trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Jeg takker for svaret og for bekreftelsen på at det ikke vil bli iverksatt utbygging før det foreligger spesifikke budsjettvedtak i Stortinget. Én av grunnene til at dette spørsmålet ble stilt, er at det er i gang planleggingsarbeid, og at det i forbindelse med det planleggingsarbeidet foreligger et igangsettingsdirektiv som Forsvaret forholder seg til under utarbeidelsen av disse planene. Dette dokumentet er unntatt fra offentlighet, og det skaper sjølsagt stor undring og stor uro i lokalbefolkningen der dette tiltaket skal komme. Det er ingen hemmelighet at det er stor lokal motstand mot dette tiltaket, og man frykter at det her skjer ting som gjør at bordet fanger, og at man er i gang før Stortinget har gjort sine vedtak. Vil statsråden ta initiativ til at dette dokumentet blir åpent for allmennheten, slik at vi kan unngå misforståelser rundt hva dette planarbeidet dreier seg om?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Jeg takker statsråden for svaret, og for at statsråden er villig til å se på hva dette igangsettingsdirektivet inneholder, om det er mulig å få det som et offentlig dokument. Det tror jeg ville være svært fornuftig. Det som er den reelle situasjonen, er at den totale økonomiske situasjonen i Forsvaret òg er slik at de fleste prosjekter er usikre, og at deler av Forsvaret – i hvert fall i media – har erklært seg sjøl teknisk konkurs. Det betyr at prosjekter som er vedtatt av Stortinget innenfor de ulike grener, ikke nødvendigvis får en finansiering som er slik at de blir igangsatt etter planene. Det vil vi få en sak om som vi skal behandle i morgen. Jeg bare ønsker at statsråden bekrefter at den faktiske oppstarten av tiltaket som sådant ikke vil skje før Stortinget har bevilget penger til dette konkrete prosjektet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Flyktning- og asylmottak i Norge blir i altfor stor grad opprettet ad hoc når flyktningstrømmen øker. Dette er uholdbart både for flyktningene og myndighetene. Nye driftsoperatører har liten kompetanse, og kommunene har ikke beredskap for å takle behovet for fagkompetanse og tilrettelegging. Vil statsråden ta initiativ til å opprette en form for beredskapskommuner som kan være parat til å etablere mottak på kort varsel?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Jeg takker statsråden for svaret, men er litt usikker på hva statsråden egentlig sa – om det var aktuelt å se på et bedre beredskapssystem enn det vi har i dag, eller om det ikke er aktuelt å gjøre det. Jeg regner med at statsråden er kjent med at det ligger til behandling i Stortinget saker som går på nettopp disse temaene, at det oppstår både kompetansemangel, som gjør at flyktningene ikke får et godt mottak, og konflikter rundt etablering, som vi helst ville unngå. I tillegg til det vet vi at det er en del kommuner som faktisk har ønsket å ha en viss beredskap for dette. Hvordan dette skal gjøres i praksis, er statsråden usikker på, sier han. Det er også spørsmålsstilleren. Det er jo nettopp derfor spørsmålet blir stilt, om det ikke nå med de erfaringene vi nylig har høstet, er på tide å se på dette beredskapssystemet på nytt, slik at vi er bedre budd på en situasjon der det kommer et økt antall flyktninger. Slik som verden ser ut, ser det ut til at vi vil oppleve det også i framtida.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Jeg takker for svaret. Jeg konstaterer at statsråden og jeg er uenige i om vi har den beredskapen som må til for at dette skal fungere bedre enn det gjør i dag. Beredskap har sin pris, men mangel på beredskap kan også ha en pris, og jeg tror at den prisen kan bli høy både for den enkelte flyktning, som i en svært vanskelig situasjon møter en annen vanskelig situasjon, og for de kommunene som skal stå for mye av den faglige oppfølgingen som flyktningene trenger. Jeg er lei meg for at statsråden ikke er villig til å se på om vi kan finne fram til andre systemer for å øke beredskapen. Det er i utgangspunktet ikke ment slik at dette skal øke overkapasiteten i stor grad, men det kan tenkes at det finnes systemer for beredskap på disse områdene som innebærer samarbeid om fagkompetanse, f.eks. mellom kommuner, som gjør at man vet hvem man skal henvende seg til når en situasjon oppstår.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-05:
Ved behandling av Forsvarets investeringsprosjekter forholder Forsvarsdepartementet seg til Stortingets bevilgningsreglement og de fullmakter som gis i de årlige budsjett- og investeringsproposisjoner. I henhold til fullmakt i St.prp. nr. 1 for 1998-99 vedtak V tredje ledd forutsettes det at alle nasjonale byggeprosjekter på over 25 mill. kr forelegges Stortinget. De utbyggingskostnader for regionfeltprosjektet som tidligere er offentliggjort, ligger betydelig over denne grense og tilsier at prosjektet vil bli forelagt Stortinget før det startes opp. For å få utarbeidet et prosjekt som er tilstrekkelig godt fundamentert til å presenteres for Stortinget, gis Forsvarsdepartementet i samme romertallsvedtaks fjerde ledd adgang til å starte opp prosjektering av byggeprosjekter med en samlet utgift tilsvarende inntil 5 pst. av den totale bevilgning på de respektive poster. For å følge opp Stortingets vedtak fra 23. mars i år har departementet gitt Forsvarets overkommando i oppdrag å utarbeide et forprosjekt, slik at dette kan forelegges for Stortinget i løpet av neste vinter eller våren år 2000. For 1999 utgjør bevilgede midler på kap. 1760 post 47 ca. 925 mill. kr, slik at de 20 mill. kr som er planlagt benyttet til planarbeidet for regionfeltet i 1999, er beregnet til å ligge vel innenfor totalrammen for prosjektplanleggingen. Jeg kan således bekrefte at det ikke vil bli iverksatt noen utbygging av Regionfelt Østlandet uten at prosjektet og kostnadsrammen er godkjent av Stortinget. Dette prosjektet vil med andre ord følge de samme prosedyrer som Forsvarets øvrige byggeprosjekter med kostnadsramme over 25 mill. kr.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-05:
Når det gjelder selve prosjektet, har jeg gitt et klart svar på at det ikke blir igangsatt. Hvilket dokument representanten viser til, er jeg noe usikker på, men det kan gjelde iverksetting av dette forprosjektet. Hvis det er av en karakter som tilsier at det kan åpnes, skal jeg selvfølgelig se om det er mulig, for det ville jo være en oppfølging av den linjen jeg har. Men jeg kan ikke her og nå si det på annen måte enn at jeg vil undersøke hva dette dokumentet gjelder, og så foreta en vurdering av det.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-05:
Jeg vil ikke gå god for alle opplysninger som er kommet fram i disse Brennpunkt-programmene. Dem får vi ta en mer grundig debatt om en annen gang. Når det gjelder skytefeltsaken, er også representanten kjent med hvilke vedtak Regjeringen la opp til der, men vi er selvfølgelig forpliktet til å gjennomføre det flertallsvedtaket som er gjort i denne salen. Vi følger – som jeg sa i mitt første svar – de prosedyrer for gjennomføring av slike investeringsprosjekter som jeg refererte til, noe som betyr at vi vil komme tilbake til Stortinget med et endelig prosjekt når forprosjektet gir oss bedre grunnlag for å legge det fram for Stortinget.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-05:
Jeg må innrømme at det kommer som en stor overraskelse på meg at tillitsmannsordningen ikke skal ha fulgt med i utviklingen og ikke gir soldatene gode nok muligheter for innflytelse over soldattilværelsen. For ca. to år siden la et regjeringsgodkjent utvalg fram en innstilling som inneholdt en rekke forslag av vital betydning for de vernepliktige i deres hverdag. Landsutvalget for tillitsvalgte i Forsvaret uttalte etter en grundig behandling i tillitsmannsordningen bl.a. dette om innstillingen: «Landsutvalget for tillitsvalgte i Forsvaret registrerer med glede at Haaker-utvalget har avgitt en innstilling som på en grundig og helhetlig måte foreslår en rekke tiltak for å bedre de vernepliktiges status. Innstillingen gir et godt grunnlag for å gi arbeidet for statushevingen av verneplikten et historisk løft. Landsutvalget konstaterer at utvalgets anbefalinger er blitt godt mottatt i det politiske miljø.Landsutvalget for tillitsvalgte i Forsvaret gir sin tilslutning til hovedlinjene i utvalgets anbefalinger, og forutsetter at utvalgets kort- og langsiktige tiltak blir fulgt opp.» Første etappe i oppfølgingen ble behandlet i Stortinget i fjor vår og innebar bl.a. at tjenestetillegget ble økt fra kr 72,50 til kr 90,40 pr. dag. Samtidig ble en ekstra gratis permisjonsreise innført. Jeg har latt meg fortelle at Landskonferansen for tillitsvalgte i fjor mottok Regjeringens oppfølging med langvarig stående applaus. Jeg kjenner meg heller ikke igjen i det bildet representanten tegner når jeg leser Forsvarssjefens årsrapport for 1998 og Ombudsmannsnemnda for Forsvarets innberetning til Stortinget for samme år. Den omtale som begge disse dokumentene gir om tillitsmannsordningen, gir overhodet intet belegg for den generelle karakteristikk representanten gir uttrykk for. Regjeringen vil om kort tid legge fram for Stortinget en proposisjon som bl.a. inneholder etappe 2 i oppfølgingen av den før omtalte utvalgsinnstilling, og forslag til regulering av de vernepliktiges primærgodtgjøringer. Jeg regner med at representanten ved behandlingen av proposisjonen i Stortinget vil benytte anledningen til å tilkjennegi de svakheter som han mener eksisterer med hensyn til å gi soldater i tjeneste bedre mulighet for å få gjennomslag for sine krav.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-05:
Den tillitsmannsordningen som det henvises til i spørsmålet, sies å være 25 år. Det er riktig i utgangspunktet, men den er tross alt revidert mange ganger i løpet av de siste årene, siste gang i 1994, og det foreligger en oppdatert og utviklet ordning. Når det gjelder spørsmålet om en helhetlig ny gjennomgang, ble det spørsmålet reist på Landskonferansen i fjor. Det ble samtidig påpekt at det som var det mest påkrevende, og som gav den største ubalansen, var avdelingsstrukturen i det lokale ledd. Departementet har derfor vurdert det slik at de allerede i tiltaksplanen for 1999 vil gå gjennom det lokale ledd og den ubalansen det har, for senere å kunne ta en helhetlig gjennomgang. Men dette er ressurskrevende, og man har altså ikke sett det mulig å gjøre det i 1999. Men man tar fatt på den delen av tillitsmannsordningen som i utgangspunktet ble beskrevet å være det største problemet. Ellers har jeg den oppfatning at tillitsmennene selvfølgelig skal høres. Hvis det er forsømt på noe punkt, skal det selvfølgelig presiseres og innskjerpes.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-05:
Når det gjelder det gjentatte kravet om å gå gjennom ordningen i sin helhet, refererte jeg til at det var hindret av ressursmessige grunner. Det er et stort arbeid å gjøre det i sin helhet. Jeg har ikke sagt at vi ikke skal gjøre det, men vi valgte altså å ta fatt på det som var det mest presserende i ubalansen i dag. Når det gjelder de tillitsvalgtes muligheter til å komme fram med sine synspunkter overfor myndighetene, mener jeg det er gode muligheter for det gjennom den ordningen vi har nå. Men det betyr selvfølgelig ikke at man har fått et ja til å få gjennomført alle sine krav. Når det gjelder Landskonferansen som arrangeres i Horten i år, skal jeg ha et møte med de vernepliktige i Landsutvalget for tillitsvalgte i Forsvaret/Sekretariatet i forkant av dette møtet, og da vil jeg sikkert også få presentert kravene direkte overfor meg og dermed få en mer direkte personlig kontakt med dem.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-05:
Det aktuelle spørsmål synes å referere seg til en sak avgjort av Gulating lagmannsrett ved dom av 24. mars 1999. Saken gjaldt en anke i en straffesak, hvor en vernepliktig ble frifunnet etter tiltale for overtredelse av den militære straffelov § 35. Den vernepliktige hadde unnlatt å møte etter innkalling til førstegangstjeneste, og han var funnet skyldig i forholdet da saken i første instans ble behandlet av Voss herredsrett. Jeg vil ikke kommentere denne domsavsigelsen, men jeg har merket meg at krigsadvokaten ikke har funnet tilstrekkelig grunn til å anbefale noen anke for etterprøvelse av lovforståelsen til lagmannsrettens flertall når det gjelder innholdet i militærnekterloven § 3. En avklaring av det aktuelle rettsspørsmål antas å ha mindre prinsipiell betydning for fremtiden. Dette har sammenheng med at det etter en revisjon av militærnekterloven nå legges opp til en annen ordning for avgjørelse av søknader om fritak for militærtjeneste av overbevisningsgrunner. Når den nye ordningen trer i kraft, vil det ikke lenger være slik at fremmøteplikten automatisk blir suspendert ved fremsetting av søknad om fritak for militærtjeneste av overbevisningsgrunner. Jeg understreker at det i denne saken ikke er tatt noen avgjørelse om den vernepliktige i dette tilfellet har en overbevisning som kan frita ham for militærtjeneste av overbevisningsgrunner. Det er et spørsmål som hører hjemme i en annen sammenheng, og som vil måtte avgjøres etter bestemmelsen i militærnekterloven § 1 og i forhold til praksis knyttet til denne. Det er således en feil fremstilling av denne saken når den omtales som en … Jeg beklager, jeg tror jeg må ha byttet om min rekkefølge på ark. Jeg vil altså ikke kommentere saken, men jeg regner med at den ikke vil ha en prinsipiell betydning, da dette vil bli forandret ved revisjon av militærnekterloven, som nå er ute til høring. Jeg beklager det rotet.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-05:
Jeg har også sett den NTB-meldingen. Jeg har ikke lyst til å gå inn på en domsavsigelse på dette nivå. Jeg har bare registrert at krigsadvokaten så langt har valgt ikke å anke, og har ikke lyst til å kommentere det videre. Det jeg har lyst til å kommentere, er at etter militærnekterloven, som nå er til revisjon, skal man faktisk gjennom en helt annen prosedyre når det gjelder hvordan man skal forholde seg hvis man ønsker fritak, man skal ikke være fritatt ved bare ikke å møte opp. Dette er nå til høring, og hvis høringsuttalelsene blir tatt til følge, vil man altså på en helt annen måte aktivt gå inn, og kreve underskrift på en erklæring fra dem som ber seg fritatt. Men jeg ber om å få forståelse for at jeg først kan redegjøre for hva dette eksakt vil kunne bli etter at høringen er avsluttet.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-05:
Det er klart at hvis vi skulle springe etter alle artige oppslag som kommer i pressen, fikk vi det enda travlere som statsråder. Men jeg skjønner godt hva som er det grunnleggende i spørsmålet fra representanten. I denne saken er det ikke slik at det er kriteriene for fritak som er for liberale. Min kollega i Justisdepartementet og jeg har slått oss til ro med at nye regler er under utarbeidelse. Men hvis det i en gitt anledning er behov for å presisere vår holdning til fritak og til verneplikten, skal jeg sørge for at det blir gjort, men da på et riktigere grunnlag enn det som ligger i denne meldingen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Jeg har et spørsmål til justisministeren: «Nynazistiske grupperinger gjennomfører bombesprengninger rettet mot innvandrere i Storbritannia. I Norge ser det ut for at vi har fått historiens første rasistisk motiverte drap. Høyreekstremister og nynazister organiserer seg også i Norge og har utøvet vold mot politisk aktive. Hva vil Regjeringen gjøre for å slå ned på de nynazistiske miljøene i Norge?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Jeg takker for svaret. Vi har vært vant til påstanden om at nynazister og høyreekstremister først og fremst truer mennesker som har det mange kaller en venstreekstrem oppfatning. Det er de påstander som ofte framstilles på TV 2, i Brennpunkt og den type programmer. Men vi har også eksempler på at mennesker fra ministerens parti er blitt truet. Et eksempel er Rita Sletner, som er leder i Norges Venstrekvinnelag, som gikk ut og advarte mot nynazister. Hun ble hengt ut på hjemmesiden til en av disse nynazistiske grupperingene i Norge, der det stod: «Dette er en kamp der livet kan bli den endelige innsatsen. Vi lar oss ikke herse med, Rita Sletner». Jeg har også selv blitt utsatt for et overfall for to uker tilbake, der jeg ble slått ned. Jeg vil bare gjenta spørsmålet: Klarer justisministeren å gjøre noe for å vise at dette er noe som angår et bredt lag av det norske folk, og ikke bare noen få?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Et av problemene i forhold til slike saker som oppblomstring av nynazistiske miljøer, er nettopp av det ofte fungerer slik at enkeltetater går inn hver for seg. Min klare oppfatning er at det er flere ting som er nødt til å skje samtidig fra forskjellige etater. Man må være hard mot nynazistene, hindre at de får rekruttere ungdom på konserter – på den måten har de stoppet framveksten i Sverige – hindre dem i å spre rasistisk propaganda, gå inn og bryte opp miljøene, nettopp slik som de har gjort på Nordstrand, ved å jobbe sammen med politi og foreldre og sosialt med en gang det blomstrer opp miljøer, gi folk et skikkelig ungdomstilbud og jobb, og gjøre noe med den offentlige skolen som er i forfall, som er med på å utstøte ungdommer. Spørsmålet er om justisministeren vil ta et initiativ nettopp for at man skal kunne klare å jobbe tverrfaglig og på tvers av etater i den sammenheng. Deler han mitt syn på at det er dette som må gjøres?