trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2021-05-03:
Saken vi behandler nå, er en sak der alle er enige om intensjonene, og det er en viktig debatt. Selv om man har konkludert litt forskjellig med hensyn til hvordan man kommer til å votere, tror jeg debatten i seg selv er utrolig viktig. Som foregående taler var inne på på en god måte, er det ikke noe tvil her om at vi må vise hvor ansvaret ligger. Først det helt grunnleggende: Hver enkelt av oss, hver enkelt arbeidstaker, har et selvstendig ansvar for ikke å trakassere. Det er helt åpenbart. Men som representanten Arild Grande også var tydelig på, er det ikke noe tvil om at ledelsen på den enkelte bedrift har et særskilt ansvar for hva slags kultur man har på arbeidsplassen, hvordan man skal kunne avdekke eventuell ukultur, og hvordan man sørger for å kvitte seg med eventuell ukultur. Alle er enige om at all form for diskriminering, selvfølgelig også seksuell trakassering, er uakseptabelt. Men det sier loven allerede i dag. Loven er tydelig på at all trakassering er forbudt. Men det er ikke noe tvil om at det syndes. Men hvis loven ikke følges, hjelper det ikke alltid å vedta loven på nytt. Vi må da gå inn og se hvordan loven faktisk etterleves, og hva man konkret kan gjøre for å sørge for at lovens intensjoner, og nå hele Stortingets intensjoner, om å bekjempe trakassering, og spesielt seksuell trakassering, iverksettes. Det er der debatten bør være. Jeg tror at mye også handler om å bevisstgjøre hverandre. For det kan være enkeltstående kommentarer som i utgangspunktet i seg selv ikke var ment å være trakasserende, men som oppfattes trakasserende av andre. Det kan igjen bidra til at man utvikler en kultur der det kommer f.eks. sjargonger osv. som ikke er akseptable. Så jeg er glad for og vil også bare slå fast helt tydelig fra denne talerstolen at seksuell trakassering og all annen trakassering er totalt uakseptabelt i arbeidslivet og i samfunnet generelt. Men Fremskrittspartiet mener at lovverket i utgangspunktet er godt nok, så får man heller se om etterlevelsen av det er god nok, og der tror jeg vi alle har en jobb å gjøre.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
Som flere har vært inne på, er grunnpensjon en økonomisk grunnsikring. Den gis til alle på grunnlag av botid, og den er uavhengig av den inntektsbringende yrkesaktiviteten – jeg vil understreke: den inntektsbringende yrkesaktiviteten. Den differensieres etter sivilstand – sjølsagt fordi det er lettere når man er to, enn når man er én, å dele på de faste kostnadene – og det er for å forhindre fattigdom. Dersom denne grunnsikringen skulle bli endret, ville vi jo styrt i retning av en ny urettferdighet ved at de enslige helt opplagt hadde kommet dårligere ut, noe Fremskrittspartiet behendig unnlater å si. Senterpartiet støtter innstillinga fordi vi ser dette som en grunnsikring. Ellers i pensjonssystemet er det jo sånn at økende arbeidsinntekter gir økende pensjoner, og det er jo et standpunkt som også Fremskrittspartiet sjølsagt støtter. Som flere har vært inne på, er det en gammel ordning. Den store revolusjonen når det gjelder minstepensjon, kom i 1967 med statsminister Per Borten fra Senterpartiet og sosialminister Egil Aarvik fra Kristelig Folkeparti. De greide å få til den revolusjonen som da kom, nemlig at alle, uavhengig av arbeidsinntekt, kunne få en minstepensjon. Jeg tror vi som er noe eldre, har noen erfaringer fra vårt nærmiljø for hvordan den slo positivt ut ved å øke verdigheten og den økonomiske muligheten for de mange som hadde arbeidet et hardt liv, men som ikke hadde hatt en høy inntekt fordi det i liten grad var inntektsbringende. Det er fortsatt behov for en grunnsikring i ny alderspensjon, og Senterpartiet støtter det for å forhindre fattigdom. Når representanten Heidi Nordby Lunde snakker om hvordan grunnpensjonen har økt mye i prosent, er det riktig, men det som folk går i butikken med, er ikke prosenter, det er kroner, og vi kjenner forskjellen på prosentregning av små beløp og prosentregning av store beløp. Minstepensjonistene, grunnpensjonistene, har prosenter av små beløp, så sjøl om prosenten har økt mer enn ellers, noe som er rettferdig, gir beløpet en mindre vekst i pensjonene for dem enn for dem som har en god tilleggspensjon.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
Dette er et klassisk Fremskrittsparti-forslag. En definerer ikke problemet, en definerer ikke det som skal løses, og da blir det ikke orden i sysakene, for å si det enkelt. Fremskrittspartiet snakker om «mer brukervennlig». Det som er forutsetningen for mer brukervennlig, er jo at det er klarere regler. Men dette er et meget krevende spørsmål. Norsk bedriftsliv og arbeidsliv er veldig forskjellig, dermed kan man ikke ha samme regler for alle typer virksomhet. Det gjør automatisk at dersom man skal få trygge forhold for både bedrifter og folk og rettferdig konkurranse – ja vel, så blir det forskjeller, og det er sjølsagt mer komplisert enn om alt var likt. Fremskrittspartiet snakker om fleksibelt arbeidsliv. For hvem? Hva er dette for noe? Fremskrittspartiets historie helt fra starten og fram til dags dato er at de aldri har ønsket en sterk arbeidsmiljølov. De har aldri ønsket at spesielt de som er lavtlønnet – for det er de som trenger arbeidsmiljøloven aller mest – skulle ha en arbeidsmiljølov som gjorde at de fikk mer rettferdighet i arbeidslivet. Det er kjernen i Fremskrittspartiets politikk. Senterpartiet står sammen med Arbeiderpartiet og SV om at vi skal ha en arbeidsmiljølov som verner om arbeidstakernes rettigheter, som skaper større balanse i maktforholdet mellom arbeidsgiver og arbeidstaker, og som også klargjør de gjensidige rettighetene og pliktene – rettigheter og plikter mellom bedrift og ansatte. Norge har en sterk arbeidsmiljølov, og det er et viktig konkurransefortrinn. Sammen med en høy andel fagorganiserte, kollektive avtaler og trepartssamarbeid er det med på å skape en god arbeidsproduktivitetsutvikling. Det er noe som vi virkelig må verne om. Jeg merket meg statsrådens hilsen til 1. mai, der han tok et oppgjør med sin ungdom – meget interessant, klokt av statsråden – der han, slik jeg forsto det, la seg på en linje som er helt i tråd med det jeg nå sier. Høyre snakker også om mer fleksibilitet og sier at en skal endre arbeidstidsreglene. Det er først og fremst fra Høyres side at en skal ha lengre arbeidstid uten avtale med fagforening. En snakker om å endre midlertidige ansettelser, altså få mer av det som i dag er § 14-9(2) f, noe som er å gå i helt feil retning. Regjeringa måtte jo presses av opposisjonen, inklusiv Kristelig Folkeparti, da det ble mer opprydding i bemanningsforetakene. Den setningen som jeg tror var basisen for Kristelig Folkepartis støtte, var: (2) «Et velorganisert arbeidsliv er en forutsetning for et trygt familieliv.» Der står Senterpartiet, og det følger vi opp videre i alle sammenhenger.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
