trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg er glad for at statsråden tar disse utfordringene og problemstillingene på alvor, og at han nå setter i gang et arbeid for å se på NRKs finansiering og sponsing. Det er åpenbart at her testes det ut noen grenser i forhold til i hvor stort omfang det er mulig å drive med sponsorvirksomhet i NRK. Vi så et eksempel i forbindelse med OL, hvor man også puttet inn sponsorplakater i forbindelse med OL-sendingene. Og når man hørte på NRK i radio, kunne man nesten tro at man hørte på P4. Vi ser også i siste undersøkelse fra Statens institutt for forbruksforskning at folk flest begynner å bli ganske lei av TV-reklame. Tre av fire sier de er lut lei av TV-reklame. Og det gir noen utfordringer til NRK i den forstand at dersom NRK i større og større grad blir kommersiell, kan det medføre undergraving av folks interesse for å betale lisensen. Derfor vil jeg stille spørsmål til statsråden om han gjør seg noen tanker om hvor grensen for sponsing går, uavhengig av lovverket vårt.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg deler statsrådens synspunkter om at det ikke minst er viktig i forhold til NRKs integritet og troverdighet når det gjelder sponsing, og det er nettopp dette det reises spørsmål om i forbindelse med NRKs nye serie om norsk oljehistorie. Her er en av de virkelig store aktørene innenfor norsk oljehistorie, Oljeindustriens Landsforening, med og betaler hele serien. Når tunge aktører er med på å betale serien – og det kan godt hende at det er riktig at de ikke har noen direkte styring på innholdet i serien – kan det for folk som vet om det, stilles spørsmål om det. Det er også et problem i den forstand at dette er aktører som har stor makt i det norske samfunnet, og som derfor bør granskes på en grundig måte, slik at vi får en historie og en serie som presenterer hele denne stolte historien vår på en god måte.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg ser alvorlig på det når det reises tvil om NRKs troverdighet og selskapets rolle som allmennkringkaster. NRKs legitimitet som lisensfinansiert allmennkringkaster er avhengig av at NRK framstår som et troverdig og uavhengig alternativ, uavhengig også av økonomiske interesser. La meg først slå fast at NRK etter dagens regelverk – med visse begrensninger – har anledning til å motta sponsormidler til fjernsynsprogrammer. Sponsing kan skje bl.a. under følgende forutsetning: «Innhold og presentasjonsform i sponsede program» er «slik at kringkasterens redaksjonelle integritet opprettholdes fullt ut», som det heter i kringkastingsloven § 3-4, 2. ledd. Andre sentrale bestemmelser forutsetter at publikum blir gjort oppmerksom på at produsenten har mottatt et sponsortilskudd, og at programmet ikke ansporer publikum til kjøp av sponsorens eller tredje parts produkter eller tjenester. Det er Medietilsynet som fører tilsyn med om regelverket for sponsing overholdes. Den aktuelle programserien om oljehistorien er ifølge det som er referert i pressen, planlagt vist til høsten. Tilsynet baserer seg på etterhåndskontroll av om regelverket er fulgt. Jeg legger selvfølgelig til grunn at NRK både i denne konkrete saken og for øvrig forholder seg til regelverket på området. Jeg viser også til at Kringkastingsrådet, som nettopp har til oppgave å drøfte og uttale seg om hovedlinjene i programvirksomheten i NRK, har sagt at de vil se på denne konkrete saken. Det er på den annen side interessant også å vurdere om regelverket for sponsing av NRKs programvirksomhet er godt nok. NRK kan som nevnt motta tilskudd fra sponsorer til programproduksjon. Kringskastingsforskriftens § 3-13 begrenser denne muligheten for NRK til sendinger fra idrettsarrangement, egenproduksjon av viktige nasjonale begivenheter og undervisningsprogram. Det er neppe noen tvil om at det særlige regelverket som gjelder NRK, er ment å skulle begrense sponsingen til visse typer programmer. Disse reglene er, på bakgrunn av NRKs særlige stilling som lisensfinansiert allmennkringkaster, strengere enn de sponsorregler som gjelder for andre kringkastere. Dersom det er slik at NRK likevel sender programmer som ikke bør være sponset i henhold til de NRK-spesifikke reglene, fordi regleverket ikke forhindrer sponsing når produksjonen er utført av en ekstern produsent, må vi se på om regelverket er godt nok. Jeg har satt i gang et internt arbeid i departementet for å gå gjennom NRKs kommersielle aktiviteter med sikte på å bidra til å oppfylle det vi sier i Soria Moria-erklæringens mål om å «beholde NRK som lisensfinansiert, reklamefri allmennkringkaster og videreføre NRKs rolle som formidler av kultur, språk og nasjonal identitet», og det arbeidet vil bl.a. omfatte en vurdering av regelverk og praksis for sponsing av NRKs programmer.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg tror ikke det er noe heldig at statsråden har mange meninger om grensen for sponsing uavhengig av det regelverket som eksisterer. Jeg tror det er godt å holde seg til det. Representanten Gjul viser til en undersøkelse der folk sier at de begynner å bli lei av reklame, og det kan jeg slutte meg til. Jeg kan selv også bli det når jeg ser på TV. Det er først og fremst på grunn av NRKs integritet og troverdighet at vi skal ha strenge regler for sponsing i NRK. Vi har åpnet for sponsing, særlig i forhold til store idrettsarrangementer og noen andre store nasjonale begivenheter. Jeg tror det er nødvendig å ha den type åpenhet for det for i det hele tatt å få slike arrangement på beina og få dem på lufta. Det er jo når man går inn i redaksjonelle programmer hvor sponsorene kanskje har en tilknytning til den saken som omtales, at vi begynner å bevege oss ut i et landskap som blir svært problematisk. Som sagt er det Medietilsynet som kontrollerer. Det er nok ikke heldig at de politiske myndighetene sitter og kontrollerer direkte hva som sendes på norske kringkastere. Den kontrollen kommer i ettertid, og hvis det viser seg at den slår fast at NRK har trådt galt, vil selvsagt reaksjonene komme som følge av det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg tror det er en felles interesse hos spørreren og meg at det ikke er de økonomiske interessene som skal bestemme hva som skal komme til uttrykk på norske skjermer. Derfor tror jeg også vi deler det standpunkt at vi er svært kritiske til å åpne for politisk TV-reklame, som jo også ville åpnet for at tilsvarende krefter ville fått kringkastet sitt budskap, mens andre som ikke hadde råd, ikke ville blitt hørt. Vi er som sagt i full gang med en gjennomgang av regelverket, men jeg kan ikke på forhånd begynne å godkjenne programmene eller kontrollere at de ikke er sponset. Det må være en etterhåndskontroll. NRK skal ikke bare ha strenge regler for reklame og sponsing, men de skal også ha en full redaksjonell frihet fra eier og fra politiske myndigheter. Derfor må vi ta vare på det systemet vi har for etterkontroll. Så får vi se når Medietilsynet eventuelt tar opp denne saken, hva dommen blir.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «FN har reagert på stor økning i bruk av ADHD-medikamenter i Norge. Det er viktig at Helsetilsynet undersøker den norske praksisen vedrørende bruk av ADHD-medisin og ser på ev. koblinger mellom legemiddelindustrien og enkeltleger. Konsensuskonferanse om ADHD vil kunne være et viktig tiltak for å finne fakta og enighet om veien videre. Deltakere bør være Helse- og omsorgsdepartementet, Kunnskapsdepartementet, forskere fra inn- og utland, fagfolk og brukerrepresentanter. Vil statsråden ta initiativ til at det avholdes en konsensuskonferanse om ADHD?»
