsdepartementet nå, ifølge media, utsette saken til neste års statsbudsjett. Kan statsråden avkrefte medias påstander, og bekrefte at saken vil bli lagt fram i revidert budsjett?»
Trond Helleland (Høyre), 1999-04-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at statsråden har oppfattet at det er et sterkt lokalt ønske om å få avklart denne saken i vår. Det burde ikke komme som noen overraskelse. Næringslivet på Kongsberg og de angjeldende kommuner har jobbet svært effektivt og godt med denne saken for å få den fram så fort som mulig. Alle lokalpolitiske beslutninger er fattet, og alle sitter nå og venter på en avgjørelse. Grunnen til at vi ønsker å få behandlet saken i vår, er at vi ønsker å vite. Næringslivet på Kongsberg ønsker å vite at det virkelig blir noe av denne avtalen som nå er inngått, som jeg må si er en god avtale, der også næringslivet har engasjert seg sterkt og vil gå inn med midler for å få dette veiprosjektet i gang. Så jeg spør statsråden: Hvilke hindringer ser statsråden nå for at saken virkelig kan bli lagt fram i vår, slik som vi ønsker?
Trond Helleland (Høyre), 1999-04-28:
Statsråden er opptatt av at det som forskutteres, også skal betales tilbake, og det er helt korrekt. Det er også en av grunnene til at de involverte parter gjerne ser at det blir en avklaring så fort som mulig, slik at de vet hva de har å forholde seg til. Det sier seg selv at når næringslivet, utallige bedrifter, på Kongsberg går inn og vil være med på å finansiere noe som burde være en offentlig oppgave, nemlig å bygge en europavei – hovedveien mellom Drammen og Haugesund – så vil de gjerne ha en raskest mulig tilbakemelding som sier at ok, vi går for denne avtalen, og tilbakebetalingen vil skje fra det og det tidspunkt. Flertallet i komiteen har også bedt om at denne saken blir behandlet raskt, og at avtalen blir lagt fram for endelig godkjenning. Jeg håper derfor at statsråden nå kan gå så langt som til å si at denne avtalen vil vi få forelagt Stortinget i vår, og at den vil bli behandlet før sommerferien.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Presseoppslagene om at Samferdselsdepartementet vil utsette saken, er ikke dekkende for de faktiske forhold. Utbyggingen av E134 fra Hegstad til Damåsen er en viktig oppgave. Under forutsetning av tilfredsstillende finansiering kan arbeidene starte i år 2000. Departementet har ingen ønsker om å utsette dette. Skal en slik framdrift være mulig, må Stortinget vedta finansieringen i løpet av 1999. Tidsmessig er det nå to hovedalternativer til behandling i Stortinget. Det ene vil være å legge fram saken nå i vår, det andre å legge saken fram i budsjettet til høsten. Begge disse alternativene er tilfredsstillende med hensyn til oppstart av prosjektet i år 2000. Fylkeskommunen oversendte de nødvendige vedtak i brev av 18. februar 1999. I brev datert 26. februar 1999 orienterte departementet om at saken må behandles av Vegdirektoratet. I alle saker er det nødvendig at forarbeidene holder høy kvalitet. Ofte er arbeidet tidkrevende, og i tillegg må det prioriteres mot andre viktige oppgaver. Ut fra grunner jeg har redegjort for, har Vegdirektoratet ikke oppfattet det som tidskritisk og nødvendig for den fysiske framdrift av prosjektet at det behandles i Stortinget i vår. På bakgrunn av de sterke lokale ønsker om behandling i vår har jeg imidlertid bedt direktoratet om å framskynde behandlingen.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
De praktiske hindringer ligger egentlig i selve prosjektet når det gjelder prosjektets innhold og framdriften av det rent teknisk. Jeg er positiv til de lokale løsninger som foreslås i denne sammenheng og i en del andre sammenhenger, for å få prosjektet fram i tide, men vi skal selvfølgelig huske på at et forskudd betyr at det i neste omgang skal betales tilbake. En plan for tilbakebetaling må derfor også være på plass når dette presenteres for Stortinget. Det som imidlertid er et problem, både her, i Oslo-pakken, i Østfold-pakken og i en del andre sammenhenger, er at man glemmer Vegdirektoratets rolle, og at det også tar tid å saksbehandle disse sakene der. Når det gjelder revidert nasjonalbudsjett, kan jeg ikke avklare her og nå hva som står i det, men jeg holder meg til et gammelt ord som sier at den som leter, han finner. Og kanskje finner man noe interessant også i revidert.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Hvis statsråden gikk så langt at han sa hva som var å finne i revidert nasjonalbudsjett, er det ikke sikkert at han var statsråd så lenge etter det. Jeg tror heller vi må si det slik at det fra Samferdselsdepartementets side vil bli gjort alt som er mulig for å få dette fram, slik at det kan bli realitetsbehandlet i vår, men jeg må ta et lite forbehold når det gjelder den tekniske gjennomføring, som Stortinget er nødt til å komme tilbake til når saken er under behandling. Det gjelder framdrift, og det gjelder en del detaljer. Selve saken er i de beste hender, men detaljene må vi komme tilbake til under behandlingen her i Stortinget.