Øyvind Halleraker (Høyre), 2005-02-18:
Et stort og viktig arbeid med siktemål å bevare en del av vår unike vassdragsnatur for våre etterkommere er med denne suppleringsrunden på det nærmeste avsluttet. Arbeidet startet allerede for 45 år siden, da saken første gang ble reist i denne sal. Verneplan I ble behandlet i 1973, deretter supplert i 1980, i 1986, i 1993 – og så altså i dag. Fra komiteens side ser vi denne behandlingen som en sluttføring av dette omfattende arbeidet, da kun med tillegg av de to vassdragene som komiteen ber om blir tatt inn i planen etter ordinær høringsprosess. Med dette vil verneplanen omfatte 393 vassdrag som vil glede oss og kommende generasjoner med sin mektighet, ja sin villskap, men også stille ro, og som en kilde for evig høsting, alt dette som samlet er den unike kilde til rekreasjon som opplevelsen av uberørt natur gir. Dette er en livskvalitet i seg selv som vi i Norge ofte tar for gitt, men som i et stadig mer urbanisert Europa framstår som eksklusivt og storslått. Ved avslutningen av dette arbeidet syns jeg det er på sin plass å uttrykke at jeg mener politikere før oss, og nå vi, har funnet fram til en fin balanse mellom utbygging og vern som vi kan være bekjent av, for å si det sånn. Ved avslutningen av verneplanarbeidet har Stortinget vernet vassdragsressurser med et utbyggingspotensial på totalt 45 TWh, mens vi motsvarende har bygd ut ca. 110 TWh forutsatt et normalår. Fortsatt er det potensial for å øke dette gjennom opprustning, oppgradering og ikke minst bygging av småkraftverk, likevel i lys av at vi nok må erkjenne at tiden for store, synlige naturinngrep som følge av vannkraftutbygginger er forbi. Men vi må heller ikke glemme at vi gjennom vannkraften har sikret oss verdens reneste fornybare energi, som fortsatt kan forbedres og suppleres på en svært skånsom måte med dagens moderne teknologi. Gledelig er det derfor at vi nå åpner for minikraftverk i vernede vassdrag. Dette kan i dag skje såpass skånsomt at det ikke forringer vernets hensikt. I denne omgang er grensen satt til 1 MW installert effekt, med unntak av Bjerkreimsvassdraget, hvor vi går inn for 3 MW som maksimal installasjon. Dermed får vi prøvd ut også denne effektinstallasjonen innenfor et forsvarlig regime. Et kraftverk på 1 MW effekt og med – la oss si – 5 000 årlige driftstimer gir energi nok til 200 husstander og vil derfor representere en fin tilleggsnæring for mange grunneiere hvis forholdene ellers ligger til rette. Regjeringspartiene har fått flertall sammen med Arbeiderpartiet for vernet av 51 nye vassdrag, de aller fleste av de vassdragene Regjeringen foreslo. Komiteen ber Regjeringen gå igjennom de rikspolitiske retningslinjene for vernede vassdrag for å få en større likebehandling i praktiseringen av disse. Jeg vil understreke at hensikten med verneplanen primært er å verne vassdrag mot kraftutbygging. Vi må – og skal – derfor ikke oppfatte den som et generelt arealvern i hele nedbørsfeltet til vassdraget. Vernevedtaket må ikke tolkes så strengt at det legger vesentlige begrensninger på enhver type virksomhet i området. Vi fikk flere eksempler på at så var tilfellet, da vi var på befaring i forbindelse med behandlingen av denne saken, kanskje særlig i Bjerkreimsvassdraget og i Tovdalsvassdraget. Derfor finner jeg det riktig å påpeke også fra denne talerstol at kommunene må gis mulighet til å planlegge en fornuftig utnyttelse av områdene rundt vernede vassdrag, særlig i forhold til primærnæringsutvikling. I de rikspolitiske retningslinjene er det nevnt et belte på inntil 100 meter på hver side av elva hvor en bør unngå inngrep som kan skade verneverdiene. Dette må ikke forstås absolutt, men må anvendes med fornuft etter topografi og tiltakets art, særlig overfor tradisjonelt jord- og skogbruk, slik at dette ikke blir skadelidende av vernevedtaket. Det er bred enighet i energi- og miljøkomiteen om at de rikspolitiske retningslinjene for vernede vassdrag må brukes med smidighet, og at det bør vises stor respekt for det lokale selvstyret og for lokal arealforvaltning ved anvendelsen av dem. Vi oppfatter faktisk ikke at kommunenes motstand mot vern er så stor i mange tilfeller, men snarere at frykten for regionale plan- og miljømyndigheters fortolkning og praktisering av nevnte retningslinjer absolutt er til stede. Alle parter er tjent med at det er full tillit mellom primærkommunene og regionale myndigheter på dette området. Når det gjelder de enkelte vassdrag som ble foreslått vernet av Regjeringen, er det flertall for å ta ut Storelva i Skjerdalen i Sogn og Fjordane. Regjeringspartiene og Arbeiderpartiet er også enige om å verne øvre del av Litleåna i Vest-Agder og å ta ut sideelva Jordalselvi fra vernet av Nærøydalselvi i Sogn og Fjordane. Regjeringspartiene og Arbeiderpartiet er videre enige om å be Regjeringen utrede vern av Tovdalsvassdraget hele veien ned til kysten. Med dette vernes et intakt vassdrag, med flott vassdragsnatur fra fjell til fjord – faktisk det lengste i hele Sør-Norge, på 150 km. Men det er viktig for meg å understreke at dette ikke gjelder sidevassdraget Uldalsåna, som også har sitt utløp i Herefossfjorden, men som allerede er sterkt berørt av kraftutbygging. Dette sidevassdraget er altså ikke med i vernevedtaket. I tillegg er det flertall for å be Regjeringen utrede vern av to vassdrag som ikke var med i deres opprinnelige forslag. Det gjelder Øystesevassdraget i Hordaland og Langvella i Sør-Trøndelag. For øvrig går flertallet i komiteen inn for Regjeringens forslag om å verne Nausta i Sogn og Fjordane. Flertallet understreker imidlertid at man har stor sans for det pågående flerbruksprosjektet for Nausta og forskningsprosjektet «Nausta – en fremtid for villaksen». Vi håper det blir mulig å videreføre disse to prosjektene, slik at det ideelle målet om å utvikle laksestammen i elva kan realiseres selv om elva vernes. Det er videre flertall for Regjeringens forslag om at Vefsna i Nordland ikke inkluderes i verneplanen, slik at Statkrafts prosjekt «Muligheter Helgeland» kan videreføres i en konsekvensutgreiing, hvor også mulighetene for å kombinere prosjektet med verneinteressene utredes og vurderes. Avslutningsvis vil jeg få takke komiteens medlemmer for et konstruktivt samarbeid i en stor sak som er viktig for mange mennesker. Det har gjort arbeidet lettere for meg som saksordfører. Med det relativt brede flertallet som er for store deler av innstillingen, føler jeg meg trygg på at vi har balansert hensynet til at også kommende generasjoner skal få oppleve uberørt vassdragsnatur, samtidig som vi har lagt vekt på hensynet til kraftbalansen og respekten for det lokale selvstyret.