trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2015-12-03:
Dette er eit budsjett basert på hovudlinjene arbeid, aktivitet og omstilling. Blant fleire tiltak er tiltakspakken på om lag 4 mrd. kr, som innanfor fleire sektorar vil bidra til sysselsetjing i ei utfordrande tid. Korleis Arbeidarpartiet vil møte dette med ei skatteskjerping på 10 mrd. kr, kan ein gjerne spørje seg om. Det er ikkje berekraftig å auke offentleg sektor kvar gong ein har motbakke og nedgangskonjunkturar. Vidare har denne regjeringa rekordstor satsing innanfor samferdselssektoren, og der vil også mange innanfor anleggssektoren få nye og varige oppgåver. For første gong på svært mange år reduserer vi vedlikehaldsetterslepet og reduserer ulykkesstatistikken. Skattelette på 18 mrd. kr gir også eit løft for enkeltpersonar og for dei som skal skape dei nye arbeidsplassane framover. Vekstfremjande skattelette verkar, sjølv om venstresida i norsk politikk liker dårleg at folk flest får behalde meir av sine opptente pengar. Så har vi ei betydeleg arbeidsløyse innanfor oljesektoren, og eg må understreke at alle dei sjømenn som i desse dagar legg skip til kai og i opplag, uroar meg sterkt. Med ein prognose på opptil 100 skip snakkar vi om mange tusen permitterte. Men det vi høyrer frå opposisjonen i den samanheng, er kor mykje som må liggje igjen i bakken for å nå klimamåla. Trass i at vi har det lågaste utsleppet per produsert fat, blir resultatet at ein overlèt produksjonen til dei som forureinar meir. Forstå det den som vil! Det blir iallfall ikkje lågare utslepp av slik politikk. Då må eg understreke at eg er glad for at OED og statsråd Lien lyste ut ein rekordstor 23. konsesjonsrunde. Dette vil framleis gi arbeid i mange tiår framover, og det er mitt håp at også neste runde, som snart er klar, vil vere rekordstor, til glede og nytte for arbeidslause og land. Det er stor interesse frå oljeselskapa for nye blokkar i tildelingsrunden som no føregår, og tildeling vil skje neste år. For å sitere Arbeidarpartiets ordførar Kjell Neergaard i Kristiansund i dag, som seier følgjande: «Jeg blir provosert av politikere som snakker oljebransjen ned.» Ingen har vel skapt større usikkerheit enn leiinga i Arbeidarpartiet om framtida til norsk petroleumssektor. Til slutt: Mange er glade for omlegginga av bilavgifter, som bl.a. gir barnefamiliar moglegheit til å kjøpe billigare trygg, stor bil, i tillegg til den klimagevinsten som ligg i omlegginga. Mange er glade for reduksjonen i avkortinga for sambuande og gifte pensjonistar, som var ei urettferdig ordning. Og ikkje minst er vi glade for auken i lågaste pensjonar. Og så heilt til slutt: Ein kan fastslå trass i opposisjonens svartmåling at dette er eit budsjett for arbeid, aktivitet og omstilling.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Krigen i Syria har ført til den største flyktningkrisen siden annen verdenskrig. Det er først og fremst en krise for alle de menneskene som lever i en brutal krig, og for de menneskene som har forlatt sine hjem og lagt ut på en livsfarlig flukt. Men det utfordrer også oss, og det krever lederskap. Da det hastet, var det opposisjonspartiene på Stortinget som måtte ta initiativ til samtaler om et bredt asylforlik. Regjeringspartiene svarte på invitasjonen med å gå noen ekstra runder med seg selv og bruke unødvendig tid på internseminar, før de til slutt satte seg ved forhandlingsbordet. Mye kunne vært gjort tidligere. Nå må vi være kloke, og ikke gjøre den samme feilen i neste sving. For de aller fleste som nå søker asyl, kommer til å bli her. Og uavhengig av alle verdens innstramningstiltak, vil kommunene de neste årene måtte bosette mange nye innbyggere som skal integreres og bli morgendagens bidragsytere i lokalsamfunnene sine. Utfordringene vi nå møter, kan snus til muligheter om vi gjør de riktige grepene nå. Da er vi nødt til å ruste kommunene, og vi er nødt til å styrke integreringspolitikken. Men når alle i denne sal er enige om at språk er avgjørende for integreringen, velger altså regjeringen å kutte i norskopplæringen. Når vi vet at skole er en av de beste integreringsarenaene, foreslår altså regjeringen kutt i skoletilbudet til asylbarn. Og når vi vet at det er kommunene som bidrar til integrering, velger regjeringen også neste år å underfinansiere kommunene. Arbeiderpartiet har bedre løsninger. Vi vil spille på lag med landets kommuner, vi vil neste år styrke kommuneøkonomien med nesten 4 mrd. kr, vi foreslår mer norskopplæring, vi vil øke vertskommunetilskuddet og integreringstilskuddet, vi foreslår en kraftig satsning på Husbanken og flere utleieboliger, og vi foreslår et skikkelig løft for frivilligheten. Situasjonen vi står i, krever at vi prioriterer riktig, men regjeringen velger kortsiktige kutt i integreringspolitikken, som kommer til å koste oss dyrt i framtiden. Vi står i en situasjon som krever noe av oss, som krever handlekraft, men regjeringen bruker tid på politisk spill og internseminar. Situasjonen krever tydelighet, men mens regjeringen oppfordrer til dugnad, flyr altså representanter fra regjeringspartiene rundt i kommunene og oppfordrer til boikott av den dugnaden. Dette krever ansvarlighet, mens enkelte i denne sal, som sitter med ansvar, er mest opptatt av å skylde på alle andre. Framtiden avhenger av at vi prioriterer integrering, arbeid til alle og mindre forskjeller. Men med dette budsjettforliket er det dessverre bare å konstatere at det har flertallet verken vilje eller evne til.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2015-12-03:
Den todelte økonomien i Norge har lenge vært påpekt som en utfordring. Realiteten av denne utfordringen kom raskere enn vi trodde, og ble sterkt synlig etter det kraftige fallet i oljeprisen, som har bidratt til økt arbeidsledighet. Det er familier og enkeltpersoner som opplever stor usikkerhet, og ikke minst har vi en flyktning- og migrasjonskrise som berører mange av oss. Da er jeg glad vi har en regjering som tar dette på alvor, og som leverer et budsjett for å møte denne utfordringen – et budsjett for arbeid, aktivitet og omstilling. Det er viktige satsninger gjennom dette budsjettet for å skape nye arbeidsplasser. Selskapsskatten reduseres, nettopp for å gjøre norsk arbeidsliv mer konkurransedyktig. Formuesskatten reduseres ytterligere, men her har vi en stor utfordring som snart alle vi må ta inn over oss. Er det rettferdig at et utenlandseid selskap skal ha bedre rammevilkår enn et norsk selskap? Gjennom dette budsjettet viderefører Høyre sin enorme satsning på samferdsel. Dette kommer både næringsliv og folk flest til gode. Ikke minst har vi sett resultatet av dette i mitt eget hjemfylke. Jo da, regjeringen følger NTP-en vedtatt under forrige regjering, men vi overoppfyller når det gjelder framdriftsplan. Fra en situasjon da vi overtok, der mange prosjekter ikke var startet opp i henhold til plan, har nivået på bevilgningene med denne regjeringen gitt virkelig fart i veibyggingen. I Nasjonal transportplan er det lagt opp til et årlig gjennomsnitt i bevilgningen til Nord-Norge på 688 mill. kr i årene 2014–2017. Før framleggelsen av 2016-budsjettet har vi lagt på bordet 1 039 mill. kr årlig. På toppen av dette kommer 2016-budsjettet. Det er verdt å legge merke til uttalelsene til regionveisjefen i Statens vegvesen om statsbudsjettet for Nord-Norge: «Det er et godt budsjett fordi nivået økes på drift og vedlikehold. Det gjør det for første gang i historien mulig å gjøre noe med etterslepet vi har på veier i nord.» For eksportfylket Nordland er denne satsningen på samferdsel noe av det viktigste som kan være med på å bidra til både vekst i arbeidsplasser og sikre en fortsatt lav arbeidsledighet. Til slutt: Regjeringen viser stor vilje til å satse på justisfeltet. Med Høyre–Fremskrittsparti-regjeringens budsjett har vi bidratt til over tusen flere politistillinger. Og ja, vi har inngått avtale med Nederland om leie av fengselsplasser, samtidig som vi prioriterer å bygge opp fengselskapasiteten i Norge. Og nå ser vi at dette gir gode resultater i soningskøene; de går ned. Den store soningskøen vi overtok, resulterte i at domfelte fikk livene sine satt på vent i mangel av soningsplass. Og Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen ønsker ikke å benytte seg av ordningen med framskutt løslatelse som den forrige regjeringen benyttet seg av.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Arbeid til alle er jobb nummer ein. Me veit at arbeid til alle er det beste for å unngå fattigdom. Det er det beste for inkludering, noko som kanskje er ekstra viktig i desse dagane. Høg sysselsetjing og eit seriøst og godt arbeidsliv er ein føresetnad for eit samfunn med små inntektsforskjellar og høg grad av likskap. Mange i arbeid gjev oss eit godt grunnlag for å kunna fordela betre og for å finansiera viktige fellesoppgåver som utdanning, helse og infrastruktur. Det gjev i neste omgang viktige fortrinn til næringslivet. Det er viktig at me satsar på arbeid og at me satsar på gode løysingar i krevjande tider. Regjeringa sitt budsjett og forliket gjer lite for arbeidsløysa, lite for framtida, men masse for å auka forskjellane. Det manglar tiltak for dei som mistar jobben – både permitteringsreglar og tiltaksplassar. Med betre permitteringsreglar sørgjer me for å halda på viktig kompetanse for bedriftene, og med tiltaksplassar sørgjer me for aktivitet og læring fram til han eller ho får nytt arbeid. For det er menneske bak tala. Det er menneske som snart skal feira jul og som no kanskje bekymrar seg for utgiftene. Det er menneske som ikkje får brukt ressursane sine. Dei fortener ei regjering som tek ansvar. Me skal òg satsa på framtidas arbeidsplassar. Difor satsar Arbeiderpartiet på yrkesfag, på gründerar, med akseleratorprogrammet, redusert selskapsskatt og klimateknologi. Det handlar om heilskap og vilje til å prioritera. Det gjer Arbeiderpartiet i motsetning til regjeringa. Tiltakspakken frå regjeringa er redusert etter forliket, og i dag kunne ikkje finansministeren svara på kor stor tiltakspakka var etter forliket. Det er alvorleg når talet på arbeidslause nærmar seg 130 000. Gode fagarbeidarar byggjer landet. Med den utviklinga me har sett no, vil me kanskje mangla frå 90 000–190 000 fagarbeidarar i 2035. Då må fleire velja yrkesfag. Me skal styrkja dei yrkesfaglege opplæringsprogramma, sørgja for oppdatert utstyr, betre kompetanse for yrkesfaglærarar og betre lærlingstilskot. Det som er viktig for at elevar skal velja yrkesfag, handlar om meir enn både lærlingstilskot og utstyr. Det handlar om kjønnsbalanse i faga. Det handlar om studiekompetanse. Det handlar om ikkje å velja vekk moglegheiter når ein vel yrkesfag, og det handlar om at ein allereie i grunnskulen får moglegheit til å læra praktiske fag.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-12-03:
Først må jeg få lov til å kommentere den kurtiseringen som tidligere i dag foregikk fra SV til Kristelig Folkeparti. Jeg må bare konstatere at Kristelig Folkeparti er kresen, og SV er veldig langt fra å ha draget, og det setter vi pris på i Høyre. Statsbudsjettet er en veldig god miks mellom de nødvendige kortsiktige tiltakene og de nødvendige langsiktige tiltakene – ikke minst behovet for å skape nye, varige arbeidsplasser. Statsbudsjettet inneholder faktisk en dose tradisjonell, keynesiansk motkonjunkturpolitikk. En tiltakspakke på flere milliarder kroner kommer godt med i de områdene der fallet i oljeprisen har resultert i arbeidsledighet. Vi er i en brytningstid. Vi går fra en situasjon der oljevirksomheten har spilt en veldig stor rolle i økonomien, til en situasjon og en framtid der oljevirksomheten kommer til å spille en mindre rolle. Tiltakspakker er viktige, men tiltakspakker har også sin klare begrensning. De skal treffe riktig i konjunkturforløpet, og de skal på en måte være reversible. Langt viktigere er skattesystemet og at man klarer å designe et skattesystem som faktisk stimulerer til nyskaping og vekst. Å diskutere skatt med Arbeiderpartiet har vært en traurig aktivitet de siste årene. Partiet har vært ensidig opptatt av omfordelingsvirkningene i skattesystemet. De er viktige, men det må gå an å ha flere tanker i hodet samtidig. Høyre er opptatt av et skattesystem som både ivaretar omfordeling og også legger til rette for vekst og nyskaping. Makroøkonomiske modeller er viktige for å holde pulsen på økonomien, men det er ikke nok. Hvis man reiser rundt i landet og spør bedriftseiere om hva som er det viktigste tiltaket for å opprettholde arbeidsplassene, er svaret: fjern formuesskatten. Denne særskatten som favoriserer utenlandsk eierskap, er jo en direkte oppfordring til å flagge ut av landet. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen gjør det den har lovet. Skole, samferdsel og justis styrkes over hele fjøla, og resultatene kommer. Soningskøene går ned, helsekøene går ned, og oppklaringsprosenten går opp. På tribunen sitter Arbeiderpartiet i sin politiske møllpose og lurer på hva resepten er. Resepten er gjennomføringskraft, og resepten er evne til prioritering. Til slutt: Regjeringen styrker kampen mot arbeidslivskriminalitet betraktelig. Kriminell virksomhet skal ikke få lov til å undergrave lovlig virksomhet og velferdssamfunnet. Et felles etterretnings- og analysesenter og en styrking av Arbeidstilsynet m.m. er konkrete tiltak som regjeringen nå leverer på.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
«Da vi fant oljen, viste vi vei» og sikret landet store inntekter. Vi har fått «oppleve verdien av de kloke valg som våre foreldre og besteforeldre gjorde for snart 50 år siden». Dette sa finansministeren i sin finanstale – en finansminister fra Fremskrittspartiet, et parti som den gangen ikke ville at oljen skulle være i folkets eie, men de ville derimot selge, ha full privatisering og lavere beskatning av hele sektoren. Men det er fint at hun roser dem som fattet de viktige og riktige vedtakene den gangen. På pressekonferansen etter budsjettforliket her i Stortinget sa Fremskrittspartiets finanspolitiske talsmann at budsjettforslaget fra regjeringa var et godt utgangspunkt for forhandlingene. Jeg må si jeg finner det noe underlig. Hvis dette var et godt utgangspunkt, hvorfor ble det skjøvet på alle frister? Det ble også sagt at det var bare så vidt man kom i havn. – Merkelige greier. Så over til noe helt annet – fagskoler: Kunnskapsministeren har det siste året reist landet rundt og sagt at 2015 skulle være fagskolens år. Det ble det ikke noe av. Nå har han endret retorikk og forteller oss at det er 2016 som skal bli fagskolens år. Men det er ingen ting i statsbudsjettet som skulle tilsi at det blir en realitet. Det er skuffende. Vi venter visstnok på en stortingsmelding, men det er mye som kan gjøres før det, og det haster. Det haster fordi alle prognoser viser at Norge vil ha et stort behov for fagarbeidere i framtida, og vi må starte jobben med å utdanne dem nå. Det haster fordi det er mange arbeidsledige fagarbeidere, og de kan nå bruke tida til å tilegne seg ny kompetanse, noe som er viktig for den enkelte i den videre karrieren, men også for arbeidslivet og næringslivet. Derfor foreslår vi å bevilge 10 mill. kr for å opprette 300 flere plasser som en del av en opptrappingsplan for 1 000 nye fagskoleplasser over en treårsperiode. Det er synd at vi ikke får flertall for dette, men det er enda et eksempel på regjeringas manglende vilje til å sette inn gode tiltak for å dempe arbeidsledigheten. Jeg startet med skillelinjer i oljepolitikken. Nå er det Statskog – arvesølvet – som skal selges. Skogen vil være et av våre satsingsområder i framtida, med muligheter for store fortjenester, og det er vel derfor det haster for de blå-blå å få solgt mest mulig. For Arbeiderpartiet er det viktig at skog, fjell og fiskevann er tilgjengelig for alle, og at framtidas verdier sikres for våre etterkommere, slik vi gjorde det med oljen. Jeg velger å avslutte med et gammelt sitat fra en indianerhøvding – litt omformulert: Hvem skal eie luftens renhet og glitteret i vannet?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Lenge har vi kunnet presentere Norge som ei øy av arbeid i et hav av arbeidsledighet. Sånn er det ikke lenger. Vi rykker oppover på arbeidsledighetsstatistikken. Vi passerer land som Tyskland og USA. Oljeskyggen legger seg over landet, og i innlandet har vi lenge levd i den skyggen. Men også i innlandet merker vi endringen i oljerelatert virksomhet. Det er permitteringer og nedbemanninger også i våre bedrifter. Stoltenberg-regjeringen satte ned Innlandsutvalget. Oppdraget var å se på tiltak som kunne styrke næringsutvikling, gi lønnsomme arbeidsplasser og verdiskaping i regionen. Nå har utvalget lagt fram innstillingen, og den gir innspill til regjeringen om hvordan innlandet kan utvikles. Det er få svar i regjeringens forslag til budsjett. Men innlandet kan gi gode bidrag til den grønne omstillingen vi skal inn i. På Raufoss er det et miljø som er i fremste rekke når det gjelder innovasjon og verdiskaping. I en tid da arbeidsledigheten biter seg fast, trenger vi en offensiv regjering, og det offensive vi har hørt fra regjeringen, er kutt i formuesskatt. Det er mantra for økt vekst. Men hvor lenge må vi vente? Når skal det regjeringen kaller vekstfremmende skattelettelser, faktisk bli vekstfremmende? Jeg tror dessverre at kuttene i formuesskatten i større grad bidrar til privatøkonomien til dem som er bedre stilt, enn til flere arbeidsplasser. Samtidig som formuesskatten reduseres, reduseres også det sosiale sikkerhetsnettet til dem som mister jobben. Det er vel det vi kan kalle en omvendt utjamningspolitikk. Det starter med et kutt i hvor lang tid de som mister jobben etter en konkurs, får dekket lønn fra lønnsgarantiordningen. I fjor var det flere penger til de arbeidsledige som var gjenstand for innsparing. I år er det forlenget karantenetid og skatt på sluttvederlaget som blir årets julepresang til dem som har mistet jobben. Jeg er redd julepresangen fra regjeringen havner i kategorien «uønsket». Det dreier seg om nesten 2 mrd. kr i kutt til dem som har mistet jobben. Det står i sterk kontrast til de prioriteringene som er gjort på skattesiden. I dagens Drammens Tidende ser vi at Fremskrittspartiets Morten Wold forsvarer dette og kaller politikken et løft for de arbeidsledige. Det må være en av de flaueste forsvarstalene han har skrevet. Helt til slutt: Vi ser nå at regjeringens finanspolitiske talsperson på Stortinget, Svein Flåtten, sier at pendlerutgifter er privatutgifter og henviser til økt minstefradrag. Det er mye som tyder på at pendlere også kan vente seg negative julepresanger fra regjeringen i årene som kommer.