Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2021-11-30:
La meg først si til representanten Vervik Bollestad at hvis hun går inn på regjeringen.no, ligger koronasituasjonen som punkt to, så det er lett å klikke seg inn, og vi skal oppdatere situasjonen der fortløpende. Representanten tok opp et veldig godt poeng, og representanten vet hva hun snakker om, nemlig at det å utdanne helsepersonell tar tid, og at det er en presset situasjon der ute nå. Det aldri å vite når man får fri, det å måtte bli igjen på vakt når vakten er over, og det å bli kalt inn på vakt når man egentlig har fri, er krevende. Vi ser det, vi anerkjenner det, og vi tar tak i det. Når det gjelder dette med intensivkapasitet, har jeg lyst til å komme tilbake til det jeg sa i redegjørelsen, for hvis de intensivplassene vi har i dag, overbelastes, er vi i en kritisk situasjon. Vi må ikke komme dit, men da kan det komme omfattende tiltak. Det betyr at intensivplasskapasiteten definerer hva som trengs å gjøres i samfunnet, med veldig vidtgripende konsekvenser. Er intensivkapasiteten noe høyere, har vi noe mer å gå på. Er den lavere, må vi treffe hardere tiltak. Jeg mener dette er et problem vi har pådratt oss over tid. Det ble satt i gang tiltak for å styrke intensivkapasiteten etter svineinfluensaen og de lærdommene man fikk av det. Jeg kan huske det fra min egen statsrådstid. Det er ikke gjort gjennom de årene som har vært, og det betaler vi en pris for, for det er ikke et hurtigtiltak man kan gjøre, enten man bruker oljepenger eller ikke, det er utdannede folk og kapasitet det handler om. Den forrige regjeringen satte i gang arbeid med hundre nye utdanningsstillinger. Det er i gang. Det er gitt oppdrag til helseregionene om å utrede det framtidige behovet. Det følger vi nøye opp. Koronakommisjonen er bedt om å vurdere behov for sengekapasitet og intensivkapasitet i sykehusene – vi må være kunnskapsbaserte. I vårt budsjett har vi også flere utdanningsstillinger for spesialsykepleiere. Helsepersonellkommisjonen, som vi nå har nedsatt, har i oppdrag å vurdere tiltak for å utdanne, rekruttere og beholde. Jeg vil også si, i en situasjon med mangel på fagfolk, er det viktig, det vi nå har gjort, med å gi pensjonerte fagfolk mulighet til å bidra uten å få avkortet sine rettigheter. Det teller på marginen der ute. Vi følger dette meget nøye. Til påstanden om at råd har blitt liggende i mange uker uten å ha blitt fulgt: Det nærmeste jeg kommer, er spørsmålet om man skulle hatt nasjonale påbud om munnbind eller lokale muligheter for det. Vurderingene fra fagmyndighetene har vært noe sammensatte. Vi er opptatt av at kommunene har muligheten til å svare på utfordringene hos seg. Men i en situasjon hvor vi har kommuner med nesten null smitte, er tiltaket å si at alle skal bruke munnbind i en lang rekke situasjoner, inngripende for de kommunene som ikke har noe smitte. Det er full mulighet for kommunene som har smitte, å treffe tiltak underveis. Nå har vi innført dette på vei inn i en julehandelstid hvor vi går i butikker, og hvor vi tar transport, at vi skal bruke munnbind som et nasjonalt tiltak. Det er forholdsmessig, mener jeg. Det er fristende å kommentere noe på representanten Listhaugs innlegg, som hadde en lang liste over hva som kunne vært gjort for å hindre det ene og det andre, og over mangler i budsjettet. Hun hadde ansvaret i åtte år og avgjørende ord for hvordan budsjettene og politikken ble. Jeg lar det ligge, det er ikke egentlig tid for å ta den debatten nå. Vi får en budsjettdebatt på torsdag. Det gleder jeg meg til. Så til det internasjonale – det som skjer i WTO, og som mange er opptatt av. Norge er klar på at patentreglene som gjør at det er umulig å dele oppskriftene på vaksiner og medisiner, må endres. Vi har sagt klart fra om det, og vi reiser til de forhandlingene for å bidra til det. Det er en dynamikk på disse møtene som gjør at man må arbeide fram løsninger som flere er med på for å utløse den kompetansedelingen som trengs for å få vaksineproduksjonen i gang. Det å brekke et patent og legge ut oppskriften betyr ikke at det kommer vaksineproduksjon i et land uten kapasitet; det er avhengig av at det er industri og fagfolk og forskere som stiller opp og bidrar til det. Derfor er signalet Norge sender om at vi er åpne for å lage et såkalt «waiver» på dette, det samme som også president Biden nå sier, en måte å legge press på at vi finner en løsning, og at industrien må bli med på det. Det er også et skille her mellom hva som skal til for å få en oppskrift på å lage vaksiner, som er en veldig komplisert produksjon, og på å lage medisiner, som er mindre komplisert – der har vi erfaringene fra aids-tiden. Norge har for vane å spille en viktig rolle i WTO for å få til framtidsrettede løsninger. Våre folk reiser for å bidra til det, og vi er åpne for å ta grep her som gjør at vi får resultater, flere vaksiner til flere, og flere medisiner til flere.