Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-11:
Først vil jeg takke representanten Trældal for interpellasjonen, som gir oss en anledning til å diskutere premissene for en bærekraftig reindrift. Innledningsvis vil jeg også påpeke at Finnmark er landets største reindriftsfylke, og at reindriften her utgjør en betydelig økonomisk og sysselsettingsmessig faktor. Uavhengig av reintallsdiskusjonen vil det uansett måtte være slik at man i Finnmark på ulike måter må forholde seg til reindriften som en viktig del av samfunnslivet. Reintallet i deler av Finnmark har stått på dagsordenen i flere tiår. I St.meld. nr. 13 for 1974–1975, Om en aksjonsplan for de samiske bosettingsområder, er situasjonen for reindriften beskrevet nærmere. Jeg skal ikke komme inn på alt som der kom til uttrykk, men til illustrasjon skal jeg gjengi følgende passus: «Samtidig forsterkes de uheldige sider ved overbeskatning av beitene ved at slaktevekten av dyrene går nedover, og for å opprettholde det økonomiske utbytte økes bestanden. Denne onde sirkel vil bare kunne brytes om antall bruksenheter i reindriften bringes noe nedover, samtidig som det finnes fram til en rimelig begrensning av flokkstørrelsen. Slike reguleringer må søkes hjemlet i reindriftsloven.» Reintallsspørsmålene har senere vært tatt opp og drøftet i ulike sammenhenger, ikke minst fra Stortingets talerstol. Det har vært satt inn en rekke forskjellige tiltak opp gjennom årene, bl.a. det femårige omstillingsprogrammet for Indre Finnmark, som var en oppfølging etter St.meld. nr. 28 for 1991–1992 med tittel: En bærekraftig reindrift. Som representanten Trældal påpeker, har også Riksrevisjonen hatt en omfattende prosess i forhold til problemstillingene knyttet til ressurssituasjonen i disse områdene. Representanten Trældal stiller spørsmål om hva jeg som statsråd vil gjøre i saken. Først må jeg presisere at det var Reindriftsstyret som i 2002 fattet vedtak om høyeste reintall for reinbeitedistriktene i Vest-Finnmark reinbeiteområde, med i alt 64 300 dyr. For Øst-Finnmark reinbeiteområde er det tilsvarende tallet 74 200 dyr, men reintallet for distriktene her er fastsatt på ulike tidspunkt. Jeg finner også grunn til å presisere – og det er viktig – at det bare er i enkelte områder i Finnmark at reintallet er for høyt i forhold til beitegrunnlaget. Det er derfor viktig å være nyansert når man omtaler reindriftsnæringen. Det kan klart slås fast at i de fleste distrikter og områder har man ikke problemer knyttet til reintallet. Som jeg nevnte innledningsvis, har problemstillingen knyttet til et for høyt reintall i deler av Finnmark stått på dagsordenen i mange tiår. Mange regjeringer og statsråder har jobbet med disse problemstillingene i mange år uten å ha løst saken. Dette viser etter min mening at man for det første står overfor en svært kompleks problemstilling, og for det andre at det er nødvendig å tenke helt nytt og ta helt andre grep enn det man har gjort fram til ganske nylig. Et slikt skille må vi klart kunne si har skjedd gjennom den nye reindriftsloven som vi nå har fått. Muligheten for å ta helt andre grep i reindriftspolitikken enn tidligere kom etter mitt syn klart fram ved at Stortinget vedtok en ny reindriftslov i juni 2007. Raskt etter at regjeringen Stoltenberg I overtok ansvaret, ble det tatt initiativ til å få vedtatt ny reindriftslov. Et slikt initiativ ble positivt mottatt fra flere hold fordi man gjennom mange år hadde erfart at det redskapet man hadde hatt fram til da, ikke hadde ført fram i tilstrekkelig grad. Ikke minst var næringen selv positiv til regjeringens oppfølging. Den nye reindriftsloven ble