trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-11:
Statsråden omtaler endringene som er lagt fram, som en slags form for faglighet som er – for å si det slik – høynet over politikk, og det forundrer SV. Det er klart at hvordan vi vekter det, er politikk. Det må jo være det når departementet ikke har brukt de kriteriene som forskerne la fram, men sjøl har sittet og mekket på dem. Som forskeren sjøl sier: Mindre vekt på arbeidsledighet og skilte har ikke de sett på. Nå skal ikke jeg bestride at statsråden helt sikkert har rett i at skilte og separerte kanskje ikke koster så mye som vi trodde før, men innrømmer ikke statsråden at hvordan vi innretter inntektssystemet, dreier seg om politikk, og at det ikke finnes en objektiv rettferdighet i dette? Det er ulike synspunkter på hva som er rettferdig fordeling, både mellom mennesker og mellom kommuner. Så er det slik at i mitt fylke, i f.eks. Elverum, er 54 pst. av sosialhjelpsmottakerne unge arbeidsledige mellom 16 og 24 år. Allikevel taper Elverum 3 mill. kr med denne omleggingen. Da er det veldig vanskelig å skjønne at statsrådens kriterier har truffet særlig godt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-11:
Det er godt at statsråden innrømmer etter hvert at dette forslaget baserer seg like mye på en villet politikk som på det faglige. Men jeg blir litt forvirret, for når vi holder et innlegg om rus og psykiatri, som vi har bestilt fordi det er alvorlige problemer, så går statsråden på talerstolen og sier at nei, dette dreier seg om sosialhjelp. Nå i ettertid sier hun at disse kommunene som får, har veldig store utgifter til rus og psykiatri, og derfor må de få. Det forteller at dette dreier seg om et urbanitetskriterium som skal treffe de største byene. Da fikk vi snakke om det, og det kan i seg sjøl være godt og riktig, men man har altså hatt et utgangspunkt her om at man skulle dekke kommunenes utgifter til rus og psykiatri, og der ser vi veldig mange forskjellige utslag. Det er et problem. Jeg skulle ønske at statsråden var litt mer åpen på å erkjenne de problemene vi peker på. I hvert fall er SV veldig åpen på å erkjenne de problemene som storbyene har, og vi ønsker å gjøre noe med dem. Men vi er skuffet over at statsråden så entydig avviser at det er en del andre kommuner som har de samme problemene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-11:
Jeg blir litt forundret over enkelte representanter som ser ut til å tro at de kriteriene som Regjeringen har lagt fram nå, på en måte er en eller annen slags type objektiv sannhet som skal ha rettet opp alle mulige skjevheter fra tidenes morgen, for å si det sånn. Det tror jeg ikke engang statsråden er enig i. Jeg vil be om litt edruelighet i forhold til det. De endringer som har vært gjort de siste årene, har gått i flere retninger. Det har vært endring av telletidspunkt, det har vært forskjellige kriterier, endring i skatteandelen – det har vært mange endringer. Endringene for landbruk slo jo så galt ut at Oslo, som ikke hadde noe landbruk, fikk ganske mange millioner kroner. Så akku-rat der tror jeg ikke Oslo hadde hatt så veldig mye å klage på hvis det hadde blitt sånn, men den biten ble jo endret igjen, for det var urimelig, ikke sant, og det må jo reflekteres i de oppgavene som finnes. Jeg ber om litt respekt for at SV mener at Oslo og Bergen skal ha høyere inntekter enn det de får i dag, og vi er altså ikke fornøyd med det systemet som ligger her. Jeg synes det må gå an å respektere det. Statsråden innrømmer, alle innrømmer, at dette er jo litt sånn triksing med ulike kriterier, og man forsøker å finne noe som treffer, men det treffer jo veldig rimelig galt også da, på mange steder. For eksempel ender vi opp med at Asker og Bærum får en god slump med penger, og det er vel ingen som med hånden på hjertet kan si at det er veldig påtrengende. Så sier statsråden at de vil komme tilbake med en inntektsfordeling som vil være bedre, og det er SV veldig glad for. Men det rokker jo ikke ved det faktum at med en annen fordelingspolitikk generelt og en større fordeling over på kommunesektoren, der man sier at velferden for rusmisbrukere, for sosialklienter og for dem som har behov for psykiatri hadde vært viktigere enn å gi skattelette i tusenlapper, i titusener og faktisk enda mer enn det til dem som har veldig mye penger, og som bor i denne byen, hadde gjort også en stor forskjell. Det hadde jeg håpet at flere hadde erkjent. Nå har Regjeringen gjort det valget, og det er deres privilegium å gjøre det. Men det er ikke slik at det er aldeles nødvendig at alle penger som skal komme Oslo, Bergen og andre storbyer med behov til gode, nødvendigvis må komme fra andre kommuner som har veldig dårlig råd. Det er faktisk mulig å fordele den store samfunnskaka også til fordel for kommunesektoren og Oslo og Bergen bedre enn det man gjør i dag. SV har et annet forslag enn Arbeiderpartiet, og vi ønsker at forslagene ikke blir stilt opp mot hverandre, men blir stemt over separat. Vi ønsker å stemme for vårt forslag, som gir en bedre fordeling til Oslo og Bergen. Det er viktig for SV.
Erna Solberg (Høyre), 2003-12-11:
De nevnte kommunene har aldri hatt et faglig grunnlag for at de har hatt større rus og psykiatri-problemer. Det er faktisk slik at det at de har fått et storbytilskudd, har vært politisk vedtatt og ikke foreslått fra Regjeringens side, med unntak av Kristiansand, som vel var inne i den første runden vår, og som har en liten endring. De øvrige er politisk vedtatt som del av budsjettkompromisser på Stortinget, og det har ikke vært noe faglig grunnlag bak. Og når man gjøres ansvarlig for at man får et dårligere tilbud i alle disse kommunene – vel, hvis vi ikke vedtar dette, er det faktisk en rekke kommuner som får et dårligere tilbud til neste år, fordi vi allerede har vedtatt andre inntektsomfordelinger knyttet til landbruks- og miljøkriteriene før sommeren, som bl.a. svekker kommuneøkonomien i andre kommuner – så er spørsmålet: Tar Reidar Sandal ansvar for at de kommunene da eventuelt får et dårligere tilbud? Dette blir ren retorikk.
