Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Utenrikspolitikken må ha mange kanaler for dialog og samhandling. Når vi henvender oss til mennesker i andre land eller i andre kulturer, må vi bruke flere innfallsvinkler til å fortelle hvem vi er. Vi må utvikle et mottakerapparat som gjør at vi kan forstå andre. Det kan kunsten og kulturen hjelpe oss med. På de kulturelle arenaene kan vi møte mennesker i «ansiktshøyde». Vi kan overskride de barrierene som ulikt språk eller ulike sosiale nivå ofte setter for reell kommunikasjon. Den globale kulturarena er mer tilgjengelig for oss nå enn noen gang før fordi det finnes så mange felles kulturelle strømninger, men samtidig fordi det sære, stedlige og lokale ofte viser seg å finne gehør internasjonalt. Vi har fått det kultursosiologer kaller for en glokalisering i kulturlivet, dvs. vi har fått kulturuttrykk hvor det lokale og det globale gjensidig befrukter hverandre, både på de nasjonale og de internasjonale arenaene. Det betyr at det mangfold vårt kulturliv består av, både det som lener seg på de mer store internasjonale trendene, og det vi kan kalle for det særegne norske, f.eks. vår tradisjonskultur, kan finne gehør på de internasjonale arenaene. Utenriksdepartementets ulike kultursatsinger er med andre ord en svært viktig del av den kommunikasjonsstrategi vi som nasjon må ha, og vi må hele tiden søke å finne den beste og mest tjenlige måten å handtere det arbeidet på. Ikke minst må man se til at samarbeidet med andre departement, f.eks. Kulturdepartementet, og de kunstneriske miljøene blir så godt som mulig. Det var gledelig å høre i dag at utenriksminister Jonas Gahr Støre vektlegger nettopp betydningen av å ha en slik dialog. Det er også viktig å forstå kunstens og kulturens ikke-instrumentelle verdi. Med andre ord: Når vi mener at norske kunstnere har en kvalitet som gjør det helt naturlig at de befinner seg på de internasjonale scenene, er det fordi det de bringer, det de har på hjertet, evner å berøre og bevege mennesker, uten at budskapet om nasjonalitet eller annen tilhørighet blir det viktigste. Vi har kunstnere i fortid og nåtid som fortjent har fått en plass på den globale scene. Til neste år skal vi markere 100-årsjubileum for et nasjonalt ikon. Vi skal ut i verden i lag med Henrik Ibsen og kanskje prøve å forstå hvorfor denne forfatteren fremdeles i dag makter å spinne et magisk nett rundt mennesker verden over, ikke minst gjennom sine markerte og tydelige kvinneskikkelser. Regjeringen har understreket betydningen av et sterkt folk til folk-samarbeid i nord. Det er et samarbeid som bygger på flere generasjoners samkvem og samhandel på tvers av grensene, og som har skapt band mellom folkene på Nordkalotten som verken varm eller kald krig har maktet å rive i stykker. Den tilliten som her er skapt, er et helt nødvendig grunnlag for den dialogen som skal føres både i og utenfor forhandlingsrommene i årene som kommer, og i denne sammenhengen er det kulturelle samarbeidet i nord umåtelig viktig. Her har man skapt kulturelle arenaer i mange ulike kunstformer, der aktørene har tatt mål av seg til kunstnerisk å utforske hvordan verden ser ut og livene leves ved og på tvers av grensen. Derfor var det gledelig å lese et intervju i Aftenposten for en tid tilbake med utenriksminister Jonas Gahr Støre, der han på en innsiktsfull måte understreker viktigheten av det kulturelle samarbeidet i nord, noe han har gjentatt her i dag. Derfor var det også gledelig og viktig at denne regjeringen fikk tatt inn igjen 20 mill. kr av det kuttet som den avgåtte Bondevik-regjeringen foretok på kultur- og informasjonskapitlet i Utenriksdepartementets budsjett, og at 5 mill. kr av dette skal øremerkes kultur- og informasjonsarbeid i nord. Det gjør meg trygg på at denne regjeringen også ønsker å inkludere kulturen når man understreker hvor viktig det er med en helhetlig og sektorovergripende politikk, ikke minst i det politiske arbeidet i nord.