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Jeg må si meg svært fornøyd med svaret som statsråden her kommer med. Det er allerede tatt en del initiativ. Jeg er også enig i at en del regelendringer er relativt nye. Det som er viktig, er at barn og unge som trenger medisin, selvsagt skal få det i de tilfellene dette er terapeutisk for dem. Like fullt bekymrer det meg at det de siste ukene har kommet en rekke henvendelser fra enkeltpersoner og organisasjoner som går i retning av at mange mener at det for lettvint settes i gang med medikamentell behandling. Jeg er glad for at en konsensuskonferanse vil være et av de tiltakene som statsråden eventuelt ønsker å komme tilbake til. Er statsråden trygg på at det hun nå har satt i gang, vil være nok når det gjelder å bli trygg på utviklingen videre for bruken av medikamenter i Norge?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Litt om konsensuskonferanser: Det har vært brukt med hell flere ganger ved behov for en gjennomgang, f.eks. av ulike metoder i barnevernet, senest hva gjelder institusjonsbehandling av unge med store atferdsproblemer, ofte med begynnende rusmisbruk og kriminalitetsproblemer. Som kanskje statsråden er kjent med, er fem nye institusjoner i ferd med å starte opp innenfor dette området med ny behandlingsmetodikk etter en konsensuskonferanse der man ble enig om hva som virker, og hvilken behandling som skal gis. Det blir en helt annen og mer terapeutisk tilnærming enn det man har hatt tidligere. Jeg vil bare nå spørre statsråden om hun kan tenke seg, med mindre hun allerede har gjort det, å se litt på den typen konsensuskonferanser som ble holdt for et par år siden, og som jeg faktisk tror vil revolusjonere mye av institusjonsbehandlingen innenfor barnevernet. Mange av metodene er kanskje interessante også i andre sammenhenger.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Som jeg sa i mitt forrige svar, kommer jeg personlig til å følge dette veldig nøye. Jeg har iverksatt de tiltak som jeg pr. nå mener er nødvendige for å sjekke hvorfor vi ligger høyere enn Sverige, og for å sjekke om de nye reglene og veilederen blir fulgt opp. Det er selvfølgelig slik som representanten Dåvøy sier, at de som trenger medisiner, skal få det. Det skulle bare mangle. Men det skal ikke være en lettvinn løsning. I tillegg til medisinering, der det er nødvendig og riktig, må det iverksettes andre tiltak. Jeg vil forsikre meg om at så skjer også framover. Jeg føler meg trygg på at de som er satt i stand til å følge opp dette helt konkret, gjør det. Men hvis dette viser seg ikke å være tilstrekkelig, er det klart at jeg er beredt til å iverksette også andre tiltak. Jeg skal holde Stortinget løpende orientert.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Ja, jeg kan forsikre representanten Dåvøy om at jeg selvfølgelig vil vurdere konsensuskonferanse seriøst. Jeg ser at det har hatt virkning på andre områder, og dette er et område hvor det er viktig at det, så langt som mulig, er faglig enighet, at en snakker gjennom hva som er riktige tiltak, og at en forsikrer seg om at det også blir fulgt. Så svaret er, som jeg også har sagt tidligere, at dette er noe jeg vil vurdere seriøst. Jeg synes forslaget er godt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg er enig i at det trengs en bedre koordinert og mer målrettet innsats mot KOLS. Dette er en av de store folkesjukdommene, og det å ha god forebygging, tidlig diagnostisering og systematisk oppfølging bidrar til å forhindre og forsinke sjukdomsutviklinga, og begge deler er viktig. Nasjonalt folkehelseinstitutt legger til grunn at om lag 200 000 mennesker i Norge i dag har mild, moderat eller alvorlig KOLS. Det anslås at tallet vil øke i årene framover. Å leve med KOLS er et liv med varig nedsatt lungefunksjon og livskvalitet. Det er, som spørreren er veldig godt kjent med, en kronisk sjukdom som gradvis forverres, og plagene er avhengig av hvor langt sjukdommen har utviklet seg. Årsaken til at de fleste får KOLS, er som kjent tobakksrøyking, men for noen er det også genetisk betinget. Det viktigste forebyggende tiltaket er derfor å hjelpe den enkelte til å slutte å røyke. Fastlegen har en viktig rolle i dette arbeidet. Også for pasienter som allerede har fått diagnosen, vil røykeslutt i vesentlig grad bidra til å forsinke forverring av sjukdommen. Forverring kan også bremses ved å stille diagnosen tidlig i sjukdomsforløpet, utvikle god systematikk for å følge sjukdomsutviklinga og tilpasse behandlinga til hver enkelt pasient. Alt dette vil være vesentlige elementer i en nasjonal strategi for forebygging, forskning og behandling av KOLS, som nå er under utarbeidelse. Jeg legger vekt på at departementets arbeid med KOLS-strategien skal skje i god dialog med Stortinget. Derfor er det orientert om arbeidet både i St.prp. nr. 1 for 2005-2006 og i St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 1 for 2005-2006. Arbeidet med denne strategien vil også bli omtalt i revi-dert nasjonalbudsjett for 2006, jf. svar på spørsmål nr. 478 til skriftlig besvarelse datert 1. mars 2006. For meg er det viktig at dette arbeidet settes inn i en helhetlig helsepolitisk ramme. Regjeringa vil, som kjent, at Stortinget skal få til behandling en nasjonal helseplan hvert fjerde år. Nasjonal helseplan vil bli lagt fram første gang i forbindelse med statsbudsjettet for 2007. I den forbindelse vil jeg legge fram for Stortinget hovedpunktene i en nasjonal KOLS-strategi.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
