Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-02-05:
Det internasjonale samfunnet går inn i en utfordrende periode i 2008-2009, hvor de resultater som er oppnådd i Afghanistan, må konsolideres og videreutvikles. Derfor er den brede enigheten om Afghanistan-politikken som kommer til uttrykk i Stortinget, både positiv og gledelig. Som utenriksministeren har understreket, er det bred enighet også i NATO og det internasjonale samfunn om betydningen av en overordnet og langsiktig politisk strategi for å lykkes med vårt engasjement i Afghanistan. Det pågår nå et arbeid i NATO, som også flere har nevnt, med å utarbeide en strategisk, politiskmilitær plan for alliansens engasjement i Afghanistan i perioden 2008-2012. Planen skal godkjennes politisk av medlemslandenes stats- og regjeringssjefer på NATOs toppmøte i Bucuresti i april i år. NATO har en sentral rolle i Afghanistan, men er likevel bare en av flere aktører. Det er derfor viktig å tydeliggjøre NATOs ansvar, rolle og oppgaver i forhold til afghanske myndigheter og andre internasjonale aktører. Planen innebærer altså ikke en endring eller utvidelse i mandatet for ISAF. Rammene for den internasjonale innsatsen gitt i resolusjonene fra FNs sikkerhetsråd, ligger fast. Fra norsk side arbeides det aktivt med å støtte dette viktige arbeidet med en langsiktig, politisk-militær plan for Afghanistan. Det har så langt vært for lite samsvar mellom de militære, politiske og økonomiske prosessene, slik mange har gitt uttrykk for. Fra norsk side har vi derfor over tid vært en pådriver innad i NATO for en mer helhetlig, overordnet koordinering av det internasjonale samfunns samlede innsats. Regjeringen legger derfor stor vekt på at FN bør få en sterkere rolle. Det bør bl.a. føre til utnevnelsen av en ny spesialrepresentant for FNs generalsekretær med utvidede fullmakter. FNs rolle bør også styrkes på provinsnivå, og samarbeidet mellom FNs misjon i Afghanistan - UNAMA - og ISAFs regionale stabiliseringslag, PRT-ene, må bedres. På lengre sikt bør UNAMA kunne overta mye av PRT-enes sivile innsats. Det er helt avgjørende at det internasjonale samfunnets innsats i Afghanistan innrettes enda klarere mot afghansk eierskap - såkalt afghanisering, som også flere har tatt til orde for. I tillegg til å bidra til en sikkerhetssituasjon hvor sivil gjenoppbygging og utvikling av godt styresett kan finne sted, har NATO en kjerneoppgave gjennom å bidra i oppbyggingen av afghanske sikkerhetsstyrker. Et eksempel på utfordringene vi står overfor i Nord-Afghanistan, er demonstrasjonen med over 2 000 personer sist søndag i Meymaneh, rettet mot afghanske myndigheter. Bakgrunnen var trolig at det afghanske politiet hadde omringet den kjente nordafghanske maktpersonen Abdul Dostums hus i Kabul. Dette viser at tidligere krigsherrer fortsatt tungt påvirker sikkerhetssituasjonen i Afghanistan, og illustrerer hvor krevende det er å få til et godt styresett i landet. Opptrening av den afghanske hæren er avgjørende for at afghanske myndigheter skal bli i stand til å ivareta sikkerheten selv, og dermed gi mulighet for tilbaketrekking av det internasjonale militære nærværet. Gjennom kapasitetsbygging vil vi bidra til at afghanerne etter hvert kan være i førersetet både hva gjelder planlegging og gjennomføring av sikkerhetsoperasjoner. Regjeringen prioriterer derfor høyt bidrag som styrker NATOs arbeid med trening og veiledning av den afghanske hæren. Vi har siden våren 2006 bidratt med personell til to flernasjonale treningslag til henholdsvis ledelsen av 209. korps og ledelsen av korpsets 1. brigade i Mazar-e Sharif i Nord-Afghanistan. Erfaringene er gode, og 209. korps betegnes nå som det beste av den afghanske hærens fem korps. Likevel er vi kun halvveis i oppbyggingen mot målsettingen på 80 000 soldater i den afghanske hæren. Norge vil derfor styrke treningsinnsatsen fra 10 til 50 personell ved å stille et nytt treningslag i Nord-Afghanistan fra høsten 2008. Det er avgjørende å fortsette