Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-04:
1990-tallet har vært et vanskelig tiår for landene på Balkan. Fjorårets flyktningkatastrofe var den foreløpig siste av mange alvorlige humanitære kriser i regionen. Det er to nødvendige sider ved norsk bistand til Balkan. For det første må vi yte humanitær hjelp for at folk skal overleve og kunne bygge opp hjemmene sine, rehabilitere skoler og helsetilbud. For det andre må norsk politikk overfor Sørøst-Europa ha et langsiktig og helhetlig perspektiv som tar sikte på demokratisering og etablering av en solid økonomi. Da St. meld. nr. 13 for 1999-2000 ble sendt til Stortinget i høst, stod mange hundretusen hjemvendte flyktninger i Kosovo foran en hard vinter. Usikkerheten for hvordan folk skulle klare seg gjennom vinteren var stor. Det var riktig av Norge å anvende betydelige midler til tradisjonell nødhjelp som mat, klær, husly og medisiner. Reparasjon og gjenoppbygging av boliger var også helt nødvendig. Hovedlinjene i St. meld. nr. 13 er fornuftige, men SV vil utfordre til å øke innsatsen. Vi bør bidra mer til å løse de store oppgavene som består i å skape fred og positiv utvikling på Balkan. Kostnadene ved gjenoppbygging etter år med krig og konflikt er av ulike kilder anslått til minst 400 milliarder kr. SV vil fremme forslag om at Regjeringen legger fram en plan om ytterligere bevilgninger til gjenoppbygging for landene i Sørøst-Europa, begrenset oppad til 1 milliard kr. Mangelen på penger til gjenoppbygging etter krigen i Serbia er stor. Dette skyldes ikke minst de økonomiske sanksjonene. Et flertall i utenrikskomiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, går inn for å heve de fleste sanksjonene dersom et flertall av EU- og NATO-landene gjør det samme. Dette er positivt. Den demokratiske opposisjonen som arbeider for å fjerne Milosevic, går inn for det samme. De sier at sanksjonene ikke har virket til å gjøre befolkningen mer negativ til regimet, snarere det motsatte. Våpenboikotten og sanksjonene mot ledelsen skal bestå, de øvrige sanksjonene bør heves. SV ønsker at Norge tar innledende skritt for å oppheve sanksjonene mot Serbia. Når vi vet at disse sanksjonene rammer vanlige folk på en svært hard måte og samtidig har liten effekt i den ønskede retningen, kan vi ikke lenger forsvare bruken av sanksjoner. SV mener at Regjeringen som en del av arbeidet med å få til en felles opphevelse av sanksjonene bør se på selvstendig initiativ fra Norges side. Det er viktige prinsipper for norsk bistand at innkjøp og oppdrag i så stor grad som mulig skal tildeles lokale bedrifter, videre at prosjekter skal legges ut på anbud så bredt som mulig, også utenfor Norge. Det har vært et stort problem i Kosovo at EU har valgt å binde sin bistand, og at det som finnes av lokalt næringsliv, ikke blir prioritert. Norge arbeider for å få andre aktører til å avbinde bistanden, men har inntil videre valgt samme linje som EU. SV mener at Norge burde markere tydelig at vi ønsker en endring her. SV forutsetter at Regjeringen vil arbeide for å avbinde bistanden til Sørøst-Europa. Å tildele lokalt næringsliv nødhjelps- og gjenoppbyggingsoppdrag bør være en viktig del av strategien for å få til velfungerende økonomier. En langsiktig positiv utvikling er avhengig av at det lokale næringslivet kommer på fote. Norsk bistand og politiske kontakter er knyttet til lokale partnere som kan bidra til å styrke lokale institusjoner og lokalt næringsliv og gjøre landene i regionen uavhengig av hjelp. Ønsket om samarbeid med frivillige organisasjoner er understreket i meldingen. De frivillige organisasjonene arbeider ofte gjennom lokale partnere og er dermed med på å støtte opp om kompetansebygging lokalt. Representanten Gundersen trakk opp en debatt om rollen til de frivillige organisasjonene, og beskrev den med at 400 organisasjoner har virret omkring i Kosovo på leting etter oppgaver. Han har selvsagt et poeng, men hans framstilling reduserer dette poenget ganske kraftig. Koordinering av hjelpeinnsatsen i et område som Kosovo er avgjørende. I dette har bl.a. FN-organisasjonene viktige oppgaver. Men det at mange organisasjoner er til stede og er villige til å hjelpe, må i første rekke ses på som en ressurs, ikke som et problem. Mitt inntrykk er at frivillige organisasjoner, som det internasjonale Røde Kors, har spilt en avgjørende rolle for å få folk gjennom denne vanskelige vinteren på Balkan. Støtte til ulike sider ved det sivile samfunnet må være en viktig side ved bistand til Sørøst-Europa. Den vanskelige forsoningsprosessen, som er nødvendig der hvor naboer har gått til blodig krig mot hverandre, må finne sted på grasrotnivå. Barn og ungdom bør være en viktig målgruppe for holdningsskapende tiltak, for undervisning om menneskerettigheter og fredelig konfliktløsning, for kulturtiltak og utveksling. Norge har mange dyktige barne- og ungdomsorganisasjoner som kan bidra til dette arbeidet. I Kosovo er nær halvparten av befolkningen barn under 18 år. I forebygging av etniske konflikter og arbeid for forsoning kan og må barn og ungdom på Balkan spille en viktig rolle. Vi får mange rapporter om voldshandlinger i Kosovo. I stortingsmeldingen sies det at en vil vurdere tiltak mot innsamling av håndvåpen. Dette virker fornuftig. En stor utfordring som meldingen i mindre grad omhandler, er flyktningers mulighet for å vende hjem. Serbia har i dag et stort antall flyktninger både fra Kosovo og Kroatia. Situasjonen i Kroatia innebærer nå en oppmyking i forhold til tilbakevending, noe som er gledelig. Det er viktig at Norge har som mål at flest mulig flyktninger skal kunne vende tilbake til sine hjem. Det er vanskelig å si at det er fred på Balkan i dag, men krigshandlingene har i hovedsak opphørt. Nå har vi muligheten til å bidra til å realisere menneskerettigheter på en mer konstruktiv måte. Jeg fremmer SVs forslag.