Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Arbeiderpartiet er opptatt av at vi skal ha et arbeidsliv i verdensklasse, der politikken legger til rette for høy sysselsetting, høy produktivitet, høy grad av innovasjon og omstillingsevne, og at vi skal ha et arbeidsliv der både kvinner og menn og både de som er 100 pst. friske, og de som ikke er det, får delta. Vi er opptatt av at jobben vår skal være et godt sted å være, der vi har innflytelse, der vi får utvikle oss, der det er kort vei fra sjef til arbeidstaker, og der folk føler trygghet og dermed skaper mer. Arbeidsmiljøloven er bare en liten del av den politikken som skaper det fine maskineriet som den norske arbeidslivsmodellen er. Loven er endret 50 ganger. Jeg hørte representanten Kambe si at dagens lov er ti år gammel. Det er ikke riktig. De fleste gangene har arbeidsmiljøloven blitt endret av Arbeiderpartiet – og da alltid i tråd med arbeidslivets og samfunnets behov og utfordringer. Vi endret den senest i 2013, da vi innførte økt rett til heltidsarbeid, for å få bukt med ufrivillig deltid. Og vi innførte nye, kraftfulle virkemidler mot arbeidslivskriminalitet. Det er fordi det er to av arbeidslivets og samfunnets største utfordringer. Det var moderne og nødvendige endringer. Jeg antar at regjeringspartiene også har en ambisjon om å bevare og utvikle et arbeidsliv i verdensklasse, og at de også forsøker å innrette politikken etter det målet. Men det virker som at regjeringen i dag svekker arbeidsmiljøloven fordi det er et mål i seg selv, for de endringene vi skal vedta her i natt, reflekterer på ingen måte arbeidslivets virkelighet, utfordringer eller de hverdagsproblemene folk flest opplever på kroppen. Hva er virkeligheten ute i arbeidslivet, og hvilke utfordringer må vi løse? Jo, vi må få flere i arbeid – fast arbeid. Det må bli lettere å kombinere arbeidsliv med familieliv, og det må bli vanskeligere å være useriøs og bedrive arbeidslivskriminalitet. Da trenger vi arbeidstidsreguleringer som sikrer folks helse, sånn at de kan stå i arbeid livet ut, som sikrer at både kvinner og menn kan kombinere det å ha familie og barn med det å jobbe, og som sikrer at folk som ikke er 100 pst. hele tiden, også får en plass og ikke presses ut. Og vi trenger flere kraftfulle tiltak mot sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Om regjeringen var opptatt av å møte disse utfordringene, skulle de i dag ha lagt fram forslag til endringer i arbeidsmiljøloven som gjorde det enklere å møte de utfordringene. Gjør regjeringen det? Nei, den gjør ikke det. Tvert imot hopper regjeringen bukk over faglige råd som sier at endringene i sum kan føre til økt sykefravær, mer utstøting, at det kan bli vanskeligere for folk med nedsatt arbeidsevne å komme inn i arbeid og å holde ut i arbeid, og at flere kvinner vil velge deltid for å klare å henge med. Det sier Arbeidstilsynet, det sier Statens arbeidsmiljøinstitutt, det sier Likestillings- og diskrimineringsombudet. Og en samlet arbeidstakerside, som organiserer millioner av arbeidstakere, gikk til generalstreik mot forslagene. Det er fordi lengre vakter, mer overtid og flere helger samlet sett øker risikoen for helseplager, ulykker, sykefravær og utstøting – det stikk motsatte av det arbeidslivet og helt vanlige folk i helt vanlige yrker, med tunge løft eller mange pasienter, nå trenger. Forslagene vil kunne gjøre det vanskeligere for mange å kombinere familieliv med arbeidsliv og forsterke tidsklemma, som vi er opptatt av å løse. Ingen av de småbarnsforeldrene jeg kjenner, som sliter med å få kabalen med hus, hjem, jobb og fritidsaktiviteter til å gå opp, sier at bare de fikk jobbe litt lengre vakter, litt mer overtid og litt flere helger, da ville det bli mye lettere å få kabalen til å gå opp. Ingen sier det. Norge har en høyere grad av kvinnelig sysselsetting enn andre land. Det er på grunn av og ikke på tross av arbeidstidsreglene. Det sier også Likestillings- og diskrimineringsombudet og en samlet arbeidstakerside. Det er disse reglene som regjeringspartiene nå drar i feil retning. Det er det stikk motsatte av det arbeidslivet og vanlige folk som sliter med tidsklemma, nå trenger. Regjeringens forslag vil gjøre det vanskeligere å bekjempe sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Vi har en virkelighet der folk underbetales og behandles på de mest uverdige vis. Seriøse aktører i mange bransjer utraderes. Vi har nesten ukentlig eksempler på at dette brer om seg – til tross for den rød-grønne regjeringens kraftfulle innsats. Da trenger