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Jeg stemte feil.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
I sitt hovedinnlegg i formiddag slo Marianne Marthinsen fra Arbeiderpartiet klart og tydelig fast hva som er Arbeiderpartiets politiske budskap i denne debatten – kampen for hver og en av de 127 000 som nå går en arbeidsløs jul i møte, og kampen mot at flere følger etter. Det blå-blå budsjettet henvender seg ikke til de 127 000. Erna Solberg og Siv Jensen er mer opptatt av skattekutt i milliardklassen, selv om de vet at dette ikke virker til annet enn å gjøre de rike rikere. De arbeidsledige har dessuten fått sitt eget milliardkutt, men med motsatt fortegn – 2 mrd. kr i kutt i ytelsene hittil. Regjeringa jobber støtt etter eget mantra, det skal de ha – de rike skal stimuleres med enda mer, de med lite fra før skal piskes av enda mindre, men til hva? Jeg lurer virkelig på hvor mange arbeidsplasser som blir skapt av å kutte i dagpengene? Jonas Gahr Støre hadde et viktig poeng før i dag – hva skjer med tilliten i et samfunn der folk som ønsker å være virksomme, ikke slipper til? Dette er ikke minst viktig når vi nå skal integrere og sysselsette flere nye innbyggere enn vanlig. Det er fare på ferde hvis ledige settes opp mot hverandre og skaper et vi-og-dem. Det ansvaret hviler tungt på alle politiske partier, men spesielt på dem som sitter i regjering. Debatten i dag viser at noen lett kan gå under radaren. Vi finner dem ikke i ledighetsstatistikken, men på uførekapitlet, noen av dem ganske unge, bare i begynnelsen av det som skulle vært et liv i yrkesaktivitet, med lønn, som bidragsyter til vekst og verdiskaping i Norge – som sett, inkludert og verdsatt. Og de er mange. Ifølge FFO er det i dag 87 000 personer med nedsatt funksjonsevne som ufrivillig står utenfor arbeidsmarkedet. Så ledighetstallet er i realiteten over 200 000 dersom vi tar med alle. FFO frykter at de med nedsatt funksjonsevne kommer bakerst i køen når ledigheten stiger. Det må ikke skje. Noe handler om konkrete tiltak. Her legger Arbeiderpartiet inn 380 mill. kr. mer enn regjeringa. Noe handler om holdninger. All forskning viser at ett tiltak virker bedre enn alle andre. Det er utdanning. Likevel lar vi noen Nav-kontor bare droppe utdanning som tiltak. Vi foreslår flere studieplasser og fagskoleplasser. Det kuttes i aktivitetsmidler til personer over 26 år, det kuttes i tilretteleggingstilskudd for funksjonshemmede i arbeidslivet. Ordningene er for lite kjent, så pengene blir ikke brukt. Da kuttes det, i stedet for å satse offensivt for å få flere til å bruke dem. Uforståelig, men det føyer seg inn i bildet av økende forskjeller, manglende handlekraft og passivitet – dessverre.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-12-03:
Jeg tenkte jeg kunne begynne med å glede representanten Aasrud. Hennes bekymring for innlandet kan besvares. I hennes eget fylke, Oppland, er den registrerte ledigheten nå på 1,9 pst., og fylket Hedmark er det fylket der ledigheten gikk mest ned i forrige måned. Det er godt nytt for innlandet. Så har jeg lyst til å si at det var bra av representanten Lise Christoffersen å snakke om det Høyre har prøvd å adressere i mange, mange år, nemlig den skjulte ledigheten. Hvis det er noe Arbeiderpartiet nå skal bli opptatt av, nemlig utenforskapet i Norge, er det gode takter. Vi husker de advarslene som sto i mediene etter forrige stortingsvalg. Blant annet ble det spådd økende ledighet. Den forrige regjeringen gjorde veldig lite for å forberede Norge. De var mer opptatt av å reise rundt i landet og love milliarder til alle mulige slags gode formål. Allikevel velger de i dag å kritisere regjeringens pengebruk. Samtidig trikser de med tallene i sitt eget alternative budsjett. De bruker penger de ikke har. Noen av oss trodde dette var noe venstresiden sluttet med kanskje en gang på 1980-tallet eller noe sånt – men det er altså tilbake. Hvis Arbeiderpartiets budsjett skulle blitt realisert, måtte oljepengebruken blitt økt. Allikevel kritiserer de vår oljepengebruk. I fjor regnet de feil i statsbudsjettet sitt, i år bruker de penger som ikke finnes. Det blir spennende å se hva de finner på neste år. Samtidig som de gjør dette, vil de øke skattene med 10,5 mrd. kr. Arbeidsplasser skal skattlegges hardere. Så ikke nok med at de ikke forberedte Norge godt nok på den omstillingen som skulle komme – de er altså ikke i stand til å handle når vi står midt oppe i den. Det eneste de står igjen med, er kommunikasjonsavdelingens talepunkter skrevet en gang for 10–15 år siden. Spesielt imponerende er det ikke for det mange oppfatter å være et styringsparti. De fire samarbeidspartiene derimot har satt i gang en skattereform hvor det blir rom for mer investeringer i nye arbeidsplasser – nye arbeidsplasser som må skapes. De fire partiene leverer en massiv satsing på samferdsel, infrastruktur, forskning og utdanning. Husker du hvileskjæret, president? Det er en sånn historie som man nesten ikke tror på lenger når man får den fortalt. Flere i Arbeiderpartiet i dag har snakket om folk som faller utenfor. En representant slet litt med forskjellen på Navs registrerte tall for ledighet og AKU-tallene – det er en viktig forskjell man bør være klar over. Men vi kommer aldri til å glemme hvor mange som ble usynliggjort under Arbeiderpartiets implementering av Nav-reformen. Derfor tetter vi hull i sikkerhetsnettet bl.a. på rus og psykiatri, og vi gjenreiser arbeidsformidlingen i Nav. Dette budsjettet er for arbeid, aktivitet og omstilling. Syversen, Flåtten, Breivik, Limi og resten av samarbeidspartiene har levert, og det trengs.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-12-03:
Viss ikkje vi, kven? Viss ikkje no, når? Det sa ein amerikansk president. No er tida inne for Noreg til å gi ei historisk løyving til naudhjelp til Syria sine nærområde, og Noreg må ta ei leiarrolle. Skal me hjelpe dei mange i staden for dei få? Dette retoriske spørsmålet stilte statsministeren m.a. til Dagbladet i vår. Våren som gjekk, høyrde vi eit mantra frå regjeringa gong på gong: Noreg kunne hjelpe så mange flyktningar i nærområda, pengane strekte langt betre til der. Men kva skjedde då neste års statsbudsjett vart lagt? Då var det dei få som vart prioriterte, i staden for dei mange. 9,1 mrd. kr klarte regjeringa å gi i skattelette. Berre 1,25 mrd. kr meir meinte regjeringa at det var behov for å gi i naudhjelp til Syria sine nærområde. Sju gongar meir i skattelette enn i naudhjelp kan synast som ei merkeleg prioritering. «Uten forsterket innsats i regionen vil det ikke bli noen løsning på flyktningkrisen.» Dette slo finansministeren fast seinast i haust. Når det ikkje vert noka løysing utan styrkt innsats i nærområda, burde ikkje regjeringa då syte for ein sterkare innsats? Verda i dag står overfor ei av dei største humanitære krisene sidan den andre verdskrigen. Det er no ein historisk trong for akutt hjelp til fleire menneske som har svært knapp tilgang til mat, vatn, medisinar og helsehjelp. Mangelen på ressursar er så stor at m.a. Verdas matvareprogram har vore tvinga til å skjere ned distribusjonen av mat. Dei har kutta ut utdelinga av matkupongar til mange av dei syriske flyktningane som oppheld seg i nærområda til Syria. I Jordan har over halvparten av dei som har motteke stønad til mat, opplevd å miste han. Senterpartiet føreslo tidleg i haust at Noreg burde ta initiativ til ein givarlandskonferanse for Syria sine nærområde. Regjeringa varsla kort tid etterpå at ho ville gjere nettopp det. Men for at ein slik givarlandskonferanse skal verte ein suksess, må Noreg her gå føre og leggje eit substansielt bidrag på bordet. Det er uakseptabelt at me har ein situasjon der FN ikkje har midlar til å sikre flyktningar mat. Senterpartiet meiner det er eit overordna mål å medverke til eit samfunn med mindre ulikskap, både nasjonalt og globalt. Dette må vere eit klart mål med Noreg sin bistandspolitikk. Difor føreslår Senterpartiet i sitt alternative statsbudsjett å auke bistandsbudsjettet med om lag 4,2 mrd. kr utover regjeringa sitt forslag til statsbudsjett. Samanlikna med budsjettavtalen mellom samarbeidspartia aukar Senterpartiet bistandsbudsjettet med om lag 1,3 mrd. kr. Me må gjere det me kan. Eg vil spørje: Viss ikkje vi, kven? Viss ikkje no, når?
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Onsdag den 18. november samlet representanter fra fagforbund med nær 400 000 medlemmer seg på torget utenfor oljemuseet i Stavanger. Det var ikke for å se på utstillingen om fortiden, men for å kjempe for framtiden. På en litt hustrig novemberkveld fikk vi høre de fagorganisertes krav til regjeringen om at regjeringen tar tak i situasjonen på Vestlandet, krav om tiltak for å dempe fallet i aktiviteten på norsk sokkel, krav om tiltak for å styrke kompetansen hos alle dem som har blitt arbeidsledige det siste året og krav om permitteringsregelverk som virker i den situasjonen vi opplever på vår kant av landet. Olje- og energiministeren var der også. Han kunne by på medfølelse. Men de arbeidsledige og deres arbeidskamerater som går og frykter for jobbene sine, ber ikke om medfølelse. De ber om jobb, om kompetansepåfyll, om anstendige vilkår og politisk ledelse. Siden nedturen startet, har Arbeiderpartiet fremmet forslag på Stortinget om tiltak som kan avhjelpe situasjonen, men vi har blitt nedstemt. Vi frykter at vi i denne nedturen for bransjen mister dyrebar kapasitet og kompetanse som vi vil ha bruk for når vi igjen får en opptur. Dersom vi overlater styringen helt og holdent til oljeselskapene og deres kortsiktige tenking, vil vi oppleve at vi ikke har nok folk, kompetanse og kapasitet når det skal tas nye tak. Da får vi en ny kostnadsspiral, og all konkurransekraft som er vunnet i mellomtiden, forsvinner. Jeg var på torget i Stavanger og hørte fagforeningsledernes krav. De har Arbeiderpartiets støtte. I vårt alternative statsbudsjett foreslår vi endringer i permitteringsregelverket, slik at man skal kunne være permittert i 52 uker. Vi reduserer arbeidsgivers lønnsplikt fra ti til fem dager. Vi åpner for at man kan være 40 pst. permittert, og vi vil ha økt bruk av bedriftsintern opplæring i permitteringstiden. Vi vil også ha 2 000 flere tiltaksplasser for dem som er helt ledige, og vi vil øke lærlingtilskuddet, slik at flere ungdommer får lærlingplass. Når ledigheten øker, ser vi også at anstendigheten i arbeidslivet trues. Seriøse arbeidsgivere som respekterer lov- og avtaleverk, opplever at de taper i konkurransen mot useriøse aktører, som benytter seg av underbetalt arbeidskraft på ulovlige og dårlige betingelser. Arbeiderpartiet vil motvirke dette. Vi vil øke bevilgningene til Arbeidstilsynet, styrke de regionale verneombudene og gi mer penger til Senter mot arbeidslivskriminalitet. Og ikke minst vil vi reversere adgangen til midlertidige ansettelser når vi får makt til det. På Vestlandet er vi vant til å stå for brorparten av verdiskapingen i landet. Vi er stolt av det, og vi vil at det fortsatt skal være slik. Men da må vi ha en regjering som bryr seg mer om dem som skaper verdiene – ikke medfølelse eller klapp på skulderen i festtaler, men konkrete tiltak som legger grunnlag for arbeid og verdiskaping. Vestlandet trenger en regjering som gjør sin jobb, slik at vestlendingene kan gjøre sin jobb.