trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Den til enhver tid sittende regjering forholder seg til det til enhver tid sittende storting og stortingsflertall, og når stortingsflertallet har levert et oppdrag til en regjering, tror jeg også representanten Knag Fylkesnes mener at vi skal følge opp det utredningsarbeidet. Så vil man konkludere, og så vil man rapportere og komme til Stortinget med akkurat hvordan man tenker å gjennomføre det. Men la meg få ta opp en problemstilling. Det er litt underlig når man hevder at oppdrettsnæringen ikke betaler for konsesjonene. Hvis det er en næring som virkelig bidrar knyttet til det å kunne få produsere, er det faktisk oppdrettsnæringen gjennom konsesjonene, og vi ser at det innbrakte med den veksten som vi hadde, gjennom både auksjoner og nye tillatelser, mer enn 3 mrd. kr. Vi har et havbruksfond som har tilført milliardbeløp til kommuner der ute. Så det blir helt feil å komme og si at oppdrettsnæringen ikke bidrar gjennom de konsesjonene og den produksjonsøkningen man har fått. Men jeg kan garantere representanten Fylkesnes at undertegnede kan…(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Jeg tror nok at representanten Knag Fylkesnes, uansett hva statsråden har sagt, ville prøvd å komme fram til en helt annen konklusjon, og det respekterer jeg fullt ut. Men jeg tror nok at representanten også hadde hatt en enda kraftigere inngang til dette spørsmålet om fiskeriministeren hadde stått på denne talerstolen og sagt at regjeringen ikke ville gjennomføre Stortingets vedtak om å gjøre den utredningen som representanten Knag Fylkesnes selv har vært med på å pålegge regjeringen. Det er vi faktisk nødt til. Det gjør vi. Det er rett og slett i henhold til det representanten selv har bedt om.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Jeg skal prøve å oppklare et par ting når det gjelder representanten Aasland, for jeg er litt usikker på hva som egentlig er Arbeiderpartiets standpunkt når jeg hører representanten Sandtrøens innlegg. Hans innlegg, som ikke har noe med fiskeri å gjøre, men med alt annet – han kommer riktignok inn på konsesjonslovgivningen – er egentlig helt annerledes enn representanten Terje Aaslands innlegg, som drar opp en prinsipiell debatt. Jeg vil i likhet med representanten Tom-Christer Nilsen referere fra representantforslaget. Der står det: «Forslagsstillerne mener det prinsipielt er gode grunner for at alle tillatelser har en tidsavgrensning, inkludert eksisterende tillatelser, men mener allikevel det må avklares nærmere hva som er det juridiske grunnlaget(…) (…) Det vil si at det er det juridiske som skal avklares. Det samme framgår av punkt 1 i representantforslaget. Når det gjelder ressurser som tilhører fellesskapet, vil fisk og fiskeri være blant dem. Men vi styrer retten til å kunne delta i fisket, bl.a. gjennom deltakerloven, og omsetningen gjennom fiskesalgslagsloven. Når det gjelder oppdrettsbiten, er det vi som offentlige myndigheter som bestemmer bruken av areal og setter av areal, mens det er oppdretterne selv som gjennom konsesjonslovgivningen får en rett til å drive med oppdrett innenfor gitte vilkår, som vi som offentlige myndigheter setter. Vi gir ikke vekk sjøen, vi gir ikke vekk arealet, men vi gir dem en mulighet til å disponere det innenfor gitte vilkår. Og det er viktig å huske følgende: Det er oppdretterne, eller selskapene, som kommer med stamfisk, som får fram eggproduksjon, som kommer med klekkeri, som produserer smolten, som så går videre til et oppdrett, man får en matfisk som sendes til et slakteri, som igjen skaper produktet, som går til salg. Det er altså den private næringsutøveren her som står for hele produksjonslinjen og hele produksjonskjeden. Men man trenger en lokalitet, som man kan søke om, og som man kan få av kommunen, til å kunne drive sin virksomhet. Så er det oppdrettskonsesjoner som er tidsbegrenset. Det framgår også av den odelstingsproposisjonen som ble framlagt i 2005, at enkelte konsesjoner kan gis med tidsavgrensning fra forvaltningens side. Det gjøres i en del sammenhenger, men det er ikke generelt slik at det skal være hjemfall eller tidsavgrensninger for dem. Så her er det en rekke forskjellige ting, og også en masse påstander som kommer, men det er ikke slik at man kan drive med oppdrett akkurat slik som man ønsker. Nei, man trenger en lokalitet, på gitte vilkår, og man har godkjenning for den produksjonen som er, både knyttet til hvor mye man kan produsere, hvordan man kan produsere, og hvilke miljøavtrykk det er akseptabelt at man driver innenfor.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Det første jeg gjør, er å fremme de lovmessige mulighetene nettopp for å kunne gå i gang med også et nedtrekk i de områdene der miljøbelastningen er uakseptabel. Trafikklyssystemet har ikke iverksatt det røde lyset. Det har jeg sagt vil bli iverksatt til høsten, for vi er nødt til å få kontroll på situasjonen. I tillegg skal vi evaluere systemet når det gjelder utviklingskonsesjonene, og også det som har med vekstregimet å gjøre, nettopp fordi vi må se på hvordan vi har gjort det, og hva vi har lagt vekt på. Det går også på indikatorene som vel representanten Aasland selv var inne på i sitt innlegg. Den dødeligheten vi ser innenfor oppdrettsnæringen i dag, er uakseptabel. Man må lære av hverandre, for det er store forskjeller fra anlegg til anlegg, fra region til region. Vi er nødt til å lære av det. Vi er også nødt til å se på metodene vi bruker til avlusing, og hvorvidt de metodene vi bruker, er riktige.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Jeg tror vi først skal sørge for at vi nå får fullbehandlet de konsesjonssøknadene som allerede ligger der, innenfor det regimet som tidligere er satt. Det er noen få søknader igjen som direktoratet forhåpentligvis kan ha ferdigbehandlet rundt påske. Så pågår det en betydelig klagebehandling i departementet. Vi vil gå gjennom dette og evaluere det før vi tar stilling til eventuelt nye runder og eventuelt innretningen på det.