trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
Når det gjelder fokusering på barn og unge innenfor mediepolitikken, har vi merket oss at det lenge har vært en målsetting for flertallet i Stortinget å redusere det kommersielle presset på barn og unge. Som vi alle er kjent med, ble det satt ned et utvalg, Nyborg-utvalget, som laget NOU 2001: 6, med tittelen: «Oppvekst med prislapp? Om kommersialisering og kjøpepress mot barn og unge.» Her mente utvalget at det er svært viktig å bevare NRK som en reklamefri sone for barn og unge, som representerer noe annet på innholdssiden enn det kommersielle kanaler gjør. Jeg vil bemerke en tendens jeg syns har blitt mer tydelig nå enn før. NRKs barneprogrammer bærer til tider preg av å bruke kommersielle strategier rettet mot barn, i form av produktplassering og annet f.eks. i etterkant av en serie, som har skapt sterke behov for kjøp av tilsvarende produkter. Jeg vil poengtere at det er viktig at NRK er meget bevisst på at det ikke skal forekomme barneprogrammer som fungerer som en del av et større salgskonsept av diverse varer og biprodukter. Det er grunn til bekymring hvis Norge ikke kan nekte videresending av fjernsynssendinger på grunn av at reklamen er i strid med norsk rett, hvis senderland enten er EØS-land eller har tiltrådt fjernsynskonvensjonen. Et senderland vil være det landet hvor selskapet er etablert. Jeg har merket meg at Forbrukerombudets argumentasjon om at denne type regulering faller inn under nasjonal rett, ikke er tatt til følge av Markedsrådets EFTA-domstol. Sosialistisk Venstreparti har ut fra dette perspektivet fremmet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen finne ut av hvordan lovverket som skal hindre reklame rettet mot barn og unge i Norge, kan implementeres og gjelde kabel, bredbånd, satellittanlegg og digitalt bakkenett.» Det er ikke alltid nok med lover og reguleringer. Det er ikke alltid det er effektive tiltak rettet mot barn og ungdom heller. Barn og unge er dyktige brukere av moderne teknologi og nye medier, og får ofte tilgang på materiale som legges ut av spekulative aktører. Offentlige arenaer hvor barn og ungdom har tilgang til nye medier, som skole, bibliotek, fritidsklubber og annet, bør etter vår mening utarbeide handlingsplaner for hvordan de skal imøtegå den negative informasjonen på en konstruktiv og positiv måte. Sosialistisk Venstreparti har med bakgrunn i denne problematikken fremmet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake med en handlingsplan på hvordan barn og unge kan lære seg å bli mer bevisste og kritiske på hva de blir eksponert for, og hvilke strategiske virkemidler som tas i bruk for å oppnå kommersielle mål.»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
President! Vi ber om at det blir votert over forslaget i sak nr. 6 først, for hvis det faller, vil vi støtte forslaget i sak nr. 5.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Media spelar ei stadig viktigare rolle som dagsordensetjar i samfunnet vårt, men har òg mange andre viktige roller. Media slepp folk flest fram, ekspertar og politikarar, med våre argument og fakta. Sjølv om debatten i denne salen er viktig, så er det på debattsidene i dei vel 200 lokalavisene at folk flest slepp fram med sine meiningar. Eg kjem frå eit fylke og ein landsdel der vi har veldig mange gode lokalaviser. Hordaland er godt representert i norsk presse. Bergensavisen og Bergens Tidende er blant dei største norske avisene, og det er etter mi meining ei viktig forklaring på at Bergen klarar å vera både ein storby og ein småby. Dei gode lokalavisene i Bergen og på Vestlandet skriv om stort og smått som skjer i deira lokalsamfunn, informerer, skapar debatt og bind lokalsamfunnet saman. Dei gode lokalavisene spelar ei viktig rolle for demokratiet, og dei forvaltar viktig lokalsamfunnskunnskap og -historie. Dei er blant dei viktigaste kulturinstitusjonane i sine lokalsamfunn. Alle gode lokalsamfunn må byggjast dersom vi skal få eit godt storsamfunn. Dessverre er det ofte slik at lokalavisene utanfor Oslo vert gløymde i dei mediepolitiske debattane, eller dei vert overdøyvde av medium som er tettare på oss her på Stortinget. Difor er eg veldig glad for at det både i meldinga og i innstillinga frå komiteen er peikt på kor viktig lokalavisene er for norsk samfunnsliv, politikk og kultur. Men eg etterlyser ein meir aktiv og positiv pressepolitikk frå regjeringa Bondevik. Det lova ikkje godt at noko av det første Regjeringa gjorde etter at den overtok, var å kutta i pressestøtta med 30 mill. kr. Eg etterlyser eit høgare ambisjonsnivå frå regjeringspartia enn det som går fram av innstillinga. Både Kristeleg Folkeparti og Høgre har etter mi meining resignert når dei skriv i innstillinga at helst skulle det ha vore to aviser på kvar utgjevarstad. Det har vist seg ikkje å vera mogleg, men det er heller ikkje noko problem for ytringsfridomen. Ja, slik kan det seiast. Høgre og Kristeleg Folkeparti synest ikkje at det er så farleg om Bergen skulle missa Bergensavisen, eller om Tromsø skulle missa Bladet Tromsø. Men i Bergen og i Tromsø er dei nok heilt usamde i det. Høgre og Kristeleg Folkeparti argumenterer i innstillinga òg for at det er så bra med lokale monopolaviser. Eg går ut frå at dei med dette meiner at det er greitt med lokale monopolaviser alle andre stader enn i Oslo. Så eg spør: Kvifor det? Er det slik at vi skal halda oss med eit mangfald av aviser og medium berre i hovudstaden? Kan ikkje media i hovudstaden òg ha bruk for utfordring og sterke avismiljø, både på Vestlandet og i Nord-Noreg? Vi som bur der, er opptekne av å ha fleire aviser. Difor oppmodar eg regjeringa Bondevik til å satsa på mangfaldet i media.