Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
La meg begynne med Svalbard, som også er oppe til diskusjon i dag. Jeg vil veldig kort si, på vegne av Regjeringen og justisministeren, at nordområdene er Regjeringens viktigste strategiske satsingsområde. Derfor er en fortsatt satsing på Svalbard av stor betydning – og markerer vår tilstedeværelse i nord. Jeg er glad for å se at behandlingen av meldingen bekreftet en bred politisk enighet om norsk Svalbard-politikk. Den handler om fast og stø kurs i forvaltningen av Svalbard, og historien har vist oss at en slik forvaltning, etter disse målene, har vært vellykket. Forutsigbarhet og kontinuitet i forvaltningen av øygruppen er stikkord. Som Stortinget vil huske, er det tre hovedpunkter i Svalbard-meldingen: Svalbard som et av verdens best forvaltede villmarksområder – forholdet til turisme og annen ferdsel. Svalbards rolle som plattform for norsk og internasjonal forskning, kunnskap og utdanning. En robust tilstedeværelse på Svalbard – med særlig oppmerksomhet rundt kullvirksomhetens fremtidsutsikter. Foruten disse hovedutfordringene i meldingen foretar Regjeringen en nøye gjennomgang av lovgivningssituasjonen for øygruppen, noe Riksrevisjonen også ba om i sin forvaltningsrevisjon av Svalbard i 2007. I lys av aktivitetsøkningen som har funnet sted på Svalbard, som er beskrevet i meldingen, foreslår Regjeringen å styrke Svalbard-budsjettet for 2010 med 10,3 mill. kr. Vi er glad for at det er bred støtte til dette. Det er viktig at det er god kunnskap, og at det er et enhetlig budskap fra norske myndighetsmiljøer, storting og enkeltrepresentanter rundt den saken. Når det gjelder innstillingen til Utenriksdepartementets budsjett, er det mye å være glad for der. Jeg vil berømme komiteens leder og komiteen for å ha skrevet gode felles merknader. Det er den alminnelige merknaden om at vi skal konsentrere og ivareta ressursene der vi har interesser og der vi samtidig kan gjøre en forskjell. Det var essensen i St.meld. nr. 15 for 2008–2009, som nå er godt gjentatt. I en lang rekke av fellesmerknader får vi tydeliggjort at det er bred enighet om hovedsporene i utenrikspolitikken. Jeg merker meg at komiteen følger Regjeringen i at nordområdene er vårt viktigste strategiske satsingsområde, videre Afghanistan, Europa-politikken, menneskerettigheter, samarbeidet med Russland og – med unntak av Fremskrittspartiet – FN-sporet og aktiv norsk politikk i Midtøsten. La meg få takke komiteen for mange gode felles presiseringer og vektlegginger. Utover et betydelig felles tankegods er det i år som tidligere år Fremskrittspartiet som markerer en alternativ kurs på en rekke områder. Det skal de i og for seg ha honnør for, for det er en tydelighet i politikken som jeg tror debatten har godt av. Det er særlig spørsmålet knyttet til et bredere globalt ansvar at partiet tar sin egen vei. Det er i det minste godt gjenkjennelig, men ikke desto mindre trist i en verden der evnen til å ta ansvar utover seg selv bare blir viktigere. Dette var essensen i St.meld. nr. 15, og jeg merker meg at Fremskrittspartiet følger opp sitt politiske budskap gjennom partiets forslag til pengebruk. Mønsteret er det samme i år som i tidligere år: Fremskrittspartiet kutter dypt i vårt internasjonale engasjement, så dypt at det på en lang rekke områder vil handle om å bryte internasjonale norske forpliktelser. For å ta bare ett eksempel: Over 70 pst. av bistanden til Afrika er avtalefestet. Fremskrittspartiets forslag om en reduksjon på 60 pst. vil således medføre at Norge vil måtte bryte inngåtte avtaler. Slik er det på område etter område. Et annet eksempel er klima, som igjen er avtalefestet med en rekke land, og der det altså skulle være slik at Norge rett etter København skulle melde seg på med et budskap om kutt til miljø og bærekraftig utvikling med 50 pst. Det ville ramme klimatilpasning, ren energi, karbonfangst og -lagring, osv. Så vil jeg oppklare en åpenbar misforståelse. Representanten Høglund vil dekke inn en innsparing på 160 mill. kr på drift i UD ved å redusere for ambassaden i Colombo. Dette sa han i et svar til representanten Slagsvold Vedum. Det må han gjerne gjøre, men det er på en annen budsjettpost. Der han vil kutte med 160 mill kr, er for innsiderne på 02-området, altså Russland, Europa og USA. Fremskrittspartiet vil samtidig ha en mer effektiv hjelp til nordmenn i utlandet, bl.a. ved at ambassadene som er der nordmenn ferdes, skal få det som trengs. Men jeg har vært lenge nok i UD til å vite at langt over 90 pst. av driftsutgiftene på det såkalte 02-området er faste utgifter, bundet til ansatte og