trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eldbjørg Løwer (Venstre), 2000-03-01:
Til det siste har jeg sagt at jeg jobber med det som mål, og det er den garantien jeg kan gi så langt. Men vi jobber for å oppfylle Stortingets forutsetninger for det. Når det gjelder utsagnet om at Forsvarsdepartementet har endret syn, henvises det kanskje til den komitemerknaden som er gitt i Budsjett-innst. S. nr. 7 for 1999-2000. Der er det sagt fra komiteen at vi skal jobbe for en organisering som gjør at denne flysamlingen blir tilgjengelig, og at det blir en forsvarlig drift av anlegget. Den kommentaren om manglende oppfylling fra komiteens side, og det ble gjentatt i debatten, var ikke en kritikk av at Forsvarsdepartementet ikke hadde gjort jobben sin. Kritikken gikk på om Stiftelsen hadde bidratt med de 5 mill. kr som de hadde lovet ved besøk i komiteen. De er nå til utkvittering gjennom stiftelsen og bidrar til at den publikumsrettede delen blir utviklet. Slik sett kan ikke jeg se at de har brutt sine løfter.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 2000-03-01:
Den foreliggende reguleringsplan for utbygging av Kongsgårdmoen ungdomsskole på Kongsberg omfatter et ubebygd areal av Forsvarets eiendom Kongsgårdmoen leir. Planene for utbygging medfører imidlertid at to eller tre bolighus må innløses. For å unngå innløsning av boliger rettet Kongsberg kommune en henvendelse til Forsvarsdepartementet i 1995 hvor det ble uttrykt ønske om å overta en del av Forsvarets eiendom, som imidlertid er bebygd med fem garasjer. Garasjene som på sikt er planlagt erstattet med et større felleslager et annet sted, er fortsatt i bruk til lagring av forsvarsmateriell og kan ikke avstås uten erstatningsbygg, permanent eller eventuelt midlertidig. Henvendelsen ble på vanlig måte oversendt til Forsvarets bygningstjeneste, og jeg er kjent med at Forsvarets bygningstjeneste har diskutert saken med kommunen ut fra et ønske om å være så imøtekommende som mulig. Det er imidlertid på det rene at byggingen av midlertidige lagre vil bli en forholdsvis kostbar løsning for kommunen, som derfor i sin reguleringsprosess valgte en annen løsning. Et annet alternativ som kommunen har vurdert og forkastet, er å vente med utbyggingen til Forsvaret innen egne midler fikk rom til å bygge nytt sentrallager, hvilket altså kan ta noen år. I så fall vil kommunen kunne få kjøpe området forholdsvis rimelig. En annen mulig løsning vil kunne være å flytte garasjebyggene til et annet sted på Kongsgårdmoen leir. Omkostningene til flytting er anslått til ca. 6 mill. kr og vil eventuelt bli betydelig billigere for kommunen enn å bygge nye lagerbygg. Jeg er kjent med at Forsvarets bygningstjeneste har avtalt møte med kommunen om ca. 14 dager for å drøfte dette. Hvis kommunen sier seg interessert i å dekke flyttekostnadene, vil de få anledning til å kjøpe området til normal tomtepris. Med bakgrunn i det jeg har sagt, finner jeg grunn til å peke på at Forsvarets krav om erstatning for en eventuell avståelse ikke bare dreier seg om prisen på grunnarealet eller tomme bygninger uten noen anvendelse, men også om erstatningsbygg til den virksomhet som drives i lageranlegget. I den nåværende økonomiske situasjon har Forsvaret selv ikke anledning til å bygge erstatningsbygg med det første og må derfor satse på å bruke garasjeanlegget en del år framover, hvis kommunen ikke ser seg tjent med å samarbeide om en annen løsning.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 2000-03-01:
Dette er faktisk en gammel sak. Helt fra jeg selv var ordfører på Kongsberg for ganske mange år siden har dette vært en sak. Men det har ikke nødvendigvis vært slik at det er Forsvaret som har hindret det. Det har også vært kommunens prioritering av skolebygg som har vært en del av den diskusjonen. Min holdning er, og det har jeg også meddelt ordføreren på Kongsberg, at jeg håper at det er mulig å finne en løsning lokalt som kan ivareta kommunens eventuelle behov for å bygge denne skolen tidligere enn hvis Forsvaret skal vente til de flytter over i et sentrallager. Til det må det en dialog til. Den er i gang. Jeg har den innstilling at dette må vi kunne finne en løsning på, men da ved at kommunen og Forsvaret lokalt kommer til en løsning.
Jan Johnsen (Høyre), 2000-03-01:
Jeg har følgende spørsmål til finansministeren: «Flyavgifter utgjør rundt 31 pst. av det passasjerene betaler for en flybillett. I andre europeiske land ligger prosentsatsen på mellom 15 og 20 pst. Dette fører til en klar konkurransevridning mellom de selskap som opererer i Norge, og de som har hoveddelen av virksomheten i utlandet. Dette er også et brudd på Stortingets forutsetning i 1994, da det ble innført fri konkurranse i luften. «Konkurransen skal skje på like vilkår.» Vil statsråden sørge for at dette skjer i neste statsbudsjett?»
