Thor Erik Forsberg (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Nav-reformen er den viktigste reformen i vår tid. Det at vi er samlet her for å diskutere en alvorlig rapport fra Riksrevisjonen, er en bekreftelse på hvor vanskelig det er å omsette en radikal reform fra papir til virkelighet. Riksrevisjonen peker på mange ting som opplagt kan bli bedre. Det er alvorlig når etaten ikke kan få godkjent sine regnskaper, men mer alvorlig var det at brukere ikke fikk utbetalt det man hadde krav på når man hadde behov for det. Men bak all vår resultatorienterte målstyring skapes det verdier som ikke lar seg måle, som kontakten mennesker imellom og at man får hjelp til å komme seg bort fra en håpløs livssituasjon. Et viktig mål for meg er noe som kanskje vil virke rart for andre her i salen, men som er et viktig barometer for om vi lykkes, nemlig at flere søker om sosialhjelp – ikke fordi det er et mål at folk skal leve på velferdssamfunnets minste inntekt, men fordi det betyr at flere mennesker oppsøker hjelp når de trenger det. Mange mennesker har gått inn med brukket rygg og bedt om «almisser» fra samfunnet. Ingen mennesker skal måtte be om almisser – mennesker skal be om å få hjelp fra samfunnet til å komme seg ut av en vanskelig livssituasjon. Altfor mange mennesker gjorde ikke det på det gamle sosialkontoret, og kunne havne i et enda større uføre. Derfor synes ikke jeg at vi bare skal ha for øye det som kan måles og telles. Mennesket er for mangfoldig til at det lar seg gjøre. Det er når vi er mest sårbare – i livssituasjoner hvor vi kan miste troen på oss selv og selve livsgrunnlaget – at Nav skal være det vi ønsker, nemlig en døråpner til et annet liv. Kvalitet må derfor veie like tungt som kvantitet. Jeg er glad for at statsråden har et åpent sinn, fri fra tidligere prosesser, for hvordan Nav kan organiseres på en bedre måte. Vi må skape et enklere Nav hvor språket tar hensyn til at vi skal forstå det som står i vedtakene. Det handler grunnleggende sett om hver enkelts rettssikkerhet. Det handler om IKT-løsninger som forhindrer dobbeltarbeid og bidrar til mer personlig oppfølging, og en organisasjon hvor brukeren får kontakt med den som kan hjelpe. Er det noen lærdom vi ellers kan trekke av dette? I det sedvanlige behovet vi politikere har til å markere oss i møte med media som jakter på store overskrifter, lager vi et overdrevent negativt bilde av det som gjøres, eller vi spenner forventningene for høyt til det som ofte lar seg gjennomføre i praksis. Når brukere og ansatte møter hverandre med negative forventninger, blir det dårlig samhandling og høyt sykefravær. Vår omtale av Nav kan av og til være med på å gi slike negative forventninger. Det er rett at mange fra førstelinjetjenesten har blitt hentet til forvaltningsenhetene, men man må ikke skape et inntrykk av at det ikke er kvalitet igjen. Det stemmer ikke med mitt møte med Nav. Førstelinjetjenesten må møte hele det menneskelige spekter. Språkproblemer, rusproblemer, psykiske lidelser og fortvilelse kan være det som møter de ansatte. Her gjøres det mye godt arbeid, i respekt for den som kommer. Det betyr ikke at enkeltmennesker ikke kan møte en ansatt som har en dårlig dag, men bildet av mangel på kompetanse i førstelinjetjenesten kan ikke bli stående uten at man trekker fram alt det gode og krevende arbeidet som faktisk gjøres. Igjen er Nav i en krevende reformprosess. Når det gjelder arbeidsavklaringspenger, kan vi vente støy når 95 000 flere mennesker skal levere meldekort hver fjortende dag. Unntaksbestemmelsene må behandles med sunn fornuft, slik at de som av helsemessige årsaker ikke kan levere kort, får unntak. Selv med en liberal praksis vil det måtte komme støy. Reformen er vedtatt i denne sal, og alle må kunne regne med innkjøringsproblemer. De ansatte må kunne forvente politisk støtte fra sine oppdragsgivere når det røyner på. Vi er ikke der enda at Nav som ombud kan møte hver enkelt bruker og si at «vi virkeliggjør dine muligheter». Men vi er på vei. Når vi skyver bort det politiske spillet som slike debatter som dette ofte kan bli, står heltene tilbake – ikke her i denne sal, men ute blant de 17 000 frontsoldatene på det enkelte Nav-kontor. Gjennom å hospitere hos Nav i Sarpsborg og Rygge er jeg styrket i troen på at vi skal lykkes med dette. Her har de ansatte, som på mange andre kontorer, jobbet overtid for å komme i rute til arbeidsavklaringspengene skal bli innført. Her har det vært ansatte som har jobbet på dugnad for å sikre arkiv, og dermed personvernet til Navs brukere. I mine møter med de ansatte kommer et sterkt ønske om å virkeliggjøre Navs visjon, å virkeliggjøre menneskers muligheter. La disse ildsjelene stå igjen fra dagen i dag som vår viktigste ressurs i kampen for et mer inkluderende samfunn.