Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2004-11-09:
Som saksordfører for både innstillingen om St.meld. nr. 41 for 2003-2004, om eksport av forsvarsmateriell fra Norge i 2003, og innstillingen om Dokument nr. 8:33 for 2003-2004, om midlertidig eksportforbud for 12,7 mm flerbruksammunisjon, har jeg valgt å behandle begge disse sakene i mitt innlegg. Jeg har sett at media nå har begynt å interessere seg for Norges årlige eksport av forsvarsmateriell. Det har vært lite debatt om disse sakene tidligere i de årene jeg har vært saksordfører for disse årlige meldingene. Jeg vil derfor benytte anledningen til å komme med en del synspunkter. Man må gjerne ønske en bedre verden og fred på jord, men det holder ikke å anmode partene i en konflikt om å holde fred uten at det også fra verdenssamfunnet er vilje til om nødvendig å bruke makt for å stoppe kamphandlinger som går ut over uskyldige. Er det så enkelt som noen vil ha det til, at det bare er å stoppe handelen med våpen eller begrense denne sterkt, så vil verden bli snill og god? Jeg tror ikke det. Norge er med i forsvarssamarbeid for å beskytte seg selv og sine allierte, og det er derfor viktig at vi også har de våpen som trengs til denne beskyttelsen. Det er også viktig at vi trener på å bruke de samme våpnene innen forsvaret av det enkelte land innen forsvarsalliansen, og at våpenmateriell utveksles mellom disse landene. Man kan godt måle våpeneksport i antall kroner og øre, eller kuler og krutt, og i forhold til hvilke land som mottar slik eksport, men problemet er ikke så enkelt. Vi må forholde oss til dagens virkelighet. Selv om vi ønsker fred, er det naivt å ikke være forberedt på krig. De fleste ønsker fred, men virkemidlene for å oppnå fred er det forskjellige synspunkter på. Verden har gått en lang vei fra den tiden da kamper ble utkjempet med sverd, til den utvikling vi ser i dag, der man ikke vet hva en fiende eller en terrorist vil bruke i sin kamp for å oppnå et mål. Men det må ikke hindre oss i å gjøre det som kan gjøres for at konvensjonelle våpen og ammunisjon ikke skal havne i hendene på folk som gjerne dreper for å oppnå et mål. Vi står også overfor personer og grupper som kynisk tar i bruk ny teknologi til å framstille våpen med det formål å ramme uskyldige sivile personer. Den tiden da vi visste hvor fienden var, er forbi, men det må allikevel ikke få oss til å se spøkelser i hver krok. Det er viktig at man tar sine forholdsregler, og at vi blir forsiktigere med hvem vi selger våpen til. Det er et ordtak som sier at man ikke har fred lenger enn naboen vil, og det er dette vi må forholde oss til, enten det dreier seg om politikk, religion, stammer, folkegrupper, fattig og rik eller kamp om land og vann. En stadig økende folkemengde og stadig økende forskjell mellom fattig og rik gjør ikke situasjonen lysere, men det rettferdiggjør heller ikke at man dreper uskyldige for å oppnå sine mål. På bakgrunn av den ustabile situasjonen mange steder i verden er jeg enig med Norges Fredsråd i at det er viktig å opprettholde en streng kontroll med våpeneksport og teknologi som kan benyttes til framstilling av våpen, og med hvilke land disse eksporteres til. Men det må ikke gjøre oss passive. For å sitere Arnulf Øverland: «Du må ikke tåle så inderlig vel, den urett som ikke rammer dig selv!» Når «slemme» med våpen angriper «snille» uten våpen, bør man ikke bare stikke hodet i sanden og håpe at det går over. Det er et internasjonalt ansvar å engasjere seg mot overgrep og krenkelser av menneskerettigheter. Norsk eksportkontroll er viktig for å hindre at våpen kommer på avveie, og bygger i stor grad på internasjonalt samarbeid på dette området og de forpliktelser som deltakerlandene har påtatt seg. Det er derfor gledelig at de fleste industriland, og dermed de største leverandører av sensitive varer og teknologi, deltar i samarbeidet. Norge har