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren: «Tillitsmannsordningen i Forsvaret ble revidert sist gang i Stortinget for 25 år siden. Samfunnets krav til deltakelse og brukermedvirkning har endret seg. Ordningen har ikke fulgt med i utviklingen og ikke gitt soldatene god nok mulighet for innflytelse over soldattilværelsen. Det er en grunn til at soldaters krav sjelden kommer i offentlighetens søkelys. Vil Regjeringen gjennomgå tillitsmannsordningen i Forsvaret med sikte på å gi soldater i tjeneste bedre mulighet for å bli hørt og få gjennomslag for sine krav?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Det er vel det nærmeste det går an å komme et slakt av et spørsmål fra denne talerstol. Jeg takker for svaret. Det var fint. Jeg tenkte jeg skulle si at det var et godt poeng å gripe fatt i nettopp de saker der tillitsmannsordningen har fått lov til å delta i de offentlige utvalg, der også politikere har vært med. Det har fungert veldig positivt, og det har kommet mye godt ut av det arbeidet som ble gjort. Men jeg ser også at det i Forsvarets virksomhetsplan, under punkt 26 om tiltak, foreslås at man skal vurdere den lokale delen av tillitsmannsordningen i Forsvaret. Det er vel og bra, men det står ingenting om hvordan man skal vurdere. Det står ingenting om hvem som skal vurdere, og det står ingenting om hvorfor det kun er den lokale delen av tillitsmannsordningen som skal vurderes. Jeg vil gjerne be om svar på de spørsmålene og vil utdype selv hva jeg mener. Sist gang dette ble gjennomgått i stort monn, var i St. meld. nr. 73 for 1973-74. Det er mye som taler for at det burde gjennomføres den type evalueringsarbeid i en stortingsmelding også i år.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Statsråden refererer til Landskonferansen i fjor. Det er riktig at der ble det bedt om at det skulle nedsettes et utvalg som skulle vurdere hvordan tillitsmannsordningen i sin helhet fungerer. Jeg vil be om at forsvarsministeren er så generøs at de tillitsvalgtes ønske etterkommes. Jeg vil også minne om at det nå en gang er slik at denne landskonferansen består av representanter både fra Forsvaret, fra soldatene og fra befalet. Og det er merkelig hvordan et punkt i virksomhetsplanen, som startet så åpent og klart, er blitt barbert ned til et punkt om at det bare er den lokale delen av tillitsmannsordningen som skal gjennomgås. Oppbyggingen av tillitsmannsordningen er helt spesiell på sentralt nivå. Det er en organisering der de fremste talspersoner for soldatene de facto er underlagt departementet. I hvert fall fungerer det slik at departementets representant, som vil være autoriteten i tillitsmannsordningen, både vil være sjef for ordningen med mulighet for å overprøve de tillitsvalgte og den personen som de tillitsvalgte jobber opp mot. Dette er en helt enestående dobbeltrolle som det burde gjøres noe med etter 25 år.
Trond Helleland (Høyre), 1999-05-05:
Jeg ber om å få stille forsvarsministeren følgende spørsmål: «Fredag 9. april 1999 refererte Dagsavisen at lagmannsretten har fritatt ein 2l-årig gut frå militærteneste på bakgrunn av ein søknad der han gjer det klart at han ikkje er pasifist, men at han ikkje har lyst til å gjennomføre fyrstegongstenesta. Meiner statsråden at denne rettsavgjersla gjev grunn til å vurdera endringar i gjeldande regelverk?»
Trond Helleland (Høyre), 1999-05-05:
Det er ikke så greit når det er en annen spørsmålsstiller og en annen svarer enn det egentlig skulle ha vært. Jeg takker i alle fall for svaret, og aksepterer at det er militærnekterloven § 3 – og ikke § 1 – som ligger til grunn for den dommen som det er referert til. Men spørsmålet blir da holdningen ute blant folk til verneplikt. Den er viktig, og denne type oppslag styrker ikke akkurat troen på verneplikten og vernepliktens stilling. Jeg ber derfor om en presisering fra forsvarsministeren; det kan være nødvendig med en presisering når det gjelder hvilke fritaksgrunner som gir grunnlag for å slippe unna militærtjeneste. Regjeringen har jo skapt det inntrykk at verneplikt ikke er en plikt, men en valgmulighet mellom siviltjeneste og verneplikt. Begrepet «sivil verneplikt» er et eksempel på dette. Dagsavisens oppslag den 9. april er en NTB-melding, spredd til alle landets aviser. Føler ikke forsvarsministeren et behov for å korrigere dette oppslag som sprer inntrykk av at formuleringer som «eg har ikkje lyst» er nok til å få fritak fra militærtjeneste?
Trond Helleland (Høyre), 1999-05-05:
Jeg er veldig glad for det signalet som ble gitt om at frammøteplikten ikke automatisk blir suspendert ved framsetting av søknad om fritak. Statsråden sa at hun ikke kunne si mer om denne ordningen nå, men at den er til høring. Jeg håper at det også vil innebære at vi unngår den type saker som her er referert. Jeg synes likevel det kan være grunn til å etterlyse den mer prinsipielle holdningen fra forsvarsministeren når det gjelder dette med grunner for fritak. På generell basis kunne det av og til være greit for forsvarsministeren og Forsvaret å kunne rykke ut og faktisk gjøre oppmerksom på hvilke grunner for fritak som er gyldige, når en får den type oppslag i avisene. For når en får oppslag av typen Artig-Per slapp militæret fordi han ikke hadde lyst, han ville ikke tilbringe et år i Sør-Varanger fordi det var så langt unna, osv., får man den holdning ute blant folk at nå er militærtjeneste omtrent en valgfri øvelse som en kan velge å ta, eller ikke å ta. Og det bør man unngå.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Dersom forlag begynner å produsere billige eller gratis skolebøker gjennom bruk av reklame i skolebøkene, vil dette med stor sannsynlighet føre til at de som velger fag med mange elever, får en større utgiftsreduksjon enn de som velger utradisjonelt. Det beste virkemiddelet for å motvirke at slike forskjeller utvikles i skolen, er å innføre en ordning med gratis skolebokutlån. Vil Regjeringen vurdere en ordning med gratis skolebøker på nytt i lys av debatten om reklame i skolebøker?»