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Dette møtet er kanskje det viktigste møtet i det politiske Norge i hele år, for i kveld skal vi bestemme hva landet skal prioritere neste år. Men enda viktigere enn dette møtet er møtet som akkurat nå pågår i Paris, hvor alle verdens land skal bli enige om hvordan vi skal løse vår tids største utfordring. Det handler ikke bare om neste år, men det handler om hele klodens framtid. Det er en vanskelig oppgave, men Paris-møtet er bare summen av hva alle land bidrar med. Når vi trenger at land reiser dit med større ambisjoner og med større løfter, har Norge valgt å gjøre det motsatte. Da tenker ikke jeg på stortingsrepresentanter fra regjeringspartiet som i går mente at jorda kom til å fikse seg selv, og at det var sola som var klimaproblemet i Norge. Nei, jeg tenker på det som regjeringen selv har gjort – det som regjeringen selv har lagt fram som de ønsker at vi skal vedta her i dag. Budsjettforslaget var det første etter at Stortinget hadde vedtatt at vi skal kutte 40 pst. innen 2030. Da skulle man forventet et budsjett som la opp til store kutt, mens vi har fått det motsatte. Vi har fått et budsjett som regjeringen selv sier kommer til å gi økte utslipp. Eller som Nina Jensen i WWF sa det: «Når det gjelder klima og miljø, er dette et av de verste statsbudsjettene jeg noen gang har sett.» I forrige uke var statsministeren ute og nærmest avlyste klimaforliket. Hun tar ikke det klimaansvaret som man kan forvente at en statsminister skal ta, men skylder på andre. Slik går det når stortingsflertallet har plassert det eneste partiet som ikke er med på klimaforliket, til å forvalte det. I går etterlyste opposisjonen hva Norge skulle si om hvordan vi skulle nå våre målsettinger om 40 pst. Da svarte statsministeren at vi måtte vente på en enighet med EU, som hun mente ikke kunne komme før kanskje i 2017. Man kunne nesten mistenke denne regjeringen for å vente til en ny regjering tar over før man kan starte jobben med å kutte utslipp. Det har ikke vi tid til, og det har framfor alt ikke klimaet tid til. Et av de vanskeligste temaene i internasjonal klimapolitikk er finansiering av klimatiltak i sør. De fattigste landene har liten tillit til at de rike skal stille opp. Regjeringens forslag kutter altså 1,5 mrd. kr i internasjonal klimabistand. Avtaler om fornybar energi, klimafinansiering, støtte til sivilsamfunn og til regnskogen må sies opp. Den 29. oktober sto klimaministeren på talerstolen i London. Da sa hun at Norge sto klar til å øke bevilgningene til regnskogen. Dagen etter kom hun hjem og foreslo å kutte 400 mill. kr til det samme formålet. Til sitt forsvar sa hun at hun fortsatt støttet prinsippet om 3 mrd. kr. Det er vel det gjennomslaget hun har hatt i regjeringen. Hun får gjennomslag for prinsippstøtte, mens finansministeren får gjennomslag for store kutt. Problemet er bare at regnskogen reddes av penger, ikke av prinsipper.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Særlig etter bruk av utstrakt overtid i forhandlingene mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre, svarer ikke flertallets budsjettenighet på de viktigste utfordringene vi ser. Det gjelder utfordringene med en stadig økende ledighet. Ledighetstallene stiger jevnt og trutt, og regjeringen setter ikke inn nødvendige tiltak for å hjelpe folk tilbake i arbeidslivet. Vi vet utmerket godt alle sammen at får arbeidsledigheten bite seg fast, blir den vanskelig å få ned igjen. En varig høy arbeidsledighet er et tap for den enkelte og selvfølgelig et tap for samfunnet. Dette budsjettforslaget svarer heller ikke på de utfordringene som kommunene står overfor når de skal løse oppgavene innen helse, omsorg, skole og sist, men ikke minst, bosetting og integrering av flyktninger. Arbeiderpartiets alternative budsjettforslag ville tilført kommunene opp mot 4 mrd. kr mer for 2016. Dette er penger som kommunestyrerepresentantene der ute garantert hadde omsatt godt i helse, skoletilbud og andre viktige tjenester for sine innbyggere. I regjeringens forslag til statsbudsjett var det så godt som ingen satsinger i Østfold – det var ikke engang en eneste studieplass å finne. Så skal det sies at forliket med Kristelig Folkeparti og Venstre ga noe, det skal man i ærlighetens navn nevne. Til flyseteavgiften: Vi merker oss at Høyre og Fremskrittspartiets representanter fra Østfold nå går inn for en fiskalavgift på flyseter, noe som vil gi Moss Lufthavn Rygge en svært usikker framtid. Moss Lufthavn Rygge har etter hvert klart å få rammevilkår som har gitt dem gode muligheter. At Høyre og Fremskrittspartiets representanter fra Østfold nå vil stemme for flyseteavgift, står ikke til troende når vi ser og hører hva de har sagt og lovet i tidligere debatter om samme flyplass. Til slutt er det bare å registrere at Fremskrittspartiet – utrolig nok – er med på avgiftsøkninger for folk flest, som er 200 mill. kr større enn hva Arbeiderpartiet foreslår i sitt alternativ. 2016 blir et utfordrende år for arbeidsledige og for våre kommuner med dette budsjettforslaget som går gjennom her i kveld. Det hadde ikke vært nødvendig – man kunne ha prioritert annerledes. Jeg hører også at flertallets budsjett er uten tydelig retning og uten tydelige eiere. Budsjettkameratene er mer opptatt av å feire små og store enkeltseire enn å ta et felles ansvar for helheten i budsjettet de legger fram. Det lover ikke godt.