I revidert nasjonalbudsjett har jeg lagt opp til at Regjeringa kommer med det vi da har klart. Jeg er helt enig med representanten i at her haster det med tiltak. Mange mennesker er sjuke, og mange er sjuke uten å vite hva de egentlig er sjuke av, for å si det på den måten. Derfor er også den kampanjen som Sosial- og helsedirektoratet nå kjører for å få økt oppmerksomhet mot KOLS, et viktig bidrag. Tilbakemeldinger til meg og departementet tyder i hvert fall på at mange har merket seg den, og at flere oppsøker lege og er klar over hvilke symptomer som gjelder. Arbeidet for å øke oppmerksomheten skal vi selvfølgelig fortsette med. Svaret er altså at Regjeringa legger opp til å komme med det vi foreløpig har, i revidert nasjonalbudsjett, men at vi ikke greier å få fram den helhetlige strategien før i statsbudsjettet for neste år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
La meg først si at når det gjelder legemidler, er dette noe jeg som helseminister og Regjeringa også er opptatt av. I den helhetsstrategien jeg nevnte, legger jeg opp til at vi også må ha en gjennomgang av det. Vi må sørge for at de som trenger medisiner, får den riktige medisinen. Det har også vært noe av den problematikken som spørreren er godt kjent med, at for en dels vedkommende har man fått feil medisin. Det er nå gått ut mer informasjon til fastlegene om hva man bør sjekke av symptomer, hva som bør undersøkes osv. Men jeg kan forsikre spørreren om at jeg gjerne kan ta en ny runde for å sjekke at alt dette blir fulgt opp, slik at legene er godt nok informert om hva som bør sjekkes, og hva som bør undersøkes, dersom man har mistanke om KOLS.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg tar imot alle gode forslag i det arbeidet vi nå er midt inne i, til hvordan vi skal få dette bedre til. Jeg er også helt enig med spørreren i at det er veldig viktig å ta stilling til dette på et annet tidspunkt enn når en er i en dramatisk situasjon, slik spørreren sier, for da er ting mye vanskeligere. Det er klart at dette er vanskelige ting å snakke om, også i nær familie. Jeg tar imot alle gode forslag. Jeg vil også vurdere det representanten Bøhler her tar opp. Vi vil også se nærmere på EUs elektroniske helsekort, om det kan tas i bruk i spørsmålet om organdonasjon. Det utprøves nå i flere land. EU må først analysere dette kortet, men det er også en av de tingene vi vurderer om vi kan bruke her til lands, for å nevne et eksempel.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Når det gjelder det konkrete spørsmålet om xenotransplantasjon, er det noe Regjeringen også er opptatt av, og som Stortinget vil få til behandling om ikke så altfor lenge. Det er også riktig, som representanten Bøhler her sier, at det er i en veldig tidlig fase. Regjeringen er opptatt av å kunne bruke teknologien. Hvis vi på den måten kan hjelpe folk, er det grunnleggende positivt. Så må en prøve innenfor visse rammer å finne de begrensninger som er nødvendige, slik at det ikke blir ubegrenset på alle områder, men at vi har kontroll og styring på dette. Xenotransplantasjon er noe vi kommer tilbake til Stortinget med om ikke så altfor lenge.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Under en interpellasjon fra undertegnede i Stortinget 11. april i fjor der temaet var KOLS og spørsmålet om statsråden ville ta initiativ til å få utarbeidet en nasjonal strategi for diagnostisering, forskning og behandling av KOLS, svarte statsråden: «Det kan derfor være hensiktsmessig at dette skjer i form av en samlet nasjonal strategi. En slik nasjonal strategi vil jeg igangsette.» Jeg ber derfor om å få vite når en slik plan kan foreligge, og om Stortinget vil få anledning til å behandle den i full bredde?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er vel kjent med det som har vært omtalt både i St.prp. nr. 1 og i andre sammenhenger. Det som er problemet, er at ting tar tid. Spørsmålet er om man kan klare å få på plass noe før statsbudsjettet for 2007, som er langt fram, særlig i politikken, som statsråden er veldig godt kjent med. Jeg lurer på hvorvidt statsråden vil sørge for at man kan få på plass en delstrategi, slik at vi kan begynne å iverksette tiltak. For jo lenger tid det går før man avdekker bl.a. de personene som er i risikosonen, jo større sannsynlighet er det for at de utvikler en mer alvorlig KOLS, hvis ikke de får begynt med bl.a. medikamentell behandling. Spørsmålet mitt til statsråden er da: Kan vi forvente at vi f.eks. i revidert nasjonalbudsjett, der man vil omtale dette neste gang, i hvert fall kan komme med noen tiltak som gjør at vi bl.a. kan innføre spirometriundersøkelser hos leger for å avdekke personer med KOLS?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Med hensyn til det jeg ber statsråden om å gjøre, har jeg full forståelse for at man ikke klarer å legge fram hele planen allerede i revidert, men at vi kan få i gang en del av dette, altså en del tiltak som er veldig viktige. Det er underlig at vi i Norge ikke følger de internasjonale retningslinjene knyttet til behandling, bl.a. når det gjelder refusjon av enkelte legemidler. Jeg vil også be om at det fokuseres på det, bl.a. det som har med bruken av Spiriva å gjøre. Men det er mer et enkeltlegemiddel som jeg håper kan bakes inn i den nasjonale strategien. Spørsmålet mitt til statsråden er om hun i hvert fall vil ta et initiativ overfor direktoratet, slik at det kan sendes ut et rundskriv til fastlegene om at man i så stor grad som mulig bl.a. gjør seg bruk av spirometri, altså pusteundersøkelser, hos pasienter i risikosonen, slik at flest mulig som er disponert for denne sykdommen, kan få igangsatt tiltak så de ikke utvikler den.