Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2001-12-06:
Arbeidarpartiet legg stor vekt på at vi skal ha kommunalt sjølvstyre og likeverdige velferdstilbod i alle delar av landet vårt. Vi veit at kommunane og fylkeskommunane syter for det aller meste av den offentlege tenesteproduksjonen. Derfor blir det heilt sentralt at dei same kommunane og fylkeskommunane får økonomiske vilkår som gjer dei i stand til å tilby dei tenestene som befolkninga har behov for. Regjeringa Stoltenberg sitt økonomiske opplegg for kommunesektoren legg til rette for dette. Forslaget inneber ein reell vekst i dei samla inntektene for sektoren på om lag 3,5 milliardar kr. Det er positivt at handlingsrommet for kommunesektoren aukar. Dei frie inntektene blir 1 775 mill. kr høgare i 2002 enn i 2001. Regjeringa Stoltenberg foreslo ei offensiv satsing for barnehagane med 1 milliard kr ekstra neste år. Midlane skal brukast til å skaffe og drive fleire plassar, og til å setje ned foreldrebetalinga. Den førre Regjeringa la også fram forslag om å auke tilsegnsramma med 4 000 plassar innanfor eldreomsorga. Det blei vidare foreslått å setje av meir pengar til psykisk helse og ei ekstra satsing på opprusting av skulebygg. Alt dette er gode tiltak som gir betre velferd i landet vårt. Vi får fleire og betre tenester til innbyggjarane rundt om i kommunane våre. Bondevik II-regjeringa har lagt fram eit budsjettforslag med nye anslag for den økonomiske utviklinga. Ein vesentleg del av desse midlane vil Arbeidarpartiet bruke til skattelette for dei som har dei lågaste inntektene. Satsen i minstefrådraget aukar med 2 prosentpoeng. Dette gir lågare skatteinntekter for kommunane, noko Arbeidarpartiet kompenserer fullt ut. I sitt endelege kommuneopplegg for 2002 aukar Arbeidarpartiet handlingsrommet med over 600 mill. kr. Av dette aukar rammetilskota med 85 mill. kr utover kompensasjonen for at skatteinntekter fell bort. Dette er inntekter som vi ønskjer skal brukast til auka satsing på barnevern, skulehelseteneste, norskopplæring og ei rabattordning for ungdom i kollektivtransporten. Arbeidarpartiet vil dessutan auke dei øyremerkte midlane til kommunesektoren med 387,5 mill kr. Desse midlane skal m.a. brukast til helsetilbod til narkomane, til rusførebyggjande arbeid og til tilskot i vidaregåande opplæring. Kommuneopplegget til Arbeidarpartiet for neste år legg eit godt grunnlag for den offentlege tenesteytinga i landet vårt. Vi vil gi 445,5 mill. kr meir i tilskot til kommunesektoren enn fleirtalet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet, legg opp til. Det vil nok bli lagt merke til rundt om i kommunar og fylkeskommunar. I Arbeidarpartiet forstår vi at mange kommunar og fylkeskommunar er i ein pressa økonomisk situasjon. Derfor ber vi om at Regjeringa gir ein grundig presentasjon av problema. Vi ønskjer at Regjeringa skal skissere tiltak for å rette opp den økonomiske ubalansen. Høgre og Kristeleg Folkeparti avviser eit slikt arbeid. Det heiter nemleg i deira merknader at «utviklingen i kommuneøkonomien peker i retning av stabilisering og forbedring». Slike synspunkt borgar ikkje for at regjeringspartia vil yte noko særleg for å få sunnare økonomi i kommunar og fylkeskommunar som ikkje veit å få orden på sine budsjett. Kommunal- og regionalministeren skisserer ei løysing i Aftenposten i går: Storbyane skal få meir pengar, småkommunar mindre. Den framgangsmåten blir for enkel. Den økonomiske ubalansen i kommunesektoren er ikkje berre avhengig av folketal. Eg vil oppmode statsråd Solberg om å lage eit kommuneopplegg for 2003 som gjer kommunane i stand til å løyse sine oppgåver – anten det er snakk om ein stor bykommune, ein innlandskommune på Austlandet eller ein kystkommune i Nord-Noreg eller på Vestlandet. Skal vi få sunnare økonomi i kommunesektoren, må vi vere villige til å bruke meir midlar der, ikkje berre omfordele. Staten gir store overføringar til kommunar og fylkeskommunar. Det er framleis nødvendig. Men det er ikkje tilstrekkeleg. I kommunane er ein òg avhengig av eit velfungerende næringsliv som blir inspirert til nyskaping, omstilling og auka verdiskaping. I dette arbeidet er det svært viktig med aktive distriktspolitiske verkemiddel. På det området sviktar Bondevik II-regjeringa fullstendig, med dramatiske reduksjonar, eller fjerning av løyvingar i distrikts- og regionalpolitikken og med fjerning av løyvinga til nyskapingsprogramma som Stoltenberg-regjeringa foreslo.