Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-12-03:
Jeg lytter til interpellasjonen og debatten og velger å fortolke den på følgende måte: Representanter for partiet Høyre er urolige over en samfunnsutvikling – punktum. Da er det ikke nødvendig for andre stortingsrepresentanter å belære noen om at man ikke er urolig overfor en samfunnsutvikling. Man er urolig overfor en samfunnsutvikling. Så får man deretter diskutere hva det er. Jeg vil komme med en bekjennelse. Jeg er også urolig overfor en samfunnsutvikling. Jeg har personlig vært urolig for alt som har hatt med organisert kriminalitet å gjøre, i 12–13–14 år. Jeg har visst at det har vært gjort en betydelig jobb når det har blitt gjort en jobb, men jeg er fortsatt urolig. Det ble slik for meg, for å ha dette som inngang, at da vi var forberedt nok til å kunne ta det oppgjøret som fant sted i Stavanger i forbindelse med NOKAS-saken, var jeg urolig for at det kanskje kunne komme en ny klasse på banen – en ny rekruttering. Det er det som er det alvorlige bakteppet som jeg tror alle i salen bør ha felles. Jeg er helt enig med statsråden i at det er viktig å bekjempe dette, både internasjonalt og nasjonalt. Det er tatt grep fra den sittende regjering, slik det også er gjort fra tidligere regjeringer. Det er bra. Min bekymring i dag er hva vi gjør nasjonalt. Hvordan klarer vi nasjonalt å holde oppe trykket vi har skapt? Her vil jeg sortere. Jeg vil ikke ta debatten om kriminalitet i MC-miljøer og gjenger, for der oppfatter jeg at politiet har hatt og har engasjement. Derimot vil jeg være opptatt av et samfunnsfenomen vi har sett i hele den vestlige verden – og i andre land langt sterkere enn i Norge – og det er at vi får en sikkerhetsbransje og en vekterbransje som vokser fram, delvis fordi det er en utrygghet i samfunnet, delvis fordi det er mye penger i samfunnet, og delvis fordi det oppstår et vakuum rundt den innsatsen politiet kan gjøre. Jeg tror det er mindre av dette i Norge enn i andre land, men desto bedre da at vi kanskje kan sette noen grenser som andre ikke makter å sette. For min del er det slik at jeg oppfatter at det er livsviktig å sette de grensene som knytter seg til en sikkerhetsbransje som vi har fått presentert i media, og jeg synes det er veldig bra at politiet har etterretningsinformasjon om dette. En del år tilbake var noen og hver urolige med hensyn til dem som hadde deltatt i krigene på Balkan på 90-tallet, f.eks. Hva ville skje når de kom tilbake i norske miljøer? Kunne det tenkes at vi da fikk enkeltindivider tilbake som hadde et helt annet forhold til det å ta liv, f.eks., enn det vi hadde vært vant til i norske «vanlige» kriminelle miljøer, for å uttrykke meg slik. Så derfor – at man driver etterretning i forhold til dette, er svært viktig. Når det gjelder vekterselskapene, kan det godt tenkes at det som var klokt eller ikke klokt å gjøre for noen år siden, ikke lenger trenger å være det. Jeg tror det er noen forhold som aktualiserer dette. Min kontakt med dette er det jeg møter som borger i byen Oslo. Som borger i byen Oslo ser jeg flere og flere urovekkende tegn. Vekterbransjen er stor, og store deler av den opptrer på felt hvor politiet aldri har vært – vaktmestertjenester, resepsjonistyrket osv. Den vekterbransjen jeg snakker om nå, er den som i stigende grad begynner å opptre i det offentlige rom. Den opptrer i det offentlige rom, hvor politiet tradisjonelt har vært og skal være. Der har jeg en uro basert på hendelser jeg har fått beskrevet som borger av denne byen og som stortingsrepresentant. De gjør meg urolig, og det har jeg tenkt å forfølge, forfølge på den måten som jeg pleier å forfølge noe når jeg har satt meg noe i hodet. Jeg vil at det skal introduseres lov og orden og trygghet på dette området, og jeg kommer til å gjøre det på min måte, for dette har jeg nå bestemt meg for. For det er blitt for mye. Det er rett og slett blitt for mye. Statsråden og undertegnede hadde en opplevelse på stedet Blå ved Akerselva for halvannen uke siden, hvor vi rett og slett fikk det ene vitnemålet etter det andre fra selgere av bladet =Oslo, en publikasjon som hedres av alle i Stortinget. Man får høre at vektere vanligvis går rundt med håndjern. Det er nytt for meg at håndjern er et permanent nødvergeredskap i forbindelse med borgerarrester. Jeg må innrømme det: Det var helt nytt for meg. Vi fikk også høre at folk blir tatt inn på lukkede rom på kjøpesentrene, spesielt hvis man tilhører en del av samfunnet hvor man kanskje ikke er vant til at noen skal ta igjen. Dette er en form for samfunnsmessig utglidning som ikke skal få lov til å fortsette på noen som helst slags måte, og jeg opplever at dette er noe av det alvorlige bakteppet i utkanten av representanten Dahls interpellasjon. Jeg velger å ta det på den måten at statsråden har sine utfordringer i å møte dette. Dem er jeg sikker på at han tar. Som representant for Stortinget skal jeg bidra til at han får noe å gjøre på dette området. Når det gjelder representanten Dahl, får han kanalisere sin uro i de spørsmål og de debattformer han måtte ha. Men kanskje er dette en begrunnelse for hvorfor vi gjerne vil se en sammenheng i Stortinget. Vi hadde trengt en bredere kriminalpolitisk debatt, hvor den organiserte kriminaliteten var et bakteppe. Vi har mange debatter i Stortinget, men jeg kan i farten ikke huske at vi har hatt en grundig og gjennomgående debatt om dette på en stund nå. Vi har hatt det tidligere, i en tid da vi hadde mange lovsaker. Nå har det gått en stund siden de store lovsakenes tid. Jeg ber statsråden vurdere om han kan finne en egnet anledning til dette.