Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-06-03:
Dette er så langt i stor grad blitt en debatt om bruken av § 83 i Grunnloven. Riktignok har den ikke vært brukt på veldig lenge. Det ligger vel også litt i sakens natur at regjeringspartiene føler mest trang til å rette skytset mot bruken av en paragraf i Grunnloven som har stått der lenge ubrukt, men som det må være fullt tillatt å bruke, selv om jeg godt kan forstå at det er grunnlag for å være noe nøktern med bruken av den, at den ikke bør brukes i tide og utide. Men det skal minnes om at den har vært foreslått brukt, og nedstemt med simpelt flertall i salen tidligere. Det tror jeg forteller litt om denne paragrafens stilling. Djupedal setter på en måte maktfordelingsprinsippet - for det er jo det dette egentlig dreier seg om - til en viss grad opp mot mindretallets rettigheter som er med og understreker hva Grunnloven egentlig er. Grunnloven skal nemlig ligge under som en basis for det øvrige lovverket, og når et mindretall da naturligvis blir stemt ned, så ligger det i sakens natur, men det gir likevel et mindretall en mulighet til å fremme et forslag. Jeg tror kanskje at grunnlovsfedrene - det var vel fedre - som nedsatte denne paragrafen, har sett noe som det kanskje er viktig å ta vare på tross alt, selv om en nok skal være veldig varsom med bruken av den. Det saken dreier seg om, er hvorvidt Grunnloven er til hinder for at ny tomtefesteinstruks skal gjelde for Opplysningsvesenets fond. Grunnlovstolkning er ikke nødvendigvis enkelt, særlig når også juridisk ekspertise står mot hverandre som i denne saken. I dette konkrete tilfellet kommer det i tillegg at Regjeringen har lagt fram saken for Stortinget - og det synes jeg det er viktig å understreke - på et så sent tidspunkt at det ikke ville være mulig å få til en forsvarlig saksbehandling av en sak med så vidtrekkende konsekvenser. Jeg skylder å gi ros til saksordføreren, som har gitt en veldig saklig og grundig innføring i emnet. Men jeg føler også trang til å følge opp og si at dette også er et veldig viktig anliggende for Kristelig Folkeparti. Så langt det er mulig å se, er spørsmålet om forholdet mellom Grunnloven § 106 og den tomtefesteinstruksen Regjeringen vedtok i fjor, et omstridt juridisk spørsmål. Kristelig Folkeparti mener at ut fra den kjennskap vi har til saken er det svært tvilsomt om tomtefesteinstruksen og derav følgende endringer i OVF-loven er innenfor de rammer § 106 trekker opp. Det er allerede vist til professor Eivind Smiths artikkel i Lov og Rett nr. 1 for 2008, der han for sin del etter en del begrunnelser konkluderer med følgende: «På denne bakgrunn synes det hevet over tvil at forslaget til endring i loven om Opplysningsvesenets fond vil ligge utenfor den lovgivende maktens kompetanse etter grunnloven § 106. Det er ingen grunn til å tolke grunnloven slik at bestemmelsene om Stortingets kompetanser likevel går foran.» Det er også vist til de betenkninger som er kommer fra advokatfirmaet Hjort, og som går veldig sterkt i samme retning. Lovavdelingen har en motsatt konklusjon, men slik vi leser Lovavdelingens uttalelse, åpner denne også for at instruksen kan være grunnlovsstridig. Lovavdelingen sier veldig tydelig at Stortinget må gis best mulig grunnlag for å ta konkret stilling til tolkingen av Grunnloven § 106 og den foreliggende problemstilling. Kristelig Folkeparti kan ikke se at Stortinget har fått seg forelagt et tilstrekkelig grunnlag til å vurdere dette grundig nok. Regjeringspartiene understreker i sine merknader at det er sikker parlamentarisk praksis for at det er Stortingets ansvar å vurdere hvorvidt forslag som er oppe til behandling, ligger innenfor Grunnlovens rammer. Det er heldigvis svært sjelden at vi kommer opp i situasjoner som denne, at det settes så store spørsmålstegn ved om et lovforslag og en instruks er i samsvar med Grunnloven. En grunnlovsbestemmelse vedtas med to tredjedels flertall i denne salen. Det trengs imidlertid ikke to tredjedels flertall når man i ettertid tolker hva Grunnloven sier. Da er det nok med simpelt flertall. I denne konkrete saken er det mer enn én tredjedel som er uenig med Regjeringen og regjeringspartiene. Jeg vil si at regjeringspartiene derfor påtar seg et stort ansvar. Opplysningsvesenets fond er å betrakte som Kirkens arvegods. Gjennomføringen av tomtefesteinstruksen innebærer at fondets verdier vil bli forringet med anslagsvis 1-1,25 milliarder kr utover forringelsen som følger av en høyesterettsdom i 2007. I tillegg vil de årlige festeavgifter/festeinntekter bli redusert med 20-25 mill. kr. Dette innebærer at fondets verdier overføres fra fondet til privatpersoner til en pris som i mange tilfeller vil ligge langt under markedsverdien. Noen av dem som har vært så heldige at de har festet tomt tilhørende OVF-fondet, i motsetning til mange andre tomtefestere i landet, blir innrømmet en betydelig rabatt av Regjeringen - ordet «lottogevinst» har vært brukt om dette. Dette er selvsagt en gevinst som så kan realiseres ved en senere omsetning av eiendommen. Jeg har for anledningen fått regnet ut noen eksempler på hvordan dette kan slå ut i forskjellige områder av landet. Nå er ikke dette offisielle tall, så det er naturligvis vanskelig å bruke dem, men jeg vil komme med tre regneeksempler. Det første er fra et høyprisområde i Trondheim, hvor det opereres med en gevinst på over 90 pst. dersom denne instruksen blir gjort gjeldende i stedet for den tomtefesteloven som gjelder i dag. I et tilsvarende middelprisområde på Østlandet opererer man med en gevinst på 93 pst. Og i et tilsvarende lavprisområde i Nord-Norge opererer man med et gaveelement på godt og vel 80 pst. Det er naturligvis eksempler man skal ta med et visst forbehold, fordi de er uoffisielle, men jeg tror de peker i retning av det vi snakker om, nemlig en uforholdsmessig stor gevinst gitt ved et slikt vedtak, som umulig kan ha vært tilsiktet, og som jeg tror det er veldig klokt om Stortinget tar seg tid til å se på grunnlovslegitimiteten av. På denne måten tar Regjeringen verdier som Den norske kirke gjennom tiden har regnet som sitt arvegods. Med et pennestrøk overfører Regjeringen verdier fra fellesskapet og deler dem ut igjen til mer eller mindre tilfeldige enkeltpersoner. Konsekvensen av dette er at fondets verdier reduseres, noe som igjen fører til at det blir mindre avkastning til kirkelige formål og aktiviteter som det tidligere har vært anvendt til. Så sier Regjeringens folk og statsråden at Kirken ikke skal tape økonomisk på dette, men slike garantier kan ikke Regjeringen gi. Kirkens økonomi avhenger, som kjent, av hvert enkelt statsbudsjett. På denne bakgrunn og med de begrunnelser jeg har gitt, er det at Kristelig Folkeparti er med på det uvanlige å be Stortinget benytte seg av den mulighet som foreligger etter Grunnloven § 83, og be Høyesterett om en betenkning om spørsmålet.