trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-11-04:
Det jeg har lyst til å understreke, er at det er høyst usikkert hva utfallet av investeringsbeslutningen NOAH skal ta, blir, fordi det er noen forutsetninger som ikke er innfridd enn så lenge. Jeg kan ikke se annet enn at staten på en eller annen måte må gi noen føringer til NOAH om deponikapasitet etter 2030 for at investeringsbeslutningen skal finne sted. Derfor var det ingen grunn til å rope høyt hurra, som både Høyre- og Venstre-folk gjorde i Grenland den 17. september da de hørte om NOAHs planer om å forlenge kapasiteten fram til 2030. Det foreligger faktisk en betydelig usikkerhet. Jeg mener at den eneste måten å avklare den usikkerheten på, vil være å gå inn med en statlig plan og peke på Brevik. Men jeg håper at statsråden kan bekrefte allerede nå at det å bruke statlig plan som verktøy nå, inn i en investeringsbeslutning for NOAH for å sikre deponikapasitet etter 2030, er uaktuelt.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-11-04:
Jeg kan ikke tolke svaret nå på noen annen måte enn at statsråden ikke vil bruke statlig plan inn mot investeringsbeslutningen i NOAH. Det synes jeg er en bra avklaring, for det har vært høyst usikkert om statsråden ville bruke det eller ikke. Men det er slik at det har tatt vinter og vår, og fremdeles er det veldig mye usikkerhet knyttet til deponiplanene i Brevik, til tross for at vi har en kommune som sier nei, og vi har et ekspertutvalg som klart ikke anbefaler bruk av deponi i Brevik. Det er tilsynelatende ikke nok for regjeringen, så regjeringen har nå utfordret både ekspertutvalget, Porsgrunn kommune og Norcem med at de vil ha nye vurderinger om samdrift mellom deponi og kalksteinsuttak. Da stiller jeg spørsmålet helt til slutt: Er det noen som kan gruvene i Brevik bedre enn de som har driftet gruvene gjennom mange tiår, nettopp Norcem? Hvorfor ikke stole på de vurderingene Norcem har gjort, som er klart entydige i at samdrift er totalt uaktuelt?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-04:
Det er riktig at NOAH i brev datert 15. september har vist til moglege tiltak som kan forlengje kapasiteten til å handtere og deponere farleg avfall på Langøya, potensielt fram til 2030. Informasjonen vart gjeven som svar på brev frå Miljødirektoratet av 29. juni. Dette har vore viktig, ny informasjon i saka om å vurdere kva rolle staten skal ta for å sikre ny kapasitet til å handtere farleg avfall nasjonalt. Av brevet frå NOAH går det fram at det er fleire forhold som må avklarast for å verkeleggjere dei moglegheitene som kan liggje der for å forlengje deponikapasiteten på Langøya. Å forlengje kapasiteten vil bl.a. krevje løyve frå Miljødirektoratet til å deponere stabilt, ikkje-reaktivt farleg avfall over kvote 0. Det er foreløpig ikkje søkt om dette. NOAH er òg tydeleg på at det må gjerast vurderingar og takast avgjerder internt i selskapet. Det kan naturlegvis ikkje eg svare for, men det vil då gjelde i bl.a. vurderingar dei gjer knytte til at ny deponikapasitet må vere tilgjengeleg for angjeve sluttidspunkt for mottakskapasitet på Langøya. Eg meiner at NOAH har presentert veldig interessante nye moglegheiter som det no må avklarast om lèt seg realisere, og i tilfelle gjevast løyve til å gjennomføre. Om ein lykkast med det, vil det gje oss ei betydeleg forlenging i nasjonal deponikapasitet, og med det også gje oss tid og rom til forhåpentlegvis å få den positive utviklinga som ekspertutvalet for farleg avfall har skissert med tanke på teknologi, innovasjon, sirkulær økonomi, reduksjon av deponibehov etc. Alt i alt meiner eg at det er gode nyheiter, og det er positivt at vi har fått denne utviklinga i det som representanten Aasland heilt sikkert er einig med meg i at er ei krevjande politisk sak.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-04:
Eg må innrømme at det er litt vanskeleg å forstå kva representanten Aasland eigentleg ber meg om å gjere, for han seier at det å gå inn med statleg plan er den einaste måten å skaffe langsiktigheit på, underforstått at då bør ein gjere det, og samtidig ber han meg bekrefte at vi ikkje skal gå inn med statleg plan. Så eg må innrømme at det er litt vanskeleg å forstå kva representanten eigentleg spør om. Men det eg kan seie, og som er mitt standpunkt, er at vi ikkje skal gå inn med nokon statleg plan no, ganske enkelt fordi det ikkje er noko behov for det, fordi ein jo ser at det no forhåpentlegvis vil verte betydeleg nasjonal deponikapasitet i mange år framover, gjeve at ein del føresetnader vert oppfylte. Det vil eg tru at både representanten Aasland og ikkje minst mange av dei som bur i Grenland, er glade for. Det må jo vere ei positiv nyheit. Når det gjeld deponikapasitet etter 2030, er det slik at Noreg har ei EØS-forplikting til å sikre nasjonal deponikapasitet for farleg avfall. Det vil eg tru Arbeidarpartiet er einig i at vi skal ha, og det vil vi sjølvsagt sikre, i den grad det er nødvendig, etter 2030.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-04:
For det første må eg seie at eg stiller meg uforståande til at det visstnok skal vere høgst usikkert om regjeringa vil gå inn med statleg plan i Brevik no. Vi har jo sagt tydeleg at det vil vi ikkje. I den grad det er usikkerheit rundt det, må det vere skapt av representanten Aasland sjølv eller andre, for det har vi altså sagt at vi ikkje ser noko behov for å gjere no, fordi vi jo ser at det forhåpentlegvis vil verte kapasitet i mange år framover. Til det konkrete spørsmålet: Eg går ut frå at representanten har registrert – med glede, forhåpentlegvis – at regjeringa no går inn med milliardinvesteringar i karbonfangst og -lagring ved nettopp Norcems anlegg i Brevik. Det skulle jo tilseie at regjeringa har ei viss tru på at her vil det vere drift i mange år framover, og at vi trur at nettopp denne industrien vil vere ei veldig viktig brikke i det grøne skiftet. Det er den største klimainvesteringa som er gjord i norsk industri nokon gong, og det tilseier i høgste grad at regjeringa har tru på at her vil det vere verksemd i mange, mange år framover, forhåpentlegvis med ekstremt låge – og etter kvart ingen – klimagassutslepp.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-04:
Hjerneslag er en av de vanligste årsakene til død og den vanligste årsaken til funksjonstap. Det er primært eldre som rammes, men hjerneslag kan også forekomme blant barn og unge voksne. Oppfølgingen vil derfor være ulik, avhengig av funksjonstap og livssituasjon. Mange av momentene som representanten Wilkinson etterspør, er beskrevet i nasjonale retningslinjer for behandling og rehabilitering av hjerneslag. Utviklingen innen hjerneslagbehandlingen har vært positiv de siste årene, ikke minst på grunn av solid innsats fra fagmiljøene både i spesialisthelsetjenesten og i kommunene. Takket være god organisering og god akuttbehandling kan mange pasienter med hjerneslag utskrives fra sykehuset med god funksjon. Norsk hjerneslagregister er et viktig verktøy som bidrar til bedre pasientsikkerhet og kvalitet i utredning og behandling. Helsedirektoratet har lansert kampanjen prate-smile-løfte som har bidratt til at flere pasienter og pårørende tar rask kontakt med helsetjenesten ved mistanke om hjerneslag. Regjeringen har innført pakkeforløp for hjerneslag som skal bidra til godt organiserte, helhetlige og forutsigbare pasientforløp både innen tjenestene og på tvers av tjenestenivåene, også når det gjelder oppfølging og rehabilitering. Det er et mål for regjeringen å styrke det tverrfaglige rehabiliteringstilbudet i kommunene. For at pasientene skal kunne nyttiggjøre seg dette, er alle kommuner fra i år pålagt å ha psykolog og ergoterapeutkompetanse. Det er viktig for pasienten at det skapes gode overganger fra barn til voksenlivet. Derfor er koordinering av tjenestene både fra spesialisthelsetjenesten til kommunen og innad i kommunen nødvendig. Pasienter med behov for ulike tjenester bør få tilbud om koordinator og individuell plan. Dette er påpekt i Helsedirektoratets veileder for habilitering, rehabilitering, individuell plan og koordinator, som er et godt og etterspurt hjelpemiddel i tjenesten. Enkelte pasienter har behov for tett oppfølging i kommunene over tid. Derfor har regjeringen lansert et treårig pilotprosjekt for strukturert tverrfaglig oppfølgingsteam. Teamet består av fagpersoner som den enkelte pasient til enhver tid har behov for. Kommunale helse- og omsorgstjenester, spesialisthelsetjenesten og andre sektorer er også viktige aktører. Godt samspill mellom medisinsk behandling og arbeidsrettet bistand er et viktig ledd i rehabiliteringsarbeidet, for at de som er sykmeldt eller mottar arbeidsavklaringspenger, raskest mulig kan komme tilbake i arbeid. Målet må være at flere med nedsatt arbeidsevne og ulike helseproblemer skal kunne delta i arbeidslivet. For dem som har rett på uføretrygd, vil dette også kunne bidra til en raskere avklaring.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-04:
Jeg er helt enig med representanten Wilkinson, som her beskriver tilbudet til en pasient og en bruker som har fått et tilbud gjennom flere år, og der dette tilbudet ikke har vært godt nok. Det er også bakgrunnen for de initiativene jeg redegjorde for i mitt første svar, som nettopp har som hensikt å bidra til at både koordinering av tjenestene og innholdet i tjenestene blir bedre til denne gruppen. Så avsluttet representanten med å ta opp en del spørsmål som er knyttet til Arbeids- og sosialdepartementets område, men som også handler om det jeg opplever som den store inkluderingsdugnaden regjeringen har invitert til, som nettopp skal bidra til at også mennesker med nedsatt funksjonsevne får en mulighet i arbeidslivet og får brukt sin kompetanse.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-04:
Nå vil jeg nok hevde at det i mitt svar var mer enn veiledere og rundskriv, så det er nok ikke en helt korrekt framstilling av svaret. Det var også f.eks. en tydelig pilotering av ulike måter å jobbe sammen på tvers på. Her gjøres det mye veldig viktig, godt og spennende arbeid. Jeg kan i tillegg f.eks. trekke fram det arbeidet som foregår i mitt eget hjemområde, i Stavanger-regionen, der en har etablert et tverrkommunalt rehabiliteringsteam kommunalt, som gjør en fantastisk jobb spesielt rettet mot denne gruppen. Her skjer det mye spennende, og som det er viktig at også andre kommuner lærer av. Så er jeg heller ikke enig i framstillingen om at det ikke fins ressurser i kommunene – det fins mer ressurser i kommunene nå enn det har funnes noen gang. Det kan representanten riste så mye på hodet han vil av, men det er korrekt både når det gjelder årsverk og når det gjelder kompetanse, nettopp fordi denne regjeringen har satset på kompetanse i denne delen av tjenesten i kommunene.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-04:
Lindrende behandling og omsorg er et viktig område for regjeringen. Vi har derfor styrket feltet gjennom flere år. I statsbudsjettet er det bevilget midler til tiltak som skal bidra til økt kompetanse, kvalitet og tilgjengelighet i helse- og omsorgstjenesten til mennesker som er alvorlig syke og døende. Regjeringen ønsker å legge til rette for et mangfold i tjenestetilbudet til mennesker som trenger lindrende behandling og omsorg, og legge til rette for barn spesielt. Derfor foreslo regjeringen i statsbudsjettet for 2020 at den øremerkede tilskuddsordningen til lindrende enheter skulle bli en søkbar ordning fra 2020. Flertallet i Stortingets helse- og omsorgskomité støttet regjeringens forslag om å endre innretningen på tilskuddet i innstillingen til statsbudsjettet. Fra 2020 har frivillige og ideelle aktører kunnet søke om midler fra ordningen. Jeg må derfor tilbakevise representanten Toppes framstilling av forutsetningene i denne saken. Det foreligger ingen avtale om at Lukas Stiftelsen skal være et femårig prosjekt. Dette framgår tydelig i statsbudsjettet, Prop. 1 S for 2019–2020 og Innst. 11 S for 2019–2020, og også i dialogen mellom Helse- og omsorgsdepartementet, Helsedirektoratet og Lukas Stiftelsen. Det er tvert imot slik at Helse- og omsorgsdepartementet og Helsedirektoratet ved flere anledninger har understreket overfor Lukas Stiftelsen at statsbudsjettet vedtas av Stortinget for ett år av gangen. Det gjelder også for midler til tilskuddsordningen til lindrende enheter. Allerede høsten 2019, gjennom forslaget til statsbudsjett for 2020, fikk Lukas Stiftelsen kjennskap til at tilskuddet ikke ville bli øremerket i 2020. Stiftelsen ble tildelt 21,3 mill. kr av rammen på 30 mill. kr over den søkbare tilskuddsordningen i 2020. For å sikre forutsigbarhet har regjeringen i statsbudsjettet for 2021 presisert at aktører som har etablert tilbud basert på tilskuddet, skal prioriteres videre i søknadsprosessen, så fremt alle vilkår for midlene ellers er oppfylt. Jeg kan forstå at Lukas Stiftelsen opplever denne situasjonen som krevende. Samtidig legger jeg til grunn at igangsetting og drift av prosjekter må tilpasses de økonomiske rammene som er forespeilet. Det er behov for å styrke tilbudet til mennesker som trenger lindrende behandling og omsorg. Jeg er glad for at Lukas Stiftelsen bidrar til dette, og jeg håper også de vil fortsette med dette viktige arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-04:
Representanten Toppe er vel kjent med hvordan ordningen knyttet til søknader om tilskudd foregår. Representanten er også vel kjent med at ingen får garantier for hva som kommer i de neste budsjettene. Her har også Lukas Stiftelsen fått veldig tydelig beskjed om at dette vil være en søkbar ordning. Det betyr at de også måtte regne med at det her ble andre søkere. Dessuten la også Stortinget inn i den bevilgningen for 2020 at tilskudd til barn på dette området skulle prioriteres. Lukas Stiftelsen tilbyr ikke noe til barn, så det var åpenbart at andre også kom til å få tilskudd. Det er det Lukas Stiftelsen selv som må ta ansvar og høyde for når de lager sine budsjetter. Det er ikke slik at de står uten offentlig støtte. De fikk 21,3 mill. kr av en ramme på 30 mill. kr i 2020. Veldig mange andre organisasjoner ville sett på det som en ganske sterk statlig finansiering av et prosjekt.
Bent Høie (Høyre), 2020-11-04:
Den framstillingen fra representanten Toppe er jo feil. Jeg kan ikke ta ansvaret for hva Lukas Stiftelsen oppfatter, men jeg kan ta ansvar for det som er kommunisert til Lukas Stiftelsen. I den kommunikasjonen har det ikke vært noen tvil om at dette er midler som er årlige, og som det må søkes om, slik det er for alle andre. Jeg tror ganske mange av de andre organisasjonene på det store feltet vi gir tilskudd til, hadde oppfattet det ganske urimelig hvis én stiftelse skulle fått garanti for et fast beløp over fem år, mens alle de andre måtte søke. Det er helt vanlig når Stortinget tar initiativ til nye bevilgninger til enkeltstiftelser, at de det året blir øremerket, mens det året etter blir en søkbar ordning. Vi er faktisk nødt til å forholde oss til det regelverket Stortinget har vedtatt når det gjelder økonomistyring i staten. Det ville vært veldig rart om vi skulle brutt dette regelverket i denne sammenhengen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
På vegne av stortingsrepresentantene Kari Elisabeth Kaski, Torgeir Knag Fylkesnes, Freddy André Øvstegård og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om oppfølging av uriktig straffedømte asylsøkere på tilsvarende måte som i Nav-sakene.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
På vegne av representantene Solfrid Lerbrekk, Karin Andersen og meg selv vil jeg sette fram et forslag om tydeliggjøring av folketrygdlovens regler og forpliktelser til internasjonale avtaler.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Tusen takk, og god morgen! På vegne av representantene Karin Andersen, Freddy André Øvstegård, Solfrid Lerbrekk og meg selv vil jeg legge fram et forslag om å styrke og utvide ordningen med gratis rettshjelp til dem som har vært ofre for trygdeskandalen.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
Først vil jeg ønske ministeren velkommen til salen. Det er vel første gang han er her som minister – det har vært mye annet å styre med de siste dagene. Den næringen vi nå behandler, er en viktig framtidsnæring. Den leverer viktige og store, fantastiske resultater. Derfor er det helt på sin plass at vi nå har en debatt om hvordan næringen i større grad skal bidra til fellesskapet, men også hvordan man skal gjøre den mer bærekraftig. Det er stor enighet om at denne næringen skal vokse. Den er viktig for framtiden, den er viktig for inntektene til Norge, og ikke minst er den viktig for å skape aktivitet langs hele kysten vår. Da må den være bærekraftig og framoverlent, og det må stilles politiske krav og forventninger, samtidig som man skaper forutsigbare rammebetingelser for næringen. Da er det bra og viktig at næringen gjør mye selv, og det gjør den. Den gjør mye for å få ned miljøavtrykkene i dag. Det er viktig med kunnskap og forskning og at det brukes ressurser på det, men også for å få nye, bærekraftige løsninger som inkluderer teknologi. Denne næringen må også forvente at det blir stilt strengere krav framover. Derfor er det viktig f.eks. at trafikklyssystemet utvikles med flere indikatorer, faktorer som næringen selv kan påvirke og gjerne også utvikle sammen med næringen. Det hadde vært klokt å få en helhetlig sak til Stortinget der vi nettopp kan behandle disse sakene på en skikkelig måte, ikke stykkevis og delt. Derfor ber Arbeiderpartiet og Senterpartiet regjeringen om å legge fram en stortingsmelding om rammevilkår og bærekraft i oppdrettsnæringen. Det burde være mulig å støtte det – det burde vi kunne være enige om. Det ville være bra for næringen – da kan vi lage rammebetingelser og utvikle næringen sammen på en skikkelig måte. Med det tar jeg opp forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Eg vil òg ønskje statsråden velkomen til Stortinget og vil understreka at eg håpar snart at når me har store og viktige fiskeripolitiske saker til behandling i Stortinget, vil me få ein fiskeriminister som kan og er i stand til å bruka tida si på dei politiske sakene, og ikkje det som ligg rundt omkring. Statsråden seier at det er for tidleg nå, etter fem år, å setja i gang med ein stor prosess. Men dette er jo ei næring der endringar skjer raskt, der det er viktig at dei er kunnskapsbaserte, og at ein har ein samla gjennomgang f.eks. i form av ei stortingsmelding, som kan byggja på det som er føreseieleg og fakta. Så til spørsmåla: Kor lang tid meiner statsråden det er relevant å venta i ei så hurtig skiftande næring? Og er statsråden redd for å verta for sein med sin samla gjennomgang?