Jan Johnsen (Høyre), 2000-03-01:
Jeg takker for svaret, som jeg selvfølgelig ikke er fornøyd med. Det må være en konflikt her innad i Regjeringen. Jeg har to brev – ett fra Næringsdepartementet og ett fra Samferdselsdepartementet. I forbindelse med en høring står det i brevet fra Samferdselsdepartementet følgende: «Samferdselsdepartementet vil påpeke det betenkelige i dette, og da særlig det transportpolitiske uheldige i at konkurransevridningene oppstår i disfavør av selskaper som har sin hovedvirksomhet i Norge, og dermed også vil være til ulempe for norsk luftfart.» I brevet fra Næringsdepartementet står det følgende: «Nærings- og handelsdepartementet er opptatt av at det skal være mest mulig like konkurransevilkår for selskaper som opererer i det samme markedet. Slik situasjonen er nå, er det en favorisering av flyselskaper som har hovedtyngden av sin virksomhet i utlandet.» To departementer slår dette fast, men finansministeren har sannsynligvis ikke fått det med seg: Avgiftene i Norge er for høye. Jeg håper at ministeren kan svare at han er klar til å sette dem ned. Jeg vil anbefale det.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-03-01:
I budsjettproposisjonen i høst – St.prp. nr. 1 for 1999-2000, Skatte-, avgifts- og tollvedtak – ble det gitt en relativt bred omtale av konkurranseforholdene i luftfarten, basert på en rapport fra en arbeidsgruppe hvor også flyselskapene var representert. Det går fram av rapporten at en samlet arbeidsgruppe var enig i at de norske reglene for skatter, avgifter og gebyrer gjelder likt for norske og utenlandske flyselskaper i den grad selskapene kommer inn under reglenes virkeområde. Arbeidsgruppen fokuserte på konkurranseforholdet mellom selskaper med hoveddelen av sin virksomhet innenlands og selskaper som har hoveddelen av sin virksomhet i utlandet. Arbeidsgruppen understreker at det er de norske selskapenes høye markedsandel innenlands som medfører at de belastes norske avgifter i større grad enn utenlandske selskaper gjør. Flertallet i arbeidsgruppen peker på at gruppens gjennomgang av avgiftsreglene viser at norske selskaper ikke vil få redusert avgiftsbelastningen på å fly innenlands i Norge ved å flytte virksomheten utenlands. Unntaket er investeringsavgiften. Med de omfattende fritakene som er etablert for luftfarten, mener imidlertid flertallet at denne avgiften har relativt beskjeden virkning i dag. Sett i sammenheng med totaliteten i selskapsbeskatningen tilsier dette etter flertallets oppfatning at dagens norske skatte- og avgiftsnivå ikke skulle gi de norske selskapene skatte- og avgiftsmessige motiver til å flytte større deler av virksomheten utenlands. Som sagt i budsjettproposisjonen mener Regjeringen at det ikke bør foretas endringer som reduserer statens inntekter fra luftfarten. Mange norske bedrifter og næringer kan vise til at de pålegges høyere skatter og avgifter enn sine konkurrenter, og det ville verken være mulig eller fornuftig å tilpasse bedrifts- og kapitalbeskatningen av enkeltnæringer til ulike konkurrentlands vilkår. Generelt sett mener jeg det imidlertid ikke er grunnlag for å hevde at norske skatte- og avgiftsregler er mer ugunstige for næringsvirksomhet i Norge i forhold til i andre, sammenlignbare land.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-03-01:
Jeg har i løpet av de siste par årene fått mange spørsmål fra representanten Johnsen og besvart disse spørsmålene, og hver gang har Johnsen innledet sin reaksjon med å si at han «selvfølgelig ikke er fornøyd med svaret», og det var ikke noe unntak denne gangen. Så det går som normalt. Min vurdering er at luftfarten ikke er spesielt hardt behandlet – tvert imot. Når det gjelder avgiftsbelastninger, er luftfarten relativt sympatisk behandlet, eller lempelig behandlet. Det gjelder bl.a. i forhold til momsregelverket, og det gjelder ikke minst i forhold til miljøavgifter. Sett på bakgrunn av den sterkt forurensende virksomhet som luftfarten representerer, og spesielt de store CO2-utslippene som kommer fra fly, er CO2-avgiften, som for øvrig ble innført så sent som 1. januar 1999, beskjeden. Den er på 24-26 øre pr. liter. Det er bare halvparten av CO2-avgiften på diesel, og bare fjerdeparten av avgiften på bensin.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til forsvarsministeren: «Håndvåpenammunisjon til det norske Forsvaret har i over 100 år blitt produsert på Raufoss. Nå er bedriften fusjonert med svensk og finsk forsvarsindustri, og denne produksjonen er i en restruktureringsplan vedtatt flyttet til Sverige og Finland. Den militære produksjonen skal foregå i Sverige. Hvordan vurderer statsråden mulighetene til å få nødvendige leveranser i en eventuell krigssituasjon, når Sverige er et nøytralt land?»
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker for svaret og er glad for at FO har uttalt seg om den siden ved beredskapen, og er også glad for det de har uttalt. Men jeg er likevel bekymret. For jeg vet jo at Forsvaret og bedriften på Raufoss har et nært samarbeid. AMK og HFK har personell stasjonert med lokaler i bedriften, som har eget testsenter og er godkjent som leverandør til våre allierte NATO-land. Det er ikke de andre bedriftene i Nammo. De må få en slik NATO-godkjenning. Ved utflytting av håndvåpenammunisjon kan også andre beslektede produkter, som f.eks. 12,7, være i fare for å bli utflagget. Dermed vil kompetanse og erfaring forsvinne ut av landet. Det hører også med til historien at det var et overskudd på 20 mill. kr totalt i Nammo i fjor, mens Raufoss hadde et overskudd på 22 mill. kr. Med andre ord bidrog Raufoss til de positive resultatene i Sverige og Finland.(Presidenten klubber.) Jeg rakk ikke å stille spørsmålet mitt, men jeg håper at Presidenten aksepterer at jeg ber om å få svar på når avtalen med de andre landene ventes å være ferdig. (Presidenten klubber.)
Thomas Smedsrud (Høyre), 2000-03-01:
Jeg vil få lov til å stille forsvarsministeren følgende spørsmål: «I Budsjett-innst. S. nr. 7(1999-2000) registrerer forsvarskomiteen etter møte med Forsvarsdepartementet at «Stortingets forutsetninger ikke synes å være til stede når det gjelder organiseringen av flysamling Gardermoen». I Dagsavisen 17. februar 2000 beskrives en av landets flotteste flysamlinger som «Flysamlingen som ingen får se». (1999-2000) Vil statsråden sørge for at Stortingets forutsetninger oppfylles, slik at flysamlingen til 72 mill. kroner omsider kan åpnes for publikum?»
