Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2012-11-15:
EØS-avtalen ligger fast. Så er det sagt. Også jeg vil starte med å takke utenriksministeren for en god redegjørelse om mange ulike utfordringer i EU, som også får konsekvenser for Norge. Det er ikke akkurat et lyst og framtidsrettet EU vi opplever om dagen, ei heller i redegjørelsen. I går var det 23 streiker i EU-land, noe som sier oss at misnøyen er stor, og tilliten til politikerne for øyeblikket liten. Utenriksministeren sa i sin redegjørelse at «demokratiet har dårlige vekstvilkår der folk har svekket tro på framtiden». Han sa også: «Dette er mer enn tall. Det handler om mennesker.» Det er nettopp det det gjør. Mennesker som ikke ser noe håp for framtiden, kanskje en tapt generasjon, med en ungdomsledighet på 30–50 pst., gir ingen gode visjoner for framtiden. I Hellas er befolkningstilvekstraten nå på 1,3, som gjør at den greske befolkningen vil være halvert om 45 år. Hvem skal da betale regningen det greske folket får fra IMF og EU? Når man i tillegg vet at befolkningen lever lenger, sier det seg selv at det blir stadig færre som skal sørge for at fellesskapet drives framover. Med en ungdomsledighet på opp til 50 pst., som man ser i noen av landene i EU, og kanskje enda høyere tall i randsonen utenfor, er det stor grunn til bekymring. Teknokratene må gjerne overta og forsøke å styre økonomien i skakkjørte land i Europa. Men det vil de bare lykkes med på kort sikt, nettopp fordi teknokratene kan styre økonomi og penger – men de kan ikke styre mennesker. At demokratiet er truet, og at ekstreme politiske krefter vekker frykt, er ikke det minste forunderlig. De partiene som folk trodde på i utgangspunktet, det være seg sosialdemokrater eller konservative, har vist seg totalt udugelige og kjørt landene i grøften. Hva gjør mennesker da? De går selvsagt ikke i den samme fellen ved nok en gang å stemme på politiske partier som har sviktet dem. Nei, de vil ha noe nytt. At det ender med at det blir stadig større oppslutning om ekstreme populistiske og proteksjonistiske partier, både på venstresiden og på høyresiden, i tillegg til religiøse grupper, så vi måtte komme. Det er bekymringsfullt, ja visst, men det er neppe de greske, de spanske, de portugisiske eller de irske menneskene som har skylden for at situasjonen er som den er. Det er den politiske elite, som har manglet styringsvilje og styringskontroll. Derfor slutter jeg meg til utenriksministerens ord om at det «å sikre stabile demokratier i Europa» er noe av det viktigste vi kan gjøre, gjerne gjennom nye mekanismer, hvis det er nødvendig. Jeg skulle ønske det var riktig at det allerede finnes en felles forståelse for hva demokrati er, med basis i Den europeiske menneskerettskonvensjon. Men så er nok ikke tilfellet. 47 land har skrevet under Den europeiske menneskerettskonvensjon, og jeg tror jammen det er 47 definisjoner av den også. Det leder meg til det neste temaet som jeg vil ta opp, nemlig hvordan dessverre også menneskerettigheter ser ut til å miste litt av verdien sin i land i krise – som f.eks. retten til utdannelse, arbeid og helsetjenester og retten til å få være en familie. Rettigheter som vi i Norge tar for gitt, er ikke en selvfølge, verken i land innenfor eller utenfor EU. Derfor er jeg av den oppfatning at her kan Norge gjøre en jobb. Jeg ble veldig glad for det utenriksministeren sa avslutningsvis i sitt innlegg nå. Jeg tror at Norge kan være den tydelige og hørbare stemmen som minner alle land i Europa om at uansett hvor vanskelig den økonomiske situasjonen og livssituasjonen er for mennesker der ute, må vi aldri, aldri miste de universelle menneskerettighetene av syne. Gjør vi det, har vi tapt.