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Ja, statsråden har tenkt å gå gjennom praktiseringen av det systemet, også det som ikke er iverksatt ennå, nemlig det røde lyset, og sørge for at det er gjort et grundig arbeid før vi gjør alt klart for neste runde.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Nå skal jeg i første rekke forholde meg til hva som er statsrådens rolle og vurderinger i dette, og det er det samme regelverket som gjelder for hvordan disse tingene skal gjøres, som da bl.a. representanten Fylkesnes sitt parti satt i regjering. Det vi avventer per nå, er bl.a. den fullstendige rapporten fra IRIS knyttet til påvirkning av lusemidler, særlig hydrogenperoksid. Det som det har vært henvist til tidligere i debatten, er en midlertidig rapport om et kontrollert forsøk. Det forsøket er den forskningen som IRIS holder på med. Jeg mener det skal være ferdig i løpet av året, og vil da treffe tiltak ut fra det om det er behov.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Statsråden har ingen planer om å endre det regelverket som er der i dag, da jeg mener at det ut fra den kunnskapen vi har i dag, er et fullverdig og godt nok regelverk.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Jeg er helt uenig i representanten Bastholms framstilling av oppdrettsnæringen og havbruksnæringen. Det gjøres utrolig mye godt der ute. Man skaper verdier. Man kommer fram med nye løsninger også på miljøsiden. Man jobber fram bl.a. behandlingsmetodikk innenfor det som har med lus å gjøre. Man ser på ulike måter å gjøre det på når det gjelder gjenkjenning av fisk, slik at vi kan komme tilbake og gripe fatt i problemstillingen knyttet til rømming. Vi ser på ulike måter innenfor utviklingskonsesjoner, hvordan vi kan drive dette framover. Når vi reiser rundt omkring i verden, er det faktisk mange som ser til Norge og på hvordan man gjør det. Vi har fortsatt en vei å gå, og det har faktisk oppdrettsnæringen generelt sett over hele verden med hensyn til ulike fiskeslag som det drives oppdrett på. Vi må løse situasjonen knyttet til luseproblematikken. Vi må løse situasjonen når det gjelder påvirkningen for oppdrettslaks, slik at vi oppfyller våre internasjonale forpliktelser overfor villaksstammen. Derfor er man også i gang med arbeidet med genbank.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Ja, det skal representanten Knag Fylkesnes få svar på. Når det gjelder gytefelt, er det bl.a. ikke treffsikkert nok i forbindelse med det som ligger her. Men det er korrekt at både HI og Fiskeridirektoratet etter at høringen om denne saken var ute, har påpekt at man bør se disse tingene i sammenheng. På den bakgrunn har vi nettopp sendt en bestilling til Fiskeridirektoratet om å vurdere dagens regelverk opp mot nettopp disse problemstillingene. Så det vil bli gjort av Fiskeridirektoratet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Det er absolutt statsrådens intensjon.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Det er slik at næringen – både industrien og fiskeflåten – er avhengig av en variert flåte. Det er også et forlik internt i fiskerinæringen knyttet til fordelingen mellom trålergruppen og konvensjonell gruppe innenfor fiskeriene. Man fisker i ulike sesonger, og man trenger råstoff for å kunne produsere. Ta f.eks. klippfiskindustrien, som har vært tatt fram her før. Det er den største avtakeren av torsk, nettopp for å kunne produsere – de kan ta inn HG-kvalitet, dvs. HG-fisk – gjennom hele året for å skape helårige arbeidsplasser. Jeg mener ikke – åpenbart i motsetning til representanten – at noen arbeidsplasser i fiskeriene er mer verdt enn andre. Jeg mener at den som jobber på en torsketråler, er like mye verdt som den som jobber på en kystbåt. Det som er viktig for meg, er å sørge for å signalisere følgende: I Granavolden-plattformen står det at fordelingen mellom flåtegruppene ligger fast, og det står vi ved.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Kystflåten består av en rekke forskjellige fartøygrupper av ulik størrelse. Noen vil kunne gå lenger ut, andre kan det ikke. Når vi ser på leveringene fra torsketrålerne, de større trålerne: Jeg har nettopp sagt at de i stor grad leverer til andre tider av året enn det bl.a. kystflåten og den minste gruppen gjør. Derfor er det viktig for å holde aktiviteten gjennom hele året. Mitt klokkeklare svar også på den biten er – som jeg sa i sted – at fordelingen mellom fartøygruppene ligger fast.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Det er sikkert ulike faktorer for ulike politiske partier. For Fremskrittspartiet og regjeringen er det å skape verdier, sørge for arbeidsplasser, sørge for at det fortsatt er lys i husene, sørge for gode rammevilkår, som igjen sørger for at vi kan fø en stadig voksende befolkning rundt omkring i verden.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Når det gjelder fiskeripolitikken, utgjør den noe annet enn bare havressursloven, slik at det er klart. Det var hovedmålsettingen knyttet til fiskeripolitikken jeg svarte på, i hvert fall prøvde å gi et visst innspill på, som også innbefatter målsettingene knyttet nettopp til bosetting og verdiskaping langs kysten som ligger som en del av havressursloven. Vi har også deltakerloven, som en del av dette, og fiskesalgslagsloven. Det er mange lovverk som kommer inn i denne settingen. Spørsmålet knyttet til pliktene: Nei, jeg tror at her er det en god del å gå på, at det må ryddes opp i en del av pliktene. Det tror jeg vi alle sammen ser – vi har fått tilbakemeldinger på det. Men bare for å rydde opp i et par åpenbare misforståelser som har kommet fram i debatten – ikke fra representanten Knag Fylkesnes, men fra andre – når det påstås at man bryter pliktene: De senere årene er det ingen avdekning knyttet til brudd på pliktene. De har vært oppfylt. Problemet er vel snarere tvert imot at innretningen på pliktene ikke er tilpasset den situasjonen vi har i dag innenfor fiskerinæringen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Som det er henvist til i mine tall når det gjelder trålflåten, fiskes det altså i hovedsak utenfor hovedsesongen – altså årets fire første måneder – det aller, aller meste. I tillegg er det jo ikke slik at den fisken som er frossen, som leveres som HG inn til land, ikke brukes av norsk fiskeindustri. Snarere tvert imot, klippfiskindustrien kjøper i veldig stor grad HG-fisk, som de tiner opp igjen, som de kan bruke over lengre tid til å produsere ut fra når markedet etterspør den fisken. Når det gjelder bl.a. klippfisk, som jeg selv har vært og besøkt markedet for nå, bl.a. i Sør-Amerika, er hovedsalget der til påske og til jul. Ergo er man nødt til å sørge for å produsere opp slik at man kan levere innenfor de områdene når behovet er der. Og så er jeg enig med representanten Knag Fylkesnes: Ja, her er ting som må rettes opp i når det gjelder pliktene. Vi har en vei å gå, og det vil jeg invitere Stortinget til å være med på en debatt om når jeg legger fram melding.