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Jeg skal heller ikke fortsette – i den grad vi har drevet polemikk i forhold til dette spørsmålet. Jeg tror vel at både statsråden og undertegnede også ved tidligere høve har hatt en mulighet til å markere at dette feltet er så viktig at historiebeskrivelsen for så vidt blir uinteressant så lenge den ikke hjelper oss med å finne dagens løsninger. Derfor dvelte jeg i mitt innlegg særdeles lite ved historien. Jeg opplever at situasjonen i dag er svært alvorlig i forhold til antallet og den konsekvens – som jeg sa i mitt hovedinnlegg – dette har for bl.a. avvikling av soning, men i høyeste grad også når det gjelder spørsmålet om varetekt. Situasjonen er også alvorlig fordi vi i dag ser trekk som bidrar til at dette kommer til å bli en varig situasjon hvis vi ikke griper fatt i det. Altså: Dette er ikke noen adhocsituasjon som vi er kommet opp i av en eller annen spesiell årsak. Men vi har et strafferettsapparat som produserer flere straffesaker, og som peker på fengselsstraff som alternativ, noe som gjør sitt til at vi som politikere også må kunne kreve raske og klare svar i forhold til å løse situasjonen. Der vil jeg særlig utfordre justisministeren, for jeg syns på mange måter det her er noe som mangler. Vi får avvente situasjonen i forhold til revidert nasjonalbudsjett, men jeg vil dog peke på at det nå rundt omkring i Norge har vært pekt på mange slags lokale tiltak som kunne bøte på situasjonen. Vardåsen blir trukket fram, men det har vært noe som har ligget i kortene lenge. Jeg hadde ventet at man hadde kommet raskere på banen i forhold til dette. Her har kommunen bl.a. pekt på et prosjekt som kombinerer fengsel og mulighetene for et opplærings- og kompetansesenter for kriminalomsorgsansatte. Dette prosjektet er svært spennende i forhold til den utfordring vi står overfor. Man har faktisk et anlegg som etter min mening – jeg har vært der sjøl og sett – er meget godt egnet til dette. Det er også en diskusjon når det gjelder våre nordligste fylker og hvilket press man har der med hensyn til soning og varetekt, bl.a. om etablering av fengselsplasser i Nordland fylke. Jeg syns dette burde vært interessant, og det er noe man kanskje burde ha kommet mye lenger med i dagens situasjon, all den tid vi har visst at disse tallene er såpass brutale som det de faktisk er. Nå er det heldigvis ikke lang tid igjen til vi skal behandle revidert nasjonalbudsjett, men jeg syns det er grunn til å si at dette ikke er snakk om geniale tiltak, men det er faktisk snakk om å vise politisk vilje og kanskje også noe kreativitet i forhold til å sette i gang noen prosjekter.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Jeg har sagt det før, og jeg gjentar det gjerne: Jeg er svært begeistret for at vi har en justiskomite som i så stor grad faktisk er enig om linjene slik man peilet ut kursen før jul, og i så måte kan jeg stille meg bak store deler av innlegget som justiskomiteens leder, Trond Helleland, holdt. Det er i hvert fall ingen tvil om at denne debatten avstedkommer et betydelig politisk press i forhold til de politiske premissleverandører i tiden framover i forhold til spørsmålet om soningskøer. Det er heller ingen tvil om at alle vi som sitter i denne salen, ser helheten i dette. Når jeg tillot meg å trekke fram ideen fra Kongsvinger kommune i forhold til Vardåsen leir, hvor man mener man kan åpne for fengsel, men også peker på at man i tillegg kan tilby opplæring av fengselsbetjenter og økning av kompetansen som Kriminalomsorgen har behov for, nettopp for å tenke helhet – vi kan ikke bygge fengsler uten betjenter – syns jeg det blir for lettvint å polemisere omkring et slikt forslag fra Kongsvinger kommune. Det er faktisk en god idé. Når justisministeren og flere har vært inne på spørsmålet om forebygging, så la det ikke herske noen tvil om at økt fokus på det å bygge flere fengsler ikke må frata oss debatten og for så vidt fokuset i forhold til forebygging. Der vil jeg særlig peke på det som har vært framme i Stortinget ved flere anledninger i løpet av den siste tida, sammenhengen mellom vanlige folks alkoholbruk og voldssituasjonen på større og mindre tettsteder, og også det som er knyttet til barne- og ungdomskriminalitet, som er et særdeles viktig felt. Til slutt vil vi kanskje alle se at dette vil handle om økonomi og økonomiske ressurser. Og i motsetning til representanten Ellingsen fra Fremskrittspartiet mener jeg at vi i justiskomiteen faktisk ikke trenger så mange flere kreative ideer på bordet, som det ble sagt. Noen la faktisk penger på bordet under siste statsbudsjett i forbindelse med Arbeiderpartiets forslag. Og i det store og hele er det vel det det vil falle ned på, nemlig spørsmålet om Fremskrittspartiet og regjeringspartiene faktisk vil bidra til å støtte oss i forhold til den utvikling vi ser for oss. I så måte er jeg fornøyd med dagens debatt, idet jeg føler at den iallfall har avstedkommet et signal fra et flertall, en slags politisk konsesjon, og en klar marsjordre til den politiske ledelsen i Justisdepartementet om at nå fordrer man at man legger seg i selene og presenterer gode og konstruktive forslag. Hvis ikke, risikerer vi vel alle juling til våren.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-04-25:
Det var utelukkende den erkjennelse jeg fikk om at Arbeiderpartiet i grunnen ikke hadde sittet med regjering de senere årene, som gjorde at jeg fikk lyst til å si den ene setningen. Jeg skal ikke gjenta dette mer. Når det gjelder Vardåsen, har jeg oppfattet at justiskomiteen var opptatt av Vardåsen som fengselsinstitusjon. Hvis den plutselig skal bli noe annet – hvis den skal bli fengsels- og kompetansesenter – vil jeg si at vi plutselig er inne i et helt annet landskap. Hvordan jeg håndterer det spørsmålet, kan Stortinget forholde seg til når det blir aktuelt. Men jeg antar at Stortinget er interessert i at vi har soningskapasitet, enten det er lukkede eller åpne plasser, og at vi nok, hvis vi har bruk for kompetansesentre eller opplæring, skal kunne finne andre og mer egnede former for det. Jeg ble faktisk litt forundret over den vrien i svaret. Jeg oppfattet av hovedinnlegget til Storberget at han var opptatt av å få opp kapasiteten, både når det gjelder lukkede og åpne plasser, og at han i tillegg var opptatt av det vi kaller samfunnsstraff og andre alternative reaksjonsformer. Men det får vise seg hva man egentlig står ved når de praktiske tiltakene ligger på bordet. Jeg ser sammenhengen mellom promilleprogrammene som jeg har nevnt, § 12-soningen som jeg har nevnt, samfunnsstraffen som jeg har nevnt, og behovet for åpne og lukkede fengselsplasser, og det er et faktum at det er mangel på åpne og lukkede fengselsplasser. Så er det slik at vi skal ha plasser som er forsvarlige. De skal bygges på en skikkelig måte, og vi skal ha en fornuftig bemanning. Jeg er innstilt på i rett tid og i en hvilken som helst sammenheng å komme tilbake til det og vil selvfølgelig følge det opp. Hvis man i debatten om dette også kan ha med seg det perspektiv at vi kan redusere noe av trykket mot fengsel ved at vi klarer å få et betydelig trykk på å forebygge kriminalitet, spesielt blant barn og ungdom, er vi faktisk bortenfor debatten om fengselsinstitusjoner. Da er vi inne i debatten om barnevern og barnevernsreaksjoner. Da er vi inne i en sak som Regjeringen også vil framlegge i løpet av dette halvåret, og som vil bidra til helheten. Da slutter jeg der, for jeg oppfattet at det var åpningssekvensen hos representanten Storberget, nemlig å se en helhet og se om det fantes flere former man kunne reagere på, og at det var sammenhengen i dette som var det viktige sett fra samfunnets side – altså ikke én reaksjon, men at det ble reagert. For mindreårige er det jo ikke straffen som er poenget, men at det er noen som reagerer og setter en grense. For de som er over den kriminelle lavalder, er det reaksjonen i egnet form som er det viktige. Vi er enige om at man ikke skal vente lenge.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Jeg skal ikke moralisere, og jeg skal heller ikke polemisere over situasjonen i Kriminalomsorgen. Situasjonen er såpass alvorlig og såpass viktig å få løst at det fordrer at vi alle sammen bidrar til en saklig og god debatt om dette. Dagens interpellasjon kommer ikke et sekund for tidlig. Situasjonen i Kriminalomsorgen er blitt betydelig forverret i løpet av kort tid. Fengselskøene er doblet i løpet av to år, og bare siden september i fjor er antallet økt med 30 pst. Vi ser nå at unge mennesker soner flere år etter at den straffbare handlingen ble begått, og mer enn 2 000 straffedømte venter nå på å få sone dommene sine. Den sterke satsingen på politiet de senere år har resultert i at mer kriminalitet oppdages, og oppklaringsprosenten har gått opp. Domstolene har blitt mer effektive, og straffene har også blitt strengere. Den manglende satsingen på kriminalomsorg de siste åra resulterer nå i en kraftig ubalanse i straffesakskjeden og dermed et press på soningsstedene. Reaksjonene fra publikum er til dels ganske sterke. Jeg forstår godt at kriminalitetens ofre blir opprørte av å se at forbrytere som har påført deres familie sorg og smerte, fortsatt går fri. Det er også forståelig at det er opprørende å se at siktede for grove voldshandlinger løslates fra varetekt på grunn av mangel på fengselsplasser. For den enkelte borger går dette på tilliten til rettssystemet, og det er forståelig. Det er uholdbart for alle parter, både for politiet, for rettsvesenet, for lovbryteren, for de pårørende og også for oss politikere at vi har lange soningskøer. En god kriminalomsorg skal også virke preventivt, dvs. at trusselen om straff skal virke avskrekkende slik at nye forbrytelser ikke begås. Å vente i flere år på å få sone straffen, er ikke preventivt. Kampen mot kriminalitet krever en hard, kontant og rask reaksjon, ikke minst overfor de yngste kriminelle. Tallene viser også at kriminaliteten de siste årene har blitt stadig grovere blant de yngste, og rekordmange tenåringer ble fengslet i fjor. Det må nå jobbbes aktivt på flere områder, på utbygging av fengselsplasser, på programmer for rehabilitering, på mer bruk av alternativ straff og for fortsatt satsing på et effektivt rettsapparat. Soningskøene skyldes ikke bare mangel på fengselsplasser. Vanskelig økonomi har gjort at bl.a. Ringerike fengsel og Trondheim fengsel i perioder holder hele avdelinger stengt. Mangel på kvalifisert personell er et annet problem. Regjeringen må nå vise vilje til å satse på kriminalomsorgen. Arbeiderpartiet vil bidra til at dette krafttaket nå tas. Jeg oppfordrer alle sammen til en felles dugnad for å løse problemene innenfor kriminalomsorgen, og til at vi verken polemiserer eller moraliserer når det gjelder dette alvorlige problemet.
