Henning Warloe (Høyre), 2012-12-05:
«Muligheter for alle», var tittelen på det programmet Høyre gikk til valg på i 2009. For Høyre er dette grunnleggende ideologi. Rød-grønne politikere må gjerne tro at det viktigste for Høyre er å gi Olav Thon mindre skatt. Det er det ikke. Muligheter for alle handler om at samfunnet ikke har råd til å la noen falle utenfor. Og muligheter for alle handler om at folk er forskjellige og må tas på alvor som nettopp det: individer med forskjellige evner, forutsetninger og interesser. Fra de senere årenes skoleforskning har vi fått mye kunnskap. Vi vet at foreldrenes sosiale bakgrunn og utdanningsnivå er den faktor som har størst betydning for den enkelte elev. Det er selvfølgelig urettferdig, ettersom ingen kan velge sine foreldre. Men det mest bekymringsfulle vi vet, er at den norske fellesskolen, som Arbeiderpartiet så flott kaller den, ikke klarer å utjevne disse forskjellene. Tvert imot: Forskjellene blir større etter hvert som elevene fullfører grunnskole og skal starte på videregående. Det er altså da det virkelig går galt for mange. Stikkordet er frafall. Høyre er partiet som alltid har vært opptatt av resultater i skolen. Høyre var det første partiet som slo alarm for mange år siden, da det viste seg at nesten 20 pst. av elevene gikk ut av grunnskolen uten kunnskaper og ferdigheter for å kunne klare seg senere i livet. Det er naturligvis omtrent de samme 20 pst. vi nå ser falle fra i videregående, men først nå kommer tiltakene som skal hindre dette, under slagordet Ny GIV. Ny GIV er flott, men tiltakene kommer for sent, i dobbel forstand. De kommer først nå, etter mange års debatt om svakt læringsutbytte, og de kommer i det siste halvåret av ti års grunnskole. Hvis det tidligere hadde vært åpenhet om resultatene i skolen, hvis det tidligere hadde vært politisk korrekt å snakke om forskjeller, og – ikke minst – hvis det tidligere hadde vært lov å ta konsekvensen av det, kunne mange elever vært reddet fra å havne i statistikker som ligger under arbeids- og sosialkomiteen, for å si det sånn. Jeg vil påstå følgende: Der hvor man prøver å dekke over at forskjeller finnes, vil forskjellene øke. Altfor lenge har det vært politisk korrekt å late som om alle i Norge er like og har de samme mulighetene. Vi er til og med blitt verdensmestre i «The american dream», ifølge statsministeren. Det høres flott ut, men det er dessverre en illusjon. Sannheten er at mange elever er sjanseløse i en skole hvor forskjellene dekkes til, hvor alle tilsynelatende er like og derfor skal behandles likt. Når Høyre vil ha særskilte tiltak for de svakeste elevene tidlig i skoleløpet, kalles det stigmatisering. Når en rød-grønn regjering gjør det samme i 10. klasse, når det egentlig er for sent, kalles det Ny GIV. Vi vet også at den dyktige læreren er den viktigste faktoren i skolen. Men de elevene som ikke har foreldre som kan stille opp med kunnskap og hjelp, er likevel sjanseløse hvis skolen stiller opp med lærere som er faglig svake, ufaglært leksehjelp, eller en rådgiver uten peiling på det arbeidslivet han skal gi råd om. Hvis man skal forstå hvorfor mange står utenfor arbeidslivet, er det dessverre i skolen mye av forklaringen ligger.