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Norge har med virkning fra 17. september 1997 innlemmet EUs regelverk for vekter og dimensjoner i norsk rett. Tillatt maksimal lengde på trekkbil og slepevogn er etter dette direktivet 18,75 m innenfor hele EU-/EØS-området. Kjøretøy som var tatt i bruk før 17. september 1997, kan benyttes med avvikende dimensjoner fram til 1. januar 2007. I direktivet er det en unntaksregel som på visse betingelser gir mulighet for å kjøre med vogntok med totallengde inntil 25,25 m. Dette betegnes gjerne som modulsystemet. Sverige og Finland har benyttet seg av denne unntaksregelen. Vegdirektoratet har utredet konsekvensene av å innføre et slikt modulsystem i Norge. Problemstillingen reiser en rekke spørsmål knyttet bl.a. til næringspolitikk, konkurranseforhold, trafikksikkerhet, miljø og konsekvenser for vegvedlikehold. Vegdirektoratet har vurdert at de om kort tid vil oversende sin tilråding til departementet. Saken, og herunder den videre prosess, vil bli vurdert i Samferdselsdepartementet når direktoratets tilråding foreligger.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Først når det gjelder spørsmålet om mulighetene for dispensasjoner: Vegdirektoratet er gitt myndighet til å dispensere for spesialtransport i konkrete tilfeller, jf. forskrift om bruk av kjøretøy av 25. januar 1990 nr. 92 § 5-2 og 5-6, og vedlegg 2 om nærmere vilkår for dispensasjon og om tillatt lengde og bredde uten dispensasjon. Dette gjelder da maksimallengde for kjøretøy. Når det gjelder spørsmålene som skal vurderes før det gis klarsignal, minner jeg om at økes lengden på vogntog, bør også totalvekten for disse økes. Norge har i dag en totalvekt på 50 tonn. Innføres modulsystemet, bør denne vurderes økt til 60 tonn, slik det er gjort i Finland og Sverige. Direktivet gir en mulighet til dette og setter ingen begrensninger for nasjonale reguleringer av totalvekten. Det er altså ikke bare lengden som vil være grunnlag for vurdering, men også vekten, slik at disse tingene er en nødt til å se i en total sammenheng.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
For å innføre modulsystemet i Norge kreves det formelt en forskriftsendring av vedlegg 1 til forskrift av bruk av kjøretøy 25. januar 1990 nr. 92, der myndigheten er tillagt Vegdirektoratet. Jeg vil tro at Vegdirektoratet under sin saksbehandling videre også har tatt i betraktning de politiske signaler som er gitt fra denne sal, og de føringer som er gitt. De kommer med tilråding til departementet, men det kan nok være at politiske signaler gitt fra denne sal kan ha innvirkning på selve dispensasjonsprinsippet. Da tenker jeg på de føringer som var lagt inn i en sak vi behandlet i Stortinget for bare en uke siden, når det gjaldt NSB BA og meldingen om den, der et flertall hadde lagt inn en del føringer på akkurat dette punktet. Det er ikke fattet noen beslutning i denne salen som binder i dette spørsmålet, slik at Vegdirektoratet har nødvendig armslag i sin totalvurdering.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Arbeidet med Østfoldpakken omfatter en plan for utbygging av infrastruktur i Østfold og hvordan dette kan finansieres i overskuelig fremtid. Planen omfatter etter det jeg forstår bl.a. utbygging av både veg og jernbane, byprosjekter og havnetilknytning. Østfoldpakken er en stor og viktig sak. Den krever forsvarlig behandling i alle ledd og på ordinær måte. Departementet har mottatt kopi av Østfold fylkeskommune vedtak av 25. mars 1999 om Østfoldpakken. Saken er nå på ordinær måte til behandling i Vegdirektoratet, som også må trekke Jernbaneverket inn. Det er for tidlig å si når saken vil kunne oversendes departementet, og dermed er det også vanskelig å antyde konkret når den vil kunne fremmes for Stortinget. Selv om denne saken er høyt prioritert, synes det klart at den ikke kan legges frem for Stortinget nå i vår, jf. også at den forholdsvis nylig er ferdigbehandlet lokalt. I mitt møte med berørte parter i Østfold den 30. april vil også dette spørsmålet bli berørt.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Det står ikke på statsrådens prioritering. Tvert imot, jeg har nettopp sagt at jeg prioriterer saken høyt. Men vi kan ikke hoppe over faginstansenes vurdering og konklusjon, og faginstansene i denne sammenheng er Vegdirektoratet og Jernbaneverket. De har fått den for få dager siden, rett etter påske. Da er de startet på sin behandling, som igjen skal ende ut i en tilråding til departementet. Det betyr med andre ord at enten statsråden heter Dørum eller Fjærvoll, må man hele tiden forholde seg til en noenlunde lik prosedyre for hvordan man behandler dette viktige spørsmålet. Man skal tross alt forbruke 10-11 milliarder kr, og første delen er beregnet å innebære et forbruk på mellom 4 og 5 milliarder. Da må man presentere det for Stortinget med nettopp de faglige vurderingene og tilrådingene fra Vegdirektoratet og Jernbaneverket. Dette vil jeg drøfte i Østfold ved slutten av denne måneden, og jeg tror vi skal bli enige om en framdrift.