Det er utrolig viktig å understreke funksjonshemmedes behov for bil. Det gir vanlig frihet i dagliglivet, slik det er for oss som ikke er funksjonshemmet, og det gir de funksjonshemmede frihet til å ha et bosted som også er som andres. Man trenger ikke være koblet til asfalten, for å si det enkelt. Det er gode intensjoner i forslaget, men som flere har vært inne på, ser Senterpartiet det som viktig at man rett og slett skal prioritere alle funksjonshemmedes behov for bil, for offentlig støtte til en hensiktsmessig bil. Når Arbeiderpartiet refererer til hva som er sagt tidligere, kan jeg også referere til hva vi har gjort i statsbudsjettsammenheng, hvor vi har gått inn for å øke bevilgningene til funksjonshemmedes bruk av bil i gruppe 1 og gruppe 2. Vi har virkelig prioritert det med mer penger. Når vi ikke støtter forslaget, er det rett og slett fordi vi er nødt til å få opp bevilgningen først, slik at vi kan dekke det grunnleggende behovet først, og dermed at krav til nullutslippsbiler, som er dyrere biler, ikke skal komme på bekostning av de manges behov, som er virkeligheten i dag. Men som sagt, det er gode intensjoner. Bevilgningene er for små, og da må vi prioritere en god bil for dem som trenger det i både gruppe 1 og gruppe 2. Det er prioritet nr. 1 fra Senterpartiets side.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
Dette er en utrolig viktig sak. Å gå på jobben skal være trygt, det handler om verdighet. I de siste ti årene har vi sett en markant økning i registrerte tilfeller av seksuell trakassering på arbeidsplassen – en markant økning – og det er flaut for et godt opplyst samfunn. Det kan være betimelig å spørre: Hva skjer? Men det er ikke å ta ansvar. Å ta ansvar er at vi som stortingsrepresentanter går foran, er meget bevisste og tydelige på hva slags ordbruk, holdninger og handlinger vi sjøl bruker og aksepterer i samfunnet for øvrig. Ord er makt, og det er vårt ansvar som folkevalgte. Seksuell trakassering forekommer i alle virksomheter der mennesker samhandler, i store statlige bedrifter og etater, i politikken og samfunnet for øvrig, og stadig hører vi om utenlandske parlamentsmedlemmer og andre betrodde ansatte på regjerings- og parlamentsnivå som heller ikke har de riktige holdningene. Australia vitnet nylig om dette. Seksuell trakassering er et alvorlig arbeidsmiljøproblem. Ifølge levekårsundersøkelser er det flere kvinner enn menn som oppgir å være utsatt for seksuell trakassering på jobb, og unge kvinner er mest utsatt. For å få bukt med denne formen for trakassering kreves en grunnleggende og varig holdningsendring. Gode holdninger legger fundamentet for et velfungerende arbeidsmiljø. Det er og vil alltid være et ledelsesansvar. Å tro at alle har vokst opp med det samme verdigrunnlaget, er feil. Altfor mange tar for lett på ukultur, og for få ledere tar slike krevende oppgjør med den tyngden som trengs. Senterpartiet vil dette problemet til livs. SV ønsker med dette forslaget å tydeliggjøre forbudet mot seksuell trakassering i arbeidsmiljøloven og plassere ansvaret hos arbeidsgiver. Men det har både blitt stilt krav til psykososialt arbeidsmiljø og blitt utarbeidet interne retningslinjer for hvordan en skal opptre og oppføre seg mot hverandre på arbeidsplassen. Det har dessverre ikke gitt de nødvendige resultatene. Vi må være tydeligere. Derfor foreslår Senterpartiet å gå lenger ved at dagens lovtekst i lov om likestilling og forbud mot diskriminering § 13 overføres til arbeidsmiljøloven for utvidelse av vilkåret i lovteksten, konkret § 13-1, som omhandler vern mot diskriminering. Det er her det hører hjemme. Jeg vil ta opp Senterpartiets forslag. Senterpartiet vil stemme subsidiært for SVs forslag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
Statsråden sier i sitt svar til komiteen at presisering i loven er unødvendig. Men det er jo et faktum at det er mange, ikke minst yngre kvinner, som opplever at situasjonen ikke er god. Det er fortsatt en ukultur. I dagens arbeidsmiljølov § 4-3 står det i punkt 3, under kapitlet om det psykososiale arbeidsmiljøet: «Arbeidstaker skal ikke utsettes for trakassering eller annen utilbørlig opptreden.» I likestillings- og diskrimineringsloven § 13 står det mye tydeligere: «Med seksuell trakassering menes enhver form for uønsket seksuell oppmerksomhet som har som formål eller virkning å være krenkende, skremmende, fiendtlig, nedverdigende, ydmykende eller plagsom.» Hvorfor ønsker ikke statsråden en presisering for dermed å få bedre has på den ukulturen som fortsatt finnesi deler av norsk arbeidsliv?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
Det er imidlertid en veldig klar sammenheng mellom lovens formuleringer og i hvilken grad lovene skaper grunnlag for oppgjør med en ukultur. Den lovformuleringen som vi nå har, vet jeg ikke når kom inn, men jeg tror den er ganske gammel. Den har vist seg å være ganske svak i møte med den ukulturen som finnes ute på arbeidsplassene. Det er litt overraskende at statsråden ikke er mer offensiv og vil modernisere arbeidsmiljøloven på dette punktet, i tråd med det som står i likestillings- og diskrimineringsloven, slik at den er tydelig, og at de som er opptatt av å ha en tydelig praksis, har en lov å kunne vise til som poengterer innholdet i dette. Hva sier statsråden til det?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