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Mange med livstruende sykdommer står i dag i kø, fordi de trenger å få transplantert organer. I 2005 døde 25 mennesker på Rikshospitalet mens de sto på venteliste. Stiftelsen Organdonasjon mener det er for dårlige rutiner rundt det å forespørre aktuelle donorer/deres nærmeste om de vil bidra til å redde liv ved å donere organer etter en eventuell død. Hva mener statsråden kan gjøres for å forbedre helsevesenets rutiner på dette området, og hvilke andre tiltak kan forbedre tilgangen på organer til transplantasjoner?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Takk for et godt svar! Det jeg tror er problemet ennå, er at en for stor andel sier nei når de i en presset situasjon blir spurt om å bli donorer. Det er jo de nærmeste som i tilfelle velger det. Derfor tror jeg det er viktig at alle på et annet tidspunkt i livet enn under dramatiske omstendigheter får informasjon og kanskje også spørsmål om de i en gitt situasjon, dvs. etter at hjernedød har inntruffet, ville kunne være donorer. Slik det er nå, blir det de nærmeste som i vanskelige situasjoner må ta standpunkt til dette også, når det er mange andre belastninger. Det jeg lurer på, er hvis man skulle henvende seg til oss alle om donasjon på et annet tidspunkt i voksenlivet, om vi burde bruke fastlegeordningen til å iverksette et system for dette. Jeg lurer på om statsråden kan tenke seg å sette inn tiltak av denne typen, f.eks. gjennom fastlegeordningen, for å informere oss alle bedre og dermed øke den grunnleggende oppslutningen om å kunne stille opp som donorer.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Det var én ting til jeg også ville nevne: Når en på sikt vil fjerne køene av mennesker som venter på transplantasjoner, er det viktig også å se på muligheten innenfor ny teknologi. En av disse mulighetene handler om xenotransplantasjon, dvs. å ta i bruk vev og organer fra enkelte dyrearter som kan tilpasses menneskekroppen. Her gjenstår det ennå mye forskning fordi det er spørsmål om avstøting og om virus, men muligheten er der. Jeg forstod at den forrige regjeringen vurderte å avskaffe dette forbudet mot xenotransplantasjon, slik at en kunne komme videre i arbeidet med denne muligheten. Jeg vil spørre om statsråden også er innstilt på å følge opp denne utviklingen, og eventuelt andre teknologiske nyvinninger som kan hjelpe oss med å fjerne organkøen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Jeg tillater meg å stille statsråden følgende spørsmål: «I KLP-avisen nr. 1 2006 pekes det på «pensjonsgapet» som oppstår for de arbeidstakere som arbeider mindre enn 14 timer pr. uke i offentlig sektor. De er ikke medlem av en offentlig pensjonskasse og får heller ikke adgang til obligatorisk tjenestepensjon som kun gjelder i privat sektor. Gruppen omfatter bl.a. mange som ufrivillig går i små deltidsstillinger og som i tillegg mister adgangen til samme pensjonsrettigheter som andre arbeidstakere. Vil statsråden sørge for at gruppen kan opparbeide rett til tilleggspensjon?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Ifølge samme artikkel i KLP-avisen er det spesielt ansatte ved botilbudene for psykisk utviklingshemmede, ansatte ved eldresentrene osv. som blir rammet av dette. Ifølge tall jeg har fått fra KS – og da er Oslo kommune og lærerne holdt utenom – gjelder det 44 000 ansatte. Mener statsråden at dette er å anse som et betydelig problem, og kan statsråden i så fall være mer konkret på hvilke mulige løsninger hun ser for seg?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Regjeringen har jo også i diverse media sagt at man står overfor betydelige utfordringer når det gjelder å inkludere både funksjonshemmede og uføre i arbeidslivet. Mange av dem har en arbeidsreserve som er på under 40 pst. Når Regjeringen og statsråden skal sette seg ned og se på de nye reglene, er det da slik å forstå at statsråden kan signalisere at man ønsker å gå gjennom samordningsreglene, slik at den enkelte i større grad får beholde sin opptjente pensjon, at også denne gruppen vil komme bedre ut, og at offentlig og privat sektor blir likestilt?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Som presidenten var inne på, er spørsmålet frå representanten Eriksson retta til arbeids- og inkluderingsministeren, men då tenestepensjonsordninga i staten ligg under mitt departement, vil eg gjerne få svare på spørsmålet. Representanten Eriksson peiker på at ein arbeidstakar i offentleg sektor med mindre enn 14 timar pr. veke ikkje har rett til offentleg tenestepensjon. Dette følgjer av lov om Statens Pensjonskasse og gjeld òg for kommunal sektor. Den nye obligatoriske tenestepensjonsordninga i privat sektor gir arbeidstakarar med meir enn 7 timar i veka rett til ein obligatorisk tenestepensjon. Det er difor ein skilnad mellom pensjonsrettane i offentleg og privat sektor, noko eg er einig med representanten Eriksson i er uheldig. Årsaka til dette ligg i at privat sektor har ei nettoordning, medan offentleg sektor har ei bruttoordning. I nettoordninga vert ikkje tenestepensjonen samordna med folketrygda. Det vil seie at pensjonen kjem uavkorta til utbetaling i tillegg til pensjonen frå folketrygda. I offentleg sektor derimot er