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Når det gjelder prioriteringen av pakken, er det ikke tvil om at den er høy. Men statsrådens problem er at Stortinget går fra hverandre allerede tredje uke i juni, ellers hadde det ikke vært noe problem å definere våren som det tidspunkt da saksbehandlingen var ferdig og saken kunne presenteres for Stortinget. Men jeg vil igjen minne om at vi først har fått den oversendt etter påske, til departementet har det kommet en kopi av vedtaket. Saken er sendt fra vegsjefen til Vegdirektoratet etter påske. De har påbegynt sin behandling, og jeg ville finne det uforsvarlig fra statsrådens side å si at et milliardprosjekt som dette ikke skal gjennomgå vanlig prosedyre. Men jeg legger til: Det skal prioriteres høyt både hos Vegdirektoratet og hos Jernbaneverket, for her er begge involvert, og her må det skje en samkjøring. Når saken er ferdig til å fremlegges for Stortinget, vil den bli fremlagt. Men la meg minne om at på lokalt plan har denne saken vært underveis en betydelig tid.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Etter samferdselsloven § 3 kreves det løyve for å drive persontransport i rute med motorvogn. Det stilles krav til god vandel, økonomisk garanti og faglig kompetanse for å kunne få løyve. Vilkårene fremgår av forskrift om adgang til yrket i persontransport med rutevogn eller fartøy av 4. desember 1992. Det er et fylkeskommunalt ansvar å organisere den lokale kollektivtransporten, herunder å tildele ruteløyver når fylkeskommunen mener det er behov for det. Studentorganisasjonene vil kunne søke om ruteløyve på lik linje med andre. Når det gjelder denne konkrete saken, så har Samferdselsdepartementet i brev av 14. april 1999 til Norsk Studentunion Bergen gitt en redegjørelse for hvilke forutsetninger som må være oppfylt for at ruten skal kunne drives uten krav om løyve. Det kan ikke da kreves særskilt betaling av passasjerene i bussen, og finansieringen av driften av bussen må gå over studentorganenes generelle budsjett, og ikke f.eks. gjennom særskilte øremerkede andeler/kontingenter fra dem som benytter bussen. Slik jeg har oppfattet bakgrunnen for saken via fylkeskommunens og studentorganisasjonenes kontakter med departementet, er det imidlertid ikke kollektivtilbudet i seg selv, men billettprisene studentene reagerer mot. Hver enkelt fylkeskommune har frihet til å fastsette takstpolitikken ut fra lokale vurderinger. Meg bekjent er ikke studentrabatt særlig utbredt i den lokale rutetransporten. Med unntak for de sosiale rabattordninger er det ikke gitt føringer fra Samferdselsdepartementet. Det foreligger heller ikke planer om å endre grunnlaget for disse føringene, som griper direkte inn i økonomien i fylkeskommunen.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Statsråden er enig i at det er viktig å øke kollektivbruken. Statsråden er videre enig i at det å få gode vaner hos unge mennesker er meget viktig. Derfor er statsråden en støtte for dem som ønsker å få unge studenter over på kollektivbruk, og over på buss i dette tilfellet. Når det gjelder det konkrete spørsmålet om jeg vil se på forskriftene, tar jeg den oppfordringen med meg. Jeg kan ikke i dag svare på hva resultatet blir, og vil gjennomgå forskriftene på vanlig måte for å se om det vil være grunnlag for endringer.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
I konsesjonen til Posten er det fastsatt at alle som bor ved vei som er farbar med bil eller annet befordringsmiddel som er hensiktsmessig for postomdeling, så vidt mulig i forhold til bosettingsstruktur skal få brevpost, herunder aviser og blad, samt meldesedler for registrerte sendinger, brev og pakker, levert i postkasse ved eller i nærheten av bosted. Omdeling av prioriterte postsendinger skal utføres alle virkedager, mandag til og med lørdag. I utgangspunktet bør derfor alle postmottakere få utlevert post hver dag ved eller i nærheten av sitt bosted. Posten har opplyst at i Harstad postområde, hvor det er mye spredt bosetting, beholder man daglig betjening i alle områder som har minst to husstander pr. kilometer. Videre har Posten opplyst at på Kråkmo er det om lag ett hus pr. kilometer, og postomdelingen i dette området er annenhver dag, i samsvar med interne retningslinjer. Jeg vil spesielt påpeke at Posten samarbeider med lokale myndigheter om å skape tilfredsstillende ordninger for posttjenestene innenfor de enkelte områder. Posten står overfor vanskelige avveininger mellom et best mulig servicenivå på den ene siden og økonomiske realiteter på den andre siden. Jeg er som samferdselsminister innstilt på å gå inn i en dialog med Posten om disse avveiningene.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Først vil jeg generelt si at Post- og teletilsynet, som ble etablert 1. juni 1997, har ansvar for å føre tilsyn med at Posten oppfyller konsesjonsvilkårene. Det er derfor mulig å fremme klager til Post- og teletilsynet vedrørende servicenivået for posttjenester. Det var det generelle. Når det så gjelder den lokale saken som er tatt opp, har jeg ikke i mitt svar gått inn på en konkret behandling av den her og nå, til det kjenner jeg den for dårlig. Det tilligger Posten som firma, som organ, å forholde seg til det. Det samferdselsministeren kan gjøre, er å gi en del signaler. Det Stortinget kan gjøre, er selvfølgelig å øke tjenestekjøpet hos Posten i de områder der det skulle vise seg at dette ikke står i forhold til kostnader og til det Posten kan levere. Dette får vi da komme tilbake til i budsjettsammenheng. Jeg har registrert hva representanten Falch har sagt om den konkrete situasjonen og det at postbilen passerer, og tar dette til etterretning.