Overskriften til den paragrafen som statsråden refererer til, § 4-3 under arbeidsmiljøloven, er i dag: Krav til det psykososiale arbeidsmiljøet. Det Senterpartiet foreslår, er at formuleringene i likestillings- og diskrimineringsloven § 13 tas inn i arbeidsmiljøloven under forbud mot diskriminering, for det er under likestillings- og diskrimineringsloven § 13 at forbud mot å trakassere i dag står. Da synes vi det er en veldig god parallell å si at det som står i likestillings- og diskrimineringsloven under forbud mot å trakassere, tas inn i arbeidsmiljøloven under paragrafen om forbud mot diskriminering. Det å presentere det som en svekkelse av det rettslige grunnlaget er å snu saken fullstendig på hodet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
Det Senterpartiet har erkjent i forbindelse med behandling av denne saken, er at det er rart at ikke likestillings- og diskrimineringslovens klare og tydelige formuleringer tas inn i arbeidsmiljøloven, for derigjennom å ha formuleringer som er sånn at en sterkere og lettere kan ha noe å henvise til, så en får en endret atferd på arbeidsplassen, at en får et oppgjør med en ukultur, og at ledelsen i større grad tar det inn over seg ved direkte å lese om sine forpliktelser i arbeidsmiljøloven. For dette temaet er krevende, det er omfattende, og det er komplekst. Jeg vil vise til prosjektet «Seksuell trakassering på arbeidsplasser i helsesektoren», utført i samarbeid mellom Senter for likestilling og kommunene Akureyri på Island, Eskilstuna i Sverige og Arendal. Formålet med prosjektet var å utvikle et nordisk erfaringsbasert nettverk som ga rom for metodeutvikling og økt kompetanse og bevissthet knyttet til forebygging og håndtering av seksuell trakassering i helsesektoren i utvalgte kommuner i Norden. Prosjektet varte i perioden 2018–2020. Senter for likestilling har funnet at definisjonen av seksuell trakassering er relativt lik i alle de tre landene. Dette prosjektet avdekket videre at lovverket i våre naboland er mer presist, og at ansvaret er tydelig plassert hos arbeidsgiver. Det er altså bakgrunnen for at vi ser behovet for at vi gjør noe mer enn det som står i dagens § 4 i arbeidsmiljøloven, hvor det heter: «Arbeidstaker skal ikke utsettes for trakassering eller annen utilbørlig opptreden.» Vi ønsker altså at det skal tas inn i arbeidsmiljøloven § 13, og som jeg har sagt, at man tar inn formuleringene fra likestillings- og diskrimineringsloven. Senterpartiet vil altså gå lenger her. Vi vil ha sterkere lut. Vi mener at en må gå kraftig til verks for å få slutt på ukulturen. Vi er veldig glad for metoo-kampanjen, som har åpnet øynene for mange. Mange var kjent med hva slags kultur som rådde i deler av norsk arbeidsliv tidligere, men det var ikke tilstrekkelig kraft til å gjøre noe med det. Vi er svært takknemlige for de kvinner og menn som medvirket til dette, slik at vi fikk en endring, men vi må altså gå videre og ta inn de nødvendige formuleringer i arbeidsmiljøloven.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
Senterpartiet støtter representanten Aasruds vurderinger i denne saken. Når det gjelder digitalisering og veiledningsplikt, er det viktig at statsråden nå gir klar beskjed til Nav om at veiledningsplikten er sånn at det er en rekke mennesker som trenger å møte mennesker i Nav, og at statsråden påser at det blir realisert. Det er også en sak som kommer fra komiteen senere, sånn at det blir ytterligere presisert gjennom forslag fra bl.a. Senterpartiet. Når det gjelder Norges forpliktelser i henhold til EØS-avtalen, er den omfattende når det gjelder forståelse og praktisering av folketrygdloven. Og når folk som har rett til ytelser etter folketrygdloven, oppholder seg utenfor Norden, kan det skape en ressurskrevende oppfølging for å sikre rettferdig behandling av den enkelte i tråd med det som er forholdene for dem som oppholder seg i Norden. Senterpartiet og SV er overrasket over at regjeringa fortsetter å bruke lovformuleringen «opphold i Norge eller i utlandet», når vi kjenner konsekvensene av Nav-/trygdeskandalen, hvor nettopp manglende lovopplysning om at Norge ikke er Norge, men generelt alle EØS-land i folketrygdlovens forstand. Denne lovteksten skaper naturlig nok feil virkelighetsforståelse for dem som ikke går grundig inn i forarbeidene til loven. Spesielt gjelder dette den nye § 9-4 i loven, hvor overskriften er «Opphold i Norge eller i utlandet», og hvor det følges videre opp: «Det er et vilkår for rett til ytelser etter dette kapitlet at medlemmet oppholder seg i Norge.» Det at det oppholder seg i Norge, er altså ikke Norge, det er EØS-området, og jeg håper statsråden kan klargjøre hvorfor en fortsetter med den begrepsbruken når vi kjenner til problemene som har vært tidligere, nettopp på bakgrunn av slike lovformuleringer.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-03:
I regjeringas forslag til § 9-4 står det «opphold i Norge eller i utlandet». Og videre: «Det er et vilkår for rett til ytelser etter dette kapitlet at medlemmet oppholder seg i Norge.» I regjeringas merknader til de enkelte bestemmelser i lovforslaget heter det nettopp om § 9-4: «For personer som er omfattet av trygdeforordningen,(EF) nr. 883/2004 og(EF) nr. 987/2009(EØS-borgere samt statsløse og flyktninger bosatt i EØS-stater, og deres familiemedlemmer) (EF) (EF) (EØS-borgere samt statsløse og flyktninger bosatt i EØS-stater, og deres familiemedlemmer) Mitt spørsmål er: Hvorfor har ikke regjeringa ryddet opp i dette, sånn at Norge er Norge og EØS er EØS direkte i lovteksten, for å ha vanlig trygg folkeopplysning?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