stasjoner. Så vi snakker ikke om å nedlegge noen få, men flere titalls stasjoner i 02-området, om det regnskapet skal gå opp. Og da snakker vi om å foreta dype kutt i tradisjonelle oppgaver – i Europa, de transatlantiske forhold, nordområdene osv. Jeg må også si at det er et mønster hos Fremskrittspartiet, men samtidig er det litt vingling i forhold til tidligere år. I fjor ville Fremskrittspartiet kutte støtten til hjelpeorganisasjonen for palestinske flyktninger, UNRWA, med 50 pst., selv om representanten Høglund etter å ha besøkt Gaza sa at det ville være dårlig nytt for palestinerne. Nå foreslår de kutt på 30 pst. I fjor ville de kutte bidraget til FNs organisasjoner med 75 pst., noe som ville rammet WHO midt i influensaepidemien. Nå snakker partiet om kutt på 50 pst. Så det går riktig vei – kan man si – men det er fortsatt langt igjen, og det er et klart linjebrudd. Når det gjelder Midtøsten, merker jeg bred støtte til Norges engasjement. Det er viktig å ha det i ryggen, men jeg stusser over representanten Eriksen Søreide når hun argumenterer for et kutt på en tredjedel til Midtøsten fra Norge. Det kan man i og for seg argumentere for ved å bruke pengene et annet sted, og jeg har respekt for dem som prioriterer ved å si at noe er viktigere enn noe annet, selv om jeg altså er uenig med henne her. Representanten sier at de palestinske myndighetene ikke er i stand til å ta imot støtten, og hun stiller spørsmål ved det fordi de ikke har en riksrevisjon. Da kan jeg fortelle at rett før dette møtet hadde jeg en samtale med USAs Midtøsten-utsending Mitchell, som støtter opp om det budskapet Norge har, at det er viktig å gi til de palestinske selvstyremyndighetene – særlig nå, under sittende statsminister Fayad, som har stor tillit. USA går ekstraordinært i Kongressen og ber om støtte til de palestinske selvstyremyndighetene nå – et ganske høyt beløp, og et enda høyere beløp til neste år. Derfor er det en underlig argumentasjon å si at vi må kutte fordi palestinerne ikke er i stand til å bruke pengene riktig. Akkurat denne statsministeren er i stor grad i stand til å bruke pengene riktig, og vi bør støtte ham. Så hadde utenrikskomiteens leder en kommentar som sikkert utviklingsministeren vil kommentere, men jeg vil også gjøre det. Hun sier at det er nesten ikke lov til å diskutere bistand i Norge. Vel, da må de ha kommet tilbake til det gamle begrepet selvpålagt restriksjon, for hvis det er noe utviklingsministeren og jeg har invitert til, så er det debatt om bistand, kritisk debatt om bistand, kritisk tilsyn fra politiske partier, frivillige organisasjoner, Riksrevisjonen, internasjonale eksperter og andre. Og hvis vi avdekker at vi kan gjøre ting på en klokere måte, skal vi selvfølgelig gjøre det. Men vi har jo også lov til å delta i denne debatten, så når vi går ut og forsvarer opplegg vi mener virker godt, så er ikke det å forhindre debatt – det er faktisk å argumentere for det vi mener er riktig. Til representanten Høybråten vil jeg si: Ja, det er et godt og viktig poeng dette med vaksinene. Vi har allerede gitt 10 pst., sammen med USA og en del andre land. Nå vil det i ukene som kommer være anledning til å oppsummere hvor mye av de vi har kjøpt inn, som er brukt. Det er høyst sannsynlig at det kommer til å være overskuddslagre, og det vil være naturlig for Regjeringen å informere Stortinget om hvordan vi går videre med det, og solidaritetsperspektivet vil da være viktig. Så vil jeg svare på spørsmålet til Skei Grande om koranskoler, og jeg vil bare gjenta det jeg har sagt: Dette prosjektet er nå avsluttet. Vi har foretatt en grundig oppsummering, bl.a. som resultat av spørsmål fra Stortinget. En videreføring av intensjonene i det prosjektet, som jeg også merker meg at utenrikskomiteens store flertall er enig i, nemlig å kunne gi mer grunnskoleopplæring til flere, særlig jenter i Pakistan, mener jeg er et aktverdig mål å forfølge. Hvordan vi gjør det, får vi diskutere når vi oppsummerer erfaringene med dette prosjektet, som ble unnfanget og planlagt under den forrige regjeringen, igangsatt av denne regjeringen. Jeg mener at det har fulle bistandsfaglige kontrollmål, men det er ikke til å stikke under stol at det å gi støtte til denne type del av et krigsutsatt land som Pakistan, innebærer risiko. Hvis vi ikke tar noen risiko i slike sammenhenger, blir det vanskelig å nå målene. Men det er en avveining som jeg er åpen for å diskutere med Stortinget. Og gitt interessen fra utenrikskomiteen, vil jeg legge vekt på å holde nær kontakt med utenrikskomiteen også når det gjelder eventuell videreføring av intensjonene som var i det prosjektet.