Øyvind Halleraker (Høyre), 2016-03-01:
Jeg vil takke interpellanten for å reise et viktig spørsmål om Tunisia. Det er nå fem år siden starten på den arabiske våren – Midtøsten og Nord-Afrika ble sendt ut i et folkelig opprør med krav om reform. Det begynte i Tunisia og spredte seg i løpet av uker til Egypt, Jemen, Bahrain, Libya og Syria. Autoritære ledere som Mubarak i Egypt og Ben Ali i Tunisia ble avsatt. Vi var mange som håpet på nye styresmakter som ville skape politiske reformer om bedre framtid i landene i regionen. I dag er realiteten i regionen dessverre en helt annen. Politisk uro, økonomisk tilbakegang, folkelig frustrasjon over korrupsjon og maktovergrep og migrasjonsstrømmer råder. Den uholdbare humanitære situasjonen i borgerkrigen i Syria er fortsatt ikke løst, krigen i Jemen likeså. Konfliktene driver mennesker på flukt og har ført millioner ut i flukt til nabolandene og til Europa. Samtidig tiltrekker situasjonen seg fremmedkrigere. Terroristgrupper som ISIL, Al-Nusra-fronten, Al Qaida-nettverk og Boko Haram har bragt frykt til regionen, og myndighetene i mange land har problemer med å hindre dem. Utenriksministeren redegjorde for dette bildet i sin redegjørelse tidligere i dag. Han redegjorde også for den historisk store norske humanitære innsatsen gjennom Syria-konferansen og Norges innsats gjennom bidrag inn i kjernekoalisjonen mot ISIL. Tunisias lovgivere klarte å unngå å tilspisse volden som har kastet andre av den arabiske vårens land ut i store kriser. Tunisia er i den sammenhengen et foregangsland. Landet har kommet lengst i den demokratiske prosessen i regionen og tatt de nødvendige grep. Ytringsfrihet, pressefrihet og forsamlingsfrihet er på plass. I 2014 ble frie valg avholdt, og lokalvalg er planlagt i år. Tunisia har etablert seg som en viktig samarbeidspartner i utviklingen i nærområdene, i middelhavsregionen generelt og opp mot den arabiske verdenen. Med sterke bånd til EU og som et av NATOs dialogland har Tunisia de redskaper som trengs for å fremme handel og fredelige forhold i omverdenen. Tunisias nye grunnlov gir i motsetning til de fleste arabiske stater ikke islamistisk lov noen forrang, selv om den noterer at landet er arabisk og muslimsk. Det garanterer for religiøs frihet og bekrefter Tunisias tilslutning til universelle menneskerettigheter. Samtidig er Tunisias framtid skjør. Landet er i startgropen på sin nye framtid og fortjener all den internasjonale anerkjennelse vi kan gi det fra det internasjonale samfunnet. Utenriksministeren nevnte i sitt innlegg hvilke investeringer og samarbeid Norge har inngått med Tunisia. Støtte til sivilt samfunn, handel, investeringer og utdanningssatsing blir sentralt for Tunisia og for regionen. Det blir viktig å forankre og forsterke dette arbeidet for å sikre landenes framgang og demokratisk pluralisme. Det er mange aktører i Tunisia som har lagt en stor innsats i å ta landet gjennom den arabiske våren. Dialogkvartetten har stått fremst i denne prosessen. Nobelprisen var en støtte til de fredsskaperne som gjennom konsensus og i en kritisk fase i Tunisias historie greide dette. Det var en støtte til Tunisias sivilsamfunn, til den vanlige mann og kvinne for deres kamp mot den politiske elite. For tunisierne var det å vinne Nobelprisen en stor ære, samtidig som det ble skapt bekymring for hvor den politiske overgangen var på vei. Gjennom historien har vi sett mange diktaturer falle, men vi har sett få demokratier reise seg. Det nærmeste vi kommer nå, er Tunisia. Nå er dialog og kompromissvilje kjernen i prosessen. Derfor vil jeg slutte meg til interpellanten og utenriksministerens støtte til Tunisia og landets demokratiske framtid.