I representantforslaget som behandles her i dag, legges det frem forslag om å avvikle avkortingen i pensjon for gifte og samboende pensjonister. Forslagsstillerne beskriver det som dypt urimelig og uten logikk i at man ikke får utbetalt pensjon man har opparbeidet seg gjennom et langt arbeidsliv, utelukkende basert på sivilstatus. I likhet med en del tidligere talere synes jeg også det virker som om det er en type misforståelse her, så jeg vil begynne med å oppklare en vesentlig ting: Borgere fratas ikke rettigheter de har opparbeidet seg gjennom et langt arbeidsliv, på bakgrunn av sivilstatus. Grunnpensjonen er en økonomisk grunnsikring som gis til alle på grunnlag av botid, uavhengig av yrkesaktivitet og inntekt, for å forhindre fattigdom. Personer som aldri har jobbet, får like høy grunnpensjon som de som har vært i arbeid. Ulik sats for grunnsikringen i pensjonssystemet for gifte og enslige har eksistert siden 1936. Full grunnpensjon utgjør 100 pst. av grunnbeløpet og gis til enslige pensjonister. Full grunnpensjon utgjør 90 pst. av grunnbeløpet dersom pensjonisten lever sammen med en ektefelle som mottar uføretrygd eller alderspensjon, avtalefestet pensjon som det godskrives pensjonspoeng for, eller har en årlig inntekt, inkludert kapitalinntekt, over to ganger grunnbeløpet. Grunnpensjonen er en del av minstesikringen i folketrygden og ytes til alle på bakgrunn av trygdetid, som også tidligere har vært nevnt. Etter min mening er det fornuftig å ta hensyn til reelle forskjeller i kostnadsnivået mellom enslige og gifte pensjonister i de elementene i pensjonssystemet som ikke avhenger av tidligere inntekt. Grunnpensjonen er en komponent som er integrert i beregningen av flere ytelser. En økning vil gjelde for gifte og samboende mottakere av alderspensjon og minste pensjonsnivå etter folketrygdloven kapittel 19. Videre får en økning betydning for mottakere av uføretrygd som ble omregnet fra gammel uførepensjon i 2015, og for avtalefestet pensjon i statlig og kommunal sektor før fylte 65 år – «folketrygdberegnet AFP». En økning vil også få virkning for mottakere av pensjon eller overgangsstønad fra folketrygden til gjenlevende ektefelle og gi økte pensjonsutbetalinger til mottakere som kombinerer alderspensjon og supplerende stønad. Kostnadene hvis man skulle økt den til 100 pst., er anslått til om lag 5,6 mrd. kr. Så vil jeg vise til den nye pensjonskommisjonen – eller ny og ny – som er satt ned, med deltakelse fra alle politiske partier på Stortinget. Utvalget har i sitt mandat bl.a. blitt bedt om å vurdere forenklinger i pensjonssystemet, herunder å gjøre pensjonssystemet mer individorientert og uavhengig av sivilstatus.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Jeg har ingen planer om det, og det har heller ikke den sittende regjeringen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Her er det et galt premiss i spørsmålet, for – igjen – det er ikke her en avkorting av opptjente rettigheter. Noe av grunnen til at det er sånn som det er, er at dette er en grunnsikring i folketrygden. Så har ikke jeg nå en fullstendig liste – jeg må innrømme at jeg er såpass menneskelig at det måtte jeg forberedt meg på – over andre ytelser eller ordninger som også avhenger av husholdningsinntekt. Men vi vet at det fins andre inntekter som også avhenger av samlet husholdningsinntekt. Gjennom hele vårt offentlige system er det slett ikke uvanlig å skue til det. Men jeg tror jeg må oppfordre representanten til å sende et skriftlig spørsmål hvis han vil ha en fullstendig liste over det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Jeg kan bekrefte at det er sånn samordningen fungerer. Om det skjer dagen etter, må jeg innrømme at er en detalj jeg ikke har kontroll på. Men hele premisset for dette er at man, når man er gift eller samboende, altså er i en husholdning, får redusert grunnpensjonen. Så var det før 75 pst., og nå er det 90 pst. Utgangspunktet er at det er forskjellige levekostnader basert på om man bor sammen med noen, eller om man bor alene. Akkurat det prinsippet er jo ikke ukjent i mange deler av det offentlige. Vi har gulrøtter – eller gulrøtter er feil å si, men vi har mange ekstra tiltak som skal treffe f.eks. enslige forsørgere, fordi det er noe annet når man er én enn hvis man er to.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Jeg har mye jeg kan ta oppgjør med fra min ungdom, så det kan godt hende det er starten på en slags føljetong på områder hvor jeg har endret meg politisk fra jeg var 17 – heldigvis, må man vel kunne si. Dette er egentlig to diskusjoner. Den ene diskusjonen er det forslaget som Fremskrittspartiet har satt frem, hvor det er en setning til slutt som sier at man ønsker et utvalg som skal se på en type liberalisering eller i hvert fall forenklinger og oppmykninger. Det har ikke regjeringspartiene vært med på. Det er det flere grunner til, men en av grunnene er at vi har hatt ganske mange utvalg på dette området. Det er et viktig argument for det. Så er et annet spørsmål det som faktisk er noe av flertallets forslag, med regjeringspartiene inkludert, og det er et utvalg som skal se på språklige endringer i arbeidsmiljøloven for å gjøre den mer brukervennlig. Det er ikke sikkert man husker dette, men arbeidstidsutvalget hadde en del innspill knyttet til nettopp språklig forenkling. Da er nettopp tanken at når man forenkler språklig, er det for å gjøre språket mer tilgjengelig, men uten at det substansielle innholdet endres. I forbindelse med det fikk departementet også en lovspråkpakke fra Difi, hvor det ble påbegynt et arbeid i departementet med å følge opp det og gjennomgå bestemmelsene og vurdere endringene i lovverket. Det arbeidet har ikke blitt prioritert fulgt opp videre. Dette er et arbeid jeg synes egentlig flere kunne slutte seg til. Vi kan gjerne ha diskusjonene om hvorvidt vi skal ha oppmykninger i regelverket, men at vi burde ha et språklig oppdatert lovverk, mener jeg er noe som flere burde kunne slutte seg til. Det er også ulike muligheter for å gjøre språklige forenklinger i lovverket, altså uten å endre den substansielle karakteren. For eksempel er arbeidstidsreglene av veldig teknisk karakter og regulerer relativt komplekse forhold. Til dette kommer også at tariffavtaler i stor grad er bygd opp rundt reglene i arbeidsmiljøloven, og derfor kunne man tenke at en språklig endring ville innebære et større arbeid også med å tilpasse tariffavtalene til et språklig justert regelverk. Det er ikke slik at vi alltid klarer å lage lover som alle skjønner. Det er ikke mulig for oss ikke-jurister. Men det burde være en ambisjon at det lovverket vi har, er i et så klart og tilgjengelig språk som mulig, ikke minst når det gjelder et så viktig lovverk som denne lovgivningen vi snakker om her.