Erna Solberg (Høyre), 2003-12-11:
Nei, jeg ser ikke faglighet som opphøyd i forhold til politikk. Men jeg synes vi skal være ærlige når vi legger til grunn fag, og når vi legger til grunn politikk. Det har vært en valgt politikk fra tidligere regjeringer ikke å være opptatt av å legge inn rus og psykiatri-kriterier. Det har vært en valgt politikk fra et stortingsflertall å bestemme at man skal ha tillegg som er basert på distriktspolitikk. Tidligere statsråder har sagt at det skal være et bedre tjenestetilbud i Distrikts-Norge enn i byene. Det er en del av distriktspolitikken, og det har vært rost. Jeg synes vi skal være ærlige i forhold til det. I denne sammenheng mener jeg at utgangspunktet vårt er faglig. Utgangspunktet vårt er at disse utgiftene faktisk finnes. Det brukes mer penger på sosialhjelp i de store byene enn det gjøres i andre kommuner. Og når det gjelder rusproblemer, særlig i forhold til tunge narkomane innenfor dette området, er dette en betydelig større belastning i de store byene enn andre steder. Det er det ingen som setter spørsmålstegn ved.
Erna Solberg (Høyre), 2003-12-11:
Basert på den replikken vil jeg be Magnhild Meltveit Kleppa svare på følgende i 3-minuttersrunden senere: Mente Magnhild Meltveit Kleppa at det var en grunn til at Bergen kommune skulle få mellom 30 og 40 mill. kr mindre i året, da hun i 2001 stemte for nye spredtbygdhetskriterier, som også hadde det utslaget at alle plussene som Rattsø hadde gitt til Bergen kommune, var nullet ut øyeblikkelig? Det er en helt tilsvarende problemstilling, og jeg synes faktisk at Magnhild Meltveit Kleppa skal svare på det. Hun satt i den regjeringen som initierte å endre bare det kriteriet og ingen andre kriterier som var på listen fra Stortinget på det tidspunktet. Hvis vi skal være på det planet at vi skal spørre, må jeg spørre: Er problemene i Bergen kommune så betydelig mye mindre enn andre steder? Hver gang vi endrer inntektssystemet, endrer vi inntektsforskjeller mellom kommuner. Det vil noen ganger være riktige utslag og noen ganger vil det være urimelige utslag. Og blir det urimelige utslag, bruker vi skjønnsmidler.
Erna Solberg (Høyre), 2003-12-11:
Nei, jeg er ikke forblindet av utslagene for Bergen, men jeg kan dem ganske godt, på samme måte som representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen alltid vil kunne utslagene for Finnmark fylke bedre enn han kan huske de andre tallene som har vært oppe. Men i utgangspunktet var det faktisk et samlet storting som sa at storbyene har et problem, og at rus og psykiatri-problemene er størst der. Når vi fremmet forslaget om et storbytilskudd, betød ikke det at det skulle gjelde for alle storbyene. Vi sa at selv om vi har invitert syv byer til et samarbeid om storbypolitikk, betyr ikke det at alle svarene vi gir i storbypolitikken, kommer til å gjelde alle de syv byene. De har forskjellige utfordringer, og det er forskjellige problemer knyttet til dem. Vi ser bl.a. at problemene knyttet til rus og psykiatri, er forskjellige. Vi mener at vi har et godt grunnlag for å si at dette i stor grad samsvarer med befolkningsmengden, for det er altså slik at 50 pst. av de tunge rusmiddelmisbrukerne i dette landet bor i denne byen. Den er et sentrum som tiltrekker seg disse, og da er det ikke rart at Oslo faktisk kommer godt ut.
Erna Solberg (Høyre), 2003-12-11:
Jeg har lyst til å understreke at det er to ting som skjer i forbindelse med denne kostnadsnøkkelen for sosialhjelp. Når jeg understreket det i mitt hovedinnlegg, var det fordi denne kostnadsnøkkelen for sosialhjelp er en av fire nøkler som dreier seg om de sosiale spørsmålene i de kommunene som er inne i inntektssystemet. Vi gjør altså to ting på én gang. Vi foretar en oppdatering av hvordan sammensetningen av sosialhjelpsklientene er, og så innfører vi et nytt kriterium som heter urbanitetskriteriet. Jeg synes det er viktig å understreke at det er to forskjellige ting. Så kan man si at grunnen til at vi har analysen nå, er rus og psykiatri. Det man har gjort, er å analysere hvordan rus og psykiatri-problemene slår ut i kommuneøkonomien. Det gjør de gjennom denne nøkkelen. Man har også sett på sammensetningen av ulike deler av denne nøkkelen. Vi mener altså, basert på det faglige – vi har nå kjørt analyser på 26–27 forskjellige typer kriterier på basis av dette – at samsvarigheten med hvordan utgiftene til sosialhjelp faktisk dannes i kommunene, dreier seg både om størrelse og om at det er lagt for stor vekt på noen av kriteriene på et tidligere tidspunkt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Med hensyn til statsrådens replikk, kan man jo i denne saken føle seg fristet til å tro at statsråden er blindet av utslagene for Bergen. Det har vært en massiv motstand fra kommunesektoren mot disse kriteriene og fra kommunenes egen organisasjon, som mente at man burde utrede det ytterligere. Vi kan konstatere at det har vært stilt betydelige spørsmål på et rent faglig grunnlag. Tidligere regjeringer innførte ikke kriterier på dette området på grunn av at de ikke fant faglig gode nok kriterier for å gi et dekkende uttrykk for forholdene når det gjelder rus og psykiatri. Denne statsråden har lagt stor vekt på at hun vil styrke storbyenes økonomi. Så må man altså konstatere at halvparten av dem som er definert som storbyer i henhold til storbytilskuddet, faktisk kommer dårligere ut. Er det rimelig at Skien kommer dårligere ut, at Drammen kommer dårligere ut, at Fredrikstad kommer dårligere ut, at Kristiansand kommer dårligere ut – i tillegg til massevis av andre mellomstore byer? Selv om Oslo og Bergen kommer bedre ut, kan vel det knapt kompensere at dette neppe kan ses som et storbytiltak i generell forstand.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2003-12-11:
Så langt i debatten har det vært få, om noen, innvendinger mot utgangspunktet for denne saken, nemlig at kommunenes utgifter til rus og psykiatri-feltet er betydelige, og at utgiftene er forholdsvis større for store kommuner og for kommuner som har storbyliknende utfordringer. Det er også bred enighet om at vi har et meget komplisert og vanskelig inntektssystem, og at det innenfor dette systemet finnes urettferdigheter. Så er da også inntektssystemet fra 1993, og modent for forandringer. Det har skjedd mye i samfunnet de siste ti årene. Jeg har forståelse for at det er motstand i denne saken. Når gamle skjevheter og tidligere urettferdigheter skal dekkes opp ved omfordeling av midler, blir noen skadelidende. Noen må nødvendigvis få mindre enn før når andre får mer enn før. Dette kjenner vi godt til fra Rattsø-debattene. Når det, som i denne saken, også blir reist tvil om endringene treffer riktig, er det grunn til å stoppe opp før klarsignal gis. Det er ikke tvil om at høringsrunden bekreftet komiteens inntrykk. Isolert sett kommer noen kommuner dårlig ut av endringene, til tross for at de har store belastninger innenfor rus og psykiatri-feltet og generelt skårer dårlig i levekårsindekser. Det er viktig å merke seg, som Peter Skovholt Gitmark nevnte, hvordan dette slår ut isolert sett – men hva med helheten? Arbeiderpartiet viste bl.a. til min hjemby, Skien, som – og det er jeg enig i – i så måte er et godt eksempel på de utfordringer som akkurat denne saken gir. I Norge har vi ikke tidligere hatt noen tradisjon for å føre en klar storbypolitikk. Nå blir det tatt mest hensyn til landets hovedstad og landets største byer, og jeg tror faktisk ikke det er et øyeblikk for tidlig. Sigvald Oppebøen Hansen tar vel hardt i når han betegner min støtte til denne saken som en «politisk saltomortale», for storbytilskuddet som vi har hatt til nå, er basert på et politisk skjønn. I denne saken har vi objektive kriterier – vi kan like det eller ikke! Jeg har ingen problemer med å beklage at Telemark generelt kommer dårlig ut, og at Skien spesielt kommer negativt ut. Men ved innføringen av den nye kostnadsnøkkelen er det verdt å merke seg følgende tre faktorer: For det første skal endringene i kostnadsnøkkelen skje over fem år. De kommer ikke over natten. For det andre er jeg glad for at flertallet nå sier at det skal ytes ekstraordinære skjønnsmidler(presidenten klubber) (presidenten klubber) Og for det tredje skal saken over(presidenten klubber) til Inntektssystemutvalget … (presidenten klubber)
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-12-11:
Det er blitt sagt fra denne talerstol i dag at det er oppsiktsvekkende at Fremskrittspartiet støtter denne omleggingen av inntektssystemet. Jeg vil få minne om at det er en kjensgjerning at kommunenes utgiftsbehov knyttet til rus og psykiatri-området slett ikke er godt nok fanget opp i dagens kriterier for inntektssystemet. I St.meld. nr. 6 legges det derfor opp til nye kostnadsnøkler for finansiering av kommunenes utgifter knyttet til sosialhjelp på rus og psykiatri-området. Kostnadsnøkkelen for sosialhjelp endres vesentlig ved at det bl.a. innføres et nytt urbanitetskriterium basert på folketallet. Fremskrittspartiet har gitt sin støtte til Regjeringens synspunkter i St.meld. nr. 6 om ny kostnadsnøkkel for sosiale tjenester i inntektssystemet for kommunene. Både Statens institutt for rusmiddelforskning, SIRUS, og tidligere forskning viser at det er en klar tendens til at større kommuner har et høyere utgiftsbehov enn mindre kommuner i tilknytning til rus og psykiatri. Fremskrittspartiet deler den oppfatningen. Vi mener at dette er en korrekt observasjon og vurdering av situasjonen, og støtter derfor at man endrer fordelingsnøkkelen på en måte som bedre tar høyde for disse dokumenterbare fakta. Vi ser at sosialhjelputgiftene varierer mye fra kommune til kommune, men tendensene er helt klare på at utgiftene pr. innbygger øker med folketallet. Kommuner med under 5 000 innbyggere har i snitt 900 kr i utgifter til sosialhjelp pr. innbygger, Oslo har 3 000 kr i utgifter pr. innbygger, mens altså landssnittet er 1 400 kr pr. innbygger. Jeg ser at forslaget innebærer en til dels vesentlig vridning av overføringer fra små til store kommuner. De konkrete konsekvensene blir at 66 av landets kommuner vil få mer penger på dette området, mens resten vil få noe mindre. Det legges imidlertid opp til at et tap utover 200 kr pr. innbygger for de aller fleste kommuners vedkommende vil bli dekket fullt ut gjennom skjønnsmidlene, og at gjennomføringen vil skje gradvis over fem år, slik at utslagene ikke vil bli så store som det umiddelbart kan se ut som. For øvrig vil jeg få vise til det nylig nedsatte inntektsutvalget som skal gjennomgå og evaluere inntektssystemet for kommunal sektor, og som skal avgi sin innstilling innen juli 2005. I denne forbindelse må man kunne forvente en grundig faglig gjennomgang knyttet til nettopp inntektssystemet for kommunene.
