Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Jeg har hatt gleden av å diskutere dette med helseministeren siden han tiltrådte, tror jeg, vi startet tidlig i Stortinget. Jeg må si at i de første debattene hadde helseministeren en mer åpen holdning. Da overtok han arven etter forrige helseminister, i den rød-grønne regjeringen, og det var en utvikling i standpunkter etter hvert i den perioden når det gjelder bl.a. Aker sykehus – og jeg husker Radiumhospitalet også var i spill den gangen – hvor det ble avklaringer. Så jeg følte før, når ikke helseministeren hadde låst seg så mye til gjeldende planer, at det var mulig å nå fram i debatter i Stortinget. Så blir jeg litt overrasket over at det er så hardt press på at nå er det framdrift som gjelder – jeg hørte det ble sagt av helseministeren at brukerne ikke kan godta utsettelse. Jeg vet ikke hva han definerer som brukere, jeg heller, men i Oslo har det vært meningsmålinger hvor 70 pst. er for å bevare Ullevål og mot de planene som helseministeren kaller målbildet. De store foreningene – altså Legeforeningen, Sykepleierforbundet, Fagforbundet – og de bydelsutvalgene som er berørt, er imot disse planene. Og i bystyret har situasjonen endret seg etter valget i 2019. Jeg hørte at Oslo Arbeiderparti har snudd i bystyret, så nå er det jo bare ett parti, Høyre, som støtter planene i bystyret. Da holder det jo ikke bare å vise til vedtak i 2016 og 2018, som helseministeren gjorde. Jeg er klar over at man trenger å jobbe langsiktig, man kan ikke se bort fra tidligere vedtak, men man kan heller ikke se bort fra nye realiteter. Det som jeg er spent på nå, er hva som skjer her i Stortinget med disse planene, for det er jo Stortinget som har ansvaret – ikke bystyret i Oslo – for bevilgningene og for Helse Sør-Øst, og som har helseministeren som den personen vi kan diskutere med. Vi har fremmet forslag her i Stortinget nå angående OUS’ planer og Ullevål sykehus, og det blir interessant å se både hva Fremskrittspartiet gjør her i stortingssalen med de forslagene som foreligger, som snart kommer til behandling, og hva Arbeiderpartiet gjør etter at lokalpartiet i Oslo har snudd. Det kommer vi tilbake til. Det som jeg gjerne vil fokusere litt på, er utviklingen i Oslo når det gjelder behovet for sykehuskapasitet og lokalsykehuskapasitet. Hvis en regner med at befolkningen i Oslo øker med 10 000 i året – den økte med 12 000 i fjor – pluss at de tre bydelene i Groruddalen skal overføres til Oslo universitetssykehus fra Ahus, etter planen fram til 2035, vil det være en økning i befolkningsgrunnlaget til Oslo universitetssykehus fram til 2035 på 260 000 flere mennesker. Det er et langt større befolkningsgrunnlag enn mange lokalsykehus har, og til å dekke den befolkningsøkningen har Oslo universitetssykehus i sine planer nå lagt opp til 67 flere senger innen psykisk helsevern og 350 flere senger innen somatikk. I forhold til de planene vi har sett tidligere når det gjelder kapasitet både for Ahus og for Kalnes, hvor det har blitt mye korridorpasienter, og hvor man har undervurdert behovet for kapasitet bl.a. når det gjelder eldre pleietrengende pasienter, tror jeg det er grunn til å gå gjennom tallene for hva man planlegger av økt kapasitet, mange flere ganger framover. Jeg spurte sykehusdirektørene om dette i en kronikk, og jeg spurte også om vi med denne store befolkningsøkningen ikke trenger et nytt lokalsykehus i Oslo etter 2035. Det svarte de bekreftende på. Da er mitt store spørsmål, hvis vi kommer dit at vi må planlegge et nytt lokalsykehus i Oslo allerede etter 2035: Hvorfor beholder man ikke isteden Ullevål og bruker lokalsykehuskapasiteten vi har der, istedenfor å begynne helt på scratch med et nytt sykehus bare om 15 år? Da vil man jo være mye mer sikker på at vi har kapasitet i framtiden, man vil kunne løse mange vanskelige konflikter og avveininger, og det vil kanskje være kostnadsmessig lurt også.