Thomas Smedsrud (Høyre), 2000-03-01:
Jeg må få lov å takke forsvarsministeren for svaret – et svar som umiddelbart gjør meg veldig glad, et svar som jeg tolker i den retning at Forsvarsdepartementet nå har endret sitt syn på om disse forventningene til stiftelsen er innfridd i forhold til de løftene som ble gitt til forsvarskomiteen før budsjettbehandlingen i fjor. Mitt spørsmål til forsvarsministeren blir for så vidt ganske enkelt: Kan forsvarsministeren garantere publikum og ikke minst de entusiastene som jobber på Gardermoen og investerer penger i dette, at den åpningsdatoen som er satt, den 27. mai, kan følges i deres arbeid?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-03-01:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Gjennom Kongsberg Senterparti er jeg gjort kjent med at i forbindelse med bygging av Kongsgårdmoen ungdomsskole trenger kommunen byggeareal som enten kan skaffes ved å innløse flere bolighus eller ved å få hånd om arealene til et av Forsvarets garasjeanlegg. Garasjeanlegget skal ifølge mine opplysninger nedlegges om noen få år. Hva vil statsråden gjøre for at Kongsberg kommune kan få ervervet nevnte areal fra Forsvaret, for slik å unngå at kommunen må gå til tvangsinnløsing av folks boliger?»
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret og ser at saken er under arbeid i forskjellige instanser, som jeg også nevnte i mitt spørsmål. Men jeg må si at det er svært betenkelig hvis Forsvaret, altså staten, skal legge hindringer i vegen for at kommunen skal få bygd den skolen som er så helt nødvendig. Jeg er kjent med at elever i Kongsberg blir flyttet rundt omkring, fordi det ikke er nok plass for dem i dag. Jeg vil håpe at Forsvaret nå gjør sitt ytterste for å komme til forlik med kommunen, slik at en kan løse dette problemet. For meg er det helt ubegripelig hvis det skal gå så langt at det er private boliger som må eksproprieres, for da har vi stilt oss slik at enkeltmennesket faktisk betyr mindre enn storsamfunnets interesser, og det går ikke an. Så jeg håper at forsvarsministeren gjør sitt for at det kan få en god løsning.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Eg vil gjerne stille justisministeren følgjande spørsmål: «Korleis ser statsråden på at to statlege aktørar er med på å legitimere pengespel i det Dagens Næringsliv kallar for «spillebuler» for at finans- og idrettskjendisar skal tene pengar på folks «spillegalskap»?»
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg er lei for at delar av mitt spørsmål ved ein inkurie er falle vekk. Der får vi truleg skylde på den nye teknologien som vi no nyttar, pc-ar og ikkje fjørpennar. Som vanleg hadde jo statsråden skjønt intensjonane i mitt spørsmål. Eg vil gjerne minne om at fleirtalet i justiskomiteen i innstillinga til lotterilova peikte på at det bør leggast fram ein plan over korleis denne marknaden blir utnytta ved statlege spel og av frivillige lag og organisasjonar, og at det ikkje bør innførast fleire statlege spel eller anna før ein har hatt denne planen eller fordelinga oppe til behandling her i Stortinget. Vi ser at det òg er finans- og idrettskjendisar med i dette konseptet, ikkje berre for å gje dei humanitære laga del i inntektene, men det er her private interesser også for å tene pengar i ein statleg marknad. Eg håpar at statsråden kan stadfeste at ein vil ta dette opp til vurdering før løyve vert gjeve.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Eg vil på nytt stille eit spørsmål til justisministeren: «Vi ser at det er pengar å tene i lotterisal når børsnoterte Norsk Lotteridrift AS vert kjøpt opp av sveitsiske UBS Capital bv. som igjen er heileigd dotterselskap av ein av Europas store bankar, Union Bank of Switzerland. I dag er det mange av våre frivillige lag og humanitære organisasjonar som kjøper tenester av Norsk Lotteridrift. Kva kommentar har statsråden til at utanlandske børsnoterte selskap får så dominerande plass i vårt frivillige organisasjonsliv?»
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Eg takkar igjen statsråden for svaret. Eg har merka meg at han ikkje går inn i den problemstillinga at det ligg pengar i det når ein vert børsnotert og oppkjøpt av utanlandske kapitaleigarar. På den måten flyttar noko av kapitalen som ligg i denne forma for næring, ut av landet. Eg har lyst til å be han kommentere eit av dei forslaga som òg ligg i innstillinga til lotterilova, vel å merke berre frå Arbeidarpartiet – korleis han ser på å få oppretta eit statleg entreprenørselskap som tek på seg å hjelpe dei små laga og organisasjonane med utsetting av speleautomatar, for igjen å bringe overskotet til eit slikt selskap tilbake til dei frivillige laga og organisasjonane. Eg håpar at dette òg er meir i tråd med den måten vi tenkjer på, humanitært, i forhold til denne forma for verksemd.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-03-01:
De statlige pengespillene administreres av Kulturdepartementet og Landbruksdepartementet og drives av henholdsvis Norsk Tipping AS og stiftelsen Norsk Rikstoto. Justisdepartementet har ansvar for de private lotteriene gjennom lotteriloven. SportCafé skal ifølge media utvikles til en kjede av alkoholfrie sport- og spillesteder finansiert av private investorer. Før hver enkelt SportCafé kan tilby statlige spill, må stedene godkjennes av Norsk Tipping og Norsk Rikstoto som kommisjonærer på vanlig måte. Dette innebærer at selskapene vil stille krav om at spillevirksomheten foregår innenfor forsvarlige og kontrollerte rammer, og slik at det bl.a. ikke anvendes støtende markedsføring av spillestedene. Det kan ikke tilbys spill på gevinstautomater i lokalene før politiet har gitt oppstillingstillatelse. Tillatelse kan bare gis til frivillige organisasjoner og foreninger med et samfunnsnyttig eller humanitært formål. Dersom lokalet automatene søkes oppstilt i, har karakter av en spillehall, skal saken forelegges for departementet før politiet gir oppstillingstillatelse. Denne praksis er innført for å sikre at det stilles ensartede vilkår om driften av spillehaller, bl.a. krav om aldersbegrenset adgang til lokalene. At private investorer og selskap tjener penger på å eie lokaler hvor det avholdes lotterier til inntekt for samfunnsnyttige formål, anser jeg imidlertid ikke som problematisk. Utgangspunktet bør likevel være at mest mulig av inntekten fra lotteriet går til det gode formål.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-03-01:
Nå har representanten Nistad vært med på noe fortjenstfullt i forbindelse med behandlingen av lotteriloven, som ble sendt tilbake til Justisdepartementet, nemlig å be om at det blir foretatt en samlet vurdering av både statlige og private lotterier og spill. Men inntil det er gjort, eksisterer den nåværende rettsorden. Det jeg kan forsikre representanten om, er at det arbeidet er igangsatt. Men med utgangspunkt i justiskomiteens prioriteringer er det to saker som går først med stor hast denne våren. Det ene er å få opprettet Lotteritilsynet, med hensyn til alle gebyrer. Det andre er å se på automatforskriften. Men arbeidet med å se spill i sammenheng vil bli gjort. Da vil nettopp de utfordringene som er reist, være en del av det. Hovedspørsmålet vil bli: Sikrer man nå på en tilfredsstillende nok måte det frivillige og ideelle organisasjonslivet i Norge? Der er representanten og jeg enige i hva som er en viktig innfallsvinkel.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-03-01:
Tillatelse til å avholde lotteri kan bare gis til samfunnsnyttige eller humanitære organisasjoner. Organisasjonene har adgang til å benytte entreprenør til gjennomføring av lotteriet. Norsk Lotteridrift AS bistår organisasjoner til å gjennomføre lotteri gjennom oppstilling av gevinstautomater. Lotterientreprenørene driver sin virksomhet ut fra forretningsmessige interesser. Hvor stor andel av inntektene fra lotteriet som tilkommer entreprenøren, er imidlertid begrenset, enten ved forskriftsregler fastsatt av departementet eller ved vilkår fastsatt i den enkelte lotteritillatelse. Politiet skal godkjenne alle avtaler mellom entreprenøren og organisasjonen før tillatelse gis. Jeg har som justisminister ingen ytterligere kommentar til at Norsk Lotteridrift AS driver sin virksomhet slik at selskapet blir et interessant investeringsobjekt for utenlandske investorer. De nærmere regler for utenlandske oppkjøp av norske aksjeselskaper tilligger næringsministerens ansvarsområde.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-03-01:
Bakgrunnen for at jeg i forrige tilsvar gav uttrykk for at jeg var glad for justiskomiteens oppfordring om å se spill og lotterier i en sammenheng, var nettopp min opplevelse – og jeg tror også Stortingets opplevelse – av at det ideelle organisasjonslivet er kommet litt i bakleksa. De har benyttet seg av entreprenør, og det er ikke noe illegitimt i det, men det reiser selvfølgelig spørsmålet om det kunne vært gjort på en annen måte. Jeg har merket meg Arbeiderpartiets forslag, men jeg har også merket meg et annet forslag, som handler om at frivillige og ideelle organisasjoner kan gå sammen om spill, slik at de organiserer seg på en slik måte at de kan få utbytte av det. Men skulle man komme lenger med det, må man vurdere spørsmål om tilgang f.eks. til kommisjonærtjenestene, og jeg oppfatter dette som et av spørsmålene som man på åpent vis må se på når man skal se på helheten. Representanten Nistad og jeg har fortsatt et felles utgangspunkt, selv om vi kanskje kan ha ulikt syn på løsningene: Vi er bekymret for at det ideelle og frivillige Norge tvinges på defensiven. Og for å si det slik: Det er i deler av landet nesten slik nå at man må ha statsvitenskap hovedfag for å vite hva en frivillig organisasjon er.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg vil stille et spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Det er 13 300 ansatte i det kommunale brann- og feiervesen, hvorav 3 200 er heltidsansatte. Er det bare de heltidsansatte i kommunene som får tilbud om videreutdanning ved Norges Brannskole?»
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg er litt overrasket, for dette er nesten identisk med det svaret som kommunalminister Ragnhild Queseth Haarstad gav Torbjørn Andersen fra Fremskrittspartiet på et tilsvarende spørsmål – da skulle disse planene være ferdige i 1999. Nå sier statsråden at planene vil komme i gang høsten 2000. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Når skal dette komme i gang, og når skal vi gi en brukbar opplæring til brannfolk i Norge, faktisk et av de landene det brenner mest i? Det går ikke lenger an bare å ramse opp bl.a. denne forskriften fra 1977 – vi har passert det årtusenet. Noe må gjøres, og jeg vil gjerne høre om statsråden har noe mer å si når det gjelder fremdrift enn bare å komme med det samme som det som ble sagt av Queseth Haarstad, og at det som skulle skje i 1999, nå skal skje høsten 2000.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Det tilbys i dag ingen organisert og felles fastsatt opplæring for deltidsbrannpersonell. Utdanning av deltidsbrannpersonell er regulert i forskrift om krav til faglige kvalifikasjoner for personell i brannvesenet, fastsatt av Kommunal- og regionaldepartementet i juli 1977. Denne stiller kun krav om at deltidsbrannpersonell det første året skal ha gjennomgått en grunnopplæring i eget eller annet brannvesen. Norges Brannskole tilbyr imidlertid et frivillig brevkurs samt et praktisk fem dagers kurs som er ment å være en praktisk avsluttende opplæring for deltidspersonell etter at brevkurset er fullført. Det er på det rene at denne opplæringen ikke er god nok. Det ble derfor i 1996 nedsatt en arbeidsgruppe bestående av mitt departementet, Kommunal- og regionaldepartementet, Direktoratet for brann- og eksplosjonsvern og Norges Brannskole for å kartlegge opplæringsbehovet og fremlegge løsningsalternativ. Arbeidsgruppen har foreslått en opplæringsmodell bygd opp av moduler. Opplæringen består for en stor grad av selvstudium, kveldsundervisning, lørdagssamlinger og en avsluttende ukessamling. Dette innebærer at opplæringen vil skje lokalt og spredt utover hele landet. Det foreslås imidlertid at Norges Brannskole i Tjeldsund skal være et sentralt koordinerende ledd og ha