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Eg takkar for svara. Eg vil òg koma med ei oppfordring til statsråden, og det er å ta kontakt med Språkrådet og få litt hjelp til kanskje å finna eit namn på dette trafikklyssystemet, så det er mogleg å forstå for andre enn dei som sit i næringskomiteen og i den politiske leiinga i departementet, eller som les meir enn vitsane i Fiskeribladet Fiskaren. Det er mi oppfordring,for det som eg òg er redd for, enten det er trafikklyssystemet eller utviklingskonsesjonar, er at ein går seg fast i at ein er så fornøgd med det ein har fått til, at ein ikkje har vilje til å sjå at ting kan gjerast betre. Når det gjeld utviklingskonsesjonane, har ein vel køyrt seg fast på at dette var eit så flott system. Men er det ikkje på tide at Stortinget tar ei samla vurdering av om dette var så flott, kor mykje byråkrati dette genererte, om det var dei beste prosjekta som vann, osv. Det er den typen vurderingar som ei stortingsmelding vil gje grunnlag for.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
På vegner av oss raud-grøn-fargeblinde, vil eg ta avstand frå den siste skildringa i dette. Men eg trur det er viktig at ein kjem i gang med ein samla kunnskapsbasert gjennomgang av oppdrettsnæringa. Kva er det som har skjedd sidan siste gongen Stortinget hadde ei samla vurdering? Når det gjeld dette med å utarbeida ei stortingsmelding, vil det – sjølv om fiskeriministeren har stor arbeidskapasitet, har me høyrt – ta tid før dette er klart. Eg lovar eg skal slutta, men oppfølgingsspørsmålet mitt er: Ser statsråden føre seg at det i denne stortingsperioden er behov for ei stortingsmelding, eller i det minste behov for å setja i gong eit arbeid med ei stortingsmelding, for å få ein samla gjennomgang av oppdrettsnæringa?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Vanlegvis vil eg hevda at regjeringa, og òg svært ofte landbruksministeren, er på bærtur. Det skal eg ikkje gjera i denne saka, for her meiner eg at den tilnærminga regjeringa har lagt opp til, er veldig rasjonell og fornuftig. Eg vil berre knyta nokre kommentarar til det som pregar næringa. For det fyrste må utgangspunktet vera at dei fleste som driv med hundeoppdrett, og dei fleste som driv med hund, har eit engasjement, er glade i dyra sine og har god dyrevelferd. Så vert dette drive veldig spreitt, det vert drive smått, og det vert drive over heile landet. Det er vanskeleg å kontrollera. Det gjer at ein må tenkja annleis når det gjeld hundeoppdrett, enn når det gjeld andre dyreslag som det vert drive oppdrett på, der det er større einingar og meir samlokalisering. Så eg synest tilnærminga til regjeringa er fornuftig, og eg vil berre varsla at me frå Senterpartiets side ser fram til det arbeidet som skjer framover, anten det er med hundelov eller med andre ting, for å nå det målet som me har felles, nemleg best mogleg dyrehelse og best mogleg dyrevelferd, både for produksjonsdyr og kjæledyr.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Forslaget om å leggja ned forskingsstasjonen på Løken er ikkje i tråd med det som er dei overordna landbrukspolitiske målsettingane som Stortinget har slutta seg til. Det er eit vedtak som avgrensar moglegheita vår til å auka matproduksjonen basert på norske ressursar og ta i bruk meir av ressursane våre til å produsera rein og trygg mat. Då Stortinget behandla jordbruksmeldinga våren 2017, vart òg betydinga av fjellandbruket understreka. Den dåverande Framstegsparti-statsråden hadde ikkje funne det bryet verdt å omtala dette noko særleg i meldinga si, men ein samla komité understreka betydinga av å satsa vidare på fjellandbruket. Det var ikkje min tanke då at dette skulle vera ein instruks for å byggja ned forskingsaktivitet knytt til fjellandbruket. Denne saka er eit klassisk eksempel på nytale og den nye logikken som det politiske fleirtalet står for. Ein tek perspektivet til byråkraten, ein tek ikkje perspektivet til matprodusenten, i saka. Når ein snakkar om å utvikla vidare, betyr det ofte at ein skal leggja ned. Når ein – som òg Høgres representant gjorde tidlegare – snakkar om behovet for dialog, betyr det i realiteten ofte å snakka med dei ein tek noko frå, altså dei som er direkte ramma av nedlegginga. Dette er ein måte å utvikla landbruket på som vil ta ting i feil retning. Eg er overraska over at landbruksministeren ikkje føretek ei fornya, sjølvstendig vurdering av denne saka, men blindt adopterer Framstegsparti-politikken som er arva. Det er vel og bra at ein kan snakka om Granavolden-plattforma og det som står der. Eg synest det er spesielt at ein klamrar seg så til dei grader til ei plattform som er laga av ei fleirtalsregjering som no er ei mindretalsregjering, og som det siste partiet seier at ein ikkje føler særleg lojalitet til. Men det som iallfall ikkje kan liggja til grunn, er at Granavolden-plattforma, som Framstegspartiet ikkje tek ansvar for, tvingar dagens regjering til å forhalda seg til ein politikk som Framstegspartiet sette i gong då dei sat i regjering. Mi oppmoding til statsråden er: Gjer ei ny vurdering, og gjer det som må gjerast for faktisk å vidareutvikla fjellandbruket, ikkje byggja det ned.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Debatten om dyrevelferd er viktig, og særleg i vår tid, når stadig færre har kjennskap til – og direkte kjennskap til – matproduksjon og måten dyr vert haldne på. Då er det fort gjort å gå seg vill. Eg opplever at fleire av diskusjonane om dyrevelferd har som utgangspunkt korleis me som menneske ville hatt det om me var dyr, ikkje kva som er best for dyra. Det er òg viktig å gå til lovverket og sjå kva som er utgangspunktet: å hindra at dyr vert påførte unødige påkjenningar og belastningar. Eg kan ikkje for det, men når representanten Nævra i saka om lakseoppdrett snakka – med rette, til dels – om sitt engasjement for fiskevelferd, er det klart at me må skilja mellom dyr og dyr og laks og dyr. Ein gjer ting når ein er på laksefiske som ein ikkje ville finna på å gjera med noko som helst dyr som har fire bein og bevegar seg rundt. Så kva som er unødig påkjenning og belastning, er ulikt frå art til art. Senterpartiet har tidlegare vore for å endra namn til Mat- og dyretilsynet. Eg lurar på om det kan vera ein feil i innstillinga, for der står det ein