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Nå ble jeg litt usikker på hva statsråden mente. Først sa han at departementet kom til å sørge for at bøker med reklame i ikke kom til å bli godkjent av Nasjonalt læremiddelsenter, mens han på slutten av innlegget sa at man kanskje skal åpne for reklame i skolebøkene likevel. Jeg vil gjerne be statsråden presisere på en klar og tydelig måte om han er for reklamefinansierte skolebøker, eller om han er imot det.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg registrerer at statsråden i forkant av vurderinga er skeptisk. Det skulle for så vidt bare mangle at en statsråd i en regjering som er opptatt av de immaterielle verdiene, ikke skulle være skeptisk til at Coca-Cola og Libresse skal betale for skolebøker gjennom livsstilsreklame. Arbeiderpartiet er – ilikhet med statsråden – skeptisk til at dette kan bli utviklinga. Forskjellen er at vi har et alternativ, nemlig å innføre en ordning med gratis utlån av skolebøker, som vi foreslo 50 mill. kr. til. Jeg bare fastslår at statsråden kan komme til å åpne for reklame, og at han overhodet ikke har noe alternativ å møte denne utfordringa med.
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Eg vil stille følgjande spørsmål til kyrkje-, utdannings- og forskingsministeren: «På landsplan er det i dag problem med rekruttering av lærarar både i grunnskulen og den vidaregåande skulen. Den vidaregåande skulen i Møre og Romsdal er verst ramma når det gjeld rekruttering av lærarar. Spesielt er det vanskar med å få lærare i yrkesfaga. Dette er ei farleg utvikling. På kva måte vil statsråden medverke til at læraryrket kan bli meir attraktivt?»
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Eg vil takke statsråden for svaret, og eg skal love å lese rekrutteringsmeldinga hans nøye. Eg følte at det var ein liten lærar som kom fram i det svaret som eg fekk, men det tek eg til etterretning – eg har ikkje følgt godt nok med i timen. Men eg har fått ein del problemstillingar frå eige fylke som går på at Møre og Romsdal har ein del problem med rekrutteringa av lærarar, og spesielt går det på lærarar med realfag på ungdomsskuletrinnet. Dei ser også at talet på søkjarar t.d. ved Volda Lærarhøgskule har gått ned med ca. 50 pst. dei to siste åra. Det går også på at ca. 40 pst. av lærarane er over 50 år, så no slit dei litt med langtidssjukemeldingar, og enkelte blir også uføretrygda. Dette er ei alvorleg problemstilling. Derfor meiner eg at eit betre arbeidsmiljø for både lærarar og elevar i skulen, eit betre utdanningstilbod og kanskje også ei letting av arbeidsbyrdene for lærarar som har kome over 50 år, er noko ein må ta med seg. Dei tiltaka skal eg med glede vere med og diskutere når rekrutteringsmeldinga ligg føre.
Terje Johansen (Venstre), 1999-05-05:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «For å likebehandle norske og utenlandske aktører på postordremarkedet og sikre norske arbeidsplasser ble det fra 1. mars 1999 innført merverdiavgift også for postordresendinger til Norge av lav verdi. Dessverre har dette gitt utilsiktede virkninger med økt byråkrati og kostnader blant annet fordi Posten Norge BA ilegger disse sendingene et gebyr på 80 kroner. Kan statsråden forklare med hvilken hjemmel Posten Norge BA kan ta gebyr for innkreving av merverdiavgift?»
Terje Johansen (Venstre), 1999-05-05:
Jeg takker for svaret, men jeg tør minne statsråden om at spørsmålet mitt gjaldt med hvilken hjemmel Posten Norge BA kan ta gebyr for innkreving av merverdiavgift. Statsråden svarer at gebyret gjelder for tollbehandling, og han sier at dette er en service for å få fortollet sendinger fra utlandet, og at de faktiske kostnader for Posten ved fortollingsarbeider osv. er uavhengig av varens verdi. Men det jeg stiller spørsmål om, det er med hvilken hjemmel kan man ilegge gebyr for innkreving av merverdiavgift. Og det er noe ganske annet.
Terje Johansen (Venstre), 1999-05-05:
Det som altså står igjen, er at Posten beregner seg et gebyr for å innkreve merverdiavgift. Jeg må si at jeg stiller et stort spørsmålstegn ved hjemmelen for det. For hvis dette skulle være likt for alle forretningsdrivende, slik at man skulle kunne påstå – hvilket man helt sikkert kan – at det koster penger å innkreve merverdiavgift, ville vi jo få ganske rare tilstander i dette landet. I tillegg har jeg fått opplyst gjennom utallige brev, e-mail og avisinnlegg, at dette nå også omfatter småpakker og gaver fra utlandet med verdi lavere enn 200 kr, som overhodet ikke skulle verken merverdiavgiftsbelastes eller tollbehandles. Så jeg tror samferdselsministeren bør ta kontakt med Finansdepartementet for å få klarere linjer på dette området.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
I henhold til postforskriften av 1. juli 1997 skal Samferdselsdepartementet kun godkjenne portotakster for prioriterte brev innenlands. Dette innebærer at styret for Posten som et ledd i sin ordinære forretningsvirksomhet kan fastsette alle andre porto- og gebyrsatser. Dette gjelder også gebyret for tollbehandling av varer fra utlandet. Det følger av dette at hjemmelen for innkreving ligger i styrets beslutningsmyndighet i den ordinære forretningsvirksomheten. Som en service for privatpersoner sørger Posten automatisk for å få fortollet sendinger fra utlandet. Fra 1. mars 1999 ble dette arbeidet, som en konsekvens av endringer i merverdiavgiftsreglene for postordresendinger, utvidet til også å gjelde sendinger med verdi under 200 kr. For dette arbeidet kreves et gebyr på 80 kr pr. sending uavhengig av varens verdi. Jeg har ikke problemer med å skjønne at dette kan føles urimelig dersom varens verdi er lav, men de faktiske kostnader for Posten ved fortollingsarbeidet er uavhengig av varens verdi. Ifølge Posten er gebyret på 80 kr knapt nok til å dekke kostnadene ved arbeidet, men Posten anser dette som en viktig service for kundene. Det er også viktig å understreke at personer som synes gebyret er for høyt, kan gi beskjed til sitt lokale tollkontor om at man ønsker å gjøre arbeidet selv. Kundene må da selv reise til nærmeste tollsted og sørge for fortolling.