vi flere kraftfulle tiltak mot sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Da trenger vi at politikken legger til rette for mer oversiktlige forhold, flere faste ansettelser og færre smutthull for de useriøse. Gjør regjeringens endringer det? Nei, tvert imot. Vi er vant til at regjeringspartiene og høyresiden ikke lytter til Arbeiderpartiet, men tvert imot stemmer imot våre forslag til tiltak mot sosial dumping og arbeidslivskriminalitet – senest før jul, da vi foreslo 22 nye. Det er vi vant til. Men at de heller ikke velger å lytte til Arbeidstilsynet og Kripos, som advarer om at regjeringens endringer vil vanskeliggjøre arbeidet med å bekjempe nettopp arbeidslivskriminalitet, er alvorlig. Mer bruk av midlertidige ansettelser, mindre likebehandling av innleide og fast ansatte og fjerning av tiltak mot sosial dumping vil gjøre det enklere, ikke vanskeligere, å være useriøs – det stikk motsatte av det arbeidslivet nå trenger. Det er det stikk motsatte av det bygningsarbeideren fra Litauen, som underbetales og ikke tør å si fra fordi han er avhengig av inntekt, og som ser at hans stolte fag står i fare for å forvitre, trenger nå. Det er det stikk motsatte av det alle de seriøse norske bedriftene som er i ferd med å gå konkurs fordi det er umulig å drive seriøst, nå trenger. De endringene vi vedtar her i dag, vil gjøre det vanskeligere å møte alle disse utfordringene. Det ser folk, og derfor er folk imot. Myndighetenes egne fagetater og tilsyn er også negative. Likevel fortsetter regjeringspartiene å late som at endringene er til det beste for folks hverdag, og at de vil ha positiv effekt på sysselsetting, sykefravær, tidsklemme og arbeidslivskriminalitet. Vi har sett det før. De samme partiene påsto at reservasjonsretten var til det beste for kvinnene selv. Uføre ville tjene på å bli fratatt trygd. Fellesskapet ville tjene på å selge unna naturressurser. Igjen påstår regjeringspartiene å kjenne hverdagen til folk bedre enn de selv gjør, og støtter seg på statsrådens svogerforskning fra Verdal. Mange spør hvorfor det er så farlig å utvide gjennomsnittsberegningen – de fleste har det jo tipp topp på jobben og en kul sjef! Det er helt riktig, det. Norsk arbeidsliv består stort sett av seriøse bedrifter og arbeidsgivere som aldri ville finne på å tråkke over streken og behandle sine ansatte dårlig. Ja, de fleste arbeidsgivere jeg snakker med, er så seriøse at de egentlig ikke hadde trengt noen arbeidsmiljølov for å oppføre seg ordentlig, men det er jo ikke hele bildet av hvordan norsk arbeidsliv ser ut. De arbeidsgiverne som ikke er sånn, organiserer seg ikke og møter ikke opp på våre høringer. Vi trenger en arbeidsmiljølov som tar innover seg at noen har behov for fleksibilitet, mens andre trenger sterkere vern – derfor vekter arbeidsmiljøloven nettopp mellom hensynet til fleksibilitet og vern. Til forskjell fra Høyre og Fremskrittspartiet tar vi innover oss at det ikke er slik at arbeidstaker og arbeidsgiver er likeverdige parter. Da kan vi heller ikke ha en lov som later som det. En ansatt i en bilvask der arbeidsgiveren presser, kan bruke lovens rammer som en nødbrems, mens en ansatt i en IT-bedrift, som ønsker å jobbe mye, kan avtale seg fram til det. Slik fungerer loven i dag. Folk er forskjellige og har forskjellige behov – loven tar hensyn til det. Bedrifter er forskjellige og har forskjellige behov – loven tar hensyn til det også. Regjeringens forslag til endringer gir ingen nye muligheter for den typen fleksibilitet og ingen nye goder for arbeidstakerne som de ikke allerede i dag har gjennom avtaleverket – ingen. Tvert imot svekker de vernet for dem som allerede føler presset. I tillegg gjør regjeringen i dag loven vanskeligere å forstå, vanskeligere å bruke og vanskeligere å håndheve ved å innføre kompliserte regler og forskjellsbehandling av midlertidig ansatte. Det er også det stikk motsatte av det norsk arbeidsliv nå trenger. Arbeiderpartiet er for fleksibilitet for dem som ønsker det, og vi er for vern for dem som trenger det. Vi trenger endringer i arbeidsmiljøloven som gjør det enklere å få folk i fast jobb og å holde folk i fast jobb, lettere å kombinere familieliv med arbeidsliv og vanskeligere å være useriøs. Det er arbeidslivets og samfunnets behov. Regjeringens forslag til endringer, som vi skal vedta her i dag, er umoderne. Det er svekkelser og gamle ideer som man har prøvd før, og som ikke fungerer. I sum gjør endringene det vanskeligere å møte arbeidslivets utfordringer og samfunnets behov. Derfor er Arbeiderpartiet imot.