Trond Helleland (Høyre), 2002-04-25:
Jeg er glad for at representanten Storberget setter denne viktige saken på dagsordenen. Jeg synes det er bra at Stortinget nå ytterligere kan understreke det behovet vi har for å få ned soningskøene. Jeg må nok likevel si at jeg er litt forbauset over bl.a. det siste innlegget, der det hørtes ut som om alt var såre vel inntil regjeringsskiftet, og etterpå har det gått galt. Det var ingen stor satsing for å få ned soningskøene fra Arbeiderpartiets side de siste årene. Disse problemene var lette å forutsi. Med den økte ressurstilførselen politiet har fått, er det gledelig nok flere saker som blir oppklart, det er gledelig nok flere forbrytere som blir tatt, og det er gledelig nok flere domsavsigelser som blir gitt. Hvis en ikke har en fengselskapasitet som klarer å fange opp dette, øker soningskøen. Man er opptatt av dette i Regjeringen. Vi hadde i forbindelse med budsjettet lange og mange diskusjoner knyttet til muligheten for å utvide soningskapasiteten. Vardåsen leir er ett av tiltakene, og muligheten for private til å komme inn og kunne bygge fengsler er en annen mulighet, som Arbeiderpartiet sa nei til. Dette har medført at vi som stortingsrepresentanter får en rekke henvendelser fra ulike deler av landet, der det faktisk er gode prosjekter som er under planlegging og som folk ønsker å sette i gang, fra Nord-Norge, Sørlandet, Østlandet og Vestlandet. Det er bra. Det viser at det her er mulig å få gjort noe, men det står naturligvis på ressurser, og det står naturligvis på konkrete bevilgninger. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet nå signaliserer så sterkt at de vil være med på å løfte denne sektoren. Det er naturligvis et problem, som Gunn Karin Gjul sier, at det går for lang tid fra dom til folk kommer inn til soning. Dette er et problem for samfunnet, og det er et problem for den som skal inn og sone – det er en fordel å få gjort opp for seg så raskt som mulig. Jeg vil også understreke at problemet med større soningskøer til dels kommer av at produksjonen av straffesaker hos påtalemyndighet og domstol har økt, som jeg var inne på, uten den tilsvarende økning i fengselskapasiteten. Det er jo gledelig at det er en økt effektivitet i deler av straffesakskjeden, det må vi glede oss over og ikke gjøre til et problem. Så er det da om å gjøre å følge opp dette med å få utvidet antall soningsplasser. Jeg håper at vi nå kan få i gang et fengsel ved Vardåsen leir, og det skal være et fengsel for å utvide soningskapasiteten, ikke nødvendigvis et nytt kompetansesenter. Det skal være et sted der folk kan komme inn til soning, slik at vi kan få redusert soningskøen. Vi har også bestemt å bygge et nytt fengsel i Halden. Det vil være viktig, men det tar tid. Vi fra regjeringspartienes side vurderer andre tiltak og håper på oppslutning fra Arbeiderpartiet, også til utradisjonelle tiltak. Dette er en viktig debatt, der vi må stå sammen for å finne en løsning.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
Først har jeg lyst til å takke interpellanten, Storberget, for at han tar opp en såpass viktig debatt. Jeg har også lyst til å nevne innledningsvis at SV var med på det alternative budsjettforslaget som gikk på et betydelig løft i kriminalomsorgen på 20 mill. kr. Vårt ansvar – vi som sitter her – strekker seg langt forbi utfordringene om å bygge ut soningskapasiteten. Hvis vi skal få gjort noe med soningskøene, er det ikke bygging av flere fengsler som er denne sals store utfordring for framtida. Vi kan aldri bygge nok fengsler til å kunne møte konsekvensene av Fremskrittspartiets politikk. Det er ved å ta utgangspunkt i virkeligheten, i den forskningen som er gjort på hvem som er kriminelle i Norge, at vi kan få til noe som hjelper, ikke ved å ta utgangspunkt i myter om at det er innvandrerne som er kriminelle, og at løsningen er å sende flest mulig ut av landet. I så fall ville et svært treffsikkert forslag være å sende alle menn i sin beste alder til Bjørnøya eller et annet egnet sted. Hvis vi ser på hvem som er den typiske innsatte i norske fengsler, finner vi følgende, og dette er interessant: Den typiske innsatte i norske fengsler er en mann, i sin for så vidt beste alder, lavt utdannet, med dårlig tilknytning til arbeidsmarkedet, dårlig økonomi og med rusproblemer. Tar vi dette som utgangspunkt, kan vi få en konstruktiv diskusjon om soningskøer og om hva slags samfunn vi ønsker oss. Da kan vi kanskje starte med å forsøke å finne ut hvordan vi kan gjøre noe med økende sosiale forskjeller i landet vårt, med at altfor mange unge gutter faller ut av skolesystemet, med at arbeidsløsheten blant innvandrere er langt høyere enn blant nordmenn, med det økende rusproblemet vi har i samfunnet. Slenger vi på en økt dose ressurser til barnevernet, til helsetjenesten, spesielt til barne- og ungdomspsykiatrien, til barnehagene, skolene og til kulturen, har vi kommet et stykke på vei. Hvis vi i tillegg kunne få til et løft for kriminalomsorgen, inkludert behandlings- og rehabiliteringstiltak, ville vi sannsynligvis ikke hatt behov for denne interpellasjonen. Poenget er: Den kriminalpolitiske debatten er inne i en krise og har vært det i årevis. Hvordan er det mulig at vi så lenge har visst hvem det er som havner på galeien i Norge, uten å klare å møte dette sånn at vi klarer å forebygge at andre med de samme kjennetegnene havner i samme situasjon? Hvordan er det mulig at vi med åpne øyne skaper et samfunn hvor de sosiale forskjellene øker, hvor skoler som Hersleb legger ned positive tiltak for å inkludere vanskeligstilt ungdom, hvor «Alternativ til Vold» må bruke dyrebare ressurser på å grine seg til penger for å overleve enda et år, hvor barne- og ungdomspsykiatrien – bl.a. i mitt eget fylke – må si til unger at de må vente i opptil ett år på å få hjelp med det de sliter med? Kort sagt: Hvordan er det mulig at vi stiller oss sånn at den eneste måten å vise handlekraft på i justispolitikken, er å gå inn for de strengeste straffene, det største antallet fengsler og flest mulig politifolk?