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Jeg tror grunnen til at representanten Wiborg og jeg formulerer oss litt forskjellig, er at vi i stor grad snakker om to forskjellige vedtak. Jeg antar at representanten Wiborg snakker om det forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet, mens jeg primært har snakket om det vedtaket som ligger der. Jeg oppfatter det som et vedtak som først og fremst ønsker å se på språklig oppdatering og forenkling i regelverket. Jeg oppfatter det ikke som et forslag om en ny type arbeidstidsutvalg, som jo leverte i 2015, 2016 eller noe sånt – det er mulig det var litt før det. Det mener jeg det ikke er behov for etter så kort tid. Så er det en uenighet, ikke mellom representanten Wiborg og meg, men mellom representanten Grande og meg, rundt hva slags type vernelov vi trenger. At vi trenger en vernelov, er helt klart, men jeg mener det er gode argumenter for fortsatt å kunne se på moderate oppmykninger og tilpasninger, f.eks. med mer lokal handlefrihet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Nå er det først og fremst stortingspartiene som må redegjøre for hvordan de forstår vedtaket, og det gjør de delvis i merknadene. Sånn jeg forstår det, er det først og fremst et utvalg som skal se på det språklige – modernisering, oppdatering, forenkling. Representanten Grande bruker ordet «utelukkende». Det kan godt hende at et sånt utvalg, hvor tanken er at også partene skal være representert, vil finne at det er områder hvor man også, for å få den nødvendige forenkling, må endre noe på det substansielle. Men jeg oppfatter det på ingen måte som en full, ny runde med et arbeidstids- eller arbeidslivsutvalg eller en full runde om hele arbeidsmiljøloven. Jeg oppfattet for øvrig heller ikke det som intensjonen bak Fremskrittspartiets opprinnelige forslag.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Ja, jeg tenkte jo det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
I likhet med flertallet i komiteen støtter jeg intensjonen og målet med representantforslaget. Jeg er altså enig i intensjonen om at biler som er anskaffet av Nav, eller som Nav har gitt støtte til, i størst mulig grad skal være nullutslippsbiler i likhet med biler for øvrig. Når det er sagt: Nav må også ta tilstrekkelig hensyn til mulighetene for å kunne anskaffe biler som er hensiktsmessige og driftssikre for målgruppen. Det må være mulig å foreta nødvendige ombygginger og installering av nødvendig tilleggsutstyr, som f.eks. rampe og heisanordning. Tilbakemeldingene som Nav har fått fra leverandørmarkedet, er at de i liten grad kan tilby egnede elbiler som dekker behovene for personer som er avhengige av spesialtilpassede kassebiler. Det var også knyttet usikkerhet til mulighetene for nødvendig ombygging av bilene og installering av tilleggsutstyr. Dersom Nav nå skal stille krav om at leverandører må tilby nullutslippsbiler, risikerer vi å havne i en situasjon der vi ikke kan tilby målgruppen driftssikre og hensiktsmessige biler. Jeg er derfor tilfreds med at flertallet ikke støtter forslaget. Jeg har også merket meg at flertallet heller ikke går inn for å fordoble tilskuddet til kjøp av gruppe 1-bil dersom man velger nullutslippsbiler. Elbiler er i dag et prisgunstig alternativ på grunn av differensieringen av avgifter mellom elbiler og biler som går på fossilt drivstoff. Forslaget om å fordoble tilskuddet ville derfor ha medført at elbilene ble subsidiert to ganger. Nav har stort fokus på miljøhensyn i sine anskaffelser. Jeg legger derfor til grunn at Nav vil kunne tilby nullutslippsbiler for personer som er avhengige av spesialtilpassede kassebiler, så snart dette lar seg gjøre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Bare for å klargjøre: Når jeg sier inntrykk, betyr ikke det å sitte 300 meter unna og ha et vagt inntrykk av noe. Det er fordi vi snakker med Nav, og som Nav sier, er de også opptatt av dette. Jeg er en varm tilhenger av å bruke offentlige innkjøp også for å drive frem miljøkrav. Det betyr at forventningen min er veldig klar. Den er at i det øyeblikket det er mulig å stille klare miljøkrav, og Nav kan være en pådriver for dette innenfor rimelige rammer, vil Nav gjøre det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Jeg stoler vel like mye og like lite på både Elbilforeningen og leverandørene. Det er ingen differensiering der. Jeg får min informasjon fra Nav, for å si det veldig enkelt. Det er Nav som har ansvaret for dette. Det er de som har snakket med de leverandørene som er aktuelle, og det er basert på de innspillene at vi har svart Stortinget som vi har. Så er det sånn at alle stortingspartiene er enig i intensjonen og retningen rundt dette. Her er det en utvikling som går rivende raskt, så det er all grunn til å tro at dette ikke kommer til å bli et problem vi må bale med gjennom utallige stortingssesjoner i fremtiden.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Ja, det har mye med bl.a. budsjettsituasjonen å gjøre, men som jeg også sa i mitt innlegg, er jo elbiler veldig gunstige – fordi vi har et ekstra gunstig avgiftsregime, og selvfølgelig også knyttet til drivstoffutgifter. Så det er hovedbegrunnelsen for det. Hva jeg fremmer i forbindelse med budsjettprosessene, kommer jo ikke frem her. Det får dere eventuelt vite i budsjettet. Da får representanten vite hva som ligger i budsjettet; hva jeg har fremmet underveis, må man kjøpe min selvbiografi om 20 år for å finne ut.