i internasjonal sammenheng en relativt beskjeden eksport av forsvarsmateriell, og norsk forsvarsindustri produserer og eksporterer i liten grad komplette våpensystemer. Komponenter, deler, elektronisk utstyr og sprengstoff utgjorde den overveiende del av eksporten. I dagens situasjon er det viktig at vi opprettholder en høy teknologisk standard både på de våpen som vi eksporterer, og dem som vi importerer. Det er bedre å være føre var enn etter snar. Noen vil hevde at det brukes for mye penger på våpen og våpensystemer, penger som kunne vært brukt til å bedre situasjonen for mange folk. Men situasjonen i verden er dessverre ikke slik at vi kan gamble med vår sikkerhet og vår forsvarsevne, og det er denne verden vi må forholde oss til. Multilateral eksportkontroll har i de siste årene blitt et viktig virkemiddel i arbeidet for å hindre spredning av masseødeleggelsesvåpen og oppbygging av konvensjonell militær kapasitet som kan true stabiliteten og sikkerheten i et område. Mange av de væpnede konflikter i verden ser også ut til å bli mer blodige og langvarige gjennom tilførsel av smuglede våpen. Det er derfor viktig at det utvikles tiltak mot ulovlig våpenhandel, bl.a. ved å bedre grensekontrollen mot land der konflikter pågår. Det er også en økende bekymring for alle de uregistrerte og ulovlige våpen som utgjør et alvorlig problem i konfliktområder, og derfor er det viktig at arbeidet med å fjerne disse også må inngå i det internasjonale samarbeidet. Her har Norge allerede startet opp, og en mengde våpen er allerede samlet inn gjennom våpenamnestiet som ble gitt i år. I kampen mot terrorisme er det viktig å hindre at våpen og teknologi havner i hendene på grupper eller personer som har sivile liv som mål for å fremme sin sak. Det må derfor fremdeles føres en restriktiv politikk angående salg av våpen og våpenteknologi. Det er viktig at det norske eksportkontrollregelverket gjennomgås med sikte på å foreta en nødvendig oppdatering for å møte stadig nye politiske situasjoner, og at det foreligger en tilfredsstillende dokumentasjon før utførselstillatelse kan innvilges. Dette må også gjelde varer i forbindelse med vedlikehold, reparasjoner og reservedeler. Dette har vi mast om lenge, og vi er glad for at det nå omsider ser ut til at departementet kan framlegge gjennomgåelsen i slutten av 2004. Vi kan gjerne diskutere hvilke våpen som havner hvor, men det er på en måte en avsporing av debatten. Det som det til syvende og sist dreier seg om, er å kunne forsvare seg mot en fiende som angriper med våpen. Når snakk og anmodninger ikke hjelper, skal vi kunne si: OK, vi stiller opp for dem som blir angrepet, om så med våpen. Kun da blir vi troverdige. Derfor kalles det også forsvarsvåpen og forsvar. For å kunne yte motstand mot overgripere må man både i forskning og teknologi være minst på høyde med angriperne. Mange vil si at det fører til opprustning og en ny omdreining av opprustningsspiralen. Jeg vil si det slik: Man må forholde seg til verden som den er, ikke slik man skulle ønske at den var. Den virkelige trusselen i dag er ikke det vi forbinder med konvensjonelle våpen, men de våpen man ikke kan se og ikke vet hvor rammer. Jeg tenker her på fanatiske grupper som for å oppnå sine mål kan tenke seg å benytte kjernefysiske, kjemiske og bakteriologiske våpen og sprengstoff som stort sett rammer uskyldige. De skyr ingen midler for å oppnå seier for sin sak, hva det enn måtte være. Men det aller farligste er å lukke øynene og håpe at alt er i orden når man åpner dem igjen. Fremskrittspartiet ser at informasjonsrevolusjonen er i ferd med å forandre rammebetingelsene for krig og konflikt. I framtidige konflikter må man anta at angrep på sivile og militære informasjonssystemer vil utgjøre et sentralt element. Den teknologiske utviklingen har gjort avansert teknologi mer tilgjengelig for politisk ustabile stater eller