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Statens vegvesens egenproduksjon og privat virksomhet har noe ulike rammevilkår. Private entreprenørers største fordel er friheten til å kunne konkurrere om oppdrag i hele bygge- og anleggsmarkedet. De har dermed mulighet til å skaffe seg fortjeneste fra andre virksomhetstyper enn vegarbeid. Vegvesenets egen produksjonsvirksomhet har den fordel at den kan planlegge på lang sikt, men på den annen side er produksjonsvirksomheten bundet opp til Statens vegvesens virksomhetsområde. Det er også andre forskjeller i rammebetingelser for privat og statlig virksomhet, som sykelønnsordningen og reglene for merverdiavgift og investeringsavgift. Avgiftsforskjellene blir nå kartlagt av Vegdirektoratet. Den statlige sykelønnsordningen er også oppe til vurdering. Samferdselsdepartementet vil arbeide for en harmonisering av rammebetingelsene for Vegvesenets egenproduksjon og tilsvarende privat virksomhet. I første omgang må man imidlertid avvente resultatet av de pågående utredningene angående avgiftsforskjeller og sykelønnsordningen. Jeg kan videre opplyse at Statskonsult for tiden gjennomgår konkurransesituasjonen i Statens vegvesen. Blant annet vil Statskonsult i forbindelse med denne utredningen dokumentere og klargjøre hvor stor del av ressursbruken i trafikk- og produksjonsavdelingene som er underlagt tilfredsstillende konkurranse. Videre er Statskonsult gitt i oppdrag å skissere mulige tiltak der det eventuelt avdekkes en utilfredsstillende konkurransesituasjon. Samferdselsdepartementet vil informere Stortinget på et senere tidspunkt om resultatet av utredningen fra Statskonsult. Jeg vil også komme tilbake til spørsmålet om konkurranseflatene mellom Statens vegvesen og private.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
I dette spørsmålet forsøker departementet å følge Stortingets føringer, sist fra desember i 1998, da det ble fattet vedtak om at Samferdselsdepartementet skal utrede og legge fram en vurdering av mulige prøveprosjekter for privat finansiering, bygging og drift av veiprosjekter. En utredning om dette emnet vil etter planen starte opp i mai måned i år. På den måten kan man si at det som har skjedd tidligere, utvides nå etter Stortingets føringer. Når det gjelder konkurranseforholdene for øvrig mellom privat virksomhet og Statens vegvesen, kan ikke statsråden peke på at den har annerledes omfang enn den har hatt tidligere. Vi har vært inne i en utvikling på dette området. Og som jeg nevnte i mitt første svar, vil vi komme med en klargjøring når Statskonsults tilråding og gjennomgang foreligger.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Dette er en stor og omfattende sak. Den er prinsipiell, og den har vært drøftet ganske mange ganger i denne salen. Jeg er helt enig i at skal Statens vegvesen kunne konkurrere på lik linje med de private, må de ha en maskinpark som er i stand til å ta de utfordringer og de oppgaver man står overfor, og ikke utrangert materiell. Det igjen krever investeringer, vedlikehold og oppfølging. Jeg opplever det slik i dag at det naturlige tidspunkt å komme tilbake med nærmere utredning om dette på, vil være i forbindelse med statsbudsjettet for 2000, og jeg vil da signalisere at jeg vil komme tilbake til de spørsmålene som Kristoffersen har reist i den forbindelse.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-04-28:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Spørsmålet om tillatelse til å bruke vogntog med en totallengde på 25,25 meter er under vurdering. Vogntog etter modulprinsippet likeså. Norske vogntog som består av trekkbil, semitrailer og boggikjerre som kjører på utlandet, har problemer når de kommer til norskegrensen. Vil statsråden vurdere om slike vogntog kan bli tillatt eller få dispensasjon til å kunne kjøre i bestemte korridorer i Norge, som for eksempel på E6 hvor vegstandarden er tilfredsstillende?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-04-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er klar over at det er mange hensyn å ivareta når det gjelder disse store vognene. Det gjelder, som statsråden også var inne på, både miljø, trafikksikkerhet og veistandard. Men vi må jo, som han også var inne på, ta hensyn til vårt næringsliv. Det er engang slik at logistikkostnadene i Norge er veldig store, og da er spørsmålet om man ikke på enkelte strekninger må kunne tillate dette. Det forstår jeg er under vurdering og snart vil komme til Samferdselsdepartementet for en avgjørelse. Men spørsmålet er jo om man allerede nå ser muligheten av å kunne behandle søknader om dispensasjon. Eller er det slik at man må ha hele spørsmålet avklart før man eventuelt overhodet går inn på denne ordningen?
Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-04-28:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg forstår det slik at Vegdirektoratet er blitt tillagt den hele og fulle myndighet til dispensasjon når det gjelder det foreliggende. Men det som vitterlig er blitt sagt etter søknad, er at dette modulprinsippet er under vurdering, og at man ikke ønsker å dispensere før man har vurdert hele saken. Jeg vil da spørre om departementet har pålagt Vegdirektoratet å utsette all behandling av dispensasjonssøknader inntil dette er prinsipielt avgjort. Det som er det viktige i denne saken, er at de som kjører på både Finland og Sverige, nå kan kjøre med denne lengden. Det er viktig, fordi de blir satt under press for å kjøre mest mulig effektivt og til lavest mulige kostnader. Det er vitterlig slik at både mellom Finland og Norge og mellom Sverige og Norge er det korridorer der det er muligheter for å la disse vogntogene kjøre.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-04-28:
Jeg vil få stille enda et spørsmål til samferdselsministeren: «Utbygging av E6 til firefeltsvei og ny E18 gjennom Østfold er av vital betydning for næringstrafikken ikke bare for Østfold, men for hele landet. Ikke minst er utbyggingen også av stor betydning for trafikksikkerheten. Østfold fylkesting har med stort flertall vedtatt at en slik utbygging skal delvis bompengefinansieres. Vil statsråden fremlegge en stortingsproposisjon vedrørende Østfoldpakken nå i vår?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-04-28:
Jeg er enig med statsråden i at dette er en stor og viktig sak, spesielt for Østfold, men også for hele landet. Den er viktig også av samferdselsmessige hensyn, og det er klart viktig at man også får en forsvarlig behandling av den. De lokale myndigheter har hatt et tett og nært samarbeid om Østfoldpakken med tidligere samferdselsminister Dørum, og det er viktig for saken og for måten dette har vært behandlet på lokalt – de har jobbet både effektivt og hardt for å få denne pakken fram – at man legger samme vekt på dette både i departementet og i Vegdirektoratet. Og jeg er av den overbevisning at hvis statsråden prioriterer denne pakken så høyt som tidligere statsråd gjorde, vil han gi politiske signaler om at dette har høyeste prioritet. Og da spør jeg statsråden: Vil han gjøre det?
Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-04-28:
Da tidligere samferdselsminister Dørum ble konfrontert med dette spørsmålet både under finansdebatten sist høst og under behandlingen av samferdselsbudsjettet, poengterte han stadig at det ikke skulle stå på Samferdselsdepartementet når det gjaldt å få fram denne pakken. Og han har sagt at han ser for seg at denne pakken, spesielt når det gjelder E6, skal stå ferdig til år 2007. Og jeg håper jo at statsråden har lagt seg dette på sinne og vil følge opp denne delen. Det er klart at man skal følge prosedyrer. Men jeg vet også at fylkespolitikerne var i møte med Vegdirektoratet i går, hvor Vegdirektoratet da på et spørsmål svarte, at de må avvente statsrådens svar i Stortinget her i dag. Det jo et klarsignal om at her har statsråden også muligheter til å gi signaler tilbake om prioriteringen av denne pakken, slik at man får dette fram så fort som mulig.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-04-28:
Jeg vil gjerne på vegne av May Britt Vihovde få rette følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Velferdstinget ved Universitetet og Høgskolen i Bergen ønskjer å setja i gang ei bussteneste mellom studentbustader og studiestader i byen. Slik meiner dei studentane kan få billegare kommunikasjon. Dei har no søkt om å få gjennomføre eit prøveprosjekt i to veker. I prøveperioden vil studentane kjøre vederlagsfritt, seinare vil ein ta betalt. Korleis ser statsråden på denne bussdrifta, og kva vilkår må fyllast for at ei slik rute kan verta tillaten?»