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Representantforslaget innebærer at arbeidsgivers ansvar for å forebygge og forhindre seksuell trakassering skal fremgå tydeligere av arbeidsmiljøloven enn det gjør i dag. La meg gjøre det helt klart at seksuell trakassering er forbudt etter arbeidsmiljøloven. Loven fastsetter et klart forbud mot alle former for trakassering og dessuten all annen utilbørlig opptreden. Slik jeg oppfatter det, er det heller ikke uenighet om dette. Som jeg også skrev i mitt brev til komiteen, mener jeg det kan være uheldig å trekke frem én type trakassering fremfor andre i arbeidsmiljøloven. Arbeidsmiljøloven er den generelle verneloven for arbeidslivet og omfatter, som sagt, all trakassering. Dersom seksuell trakassering trekkes frem særskilt, vil det kunne gi inntrykk av at denne formen for trakassering er viktigere enn andre former for trakassering, noe som etter min oppfatning ikke nødvendigvis er et riktig signal å gi. Jeg mener derfor at det mest hensiktsmessige vil være ikke å endre loven. Regjeringen er opptatt av at alle former for seksuell trakassering skal bekjempes, og det er gjennomført en rekke tiltak. Den som er seksuelt trakassert, kan nå fremme sin sak for Diskrimineringsnemnda, som er et lavterskeltilbud for slike saker. Innenfor arbeidslivet har nemnda fått myndighet til å fatte avgjørelse av om hvorvidt en person er blitt utsatt for seksuell trakassering, og til å ilegge oppreisningserstatning i den forbindelse. Arbeidstilsynet og Likestillings- og diskrimineringsombudet har videre styrket samarbeidet om innsatsen mot seksuell trakassering. Det er laget en nettbasert veileder med praktiske råd og forslag for å forebygge og hindre seksuell trakassering, og det er laget opplæringsmateriell for arbeidsgivere, tillitsvalgte og verneombud samt felles opplæring for inspektører i Arbeidstilsynet. Partene i serveringsbransjen, som vi vet er en særlig utsatt bransje, har i samarbeid med Arbeidstilsynet og Likestillings- og diskrimineringsombudet gjennomført en egen informasjonskampanje, og myndighetene og partene har sammen utarbeidet en veileder og et kurs som et verktøy for forebygging og håndtering av seksuell trakassering på jobb. Arbeidsgiver har ansvaret for et trygt arbeidsmiljø, og Arbeidstilsynet fører tilsyn og gir nødvendige pålegg, men vi må heller ikke glemme at kollegaer har rett og plikt til å si fra dersom de får kjennskap til at det forekommer trakassering eller diskriminering på arbeidsplassen. Jeg mener det lovverket vi har, med et særlig forbud mot seksuell trakassering i likestillings- og diskrimineringsloven og et generelt forbud mot alle former for trakassering i arbeidsmiljøloven, gir et godt grunnlag for det arbeidet som må gjøres innenfor ulike bransjer og på de enkelte arbeidsplasser.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Det er ingen uenighet om hva som er rettstilstanden her, altså hva som er lovverket. Det er ingen tvil om at under arbeidsmiljøloven er seksuell trakassering forbudt fordi trakassering er forbudt. Så diskusjonen her dreier seg ikke om dette. Diskusjonen dreier seg om hvorvidt det vil være klokt eller ikke klokt at man, under det generelle forbudet mot all trakassering, eksplisitt føyer til seksuell trakassering. Da er mitt argument at det finnes mange som opplever også annen trakassering. For eksempel vet vi at mobbing på arbeidsplassen er et stort problem for mange. Det behøver ikke å ha seksuelle undertoner, men det er likevel ødeleggende for mange. Man kan skape et kunstig inntrykk av at det er noen typer trakassering som er viktigere enn andre. Så mener jeg at arbeidet mot seksuell trakassering ikke først og fremst kan følge lovrevisjonssporet – det må foregå, som jeg har beskrevet, ute på arbeidsplassene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Jeg sier at representanten må være varsom med å gjøre noe som jeg er helt sikker på at han ikke mener å gjøre, nemlig å undergrave det som faktisk er lovverket i dag. Vi må ikke bidra til å skape tvil om at seksuell trakassering helt klart, helt utvetydig – det er ingen uenighet om det – er forbudt også under arbeidsmiljøloven. Her er det ikke noe tomrom i lovverket vårt. Det betyr at den eneste diskusjonen som gjenstår, er om man under det generelle forbudet mot alle former for trakassering skal nevne én type trakassering helt eksplisitt. Det mener jeg er uklokt. Jeg mener ikke at det er dramatisk feil eller noe sånt. Jeg mener bare det ville være uklokt, fordi det er bedre å ha en generell bestemmelse som rammer alle typer trakassering. Så mener jeg at det i norsk arbeidsliv ikke er noen tvil om at seksuell trakassering er forbudt. Jeg mener at kampanjene man har sammen med partene i arbeidslivet, er det vi nå må jobbe med.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Jeg mener ikke at det ville være en svekkelse av det rettslige grunnlaget. Men det er også sånn at det ikke ville utgjøre noen endring i det rettslige grunnlaget. Seksuell trakassering er forbudt, og det vil fortsatt være forbudt. Men det jeg mener i verste fall kan gjøre at noen som hører debatten, blir i tvil, er hvis man fremstiller det som at det er uklart hvorvidt seksuell trakassering i dag er forbudt under arbeidsmiljøloven. Det er det ikke i det hele tatt. Det er ingen uklarhet rundt det. Det er ingen som vil mene at seksuell trakassering er lov, bare fordi det står «trakassering» og ikke «seksuell trakassering». Så er mitt enkle poeng at jeg skjønner de gode intensjonene med å ønske å få dette inn. Men lovverket i arbeidsmiljøloven skal også ramme andre typer trakassering, som det finnes mye av. Jeg tror ikke det er noe smart å ha et lovverk som forutsetter at man har alle de forskjellige typene trakassering man kan utsettes for i arbeidslivet. Jeg tror det er lurt at akkurat arbeidsmiljøloven er litt overordnet der.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Som jeg sa, mener jeg at det å ha en klar og enkel grense å forholde seg til gjør at man får likebehandling og forutsigbarhet. Så er det slik i dag at det ytes sykepenger etter § 8-9 andre ledd når et medlem er innlagt i helseinstitusjon for norsk offentlig regning, altså når staten finansierer. Det innebærer også at ved behandlingsopphold i utlandet for det offentliges regning bør man kunne få sykepenger.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Det er et godt og viktig spørsmål. Svaret på det er at vi har satt ned, nettopp i kjølvannet av Nav-saken, et lovutvalg som skal se på hvordan EØS-bestemmelsene gjennomføres i alle lovparagrafer som er relevante på vårt område. Da har vi valgt ikke å endre dette i en enkeltbestemmelse, men, som det kommer klart frem, og som for øvrig også andre talere har vist til, innebærer det at Norge i denne forstand er Norge og EØS-området, som representanten også helt riktig påpeker. Med andre ord gjelder dette for opphold i land utenfor EØS.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-03:
Jeg må nesten her vise til det jeg svarte til representanten Lundteigen, og det er at i kjølvannet av trygdesaken, Nav-saken, har vi satt ned et lovutvalg som skal se på hvordan dette praktiseres for alle regelverk hvor det er EØS-rettslige bestemmelser knyttet til det. Det vil jo innebære at ambisjonen er at det skal komme klart frem der hvor regelverket gjelder for Norge og EØS-land. Og så er det noen ytelser som ikke er omfattet av EØS-avtalen, som er unntatt EØS-regelverket. Så til det detaljerte spørsmålet til representanten: Jeg må innrømme at jeg på stående fot ikke er helt i stand til å svare på akkurat dette konkrete spørsmålet.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2021-05-03:
Det er nesten litt rart å sitte og høre på denne debatten, at den blir såpass kort, for dette er en utrolig viktig debatt, og mange er opptatt av det. Jeg synes spørsmålet til representanten Wiborg var ganske bra da han utfordret statsråden på dette med inntekter osv., hvem som får redusert dem fordi man skifter status fra enslig til f.eks. gift eller samboer. I de fleste ordninger er det vel ofte slik at man unngår å bli med på å få ting fordi man kommer over en inntekt, men ikke fordi man blir satt ned, som man gjør hvis man skulle gå fra å være enslig til å bli gift eller samboer. Dette er en sak som Fremskrittspartiet har kjempet for i mange, mange år. Min stortingskollega før meg, John I. Alvheim, var en av dem som sto på fra denne talerstolen for å gjøre noe med pensjonen til eldre gifte og samboende pensjonister. Da klarte vi å få redusert fra 75 pst. til 85 pst., og da Fremskrittspartiet kom i regjering i 2013, inn i Solberg-regjeringen, klarte vi å redusere med ytterligere 5 pst., til 90 pst., slik at avkortingen er 10 pst. Jeg synes ikke dette er rettferdig, og jeg synes det er trist at stortingsflertallet så bevisst, fra alle de andre partiene som har vært her oppe og argumentert, mener at dette er helt greit, at fordi man er gift eller samboende skal man få lavere pensjon. Det er interessant å høre på representanten Lerbrekk, som sier hun er opptatt av å gi alle mulighet til full pensjon, men at man som gift eller samboer ikke skal ha det. Jeg trodde SV var opptatt av å skulle hjelpe mange av dem som sliter, men for mange pensjonister, også gifte og samboende, er det faktisk en utfordring å få pengene til å strekke til. Jeg er enig i at man burde se på hva som kan gjøres for enslige pensjonister, bl.a. minstepensjonister, for å øke pensjonen. Da Fremskrittspartiet satt i regjering, i samarbeid med bl.a. Kristelig Folkeparti og Venstre, hevet man beløpene til gifte og samboende pensjonister. Det er bra fordi mange trenger å få økt inntektene sine for de utgiftene man faktisk har. Jeg er overrasket over at debatten er så lav og så stille, spesielt fra mange av de partiene som sier de er opptatt av å hjelpe folk og sørge for at flere får en bedre inntekt. Jeg er overrasket over SV og Arbeiderpartiet, men det er greit å ha med seg, og jeg tror mange gifte og samboende registrerer at det er partier som later som man er opptatt av pensjonistene, men som åpenbart i dag viser at de definitivt ikke er på pensjonistenes side, i hvert fall ikke hvis man er gift eller samboende pensjonist.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2021-05-03:
Jeg kan nesten starte slik min kollega Tor André Johnsen ville startet: Dette er en skikkelig gladsak – i hvert fall for dem som jobber på kontrollsentralen på Sola, og som har ansvar for underveistjenesten ved Stavanger kontrollsentral. Jeg vil takke komiteen for arbeidet med saken. Det er en enstemmig komité som nå er enig om det forslaget til vedtak som ligger her. Det handler om å sikre at underveistjenesten ved kontrollstasjonen på Sola fortsatt skal være der. Jeg har også lyst til å si at det har vært et enormt stort engasjement lokalt. Ordføreren i Sola kommune, Tom Henning Slethei, og flere andre lokalpolitikere i regionen har vært svært aktive for å sikre at man fortsatt skal ha underveistjenesten ved kontrollstasjonen. Komiteen vil påpeke at i rapporten som er utarbeidet av Avinor Flysikring, har et av forslagene vært å nedlegge underveistjenesten ved Stavanger kontrollsentral, som i dag ligger ved Stavanger lufthavn Sola, og at denne flyttes og samlokaliseres med kontrollstasjonen som ligger i Røyken. Jeg vil også vise til brevet fra Industri Energi til justis- og beredskapsministeren av 4. februar 2021, hvor de uttrykte at en flytting av kontrollsentralen fra Sola til Østlandet vil slå negativt ut for både helikoptersikkerheten og beredskapen på kontinentalsokkelen. Den daglige helikoptertrafikken vil ikke bli påvirket umiddelbart, men over tid vil flygeledernes nærhet til offshorehelikoptermiljøet og kompetansen deres om offshoreaktivitet forvitre. Det er noen av de viktige signalene som har kommet rundt dette med beredskap, og som jeg også oppfatter at komiteen har vært veldig tydelig på: Beredskap er så viktig at derfor ønsker vi ikke at Avinor skal gjøre om på det, flytte den tjenesten og slå den sammen med Røyken kontrollstasjon. Jeg er veldig glad for at Stortinget gir en så klar og tydelig marsjordre til regjeringen og statsråden. Jeg opplever også at statsråden og regjeringspartiene er enige om at dette er sånn det skal være. Det er bra. Dette er en sånn ting man ikke gjør ofte fra Stortinget, for det er tross alt et selskap, men dette med beredskap betyr så mye for Stortinget, for alle partiene i denne salen, så derfor sender man klar beskjed til Avinor om at man ikke legger ned.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-03:
I mange sammenhenger sies det: Vis meg ditt budsjett, så skal jeg se hva du prioriterer. I denne sammenhengen ser jeg fram til Fremskrittspartiets prioriteringer i revidert nasjonalbudsjett. Vi har akkurat hørt her at dette er et forslag som koster 5,6 mrd. kr. Jeg så ingenting om det i deres alternative budsjett for i år, så hvis det er sånn at Fremskrittspartiet faktisk prioriterer dette, ser jeg fram til at vi får se Fremskrittspartiets prioriteringer nå i RNB, for da regner jeg med at det kommer en passende sum til å kunne innføre dette allerede nå i dette året, når forslaget nå kommer. Jeg synes også man bør legge seg på minne det som er sagt her om hva som er tilfellet med grunnpensjon. Det er ikke noe en har opptjent, det er noe alle får. Da synes jeg nok at når man har en såpass høy profil som det Fremskrittspartiet har her i dag, så vil vi se resultatet av det også når vi kommer uti mai og skal saldere budsjettet for i år.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-03:
Takk til forslagsstillerne for å reise en problemstilling som lett kunne gått under radaren. Når resten av Norge har et mål om at nybilsalget innen 2025 skal være utslippsfrie biler, hva da med biler til funksjonshemmede med støtte fra det offentlige? Takk også til saksordføreren for å ha gått grundig inn i problemstillingen som reises i forslaget fra SV. Under behandlingen av Klimaplan for 2021–2030 for fire uker siden fremmet Arbeiderpartiet flere forslag som dessverre ble nedstemt, herunder forslag nr. 90, fra Arbeiderpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne, om at de mest miljøvennlige leverandørene skal premieres i konkurranse om oppdrag for det offentlige. Forslaget er relevant i denne saken, men ble dessverre nedstemt av Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Det samme gjaldt forslag nr. 59, der Arbeiderpartiet sammen med de samme partiene ba regjeringen legge til rette for nullutslippskjøretøy i hele landet, herunder med styrkede lademuligheter. Det er i høyeste grad relevant for funksjonshemmede med bilstønad fra det offentlige, men dessverre ble også dette forslaget nedstemt av de samme partiene som nevnt over. Det samme ble forslagene nr. 67 og 72, om å innføre krav om at det offentlige kjøper nullutslippsbiler fra senest 2022. De ble nedstemt av de samme partiene. Arbeiderpartiet er i utgangspunktet enig i SVs forslag om at det skal stilles miljøkrav i forbindelse med anbudskonkurranser om gruppe 2-biler, og at tilskudd til gruppe 1-biler ikke må ha begrensninger av økonomisk art som hindrer mottakere av tilskudd til gruppe 1-biler i å velge miljøvennlige alternativer. Vi har samtidig merket oss statsrådens svar til komiteen, der han sier at det allerede i dag blir stilt krav i anbudsutlysninger om tilbud på utslippsfrie biler når det gjelder gruppe 2-biler, men at det foreløpig er tekniske utfordringer knyttet til batterikapasitet og rekkevidde som gjør at kravet ikke er absolutt, av hensyn til brukerne selv. Arbeiderpartiet er enig i at brukernes behov må være viktigst, men forutsetter at statsråden sørger for at regelverket for bilstønad oppdateres fortløpende i tråd med den teknologiske utviklingen. Vi kommer derfor ikke til å stemme for forslaget.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-03:
Statsråden sier i sitt svar til komiteen, og sa for så vidt det samme her nå, at det per i dag er tekniske og ikke politiske utfordringer som står i veien for at det kan stilles absolutte krav til tilbydere av denne typen biler. Så sier statsråden også i brevet vi har fått, at det er hans inntrykk at arbeids- og velferdsetaten har stort fokus på problemstillingen, og at han regner med at leverandørene etter hvert kan tilby egnede biler. Da kunne det være interessant om statsråden kunne være litt mer presis: Hva gjør han for å sørge for at arbeids- og velferdsetaten legger nødvendig press på leverandørene, sånn at funksjonshemmede uten unødig opphold kan få de samme muligheter til å kjøre miljøvennlig som andre?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-03:
Takk til saksordføreren for gjennomgang av saken. Arbeiderpartiet deler intensjonen om å legge til rette for bedre og mer brukervennlige tjenester. At tjenester digitaliseres, er et bidrag til det for de fleste. At tjenester automatiseres og effektiviseres, gir lavere kostnader og forhåpentligvis kortere saksbehandlingstid. Det er bra. Men det er et «men» med alt dette. Saken i dag viser det. Ordninger som krever skjønn, forsvinner, og da vil noen komme dårligere ut. I omtalen av forslaget om å fjerne muligheten for å velge enten arbeidsavklaringspenger eller sjukepenger når en har rett til begge ordningene, er det vanskelig å forstå hva de faktiske konsekvensene blir for dem som er sjuke, men det synes opplagt at noen vil komme dårligere ut enn før. Det samme gjelder opphold i utlandet. Å fjerne muligheten for å utvise skjønn når sjukmeldte har nytte av opphold utover fire uker i et land utenfor EØS, er et forslag som ikke setter pasienten først. Legeforeningen mener dette vil få uheldige helsemessige konsekvenser for pasienter med sjukdomstilstander som bedres i et annet klima. Arbeiderpartiet deler derfor synet til Arbeids- og velferdsetaten, som i sin høringsuttalelse sier at det fortsatt må være muligheter for en skjønnsmessig vurdering. Arbeiderpartiet støtter heller ikke endringen knyttet til regelen om sjukepenger ved tilbakefall av yrkesskade. Automatisering er bra, men det kan ikke avskjære mulighetene for skjønn i alle saker. Digitalisering er bra for de aller fleste, men ikke for alle. Navs kontaktsenter og Nav-kontoret er ikke i dag gode nok. Åpningstidene er for knappe, telefonkøen er en tålmodighetsprøve, og tastene er mange for i det hele tatt å komme fram til en person som kan svare på spørsmål. Digitale selvbetjeningsløsninger er bra for de fleste, men det er nødvendig at de tilrettelegges sånn at disse løsningene er universelt utformet. Det er et område regjeringen ikke akkurat har forhastet seg på i de årene de har styrt. Løsninger som treffer alle, må inkludere den samiske befolkningen, som Kautokeino kommune understreker. Det må være en selvfølge. Arbeiderpartiet vil ikke stemme for endringene i §§ 8-9, 8-48 og 8-55.