andre nasjonale og internasjonale grupperinger som kan ønske å anvende vold eller trusler om vold for å oppnå sine hensikter. Kostnadene ved å anvende moderne teknologi i offensivt øyemed er ofte relativt sett små i forhold til hva det koster å forsvare seg effektivt mot eller avskrekke slik bruk. Samtidig som faren for elektronisk terror er økende, må vi også fokusere på den faren som utvikling og spredning av kjernefysiske, biologiske og kjemiske våpen, de såkalte masseødeleggelsesvåpen, og deres leveringsmidler utgjør. Den nødvendige kunnskap for å framstille biologiske og kjemiske våpen er forholdsvis lett tilgjengelig, og flere land har som mål å anskaffe slike våpen med tilhørende leveringsmidler. Fremskrittspartiet er glad for at det er etablert en rekke multilaterale rustningskontrollregimer for å hindre bruk, spredning og produksjon av masseødeleggelsesvåpen. Dessverre har det vist seg vanskelig å få etablert effektive kontroll- og overvåkningsordninger som kan bidra til å sikre at avtalene etterleves. Beklageligvis har flere land unnlatt å slutte seg til eksisterende avtaleverk. Norge er nå medlem i alle de fem multilaterale eksportkontrollregimene og implementerer i tillegg alle relevante vedtak fattet i FN og OSSE. Når det gjelder FN-vedtak, etterlever Norge alle vedtak om våpenembargo, uavhengig av om de er av bindende eller ikke-bindende karakter. Fremskrittspartiet forventer og antar at dette er en politikk som Regjeringen tar sikte på å videreføre. Fremskrittspartiet ser det som positivt at det fra norsk side arbeides aktivt for å fremme større åpenhet og innsyn i internasjonal våpenhandel og en skjerpet holdning til eksport av håndvåpen. Multilateral eksportkontroll er i løpet av de siste årene blitt et viktig virkemiddel i arbeidet for å hindre spredning av masseødeleggelsesvåpen og oppbygging av konvensjonell militær kapasitet som kan true stabiliteten og sikkerheten i et område. Etter 11. september 2001 har det internasjonale samarbeidet om eksportkontroll og ikke-spredning tatt en ny vending. Det er tatt en rekke initiativer for å styrke samarbeidet i de multilaterale regimene. Dette er Fremskrittspartiet tilfreds med, og vi forventer at Regjeringen følger dette opp. Så noen ord om SVs forslag om midlertidig eksportforbud for 12,7 mm flerbruksammunisjon fra Norge, og de problemstillinger som blir reist i denne forbindelse. Her viser komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Sosialistisk Venstreparti, til de erfaringer Forsvarets forskningsinstitutt har gjort i forbindelse med testing av 12,7 mm flerbruksammunisjon, den såkalte Mk 211 multipurpose-ammunisjon. Forsvarets forskningsinstitutt har kommet fram til at det ikke er grunnlag for å hevde at denne type ammunisjon bryter med St. Petersburg-erklæringen av 1868. Dette er også meddelt Røde Kors i Finland, Sverige og Norge av norske myndigheter. Det er også klare regler for eksport av denne type ammunisjon. En slik eksport blir til enhver tid forvaltet av Utenriksdepartementet etter gjeldende regler knyttet til eksport av våpen, ammunisjon og annet militært materiell. Når forsvarsalliansen NATO bruker 12,7 mm våpen mot pansrede kjøretøy, er det vel naturlig at alliansen skaffer ammunisjon til våpenet. Flertallet i komiteen har tillit til at norske myndigheter følger de regler som gjelder for omsetning og eksport av denne type ammunisjon, og godtar de resultater som har framkommet i de tester som har vært gjennomført for å stadfeste dette prosjektilets egenskaper ved anslag mot mennesker, og finner ut fra de faglige vurderinger ikke å kunne støtte forslaget om en midlertidig stans i eksporten av 12,7 mm flerbruksammunisjon. Til slutt vil jeg vise til flertallets merknader i innstillingen om St.meld. nr. 41 angående eksport av forsvarsmateriell og Dok. nr. 8:33 om midlertidig stans i eksport av 12,7 mm flerbruksammunisjon.