merknad om at dette ikkje er rette tida å gjera det på. Det er òg ein merknad som Senterpartiet har no, for me har valt i den situasjonen som Mattilsynet er i, ikkje å gå inn i dette. Så vil eg òg knyta ein merknad til forslag nr. 2, frå Arbeidarpartiet og SV, der ein er oppteken av at umelde tilsyn ikkje skal varslast på førehand. Det er snakk om at bonden skal få nokre minutt på å områ seg, eventuelt koma heim. Det er ikkje tid som gjer det mogleg å gjera dårleg dyrevelferd om til god dyrevelferd. No vil Stortinget vedta noko sånt, i ei tid der mange bønder fortel at dei opplever det som truande og vert redde når Mattilsynet plutseleg står på døra. Eg meiner det er ein fordel at Mattilsynet gjev beskjed om at dei er på veg, og at det like mykje er eit umeld tilsyn av den grunn som om ein berre plutseleg bankar på. Her trur eg det er svært viktig, med tanke på den tilliten som trengst mellom Mattilsynet og bøndene, at ein opptrer skikkeleg, og difor vil eg berre påpeika at det synest eg er eit spesielt dårleg forslag i denne saka.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Etter forslag i Stortinget vart det gjennomført ei gransking av Mattilsynet som resulterte i ein rapport frå KPMG. Denne rapporten har vore tema for ein interpellasjon i Stortinget – det er bra – men det er òg naturlig at Stortinget både får lagt fram for seg funna i rapporten og får høyra statsråden si vurdering av dei på eit eller anna tidspunkt. Å ta opp eit tema frå eit posisjonsparti i ein interpellasjon er ikkje å informera Stortinget, og det gjev ikkje Stortinget moglegheit til å setja seg grundig inn i saka. Mitt spørsmål er: Kva tid kan me venta ei tilbakemelding om KPMG-rapporten, og ikkje minst, kva planar har regjeringa for å følgja opp funna i han?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Då vil eg oppfordra statsråden, anten i revidert budsjett eller i ein annan samanheng, til å gje ei tilbakemelding til Stortinget, slik at me kan få ei grundig komitébehandling av dette og avslutta den revisjonsrunden. Spørsmålet mitt no handlar om at det i 2020 er gjeve kvotar for import av 45 tonn kjøt til Noreg som kan vera kjøt frå dyr som har vorte avliva på verst tenkjelege måte, med overskjering av strupen, utan bruk av bedøving. Dette er religiøst motivert slakting. I Noreg skjer det etter strenge reglar, men det er opna for import frå land som ikkje praktiserer denne typen reglar. Då er mitt spørsmål: Kan statsråden i eit dyrevelferdsperspektiv godta at me i Noreg har gjeve kvotar på import av 45 tonn kjøt frå dyr som har vorte slakta ved bruk av det eg vil seia er aktiv dyremishandling?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Etter mitt syn har denne debatten undervegs utvikla seg til å verta ein viktig debatt fordi han går inn på forholdet mellom menneske og dyr – menneskeverd og dyreverd. Det går eit skilje i det politiske landskapet, der eg oppfattar at SV, Venstre og Miljøpartiet Dei Grøne står på den eine sida, og så er det ei større einigheit på den andre sida. No veit ein at ein har vunne kampen for pelsdyra. Det er ikkje slik at det vert mindre pelsdyrhald i verda, men pelsdyrhaldet er flytta ut av Noreg – ein kan ha godt samvit i SV, Miljøpartiet Dei Grøne og Venstre, for me slepp å sjå rovdyr i bur. Det eg fryktar, er at denne kampen ikkje er over. Me høyrde nettopp representanten Nævra hylla Dyrevernalliansen og deira merkjeordning frå talarstolen her. Me veit at NOAH har fått statsstøtte. Dette er krefter som ikkje kjem til å stoppa ved pelsdyr, men som kjem til å gå vidare på alle delar av norsk landbruk, på alle delar av husdyrhaldet. Det at politiske parti gjev ros og støtte til slike tankar, gjer meg skremt. Eg meiner det er heilt nødvendig å ta eit oppgjer og gje klar beskjed om at no må me verkeleg tenkja oss om. Eg vil ta eit lite poeng om halalslakting, som eg var inne på i replikkrunden med landbruksministeren, for eg meiner at det handlar ikkje om ei vanskeleg religiøs overtyding. Sjølvsagt skal det vera mogleg å få tak i halalslakta kjøt. Slik slakting skjer i Noreg under vilkår som me kan godta ut frå eit dyrevelferdsperspektiv. Det det er snakk om her, er importert kjøt som er slakta etter metodar som ikkje inneber noko anna enn at ein kuttar over strupen på dyra. Ein veterinær som er rettleiar for m.a. Animalia, seier i Bondebladet den 13. februar at dette inneber at dyra kan oppleva «intens frykt og unødig lidelse, inkludert drukningsfornemmelser ved innpusting av blod og vominnhold». Dette ligg utanfor grensa for kva me kan godta i ein religiøs samanheng. Sjølvsagt skal ein få kjøt som er slakta på rett måte, men me treng ikkje opna for ein import som går langt utover det, og som er regelrett dyremishandling. Eg meiner at statsråden bør ta dette på alvor og gå ein runde for å sjå på om me kan få slutt på denne importen – men det må ikkje oppfattast som at ein er motstandar av spesielle måtar å slakta på av religiøse omsyn.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Representanten Knag Fylkesnes lurer på kvar det vert av forslaget. Då vil eg visa til forslag nr. 1, som Senterpartiet står saman med Arbeidarpartiet og SV om. No er det nemleg gjort ei gransking av Mattilsynet. Då ønskjer me å få den og statsrådens vurdering av ho tilbake til Stortinget, for å ha ein debatt og gjera vedtak baserte på den granskinga som kom i stand etter eit representantforslag i Stortinget. Så det er forslaget frå Senterpartiet. Eg vil òg knyta ein kommentar til representanten Nævra, som snakkar om at ting vert oppdaga i landbruket, og så går ein vidare som om ingenting har skjedd. På dyrevelferdsfeltet har det skjedd enorme forandringar dei siste tiåra. Men når ein høyrer på representanten Nævra, er det som om dyra på norske gardsbruk hadde det betre på 1960-talet. Det er feil.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-02-27:
Senterpartiet, til liks med SV, går imot innstillinga i denne saka. Me har lese proposisjonen, me har prøvd å forstå det som står der – kva for konsekvensar har dette direktivet for Noreg? Eg må nok innrømma at for meg i alle fall har seks års juridisk utdanning vore bortkasta – det er ikkje nok til å koma seg gjennom og forstå konsekvensane av denne forordninga. Det er bakgrunnen for vårt standpunkt i denne saka. Det er ikkje nødvendigvis knytt til det materielle innhaldet i reglane, men me meiner at Stortinget må verta informert på ein betre måte enn gjennom det som ligg her, om konsekvensane det har. Me veit at det vil gje meir byråkrati for dyrlegar, me veit at det vil vera ein kostnad for Mattilsynet som ikkje er vidare, men kva vil det bety f.eks. for regelverket knytt til sprøytemiddel? Det har Senterpartiet stilt spørsmål om til statsråden. Me har fått noko meir informasjon enn det som ligg i proposisjonen, men når me har gjort som me har gjort, er det fordi me meiner at dei praktiske og økonomiske sidene ved forordninga ikkje er godt nok opplyste, og at Stortinget ikkje er informert. For å spara litt tid: Eg ser at representanten Reiten har teikna seg til neste innlegg. Då antek eg at han kjem til å snakka med stort alvor om kva betyding denne haldninga til EØS-avtalen vil ha for både landbruket og fiskeindustrien, og at han er bekymra for valet i 2021. Då vil eg berre seia at det som ligg i denne saka og i dette forslaget frå Senterpartiet, er at me ønskjer å få veta dei praktiske og økonomiske konsekvensane før me tek stilling. Ein skal ikkje undervurdera betydinga av at det norske parlamentet veit konsekvensane av det ein seier ja eller nei til. Det er ei side av demokratiet det òg.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Denne saka er på mange måtar avvist av eit stort stortingsfleirtal, men den kanskje største saka for Stortinget når vi no har fiskeriministeren på Stortingets talarstol, er jo den saka som har versert i pressa om at statsråden ulovleg har forsøkt å gjere seg rikare seg på vegner av skattebetalarane. Dette er jo ei anledning for statsråden til å seie litt om det, og det overraskar nok ikkje berre meg at ikkje statsråden nyttar anledninga til å kome med nokre ord om denne situasjonen, og trygge Stortinget. For det blir stilt høge krav både juridisk og moralsk med omsyn til å sitje ved Kongens bord, og til kome på Stortinget. Så spørsmålet til statsråden er om han kan fortelje Stortinget litt om kva slags rolle Stortinget skal ha til statsråden i tida som kjem.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Denne gongen til saka. Når det gjeld trafikklyssystemet, er historikken at det blei utvikla av dei raud-grøne. Vi må ikkje gløyme det – det kan presidenten seie til Pollestad. Dette er i utgangspunktet eit veldig godt system, hadde det vore fleire indikatorar. Men det blir berre pinlegare og pinlegare etter kvart som åra går at det berre er éin indikator, og det er lus, som skal definere eit berekraftssystem. Alle ser jo det. Med alle tidlegare fiskeriministrar har vi diskutert dette, når dei neste indikatorane kjem. Per Sandberg sa i si tid at det var like om hjørnet, med to indikatorar som var veldig utvikla. Dette var eit arbeid som verkeleg var kome langt. Så no byrjar nok dei fleste å bli veldig utolmodige med å få på plass fleire indikatorar. Min «hunch» er at dei er klare. Er dei klare?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Vi veit av tidlegare svar frå tidlegare ministrar at ein har kome veldig langt i arbeidet med å utvikle nye indikatorar, som jo er veldig relevant for dei forslaga vi har kome med i denne saka. Forureining er ein del av det, dyrevelferd er det – det har føregått arbeid over mange år. Det er freistande å følgje opp med skriftlege spørsmål for å få avdekt kor langt dette arbeidet er kome, og kva rolle departementet har hatt i dette. Men kan statsråden, sånn som tidlegare fiskeriminister Per Sandberg, seie at nye indikatorar er like rundt hjørnet?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Eg vil ta opp våre forslag. Så ber eg om Stortingets velsigning til å gjere ei justering av forslag nr. 4, slik at det nye forslaget i staden skal lyde: «Stortinget ber regjeringen sørge for at alle relevante slektskapsdata om hunder, katter og kaniner fra veterinærbesøk registreres i en database, at dataene kommer dyrene til gode i avlen, og at Mattilsynet benytter seg av databasen i sitt tilsyn.» – Det er sendt inn til ekspedisjonskontoret, men det blei levert etter fristen, men med velvilje frå Stortinget vil det kome med i voteringa.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
For berre ein månad sidan, kanskje litt til, kom AgriAnalyse med ein rapport om fjellandbruket – eller om seterdrift, som er sentralt i fjellandbruket. Bakteppet dei sette opp, var at vi ser ei veldig urovekkjande utvikling der dei små bruka, som utgjer fjellandbruket, taper på grunn av ulike typar politiske støtteordningar osv. I forbindelse med nedtrekket og utfasinga av Jarlsberg-osten så vi også at dette er noko som vil favorisere store bruk. Er statsråden einig i analysen om at vi må vri jordbrukspolitikken ganske radikalt dersom vi skal redde fjellandbruket og seterdrifta i tida som kjem?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
SV støttar heilhjarta forslaget og vil sjølvsagt stemme for det når vi kjem til votering. Den situasjonen som fjellandbruket er i no, er veldig krevjande, spesielt for dei delane av fjellandbruket der det er små aktørar med små besetningar. Berre for å illustrere dette: I 2034, altså om 14 år, er det siste frist for å gå frå båsfjøs til lausdrift. Det blei gjennomført ei spørjeundersøking blant dei som driv seterdrift, som viste at dei som driv seterdrift, har gjennomgåande mindre besetningar. Det ser vi også er gjennomgåande for fjellandbruket – ein har gjennomgåande mindre besetningar, og færre har lagt om til lausdrift. Det betyr at ein må ta ei eller anna investeringsavgjerd før 2034 som kjem til å bli ganske stor. Da må ein anten «go large», leggje om til storbruk og dermed ta i bruk mindre av det som kjenneteiknar fjellandbruket, eller leggje ned. Sidan økonomien til aktørane som har små besetningar, i utgangspunktet er mykje meir utfordrande fordi vi har lagt om tilskotssystemet – har du mykje, får du meir – kan dette bli eit veldig avgjerande vegskilje for bruken av norske fjell og setrar. Forslaget her er avgrensa til forskingsstasjonen, men kjem inn på mange av dei store utfordringane vi står overfor som nasjon når det gjeld jordbruk. Skal vi møte den tida vi er i no, der jord rundt omkring i verda blir svekt, der den globale matproduksjonen er svekt, må vi bevege oss mot større grad av sjølvforsyning. Vi må ta i bruk dei jordressursane vi har i dette landet, til og med dei svært marginale jordressursane som ligg dårleg til, der det er kort vekstsesong, der det er lange vintrar – vi må verkeleg ta heile landet i bruk, vi må ta jorda i bruk. Da er det klart at i eit sånt perspektiv blir fjellandbruket veldig viktig. Det er no vi kan ta avgjerder som kan få effekt i tida som kjem. Dei langsiktige avgjerdene er veldig tydelege for alt som har med landbruk å gjere. Forslaget blir støtta, og så får vi ta dei større diskusjonane om jordbrukspolitikken ved ei seinare anledning, der innhaldet i saka er dertil større.