Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Innledningsvis bare en liten kommentar til spørsmålet om skjult ransaking. Jeg tror vi godt kan se for oss at mange ser det kan være et vel så inngripende tiltak som kommunikasjonskontroll og romavlytting. En skjult ransaking kan også avdekke forhold hos tredjepersoner. Det er ofte flere som bor sammen i et hus. La bare den bemerkningen falle før jeg går videre med følgende: Jeg er svært fornøyd med at det er en enstemmig justiskomité som har gitt full støtte til regjeringens forslag om endringer i straffeprosessloven. Spesielt noterer jeg meg at komiteen ønsker velkommen endringen av innsynsreglene, noe også Riksadvokaten framhevet som viktig i Stortingets åpne høring. Vi tar et viktig skritt for å styrke politiets og påtalemyndighetens mulighet til å beskytte kilder og informanter. For at disse skal være villige til å gi politiet opplysninger, må de kunne føle seg trygge på at deres identitet ikke blir avslørt. I Oslo har det vært tilfeller hvor politiet har hatt informasjon om større narkotikanettverk. Men etterforskning er ikke blitt satt i gang fordi vitner har følt seg utrygge. Slik kan vi ikke ha det. Påtalemyndigheten bør derfor gis en betydelig videre adgang til å nekte innsyn i straffesaksdokumenter. Det lovfestes et unntak fra innsynsretten der det ellers kan være fare for at identiteten til en person som har gitt opplysninger til politiet, blir avslørt. Unntaksadgangen skal gjelde materiale fra all skjult tvangsmiddelbruk og ikke bare fra kommunikasjonskontroll, som i dag. Regelen om anonym vitneførsel må utformes slik at den gir mulige vitner forutsigbarhet og trygghet for at de vil få beskyttelse i form av anonymitet dersom de står fram. Det er svært uheldig dersom påtalemyndigheten velger å frafalle vitner, f.eks. polititjenestemenn som jobber «undercover», fordi risikoen for at vitnets identitet skal bli kjent, oppleves å være for høy. Men det er også mulig å se for seg andre vitner som kan føle dette svært truende. Adgangen til anonym vitneførsel utvides nå til å gjelde krigsforbrytelser, forbrytelser mot menneskeheten og folkemord, i tillegg til – jeg merker meg komiteens samlede syn på det – menneskehandel. Det åpnes også for å skjerme vitners identitet fra flere av rettens aktører, både lagrettemedlemmer, lekdommere, forsvarere og bistandsadvokater, for å hindre at kretsen av personer med slik kjennskap blir for stor, og for å begrense risikoen for lekkasjer. Av hensyn til effektiv kriminalitetsbekjempelse er det nødvendig med en utvidet adgang til å bruke såkalt overskuddsinformasjon som bevis. Det er opplysninger fra kommunikasjonskontroll og romavlytting om andre straffbare forhold enn dem etterforskningsskrittet var ment å avdekke. Kripos nevner i sin høringsuttalelse et eksempel som illustrerer behovet for en lovendring: Kripos mottok i 2009 opplysninger fra utlandet om et kjent serbisk ransmiljø som oppholdt seg i Norge. Det ble satt i gang en omfattende etterforskning med skjult metodebruk. Formålet var å avverge grovt ran av en gullgrossist. Samtidig planla miljøet grove tyverier eller grove ran mot enkeltpersoner. Politiet måtte gripe inn da de mistenkte var i ferd med å gjennomføre et grovt tyveri fra en bolig hvor beboerne var hjemme. Alle bevisene mot de mistenkte lå i resultatene fra den skjulte etterforskningen og kunne altså ikke benyttes på grunn av forbudet mot bruk av overskuddsinformasjon i saker om lovbrudd som ikke selv berettiger slik tvangsmiddelbruk. Regjeringen foreslår derfor å fjerne dette forbudet. Samtidig foreslår vi en rekke lovendringer som skal ivareta siktedes rettssikkerhet. Bruk av skjulte tvangsmidler innebærer at mye materiale, som lyd- og bildeopptak, samles inn. Av hensyn til personvernet foreslår vi derfor klarere regler om sletting av slikt materiale som ikke brukes som bevis. Vi styrker vernet av pressens anonyme kilder. Vi lovfester også en generell regel om taushetsplikt for forsvarere og bistandsadvokater.