støtten til den afghanske hæren også i felt. Det var dette norske styrker gjorde da det for tre måneder siden kom til trefninger i grenseområdene mellom Faryab-provinsen og Badghis-provinsen i Nordvest-Afghanistan. Hendelsen viser at den afghanske hæren evner å gjennomføre begrensede operasjoner, men fortsatt trenger støtte for å kunne utføre mer omfattende oppdrag. Et konkret uttrykk for denne støtten er også Norges oppbygging av en garnison for den afghanske hæren i Faryab i 2006. Dette er en forutsetning for at den afghanske hæren kan ha permanent tilstedeværelse i Faryab-provinsen. Norge og andre NATO-allierte er også anmodet om materiellstøtte til den afghanske hæren. Fra norsk side følger vi opp anmodningen og donerer nå vinterutstyr og våpen. I debatten har det kommet kommentarer om Soria Moria-erklæringens geografiske begrensning. Jeg vil understreke at i Soria Moria-erklæringen er det ikke nevnt geografiske begrensninger, men det er uttrykkelig sagt at Regjeringen skal satse på engasjementet i ISAF og avslutte sitt engasjement i Operation Enduring Freedom. Når det gjelder hvor vi har styrker i Nord-Afghanistan, var det faktisk den forrige regjeringen som besluttet både at vi skulle gå inn og overta stabiliseringslaget i Meymaneh, og at vi skulle ta over hurtigreaksjonsstyrken i Mazar-e-Sharif. Hva angår hurtigreaksjonsstyrken, avslutter vi den virksomheten nå i slutten av juni og styrker tilstedeværelsen i Faryab. Vi ser at det er behov for å styrke sikkerheten der på grunn av manglende internasjonal tilstedeværelse sør for Faryab - nettopp for å hindre opprørsgrupper i å spre seg nordover. I tillegg, som utenriksministeren også har understreket, skal vi forsterke tilstedeværelsen vår med spesialstyrker i Kabul. Forsvarskomiteens leder uttrykte bekymring for at vi skulle bruke norske styrker som vi kunne brukt i Afghanistan, andre steder. Jeg kan forsikre om at ISAF-operasjonen er vår førsteprioritet. Det var jo nettopp for at vi ikke skulle belaste Hæren enda mer, at vi planla en ingeniørstyrke til en eventuell FN-operasjon i Darfur - som vi dessverre ikke fikk brukt. Beklageligvis er det fortsatt slik at altfor mange sivile mister livet som følge av kamphandlinger i Afghanistan. Ethvert tap av sivile liv er tragisk og en belastning for både afghanske myndigheters og det internasjonale samfunns troverdighet i den afghanske befolkningen. La meg understreke at også dette tas på største alvor. Det er iverksatt en rekke tiltak fra NATOs side for å redusere muligheten for sivile tap. Men det er samtidig viktig å understreke at hovedtyngden av sivile tap forårsakes av Taliban og andre væpnede grupper. Et eksempel på dette i nærområdet for norske styrker er angrepet i Baghlan i Nord-Afghanistan i november i fjor, der over 60 sivile ble drept, deriblant mange skolebarn og representanter fra den afghanske nasjonalforsamlingen. Terrorhandlingene i Afghanistan er svært alvorlige, og det er viktig at disse motvirkes for at afghanske myndigheter og den internasjonale innsatsen skal ha den nødvendige folkelige støtte. Afghanerne selv vurderer sikkerhet som det viktigste i tiden fremover. Derfor er det for tiden intet alternativ til et omfattende og robust internasjonalt militært nærvær. Samtidig er det helt avgjørende med en bred tilnærming, der militær og sivil innsats ses samlet. I tillegg må det gjennom denne helhetlige innsatsen legges opp til en politisk løsning med nasjonal forsoning overfor de grupper som måtte være åpne for dette. Forsoning er en krevende prosess, som vil ta tid, og det er viktig at vi bidrar aktivt frem til det er etablert en varig løsning for Afghanistan. Jeg vil til slutt understreke at det norske personellet som tjenestegjør i ISAF-styrken, gjør en svært god innsats for Afghanistans fremtid. Vi bør være stolte av de norske styrkenes håndtering av denne meget krevende og komplekse oppgaven. For våre soldater og vårt sivile personell i Afghanistan betyr Stortingets støtte mye.