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Eg følgde med på innlegget til statsråden, og ho avviste dei forslaga som kom frå SV, fordi ho ikkje ønskjer nye verktøy, men vil forbetre dei vi har, slik eg forstod det, og gjere det på andre måtar enn dei som er føreslått. Heile poenget med forslaga vi har lagt fram, er å forbetre dei metodane vi allereie har i dag. Den røffe behandlinga som Mattilsynet har fått av Riksrevisjonen og Brennpunkt-dokumentaren, viser og avdekkjer at tilsynsmetodikken er svært mangelfull. Forslaga går inn på alle delar av det, som også statsråden svarte på i eit tidlegare spørsmål i spørjetimen. Det handlar om korleis ein skal gå fram ved umelde tilsyn, korleis ein skal sikre dyrevelferda i transport, på slakteri, i fjøs, osv. Det er jo nettopp det statsråden er ute etter – å forbetre systema. Kan nokon av tiltaka som er føreslått, vere aktuelle for statsråden seinare?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Eg synest diskusjonen om namnebyte er illustrerande for denne saka. – Berre for å ta fleipen først: 280 mill. kr kosta det å byte frå NSB til Vy. Dersom ein hadde hatt 280 mill. kr klare, slik som statsråden indikerer, kunne ein heller brukt pengane på dyrevelferd enn på namnebyte. Dersom det faktisk er slik at ein har ekstra pengar i den størrelsesordenen å bruke på dyrevelferd, er vi heilt einige. Da tenkjer eg det er ei grei prioritering. Men det er jo ikkje det som er tilfellet. Det er ikkje slik at ein har ein slik valsituasjon at ein kan bruke dei store summane på dyrevelferd. Det er ikkje slik at ein satsar stort på Mattilsynet. Det har ikkje skjedd. Dei ulike kutta som skjer over ein låg sko i alle delar av byråkratiet og i velferda i samfunnet i dag, med den ekstra satsinga som kjem oppå det, blir ikkje tatt igjen. Det er faktisk ikkje ei aktiv satsing på Mattilsynet. Bakteppet her er jo at Mattilsynet har blitt avslørt på ein veldig alvorleg måte, først gjennom Brennpunkt-dokumentaren om griseindustrien og deretter ved Riksrevisjonens gjennomgang. Riksrevisjonens gjennomgang var veldig alvorleg ved at han viste at det tok sju år før endeleg vedtak i dei mest alvorlege sakene. Det viser at ein ikkje har metodar, system eller kapasitet til faktisk å gjere jobben. Mattilsynet innrømte sjølve at dei var ute, men ikkje i stand til å avdekkje dei forholda som Brennpunkt-dokumentaren avdekte. Så det er openbert at Mattilsynet verken har system, verktøy eller metodar til å avdekkje veldig alvorlege ting. Dei alvorlege tinga dei avdekkjer, tar det uendeleg lang tid før dei konkluderer i. Her står vi overfor ei veldig alvorleg sak. Vi har høyrt om fleire saker her i salen der tilsyn og metodikken deira har blitt kraftig kritisert av Riksrevisjonen, men vi har vel sjeldan sett så hard kritikk som den Mattilsynet her har fått. Det er bakgrunnen for forslaga våre, om forbetringar av alle delar av metodikken, som eigentleg er det som er poenget med den gjennomgangen som departementet og Mattilsynet sjølve gjennomfører, med ekstern gransking, osv. Da må jo poenget vere å få orden på desse tinga. Eg forstår ikkje kvifor ein skal flire av forslaga frå SV når dette faktisk er jobben vi står overfor. Vi registrerer at det er mange parti som ikkje ønskjer å ta tak i dette problemet, men viser til andre prosessar.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Namnebytet handlar om oppdraget – det trur eg alle her forstår. Vi kan snu på flisa: Vi kan droppe forslaget om namnebytet viss dei blir med på innhaldet i forslaga. Svaret på det er sikkert nei. Det er jo det det handlar om her. For oss er ikkje namnet det avgjerande, for namnet skjemmer ingen, som ein sa før i tida. Vi kan gjerne ha ikkje noko namn viss det er billegare. Det er oppdraget som er det viktigaste, og det er å få på plass ei ordentleg reform av heile tilsynsmetodikken. Det er heile poenget. Difor vil eg åtvare mot å gjere dette forslaget om til berre eit namneforslag. Viss det er berre det, står vi klare til å fjerne forslaget når som helst og gi beskjed til presidentskapet om at vi trekkjer det – viss vi klarer å få fleirtal for noko av det vi kjem med her. Men det er altså ikkje fleirtal for noko av det. Det er ikkje vilje til å ta tak i dette. Det er kanskje ein mangelvare generelt: vilje til skikkeleg reform av system som avdekkjer veikskapane sine så til dei grader. Ein liten kommentar til det Geir Pollestad trekte fram: Kvar er forslaget? Eg så gjennom innstillingsbunken. Det er ingen forslag frå Senterpartiet om å gjere noko med det som representanten Pollestad tar opp i innlegga sine. Viss dette var så viktig for representanten, skulle ein jo ha venta at det i alle fall kom eit forslag i saka før ein begynner å konfrontere dei som kjem med forslag, statsråden – full rulle. Men det er ingen forslag om å gjere noko med den saka. Det er ei veldig interessant sak, som også statsråden var inne på. SV kan absolutt vere tilbøyeleg til å sjå på ho. Det er vi ikkje motstandarar av. Men da må det først liggje føre eit forslag. På amerikansk kallar ein dette «whataboutism» – ein har oppdaga noko skikkeleg kritikkverdig her, men så seier ein: Men kva med det der borte? Det er jo enda verre. No ligg det konkrete forslag på bordet. Dei er gjennomarbeidde og går rett inn i kjernen av problemet: Det er tilsynsmetodikken til Mattilsynet – korleis vi organiserer dyrevelferda i dette landet. Det er store problem; alle er einige. Forslaga ligg på bordet, og det er dei ein må ta utgangspunkt i.