ansvaret for utvikling av læremidler. Norges Brannskole har startet opp arbeidet med utarbeiding av læreplaner og koordinering/utvikling av læremidler som skal benyttes i opplæringen av deltidspersonell. Læremidler som brukes til utdanning av heltidspersonell, vil så langt mulig også brukes av deltidspersonell. Deltidsbrannpersonellet vil kunne begynne med første del av opplæringen, selvstudiet, høsten 2000, når undervisningsmateriellet foreligger. Det er en krevende og omfattende reform å skulle utdanne mer enn 10 000 deltidsbrannfolk. Foruten å utvikle læremidler skal Norges Brannskole også utdanne kursinstruktører med ansvar for opplæringen lokalt. Utdanningen av deltidsbrannpersonell må derfor tas trinnvis og over noen tid. Dette innebærer at brevkurs kan igangsettes i 2000, og dermed er en i gang med å gi tilbud om utdanning også for deltidsansatte i brannvesenet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Dersom eg var representanten Lund, ville eg nok kanskje dempe volumet lite grann, for eg kan då vise til at i nysalderinga hausten 1999 gjorde Regjeringa framlegg om den fyrste løyvinga når det gjeld utdanning av deltidsbrannmenn. Det kom av at ein hadde fått ledige midlar fordi ein hadde selt M/S «Sjøvegen», og då føreslo Regjeringa at desse midlane kunne setjast inn til det formålet. Komiteen sitt fleirtal, representantane frå Arbeidarpartiet, Framstegspartiet, Høgre og Sosialistisk Venstreparti, gjekk mot løyvinga og valde å bruke pengane til andre formål. Regjeringspartia stod fast på at ein skulle bruke den til det som var føreslått frå Regjeringa. Difor vil eg seie at vi faktisk allereie har gjort noko. Eg skal vere konkret på når utdanninga kjem i gang: Første del av denne utdanninga kjem altså i gang frå hausten år 2000.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Kyrkjerådet er for inneverande år gjeve høve til å disponere 18,5 mill. kr av avkastinga frå Opplysningsvesenets fond. Midlane skal nyttast til ulike kyrkjelege formål. Under behandlinga av statsbudsjettet for 2000 trekte kyrkje-, utdannings- og forskingskomiteen fram Åpen Kirkegruppe som særleg støtteverdig. Etter det eg har fått opplyst, har denne organisasjonen fått eit tilskott til si verksemd på 110 000 kr. Samstundes er søknad frå Kristent Forum for Hjelp blant Homofile imøtekomen med 40 000 kr. Når det gjeld fordelinga av desse tilskottsmidlane, ber eg om forståing for at vi ikkje har ei ordning som inneber at statsråden kan instruere Kyrkjerådet om å avslå eller innvilge einskilde søknader. Statsråden kan ikkje og vil ikkje etter eige skjønn oppheve vedtak i rådet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Det eg gjorde i mitt fyrste svar, var å klargjere kva slags status Kyrkjerådet har i forhold til forvaltninga av dei midlane som vert overførde frå Opplysningsvesenets fond, og at det er ei delegering som er endeleg. Når det gjeld spørsmålet frå representanten Dørum om kva eg meiner om denne organisasjonen, er det ikkje slik at statsråden vurderer kvart enkelt tiltak som Kyrkjerådet gjev midlar til, og vurderer om det er fornuftig eller ikkje fornuftig. Eg registrerer at dei har følgt opp det Stortinget ynskte om å styrkje dialogen ved å gje støtte til Åpen Kirkegruppe, og eg synest det er bra at dei har teke på alvor det som kom frå Stortinget i så måte. Så har dei òg valt å gje støtte til ei gruppe til. Det tek eg til etterretning.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Når eg i den saka representanten Ballo viser til, har bede om ei utsegn frå biskopane og Kyrkjerådet, er dette meint som eit råd i departementet si interne behandling av spørsmålet om staten bør anke dommen i Alta heradsrett. Regjeringsadvokaten si vurdering av dommen og dette embetet si tilråding i spørsmålet om anke følgde som vedlegg til departementet sitt brev til Kyrkjerådet og biskopane. Ved å gjere slike dokument offentlege kunne departementet setje seg i ein situasjon der ein kunne verte skulda for å prosedere saka i media. Dette er eit omsyn som det etter mi meining må leggjast vekt på. Etter ei samla vurdering kom ein difor til at det i dette tilfellet ville vere rett å nytte heimelen i lov om offentlegheit § 5 til å gjere unntak frå hovudregelen om offentlegheit. Eg vil òg leggje til at departementet i ei pressemelding gjorde det klårt at ein ville søkje råd frå dei kyrkjelege organa, og at oversendingsbrevet til preses, biskop Bondevik, var offentleg frå den dagen det vart sendt. Dette syner at det aldri har vore noko mål å ha ein hemmeleg prosess, men derimot å opptre ryddig i saksbehandlinga. Då det viser seg at fleire av biskopane ikkje har funne grunnlag for å halde attende sine råd frå offentlegheit, og at alle utsegnene no er sende til departementet, er departementet kome til at utsegnene frå biskopane og Kyrkjerådet i denne saka ikkje lenger skal haldast attende frå offentlegheit. Men regjeringsadvokaten si vurdering og tilråding vil framleis verte halden attende frå offentlegheit.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Eg er glad for at representanten Ballo er nøgd med konklusjonen. Det har frå statsråden si side aldri vore meininga noko anna enn at det skal verte kjent kva råd som er komne når vedtaket er fatta, slik eg òg offentleggjorde dei råda som var komne i førre runde då eg overtok som statsråd. I forhold til prosessen kan det vere mykje å meine om den, men det har frå mi side aldri vore tenkt at offentlegheita ikkje skal få innsyn i kva dei forskjellige organa meiner. Det var kva for prosessar ein skulle ha, som var mitt poeng. Når det gjeld oppfølgingsspørsmålet frå representanten Ballo, må eg nok skuffe: Eg vil heller ikkje saksbehandle denne saka frå Stortinget sin talarstol. Men sjølvsagt skal det vere klårt før fristen for anke går ut, og då vil eg sjølvsagt òg gjere det kjent.