Heidi Larssen (Høyre), 2003-12-11:
Endelig klarer Stortinget å vedta nye kostnadsnøkler for rus og psykiatri. I svært mange år har Stortinget bedt om det og etterlyst det i forhold til mange regjeringer. Vi har vedtatt kriterier for spredt bosetting, miljø og landbruk. Jeg er derfor glad for at Regjeringen har klart det ingen har klart før, nemlig å komme med kriterier som fanger opp de problemene som er spesielle for de største byene. Det er på tide at gamle skjevheter i de større byenes disfavør nå rettes opp. Oslo, Bergen, Stavanger og Trondheim har større problemer enn andre kommuner. Mennesker med problemer har en tendens til å trekke til storbyens gjemmer. Oslo betaler i dag for svært mange rusmiddelmisbrukere fra andre kommuner og bruker omtrent dobbelt så mye penger på rusområdet som resten av landet til sammen. Det er på tide at Oslo får litt betalt for det. Noen er kritiske til selve urbanitetskriteriet. Noen får mer penger, som ikke burde hatt det, og noen får ikke penger, som burde ha hatt det. Det er ikke lett å finne et system som er helt vanntett. Den foreslåtte kostnadsnøkkelen baserer seg på faglige analyser og viser at en høy andel av innbyggere med rusproblemer og psykiatriske problemer først og fremst virker utgiftsgenererende på sosialhjelpsbudsjettet. Derfor er det relevant å innrette inntektssystemet slik at kommunene kompenseres gjennom delkostnadsnøkkelen for sosiale tjenester, slik departementet foreslår. Ingen har klart å lage et bedre system. Når Arbeiderpartiet og SV nå går imot disse endringene, kan man mistenke dem for ikke å ville. Det høres jo nesten ut som representanten Karin Andersen mente at man bare kunne pålegge Oslos innbyggere litt høyere skatt, så kunne de fortsette med å subsidiere andre kommuners rusklienter som søker til Oslo. Og Arbeiderpartiet kunne jo gjort noe med det da de var i regjering. Omfordeling er alltid vanskelig. Hvis noen skal få mer, får noen mindre. Etter å ha hørt på noen av innleggene i dag synes jeg nok det virker som om ikke alle har fått det med seg. Ole Brumm finnes ikke bare i eventyrene, men også i denne sal, høres det ut som. Så en liten sak helt til slutt: Det har på en eller annen merkelig måte sneket seg inn den forståelse at hovedstadstilskuddet ble innført for å dekke en del av Oslos utgifter når det gjelder rus og psykiatri. Det er galt. Hovedstadstilskuddet ble opprettet i 1998 som delvis kompensasjon for Oslos inntektsbortfall ved at selskapsskatten ble gjort statlig. Selskapsskatten er fremdeles statlig. Derfor burde egentlig ikke hovedstadstilskuddet trappes ned i tråd med nye kriterier, men heller ses i sammenheng med det som forhåpentligvis snart kommer, kommunal selskapsskatt. Men det toget har nok gått, og vi må ta nedtrappingen i tråd med opptrappingen av kriteriene. Det er bedre å ha objektive kriterier enn egne særtilskudd.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Jeg vil på vegne av representantene Per Sandberg, Gjermund Hagesæter og meg selv framsette forslag om å innføre fritt kommunalt skattøre og en statlig stykkprisfinansiering av de primære velferdstjenestene i kommunene.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-11:
Som jeg nevnte i mitt innlegg, er vårt utgangspunkt i diskusjonen om målet for kostnader i videregående opplæring, altså den rettighetsbaserte videregående opplæringen, at den bør bli gratis tilsvarende grunnskolen på sikt. Vi har i første omgang vært svært opptatt av å se på muligheten for gratis læremidler. Regjeringen Stoltenberg tok initiativ til en utlånsordning for bøker. En la inn 100 mill. kr til den pluss til utvikling av digitale læremidler. Vi hadde ønsket at vi kunne bygge videre på den ordningen i stedet for å betale ut et engangsbeløp til hver enkelt elev, noe som gjør at ikke alle får dekt kostnadene til læremidler. Da kunne en ha akkumulert det over tid og fått en bedre effekt av det enn ved å betale ut enkeltbeløp år for år.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-11:
Vi har i dag en låneadgang og et studiestøttesystem som baserer seg på en aldersgrense på 19 år. Vi går i utgangspunktet inn for at vi skal ha en felles støtteordning uavhengig av den aldersgrensen. I forhold til å avgjøre selv mener vi at det er grunnlag for å hevde at en som forsørger har en plikt til å gi tilskudd til elever i videregående opplæring. I forhold til disponering av offentlige midler til det offentlige utdanningssystemet mener vi det er grunnlag for også å kunne ha en behovsprøving av de midler vi ønsker å benytte.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-11:
Det merkelige er jo at Regjeringen og Kristelig Folkeparti fjerner låneadgangen for de aller fleste elever, men beholder en låneadgang for dem som skal ha lån til skolepenger i private videregående skoler. Regjeringen burde i hvert fall ha vært konsekvent og gjort det over hele linjen hvis den først skulle ta vekk låneadgangen. Men vi ønsker rett og slett ikke å ta bort låneadgangen før en er sikret at elevene er kompensert gjennom stipender eller utgiftsreduksjoner på andre måter, f.eks. ved vårt forslag når det gjelder å sikre gratis læremidler. Hvis en ser på det gjennomsnittlige lånebehovet i dag i forhold til de stipendøkningene som framgår av proposisjonen, er det åpenbart at en god del elever faktisk får et dårligere finansieringsgrunnlag ved at en pr. i dag fjerner låneadgangen. Vi vil være åpne for å diskutere en fjerning av låneadgangen, men det betyr da at vi må være villige til å legge inn mer til stipendøkninger eller på andre måter redusere utgiftene.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-11:
Representanten Robertsen var i sin avslutning inne på at vi nå har begravd generelle ordninger og differensiert dem. Nå foreslo Regjeringen og regjeringspartiene i budsjettet å redusere borteboerstipendet. Er representanten Robertsen glad for at et flertall i Stortinget nå sikrer at vi opprettholder nivået på borteboerstipendet fra inneværende skoleår? Mitt andre spørsmål går på låneadgangen. Vi mener at en ikke har kompensert for fjerning av låneadgangen med økningen i stipend. Kan Robertsen fortelle meg hva han mener det innebærer å kompensere for fjerningen av låneadgangen, og hvordan de har hold for økningene for de ulike inntektsgruppene?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-11:
Bakgrunnen for at saken kom nå i vår, og kanskje litt hastig, var en avtale mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i forbindelse med budsjettet. Etter behandlingen i komiteen, der Fremskrittspartiet gikk mot en god del av endringene som ble foretatt, er det mitt inntrykk at en her har gått for raskt fram i forhold til å sikre basis for Regjeringens flertall. Mener Fremskrittspartiet at regjeringspartiene har tatt Fremskrittspartiet for gitt i Stortinget i denne saken?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-11:
Som jeg nevnte i et tidligere svar på replikk, synes jeg det er merkelig at Kristelig Folkeparti, som understreker betalingsproblemene som bakgrunn for å fjerne låneadgangen for elever i offentlig skole, beholder den for skolepenger til dem som er i private videregående skoler. Selv om det er en stor andel – jeg tror det var 17 pst. av elevene som tar opp lån i videregående skole, som har problemer med tilbakebetalingen – oppfatter jeg at dette peker i retning av å si at elever i private videregående skoler skal ha andre vilkår enn dem i den offentlige skolen. Regjeringen har også foreslått at en ved behovsprøvingen ikke skal ta hensyn til inntekt fra fast eiendom, rente- og aksjeutbytte og skattepliktig gevinst ved salg av aksjer eller bosted. Det gjelder et lite antall, men allikevel, Arbeiderpartiet går mot en slik forskjellsbehandling. Mener Kristelig Folkeparti dette er et godt forslag fra Regjeringen?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-11:
Jeg er fornøyd med den imøtekommenheten som statsråden viser overfor komiteens innstilling i forhold til å følge opp. Jeg bekrefter også hennes tolkninger av de vilkår vi legger til grunn om opphevelse av aldersskillet når det gjelder muligheter for lån og stipend. Jeg registrerer også at hun bekrefter det som har vært vårt poeng i forhold til å opprettholde låneadgangen, som også elevorganisasjonene mente måtte opprettholdes i begrenset omfang. Elevorganisasjonene har vært opptatt av at elever ikke skulle komme ut med gjeld, men de har nettopp påpekt at så lenge vi ikke har nok midler pr. i dag til å gå inn for en kompensasjon som tilsvarer det lånebehovet som vi går ut fra er reelt, må vi opprettholde en låneadgang. Da har vi funnet ut at det ble for byråkratisk hvis en skulle begynne å lage en differensiert låneadgang. Da er det bedre å ta utgangspunkt i at det er et reelt lånebehov, og at en kan søke. Så, i forhold til å prioritere: Opprettholdelse av reisestipendet uten maksimalgrense koster 2 mill. kr halvåret. Fjerningen av behovsprøvingen mot fast eiendom, aksjeutbytte, salg og gevinster av aksjer koster 2 mill. kr. Burde det ikke da, hvis en hadde vært opptatt av sosial fordeling, som jeg skjønner statsråden nå er, vært riktigere å opprettholde reisestipendet uten maksimalgrense i stedet for å fjerne behovsprøvingen mot disse inntektene?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-11:
Statsråden har i brev til oss tatt et visst forbehold om hva Stortinget kunne endre i Regjeringens opplegg for at det skulle kunne gjelde fra høsten av. Vi er først og fremst opptatt av ordninger som har blitt fjernet. Jeg er glad for at statsråden nå sier at på de punktene vil hun bestrebe seg til det ytterste for rett og slett å få Stortingets vedtak gjennomført. Det var på et tidspunkt i vår et problem da hun gikk ut og informerte elevene om hva som var gjeldende fra høsten av. Vi fikk til og med spørsmål om hvorfor vi var med på dette. Da måtte vi bare fortelle at Stortinget ikke hadde behandlet saken. Jeg er opptatt av om statsråden vil sørge for at elever og forsørgere nå sikres informasjon om hvilke muligheter de har – jeg tror ikke alle følger debatten her i dag – ut fra at det er en del ting som Stortinget har sagt nå bør gjelde fra dette skoleåret.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-06-11:
Jeg registrerer at Arbeiderpartiet fremdeles står på sin idé om en utlånsordning, og da vil jeg gjerne utfordre med noen tall. Dersom økningen på 400 mill. kr totalt som er foreslått av Regjeringen, fordeles – og da brukes hele beløpet – på læremiddelstipend til 170 000 elever i den videregående skole, blir dette knapt litt over 2 000 kr på hver, pluss at man må trekke fra administrasjon når fylkeskommunene skal administrere. Utfordringen og spørsmålet til Arbeiderpartiet vil være følgende: Når man sier at man ønsker gratis læremidler, hvordan i all verden har man tenkt å få gratis læremidler til alle elevene for litt over 2 000 kr pr. elev? Det andre spørsmålet til Arbeiderpartiet blir følgende: Er ikke Arbeiderpartiet mer opptatt av dem som kanskje trenger aller mest hjelp fra det offentlige, og av å gi mindre til dem som klarer seg selv og ikke trenger hjelp? Har den sosiale profilen til Arbeiderpartiet blitt borte underveis?
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-06-11:
Jeg føler på mange måter at det representanten Bjørnstad tar opp her, egentlig ikke er uenighet om politikk, men om hvor bevilgningsnivået skal ligge. Det er riktig at når Regjeringen ønsket en mer differensiert og behovsprøvd stipendordning, ønsket man å prioritere dem som hadde aller minst, og ut fra de rammer man hadde økonomisk, var det i statsbudsjettet en liten reduksjon på borteboerstipend ved at det også ble behovsprøvd. Nå har Stortinget gitt mer penger, slik at den ordningen helt klart kan bli bedre, og den er blitt bedre. Men det som er viktig å huske her, er at for regjeringspartiene er det viktig å prioritere dem som har aller minst. Det har man gjort ved det man foreslo opprinnelig, og det som blir vedtatt i dag. Jeg kan ikke se, og jeg kan ikke huske, at Arbeiderpartiet har foreslått en ordning som gir mest til dem som har minst.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-06-11:
Først til det med differensiert læremiddelstøtte. Det er riktig at Stortinget ber Regjeringen se nærmere på en større differensiering. Det er jo slik at gode forslag og gode ideer for å finne frem til bedre løsninger skal man alltid ta opp, også fra Stortinget. Derfor er Høyre selvfølgelig med på en slik tilnærming. Jeg er helt overbevist om at departementet vil se på dette og prøve å finne frem til løsninger. Vi må ikke glemme at det kan bety at det kan koste mer, og da må Stortinget vise vilje i forhold til sine intensjoner med å bevilge mer penger. Og det får vi jo se om Fremskrittspartiet ivrer for. Med hensyn til billigere læremidler generelt har komiteen både en enstemmig merknad og et forslag som går på større bruk av IKT. Jeg tror at IKT kommer til å bli et viktig verktøy i fremtida med hensyn til å få læremiddelkostnadene ned.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-06-11:
Først til det representanten Jensen sa om reisestipend. Det er ingen tvil om at skal man ha mer til reisestipend, må man bevilge penger, og det er ingen tvil om at dette er en sak som etter vår mening hører hjemme i revidert nasjonalbudsjett. Vi får jo se om SV følger opp i revidert nasjonalbudsjett med forslag om at vi ikke skal ha en nedre maksimalgrense på 7 000 kr. I tillegg er det også en harmonisering med det støttesystemet vi har for høyere utdanning. Når det gjelder låneadgangen for dem som går på private skoler, vil jeg bare si én ting: Grunnen til at man gjør dette, er nettopp at man ønsker å sikre at de som kanskje ikke har så mye penger, også skal kunne gå på disse skolene. Skal man følge SVs linje, vil privatskoler bli slik som SV påstår at de er, kun for rikinger. Da må man ha økonomi for å finansiere det. Alternativet for SV vil være: enten at bare rikinger skal få gå på privatskole, eller at staten skal gi stipend eller betale gildet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Det er slik at elementer som både bosted, reise og linjevalg kan medføre et ulikt kostnadsbilde for elevene som er under utdanning i videregående opplæring. Arbeiderpartiet vil altså beholde den behovsprøvde adgangen til låneopptak. Hvorfor vil man ikke overlate behovsvurderingen til elevene og de foresatte, når elever og foresatte mener det er grunnlag for å foreta et låneopptak for å komme seg gjennom denne utdanningen? Hvorfor vil ikke Arbeiderpartiet overlate den avgjørelsen til dem det gjelder, altså elever og foresatte?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Det gjelder to ting. Noe av det som komitebehandlingen endrer i opplegget fra Regjeringen, er synet på at man bør utligne kostnadsforskjellene mellom ulike studieretninger gjennom differensiert læremiddelstipend. Jeg vil gjerne at representanten Robertsen fra regjeringspartiet Høyre utdyper hvorfor man har gitt sin tilslutning til dette. Man har altså sett et behov i komitebehandlingen som Regjeringen åpenbart har sluppet litt for fort. Det andre er utgifts- eller kostnadsnivået på læremidler. Hva er regjeringspartiet Høyres resept for å få det generelle utgiftsnivået ned, altså gjøre læremidler billigere for alle elever som er i videregående opplæring?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Statskassen er for tiden ikke preget av mangel på penger, men det som preger debatten, er hvordan pengene skal brukes, og om de skal brukes. Noen har nærmest et mantra om ikke å bruke penger. I tillegg vil jeg si at vi har det syn at vi skal likebehandle elever som velger å gå videre fra grunnskolen til videregående opplæring. Vi vil altså likebehandle elevene og gi dem samme vilkår og samme rammer, uavhengig av hva som ligger i foreldrenes lommebøker.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Som jeg forsøkte å gi uttrykk for i innlegget mitt, er grunnen til at vi diskuterer denne saken her i dag, at vi, som en del av vår avtale, fikk en sak. Det som var for raskt, var at man omtalte denne endringen i noen kolonner i selve statsbudsjettet for 2003. Vi er tilfreds med at vi gjennom en egen stortingsmelding, som vi nå er i ferd med å behandle, har fått en bred drøftelse av de ulike sider som er knyttet til finansieringen for elever som er i videregående opplæring. Det er vi fornøyd med. Gjennom komitebehandlingen ser vi også at det er kommet både flertallsmerknader og komitemerknader, og gjennom forslagene ser vi at det har kommet viktige endringer og justeringer av det forslaget Regjeringen startet med, og som man i utgangspunktet ønsket å behandle i noen kolonner i et budsjettdokument. Vi er meget fornøyd med at vi har fått dette som en egen melding.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
For det første snakker vi om overslagsbevilgninger, og for det andre ser vi det som et betydelig større problem at noen ønsker å umyndiggjøre elever og foreldre, enn at noen kan komme til å trå skjevt og uheldig og eventuelt ikke vil klare å tilbakebetale lånet. Vi er opptatt av at dette må foreldre og elever i fellesskap kunne avgjøre selv, fremfor at vi som politikere skal sette rammer og begrensninger for hva de skal få lov til å gjøre og ikke gjøre.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Det blir låneadgang fra en litt annen vinkling. SV vil altså ha behovsprøvd låneadgang, men ikke generell låneadgang. Er ikke det uttrykk for at man ulikebehandler elevgrupper og ulikebehandler foresatte? Så gjelder det ordningen med lærlinglønn, den prosentandel som går til fratrekk i støttebeløpet. Der har Fremskrittspartiet fremmet forslag om å redusere trekkprosenten fra 60 pst. til 30 pst. Sosialistisk Venstreparti vil ta den helt vekk, men det er altså den nest beste løsningen. Det er den neste beste løsningen SV kommer til å støtte.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Så vidt jeg oppfattet, sier Kristelig Folkeparti noe i sitt program, knyttet til dette området og studiefinansiering om at man skal bidra til å fjerne ulikheter. Er det derfor man går inn for å ha et maksimalbeløp på hjemreiser f.eks.? Er det derfor man velger – iallfall i Regjeringens første utspill – å se bort fra at utgiftene til læremidler er ganske forskjellige etter den linjen man velger? Nå har for så vidt regjeringspartiet Kristelig Folkeparti tatt seg inn igjen, for de er med i en samlet komite som ønsker å se videre på dette. Men det at man behandler linjene likt når det vitterlig er ulik kostnad knyttet til læremateriellet, bidrar jo ikke til å fjerne ulikheter.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Et par ting på ett minutt. Jeg har merket meg det statsråden sa om behovsprøvd låneadgang. Men det er altså snakk om en videreføring, det er ikke snakk om en gjeninnføring. Det er jo det som ligger i Regjeringens fortolkning, at de nærmest forskutterer klarering gjennom Stortinget uten endring. Det er altså snakk om at vi viderefører en adgang som har vært der. Men jeg satser på at forsikringene holder, og at dette lar seg gjennomføre også fra skolestart for året 2003-2004. Men for å gå til det motsatte ytterpunkt: Det er altså nå et ønske om å se på en bedre differensiering når det gjelder utgifter til læremidler knyttet til linjen som eleven velger. Men i fortsettelsen av det: Hva er Regjeringens strategi når det gjelder å få ned de generelle kostnadene til læremidler? Hva gjør man rett og slett for å få trykt bøker billigere? Det går både på hvordan de trykkes – her har vi altså bokbransjeavtalen – og selvfølgelig på hvor ofte man skifter bøker.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Jeg har grunn til tro at vårt forslag, nr. 7, fra Fremskrittspartiet, faller. Jeg vil da anbefale vår gruppe å stemme subsidiært for forslag nr. 3, om behovsprøvd låneadgang. Så er det en kobling mellom forslag nr. 2 og forslag nr. 9. Forslag nr. 9, fra Fremskrittspartiet, går altså ut på en endring, men ikke en fjerning av prinsippet med trekk i lærlinglønn. Hvis det er slik at man behandler forslag nr. 9 først og det faller, så skifter vi prinsipp. Da blir vi stående med forslag nr. 9 og lar det være med det.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-11:
I en av merknadene fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti står det: «Disse medlemmer er enig i at elever bør gå gjeldfri ut av videregående opplæring.» Da er det et paradoks for meg å høre Vidar Bjørnstad si at man fortsatt vil ha låneadgangen. Ser ikke Arbeiderpartiet at gjeld er et problem? Målet må jo være, som det står her, at man skal gå gjeldfri ut. Hva skal til for at Arbeiderpartiet mener at dette blir kompensert? Hva er de villige til å bruke av ressurser for å gi i stipend til elever i videregående skole, hvis man skal ta bort låneadgangen? For ingen får mindre stipend med den nye ordningen enn de har i dagens ordning. Så hva er Arbeiderpartiet villig til å legge inn av ekstra ressurser?
