Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2011-05-24:
Vi lever i en brytningstid internasjonalt. I Midtøsten opplever vi nå en utvikling som få for kort tid siden ville trodd var mulig, og som på mange måter minner om de prosessene vi opplevde i Øst-Europa og tidligere Sovjetunionen i 1990-årene. Folk reiser seg opp mot de totalitære regimene, rister av seg frykt, går ut i gatene og krever demokrati, reformer og frihet. De gamle strukturene blir rystet, og flere steder, som f.eks. i Egypt, er regimeskiftene i full gang. Disse prosessene er fremdeles sårbare, og vi vet fra historien at slike sosiale og politiske omveltninger også kan ta feil vei og gjøre situasjonen verre enn den var før. Forhåpentligvis vil det gå i riktig retning. I slike prosesser har mediene alltid stått sentralt. Vi kan jo for så vidt trekke en parallell fra historien: Det var trykkekunsten som gjorde reformasjonen mulig, med de sosiale og politiske omveltningene som fulgte i kjølvannet av den. I dag er det fremveksten av Internett og sosiale medier som er de sosiale driverne i den sosiale mobiliseringen vi ser rundt i verden, for opposisjonspolitikk og for regimeendring. Gjennom de ulike typer sosiale medier har opposisjonen i mange av landene klart å unngå den kontroll av informasjon som makthaverne har vært avhengige av for å opprettholde sine regimer. Sosiale medier gjør det mulig å fremføre kritikk av regimet, mobilisere til handling og informere omverdenen om det som skjer, uavhengig av regimet. Det er et enormt kraftfullt våpen mot de totalitære statene, og det treffer dem på deres svake punkt. Når de mister kontrollen på kritikk, kommunikasjon og informasjon, vakler også selve regimet. Norsk utenrikspolitikk har en ambisjon om å fremme fred og menneskerettigheter. Norge er ingen stormakt økonomisk eller militært, og vi har ikke den type maktmidler å sette bak vår politikk. Men utviklingen av Internett innebærer at Norge likevel kan gi vesentlige bidrag. Sosiale medier overskrider landegrenser og regimer. For opposisjonsbevegelser og dissidenter kan det være avgjørende at de har denne frie informasjonsflyten gjennom de sosiale mediene. I 2006 la den amerikanske regjeringen en strategi for bruk av sosiale medier for å fremme demokratiutvikling. Hensikten var å hindre at totalitære regimer stanset den frie flyten av informasjon og dermed også stanset reformbevegelser. I denne amerikanske strategien settes søkelyset på sensur av meningsytringer, men det er også en strategi for å respondere overfor regimer ved diplomatiske og politiske virkemidler. På den måten får man en helhetlig tilnærming til disse situasjonene, man får en bevisst bruk av virkemidler, og man får utnyttet det handlingsrommet som ligger der. Bruken av Internett står i dag høyt på den amerikanske utenrikspolitiske agenda, og kanskje er det noe av fruktene av denne strategien vi ser utfolde seg i Midtøsten i dag. Når vi ser betydningen av sosiale medier i demokratiutvikling og regimeendring, mener vi det er viktig at Norge også har en klar strategi for å utnytte det potensialet som ligger her. Vi er klar over at Norge har tatt gode initiativ, f.eks. i forbindelse med ytringsfrihetsinitiativet i 2008. Det er også positivt med støtte til organisasjoner som arbeider for disse tingene. Vi savner likevel en bredere strategi for Internett og sosiale medier i norsk utenrikspolitikk. I dag er det ca. 40 stater som praktiserer en overdreven sensur av Internett. OSSE påpeker at vi bare er i starten av en rivende utvikling innenfor Internett. I en slik strategi bør man se ytringsfriheten i perspektiv av de framvoksende medier, og bedre utnytte det handlingsrommet som ligger i dette. Man bør i større grad samkjøre både tekniske, politiske og diplomatiske virkemidler overfor stater som forsøker å begrense eller stanse bruk av sosiale medier, for å stanse opposisjonen. På den måten styrker man de demokratiske kreftene, men man får også i slike situasjoner en tilnærming som er prinsipiell og helhetlig. Vi har derfor lagt fram et konkret forslag om at regjeringen bør utforme en slik strategi. Vi tror ikke dette i seg selv er kontroversielt – det er for så vidt bred enighet om prinsippet og betydningen av nye medier. Vi skulle derfor ønsket at det var en bred oppslutning om forslaget. På den måten kunne regjeringen også vist at man er lyttende og kan ta inn forslag som ikke kommer fra den selv. Det er beklagelig at regjeringen ikke har gjort det i denne saken, og ikke har støttet forslaget. Jeg vil med dette ta opp forslagene nr. 1–3, fra Fremskrittspartiet og Høyre, slik de er beskrevet i innstillingen.