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Eg er glad for at representanten Dørum var tilfreds med svaret og har tillit til arbeidsprosessen vår. Eg er samd med representanten Dørum i at det er forståeleg at det lett vert uro etter ganske så mange år med ein del utryggleik i denne sektoren. No må eg seie at det dei siste åra har vore mindre uro, men eg føler meg absolutt trygg når representanten Dørum her følgjer med og forsikrar seg om at vi ikkje gjer nokon feilskjer. Når det gjeld det beløpet representanten nemner vert brukt til administrasjon, høyrest det talet stort ut. No minner eg om at vi i ein overgangsfase vart einige om at ein skulle halde fram både frå Hamar og Molde. Det er òg ein del andre forhold som ligg til grunn, men eg lover at vi òg skal sjå på den biten i samanheng med dei andre konklusjonane vi no skal trekkje.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Eg trur at eit av hovudproblema i slike saker som dette er at det gjeld få, og at det dermed er få som har kjennskap til kva slags ordningar som finst, og korleis dei kan kombinerast. Det er klart, det ser eg berre no når eg har begynt å innhente opplysningar frå minst tre departement for å prøve å skaffe ei oversikt for å svare på representanten Arnesens spørsmål, at dette er vanskeleg. Og dersom ein har sett i gang utdanninga ute før ein har fått klarlagt dette, trur eg det oppstår eit nytt problem. Vi har sterke krav til likebehandling og til god forvalting i forhold til dei rettsreglane som ligg føre, og det skal vegast opp mot eit individuelt omsyn. Ettersom dette dreiar seg om personar som har eit konkret problem, ber eg om at saka vert send til meg, så skal eg prøve å få adressert den til det departementet som den mest naturleg høyrer til. Eg kan ikkje utan vidare love støtte her og no, men vi må iallfall kunne sjå på det. Så det oppmodar eg representanten Arnesen til å gjere.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Under behandlinga av statsbudsjettet for 1999 vedtok Stortinget å be Regjeringa leggje fram ei samla vurdering av den økonomiske situasjonen i Kyrkja etter innføringa av ny kyrkjeleg lovgjeving. Saka vil verte lagd fram for Stortinget i form av ei eiga melding. I Stortinget 15. desember i fjor sa eg at meldinga ville verte lagd fram på nyåret, og i den orienteringa som Regjeringa sende til Stortinget om saker i vårsesjonen 2000, står det at meldinga om økonomien i Kyrkja kjem i mars. Dette kan eg i dag stadfeste med å seie at dersom ikkje noko uventa skulle hende, vil Stortinget få meldinga i løpet av mars.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Fyrst vil eg gjerne få uttrykkje glede over representanten Knudsen sitt engasjement i forhold til den økonomiske situasjonen i Kyrkja. Så vil eg seie at eg sjølvsagt er innstilt på å kome tilbake til Stortinget på den måten som komiteen vil at eg skal kome tilbake. Når ein les teksten og vedtaket som Stortinget den gongen gjorde, trur eg likevel det er opplagt at det er ei melding ein har bede om. Men eg skal prøve å leggje til rette for at det skal vere mogleg å dra konsekvensar av denne meldinga raskast råd er.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Det er rett at departementet har fått eit brev frå Oslo, Kristiansand, Trondheim og Tromsø kommunar som dreiar seg om investeringsstøtta i samband med Reform 97. Eg seier meg lei for at kommunane enno ikkje har fått skriftleg svar, men ein måtte avvente Stortinget si handsaming av Riksrevisjonen sin rapport. Eg vil no syte for at dei får svar snarast råd er. Når det gjeld spørsmålet om desse og andre kommunar har hatt ekstrakostnader til investeringar i samband med Reform 97 som skulle vore dekte av den statlege kompensasjonen, men ikkje er det, vil eg vise til at Reform 97 er ei særs gjennomrekna reform på investeringssida. Investeringskompensasjonen til kommunane byggjer på ei investeringsramme basert på objektive kriterium og eit berekningsgrunnlag. Det har med andre ord ikkje vore lagt opp til noka refusjonsordning. Saka har vore lagd fram for og behandla av Stortinget ved fleire høve, og Stortinget har slutta seg til denne måten å kompensere reformrelaterte meirkostnader til investeringar på. Departementet har informert kommunane om dette. Riksrevisjonen la før jul fram ein forvaltningsrevisjonsrapport, Dokument nr. 3:10 for 1998-99, Riksrevisjonens undersøkelse av tilskuddene til skolelokaler og skolefritidsordningen i Reform 97, som vart behandla av Stortinget 3. desember 1999. Eg vil sitere frå Riksrevisjonens fråsegn om denne saka: «Riksrevisjonen konstaterer at departementet og mange kommuner har ulike oppfatninger om hva som er fornuftige og rimelige forutsetninger for full kompensasjon, … og at flere kommuner i ulike sammenhenger har etterlyst nærmere presisering, utdyping og klargjøring av forutsetningene for kompensasjonsmodellen.» Riksrevisjonen peiker elles på at det er viktig å ta med seg erfaringane frå arbeidet med Reform 97 i arbeidet med framtidige reformer der fleire forvaltningsnivå er involverte. Dette er eg heilt einig i. Når det gjeld den økonomiske kompensasjonen for meirkostnader til investeringar i samband med Reform 97, ser eg på saka som avslutta etter Stortinget si behandling av rapporten frå Riksrevisjonen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Fyrst vil eg kommentere at representanten Danielsen sa seg lei for at det var brukt feil dato på brevet i spørsmålet, og eg set sjølvsagt pris på at det vart retta opp. Då vil eg kvittere med å seie at då Riksrevisjonens rapport vart behandla her i desember, burde svaret sjølvsagt alt vore sendt frå oss. Difor gjentek eg at det skal skje «snarast råd er». Når det gjeld realitetane som Dag Danielsen var innom, er det viktig å halde fast på at det finst to typar prinsipp for statleg finansiering. Det eine er refusjonsordning, det andre er etter objektive kriterium. Det var eit eige utval, Hervik-utvalet, som gjekk gjennom dette, og departementet har halde seg heilt i samsvar med utvalet. Så er det likevel ei usemje, som representanten Danielsen seier. Det har Riksrevisjonen peika på, men den har ikkje trekt andre konsekvensar av det enn at ein må sjå på forvaltninga ved eit seinare høve. Det vil departementet gjere.