det ei bruttoordning, der pensjonen i etterhand vert samordna med folketrygda. Arbeidstakarar med mindre enn 14 timar pr. veke ville fått samordna vekk tenestepensjonen om dei hadde vore medlemer av t.d. Statens Pensjonskasse. Ved tariffoppgjeret i 2000 la tenestemannsorganisasjonane fram krav om at arbeidstakarar med meir enn 7 timar pr. veke skulle verte medlemer av Statens Pensjonskasse. Kravet vart den gongen gitt opp, då det viste seg at dei ikkje ville få auka samla pensjon ved å verte medlemer i ordninga. I statleg sektor er det om lag 4 300 arbeidstakarar som har mellom 7 og 14 timar pr. veke. I kommunal sektor er det nok fleire, utan at eg kan talfeste det. No er vi i gang med å sjå på heile pensjonssystemet gjennom oppfølginga av pensjonsforliket, som Stortinget vedtok i fjor vår. Dei offentlege tenestepensjonane er såleis òg i støypeskeia. Eg vil seie det vil vere naturleg å ta denne problemstillinga med i det arbeidet som mitt departement i lag med m.a. Arbeids- og inkluderingsdepartementet no gjer med pensjonsordningane, for nettopp å sjå på om dette forholdet vil vere annleis ved endringar i dei offentlege tenestepensjonane.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Det er jo eit problem for dei det gjeld. Nesten same kor mange det er, er det eit problem for dei det gjeld, at dei ikkje får pensjonsopptening. Så der vil eg absolutt slutte meg til representanten sitt syn. Men, som eg sa, når det gjeld dei offentlege tenestepensjonane, har problemstillinga vore at om ein var medlem og i jobb over 7 timar pr. veke, så ville det verte samordna vekk med folketrygda. Ein ville ikkje få ein auka samla pensjon om ein likevel var medlem. Men det kan jo endre seg når vi no går gjennom heile pensjonssystemet, inkludert dei offentlege tenestepensjonane. Då må vi igjen sjå på om dei som ligg på mellom sju og 14 timar, vil ha ein gevinst av å verte medlemer, for då er det jo naturleg å ta det opp. Dette er jo òg eit viktig likestillingsspørsmål, for det er jo som regel kvinnene som har desse stillingane som representanten tek opp. Dette bør altså vere viktig òg for å sikre kvinnene. Helst burde dei få større stilling, men i mange turnusar er det vanskeleg å få til, og då vil det vere viktig òg å sikre dei pensjonsrettar.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
No står eg i fare for å gå inn på det som er arbeids- og inkluderingsministeren sitt område, og det skal eg passe meg for, men når det gjeld det som låg i pensjonsforliket i Stortinget i fjor vår – no var verken representanten Grande Røys eller representanten Eriksson med i det forliket – så var det, uavhengig av kva som låg til grunn, å gi styrkt arbeidsincentiv. Iallfall var vi veldig opptekne av å gi arbeidsincentiv til dei som har lågast løn, og til dei som har deltidsstillingar, for det er jo dei som har ein reserve som vi ynskjer å utnytte i arbeidslivet. Samla sett vil eg òg tru at det å få det til ligg hos alle partar i arbeidet med pensjonsforliket, og at modellen og oppteninga gir incentiv til å stå i arbeid, det vere seg så mykje som folk klarar. Som eg har sagt, vi skal sjå på om dei som no ligg på under 14 timar – altså om ein skal gjere endringar i offentlege tenestepensjonar for dei som ligg på under 14 timar – vil ha gevinst av å verte med i ei pensjonsordning. Det er heilt opplagt at vi må sjå på det.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Som representanten Sørfonn peika på, har sakshandsaminga i tid i Klagenemnda for offentlige anskaffelser – KOFA – vorte lengre. Saksinngangen har heilt sidan opprettinga i 2003 vore stor, og etterspørselen etter tvisteløysing har auka. Dette har skapt kapasitetsproblem i sekretariatet. Vi har derimot ingen indikasjonar på at konkurransen om offentlege kjøp vert svekt av den lange sakshandsamingstida. Dette skulle i tilfelle resultert i at færre leverandørar leverte tilbod til offentlege verksemder, fordi dei ikkje får raske svar på klager om brot på regelverket. Så langt har vi ikkje fått tilbakemeldingar om at så skjer. Sjølv om det ikkje er grunnlag for å tru at konkurransen vert påverka, er eg oppteken av å betre sakshandsamingstida i KOFA. Dei sakene der innkjøpar ventar med å inngå kontrakt, vert prioriterte tidsmessig av nemnda. I desse sakene var gjennomsnittleg sakshandsamingstid 51 dagar. Det er ein viss auke frå 2004. 2005 var eit omskifteleg år for Klagenemnda. Frå opprettinga av var nemnda administrativt underlagd departementet, med kontor i regjeringskvartalet. I mars 2005 vart det administrative ansvaret flytta over til Konkurransetilsynet, m.a. for å tydeleggjere at nemnda er fagleg uavhengig. Tilsynet sin flytteprosess til Bergen medførte ei nærast full utskifting av sekretariatet i løpet av 2005. Frå årsskiftet 2005/2006 er heile sekretariatet med nytilsette etablert i Bergen, og løyvinga til nemnda for 2006 er òg auka med 800 000 kr jamført med fjoråret. Det vert no lagt vekt på å få ned restansane og handsamingstida generelt. Alt ligg til rette for det, både med stabil bemanning i Bergen og med auka løyving. Departementet skal så i løpet av 2006 evaluere KOFA. Der skal vi m.a. sjå på om vi bør gjere ytterlegare endringar for å effektivisere nemnda sitt arbeid. Mellom anna vil dagens sakshandsamingsreglar, nemnda sin kompetanse, organisering og klageutgifter, verte vurderte i den evalueringa vi skal ha i løpet av året.