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-04-28:
Først vil jeg få lov til å takke statsråden for svaret. Jeg vil gjerne gi uttrykk for at det er viktig å øke kollektivbruken. Det er fortsatt slik at mange studenter er unge mennesker, og det kan derfor også være et spørsmål om å gi gode vaner i ung alder. Dessuten har studenter begrenset økonomi, og transportutgifter blir lett en relativt stor utgift i deres kostnader. Det påvirker også kostnader på hybler og bosettingsmønster i byer at transportutgifter er noe som må regnes inn i bokostnadene. På den bakgrunn er det lett å forstå det initiativ velferdsorganisasjonene og studentene i Bergen har tatt. Jeg vil derfor tillate meg å spørre statsråden om han vil se på forskriften og vurdere enten endring eller tolkingspraksis, slik at en kan belønne kreativitet som har til formål å sikre billigere kollektivtilbud og større bruk av kollektive reisetilbud.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-04-28:
Jeg takket statsråden for svaret uten å gi noen kvalifisering av det, og vil få lov til å komme med den merknad at på den innholdsmessige siden var det større grunn til å takke for svaret på tilleggsspørsmålet – og jeg vil derfor gi uttrykk for glede over det.
Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 1999-04-28:
Jeg vil stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Posten skal frem» har til alle tider vært Postens slagord. Etter omorganiseringen av Posten Norge BA har det gjentatte ganger blitt forsikret fra statsrådens side at kvaliteten på tjenesten ikke skal svekkes. Nordlands Framtid skriver 15. april 1999 at beboerne på Kråkmo i Hamarøy nå bare skal få postombæring hver annen dag, mot hver dag tidligere. Synes statsråden at det er kvalitetsmessig tilfredsstillende å få 50 pst. reduksjon i tilbudet?»
Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 1999-04-28:
Jeg vil takke statsråden for svaret, og er glad for at han vil se på forholdene, slik at de kanskje vil forbedre seg. Det som forundrer meg, er at man sier at Posten følger det regelverket vi har. Men det som egentlig er merkelig i denne saken, er at postbilen passerer disse postkassene hver eneste dag, og det må jo være en viss mulighet for å stoppe og legge posten i disse kassene. De kan da ikke ha så stram postrute at det ikke skulle være mulig, og særlig når det er så få. Det er ikke tilfredsstillende for oss ute i distriktet å få en slik behandling som her er tilfellet. Det er helt meningsløst å få aviser som er to dager gamle.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Kunnskap og erfaring gjennom lang tid har gjort Statens vegvesen til en spesialist i drift og vedlikehold. Det er bestemt at private aktører kan få konkurrere med Vegvesenets egendrift om driftsansvar, og private nyttes allerede i stor grad der Vegvesenet finner egendrift lønnsomt og der kostnadseffektiviteten allerede er høy. Hvordan skal Statens vegvesen sikres muligheter til å få konkurrere på like vilkår med de private?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg er tilfreds med statsrådens hovedsvar i forhold til at en nå vil ha en gjennomgang av reglene for avgiftssystemet og også vurdere en harmonisering av avgiftsforskjellene, som synes ikke å skulle være der. Ellers synes jeg også det er riktig med den undersøkelsen som statsråden viste til. Jeg har merket meg – så langt det er mulig å skaffe seg oversikt over det – at det rundt omkring i Norge er forsøk i gang i kanskje større skala enn det jeg trodde var Stortingets forutsetninger. Så det jeg egentlig undres på og vil spørre statsråden om, er om det at det gjøres omfattende forsøk, betyr at det legges opp til en økt privatisering av vedlikehold og drift.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg vil takke statsråden for både dette og det forrige svaret. Jeg har registrert at Vegvesenet har problemer med å skaffe seg investeringsmidler. Dette betyr at maskinparken synes å være noe aldrende, og langt eldre enn det som en stort sett ser i den private entreprenørvirksomheten. Jeg frykter at dette kan rive grunnlaget unna for en effektiv drift i Vegvesenets regi. Hvordan ser så statsråden på muligheten for å sikre at Statens vegvesens maskinpark er slik at Vegvesenet, i den grad det legges opp til reell konkurranse, er i stand til å konkurrere på like fot? Bakgrunnen for spørsmålet er da relevant og tidsmessig utstyr.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-04-28:
Jeg har følgende spørsmål til sosialministeren: «I forbindelse med alkohollovgivningen er det nå vedtatt av Sosial- og helsedepartementet en forskrift med retningslinjer for gjennomføring av en kunnskapsprøve, blant annet for å få en skjenkebevilling. Vil statsråden sørge for at personer med fagbrev som kokk/servitør eller personer med eksamen fra Norsk hotellhøgskole, studiet i Hotelladministrasjon, blir fritatt denne prøven?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-04-28:
Jeg takker for svaret, som jeg selvfølgelig ikke er enig i. Jeg synes svaret er meningsløst, for å si det veldig enkelt. Synes statsråden at en egen kunnskapsprøve i alkoholloven – som i utgangspunktet er ment for personer som aldri har hatt opplæring i næringen – også skal måtte avlegges av fagfolk etter fire års opplæring i skole og bedrift – og eventuelt høyskoleutdanning – innenfor dette feltet? Avspeiler dette respekt overfor den kunnskap og kompetanse disse fagfolkene besitter? Statsråden sa at det var forskjellig opplæring. Vi har én opplæring som er lovfestet når det gjelder å få et fagbrev i dette landet, og det samme har vi på Norsk hotellhøgskole. Det er – unnskyld, president – meningsløst at disse personene skal måtte gå opp til en prøve. Ser ikke statsråden det «meningsløse» med denne ordningen?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-04-28:
Jeg takker igjen for svaret – men det er altså meningsløst etter mitt skjønn. Og det blir ekstra meningsløst når det er departementet selv som utformer fagkretsen på skolenivået. Hvis departementet mener at det ikke er en tilstrekkelig fagkrets innenfor dette området, bør de legge dette inn i den fireårige utdanningen. Jeg mener fortsatt at det for dem som tar en opplæring i faget, er meningsløst å måtte gå opp til en ekstraprøve etter at de har avlagt fagprøve, eventuelt høyskoleeksamen. Jeg vil be statsråden ramse opp andre fagkretser som har det samme kravet for å kunne komme ut og praktisere det faget som de er spesialister i etter å ha gått ut.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Den nye forskriften presiserer at styrer og stedfortreder i en virksomhet som har bevilling til salg eller skjenking av alkoholholdig drikk, må avlegge kunnskapsprøve. Bestått prøve oppfyller alkohollovens krav om at styrer og stedfortreder må ha dokumenterte kunnskaper om loven og bestemmelser som er gitt i medhold av den. Under høringsrunden om dokumentasjonskravet uttalte høringsinstansene bl.a. at det bør iverksettes tiltak for å øke kunnskapsnivået. Det ble pekt på at et slikt krav er i samsvar med en samfunnsutvikling som går i retning av å stille krav til fagkunnskap for utøvelsen av en lang rekke yrker, og at utøvelse av bevilling etter alkoholloven ikke bør være noe unntak. Noen anså også forslaget som hensiktsmessig ut fra formålet om å bidra til en mest mulig seriøs bransje. Enkelte kommuner uttalte at de må bruke mye tid på klargjøringer overfor bevillingshaver på grunn av påstått manglende kjennskap til regelverket. Formålet med bestemmelsen er å forebygge brudd på alkoholloven, og det er svært viktig at dokumentasjonskravet er stilt til styrer og stedfortreder som har ansvaret for faktisk, daglig utøvelse av bevillingen. Forskriften om kunnskapsprøve er for øvrig utformet slik at den gir bevillingsmyndigheten frihet til å organisere ordningen hensiktsmessig ut fra lokale forhold, samtidig som det er lagt vekt på at kunnskapskravene formelt og reelt blir de samme i hele landet. Jeg er kjent med at det er flere typer utdanning hvor alkoholloven inngår som en del av pensum, ved f.eks. fagbrev som kokk/servitør, eksamen fra Norsk hotellhøgskole, studiet i Hotelladministrasjon. Pensumkravene knyttet til ulike læreplaner ble derfor vurdert under arbeidet med å etablere en ordning med kunnskapsprøve. Gjennomgangen viste at kravene innholdsmessig var svært varierende. Departementet kan vanskelig styre de ulike pensumkravene, og det er derfor svært vanskelig å skille ut utdanningstyper som kan gi rett til fritak. Det er også kjent at ulike kurstilbud er under etablering som følge av det nye kravet i loven. En fritaksadgang i forskriften ville reise vanskelige avgrensningsspørsmål om forholdet mellom ulike opplæringstilbud. Departementet mener at man gjennom den kunnskapsprøven som nå etableres, sikrer visse felles minstekrav til kunnskaper om alkoholloven, og at bestått prøve på en god måte vil sikre at alle berørte har de samme basiskunnskapene. Mange av kandidatene kan ha bakgrunn fra ulik utdanning hvor alkoholloven har inngått som en del, men de kan trenge å fornye kunnskapene. Jeg viser i den forbindelse til at loven ble revidert med virkning fra 1. januar i år. Andre vil ha nyere kunnskaper om relevant lovgivning. Slike kunnskaper kan de ha skaffet seg, eller vil komme til å skaffe seg, på ulik måte. I disse tilfellene vil jeg anta at avlegging av kunnskapsprøven ikke vil bli oppfattet som spesielt ressurskrevende eller byrdefullt. Departementet vil på denne bakgrunn ikke foreslå konkrete fritak for plikten til å avlegge prøve.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Representanten Johnsen bruker svært sterke ord om den vurdering som departementet har gjort. Jeg synes at det er et helt berettiget spørsmål som stilles. Det som jeg prøvde å gi uttrykk for i mitt svar, var at departementet faktisk har gjort den vurderingen som representanten Johnsen etterlyste i sitt spørsmål, og kommet til at av hensyn til avgrensningene og de spørsmål som kan komme i kjølvannet av et slikt fritak, bør denne prøven gjelde alle. Det er heller ikke uvanlig at man på enkelte områder må bekrefte sine kunnskaper selv om man har hatt dem en stund. Det er også slik at lov- og regelverk endrer seg, og at det også av den grunn vil være fornuftig at alle avlegger en prøve. Men den vil jo være lite byrdefull for dem som allerede har kunnskapene inne.