André N. Skjelstad (Venstre), 2020-02-27:
Først vil jeg takke komiteen for et godt arbeid i saken om strengere regulering av hundeoppdrett. Det er bred enighet på tvers av politiske skillelinjer om at man må komme uetisk hundeavl til livs og innføre en strengere regulering av dette. Det er fint at vi har dette på dagsordenen, og det skal Bastholm ha ros for. Da dyrevelferdsloven ble vedtatt i 2009, slo den fast at dyr har en egenverdi uavhengig av den nytteverdien de måtte ha for folk. Dette var en stor seier for dyrevelferden i Norge, men respekt for dyr krever mer enn flotte formuleringer. I Norge ser vi dessverre fortsatt eksempler på dyr som lever under uholdbare forhold, eller som blir avlet fram på en måte som gir økt disposisjon for sykdom og helseutfordringer. Når vi i dag stemmer ned forslaget, er det ikke fordi vi er uenig i det som kommer fram om uetisk hundeavl og de såkalte valpefabrikkene. Vi stemmer ned forslaget fordi vi mener det ikke er stramt nok. Vi stemmer det ned fordi det allerede er satt i gang et arbeid for å stramme inn regelverket for hundeoppdrett. Det arbeidet legger strengere føringer for hundeoppdrett enn det forslaget som ligger i salen i dag, gjør. Venstre har lenge arbeidet for å styrke Mattilsynets forebyggende arbeid. God rådgivning og risikobasert forebyggende arbeid er viktig. Allerede sommeren 2019 fikk Mattilsynet i oppdrag å utrede og utarbeide et forslag til en forskrift om hundeavl. Hensikten med forslaget er en tydeliggjøring av raseklubbers og enkeltoppdretteres ansvar for å velge ut sunne hunder med god helse for å drive avl, slik at vi unngår videreføring av arvelige lidelser til valpene. Mattilsynet er bedt om å utrede og foreslå bestemmelser om registrering hos Mattilsynet for oppdrettere som driver avl av et visst omfang. En sånn registrering vil gjøre det mulig for Mattilsynet å drive risikobasert tilsyn og veiledning. Det er ingen tvil om at de som driver hundeoppdrett, skal følge bestemmelsene i dyrevelferdsloven. Dyrevelferdsloven slår fast at dyr har en egenverdi. Det er stadfestet at dyr skal behandles godt og beskyttes mot fare for unødvendige påkjenninger og belastninger. Det er stadfestet at avl skal fremme egenskaper som gir robuste dyr med god funksjon og helse. Vi vet at dette ikke nødvendigvis er tilfellet for alle hunderaser. Mange hunder lider i dag av konsekvensene av uansvarlig avl – avl som alene har pågått for å fremme karaktertrekk som eksempelvis kort snute, som gir pustevansker, eller utstående øyne, som gir øyeproblemer, fordi folk anser det som fine trekk. Vi understreker at alle som velger å ha en hund, også har et ansvar for å snu utviklingen innenfor oppdrett. Vi som kjøper hunder, har et ansvar for at hundene har god helse. Hvis vi som enkeltmennesker fortsetter å etterspørre trekk ved hundene som er skadelige for dyrene, vil det alltid finnes insentiver for å avle fram disse egenskapene. De som kjøper en hund, har også et ansvar for å vurdere forholdene. I 1997 konkluderte Rådet for dyreetikk med at et avlsforbud er nødvendig dersom en ikke klarer å redusere avl på dyr med lidelser.
André N. Skjelstad (Venstre), 2020-02-27:
Venstres mål er å gi framtidige generasjoner samme frihet og muligheter som vi selv opplever. I det ligger også muligheten til å kunne bosette seg der en ønsker. For noen passer det å bo på Grünerløkka i Oslo og arbeide som konsulent, for andre passer det ypperlig å bo på et gårdsbruk i Oppdal og drive gårdsbruk der. Vi må sørge for at begge deler fortsatt er attraktivt i framtiden. En allsidig natur og et veldrevet kulturlandskap er en av Norges viktigste merkevarer. Et robust fjellandbruk er også grunnlaget for kulturlandskap, matproduksjon, friluftsturisme og identiteten til en levende fjellbygd. Aktiviteten i landbruket over hele landet er et av de viktigste virkemidlene vi har for å sikre trygg matproduksjon, biologisk mangfold og en langsiktig og bærekraftig forvaltning av arealene våre. Her er fjellandbruket viktig. Norge har en unik topografi med fjord og fjell. Vi har et land der de naturgitte forholdene for landbruksproduksjon er særdeles varierende. Noen områder egner seg godt for kornproduksjon, noen for frukt- og bærdyrking og grønnsaker, mens det andre steder er viktigere med et aktivt husdyrhold, med husdyr som kan beite og holde kulturlandskapet i hevd. Utnyttelsen av gras- og beiteressursene i fjelltraktene og utviklingen av disse er av stor betydning for en samlet matproduksjon i Norge. Vi har ambisiøse mål for selvforsyning i norsk landbruk, derfor trenger vi gode fagmiljøer som kan bidra til at vi fortsatt kan utvikle sortsmaterialer i spesielt tilpassede fjellområder, særlig med tanke på de klimatiske endringene. Forskningsstasjonen ved Løken har bidratt til en viktig forståelse av jordbruk og matproduksjon i Norge og nytten av det. Betydningen av karbonbindingen i beitemark og utvikling og valg av frøsorter som er best mulig tilpasset ulike klimatiske utfordringer, er eksempler på to områder som det kan være nyttig å få enda bedre kunnskap om i tiden som kommer. En praktisk og helhetlig forståelse for mat- og jordbruksspørsmål legger grunnlaget for at det kan tas kloke valg for samfunnet som helhet også i framtiden. Norges Vels initiativ til å etablere et ressurssenter for det norske fjellandbruket i Valdres ønskes velkommen i Venstre. Vi har stor tro på at initiativet kan bidra til å fremme gode matopplevelser og det beste norsk natur har å by på.