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Vi gjer fleire ting på fleire ulike hald i høve til offentlege innkjøp. Når det gjeld sjølve regelverket, har vi, for å gjere regelverket enklare – og det gjorde jo òg den førre regjeringa – heva terskelen for innkjøp omfatta av anbod. Det har vore viktig, for veldig mange av dei brota som har skjedd, har hatt si årsak i at regelverket har vore for vanskeleg. Ein har ikkje vilja bryte regelverket, men har altså kome i skade for å bryte det. Vi har gjort regelverket enklare og driv no ein omfattande jobb med å rettleie offentlege innkjøparar. Det gjer òg KS. Eg kjem til å leggje fram ein odelstingsproposisjon for komiteen som representanten Sørfonn sit i, i løpet av ein månads tid. Der vil eg òg vurdere sanksjonar retta mot brot på kommunale innkjøp. Så er representanten inne på om vi bør sjå på gebyret for å klage. Får vi inn for mange klager på stort og smått? Det er òg ein del av det eg vil vurdere i evalueringa.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Eg veit ikkje om eg kan love å avvikle ventetida, for det er klårt at ein her mottek veldig mange klager. Skal ein avvikle ei behandlingstid, betyr det anten at ein ikkje mottek klager, eller at absolutt alle offentlege innkjøparar ikkje gjer noko galt nokosinne. Det er sjølvsagt vanskeleg for statsråden å seie. Men eg har tru på dei tiltaka vi no har sett i gang. Vi har gjort regelverket enklare. Det var ei oppfølging av Bondevik-regjeringa sine forslag. Vi har òg innført protokollplikt for kommunane for alle innkjøp over 100 000 kr, der dei må godtgjere innkjøp for nettopp å synleggjere dei kjøpa dei gjer, slik at ein kan prøve å unngå skuldingar om korrupsjon og kameraderi, som eg er like oppteken av som representanten Sørfonn. Vi har også gjort andre ting når det gjeld å gjere regelverket enklare. Rettleiing er viktig. Det jobbar både KS og departementet med, slik at folk skal forstå det regelverket dei faktisk skal handtere. Som sagt, å vurdere innføring av sanksjonar mot direkte brot på regelverket trur eg vil rydde opp i området.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Eg har eit spørsmål til fornyings- og administrasjonsministeren. Spørsmålet lyder slik: «Klagenemnda for offentlige anskaffelser(KOFA) har ei viktig oppgåve. På grunn av at mange klagar til nemnda, har sakshandsamingstida vorte svært lang. Dette har igjen ført til at verksemder ikkje klagar, sjølv om dei meiner at det er grunnlag for klage. (KOFA) Meiner statsråden den lange handsamingstida påverkar konkurransen, og kva vil statsråden gjera for å setja KOFA i stand til å fylla oppgåva si?»
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Eg takkar statsråden for svaret. Me kan vel på mange måtar seia at KOFA er i ferd med å verta eit offer for sin eigen suksess. Det som er noko av problemet, er at av dei sakene som vert avgjorde, så er det faktisk konkludert med at det for 30 pst. er brot på regelverket. Når me då får melding om at fleire bedrifter som eigentleg ønskte å klaga, lét vera nettopp av den grunn som statsråden her seier, og når nemnda prioriterer saker der det ikkje er inngått kontrakt, så vert det eit avvegingsspørsmål. No var jo statsråden rimeleg konkret og kom med ei rekkje tiltak for å betra situasjonen, men eg synest likevel det er ei lita usikkerheit her. Ho nemnde auka løyvingar, men vil det òg verte gjort noko for å gjera terskelen høgare, slik at det vert vanskelegare å klaga, eller vil døra vera like opa til KOFA?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Dette er eit veldig viktig tema, for tillit og truverde til offentlege innkjøp er heilt avgjerande viktig for heile offentleg sektor. Dessverre har det òg i den seinare tida vorte avslørt ein del tilfelle som ikkje har vore så gode – kameraderi og, kva skal me seia, ugreie innkjøpsprosedyrar. At ein nettopp då har denne moglegheita til å klaga til ei nemnd dersom ein er usikker, gjev tryggleik og er med på å gjera tillita og truverdet betre for denne sektoren. Me har jo i komiteen no òg ei sak som går på å gjera kunngjering av innkjøp under terskelverdien enklare, utan at eg skal ta den saka no. Men kunne statsråden vera litt meir konkret når det gjeld kva tid ventetida vil vera avvikla? Det gjekk jo litt fram av det første svaret, men kan statsråden vera litt meir konkret?
Petter Løvik (Høyre), 2006-03-15:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «I Fiskeribladet 7. mars i år blir det sagt at den nye distriktskvoten allereie er «oppbrukt» før regelverket er klart. Vil statsråden sørgje for at regelverket blir raskt klart, og at aktørar i alle delar av landet vil få høve til å vere med og konkurrere om delar av kvoten?»
Petter Løvik (Høyre), 2006-03-15:
Eg vil takke for svaret. Eg registrerer at fartøy i alle delar av landet skal kunne delta. Men det som er vel så interessant – eg ventar sjølvsagt ikkje at statsråden skal kunne svare i detalj – er at det er litt viktig å bli kvitt ein del av den usikkerheita som ligg der. No er vi komne langt ut i mars, og spørsmålet er: Vil også anlegg i heile landet ha moglegheit til å få del i dei leveringane som skal skje? Statsråden sa i det første svaret sitt at etter Soria Moria-erklæringa skal regionale myndigheiter – eller fylkeskommunen, som ho sa – få tilbod om å fordele desse landingane. Kan vi tolke det bokstavleg, at det er regionale myndigheiter som skal kunne gjere dette? Vil alle langs kysten då ha moglegheit til å vere med på det? Det er ikkje berre for fartøy at dette er viktig. Det er like viktig for landindustrien.
