Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-12-13:
Jeg vil fortsette der min medrepresentant Kristiansen sluttet, med kampfly. I Norge har vi en tradisjon for at i store tunge saker debatterer vi – opposisjon og posisjon – og kritiserer, og gjennom det får vi fram et best mulig beslutningsgrunnlag. Når det kommer til stykket, har vi tradisjon for i Stortinget å trekke sammen når det er tunge og viktige beslutninger som vil binde kommende storting i flere perioder. Jeg håper at det i forbindelse med kampfly vil bli en slik prosess – det er bra at det er en kritisk debatt, for det er en tung og krevende beslutning – men at det den dagen vi eventuelt fatter en beslutning, er et bredest mulig flertall i denne sal. Debatten i dag har vært svært rolig. Det har vært en svært rolig budsjetthøst i Stortinget i det hele tatt. Det er ingen markeringer utenfor her, det har nesten ikke vært demonstrasjoner utenfor Stortinget i hele høst under vår budsjettbehandling. Selv om det er en veldig stor grad av ro inne i salen her, føler vi alle på en uro for hva som skjer i våre nærmeste naboland, og hva som skjer i eurosonen. Bare det å få spørsmål om euroen overlever 2012, hadde vært utenkelig i fjor. Hele euroen vakler, og EU har synliggjort en del av sine grunnleggende problemer. I løpet av det siste året har de hatt 17 krisemøter, og de har hatt fem store tiltakspakker for å redde euroen, men fortsatt vakler det. Og det er vanlige folk som betaler prisen. I deler av Europa, f.eks. i Spania, er nesten annenhver ungdom man møter på gata, uten jobb. Noe av medisinen som våre europeiske venner nå møter, er at man gjør ytterligere innstramminger, dvs. at flere kommer til å være uten jobb i morgen, men at man forhåpentligvis på sikt kan skape en vekst i økonomien igjen. Men i det året vi går inn i, er sannsynligheten for at det blir flere ledige, større enn at det blir færre ledige. Det forundrer meg litt at komiteens leder i starten av sitt innlegg var så skråsikker når det gjaldt å frikjenne euroen. Det er ikke euroen som er problemet, var lederen svært tydelig på, mens hennes konservative partifeller i Storbritannia tydeligvis har en helt annen oppfatning. Man har laget en valuta uten å ha en felles finanspolitikk, uten å ha sterke nok virkemidler til å møte en krise med. Nå står vi midt oppe i krisen, og EU har vist gjennom møte etter møte at de ikke har klart å få virkemiddelbruken på plass. Grunnen til det er at det ikke er noen folkelig støtte til tettere integrasjon i Europa. Grunnen til noe av problemet er at man innførte euroen uten at det var en stor folkelig opinion som ønsket å ha den. Derfor klarte man ikke å få på plass en felles finanspolitikk og sterke nok styringsinstrumenter. Folket ønsket det ikke. Men nå er jo det store demokratiske problemet at Europas ledere er tvunget til å gjennomføre en sterkere finanspolitikk, en sterkere integrering, selv om oppslutningen om EU aldri har vært lavere. Vi opplever en demokratisk krise i Europa. Det er en europeisk høst – folkets vilje blir mindre og mindre hørt på. Den europeiske eliten har satt i gang en båt som det nå nesten er umulig å stoppe. Det forundrer meg at det ikke er litt mer ydmykhet hos dem som hele tiden har vært svorne EU-tilhengere, svorne eurotilhengere, når krisen er som dypest. Så går det litt ulike skillelinjer i norsk utenrikspolitikk som ikke alltid kommer like godt fram, og de går også tvers igjennom regjeringen. Én av skillelinjene er vårt syn på EU-medlemskap. Da måtte jeg bare finne et oppslag fra slutten av forrige periode der lederen av Europabevegelsen, som da het Svein Roald Hansen, spådde at i løpet av 2011 ville det bli nytt liv i norsk medlemskapsdebatt, Island ville bli medlem, og Norge ville bli medlem deretter. Jeg lurer litt på om representanten Hansen fortsatt tror at året 2011 vil bli det store året da det blir nytt liv i norsk EU-debatt, og at vi igjen skal stå foran nye runder om medlemskap i unionen. Jeg tror det ikke. Folket tror det ikke. Heldigvis har det norske folk reddet Norge to ganger fra medlemskap, og jeg tror de kommer til å gjøre det igjen, selv om vi har representanter som Hansen, som ønsker det motsatte.