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Det er ikke vanskelig å være enig i det som har vært sagt om det forebyggende arbeidet, for det forebyggende arbeidet er utrolig viktig. Det er nødvendig at vi som politikere har våre øyne og vår oppmerksomhet rettet nettopp mot det som kan være med på å forhindre at folk kommer i den situasjon at de både skal etterforskes og dømmes og må sone. Men det er en annen debatt, i dag handler det om det som går på soning og soningskø. Jeg hadde nær sagt: «Om jeg hamrer eller hamres, ligefuldt så skal der jamres» – som det heter i et godt sitat. Vi hadde en periode hvor det ble skreket i opinionen og blant oss politikere om at vi gjør altfor lite for å få tak i de folkene som begår kriminelle handlinger. Så styrket vi politiet og sørget for at man fikk arbeidsredskaper som kunne bidra til at man kunne etterforske og oppklare flere saker. Og så kommer vi i den situasjon at fordi politiet blir mer effektive, klarer vi ikke å følge opp på fengselssiden. Det er klart at noen burde ha sett det, kanskje er det vi politikere som burde ha sett det, kanskje har vi fått de nødvendige signalene. Jeg tror ikke det er så forferdelig viktig å finne ut hvem som her har skylden, hva som er årsaken til at vi pr. i dag ikke har det antall soningsplasser som trengs for å avhjelpe den køen som vi har. Det som er det viktige, er jo at vi finner fram til ordninger som kan avhjelpe situasjonen, og som kan forhindre at vi får slike tilstander i framtiden. Derfor er de signalene som blir gitt i salen i dag, viktige, nemlig at her vil vi jobbe sammen for å få det til. Jeg hører både Fremskrittspartiets og Arbeiderpartiets signaler om dette, og jeg vet jo at også regjeringspartiene er innstilt på det. Da jeg var guttunge, bodde jeg på et sted hvor det var veldig mange hvalfangere, og det som var et problem der av og til, det var når mødrene ropte ut, spesielt til guttungene som hadde gjort noe galt, at bare vent til pappa kommer hjem til våren, så skal du nok få juling. Jeg vet ikke hvor stor effekt det hadde – å få juling til våren, langt fram i tid, noe preventivt var det i hvert fall ikke i det. Det er riktig det som har vært sagt, det må være en rask reaksjon etter at forholdet er avklart, avdekket og pådømt. Jeg ser for meg at vi sammen må prøve å få til et trykk som gjør at kriminalomsorgen får den prioriteringen som den må ha, i de budsjettene som ligger foran oss. Sammen må vi være med og trykke på.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2002-04-25:
Det er eit viktig samfunnsspørsmål som blir reist i denne interpellasjonen. Senterpartiet vil gi interpellanten medhald i at det er ein uhaldbar situasjon i høve til dei veksande soningskøane. Straff har som vi veit fleire føremål: Den dømde skal gjere opp for seg overfor samfunnet. Straffa skal vere så streng at ho hindrar gjentaking, samstundes som andre blir skremde frå liknande lovbrott. Uavhengig av straffeutmåling må soningstilhøva vere slik at den einskilde er i stand til å vende tilbake til eit normalt liv etter soning. Som det har vore påpeikt i debatten i dag, må vi ha fleire tankar i hovudet samstundes om vi skal lukkast i kampen mot den aukande kriminaliteten, som òg fører til aukande soningskø. Politi- og lensmannsetaten må få tilstrekkelege ressursar til å prioritere både det utøvande og det førebyggjande arbeidet. Samarbeidet må styrkjast mellom politi- og lensmannsetat, foreldre, skule, organisasjonar og andre etatar, spesielt barnevernet. Når så rettskraftig dom ligg føre, strir det mot folks rettskjensle at samfunnet ikkje syter for at dei dømde får høve til å gjere opp for seg. Difor er det naudsynt at kapasiteten på denne delen av strafferettsapparatet blir auka. Men moglegheit til å sone straff i opne anstaltar og arbeidsleirar må òg aukast, og særleg som ledd i arbeidet med å lette overgangen frå fengsel til eit liv i fridom, som er eit mål. Ein må òg i soningstida gi tilstrekkeleg tilbod om rehabilitering og ettervern, slik at den enkelte kan førast tilbake til samfunnet etter enda soning. Og meir differensierte soningsformer, som justisministeren var inne på i sitt innlegg, vil gjere det enklare å gi eit tilpassa tilbod. Gjennom media er vi gjorde kjende med at grupper av kriminelle som er for sjuke til å gå inn i ordinær soning og for friske til å få tilbod om behandling, fell imellom fleire stolar. Desse menneska, som utgjer eit trugsmål mot tryggleiken i mange nærmiljø med gjentekne kriminelle handlingar, har vore i ei gråsone i politikken. Det er viktig å finne tiltak som òg kan famne denne gruppa, som utgjer ein trussel i sitt nærmiljø, og som har falle utafor både sonings- og behandlingstilbodet. Senterpartiet ønskjer at kampen mot kriminalitet skal vere høgt prioritert. Skal vi lukkast i den kampen, må det stillast menneskelege og økonomiske ressursar til rådvelde. Vi ser fram til at justisministeren kjem attende til Stortinget med konkrete framlegg spesielt knytte til tiltak overfor ungdom, og at vi får ein brei debatt om det som er ei svært viktig utfordring for samfunnet vårt.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
I Kriminalomsorgens hovedmål, punkt 1, heter det: «Gjennomføre de reaksjoner som fastsettes av påtalemyndigheten eller besluttes av domstol straks de er rettskraftige -iverksette straffereaksjoner straks de er mottatt og senest innen to måneder, når ikke annet er bestemt». Med dagens situasjon er det klart for alle som vil se, at Bondevik-regjeringens justisminister Dørum ikke klarer å nå opp til disse målsettingene. Han sier han vil, han prøver kanskje også, som han sier her, men han får det ikke til. Jeg har hørt ham unnskylde seg med å si at det var lengre soningskøer for ni år siden. Og det er sant, men han hopper glatt over at i mellomtida har det også vært år da det ingen soningskø var. Jeg opplever det da som at justisministeren forteller en halv sannhet og ikke den hele og fulle sannhet. På talerstolen her i dag gikk han igjennom dette med statistikkene, som det kanskje har vært litt vanskelig å forholde seg til i de årene som har gått. I hovedmålets punkt 2 står det: «Legge forholdene til rette for at lovbryteren skal kunne gjøre en egen innsats for selv å motvirke et kriminelt handlingsmønster.» I soningskø utenfor murene, utsatt for nye muligheter og fristelser, får den kriminelle neppe til noen endringer. Man må raskt inn til soning. Det må være fysisk plass, nok fagutdannete fengselsansatte til å være kontraktbetjenter som kan hjelpe den innsatte i gang med atferdsendringsarbeidet, og muligheter til å bli med på programmer som kan bidra til den atferdsendringen som må til for at den kriminelle skal være en annen når han kommer ut, enn da han kom inn. Vi forventer nå aktiv og konkret handling fra justisministeren. Flere fengselsplasser kan framskaffes raskt, f.eks., som han sjøl var inne på, i Kongsvinger og muligens også i Bergen, kanskje også andre steder. Revidert nasjonalbudsjett ligger bare noen få dager fram i tid. Der vil vi få se om justisministeren har fått flertall slik at vi har en handlingsplan foran oss, om han er en handlingens mann som oppfyller det ansvaret han har – eller om det blir bare ord uten innhold. I revidert nasjonalbudsjett må det penger til, både til drift og til nye plasser. Nå har vi også hørt at Fremskrittspartiet har sagt at det ikke skal stå på dem når det gjelder å få flertall for det. Så langt har det jo vært Fremskrittspartiet Regjeringen har henvendt seg til, så da får vi håpe at Regjeringen kommer med mer penger til nye plasser og økt kapasitet, slik at vi får mulighet til å unngå soningskø neste år – kanskje.