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg vil gjerne få lov å stille følgende spørsmål til utenriksministeren som skal besvares av utviklings- og menneskerettighetsministeren: «Ifølge Norsk Misjon i Øst foregår det omfattende krenkelser av religionsfriheten i Turkmenistan. Alle kirkesamfunn med unntak av to skal ha fått sin registrering tilbakekalt, troende blir arrestert og deportert, gudstjenester avbrutt osv. Spesiell bekymring er uttrykt vedrørende skjebnen til Shagildy Atakov og hans familie. Vil Regjeringen bidra til å bringe klarhet i Atakovs skjebne, og hva vil den gjøre for å påtale krenkelsene av religionsfriheten i Turkmenistan?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg takker ministeren for et meget positivt svar, og for at man allerede har pekt på de problemene som er der, og at man fortsatt vil påpeke det via OSSE. Når det gjelder Atakov spesielt, kan jeg også nevne at han er samvittighetsfange hos Amnesty International, og at Turkmenistan tidligere har nektet å oppgi opplysninger om Atakov. Jeg er derfor glad for at dette blir fulgt opp.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg har følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Oslo kommune har ifølge mine opplysninger sendt brev sammen med tre andre storbyer, datert 13. august 1999, med påfølgende purringer, vedrørende dekningen av kommunens ekstra ikke-refunderte kostnader som følge av innføring av 6-års reformen(Reform 97) (Reform 97) Vil statsråden sørge for at svar blir gitt snarest, og at Oslo kommune og landets øvrige kommuner vil få dekket ekstrakostnader som følge av innføringen av Reform 97?» Jeg må få lov til å korrigere dateringen av det brevet jeg etterspør. Riktig dato skal være 17. februar 1999. Jeg har gitt statsråden beskjed om dette, og jeg beklager det eventuelle merarbeidet dette har påført departementet.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for det positive i svaret hans, som innebærer at kommunene nå vil få svar så snart som mulig. Når det gjelder detaljene i innholdet i svaret, må vi avvente det og se hvilke konkrete detaljer som fremkommer der når vi skal vurdere om svaret vil være tilfredsstillende. For det er et faktum at det er stor uenighet mellom flertallet av kommunene i landet og departementet om dekning er gitt. Blant annet har kontroll- og konstitusjonskomiteen påpekt at det er riktig at kommunene skal ha full dekning for de merutgiftene som reformen medfører. Det har også vært rettet kritikk fra Riksrevisjonens side for måten oppfølgingen av Reform 97 har skjedd på. Riksrevisjonen har også konstatert at departementet og mange kommuner har ulike oppfatninger om hva som er fornuftige og rimelige forutsetninger for full kompensasjon. Men dette vil vi komme tilbake til når svaret er avgitt.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Representanten Danielsen har helt rett i at utviklingen i Turkmenistan er bekymringsfull. Rapporter om alvorlige brudd på menneskerettighetene i landet og utnevnelsen av Nijazov til president på livstid viser dette klart. I fjor høst var utenriksministeren i egenskap av OSSE-formann i Turkmenistan. I et møte med president Nijazov tok utenriksministeren opp aktuelle menneskerettighetsspørsmål, herunder spesielt den vanskelige situasjonen til Jehovas Vitner i landet. Atakov-familiens historie kjenner vi fra et nylig brev fra Norsk Misjon i Øst og en rapport fra OSSEs kontor i Asjkhabad. For Norge, som medlem av OSSEs ledertroika, er det naturlig å ta saken opp i OSSE. Gjennom OSSE har vi best mulighet til å påvirke land som Turkmenistan i positiv retning. Vi vil nå ta opp spørsmålet med OSSE-formannskapet og OSSEs kontor for demokratiske institusjoner og menneskerettigheter, ODIHR, i Warszawa. I tillegg vil vi ta initiativ til at det rettes en konkret henvendelse til OSSE-kontoret i Turkmenistan med anmodning om at man forfølger saken videre og rapporterer om utviklingen. Avslutningsvis vil jeg minne om at vi under det norske OSSE-formannskapet la spesiell vekt på å styrke OSSEs rolle og engasjement i Sentral-Asia. Det er ingen tvil om at regionen står overfor meget store politiske, økonomiske, miljømessige og sosiale utfordringer – mange faktorer som har direkte effekt og konsekvens i forhold til menneskerettighetssituasjonen i landene. Dersom landene skal være i stand til å legge grunnlaget for en demokratisk utvikling og respekt for menneskerettighetene, må det internasjonale samfunnet engasjere seg aktivt og målrettet.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Kirkerådet i Den norske kirke har vedtatt å gi økonomisk støtte til Kristent Forum for Hjelp blant Homofile. KFHH mener at homofili er en sykdom som kan helbredes. Kirkerådet har dermed gjort situasjonen for lesbiske og homofile vanskeligere enn den allerede er. Mener statsråden det er akseptabelt å gi av Kirkens felles midler til en gruppe som legitimerer åndelig overgrep mot lesbiske og homofile?»
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om han ikke svarte på spørsmålet mitt. Jeg spurte ikke om han ville oppheve vedtaket, jeg spurte om hvordan han så på dette. Jeg ville ha hans vurdering. Jeg vil også vise til hva Kirkerådets direktør, Erling J. Pettersen, har uttalt. Han sier at å støtte KFHH vil være et signal om at Kirken setter bremsene på i dialogen om homofili. Det samme sier også Åpen Kirkegruppe for lesbiske og homofile, som tar sterkt avstand fra dette. Da vil jeg prøve igjen: Hvordan ser statsråden på dette? Mener statsråden at forsøk på å endre menneskers homofile orientering er i tråd med våre verdier om aksept og likebehandling av minoriteter? Hvordan ser han på denne støtten? Vil den ha negative virkninger på den dialogen som Kirken skal være inne i?
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet oppnevnte høsten 1999 medlemmer i en arbeidsgruppe som skal utrede organisering og dimensjonering av det statlige spesialpedagogiske støttesystemet for hørselshemmede. Hva er bakgrunnen for og hensikten med at styret for statlige spesialpedagogiske kompetansesentre har oppnevnt to andre arbeidsgrupper som skal utrede samlokalisering og kompetansesentrene i henholdsvis Bergens-området og Oslo før Sunnanå-utvalget har utredet hørselssentrenes arbeidsomfang og behov?»
