Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Som komiteen – unntatt Fremskrittspartiet – selv uttaler i innstillingen, er det mange gode helseinstitusjoner som ikke faller inn under ordningen med fritt sykehusvalg. Det er likevel viktig å presisere at det ikke er noen formelle hindringer for at de regionale helseforetakene kan inngå avtaler med Capio dersom de har behov for det, og det er dokumentert ved at det er inngått slike avtaler, og det eksisterer slike avtaler i dag. De regionale helseforetakene skal, med bakgrunn i sørge for-ansvaret, til enhver tid vurdere om tilbudet til mennesker med spiseforstyrrelser har god nok kvalitet og kapasitet. Dersom tilbudet innen det offentlige ikke er tilfredsstillende, kan de regionale helseforetakene inngå avtaler med private institusjoner. Hvis det ikke er noe alternativ, skal de inngå avtaler med private institusjoner for å oppfylle sitt sørge for-ansvar. Jeg får også mange henvendelser fra mennesker som forteller om gode resultater etter opphold ved Capio, og jeg har tatt med meg det. For å styrke kvaliteten av behandlingen i alle helseregionene er det stilt krav om at det skal være regionale kliniske kompetansemiljø for spiseforstyrrelser i alle helseregionene. Disse er nå på plass i tre regioner, og Helse Nord har informert meg om at de skal ha sitt kompetansemiljø på plass i løpet av 2009. De regionale helseforetakene har også styrket kapasiteten av tilbudet til denne gruppen, slik at behovet for å bruke Capio har blitt mindre. La meg bruke et eksempel som viser at de regionale helseforetakene er opptatt av sitt sørge for-ansvar. Som jeg har sagt innledningsvis, er det slik at dersom det ikke er kapasitet i det offentlige systemet, skal sørge for-ansvaret oppfylles på annen måte, f.eks. ved kjøp av private plasser. Det å forsterke behovet for å kjøpe plasser i forhold til spiseforstyrrelser har blitt understreket av departementet, og vi har understreket at man skal utnytte ledig kapasitet. Den regionen som har hatt lavest kapasitet, har vært Helse Nord, og de har økt kjøp av plasser ved Capio. I 2006 kjøpte f.eks. Helse Nord ikke mer enn 224 behandlingsdøgn. Oppdragsdokumentet har understreket behovet for nok plasser til folk med spiseforstyrrelser. Derfor økte kjøpet av behandlingsdøgn fra Helse Nord, fra 224 i 2006 til 822 i 2007, og videre opp til 843 i 2008, men nå bygger også Helse Nord opp sitt tilbud. Helse Nord vil i løpet av kort tid etablere en enhet for voksne i Bodø og en enhet for barn i Tromsø. Jeg mener at hvis det faglige innholdet i disse tilbudene er gode, må det – sannsynligvis – være bedre for en person fra Bodø å få behandling for sin spiseforstyrrelse i Bodø enn i Fredrikstad. Jeg har forståelse for at man velger å bruke det tilbudet. Det vil selvfølgelig føre til at bruken av Capio går noe ned. De regionale helseforetakene oppfyller da sitt sørge for-ansvar gjennom å bygge opp tilbudet selv. Da skal selvfølgelig det kjøpet skje på den skikkelige måte, slik at man følger gjeldende regelverk for offentlige anskaffelser. Så vil jeg si at Capio ser ut til å kunne tilby god behandling for noen av dem som har spiseforstyrrelser – ikke alle, men noen med spiseforstyrrelser. Blant annet har de ikke tilbud til de aller dårligste. Disse vil ha behov for et tilbud på regionalt nivå, i tett samarbeid med den somatiske spesialisthelsetjenesten. Så mitt utgangspunkt er at jeg mener at jeg som helseminister tar ansvar. Folk med spiseforstyrrelser skal ha et godt tilbud. De har pasientrettigheter. De pasientrettighetene skal oppfylles. Dersom de ikke oppfylles, har de for det første fristbruddordningen. Det har vi ikke noe av. Hvis de mener at de ikke får rette garantier, kan de klage til Helsetilsynet. Det er det regelverket denne salen har etablert. Hvis de regionale helseforetakene ikke kan oppfylle sitt sørge for-ansvar, må de kjøpe av private, og det gjør de, bl.a. av Capio.