Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
Innledningsvis vil jeg si at det er positivt at vi får et forslag som det som foreligger her nå, slik at vi kan gjøre noen grep i forhold til den økende kriminaliteten som vi ser. Den bør være til bekymring for alle, og spesielt for oss som bekler stolene i denne salen. Når vi daglig leser i avisene om den økende volden, må vi ta tak i dette. Dette er et totalbilde som bør være til bekymring og langt på vei kanskje øke enda mer innsatsen vår for å stoppe den kriminaliteten vi ser. Det det handler om, er at politi, påtalemyndighet og kriminalomsorg må ha et verktøy slik at de kan gjøre jobben videre i forhold til det Stortinget kommer med, og ikke minst: Vi må ha en lovgivning som matcher dette. Og det er det denne saken handler om. For Fremskrittspartiets del er deler av det som ligger i forslaget, bra, mens andre ting er altfor defensivt, ikke minst det som gjelder visitasjon. Vi finner det underlig at visitasjon primært skal foregå på steder hvor straffbare handlinger vanligvis finner sted. Hvis det er sånn at man vet hvor de finner sted, forutsetter vi at politiet bør være der og forhindre det. Og hvis det er sånn at det legges føringer på hvordan det skal forstås, f.eks. at det er mindre viktig å foreta visitasjon andre steder, synes vi det legger for store føringer. Det som ligger i dette, og som bekymrer oss aller mest, er at vi oppfatter dette som en manglende tillit til politiet og den måten de utfører sin jobb på, og det tar vi sterk avstand fra. Politiet er verktøyet vårt for å sikre denne biten, og da må vi gi dem rammevilkår og tillit som er nødvendig. For Fremskrittspartiets del mener vi at vårt forslag til visitasjon er vesentlig bedre og ryddigere og vesentlig mer forenklet, og således burde flertallet ha sluttet seg til det istedenfor det man nå kommer til å gjøre. Vi har, som sagt, den nødvendige tilliten til politiet. Så over til bl.a. det som saksordføreren var inne på, at man nå skulle skjerpe dette med å bære kniv og bruke kniv. Vi synes ikke akkurat at seks måneders fengsel er så veldig avskrekkende. Vi tror ikke noen blir skremt av det, og med den soningskøen vi har i dag, er det ikke noen fare for at folk faktisk må inn og sone. Man må ha gjort noe atskillig mer alvorlig enn det for å komme inn til soning. Selv om partiets tidligere justispolitiske talsmann har antydet at vi har blitt «soft», skal jeg for Fremskrittspartiets del fjerne det inntrykket ganske fort. Vi ønsker å øke strafferammen i straffeloven § 352 a til ett års fengsel; vi synes seks måneder er altfor lite. Vi ønsker tilsvarende en dobling i § 385, slik at straffen blir inntil to år. Vi synes at det er merkelig at man skal sidestille det å ha kniv med seg og det å bruke den. Vi synes det er en vesentlig forskjell på de to elementene, og således bør det være forskjellig vektlegging i strafferammen. Det er – iallfall for oss – logisk. Og vi synes at hvis man skulle bruke betegnelsen «soft» om noen her, er det kanskje partiet som i utgangspunktet er nærmere oss politisk, som burde ha gått i seg selv, f.eks. saksordføreren fra Høyre, som har hatt en høy medieprofil og vist at man vil kriminaliteten til livs. Jeg er ikke sikker på at man kommer den til livs, iallfall ikke med dette forslaget. Så har vi også tatt oss den frihet å ta opp til vurdering det som går på totalstrafferammen for de mest alvorlige sakene, altså der man i dag dømmes til 21 år. Det ønsker vi å gjøre noe med. Vi vil nå ta opp et forslag som går på at man kan idømmes opptil 30 års fengsel, og det har sammenheng med den praksisen man har tillagt seg. Det er jo sånn i Norge at man etter hvert har fått en praksis som går på at man stort sett soner to tredjedeler av tiden. Det skal selvfølgelig vurderes, og jeg vet Regjeringen har fulgt det opp, men allikevel bekymrer det oss, for med dagens praksis betyr det at da soner man ikke 21 år, men 14 år. Det synes ikke vi noen ting om, og vi synes det er en mangel på respekt for dem som blir utsatt for disse lovbryterne, og ikke minst for den nærmeste familie til dem som blir utsatt for slike handlinger. Vi ønsker derfor å fokusere på at strafferammen for de mest alvorlige lovbruddene er for lav, og vi tar opp et forslag om at den må økes til 30 år. Så er det et annet moment som også bekymrer oss, og det er det som går på betingede dommer i grove voldssaker. Det er, som vi har skrevet i våre merknader, eksempler på voldtektssaker hvor man gjør deler av straffen – kanskje halve, kanskje ¾ – betinget, og det er etter vårt skjønn ikke med på å gi folk et inntrykk av at Stortinget faktisk mener noe med det når man legger strafferammene. Vi mener, som også Svein Slettan ved Universitetet i Oslo har sagt, at «domstolene omgår straffeloven, og at dette gjøres ved blant annet å gjøre deler av straffen betinget». Vi mener i Fremskrittspartiet at dette helt klart bryter med intensjonene som ligger bak, og vi tar derfor opp forslag om at det skal være begrenset adgang til å idømme betinget straff i grove voldssaker.