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Det er riktig som representanten Terje Johansen understreker, at her er det to ulike vinklinger ute og går. Men Posten opptrer her etter mitt syn som speditør, slik at man forholder seg til de vanlige speditørvirksomhetene og -vilkårene, som bl.a. inkluderer gebyrer for håndtering av sendinger fra utlandet. Jeg har fått opplyst, sist på morgenen i dag, at dette gebyret før ble satt til 80 kr for tjenester over 200 kr ettersom håndteringen også medførte mer arbeid. Ved en reell fortolling for varer under 200 kr, innførte man tilsvarende gebyr for hele prosessen, i og med, som jeg sa i mitt første svar, at arbeidsomfanget i denne sammenheng er det samme. Dette må altså ses langt utover en ren merverdihåndtering.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Statsråden har selvfølgelig ikke noe imot å ta kontakt med Finansdepartementet, og det vil da også bli gjort. Det som igjen er viktig å understreke, er at dette gebyret er fastsatt av Postens styre, som har nødvendige fullmakter til å fastsette takster og gebyrer utover enhetsportoen, eller det som Samferdselsdepartementet etter Stortingets pålegg skal bestemme. Jeg skjønner godt reaksjonen når en pakke har veldig liten verdi i forhold til gebyrets størrelse. Men jeg har vanskelig for å se at Samferdselsdepartementet eller Stortinget, etter at Postens styre har fått de nødvendige fullmakter, kan overprøve gebyrstørrelsen. Derimot, hvis det er misforståelser knyttet til gavespørsmålet, størrelsen på gaven etc., er det helt naturlig at Finansdepartementet lager en avklaring på akkurat dette.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg vil først gjøre oppmerksom på at det er falt ut et «eller» i siste setning i det innleverte spørsmålet, og jeg håper at det ikke gir seg utslag i at statsråden svarer annerledes enn det jeg håper han gjør. Jeg stiller da følgende spørsmål til sosialministeren: «Folketrygdlovens § 8-4 lyder: «Arbeidsuførhet som skyldes sosiale eller økonomiske problemer og lignende gir ikke rett til sykepenger.» En kvinnelig lastebilsjåfør mener at hun urettmessig er nektet sykepenger med bakgrunn i denne paragrafen. Samtidig ser vi til stadighet at konflikter som blir offentliggjort, resulterer i at ressurspersoner blir sykmeldt. Ser statsråden noen trend der det er forskjellsbehandling når det gjelder yrkesmessig bakgrunn eller mellom kvinner og menn?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Når jeg har tatt opp spørsmålet, er det med bakgrunn i at vi må være oppmerksom på utviklinga. I en tid da vi ser at sykepengeutbetalinga øker, og vi ønsker en utvikling som går motsatt vei, er det viktig at vi ikke får en urettferdig praktisering, for det må ikke bli slik at lavstatusyrkene – og dermed også lavtlønnsyrkene – lettere blir vurdert etter § 8-4 enn f.eks. folk med høy utdanning og høystatusyrker. Likeså er det viktig at det ikke blir noen kjønnsmessig forskjell, og i så måte er jeg glad for statsrådens svar om at vi ikke ser noen trend i den retningen hittil. Men oppfølgingsspørsmålet mitt blir: Mener statsråden at vi har god nok rapportering, slik at vi, hvis vi ser en utvikling som går i den retningen vi ikke ønsker, klart vil fange opp det?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg vil stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I disse dager foregår det i Direktoratet for naturforvaltning en godkjenning av de kommuner som har sagt seg villig til å overta forvaltningsansvar for verneområder. I tillegg har for eksempel Lierne kommune sagt seg villig til å delta i en prøveordning med delegering av midler til forebyggende tiltak mot rovviltskader. Begge disse problemstillingene blir nye oppgaver for kommunene. Hvordan mener statsråden disse merutgiftene skal kompenseres?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
I et brev til kommunene fra Direktoratet for naturforvaltning fra 1998 heter det: «Det er for oss en prioritert oppgave å finne løsninger som kan skape engasjement og lokal forståelse for vern … Kommuner som ønsker et forvaltningsansvar for verneområder må naturligvis ha tilgjengelig naturfaglig kompetanse og kapasitet til å arbeide med denne type saker.» Videre heter det: «Med utgangspunkt i det tradisjonelle budsjettnivå for forvaltning av verneområder, vil direktoratet understreke at kommunene ikke kan påregne store pengeoverføringer som følge av en myndighetsoverføring. En vesentlig del av kostnadene ved forvaltning må derfor bæres av den enkelte kommune … Den fremtidige budsjettsituasjonen vil være avgjørende for omfanget av statlige midler til dette formålet.» Det er sitat fra brevet. I en tid hvor kommunene har en økonomi som er den desidert svakeste de har hatt i 1990-årene, vil det være nødvendig med pengeoverføringer. Med tilstrekkelige økonomiske midler får vi en god forvaltning. Mitt spørsmål blir: Mener statsråden at det vil være riktig ut fra det hun selv sa?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Det er riktig, slik miljøvernministeren understreker, at de fleste kommunene har stilt seg positive til å ta over en del av forvaltningsområdet. Likevel har de fleste, eksempelvis Lierne, sagt at de synes at bevilgningene til forebyggende tiltak er for små, og de stiller også spørsmål ved kompensasjon i forhold til administrasjon av forvaltninga av områdene. Det har også sammenheng med det jeg mener er viktig, nemlig at når man tar oppgaver fra en del av den offentlige forvaltningen og fører dem over til en annen del, da må det være fleksibilitet i systemet, slik at vi kan ha tiltro til at kommunene får ressurser til å gjøre en god jobb. For er det noe vi er opptatt av i forhold til disse områdene, er det at de miljømessig skal bli godt ivaretatt også når kommunene tar på seg den oppgaven.