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-11:
I budsjettavtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet ble det avtalt at man skulle se på borteboerstipendet og heve dette, slik Regjeringen nå har lagt fram forslag om, og det er lagt inn friske penger til stipend for elever i videregående opplæring. Det er lagt inn 400 mill. kr på helårsbasis. Fremskrittspartiet vil fremdeles opprettholde låneadgangen, som vi hørte Sortevik omtale nå. Ser Fremskrittspartiet det som et problem at det er en gruppe elever i videregående opplæring som er overrepresentert i Lånekassens inkassostatistikk, altså at elever går ut med gjeld når de har tatt opp lån som umyndige personer, selvfølgelig med foreldrenes tillatelse? Hva er det Fremskrittspartiet vil gjøre med dette, og hvor mye vil de legge inn av ressurser for å kompensere for denne låneadgangen?
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-11:
Først til Vidar Bjørnstads uttalelse om at det er merkelig at vi vil beholde låneadgangen for elever i private videregående skoler. Det er ikke mer merkelig enn at andre som har utredet disse tingene, også sier at slik bør det være. Jeg viste til at både Aamodt-utvalget og Longva-utvalget sier seg enig i at slik bør det være. Det er en ekstrautgift som disse elevene har for å betale skolepenger. For at det ikke bare skal være de rikeste som kan ta seg råd til dette, ønsker vi å gi disse elevene mulighet til lån, slik at det kan være åpent for flere å gå på private videregående skoler. Til det siste. Vi støtter Regjeringen i måten å gjøre tingene på, for at det ikke skal være for komplisert, men at ting kan gjøres på en enklere måte.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-11:
Det er riktig at Kristelig Folkeparti ønsker å fjerne ulikhetene. Når det gjelder dette med reisestipend, er det, som jeg sa i mitt innlegg, på grunn av at man ville harmonisere med det som også gjelder i høyere utdanning. Man har også ønsket å få en harmonisering på andre områder. Når det gjelder dette med ulike utgifter til ulike linjer osv., har vi sagt at dette vil vi se på og komme tilbake til. Det er ganske komplisert, for det er svært mange forskjellige linjer og muligheter i videregående opplæring. Det står i meldingen at Regjeringen også har sett på dette, men ikke funnet å ville gå inn på det nå i denne omgang. Så Kristelig Folkeparti er villig til å se på om man kan finne en løsning for å finansiere disse med læremiddelstipend på ulike måter senere.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-11:
Den nye ordningen som Regjeringen nå foreslår, er en bedring også for lærlinger. Jeg minner om at de også nå kan få borteboerstipend, 3 450 kr pr. måned, som er en stor forandring i forhold til inneværende ordning. Så dette kommer jo også lærlinger til gode. Vi ser annerledes på inntekten som lærlingene har, enn inntekten andre elever i videregående skoler har, men dette kan vi også være villige til å se på videre. Vi er ikke klare til å gå inn på dette nå. Vi mener at lærlinger får en bedring med den nye ordningen, og vil se på hvordan dette virker.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-11:
Et bærende prinsipp i videregående opplæring har vært lik rett til utdanning uansett hvor man bor i landet, og det å utjevne forskjeller. Regjeringspartiene foreslår en maksimalgrense for reisestipendet på 7 000 kr, som vil bety at det vil koste mer for dem som bor i distriktene, f.eks. i Finnmark. Med dette regner Regjeringen med å ha en innsparing på 3 mill. kr. Samtidig foreslår Regjeringen at man ikke skal ha en behovsprøvd låneadgang for dem som tar opp lån for å gå på private skoler, og foreslår dessuten at man ikke skal ha behovsprøving ved inntekter på fast eiendom, renter og aksjeutbytte og salg av bolig, noe Regjeringen beregner vil koste om lag 2 mill. kr. Mitt spørsmål til Robertsen er: Er det slik at distriktsungdommen må betale for dem som går på private skoler?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-11:
Jeg takker for spørsmålet. Det er viktig for SV å se utdanningen i helhet, noe som også gikk fram av innstillingen som Kvalitetsutvalget la på bordet for noen dager siden. Det er viktig for oss at alle elever skal kunne gå gjeldfrie, altså skal kunne få en gratis videregående opplæring. Men det som er et faktum, er at etter det som Regjeringen nå har lagt fram, gjør de ikke det. Enkelte elever vil få en større byrde når det gjelder kostnader. Man vil ikke få kompensert alt det man tidligere har fått gjennom den andre ordningen. Det som har vært utregnet, er at det vil koste om lag 400 mill. kr for kun læremiddelstipendøkningen. Vi mener at vi må stikke fingeren i jorda og vise hva som er virkeligheten. Vi har ikke flertall på Stortinget bak oss for å lage en gratis videregående skole i dag. Da er vi nødt til å kompensere på best mulig måte. Vi gjør det ikke med lett hjerte, men vi gjør det fordi vi ser at alternativet er mye verre. Vi gjør det inntil videre, inntil Stortinget har flertall for en gratis videregående opplæring.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-11:
Vi går inn for en behovsprøvd låneadgang fordi det for det første vil koste veldig mye dersom alle elever på videregående opplæring skal kunne ha mulighet til å ta opp lån. Så mange penger har ikke SV. For det andre er det slik at vi også ønsker behovsprøving både for dem som skal gå på private skoler, og for dem som har inntekt av hus, eiendom, aksjeutbytte osv., fordi dette skal være en ordning som støtter dem som trenger det aller mest. Når det gjelder lærlinger, har vi fremmet forslag om at man er nødt til å kompensere for at arbeidsinntekten deres skal regnes som ordinær inntekt, fordi det arbeidet lærlingene gjør i en bedrift, også må ses på som inntektsskapende arbeid for bedriften.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-11:
Som jeg har sagt tidligere, foreslo SV i budsjettet 400 mill. kr til læremiddelstipend til alle elevene. Det er viktig for oss å ha en gratis videregående opplæring, som jeg har sagt tidligere. Men jeg forstår verken det Regjeringen sier, det man uttaler, eller det man foreslår. Man snakker om at man skal nå de aller fattigste. Men når det gjelder låneopptak, har man foreslått å beholde låneadgangen kun for dem som går på private skoler, uten behovsprøving, og samtidig fjerner man behovsprøvingen når det gjelder aksjeutbytte, fast eiendom og en rekke konkrete tiltak som er veldig målrettet mot dem som tjener mye. Dette foreslår man skal fjernes.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-11:
Landets lærlinger har stramme økonomiske vilkår. For det første er jeg veldig fornøyd med at Regjeringen foreslår at lærlinger også skal komme inn under ordningen med ikke behovsprøvd borteboerstipend. Men mitt spørsmål går på egne regler for arbeidsfri inntekt. Det som skjer i dag, er at lærlingene er avskåret fra store deler av studiefinansieringsordningen fordi lærlinglønn ikke kommer inn under samme ordning som annen arbeidsfri inntekt. Hvis man hadde gjort det som SV og Arbeiderpartiet foreslår, ville det betydd en styrking av dem som velger å ta fagutdanning. I en tid med mangel på fagutdannet arbeidskraft ville dette vært et veldig viktig positivt bidrag for disse.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-11:
Jeg er veldig fornøyd med at statsråden har fulgt opp tidligere budsjettinnstillinger og de merknadene utdanningskomiteen tidligere har hatt om at man må komme tilbake med en gjennomgang av læremiddelstipendordningen for videregående opplæring, med spesielt fokus på borteboerstipend. Det er ingen tvil om at den stortingsmeldingen som ligger her, på mange måter er en styrkelse i forhold til det som er i dag. Det er jeg fornøyd med. Men samtidig har man også en rekke felt der man har svekkede områder, bl.a. når det gjelder reisestipend, der det er et flertall i dag mot Regjeringens forslag. Jeg ville gjerne stille et spørsmål til statsråden angående lærlinglønn. Regjeringen drøfter hvorvidt lærlinglønn fortsatt skal regnes etter egne regler for arbeidsfri inntekt. Mitt spørsmål er: Hva vil statsråden gjøre med dette?
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-06-11:
At Fremskrittspartiet er et gavmildt parti, særlig når det gjelder bruk av skattebetalernes penger, er ikke noe nytt, og det kommer til kjenne også i denne saken: «Disse medlemmer vil understreke at et læremiddelstipend bør tilfalle alle elever i den videregående skolen uavhengig av foreldrenes formue og inntekt.» Med andre ord, enten man har behov for dette læremiddelstipendet eller ikke, skal man få det ved hjelp av skattebetalernes penger. Representanten fra Fremskrittspartiet har selvfølgelig regnet på hva dette koster, og det kunne det være hyggelig å få opplysninger om. Men det som er enda mer interessant, er: Hvor skal pengene hentes fra? Hva vil Fremskrittspartiet nedprioritere for å prioritere opp denne gavmildheten?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2003-06-11:
Jeg har vært i utallige skoledebatter med Sosialistisk Venstreparti opp gjennom de siste åra. Det er særlig ett tema som har gått igjen, og det er at ungdom skal slippe å ta opp lån for å gjennomføre videregående utdanning. Det er jo fordi vi vet at veldig mange har betalingsproblemer. Veldig mange får betalingsproblemer og setter seg sjøl i situasjoner der det er vanskelig for dem å få lån til utdanning senere. Jeg syns representanten Jensen viser en rørende omsorg i sitt innlegg for dem som havner i den situasjonen. Men det er da mitt spørsmål er: Når Sosialistisk Venstreparti først har muligheten til å sikre at ungdom kan gå gjeldfrie gjennom videregående opplæring, hvorfor snur de da i stedet trill rundt og sikrer flertall for at ungdom fortsatt kan sette seg i gjeld? Mitt neste spørsmål er: Hvor mye penger mener representanten Jensen at man eventuelt må kompensere med for at ungdom skal kunne gå gjeldfrie gjennom videregående skole?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-06-11:
Av og til er det litt vanskelig å forstå logikken i det som blir foreslått, for Sosialistisk Venstreparti foreslår en behovsprøvd låneadgang, dvs. at man vil nå de elever og tenåringsfamilier som har lavest inntekt. Det er det som ligger i prinsippet om behovsprøving. Den samme gruppen vil jo Regjeringen nå, bare det at vi gir stipend. Hvis det er slik at SV er opptatt av å nå denne gruppen, burde ikke det logiske være at man ut fra gratisprinsippet eventuelt øker stipendet og legger friske penger på bordet, eventuelt justerer opp inntektsgrensen, istedenfor å åpne for låneadgang, som medfører at de som antakeligvis vil ha størst problemer med å tilbakebetale lånet, kan bli gjeldsofre? SV løser ikke gjeldsoffersaksa.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-06-11:
Representanten Skjælaaen var veldig opptatt av å ha likhet mellom elever i videregående skole, uavhengig av hvor de bor, og hadde et resonnement omkring borteboerstipendet. Og så hadde han også en visitt innom reisestipendet og grensen på 7 000 kr. Jeg har lyst til å utfordre representanten Skjælaaen litt mer på grensen på 7 000 kr, når han argumenterer mot denne grensen bl.a. ut fra at elever i videregående skole skal kunne ta tilsvarende utdanning i andre nordiske land, og også i forhold til at dette antakelig er elever på landsdekkende linjer, eller landslinjer. Hvorfor skal det være en forskjellsbehandling av elever i videregående skole og studenter? Er konsekvensen av Skjælaaens argumentasjon at i neste omgang vil grensen for studenter oppheves?