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Saken vi behandler i dag, handler om å kunne se flere generasjoner fram i tid, om en relativt ung næring i Norge som har hatt en god og rask utvikling og blitt en av våre store verdiskapere. Det er en næring der prisene på en konsesjon har gått fra 0 til 150 mill. kr på de 16 årene som har gått fra 2002 til 2018. For ressurser det er begrenset tilgang på, har vi tradisjon i Norge for å sikre at de ikke selges ut for evig tid, men faller tilbake til fellesskapet. Når vi bygger ut vannkraft, har vi regler om hjemfall etter 60 år hvis den eies av private eller utenlandske aktører. Da regjeringen Solberg I solgte det første norske oppdrettsselskapet ut av Norge i 2014, ble konsesjonene eid fra Japan. For hvor lenge? Hva er egentlig utløpstiden på en konsesjon? Det er usikkert når ingenting er bestemt. Hvordan forholder regjeringen seg til det? Land som har løst det annerledes, er f.eks. Spania, som har regler om hjemfall ved salg ut av landet. Som nasjon og fellesskap mener Arbeiderpartiet at vi må ha et bevisst forhold til og klare regler for hvordan vi forvalter ressurser som en statlig konsesjon gir tilgang til. Da må vi ha i tankene også våre barnebarn og oldebarns ønsker om å ta i bruk ressursene i havet. Det kan være til virksomhet vi ikke nødvendigvis vet noe om i dag. Verdiene som skapes i havarealene våre, er så store at vi ikke kan være blåøyde og tro at vi ikke trenger å tenke i generasjonsperspektiv. Ressursene skal komme fellesskapet til gode. Når prisene på nye konsesjoner er så høye som oppunder 200 mill. kr, vil det i praksis bety at det er tilnærmet umulig for nye aktører å komme inn i næringen. Hva er regjeringens holdning til det? NOU-en Arbeiderpartiet har gått inn for, og som er i gang, skal utrede grunnrente på næringen, eller kanskje aller helst en modell for hvordan lokalsamfunnene skal få en del av avkastningen fra virksomheten. Arbeiderpartiet mener at dette utvalget også skulle ha vurdert regler for konsesjonenes levetid, med fokus på at det ikke skal hindre utvikling og lønnsomhet i næringen. På vegne av framtidige generasjoner beklager jeg flertallets innstilling i denne saken.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg tok ordet en gang til fordi det spekuleres voldsomt fra saksordføreren: Vi skal ta konsesjonene tilbake til staten bare for å kunne selge dem ut igjen. Vi skal slippe alle konsesjonene som har hjemfall, tilbake i markedet på en gang, sånn at bare de store utenlandske kapitalistene kan få tak i dem. Når konsesjonene har gått fra 0 i pris – de var gratis fram til 2002 – til 150 mill. kr, betyr det noe for utviklingen av næringen. Derfor har vi bedt om en utredning, der man selvsagt ikke må slippe en masse konsesjoner tilbake i markedet på en gang, og der man nøye må vurdere tidsavgrensningen. For vi vil ikke risikere de veldig viktige bedriftene for Norge. Det virker som det er veldig lav tillit til godt utformet politikk i opposisjonen. Det er klart vi har muligheter for å lage god politikk her. Vi er mange som vet at gode samfunn skapes av dyktige bedrifter, men også gjennom godt utformet politikk.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-04-09:
En kan faktisk snart begynne å spørre seg hva som egentlig skjer. Arbeiderpartiet, som har brukt å omtale seg selv som det partiet som har bygget landet, som har vært på industriens side, og som snakker om at det skal være lys i husene – det er tydeligvis en linje som de for lengst har forlatt. Helgens landsmøte i Arbeiderpartiet, som ble omtalt som et viktig politisk verksted, framstår ikke for meg som akkurat det. Så når vi nå behandler dette forslaget som representantene fra Arbeiderpartiet fremmet før landsmøtet, føyer det seg bare inn i rekken av overraskelser. Hva er det egentlig som skjer? Og det overrasket dem heller ikke at sjømat ikke ble nevnt som en vinnernæring. Sjømatnæringen, som virkelig er en av landets vinnernæringer, har skapt optimisme, bidrar til arbeidsplasser og bidrar ikke minst med utrolige inntekter til vårt velferdssamfunn. Den ønsker altså Arbeiderpartiet å ta kontroll over. Næringen vokser visstnok for mye, de tjener for mye penger, ifølge Arbeiderpartiet og venstresiden i politikken. Det er penger som tjenes, og som reinvesteres i en kapitalintensiv næring. Er det noe vi virkelig har sett på våre komitéreiser, og på mine egne reiser i Norge, er det nettopp hva sjømat- og havbruksnæringen har bidratt med av aktivitet og bosetting langs kysten. Jeg tør ikke tenke på hvilke konsekvenser et slikt forslag ville fått for aktiviteten vi ser i dag, om det hadde fått flertall. I forrige uke var komiteen på Austevoll hvor vi i praksis virkelig fikk se hva næringen har bidratt med av arbeidsplasser, bolyst og investeringsvilje. Det finnes mange flere slike eksempler oppover langs kysten. Skal næringen rammes av et slikt vedtak – som jeg opplever gir en stor grad av usikkerhet for næringen – skjønner de fleste at dette vil få konsekvenser som vi i dag ikke ser rekkevidden av. Næringen er som sagt kapitalkrevende. De fleste selskapene er delvis eller helt integrerte selskaper, fra smolt til slakteri, eller så har matfiskanleggene langsiktige kontrakter med disse. Å skulle innføre en tidsbegrensning for dem som innehar en oppdrettstillatelse, vil bidra til usikkerhet i næringen og vil kunne medføre store konsekvenser for andre tilliggende næringer som har behov for forutsigbarhet, behov for å kunne si til banken sin at min aktivitet har et godt og langsiktig framtidsbilde – og ikke slik det kan bli hvis Arbeiderpartiets forslag får flertall. Høyre og regjeringspartiene tar ansvar for at sjømatnæringen er en av vinnernæringene, og vi vil legge til rette for at den skal være det også i framtiden.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-04-09:
Jeg følte behov for å ta ordet her nå, for nå snakkes det veldig mye om fellesskapets ressurser. Men kjære dere: Det hadde ikke vært en eneste oppdrettslaks i havet hvis det ikke hadde vært for at det er noen som investerer i dette. Det er det som vi snakker om nå. Vi snakker om oppdrettsfisken, og noen satser penger og hjemmene sine for å investere i en næring som vi har på grunn av at noen gjør det. Vi hadde ikke hatt en eneste oppdrettslaks hvis det ikke hadde vært for at disse folkene hadde investert i det. Så en kan ikke snakke om dette som fellesskapets ressurser, for dette har de brukt sine egne penger til, eller de har lånt dem fra banken, selvfølgelig. Så vær så snill å ikke omtale dette som fellesskapets ressurser. Havet er det, ja, men det hadde ikke vært noe der hvis det ikke hadde vært for at noen hadde brukt pengene sine til å investere, skape arbeidsplasser og skape optimisme. Man sier at Arbeiderpartiet ikke ønsker å innføre skatt på denne næringen. Kjære vene! Da det i fjor vår ble fattet et vedtak om at man skulle ha en utredning, var det med bakgrunn i et flertallsvedtak som Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og også Kristelig Folkeparti sto bak, om at det skulle innføres en produksjonsavgift i 2017. Det avviste regjeringen. Så kom det et nytt forslag, fra Arbeiderpartiet og SV, hvor en ønsket å innføre produksjonsavgift. Så de skal ikke si at de ikke ønsker å påføre næringen skatt, for det står de jammen bak, de også. Jeg håper at man kan se at dette er en viktig næring, en framtidsnæring, men den trenger forutsigbarhet. De trenger ikke at vi skal si at de skal levere tilbake det de har investert.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-04-09:
I kategorien dobbeltkommunikasjon tror jeg Senterpartiet tar kaka. Dere støtter ikke forslaget fra SV om hjemfall til tross for at Senterpartiets representant fra Finnmark reiser land og strand rundt og forteller at de skal flytte alt av kvoter fra trålerne over til sjarkbåten. Er ikke det å villede folk? Er ikke det å villede befolkningen i nord? Hva er egentlig Senterpartiets standpunkt i denne saken?
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-04-09:
Jeg skal prøve å ikke overdrive, men det de fleste fagfolkene vel hevder – og det kom også fram under høringen – er at en overføring til kystflåten vil føre til at sesongsvingningene i landingen av fisk øker. Normalt vil det føre til mindre bearbeiding av fisk på land og større grad av eksport av rund fisk, med påfølgende økt bruk av permitteringer utenfor sesong og større grad av midlertidige ansettelser. Er dette i tråd med SVs målsettinger for sjømatnæringen?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Det Margunn Ebbesen og høyresiden i Norge aldri har skjønt, er at en av grunnene til at vi har oppnådd så fantastiske resultater som samfunn og har bygd et av verdens mest velstående land med små forskjeller, er at vi har sørget for at fellesskapets ressurser eies og forvaltes av fellesskapet. Høyresiden har konsekvent, på alle disse områdene hvor kampene har stått, stått på feil side. De har villet privatisere vannkraften vår, som har bidratt til industriutvikling, arbeidsplasser og verdiskaping til det norske fellesskapet i mange, mange tiår. De har villet privatisere skogen vår, som – gjennom den politikken som har vært ført i Norge, der fellesskapet eier store ressurser – har vært helt i front i verden med hensyn til hvordan man forvalter skogområder, og som har skapt store verdier og mange arbeidsplasser over hele Norge. De har vært på feil side når det gjelder fiskeressursene våre, der de gang på gang har foreslått at det skal gis evigvarende fiskekvoter. Heldigvis har ikke Norge gått den veien, men vi har sørget for at vi eier og forvalter dette i lag, noe som betyr at det er stor aktivitet langs kysten vår. Og vi kan ikke akkurat si at høyresiden sto i fremste rekke da vi fant oljen og sikret at vi også på det området sørget for at vi eier og driver dette i lag. Også i denne saken ser vi at høyresiden plasserer seg på kapitalinteressenes side, ikke på det norske folks side. Hvorfor vil vi dette? Vi vil sikre lokalt eierskap. Vi ser en utvikling der lokale eiere i dag nesten ikke er i stand til å reise de pengene som skal til for å kjøpe nye kvoter når de omsettes. Derfor er dette forslaget fra Arbeiderpartiet som vi diskuterer, også fremmet av lokale gründere innenfor havbruksnæringen som ser en utvikling som går i feil retning. Vi ønsker jo en næring som unge kan ha en reell mulighet til å gå inn i, men alle skjønner at når det omsettes for 150 mill. kr, er det ikke realistisk for unge mennesker å gå inn i denne næringen i dag. Vi ønsker en næring som gir lokale ringvirkninger, men vi ser at gjennom industrialisering og gjennom at det kommer større aktører på banen, begynner man nå å se f.eks. at levende fisk fraktes ut av Norge for å slaktes i Danmark, en utvikling jeg ikke ønsker. Og vi ønsker at lokalbefolkningen som stiller sine naturområder – vår felles allmenning – disponible for næring, får noe igjen. Arbeiderpartiet har ikke alle svar, det er derfor vi ønsker at disse spørsmålene skal utredes. Vi hadde ønsket at vi kunne diskutert hvordan vi sikrer disse tingene, framfor høyresidens ryggmargsrefleks, som er at dette vil vi overhodet ikke diskutere. Sånn sett plasserer høyresiden seg der de er, som et bakstreversk og grått parti uten visjoner for hva som skal til for en framtidsnæring for Norge.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