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Det sentrale vilkåret for rett til sykepenger er arbeidsuførhet grunnet sykdom. Ifølge folketrygdloven § 8-4 er det ikke tilstrekkelig at man er arbeidsufør, arbeidsuførheten må klart skyldes sykdom eller skade. De medisinske vilkårene for rett til sykepenger ble innskjerpet i 1993. Jeg viser her til Ot.prp. nr. 39 for 1992-93. Det ble da presisert at arbeidsuførhet klart skal skyldes sykdom, og at arbeidsuførhet som skyldes sosiale, økonomiske eller andre livsproblemer ikke gir rett til sykepenger. Bakgrunnen for endringen var at det hadde skjedd en gradvis liberalisering av sykdomsbegrepet ved at naturlige problemer, konflikter eller vanskelige livssituasjoner ble sidestilt med sykdom. En vanskelig livssituasjon, f.eks. en konflikt på arbeidsplassen, gir ikke i seg selv rett til sykepenger. I enkelte tilfeller kan en slik konflikt føre til så store psykiske problemer at plagene kan utvikle seg til sykdom. Det må likevel være klart at problemer som ikke er blitt til sykdom, ikke gir rett til sykemelding. Det er her behandlende lege må bruke sitt medisinske skjønn og sin klokskap, etter beste evne. I tilfeller der det fremkommer opplysninger som fører til tvil om en sykemelding er berettiget, har Ankenemnda for sykepenger i arbeidsgiverperioden lagt en streng bevisvurdering til grunn. Hvorvidt vilkårene for sykepenger er oppfylt, må vurderes konkret i hvert enkelt tilfelle. Reglene i folketrygdloven om vilkår for sykepenger skiller ikke mellom kvinner og menn. Den konkrete vurderingen av om arbeidstakeren er arbeidsufør på grunn av sykdom skal skje uavhengig av kjønn. Jeg har ikke sett noen trend hvor det er forskjellsbehandling på grunn av yrkesmessig bakgrunn, eller mellom menn og kvinner. Jeg er klar over at det kan være uklare grenser mellom sykdommer i medisinsk forstand og tilstander mennesker kan befinne seg i på grunn av vanskelige livssituasjoner av ulik art. Likevel er det visse tilstander som klart ligger utenfor et medisinsk sykdomsbegrep. Ved å sykdomsforklare slike situasjoner vil de reelle problemer som ligger bak, kunne bli tilslørt, og vil da heller ikke bli løst.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Det er trygdekontorets ansvar å godkjenne sykemeldinger og i den forbindelse etterprøve at vilkårene for sykemelding foreligger. Det gjelder også oppfølgingen av de innskjerpede medisinske vilkår som jeg refererte til i mitt hovedsvar. Jeg har tillit til at trygdekontorene og trygdeetaten både i sin kontroll av den enkelte sykemelding og i sitt oppfølgingsarbeid av sykemeldte er seg bevisst den problemstilling som representanten Gaundal her har tatt opp, og som jeg er helt enig i det er viktig å være på vakt overfor, slik at en unngår forskjellsbehandling.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Hensikten med innsatsstyrt finansiering – ISF – er å øke aktiviteten i sykehusene, for derigjennom å redusere ventetiden for behandling. I 1998 tilsvarte refusjonssatsen 45 pst. av den gjennomsnittlige behandlingskostnad. Utover statlige tilskudd til styrking av sektoren ble bevilgningen finansiert ved trekk i rammetilskuddene. Uttrekket ble gjort slik at fylkeskommunene ville motta det samme i statlige overføringer med samme aktivitet som i basisåret. Dette uttrekket ble gjort på grunnlag av registreringspraksis i 1995. Samlet sett får fylkeskommunene etterbetalt midler for meraktivitet i 1998 i forhold til plantall. Dette beløpet er imidlertid mindre enn det enkelte av fylkeskommunene har regnet med. Innsatsstyrt finansiering er en betydelig helsepolitisk reform, hvor 1998 var det første hele året ordningen var i drift. Usikkerhet som knytter seg til implementeringen av en slik stor reform, burde tilsi en viss forsiktighet i den fylkeskommunale budsjettering. Fylkeskommunene får likevel full økonomisk uttelling for økt aktivitet, men ikke nødvendigvis for endret registreringspraksis. Når Sosial- og helsedepartementet har funnet å måtte redusere refusjonsgrunnlaget for enkelte fylkeskommuner, skyldes det i hovedsak to forhold. For det første: Ved innføring av ISF var det en betydelig underregistrering av hva sykehusene faktisk utførte av pasientbehandling. Underregistreringen innebar at fylkenes rammetilskudd ble tilsvarende mindre redusert. Fylkeskommunene har derfor fått betalt for all pasientbehandling. Etter at ISF ble innført, er kvaliteten på registreringen blitt bedre og mer i samsvar med retningslinjene. Endret registrering vil kunne gi urimelig høy økonomisk uttelling i forhold til faktiske kostnader. Dette gjelder særlig registrering av dagpasienter og observasjonspasienter. Fylkeskommunene er orientert i informasjonsskriv i januar 1998 om at bl.a. registrering av dagpasienter vil kunne bli håndtert særskilt ved fastsettelse av utbetalingsgrunnlaget. Sosial- og helsedepartementet har derfor funnet å måtte redusere utbetalingene der disse klart overstiger faktiske kostnader. I noen tilfeller ville fylkeskommunene ellers fått en kostnadsdekning på mellom 200 og 400 pst., mot 45 pst. som har ligget til grunn for ordningen i 1998. For det andre: Registreringspraksis som ikke er i tråd med gjeldende regler. Et eksempel her er pasientbehandling som ikke omfattes av ordningen med innsatsstyrt finansiering, f.eks. legevakt og poliklinikk. Det dreier seg ikke om å «straffe» effektive fylkeskommuner, men å sørge for at intensjonene i innsatsstyrt finansiering blir fulgt opp. La meg avslutningsvis opplyse at departementet vil ha en dialog med de aktuelle fylkeskommunene om gjennomføringen av den justerte avregningen for 1998. Det vil bli redegjort for Stortinget i revidert nasjonalbudsjett.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Jeg er helt enig med representanten Stang i at sykehusfinansieringen må være mest mulig forutsigbar. Det tilsier at departementet har en samvittighetsfull oppfølging av de retningslinjer som er gitt, og de intensjoner som er fastsatt for ordningen, i forhold til alle fylkeskommuner. I den grad noen fylkeskommuner – og i dette tilfelle er det et fåtall av dem – har dratt systemet lenger enn det er grunnlag for, ville det være en klar svikt fra departementets side om ikke dette ble fulgt opp. Det har også med troverdigheten til innsatsstyrt finansiering å gjøre, som jeg tror representanten Stang og jeg er enige om at er et system som vi skal ha, og som vi skal bygge videre på. Når det gjelder revidert nasjonalbudsjett, kan jeg på dette tidspunkt bare avgrense meg til å si at vi vil komme med et samlet fremlegg av utviklingen for innsatsstyrt finansiering, inklusiv dette spørsmålet, i det dokumentet som Regjeringen presenterer for Stortinget i den forbindelse.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