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Jeg registrerer at svært mange av høyresidens representanter har brukt taletiden sin på å snakke om Arbeiderpartiet. Det tar vi som et tegn på manglende selvtillit og et regjeringsprosjekt som nå har brukt så mye av sin tid og sine krefter på å komme til enighet at man ikke lenger har overskudd til å snakke om nye ideer og bedre løsninger. Noen nye ideer har de, men stort sett er det dårlige løsninger. Vi diskuterer i dag et budsjett som er snekret sammen i en svært krevende tid, en tid som krever særlig to ting av politiske ledere: lederskap og fellesskapsløsninger. Både økende arbeidsledighet, klimautfordringer og flyktningsituasjonen roper på lederskap. Utfordringene er dessuten av en sånn art og av et sånt omfang at det kun er sterke fellesskap som kan håndtere dem. Opposisjonen, deriblant Arbeiderpartiet, har derfor fremmet en rekke forslag. Vi har fremmet forslag om et bedre og mer fleksibelt permitteringsregelverk, flere tiltaksplasser, målrettet satsing på ungdom, aktiv næringspolitikk, bl.a. akseleratorprogram, tiltak for å skape ny aktivitet og nye arbeidsplasser, tiltak for å møte klimautfordringene samt styrke kommuneøkonomien for bl.a. å bidra til at kommunene er i stand til å håndtere flyktningsituasjonen og til å bygge ut velferden. Det vi imidlertid ser som en rød tråd i både regjeringens svar og budsjett, er en manglende evne til å prioritere, med unntak av to ting: skattekutt og høyere oljepengebruk. Vi ser at det kuttes i en lang rekke tiltak som kunne ha bidratt til å møte de utfordringene som Norge står overfor, på en god måte. Hvorfor regjeringen ikke evner å prioritere arbeidet med å motvirke den høyeste arbeidsledigheten vi har sett på over 20 år, er for meg en gåte. Også på kulturfeltet ser vi en manglende evne til å prioritere de riktige tingene. Regjeringen bruker rekordmange oljemilliarder og velger bort Kulturløftet. Arbeiderpartiet holder fast ved sitt varemerke, nemlig å holde orden i økonomien, og samtidig ved målet om 1 pst. til kultur for å gi økt rom for utvikling og for å sikre alle tilbud og tilgang. Regjeringen snakker mye pent om og skriver mye pent om frivilligheten, men viser i praksis at det stort sett får greie seg med fine ord. Frivilligheten kunne nå hatt en stor rolle å spille i møte med flyktningsituasjonen. Dessverre er regjeringen også på det området svært passiv.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Jeg tegner meg på nytt i debatten for å knytte noen kommentarer til innlegget fra representanten Tybring-Gjedde for litt siden. Jeg må si det er mildt sagt oppsiktsvekkende når han hevder at det er ingen grunn til å drive integrering i 2016 av syriske flykninger. Det jeg hørte, var at det er ikke noe poeng i det fordi de skal hjem, de som kommer i dag – de skal hjem igjen, alle sammen. Det må jeg si at jeg reagerer på. Det kan representere en historisk feilslutning for det norske samfunnet. Da arbeidsinnvandringen skjøt fart for alvor utover 1970-tallet, trodde mange i Norge – også i dette hus – at de som kom, raskt skulle tilbake igjen. Derfor ble det heller ikke iverksatt særlig mange integreringstiltak overfor denne gruppa. Resultatet ble, som vi kjenner i dag, at mange som kom for å få seg jobb, jobbet seg syk, og mange kvinner som kom, mangler den dag i dag god språkopplæring. Konsekvensene i kjølvannet av det vet vi mye om. Det er klart at for mange av dem som kommer i dag, vil det være deres høyeste ønske en gang å få lov til å reise hjem igjen og bidra til å bygge opp landet i fred. Men mange kommer til å bli, og de kommer til å bli lenge, kanskje resten av sitt liv, kanskje i generasjoner. Da er det viktig at vi starter jobben med god integrering fra dag én. Det er nettopp en av grunnene til at Arbeiderpartiet tar til orde for økning i kommunenes økonomi, slik at de er i stand til å håndtere de utfordringene som kommer, knyttet til økte asylankomster. Jeg må si at jeg lurer på om det var et bevisst forsøk fra Tybring-Gjedde på å villede folk om hva vi faktisk står overfor, eller om dette var et uttrykk for Fremskrittspartiets stortingsgruppes holdning til saken, eller om Tybring-Gjedde har hatt en drøm om Disneyland igjen, for å bruke representantens egne ord. Dette er faktisk ganske alvorlig. For de enkelte kan dårlig integrering være en katastrofe med risiko for manglende språk, jobb og tilknytning til det norske samfunnet. Ikke minst for det norske fellesskapet er en slik holdning også meget alvorlig. Derfor vil jeg gjerne utfordre finansministeren hvis hun tenker seg opp på talerstolen igjen, til å redegjøre for om det er med Tybring-Gjeddes utgangspunkt regjeringen har planlagt statsbudsjettet og innretningen av integreringen for 2016.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Tidlig i debatten sa representanten Flåtten – som er politisk hovedtalsmann for Høyre i denne saken – at hovedskillet i denne diskusjonen går på synet på størrelsen av offentlig sektor og på skattenes betydning for utviklingen av sysselsettingen. Flåtten har selvfølgelig helt rett i det, det er der hovedskillet i denne debatten går. Og det er der hovedskillet mellom høyresida og venstresida i norsk politikk har gått gjennom hele Norges moderne historie. I går sa statsministeren i spørretimen – og hun gjentok det for så vidt i dag, i hvert fall indirekte – at Arbeiderpartiets politikk, iallfall på «lang sikt», som hun sa, og det var sitat – ville undergrave muligheten til å etablere et godt sysselsettingsnivå i Norge. Det vi ser gjennom de to uttalelsene som jeg nå har referert for Stortinget, er at høyresida går rett inn i sin politiske tradisjon: lavere offentlige utgifter, mindre offentlig sektor og høyere skatter skjevt fordelt, som vi også ser i dette budsjettet. Det er selvfølgelig ingen overraskelse at en høyreregjering, hvor også Fremskrittspartiet er med, fører en slik politikk – det er jo det de står for. Det som er det nye, og som jeg vil si er det politisk beklagelige, er at Kristelig Folkeparti og Venstre bryter med sin politiske tradisjon og går med på en slik samfunnsutvikling. Det forstår jeg ikke. Jeg forstår ikke hvorfor Kristelig Folkeparti og Venstre, som er velferdspartier, lar seg blende av små og