Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-10-12:
Trontaledebatten er Stortingets mulighet til å løfte blikket litt, diskutere Regjeringens politikk, fokusere på forskjeller og alternativ politikk. Det siste er enkelt i år. Denne regjeringen har nemlig avlevert en trontale og en regjeringsplattform som mer bærer preg av å være et forretningsministerium. Det må være de store indre motsetningene som gjør at man så tydelig framstår med minste felles multiplumløsninger, som vi også har sett de foregående fire år. Hvor er evnen og viljen til fornyelse? Hvor finner vi reformer som et moderne samfunn trenger for å utvikle seg i en raskt omskiftelig verden? Nei, de finner man ikke. Ideologien er basert på å bruke penger, på samme måte som før, uten vilje eller evne til nytenkning, strukturendringer eller reformer. Det kan bare bety at Regjeringen har satt seg selv på sparebluss på disse områdene på grunn av manglende enighet. Høyre bygger sin politikk på å ta vare på det beste i samfunnet, men å fornye og reformere der det er nødvendig. Da nytter det simpelthen ikke å slå seg til ro med bare å bruke mer penger. Fellesskap handler også om hvordan vi forvalter fellesskapets midler. Det kan ikke og bør ikke skje ukritisk og uten vilje til å fornye seg. Jeg skal illustrere dette med et par eksempler fra transportpolitikken. Her har Regjeringen gang på gang skrytt av sin satsing, til overmål som et viktig bidrag i finanskrisetider. Det som imidlertid ser ut til å ha gått Regjeringen fullstendig hus forbi, er at kostnadsutviklingen innenfor denne sektoren har spist opp – og mer enn det – satsingen fra Regjeringen. Det bygges ikke mer veier med denne regjeringen, det reasfalteres mindre, veiene forfaller raskere. For Høyre har det vært viktig å fokusere på økte bevilgninger. Derfor har vi prioritert 16 milliarder kr mer enn regjeringspartiene til sektoren. Men vi erkjenner at heller ikke dette er nok. Derfor har vi gått inn for å etablere et vedlikeholdsfond på 50 milliarder kr for å ta et offensivt grep om de store utfordringene på dette området. Regjeringens svar har vært negativt. Dermed vil situasjonen forverre seg, slik Riksrevisjonen har påpekt i en nylig rapport. Høyre vil også reformere samferdselsetatene, modernisere selskapsformen, endre planprosessene, avbyråkratisere der det er hensiktsmessig. I Høyre så vi tidlig i forrige periode at Regjeringen verken hadde vilje eller evne til reformer og nytenkning innenfor denne sektoren. Det kan for øvrig best illustreres med Regjeringens gravlegging av den selvskapte forventningen om prosjektfinansiering. Derfor har vi laget vår egen transportplan. Vi vil sørge for at regjeringspartiene får rikelig anledning til å slutte seg til mange av disse i tiden som kommer. Et av de viktigste grep er fortsettelsen av suksessen med OPS-modellen. Denne vil forsere oppstart av mange prosjekter, gi raskere gjennomføring og dermed sikre at vi får bygd ut viktige strekninger før de store velferdsutfordringene slår inn for fullt, om 10–15 år. Replikkordskiftet mellom tidligere statssekretær, nå stortingsrepresentant, Pollestad og Høyres leder om OPS tidligere i dag viser med all tydelighet at Regjeringen er på syltynn is i sin motargumentasjon og begrunnelse – enten det, eller så har de ikke forstått eller vil forstå hva som er OPS-modellens klare fortrinn. For dette handler jo atskillig mer om struktur og organisering av oppgaven enn om finansiering. Men det er en organisering som forutsetter økt bruk av private løsninger, og på dette området har Regjeringens private allergi kanskje vært aller tydeligst, dessverre. Jeg vil likevel invitere regjeringspartiene til å endre sitt standpunkt her, og de skal få full støtte fra Høyre når de gjør det.