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg ser det som positivt at statsråden vil stå helt fritt når det gjelder å vurdere hørselssentrenes lokalisering og framtid, at man ikke skal være bundet av de to utredningene som nå foreligger. Så vidt jeg vet, er man innstilt på at man slutter seg til at sentrene skal samlokaliseres, slik som de to arbeidsgruppene foreslår. Men statsråden må forstå at dette skaper stor uro i en sektor hvor det allerede har vært mye uro. Derfor var svaret hans i så måte beroligende. Jeg syns også det er riktig at man skal utnytte ressursene så effektivt og bra som mulig, og i den forbindelse vil jeg be statsråden se litt nærmere på de midlene som går til drift av styre, sekretariat osv. Så vidt jeg vet, beløper det seg til 20 mill. kr, og det er mye til administrasjon. Man burde kanskje se nærmere på dette, at mer bør gå til effektiv drift av sentrene.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-01:
«Kirkerådet er av statsråden bedt om å gi råd om avskjedssaken mot Olav Berg Lyngmo og Arne Thorsen bør ankes. Ut fra et oppslag i Vårt Land 22. februar 2000 skal det råd som gis, unndras offentligheten. I reportasjen framgår det at Kirkerådet selv ikke har noe ønske om dette. Hva er statsrådens begrunnelse for at Kirkerådets uttalelse skal unndras offentlighet?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for siste del av svaret. Det er avklarende at man ikke lenger skal unnta fra offentlighet det råd man får. Selv om jeg har problemer med å følge resonnementet og logikken underveis, forstår jeg i hvert fall at oppmerksomhet fra mediene og pressen i forhold til departementet gjør at det nå vil bli unntatt fra offentlighet. Jeg vil spørre statsråden i forlengelsen av det: Er han nå rimelig klar til å anke den saken som her foreligger?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-01:
«Norges forskningsråd har gitt avslag på en søknad om forskning på risiko knyttet til genmat. Norges forskningsråd finansierer i dag ingen prosjekter om helserisiko knyttet til genmat, og på verdensbasis har forskningen i stor grad vært foretatt av produsenter av genmat, og der det knytter seg økonomiske egeninteresser til resultatet av forskningen. Hvilke tiltak vil statsråden sette i verk for at det skal foregå forskning i offentlig regi på dette området?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret, og vil understreke at SV og Regjeringen neppe har noen kryssende interesser i denne saken. Jeg vil vise til et oppslag i Klassekampen den 25. februar i år, hvor Lægeforeningen kommenterer uttalelser som lederen i Norges forskningsråd, Christian Hambro, har kommet med. Terje Vigen i Lægeforeningen sier til Klassekampen: «Jeg opplever at Forskningsrådet har et svært ensidig fokus. Det er lite rom for kritisk analyse» I samme avis, og i samme artikkel, har man intervjuet Christian Hambro som altså er leder i Norges forskingsråd. Han mener at Regjeringens kritiske høringsnotater om direktiver – i dette tilfellet om patent på liv – har «bidratt til å lede debatten på ville veier». Videre fastslår Hambro: «Regjeringa må godta EUs patentdirektiv, ellers vil næringslivet bli tvunget til å flytte fra Norge.» Jeg er klar over at patentdirektivet ikke går inn i nøyaktig den samme saken knyttet til genmodifisert organismer. Men det man ser her, er etter mitt syn en holdning fra Forskningsrådet som gjør at man kan spørre seg: Er det slike grunner som gjør at man ikke er villig til å gå inn og forske på genmat, altså nær tilknytning til næringslivet?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «En liten gruppe unge mennesker er på grunn av sin helsetilstand avhengig av å ta sin skolegang i et varmere klima utenfor Norge. Til tross for at slike opphold er anbefalt av spesialist og at dette bedrer livskvaliteten og mulighetene for læring betydelig, finnes det ingen offentlig støtte til de som er i denne situasjonen. Det synes også vanskelig å komme inn under ordningen med yrkesrettet attføring. Hva vil statsråden gjøre for å hjelpe disse ungdommene til å skaffe seg nødvendig utdanning?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Den gruppen unge mennesker som man her snakker om, er en svært liten gruppe funksjonshemmede. Det å slite med f.eks. revmatisme og andre lidelser allerede fra barneårene er jo en stor påkjenning i seg selv, både når det gjelder livskvalitet og mulighet til læring – ja, det sliter på hele livssituasjonen. Jeg har vært i kontakt med unge mennesker som er i gang med slik skolegang i utlandet, men som må slutte dersom de ikke får økonomisk hjelp. Og det skal jo ikke være slik at det er foreldrenes økonomi som skal være avgjørende for hvem som får mulighet til slike tilbud. Jeg forstår det da slik at statsråden vil se nærmere på dette. Jeg vil be statsråden prøve å klargjøre dette slik at behandlingen kan gå raskt, og folk med en diagnose der behovet er udiskutabelt får søknaden innvilget raskt.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «En beboer ved Conrad Svendsen Senter(CSS) skal flyttes fra dette senteret og til foreldrenes hjemkommune mot egen vilje. Vedkommende er døv og har omfattende psykiske plager. Han har i dag et godt behandlingstilbud i et tegnspråklig miljø. Dessverre kan ikke kommunen tilby tilsvarende opplegg. Statsråden har i brev til foreldrene gitt uttrykk for forståelse for problemet. (CSS) Hva vil statsråden gjøre i denne saken, og vil statsråden sørge for å sikre rettighetene for denne svært marginale gruppen funksjonshemmede?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har lyst til å understreke at jeg prøver å unngå å ta opp spørsmål som gjelder enkeltpersoner. Men vi snakker her om en så marginal gruppe at det nærmest er umulig å ikke berøre enkelttilfeller når man tar opp spørsmål om rettigheter. Jeg ønsker å stille et prinsipielt spørsmål. Jeg mener at også mennesker i en slik situasjon må få respekt for egne synspunkt, spesielt når det dreier seg om valg av bosted og om annet som gjelder livssituasjonen. Jeg synes ikke at denne etter mitt syn soleklare retten er godt ivaretatt i dette konkrete tilfellet. Jeg vil spørre statsråden om det ikke er grunner som tilsier at funksjonshemmede i en slik situasjon må få en mer reell innflytelse på sin egen situasjon?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Jernbanetrafikken gjennom Drangsdalen på Sørlandsbanen er svært risikofylt. Som en følge av dette må blant annet togene gå med svært redusert fart. Hvilke planer har statsråden for å få realisert det nye tunnelprosjektet i Drangsdalen?»