La meg først bemerke at pasienter som trenger behandling straks ved norske sykehus, får behandling straks. La meg så si at dette ikke er noen straffeekspedisjon overfor enkelte fylkeskommuner. Dette er departementets arbeid med å følge opp et system og et regelverk og intensjonene i et system slik at det virker etter hensikten. Det ansvaret må departementet ha, selv om det er ubehagelig, og selv om det fører til at noen ikke får de pengene de hadde regnet med å få. For det kan ikke være rimelig at man skal få oppgjør for en type pasientbehandling som ikke inkluderes i systemet, eller at man skal få oppgjør som mange ganger overstiger det de faktiske kostnader ved denne behandlingen representerer. Det tror jeg virkelig ville bidratt til å rive ned legitimiteten og respekten for dette systemet. Det jeg kan love, er at vi skal ha en dialog med de angjeldende fylkeskommuner. Det vil være et møte med fylkeskommunene på fredag, og vi vil ha en dialog om gjennomføringen av denne justerte avregningen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-05:
Antall asylsøkere og flyktninger som kommer til landet, varierer fra måned til måned og fra år til år. Det innebærer at behovet for plasser i de statlige mottakene varierer. Da flyktningene fra Bosnia kom til Norge i 1993 og 1994, hadde vi i april 1994 147 mottak på det meste. Lavere ankomsttall reduserte imidlertid behovet til 19 mottak i desember 1997. Økte ankomsttall generelt og beslutningen om å motta inntil 6 000 flyktninger fra Kosovo har medført ny oppbygging av mottak, slik at vi i dag har 102 mottak over hele landet. I dagens mottaksapparat er det bygd inn en viss fleksibilitet, med sikte på både å bevare fagkompetanse og sikre en nødvendig beredskap for større ankomster. Utlendingsdirektoratet har ansvaret for å etablere og inngå avtaler om drift av statlige mottak for asylsøkere og flyktninger. For å redusere sårbarheten ved svingninger i ankomsttallet har Utlendingsdirektoratet mulighet til å inngå avtaler om betalte beredskapsplasser som kan tas i bruk på kort varsel. I tillegg omfatter de fleste drifts- og leieavtalene et visst antall stykkprisplasser. Dette er mottaksplasser som betales etter hvert som de tas i bruk. Av de ca. 12 500 mottaksplassene vi har pr. 26 april 1999, er ca. 2 600 stykkprisplasser. Dette gir en viss fleksibilitet i mottakssystemet. I tillegg er det normalt en viss overkapasitet i transittmottakene for å kunne ta høyde for økte ankomster. Målet for mottaksapparatet er både å gi et nøkternt, og et forsvarlig tilbud til den enkelte asylsøker og flyktning. Enhver form for beredskaps- og overkapasitet har en pris, og vil bidra til at de samlede utgiftene til mottaksapparatet øker. I dag er målet at kapasitetsutnyttelsen innenfor mottaksapparatet til enhver tid skal være på 90 pst. Store svingninger i ankomsttallene innebærer at eventuelle beredskapskommuner må være villige til å binde opp ressurser til både personale og boligmasse på ubestemt tid. Hvordan dette eventuelt skal organiseres i praksis, er jeg usikker på, særlig sett i lys av at relativt få kommuner har ønsket å være driftsoperatør. Men jeg kan forsikre representanten Andersen om at Utlendingsdirektoratet gjør sitt ytterste for å sikre både kapasitet og kompetanse i mottaksapparatet. I denne forbindelse har de en løpende kontakt både med aktuelle kommuner og private og frivillige organisasjoner, som Norsk Folkehjelp og Norges Røde Kors, som har lang erfaring på dette området. Dette er ressurser som i tillegg til opplæring og oppfølging fra Utlendingsdirektoratet blir benyttet ved etablering av nye mottak.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-05:
Jeg viser til mitt første svar, hvor jeg sa at vi i 1993 og 1994 på det meste hadde 147 mottak, og at vi på det laveste, i desember 1997, hadde 19 mottak. Det vil altså over tid være betydelige variasjoner i behovet for mottak. I det systemet vi har, er det innebygd en viss beredskap som fra departementets side anses å være dekkende for ordinære behov. Det er klart at det kan oppstå situasjoner hvor dette ikke er tilstrekkelig. Derfor har man også, som jeg sa, i tillegg en viss overkapasitet i transittmottak for å møte slike akutte situasjoner. Det er opplagt at det både er et økonomisk og et organisatorisk spørsmål hvor langt man skal gå med hensyn til å ha beredskap og overkapasitet på mottak, men etter departementets vurdering er dette i en ordinær situasjon ivaretatt gjennom de ordningene som vi i dag har.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-05:
Nå ble jeg nok muligens oppfattet å være vel bastant hvis det jeg sa, oppfattes slik at jeg avviser ethvert forsøk på å få til samarbeidsordninger som bl.a. skal ivareta kompetanse. Jeg er enig med representanten Andersen i at det er viktig å ivareta kompetanse i kommunene i forhold til opplæring, i forhold til integrering, i forhold til helse, i forhold til alle de problemer som vi vet er knyttet til spesielle situasjoner som flyktninger ofte er utsatt for. Der kan det nok søkes bedre ordninger. Det jeg redegjorde for i mitt svar, var beredskapen i forhold til antall plasser som skal stå disponible til enhver tid. Det syns jeg er et helt annet spørsmål. Det at vi har klart å takle den situasjonen som vi har vært gjennom den siste måneden, med mottak av et betydelig antall flyktninger fra Kosovo, samtidig som vi for tida også har en ganske stor tilstrømning av flyktninger fra andre land, på en tilfredsstillende måte, viser at det apparatet man har, er i stand til å ivareta den nødvendige fleksibilitet. Men i forhold til spørsmålet om kompetanse og det øvrige som går på samarbeid mellom kommuner, syns jeg det er et spor som bør følges.