I denne debatten har høyresidens representanter sagt at forslaget vil bety både økonomisk ruin for dem som driver innen oppdrett, og økonomisk ruin for samfunnet Norge, som følge av omfattende erstatningskrav hvis det blir vedtatt. Dette henger ikke sammen i det hele tatt – det handler selvfølgelig helt åpenbart om at man desperat leter etter motargumenter, og da snubler i egne føtter. Saksordføreren ramser opp en rekke områder hvor fellesskapet eier fellesskapets ressurser. Det er helt riktig. Høyresiden har tapt de slagene som de har stått i, fordi folket ikke vil ha høyrepolitikk når det gjelder disse tingene. Vi eier det i fellesskap fordi høyresiden er blitt nedstemt. Bondevik-regjeringen prøvde på omkamp i saken om hjemfall. Det fikk til og med Kåre Willoch til å gå ut og angripe Høyres vingling. De prøvde å få til evigvarende fiskekvoter. Det ble det heldigvis ikke noe av. Og i forrige stortingsperiode ble det opprør mot høyreregjeringen, som ville selge Norge, f.eks. gjennom privatisering av Statskog. Det ble stoppet fordi folk ikke ville ha denne politikken. Folk ønsker at vi eier og forvalter fellesskapets ressurser sammen. Høyresiden har vært på feil side opp gjennom historien, og de er på feil side i dag. Hvis vi er heldige og lever om 30 år, håper jeg vi ser en næring hvor det er mulig for unge mennesker å komme inn, hvor det er mulig med lokalt eierskap framfor at det eies av internasjonal storkapital, og hvor det er mulig med foredling og arbeidsplasser langs kysten vår framfor konsentrasjon av slakterier og flytting av levende fisk ut av Norge, og at vi fortsatt har en næring med stor oppslutning blant befolkningen. Høyresiden tror – som i alle andre saker – at slike ting kommer av seg selv. Men vi har alltid hatt troen på politikk, at fellesskapet skal eie naturressursene sammen, og at vi skal skape arbeidsplasser og verdier til fellesskapet sammen. Og høyresidens argumenter i denne debatten er en reprise fra starten av 1900-tallet, det er en reprise fra debattene vi hadde under Bondevik-regjeringen – det er bare å gå tilbake i referatene og se. Det er akkurat de samme argumentene som de brukte for 100 år siden, som de bruker i dag. Jeg er for så vidt glad for det, for jeg gleder meg til om 30 år – hvis jeg er heldig, da – å lese referatene, når vi forhåpentligvis har fått vedtatt denne politikken for lenge siden, og kan gå til referatene og se at ja, også i denne saken sto høyrekreftene på feil side. Vi skal jobbe på for å sørge for at fellesskapets ressurser også i framtiden eies av fellesskapet, og for at vi sikrer verdiskaping og stor aktivitet langs hele kysten vår.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Naturressurser – vann, fisk, jord og skog: Det er en fantastisk debatt vi har i dag, for dette viser jo et helt klart skille både gjennom norsk historie og gjennom hvordan landet vårt skal styres framover. Det har blitt sagt fra denne talerstolen at Høyre og Fremskrittspartiet har godtatt de kampene de tapte – med olje, med vannkraft – men det er et par kamper som Høyre har tapt, som de fortsatt ikke godtar. Hvordan ønsker de markedsliberalistiske partiene Høyre og Fremskrittspartiet at forvaltningen av selve jorda vår, selve grunnen, skal være i Norge? Nei, det skal hvem som helst kunne konsentrere så store mengder av, så store finansielle verdier av, som man bare ønsker. Da Høyre og Fremskrittspartiet satt i regjering – før de såkalte sentrumspartiene kom inn – ønsket man rett og slett å oppheve konsesjonsloven for jord og skog. Så det går ikke an å komme her og fortelle at det ikke fortsatt er det gammeldagse, markedsliberalistiske tankegodset som ligger dypt, dypt inne i de partiene. Tenk på forvaltningen av jord. Konsesjonsloven for jord er jo det mest næringsvennlige for næringen som tenkes kan. Selv er jeg fra Nord-Østerdalen. Er det noen i denne salen som tror at det kommer til å være produksjon, arbeidsplasser og framtidsmuligheter i Nord-Østerdalen hvis ikke disse verdiene er fordelt på flere hender og prioriteres for næring, for produksjon? For det er der skillelinjene går i denne saken. Det finnes et rød-grønt, framtidsrettet alternativ som tenker på mulighetene for unge, nye generasjoner. Som vår glitrende representant fra Nordland Arbeiderparti sa: Dette handler om å se de lange linjene. For det som skjer hvis man f.eks. opphever konsesjonsloven for jord og skog, er at da kan Høyre og Fremskrittspartiets venner kjøpe opp hele Østerdalen – uten at det trenger å bo en eneste person der. Det blir det lite næringsutvikling av. Derfor er dette helt tilsvarende det som denne salen i sin tid sørget for, at vannkraften skulle komme landet til gode. I 1906 var tre fjerdedeler av vannkraften på utenlandske hender. Heldigvis hadde vi mer framtidsrettede politikere, som Johan Castberg. Vi trenger vår tids nye Johan Castberg-er, som Åsunn Lyngedal fra Nordland eller Ruth Grung fra Hordaland – som ikke er her i salen i dag – som begge er medforslagsstillere. Det gir framtidshåp og fordeling.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Johan Castberg sa at fellesskapet er samfunnets arm, som kan brukes til å gjøre rett, til å beskytte de svake, til å skaffe – så langt det er mulig – like vilkår for de små og de store, til næringslivets fremme. Tenk på det. Det er jo her hele essensen ligger, fordi den høyreliberalistiske Civita-regjeringen er opptatt av én ting: pengekonsentrasjon på færre hender. Da spiller det ingen rolle om oppdrettskonsesjonen koster 150 mill. kr, for det er ikke nødvendigvis produksjon, og det er ikke nødvendigvis næringslivets fremme – for de små og for de store, som Castberg sa – som teller. Det som teller, er de som sitter på mer penger enn det alle her i salen gjør til sammen. Da kan godt spekulasjonsprisen drives til 150 mill. kr, til 300 mill. kr eller til 450 mill. kr, for til slutt er økonomi i produksjon frikoblet fordi det er kapitalens interesser som gjennomsyrer de markedsliberalistiske høyrepartienes standpunkter – på akkurat samme måte som det er for jord, som jeg sa i innlegget mitt. Representanten Tom-Christer Nilsen tar så feil som det går an å gjøre. For hva er konsekvensen av konsesjonsregelverket? Jo, det er at det blir billigere å produsere