satt i kraft 1. juli 2007. En vesentlig endring fra tidligere reindriftslov er at man i ny lov har fått et helt nytt opplegg for reintallsfastsetting. Gjennom bruksreglene skal det fastsettes reintall for den enkelte sida ut fra det areal sidaen disponerer. Reintallet får dermed en direkte forankring i det tilgjengelige beitet på sidanivå. Dette reintallet skal så godkjennes av Reindriftsstyret. I forkant av arbeidet med bruksregler og reintallsfastsettelse ble det utarbeidet kriterier for fastsettelse av reintall i samarbeid med næringen. Disse kriteriene skal legges til grunn på alle nivå i beslutningsprosessen. I den forbindelse må jeg bare få framheve at det samarbeidet som man har fått til mellom myndigheter og næring under fastsettelsen av kriterier, er både nytt og unikt. Den nye reindriftsloven ansvarliggjør og involverer reindriftsnæringen i langt større grad enn tidligere. Erfaringer fra tidligere prosesser har nettopp vist at mangelen på samarbeid og mangelen på involvering av næringen har vært en klar og medvirkende årsak til manglende måloppnåelse. Jeg er overbevist om at det er viktig å unngå en ovenfra og ned-holdning når en jobber med denne type saker, dersom en ønsker reelle resultater og ikke konflikt. Arbeidet med utarbeidelse og godkjenning av bruksregler pågår nå. Distriktene hadde frist til 1. juli 2009 med å innlevere bruksreglene. Hvilke reintall man her vil komme ut med, gjenstår å se. Den prosessen det er lagt opp til, legger imidlertid etter mitt syn et så godt grunnlag som mulig for en ansvarlig beitebruk som er bærekraftig over tid. Når denne prosessen er sluttført, forutsettes reintallet redusert der dette er for høyt i forhold til det fastsatte. Det må også nevnes at reindriftsloven har egne prosedyrer for reintallsreduksjon, prosedyrer som er langt mer effektive enn etter gammel lov. Sanksjonsmulighetene overfor dem som ikke retter seg etter offentlige vedtak, er også langt mer nyanserte og effektive enn etter gammel lov. Dette gir myndighetene et langt bedre redskap enn man har hatt fram til nå. Jeg vil følge utviklingen framover nøye og fortløpende vurdere framdrift og effekt. I forlengelsen av dette vil jeg også påpeke nødvendigheten av å skape ro og et godt samhandlingsklima i dette viktige arbeidet. Om den nye lovens virkemidler gir de ønskede resultater, vil det ta noe tid å erfare i alle detaljer. Men man må i hvert fall ikke komme i en situasjon der man gir opp før man har prøvd ut det nye verktøyet som loven gir. Etter min vurdering er den framgangsmåten vi nå følger, den riktige, og som man også bør jobbe med framover. Jeg kan heller ikke se at noen andre aktører har presentert et alternativt og troverdig opplegg som skulle tilsi at vi nå skulle endre kurs. For øvrig er det satt i gang et arbeid med en stortingsmelding om landbrukspolitikken som skal legges fram i 2011. I denne meldingen vil også reindriften få sin naturlige plass. I meldingen vil det bli foretatt en bred og grundig gjennomgang av reindriftspolitikken for å se om det er nødvendig å justere kursen eller ta nye grep. I dette arbeidet vil det være viktig med mange gode premissleverandører. Foruten innspill fra reindriften selv vil jeg bl.a. peke på at det pågår arbeid i lys av forskningsinstitusjoner som det vil være naturlig å gjøre seg kjent med og trekke inn i vurderingene. Når denne meldingen foreligger, håper jeg vi får en god debatt i Stortinget om hovedspørsmål og veivalg. Men utgangspunktet er at vi fortsatt skal ha reindrift i Norge, og alle gode krefter må nå forenes for at denne skal være livskraftig og et viktig og positivt element i vårt samfunn.