Petter Løvik (Høyre), 2006-03-15:
Eg vil igjen takke for svaret. Eit anna spørsmål som heller ikkje er svara på i samband med distriktskvotane, er ikkje berre kven som skal få del i dette, men kven er det som skal gi frå seg leveransar? For eg går ut frå at det ikkje er snakk om korkje å skaffe fram meir fisk eller å auke kvotane, slik at det som no skjer, må skje innanfor noko. Og i og med at dette skal gå til område og verksemder som i kortare eller lengre tid har behov for spesielle verkemiddel, er det ein fare for at det er dei lønsame, gode bedriftene som må gi frå seg kvotar til dei bedriftene som ikkje klarar seg veldig godt. Dette kan få betydning for framtidig struktur, og det er ikkje spesielt med på å stimulere til lønsam drift. Korleis vil statsråden kommentere dette?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Regjeringa vil legge til rette for en fiskeflåte som bidrar til aktivitet og sysselsetting langs hele kysten, og som kan sikre industrien helårig stabil tilgang på råstoff. Som et ledd i dette skal vi forsterke distriktskvoteordninga og ta den mer aktivt i bruk. I år har vi satt av et kvantum på 3 500 tonn torsk i den store kystflåten og torsketrålgruppen til distriktskvoteordninga. I departementet pågår det nå et arbeid for å utarbeide kriterier for hvilke fartøy som skal være med i ordninga, og for hvilke områder eller bedrifter som skal tilgodeses med distriktskvote. Fylkeskommunen skal ha en rolle i dette ved at regionale myndigheter skal tilbys å fordele distriktskvotelandingene til de områdene og virksomhetene som i kortere eller lengre tid har behov for den type virkemidler. Vi har ennå ikke tatt stilling til hvordan dette konkret skal foregå, og her har jeg bl.a. bedt om innspill fra fylkeskommunene. Når vi har et forslag klart, vil det bli sendt på høring før fastsetting av kriterier for tildeling og bruk av ordninga. Det er en selvfølge at ikke noe av det kvantum som ligger i distriktskvoten, er disponert eller «brukt opp» på noen måte før kriteriene er foreslått, hørt og endelig fastsatt! For øvrig viser jeg til Soria Moria-erklæringen som slår fast at fartøy i alle deler av landet som ønsker å levere fisk under distriktskvoteordningen, skal behandles likt.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg deler fullt ut representanten Løviks understreking av at dette er viktig for landindustrien. Det er slik at distriktskvoteordninga ikke er forhåndsbestemt for noen deler av landet. Når det gjelder kriteriene for å plukke ut de områder eller de bedrifter som skal tas ut, jobber vi nå med det i departementet. Vi har ikke satt noen geografiske begrensninger for ordninga.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Nå er det sånn at vi for året 2006 har satt av et meget beskjedent kvantum til distriktskvoteordninga – det er 3,5 pst. av den store kystgruppa og torsketrålflåten. Distriktskvotekvantumet er satt av til den gruppa, og det vil også bli fisket opp av den gruppa, selvfølgelig. Når det gjelder dette med lønnsomhet og struktur, mener jeg at det er en selvfølge at kvantumet som er satt av under distriktskvoteordninga, selvfølgelig skal gå til bedrifter som driver lønnsomt. Vi skal ikke subsidiere bedrifter som står på konkursens rand. Men som oppslaget i Fiskeribladet veldig klart viser, sliter mange av stedene langs kysten og flere av bedriftene med å få tak i råstoff. Det klarer ikke markedsmekanismene alene å løse, og det er dette distriktskvoteordninga skal bidra til.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2006-11-30:
På vegne av representantene Berit Brørby, Ågot Valle og meg selv vil jeg fremme forslag om lov om endringer i lov 5. februar 1932 nr. 1 om straff for handlinger som påtales ved riksrett, og lov 5. februar 1932 nr. 2 om rettergangsmåten i riksrettssaker.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2006-11-30:
På vegne av representantene Siv Jensen, Jan Arild Ellingsen og meg selv vil jeg fremsette forslag om endring av utlendingsloven, slik at utlendinger med utvisningsvedtak på bakgrunn av hensyn til rikets sikkerhet kan holdes i lukket forvaring frem til utvisning kan effektueres.
Saera Khan (Arbeiderpartiet), 2006-11-30:
Komiteen legger fram en enstemmig innstilling med hensyn til Regjeringens forslag om endring i borettslagsloven. Borettslagsloven fastslår at borettslagets penger skal plasseres i norsk bank eller i en annen finansinstitusjon som har rett til å tilby slik tjeneste i Norge, «og som har tilsvarende sikringsordning som norsk bank». Dette har i praksis betydd at utenlandske finansinstitusjoner med filial i Norge er ekskludert fra å motta innskudd fra borettslag, med mindre den utenlandske filialen stiller samme sikkerhet som norske banker. For norske banker er sikringskravet 2 mill. kr, og for utenlandsk bank med hovedsete i EØS-området er minstekravet til innskuddsgaranti 20 000 euro. Komiteen er enig med Regjeringen i at det ikke er nødvendig å stille strengere sikringskrav til finansinstitusjoner ved mottak av innskudd fra borettslag enn ved mottak av innskudd fra boligsameier. En enstemmig komite mener derfor at det er hensiktsmessig å fjerne kravet om at utenlandske finansinstitusjoner bare kan motta innskudd fra borettslag dersom den utenlandske finansinstitusjonen har like gode sikringsordninger som norske banker. Komiteen mener at borettslagene selv er i stand til å vurdere eventuelt økt risiko som følge av adgangen til å bruke finansinstitusjoner med noe svakere sikringskrav. Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre har fremmet et forslag om «avgiftsmessig likebehandling av forvaltningstjenester som boligbyggelagene yter til tilknyttede borettslag og til frittstående borettslag og sameier». Unntak fra merverdiavgift for slike tjenester for boligsamvirket ble gitt i forbindelse med behandlingen av Ot.prp. nr. 2 for 2000–2001. I vurderingen som den gang ble gjort, ble det lagt vekt på at eventuell avgiftsplikt på omsetning av forvaltningstjenester som boligbyggelagene yter til tilknyttede borettslag, ville kunne få uheldige konsekvenser for forvaltningsstrukturen i boligsamvirket, noe som ikke er ønskelig. Flertallet i komiteen går derfor imot forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-11-30:
Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre fremmet i forrige periode forslag om at Regjeringen skulle «utrede og fremme forslag til full avgiftsmessig likebehandling av forvaltningstjenester som boligbyggelagene yter til tilknyttede borettslag og mellom frittstående borettslag og sameier». Dette forslaget ble vedtatt 16. juni 2005 med 58 mot 40 stemmer. Jeg viser til at Finansdepartementet uttalte at endringsforslag på bakgrunn av forslaget skulle sendes på høring innen utgangen av 2005, og at det skulle fremmes et lovforslag så snart som mulig etter avsluttet høring. Siden den gang har det ikke skjedd noe i denne saken. Fremskrittspartiet finner det uheldig at eiere av to like boliger skal forskjellsbehandles ved at noen må betale 25 pst. mer enn andre for samme tjeneste, og at et boligbyggelags forvaltningstjenester til tilknyttede borettslag ifølge merverdiavgiftsloven er fritatt for merverdiavgift for forretningsførsel, mens eiere av frittstående borettslag og sameier må betale 25 pst. merverdiavgift for samme tjeneste. Fremskrittspartiet vil peke på at dette i praksis undergraver borettslagslovens intensjoner om at borettslag etter ti år fritt skal kunne velge forretningsfører. Fremskrittspartiet går derfor primært inn for fritak også for frittstående borettslag og eierseksjonssameier. Subsidiært må diskrimeringen opphøre ved at også boligbyggelagenes tjenester avgiftslegges på samme linje. Så vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre fremme det forslaget som står i innstillingen.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-11-30:
Jeg vil vise til at Fremskrittspartiet gjentatte ganger har fremmet forslag om å etablere forvaltningsdomstoler i Norge, bl.a. i 2004 og 2006. Behovet for slike domstoler bekreftes ved at domstolene i Norge sjelden behandler forvaltningssaker. Fremskrittspartiet ønsker å skille skjønn og legalitetskontroll, og mener dagens fylkesmannsembete har en uheldig sammenblanding av disse rollene. Jeg mener også at muligheten for domstolskontroll i dag nærmest er fraværende, og det er ikke egnet til å øke respekten for de rettslige rammer for forvaltningen. Jeg vil også påpeke at konsekvensen er at rettssikkerheten har dårligere kår i forvaltningens dagligliv enn nødvendig, og at dagens form for domstolskontroll med forvaltningen er klart utilstrekkelig. Fremskrittspartiet mener det bør innføres forvaltningsdomstoler som erstatning for klagesaksbehandlingen i fylkesmannsembetet, og viser til at mange klagesaker på andre forvaltningsområder i dag behandles av domstolslignende forvaltningsorganer med spesialisert kompetanse. Disse spesialiserte organene har man gjerne valgt å kalle nemnder. I praksis er det langt på vei der den faktiske rettspleien foregår på disse områdene, ikke i de alminnelige domstolene. Fremskrittspartiet viser til at prosessen ved norske domstoler tradisjonelt er sterkt preget av muntlighet, og dermed er man også sterkt avhengig av å bruke advokater, noe som innebærer høye kostnader og lav effektivitet. Det er heller ikke gitt at saker mellom forvaltningsnivåer og private skal behandles etter sivilprosessens regler om at den tapende part skal dekke alle saksomkostninger, som i saker om nabokrangler f.eks. Jeg ser for meg at norske forvaltningsdomstoler i langt større grad vil benytte skriftlighet, slik det gjøres i andre land som har forvaltningsdomstoler. Det som er viktig, er at en domstol som hovedregel skal holde seg til legalitetskontroll og ikke overprøve politisk skjønn foretatt av politisk ansvarlige organer som regjering, storting eller kommunestyre. Fremskrittspartiet mener derfor den eneste farbare vei er at domstolene som overprøver myndighetene, holder seg til det juridiske og ikke overprøver det politiske skjønnet.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2006-11-30:
Det interkommunale samarbeidet er omfattende og mangfoldig, og alt tyder på at det vil øke i omfang. Jeg vil legge til at det ut fra flere hensyn også er ønskelig. Lovendringene som vi vedtar i dag om interkommunalt samarbeid, gjør at det blir mer forsvarlig og samtidig enklere for kommunene – og også for fylkeskommunene, for å understreke det – å samarbeide på nye og lovpålagte områder. Jeg vil hevde at lovforslaget også kan bidra til å styrke rettssikkerheten knyttet til tjenestetilbud og offentlig myndighetsutøvelse. Lovforslaget er viktig for at kommunene gjennom samarbeid kan sikre mest mulig kompetente fagmiljøer, for at vi skal få mest mulig ut av pengene, og, ikke minst, for å ivareta god politisk og administrativ styring med oppgavene som løses i fellesskap mellom kommuner. Undersøkelser viser klart at interkommunalt samarbeid gir langt bedre resultater enn om kommunene dette gjelder, skulle løse oppgavene hver for seg. Interkommunalt samarbeid kan riktignok by på utfordringer når det gjelder å sikre tilstrekkelig politisk medvirkning fra kommunestyrene og andre politiske organer i de enkelte kommuner. Men dette handler også mye om hvordan samarbeidet i så måte organiseres, og ikke minst om bevisstheten rundt betydningen av god politisk forankring i hver kommune. Et stort flertall i komiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, mener at de mange fordelene ved interkommunalt samarbeid langt overgår eventuelle svake sider. Lovforslaget innebærer at kommuner kan inngå et vertskommunesamarbeid ved at en eller flere kommuner kan gjøre avtale med en annen kommune om å overta det daglige arbeidet på et ansvarsområde. To typer vertskommuneordninger blir gjort gjeldende, én med folkevalgt organ og én uten. Uten nemnd er ordningen begrenset til saker uten prinsipiell betydning. Gjennom den såkalte «generalføresegna» i lovforslaget åpnes det for at all myndighetsutøvelse kan delegeres til en vertskommune, med mindre kommuneloven eller andre lover forbyr det. Det gir langt større muligheter til å etablere gode samarbeidsordninger enn hva tilfellet er med dagens lovverk. Det er gjennomgående positiv tilslutning til lovforslaget fra høringsinstansene og også i stor grad enighet om forslaget i komiteen. Men Venstre fremmer et mindretallsforslag med utgangspunkt i ønsket om å få lovfestet samkommunemodellen. Det er komiteens øvrige medlemmer uenig i. Flertallet mener at det er nødvendig med mer erfaring med samkommunemodellen, og går mot at det lovfestes nå. Men vi er positive til forlengelse av nåværende forsøk, og at noen flere kommuner får anledning til å prøve ut denne samarbeidsformen. Interkommunalt samarbeid handler om godt samarbeid over kommunegrensene. Med denne innstillingen viser vi at det er mulig å enes om mye også over partigrensene.