og dyrere å spekulere, eller – i beste fall – uinteressant å spekulere. Hva gjorde Sylvi Listhaug da hun ble landbruksminister? Jo, hun forsøkte nettopp å oppheve fellesskapets mulighet til å styre prisene slik at ungdom kan komme seg inn og få en framtid med matproduksjon som arbeid. Hva skjer da? Jo, inngangsbilletten blir dyrere. Forslaget fra de framtidsrettede rød-grønne partiene her vil jo sørge for at det er større håp for nye generasjoner om å få inngangsbilletten til produksjon – for de små og de store – til næringslivets fremme. Jeg har hørt at min oldefar kanskje stemte Venstre. Det hadde vært helt uaktuelt i dag. For hvordan går det an å stemme på en markedsliberalistisk gjeng som fjerner næringslivets fremme for de små og de store, og som innfører et forbud mot nydyrking? Mer historieløs går det vel ikke an å bli i et land som er bygd opp ved å ta i bruk skog. Jeg trenger til slutt bare å sitere en av Venstres egne representanter i kommunestyret i Tolga: Det er slik at noen er i ferd med å miste kontakten med det som var utgangspunktet for vår nasjon.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-04-09:
En enstemmig komité fra 2015 understreker i en merknad at «det også for havbruksnæringen er avgjørende med forutsigbare rammevilkår». Da jeg kom inn ny i næringskomiteen på nyåret, trodde jeg at dette utgangspunktet fortsatt lå til grunn. Men så feil kan man altså ta! For hva er forutsigbart med å fremme forslag som kun vil bidra til én ting, nemlig å skape stor usikkerhet om rammebetingelsene for en av de næringene hvor Norge har virkelig stort potensial? Siden 2015 har sosialistene og Senterpartiet gitt et motsatt signal – og gått i motsatt retning – av hva de ga denne næringen få år tilbake. For nå skal man se på hvordan konsesjoner skal inndras og gjøres tidsavgrenset. Istedenfor forutsigbarhet blir det mer uforutsigbart enn noen annen norsk næring har opplevd i moderne tid. Forslaget innebærer at staten skal kunne inndra og konfiskere konsesjoner og i praksis legge ned virksomheter som gründere og selskaper langs kysten vår har brukt generasjoner på å bygge opp. Jeg må si at når jeg sitter her og hører representanter – til og med fra Arbeiderpartiet – snakke om at oppdrett og havbruk er fellesskapets ressurser, har man ikke skjønt mye av hvilket arbeid som ligger bak, hva som er investert gjennom år. Her er det modige mennesker som nærmest har satt hus og hjem i pant for å være med og skape arbeidsplasser, være med og skape Norges felles velferd. Og så er man altså ute etter å straffe dem. I natt kom jeg hjem fra en todagers reise i Nordland – et fantastisk verdiskapende fylke med mange næringer som går godt. I 2018 ble oppdrett den største enkeltnæringen i fylket. Nordland er Nord-Norges største eksportfylke, og fisk står for over halvparten av eksporten fra fylket. Tusenvis av gode arbeidsplasser skapes i tilknytning til næringen, og jeg har møtt mange av disse jobbskaperne. Vi satt og spiste middag sammen, og de sa én ting, og det var særlig en bekymring knyttet til dette forslaget, som til og med Arbeiderpartiet er med på: Gi oss mer forutsigbarhet, da skal vi være med og skape arbeidsplassene som Norge trenger, vi skal holde liv i kysten og i distriktene våre.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-04-09:
Man kan ved første øyekast se på dette forslaget og tenke at det bærer preg av hastverksarbeid, særlig fordi sammenligningen som er gjort med andre land, der man har hentet inspirasjon, faktisk viser seg ikke å være korrekt. Når man hører representanter fra opposisjonen bruke like mye tid på å diskutere myr som på å diskutere forutsigbarhet for oppdrettsnæringen, skjønner man at argumentene i saken kanskje ikke er like gode. Vi i Høyre trodde først at det å fremme et sånt forslag var et arbeidsuhell fra Arbeiderpartiet, men etter å ha hørt Arbeiderpartiets leder på landsmøtet peke på de seks vinnernæringene som Norge skal satse på i fremtiden, og ikke nevne sjømat, ja da er nok dette en mer systematisk tilnærming til denne næringen enn det vi kanskje først har trodd. For det er nemlig sånn at når Arbeiderpartiets leder peker på vinnernæringene i Norge, peker han også på tapernæringene. Og vi forstår selvsagt konsekvensen av dette forslaget: Det er først og fremst uforutsigbarhet, som fører til at mange vil vurdere om de fortsatt skal satse videre på å investere i arbeidsplasser. Representanten Knag Fylkesnes hevder at vi i Høyre ikke er konsekvente, særlig fordi man – sett opp mot grunnrentebeskatningen – ikke kan stå for en prinsipiell linje hvis man er imot det forslaget vi har til behandling her. Jeg kan love representanten Knag Fylkesnes at jeg er 100 pst. imot grunnrentebeskatning, og jeg skal gjøre det jeg kan for at denne regjeringen ikke kommer til å gå inn for grunnrentebeskatning. Jeg er derfor veldig glad for at Høyres landsmøte sa et krystallklart nei til denne beskatningen. Så har jeg lyst til å avslutte med å si at vår kanskje viktigste oppgave som næringspolitikere er å legge til rette for at jobbskapere rundt om i landet, som i oppdrettsnæringen, skal ha muligheter til å skape jobber som folk kan gå til, skape inntekter til velferdskassen vår. Det er det vi er her for å bidra til. Da er dette forslaget så feil som det kan gå an å få det, for dette vil hindre utvikling, arbeidsplasser og velferdsproduksjon langs kysten vår.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-04-09:
Vi ser nå at det produseres laks fra mange nasjoner, fra mange kontinenter, og det popper opp anlegg både her og der, nesten på alle kontinenter, kan man få inntrykk av. Det betyr at vi må legge til rette for at vi får en mest mulig konkurransedyktig og konkurransekraftig næring i en tøff internasjonal konkurranse. Derfor bør fokuset vårt fremover være på hvordan vi kan sørge for å bidra til at næringen kan vokse. Etter helgens landsmøte og meldingene som der kom fra Arbeiderpartiets leder om at sjømatnæringen ikke er pekt ut som en av vinnernæringene for Norge, og med alle de forslagene som vi behandler her i Stortinget i dag som er en svekkelse av næringen – hva vil Arbeiderpartiet gjøre for å styrke muligheten for at næringen skal vokse videre?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg føler at det er behov for å tydeliggjøre litt det som faktisk ligger i denne saken. Da må jeg først si at jeg ennå er inne i min første periode på Stortinget, så jeg er litt usikker på om dette er et parlamentarisk uttrykk, men det kan jo virke som om posisjonen leser dette forslaget som fanden leser Bibelen. Det kan også være at det er en bevisst strategi, så man slipper å forholde seg til selve forslaget. For dette handler om et viktig verdispørsmål: Det handler om ressursene. Skal ressursene være evigvarende, eller skal de være på private hender? Skal fellesskapet i enda større grad få muligheten til å bestemme over de ressursene vi har? Kan man i hvert fall vurdere det? Det er det som ligger i saken. Arbeiderpartiet er opptatt av å utvikle en bærekraftig næring som bidrar til vekst, som skaper forutsigbarhet for investeringer, og som skaper innovasjon og forsvarlig drift – i motsetning til det representantene fra Høyre prøver å male et bilde av. Dette er en sak om tidsbegrensning av oppdrettstillatelser, og da kan det jo ikke være noe sjokkerende nytt at vi faktisk ønsker at det er det som skal vurderes. Men det står også «vurdering», å vurdere det juridiske, og i hvert fall når det gjelder de eksisterende. Men målet er selvsagt, dersom det er mulig, at disse skal tidsbegrenses. Jeg skjønner ikke at det skulle være en så sjokkerende opplysning for denne salen. Så må jeg bare få si at Arbeiderpartiet har en stolt historie på vår suksessoppskrift. Det handler om at skal man få lys i husene, skape liv langs kysten, ja, i alle lokalsamfunn, da må man sette fellesskapet aller fremst. Det kommer alltid til å være vår oppskrift, i motsetning til høyresidens.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Det er interessant å høre på representanten fra Venstre, som helt åpenbart har blitt medlem av en veldig blå regjering. Det er åpenbart veldig store forskjeller i denne salen, og det kan jo være fint. Skillelinjene kommer helt tydelig fram – vi tror på at fellesskapet skal ha en hånd på rattet, det gjør ikke denne regjeringen. Saken handler om: hvordan få ned inngangsbilletten, hvordan skape en næring for de mange framfor for de små. Selvsagt trenger vi dem som vil skape; det er utrolig viktig at vi har dem som ønsker å investere og å skape verdier i dette samfunnet. Dem heier vi på, og de trenger forutsigbarhet. Selvsagt skal de ha forutsigbarhet, og det er ikke noe annet enn det som ligger i denne saken. Men vi kan heller ikke komme unna at grunnen til at man ønsker å investere, selvsagt er at det skal være lønnsomt, at man skal tjene penger, og det er ikke noe galt i det. Men vi kan ikke underslå det og gjøre som representanten Hofstad Helleland snakket om, at dersom man innfører dette, må næringen legges ned. Hvor i all verden har man det fra, når man kommer med en sånn type påstand her? Jeg må også si jeg synes det er sjokkerende å høre representanten Ebbesens forståelse av hva som er fellesskapets ressurser, fellesskapets arealer, og hvordan man skal håndtere dem. Vårt samfunn er tuftet på små forskjeller, det er tuftet på at fellesskapet stiller opp, men også at man stiller forventninger og krav om vederlag, krav som nettopp sikrer at man har lys i husene, som det har blitt nevnt her tidligere. Så sies det veldig mye, spesielt nå på tampen, om at det og det vil skje dersom man innfører dette. Det er litt spesielt å sitte her og behandle en sak hvor man ønsker å få noe utredet – selvsagt med et mål – og så kommer man med alle konklusjonene i stedet for å orke å være med på å utrede det. Det synes jeg er en veldig rar måte å jobbe politisk på. Dersom man ønsker å få se konsekvensene av denne saken, ja, så får man heller være med og støtte saken. Det hadde vært en mye mer konstruktiv tilnærming.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Nå er det sånn at jeg var på det landsmøtet; det var ikke Linda C. Hofstad Helleland. Jeg kan godt oversende mange av de forslagene som vi vedtok der, som handler om utviklingen av sjømatnæringen, men det tror jeg vi gjør utenfor salen. Jeg er uenig i premisset om at vi i dag behandler mange saker som er en svekkelse for næringen. Men vi er helt enig i at vi må bearbeide mye mer hjemme i stedet for ute. Da må vi ha strategier for det, og bl.a. har Arbeiderpartiet tatt til orde for en egen hvitfiskstrategi her i salen. Det ønsker ikke denne regjeringen.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg merker meg de retoriske grepene representanten gjør, men jeg tror også han kan lese, og han kan lese i innstillingen hvor Arbeiderpartiet står inne i forslag. Det er jo ikke unaturlig at man når det kommer en større sak til Stortinget som omhandler pliktene, i den forbindelse ber om at alle typer forslag, også dem man kanskje ikke er så enig i selv, blir vurdert. Det er det Arbeiderpartiet ber om også i denne saken.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Nå har jo ikke Arbeiderpartiet gått inn for forslaget fra SV, så vi er åpenbart ikke helt enig i hvordan man skal løse de utfordringene som er. Men vi er enig i beskrivelsen av at ikke alt fungerer optimalt, og vi ønsker å få til mer bearbeiding. Da er også trålerne en viktig del av det, om man skal sikre at industrien får råstoff hele året, ikke bare i den tiden som vi er i nå, som jo er en sesongtopp. Vi trenger at det kommer fisk inn også på høsten. Derfor er ikke vi helt enig i hvordan man skal gjøre dette, men vi ber om at SVs forslag tas med videre når vi skal ha en helhetlig vurdering av det. Sånn arbeider Arbeiderpartiet alltid – vi ønsker å se ting i en helhet.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta replikk, men nå fortsetter man med det samme som man har hørt i de tidligere sakene. Man viser til at det er dobbeltkommunikasjon, og at det er uklart hva man mener. Jeg vil bare ha en utdyping. Hva mener man egentlig med det? Er det uklart at man ønsker å få ting opp til vurdering i en helhet? Er det ikke en ganske forutsigbar og god måte å drive med saksbehandling på, at man når man senere skal behandle pliktsystemet – der Nilsens egen regjering er grunnen til at vi har brukt så lang tid – får vurdert alle typer forslag i en sånn type sak? Spørsmålet er: Hva er det egentlig man mener når man legger opp til at det er dobbeltkommunikasjon, når man ikke forstår hva vi har lagt inn i vårt forslag?