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-11-21:
Direktivet som vi godkjenner i dag, har som føremål å styrkja arbeidstakarane sine rettar når det gjeld helse og sikkerheit. Direktivet omhandlar organisering av arbeids- og kviletid. Søkjelyset er retta mot at arbeidstakarane ikkje skal påføra andre eller seg sjølve skadar på grunn av at dei rett og slett er trøytte. Direktivet inneheld også rett til helseundersøking for nattarbeid og dessutan rett til fire veker betalt ferie. Og då skjønar vi at direktivet er eit minimumsdirektiv som berre i avgrensa grad har relevans for Noreg. Det er også høve til å fråvika direktivet sine rammer gjennom forskrifter eller tariffavtalar. Fiskeriorganisasjonane var likevel svært kritiske, men i samarbeid med organisasjonane er det utarbeidd eit forslag til forskrift som opnar for eit vidt høve til å inngå tariffavtale. Det har dempa kritikken mykje. Ein samla komite understrekar likevel at unntaksføresegnene må opna for naudsynt dispensasjonshøve som varetek interessene til heile fiskerinæringa, også fiskarane. Sjølv om direktivet ikkje fastslår søndagskvile, står arbeidsmiljølova fast, slik at dette ikkje får konsekvensar for Noreg. Utanrikskomiteen er høyrd og har ingen merknader, så kommunalkomiteen rår til at Stortinget godkjenner at direktivet vert innlemma i EØS-avtalen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-11-21:
: St.meld. nr. 37 for 2001-2002 omhandlar ILOs 89. internasjonale arbeidskonferanse i Genève i juni i fjor. Meldinga inneheld ein kortversjon av dei sakene som vart drøfta, og dei vedtaka som vart gjorde. Som oppfølging av konferansen vert to saker lagde fram for Stortinget til ratifisering, nemleg konvensjon nr. 175 om deltidsarbeid og konvensjon nr. 184 om sikkerheit og helse i jordbruket. Konvensjon nr. 175 vart vedteken av ILOs arbeidskonferanse i 1994 og er omtalt i St.meld. nr. 36 for 1994-1995. Han kunne ikkje ratifiserast i Noreg umiddelbart. Noreg oppfylte ikkje konvensjonen når det gjaldt arbeidstakarar sin rett til representasjon i styrande organ. No er forskriftene til aksjelova endra, og komiteen sluttar seg til den tilrådinga som ligg føre frå departementet og den norske ILO-komiteen om ratifisering. Til konvensjon nr. 184 melder departementet at det er nødvendig med noko meir avklaring. Komiteen er einig i at sikkerheit og helse i landbruket kan definerast svært ulikt, alt etter i kva land ein er. Den norske ILO-komiteen tilrår ratifisering under føresetnad av at det i artikkel 3 i konvensjonen vert gjort unntak for avløysarar. Noregs Bondelag har i si høyringsfråsegn sagt at dei frå sin ståstad meiner at norsk arbeidsmiljølovgjeving på visse område langt på veg går utover dei krava som konvensjonen og rekommandasjonen stiller til sikkerheit og helse. Dei er likevel ein av få høyringsinstansar som har stilt spørsmål ved om tilslutning til konvensjonen vil innebera nye krav til den næringa som dei representerer, f.eks. krav om obligatorisk bedriftshelseteneste i landbruket. Det går fram av Arbeids- og administrasjonsdepartementet si vurdering at det vil vera behov for endringar i forskrifter til arbeidsmiljølovar for å etterleva krava i konvensjonen. Komiteen er positiv til ratifisering. Vi føreset at det arbeidet som no pågår i departementet, skjer i nær dialog med landbruksnæringa, og vi seier òg samrøystes at dersom ei slik avklaring fører til at ei ratifisering av konvensjonen vil innebera auka kostnader for næringa, bør saka tilbake til Stortinget før ei eventuell ratifisering. Vi merkar oss at i samband med den andre konvensjonen som vi i dag har til behandling, nr. 175, gjekk saka tilbake til Stortinget. Vi stiller altså ikkje det som noko krav frå komiteen si side. Det er berre i tilfelle det utløyser nye kostnader for landbruksnæringa. Med dette er det altså ein samrøystes komite som er positiv til ratifisering av begge desse konvensjonane.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2002-11-21:
Innst. S. nr. 20 for 2002-2003 omhandler den nye Svinesundsforbindelsen m.m. Regjeringen har foreslått at det opprettes et eget bompengeselskap for den nye Svinesundsforbindelsen. Selskapet skal ta opp nødvendige lån for å finansiere utbygging av ny forbindelse og forestå innkreving av bompenger. Svinesundsforbindelsen er viktig i arbeidet med å framskynde utbyggingen av sammenhengende firefelts veg mellom Oslo og Göteborg. Bygging av ny Svinesund bru er utvilsomt epokegjørende. Dette er en historisk beslutning for Norge og Norden. Svinesund bru er selve porten til Europa fra Norge. Dette grensestedet er også hovedferdselsåren med svært stor trafikk, slik at dagens Svinesund bru ikke klarer å avvikle det økende trafikkbehov denne forbindelsen har. Å bygge ut en firefelts veg på hele denne strekningen er viktig både av hensyn til trafikksikkerheten og til framkommeligheten for næringslivet. Prosjektet skal fullfinansieres med bompenger gjennom en felles svensk-norsk bompengeordning på riksgrensen ved Svinesund. Sveriges og Norges regjeringer undertegnet den 7. august i år en avtale mellom de to stater der premissene for en slik felles bompengeinnkreving ble klarlagt. Det er en historisk beslutning som nå fattes, hvor man også fra svensk side viste vilje til å medvirke til brukerfinansiering av denne utbyggingen. Jeg ser med glede på at man nå får en fortgang i utbyggingen. Det er svært høye ulykkestall på E6 gjennom Østfold. Trafikkøkningen