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Jeg konstaterer at vi er enige om at dette er et relevant spørsmål, men at vi er uenige i den vurderingen som har vært gjort. Det jeg vil si, er at jeg vil bringe representanten Johnsens synspunkter til sosialministerens kunnskap. Det som har vært departementets vurdering, er at det i seg selv er et poeng at man etablerer en felles standard, en felles prøve, for alle som skal praktisere denne viktige myndigheten som det er å være skjenkestyrer. Og jeg tror at for oppfølgingen av skjenkebestemmelsene i alkoholloven, og for praktiseringen av dette ute i kommunene, vil det være til stor hjelp at man faktisk kan bygge på at absolutt alle som har dette ansvaret, har den samme kompetansen, slik at man ikke trenger å vurdere det i forhold til utvikling i pensum på ulike fagområder.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Statens refusjoner for poliklinisk virksomhet er forutsatt å dekke rundt 50 pst. av sykehusenes utgifter til denne virksomheten. De øvrige utgiftene dekkes via rammefinansieringen. I tråd med den medisinske og teknologiske utviklingen vil det over tid være behov for å justere takstene, i tillegg til at det er behov for å innføre nye takster. På poliklinikkene har det vært en rivende utvikling, ikke minst ved at en rekke lidelser i dag kan behandles uten at pasienten legges inn. Ordningen er budsjettstyrt. Større satsinger blir forelagt Stortinget i budsjettproposisjonen. I 1999 er det tilført midler til poliklinikkene i form av en satsing på tverrfaglig ryggbehandling, og det er overført midler fra kreftplanen til en egen takst for ambulant kreftbehandling. Størrelsen på hver enkelt takst fastsettes av departementet. Departementet har knyttet til seg en referansegruppe med fagpersoner hvor alle medisinske spesialiteter er representert. Gruppen gir råd til departementet i spørsmål som angår takster. Justering av takster og mindre endringer innenfor eksisterende budsjettrammer foretas av departementet. Det har tidligere vært foretatt til dels store endringer i de polikliniske takstene. I 1989 ble det gjennomført en omfattende økning av de polikliniske takstene som et ledd i en større omlegging. Utgiftene til de offentlige poliklinikkene økte betraktelig, og i de påfølgende år var det nødvendig å sette ned takstene. I 1997 ble det på nytt foretatt en betydelig økning av refusjonen til poliklinikkene. Dette innebar en kraftig oppjustering av de fleste takstene i tillegg til innføring av en rekke nye. Fra 1997 økte utbetalingene med 27 pst., eller i underkant av 600 mill. kr, i forhold til året før. Pasientenes egenandel ved legehjelp økte med 7 pst. fra 1999. For poliklinikkene utgjør denne egenandelen rundt 35 mill. kr i økte inntekter. Det har ikke vært forutsetningen at disse merinntektene skal tilfalle sykehusene, og det er derfor nødvendig også av denne grunn å sette ned takstene. I St.prp. nr. 1 for 1998-99 heter det: «Det er stor usikkerhet knyttet til de samlede utgifter under denne» – refusjon poliklinisk virksomhet ved sykehus – «posten. Departementet vil vurdere en eventuell takstjustering når tallgrunnlaget gir grunnlag for dette.» I 1998 var veksten i den polikliniske aktiviteten større enn forventet, og medførte et merforbruk på 81 mill. kr i forhold til budsjett. Departementet regner med at denne høye aktiviteten vil fortsette i 1999. Av hensyn til budsjettstyringen er det derfor nødvendig å justere takstene ned noe mer enn beløpet tilsvarende de økte egenandelene ved legehjelp. Den gjennomførte takstendringen fra 1. april innebærer for sykehusene en redusert inntekt på i overkant av 30 mill. kr i forhold til inntektene de ville hatt med uendrede takster og de samme egenandeler som i 1998. Sosial- og helsedepartementet arbeider med å få bedre prognoser for virksomheten ved poliklinikkene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
Den justering av takstene som er foretatt, er ikke foretatt for å skape budsjettbalanse, men for at Stortingets budsjettvedtak når det gjelder poliklinikktakstene, skal kunne overholdes. Jeg tar gjerne kritikk for utøvelse av politisk skjønn, men formelt sett har jeg gjort det som var riktig i denne saken, nemlig å justere kartet etter terrenget, slik at det som er en budsjettstyrt ordning, faktisk kan overholdes i 1999. Så er det selvfølgelig opp til Stortinget å vurdere om det bør gjøres annerledes. I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett vil Stortinget få en redegjørelse for utviklingen når det gjelder sykehusfinansieringen, hvor det er mulighet til å se disse spørsmål i sammenheng. Det er alt jeg kan si om revidert nasjonalbudsjett på dette tidspunkt. Men la meg understreke at dette er en justering som jeg i budsjettproposisjonen har varslet kunne bli nødvendig.