enkle seire, for så å stille seg bak en slik fundamental utvikling som gradvis vil gjøre Norge helt annerledes. Dette mener jeg på alle måter er det viktigste i denne debatten. Jeg synes det har fått for lite oppmerksomhet, for det er dette som er nerven i situasjonen. Det som ligger indirekte i det budsjettet som Siv Jensen selvfølgelig er hovedansvarlig for, som finansminister, er at ved siden av dette setter man dem som er nederst ved bordet, under press. Jeg har ikke tid til å gå inn på alle eksemplene, men Stortinget forstår hva jeg sier. Denne kombinasjonen skaper ulikheter og undergraver muligheten for det som er regjeringas uttalte mål, nemlig full sysselsetting og dynamikk i økonomien. Det er den internasjonale erfaringen. Jeg venter ikke at Høyre skal se det, jeg venter definitivt ikke at Fremskrittspartiet skal se det, men at ikke Kristelig Folkeparti og Venstre ser det, forstår jeg ikke.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Mange talere har i denne debatten med rette påpekt hvor lang tid det har tatt før vi har kommet fram til denne debatten, og hvor mye uryddighet det har sett ut til å være utenfra. Men det er ikke det viktige. Det viktige er at det er en tung politisk linje i det som foregår i denne regjeringas politiske regi. Det ser vi veldig tydelig i dette budsjettet som Stortinget nå kommer til å vedta – dessverre – og jeg påpekte noe av det tidligere i dag. Jeg vil gjenta noe som jeg ikke forstår. Det er at regjeringa mener at vi må ha store skattelettelser for å kunne løse sysselsettingsutfordringene og omstillinga, men når det gjelder sluttvederlaget for dem som mister jobben, skal det plutselig beskattes. Hva er den politiske logikken i den type politisk oppførsel? For første gang på veldig lenge bryter man det som er koden i norsk politikk, og glir gradvis mot et samfunn hvor det ikke er samme plass til alle. Jeg forstår veldig godt at det er en seier for Fremskrittspartiet, for de er økonomiske liberalister. Men at mellompartiene er med på den type politisk glideflukt og ikke engang forsøker å forsvare det de gjør politisk, i denne debatten, forstår jeg ikke. Og jeg skulle ønske – det er ikke slutt her – at representantene fra Kristelig Folkeparti og Venstre gikk opp og sa: Jo, dette er en fornuftig måte å håndtere dette på, med hensyn til dem som mister jobben, dette er riktig. Jeg har ikke hørt ett argument inn i mitt øre som forklarer det. Derfor sier jeg det, ærlig og oppriktig: Kan de ikke komme opp her og forklare det, eller i alle fall prøve å forsvare seg, når man deltar i en sånn politisk utvikling? Det siste – innenfor tidsrammen – er at dette bare er en del av et stort bilde. Angrepene på arbeidsmiljøloven, permitteringsreglene, presset på utsalg av norske bedrifter og naturressursene og kuttene i distriktsstøtten med tanke på underliggende sentralisering – alt dette – henger sammen og er en del av det store prosjektet. Jeg gjentar: Jeg skjønner at høyrepartiene gjør det, for de har alltid gjort det, men at mellompartiene støtter en slik regjerings fundamentale politiske linje, er fortsatt ubegripelig. Jeg håper at noen snart kan forsvare det her fra talerstolen.
Line Skøii Vennesland (Fremskrittspartiet), 2015-12-03:
Budsjettet som blir vedtatt i dag, er ikke et budsjett for folk flest. Folk flest bor nemlig i en kommune. Den reelle veksten som ligger i kommunene, er høyere enn det som er i dette budsjettet. Det gjør at mange kommuner nå er inne i en krevende budsjettprosess med vanskelige kutt og omstillinger. Når jeg snakker med ordførere i Aust-Agder, sier de at de skal være med og drive effektivt for pengene, men det går faktisk også an å spare seg til fant. De samme ordførerne melder om høyere sykefravær som en konsekvens av mindre bemanning på sykehjem og i barnehage. Barn og eldre får et dårligere tilbud, ikke bare får de flere vikarer å forholde seg til og mindre forutsigbarhet, men de møter ansatte som ikke har tid på jobb, og som er stresset. Er det slik regjeringen vil forebygge? Er det slik regjeringen vil drive omsorg? I min hjemkommune, Evje og Hornnes, gir overføringene fra staten ikke nok til å satse på kvalitet og et enda bedre tilbud. Tvert imot handler det om å beholde det vi har. Kommunen må kutte. Det fører til at Evje og Hornnes har gått fra løpende barnehageopptak til ett opptak i året. De har fjernet bemanningsnormen som de hadde innført i barnehagene, slik at det nå er flere barn per voksen. Kommunen har demente som ikke har et dagtilbud, og hjemmehjelpstjenesten er skrapt ned til beinet. Regjeringen beskriver at kommunalbudsjettet skal gi en enklere hverdag for folk flest. Jeg tør påstå at hverdagen ikke blir enklere i en kommune som må kutte i sine tjenester. Og når regjeringen skriver i kommunalbudsjettet at det skal gi et sterkere sosialt sikkerhetsnett, lurer jeg på om de faktisk har snakket med kommunene om hva de trenger for å få det til. Det framstår mildt sagt merkelig at man sier at man skal styrke noe, og så følger man ikke opp med økonomien i praksis. Undertegnede er sikker på at folk flest helst vil ha en kommune som er god å vokse opp i og god å bli gammel i. Skattelette gir ikke en slik kommune. I en tid da befolkningsveksten i de fleste kommunene rundt om i Norge vokser betraktelig på grunn av flyktningsituasjonen, er det merkelig å prioritere mindre skatt til dem med mest fra før. Og det gjør det litt ekstra ille når man vet at folk kanskje ville betalt de hundrelappene ekstra i året hvis de visste at det betydde at skole, barnehage, helse og omsorg ble bedre. Aust-Agder hadde tjent på om det var Arbeiderpartiets budsjett som ble vedtatt her i dag. Norge hadde tjent på det. Isteden må vi nok en gang se på at landet vårt beveger seg i feil retning, der man prioriterer enkeltindivider framfor fellesskapet. Politikk handler om prioriteringer. Arbeiderpartiet prioriterer kommunene, fordi vi vet at det er slik man skaper like muligheter.