på E6 gjennom Østfold er høyere enn på de fleste andre vegstrekninger i landet. Vegen har dårlig standard, og antallet trafikkulykker har økt dramatisk de siste årene. Dette er ikke holdbart, og jeg er svært glad for at samferdselsministeren aktivt har arbeidet for å framskynde utbyggingen av en ny Svinesundsforbindelse. Som saksordfører i saken og representant fra Østfold fylke er jeg glad for det gode og konstruktive arbeidet samferdselsministeren har utvist i denne sak. Samferdselsministeren har tatt konkret grep i en sak som flere tidligere samferdselsministrer har hatt mulighet for å gjøre noe med. Nå er tanke og papirarbeid endelig omsatt i handling. Jeg ser derfor med forventning fram til at den nye Svinesundsforbindelsen skal åpnes 7. juni 2005, og at bompengeinnkrevingen skal starte etterpå når forbindelsen åpnes for trafikk. Prosjektet har stor betydning som den viktigste vegstrekningen til Europa. Norges viktigste vegforbindelse mellom Oslo og Göteborg vil da få bedret kapasitet, noe som vil bety svært mye for transportbehovet og sikkerheten. Målet om nullvisjonen er viktig for Kristelig Folkeparti, og å utbedre E6 er en god begynnelse mot dette målet. På vegne av flertallet vil jeg derfor anbefale innstillingen.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2002-11-21:
Jeg vil slutte meg til det saksordføreren tok opp i sakens anledning. I vår vedtok Stortinget med stort flertall det positive vedtak som gikk på forsert utbygging av E6 gjennom Østfold, inklusiv ny bro over Svinesund. Videre vedtok Stortinget at Svinesundsforbindelsen skulle finansieres med bompenger. Dette skulle være et samarbeidsprosjekt mellom Norge og Sverige. Selve organiseringen av bompengeselskapet skulle vi komme tilbake til. I dag har vi saken til behandling. Avtalen mellom regjeringene i Norge og Sverige ble undertegnet 7. august 2002. Her ligger premissene for selve bompengeordningen. Selve Svinesundsforbindelsen skal fullfinansieres ved en bompengeordning på riksgrensen. Bompengeselskapet, Svinesundsforbindelsen AS, blir heleid av Statens vegvesen. Dette vil bli etablert nå i 2002. Svinesundsforbindelsen skal kunne ta opp lån fra staten på markedsmessige vilkår. Svinesundsforbindelsen skal etter planen åpnes for trafikk i 2005, nærmere bestemt 7. juni. Bompengeinnkrevningen starter opp når selve strekningen er åpen for trafikk. De innsparte midler som selve Østfoldpakka får ved denne løsning, skal gå til en forsert utbygging av det resterende i Østfoldpakka. Jeg vil takke for den innsats og handlekraft statsråden og Regjeringen har vist for å få forsert Østfoldpakka og for nå å ha fått på plass en løsning for ny Svinesundsforbindelse. Denne handlekraften står i kontrast til regjeringen Stoltenbergs. I budsjettet for 2003 følger Regjeringen opp Østfoldpakka. E6 Halmstad–Patterød med 125 mill. kr, E6 Patterød–Akershus grense med 100 mill. kr, E6 Assurtjern–Klemetsrud med 130 mill. kr. Det er meg en glede å kunne se at denne veistrekningen snart får den veistandard som er nødvendig. Det vil komme næringsliv, bilister og miljøet til gode. Og ikke minst – det vil kunne redusere antallet tragiske ulykker som vi til stadighet opplever.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-11-21:
Hele ideen om bompenger begynte for et par tiår siden med enkelte bompengepålegg. Men allerede i 1991 var summen av bompenger som vi trafikanter måtte innbetale, kommet opp i 1 milliard kr. Ti år senere kan vi konstatere at summen er oppe i hele 2,6 milliarder kr for en tjeneste som egentlig var ment å være statens ansvar. I vegloven § 20 heter det at staten bærer utgiftene til planlegging, bygging, utbedring, vedlikehold og drift av riksveger. I dag vedtar vi et finansieringsopplegg for ny bro over Svinesund som innebærer 100 pst. bompengefinansiering. I tillegg til all inntjening på bommene tok staten inn – de siste tallene jeg har, er fra 2001 – i bensinavgift 10,5 milliarder kr, i avgift på autodieselolje 4,7 milliarder kr, i årsavgift 5,3 milliarder kr, i vektårsavgift 342 mill. kr, i engangsavgift om lag 10 milliarder kr, i omregistreringsavgift 1,6 milliarder kr og i avgift på smøreolje 52 mill. kr. Summen av disse særavgiftene vil da bli 32,5 milliarder kr. Så har vi noe som heter personskadeavgift, som man får på forsikringen. Den er på 810 mill. kr. Så har vi en spesialitet i Norge, at det er moms på alle våre avgifter. Så der tar staten inn ytterligere 4,2 milliarder kr. Da er vi oppe i en sum i avgifter for 2001 på 37,5 milliarder kr. I tillegg kommer bompengene, som jeg sa tidligere – drøyt 40 milliarder kr som staten tar inn av bilistene, og i år blir vel tallene enda høyere. Da er det bare å minne om, når vi har et nytt bompengeprosjekt til behandling i dag, at det staten gir ut igjen, både til drift av veier, til vedlikehold av veier og til bygging av nye broer og veier, er på ca. 10 milliarder–11 milliarder kr. I tillegg til dette har vi enorme oljeinntekter. Da synes jeg det er trist at vi i oljelandet Norge har passert 40 bompengeanlegg, og at vi her vedtar nye nesten hver eneste uke. Fremskrittspartiet går som sagt inn for ny Svinesundsbro, men vi synes ærlig talt at staten skal finansiere dette ved de ordinære veimidlene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-21:
Regjeringen har foreslått at det opprettes et statseid bompengeselskap som skal ha som formål å ta opp nødvendige lån for å finansiere utbyggingen av den norske delen av den nye Svinesundsforbindelsen. Selskapet skal også foreta innkreving av bompengene. Jeg er tilfreds med at Stortinget støtter Regjeringens forslag. Med forbehold om Stortingets behandling av saken bad jeg i oktober Vegdirektoratet begynne å arbeide med et forslag til en låneavtale mellom staten og selskapet. Jeg har i den forbindelse lagt til grunn at avtalen skal inngås av staten ved Samferdselsdepartementet. Avtalen vil bli inngått og bompengeselskapet vil bli etablert så snart dette er mulig i tråd med Stortingets behandling. Bygging av ny bro er sentralt i arbeidet med å forsere utbyggingen av E6 mellom Oslo og riksgrensen til sammenhengende firefelts motorveg. Raskere utbygging av E6 gjennom Østfold er nødvendig, både av hensyn til trafikkmengden og ikke minst trafikksikkerheten. Både folk i Østfold, næringslivet og andre som jevnlig bruker denne hovedfartsåren mellom Norge og Sverige, vil ha stor glede av at vi nå får fortgang i denne utbyggingen. Så er det da slik at vi velger å bruke bompenger på dette prosjektet, fordi det gir oss muligheten til å framskynde dette prosjektet, som vi mener er så viktig. Trafikkulykker koster samfunnet mye i form av konkrete utgifter til sykehus, til rehabilitering osv. Det er mange utgifter som også påføres samfunnet i forbindelse med de involvertes smerte og lidelser. Derfor mener jeg at dette både er et forsvarlig prosjekt og et viktig prosjekt. Det er med tilfredshet jeg registrerer den enigheten som er om dette prosjektet.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2002-11-21:
I likhet med flere av de foregående talerne synes selvfølgelig også jeg at det er svært positivt at det nå er blitt fattet vedtak om forsering av utbyggingen av E6 gjennom Østfold og også bygging av ny Svinesundsbro. Det er tvingende nødvendig og har vært det i mange år. Så det er positivt. Det som jeg imidlertid synes er svært negativt, er at flertallet går inn for en bompengefinansiering av den nye Svinesundsbroen. Fremskrittspartiet er altså nok en gang alene om å gå imot bompengefinansiering av slike prosjekter. Det som gjør saken enda mer spesiell, er at man ved Svinesundsbroen, som faktisk er inngangsporten til Norge, det første bilistene som kommer fra Europa, møter når de kommer til Norge, nå skal bli møtt av en bomstasjon. Det synes jeg er svært negativt. Det andre som er meget spesielt med akkurat denne saken, er at det er en klar overvekt av norskregistrerte biler som passerer over Svinesundsbroen. Faktisk 83 pst. av all personbiltrafikk over Svinesundsbroen er norskregistrerte biler. Så kan man analysere dette videre. Da finner man – dette er basert på en trafikktelling for år 2000 – at 58,5 pst. av de 83 pst. er bilister som er på tur til Sverige for å handle, og av dem igjen er 85 pst. fra Østfold. Hvis man summerer dette – og det er et relativt enkelt regnestykke – kommer man til at østfoldinger som drar til Svinesund for å handle matvarer og alkohol og tobakk, faktisk finansierer 43 pst. av den nye Svinesundsbroen. Det synes jeg er intet mindre enn en skandale med tanke på de forhandlingene som norske myndigheter har hatt med svenske myndigheter i denne saken. Det er slik at man kan tro at disse tingene overhodet ikke har vært vurdert. Jeg synes derfor at man burde revurdere disse tingene. Jeg synes det er svært urimelig at østfoldinger skal betale 40 pst. av den nye Svinesundsbroen, som faktisk er et nasjonalt anliggende, og som burde finansieres statlig.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-11-21:
Jeg skal ikke gjenta saksordførerens påpekning av betydningen av å få denne saken i havn. Jeg skal slutte meg til det han sa, og jeg skal også gjerne slutte meg til den ros han gav samferdselsministeren for hennes aktivitet og engasjement i denne saken. Men jeg må få påpeke i forhold til det Anne Berit Andersen sa, at dette står i kontrast til forgjengeren. Jeg vil minne representanten Andersen om at Regjeringen ikke har flertall i denne salen, og at i denne saken har Regjeringens basis og fødselshjelper ikke stilt opp og bidratt til å få saken i havn. Så er det en liten interessant ting i innstillingen, nemlig at en samlet komite – altså inklusiv Fremskrittspartiet – ser fram til åpningen av den nye Svinesundsforbindelsen i 2005. Men Fremskrittspartiet går imot innstillingen i denne saken og vil ikke at forbindelsen bompengefinansieres. Det betyr at hvis det hadde blitt vedtatt, hadde det ikke vært noen åpning å se fram til i 2005. Det er en ny bekreftelse på at dette partiet overlater til andre å sørge for at ting kommer fra ord til handling. Det er et parti som protesterer for all verden, men altså skal glede seg over ferden når den kan starte.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-11-21:
Raymond Robertsen har på en god måte redegjort for både meldingen og innstillingen, og han har gjort en fin jobb som saksordfører. Det er en samlet komite som står bak innstillingen, bortsett fra Fremskrittspartiets særmerknader, og Ursula Evje har tydeliggjort hvorfor de ikke er med i flertallet i denne saken. Høyere utdanning og forskning er viktig for utviklingen av det samiske samfunnet og for samisk identitet. Kunnskap om det samiske vinnes gjennom forskning, og denne kunnskapen formidles videre til nye generasjoner gjennom utdanningsinstitusjonene. Her spiller alle institusjonene som har samisk som spesiale, en viktig rolle. Vi har et nasjonalt ansvar for å tilrettelegge for at vår samiske urbefolkning skal kunne utvikle både språket og kulturen. I denne sammenheng er det viktig å utvikle språket som vitenskapsspråk, som kan nyttes i høyere utdanning og forskning. Vi vet at rekrutteringsgrunnlaget til høyere samisk utdanning er begrenset. Det er derfor viktig at utdanningsinstitusjonene søker å rekruttere samiske studenter fra både Sverige, Finland og Russland. Senterpartiet er enig i Regjeringens forslag til rekrutteringstiltak. Universitetet i Tromsø har på en god måte utviklet urfolksperspektiver innenfor de fleste fagområder. Senterpartiet er enig med Regjeringen i at det er nødvendig at Universitetet i Tromsøs strategiplan for samisk utdanning og forskning gjennomføres. Det er nødvendig å få rekrutteringsstillinger øremerket samiskrelaterte fag. Samisk høgskole er den eneste utdannings- og forskningsinstitusjonen som nytter samisk språk i sin virksomhet, og den er et svært godt tilbud for samiske studenter. Vi mener Samisk høgskole kan utvikles til en vitenskapelig høyskole. En forpliktende plan for finansiering og framgangsmåte må lages for å nå dette målet. Og nettopp på grunn av de begrensede rekrutteringsmulighetene må basisbevilgningene til Samisk høgskole sikres på et nivå som gjør at det er mulig at denne skolen kan drives på en god måte. Nordisk Samisk Institutt og Samisk høgskole må samlokaliseres, og vi er tilfreds med Regjeringens positive holdning til et nytt vitenskapsbygg i Kautokeino. Vi mener videre at samorganisering også er nødvendig. Det framgår mange steder i innstillingen at rekrutteringsgrunnlaget til samisk høyere utdanning er begrenset. Dette gjør også rekruttering til forskning vanskelig. Senterpartiet er derfor enig med Regjeringen i at spesielle stipendordninger, språkopplæring og internasjonalisering er viktige veier å gå for å øke rekrutteringen til forskningen.