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg vil også ha det utdypet: Hva mener man med det? Hvem er det som har sagt at dette er en katastrofe og en krise, og at det skaper uforutsigbarhet at det skal vurderes i en større sammenheng? Jeg har ikke hørt et sånt rop om at dette skaper så mye trøbbel ute, så kan representanten være så snill å utdype hva han mener?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg har noen spørsmål til representanten fra regjeringspartiet Fremskrittspartiet. Det handler om: Hva dersom man ikke oppfyller pliktene? Man har også sagt i regjeringsplattformen at man ønsker å gjøre noe med de uheldige sidene ved pliktene. Hva er de uheldige sidene ved pliktene? Og så et siste spørsmål – representanten får nesten velge hva han vil svare på: Det er også sånn at skal man ha helårlige arbeidsplasser og sikre industrien, er alle deler av flåten viktig. Hvordan sikre at man får med alle deler av flåten, også den biten som er midten, som jo næringen selv peker på som veldig viktig?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Nå er jeg heldigvis på mange måter enig med representanten i mange ting, men noen ting er vi åpenbart ikke enige om, og derfor står vi også på ulike sider når det kommer til forslagene i denne saken. Det vi er enige om, er at vi trenger mer bearbeiding hjemme, her i Norge, vi trenger at mer av vår fisk blir produsert og omgjort til verdier i Norge. Men da er mitt spørsmål: Hvordan mener representanten Knag Fylkesnes at man skal få til det dersom man ikke har en flåte som også kan levere til industrien på samme måte, på høsten, sånn som i dag? Jeg hører man sier at man kanskje kan gjøre det med de små båtene, men mener man at man kan få til en trygg tilgang til industrien og utvikle industrien dersom man f.eks. ikke også har de store båtene som trål?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg har bare et ganske enkelt spørsmål. Fiskeriministeren viste til – helt på tampen – at man skal komme tilbake til Stortinget på egnet måte. Da vil jeg bare forsikre meg om at det er sånn som man har sagt: Man kommer tilbake til behandlingen av pliktsystemet i vår, sammen med kvoteutvalgets innstilling.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-04-09:
Norge har bygd mye av sin verdiskaping og utvikling på en klok forvaltning av rike naturressurser – til alle tider. Vi har altså gjort mye rett og har en rik arv å forvalte. Også framover er det andre hensyn enn avkastning og vekst som må ivaretas. Senterpartiet har vært tydelig på at fellesskapets ressurser skal høre fellesskapet til, og at de skal utvikles deretter. Det kommer til å bli vanskelig å produsere mat i store deler av verden, og Norge står i en særstilling for å kunne bidra. Med bærekraftige uttak og forvaltning av norske naturressurser kan vi utvikle produkter, teknologi og markeder som bidrar til å opprettholde et velfungerende økosystem, også i havet. En viktig del av løsningen på klima- og miljøproblemer som menneskelig aktivitet ofte medfører, herunder også for havbruk, er å utvikle nye teknologier som blir konkurransedyktige, slik at de tas i bruk på bred front. Politikken må ikke innrettes slik at vi i praksis flytter norsk verdiskaping og aktivitet ut av landet til steder der utslippene ofte er høyere og – ikke minst – kontrollen betydelig svakere. Flertallet i Høyesterett mente i forbindelse med Volstad-dommen at en tidsbegrensning av fiskekvotene ikke bryter med Grunnloven § 97. De mente at det heller ikke forelå konvensjonsbrudd i saken. Det er sterke argumenter for at dette også vil gjelde for en framtidig klar tidsavgrensning for allerede gitte konsesjoner i havbruk. For nye konsesjoner er det – helt ubestridt – en mulighet for å legge begrensninger når det gjelder tidshorisonten, nettopp for å få den utviklingen som vi ønsker. Et spørsmål er jo hvor lenge vi skal ha dagens variant av konsesjonssystemet. Senterpartiet mener at vi må få innført et prinsipp om leie av retten til å drive havbruk. Det ville være framtidsrettet. Når det gjelder verdien av en laksekonsesjon i havbruksnæringen i dag, så vi ved siste runde priser på gjennomsnittlig 151 mill. kr per stk. Det er egentlig lite, tross alt, dersom vi skulle legge til grunn at dette var en evigvarende rett. Prisen for å komme inn i næringen i dag, eller for å øke kapasiteten, særlig for de små, er blitt uforholdsmessig for høy. Den er blitt så høy at den utfordrer innovasjonsevnen, mangfoldet og ikke minst en framtidig verdiskaping i havbruksnæringen, fordi den store kostnaden skjer på én gang. Det er grunn til å anta at en tydeliggjøring av varigheten av en havbrukstillatelse vil påvirke prisen og gi staten større muligheter til å legge føringer for en ønsket utvikling, en mer klimavennlig og bærekraftig framtid. Rettighetene er nok ikke tidsubegrenset – antageligvis uansett – og det burde være i næringens, fellesskapets og denne salens interesse å få en mer ordnet avklaring, slik at rammebetingelsene blir tydeligere, og at fokuseringen kan rettes mot å få en mer bærekraftig utvikling. Å få på plass en utredning som gir forutsigbarhet og sørger for at retten til å drive havbruk i vår felles allmenning begrenses, burde være i alle partiers interesse. Det er i det norske folks interesse, i alle fall, men det virker ikke som om det er i regjeringens.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-04-09:
Representanten sa at samfunn etter samfunn fikk for mye fisk – et eller annet slikt. Det som er et faktum, er at samfunnene skriker etter fisk på grunn av at man ikke har nok råstoff. Vi er nå kommet i den situasjonen at havet bugner av fisk, men flere må stenge fordi man ikke har råstoff, også i representantens hjemfylke. Hva mener representanten er feil?