trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-01-11:
I Soria Moria-erklæringen har Regjeringen klare mål i forhold til biologisk mangfold. Mange arter er truet, og situasjonen er alvorlig. Det vil denne regjeringen gjøre noe med, og vi legger fram en handlingsplan for bærekraftig bruk og skjøtsel av nasjonalparker og andre verneområder. Regjeringserklæringen slår fast at det så snart som mulig etter fattede vernevedtak skal utarbeides forvaltningsplaner – dette for å klargjøre hensikten med vernet, og hvilke vilkår som skal gjelde. Dette gjelder særlig for nasjonalparkene. Det påbegynte arbeidet med å utvikle nasjonalparkene som en ressurs for lokalsamfunnene og for lokal verdiskaping skal fortsette. Vi vil gjenreise fagkompetansen i kommunene innenfor natur- og miljøvern, og mener dette vil bidra til en ny og offensiv vernepolitikk i landet vårt. Riksrevisjonens rapport og evaluering har tilkjennegitt at vi ikke forvalter og skjøtter det vi allerede har vernet, på en tilfredsstillende måte. Dette er foruroligende, og det er en sterk påminnelse om at bevaring av det biologiske mangfoldet handler om mer enn å ekspedere vernevedtak. Skjøtsel og bærekraftig forvaltning av det som er vernet, er minst like viktig. Vi må styrke den kunnskapsmessige delen av forvaltningen. Jeg blir mer og mer overbevist om at et godt samspill med lokalbefolkningen er helt nødvendig dersom vi skal nå våre målsettinger om bevaring av det biologiske mangfoldet, og dersom vi skal nå våre internasjonale forpliktelser. Vi får ikke resultater ved å tre ting ned over hodet på folk! Vi har flere utfordringer, og da tenker jeg på den enorme gjengroingen vi opplever over hele landet på grunn av manglende beite og slått. Denne gjengroingen er også en trussel i våre to verdensarvområder – Vega på Helgeland og Geiranger- og Nærøyfjorden – som er kulturlandskapsområder. Her må det midler til for å kunne drive en aktiv skjøtsel. Skal vernearven forvaltes til beste for våre etterkommere, må aktiviteten gjenskapes og opprettholdes. Dette arbeidet blir vi målt på internasjonalt allerede i 2011/2012, da disse to stedene skal evalueres. Norge har ratifisert Landskapskonvensjonen fra 2000. Den trådte i kraft 1. mars 2004. Målet med den er å sikre en bærekraftig utvikling av kulturlandskapet, og at befolkningen må delta og få medinnflytelse for at verdiene skal kunne forvaltes på en god måte. Vi har en jobb å gjøre gjennom de årlige budsjettene, spesielt når det gjelder Miljøverndepartementet og Landbruksdepartementet.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-01-11:
La meg begynne med å peke på det ene positive som Riksrevisjonens rapport peker på, nemlig at etableringen av Artsdatabanken vil kunne – dersom den blir fulgt opp på en skikkelig måte av oss og av Regjeringen – bidra til at kunnskapsbasert forvaltning i framtiden vil fungere. For øvrig spør jeg meg selv om «slakt» er et begrep man skal bruke fra Stortingets talerstol – men resten av Riksrevisjonens rapport må vel kunne betegnes som slakt av Regjeringens vernepolitikk. Og for så vidt har komiteen gjennom sine merknader også slaktet Stortingets arbeid med vernepolitikk. Fremskrittspartiet har i flere perioder påpekt at passivt arealvern i seg selv ikke er et godt miljøpolitisk virkemiddel, og at ressursene i større grad må settes inn på aktiv forvaltning og aktivt artsvern. Så er det to forhold i Regjeringens svar som er spesielt urovekkende. Det ene var representanten Hagen inne på, at Regjeringen ved Miljøverndepartementet sier at «forvaltning og skjøtsel av allerede vernede områder vil bli prioritert på et senere tidspunkt». Dette sier Miljøverndepartementet etter å ha lest Riksrevisjonens rapport, og det er urovekkende. Likeens gir departementet i svarbrev til Riksrevisjonen uttrykk for at merknadene som Stortinget skriver, ikke bør tillegges vekt som styringssignaler. Nå er jeg opposisjonspolitiker, og at mindretallets merknader ikke blir tillagt vekt, skjønner jeg for så vidt, men at også enstemmige komitemerknader ikke skal tillegges vekt av Regjeringen, overrasker meg. Da konstaterer jeg at jeg har kastet bort mange kveldstimer på Stortinget med arbeid som likevel ikke blir fulgt opp. Det store problemet i denne saken er at arter forsvinner, også fra vernede områder. Kunnskapsbasert forvaltning, slik den ble vedtatt for fem år siden, er langt fra å være implementert på en skikkelig måte. Passivt arealvern medfører svært ofte konflikter mellom grunneiere og lokale politikere på den ene siden og Regjeringen på den andre siden. Stortinget har gang etter gang påpekt at konfliktnivået i slike saker må reduseres. Når grunneiere som mister forvaltningsretten til sin egen grunn, samtidig får vite at artsmangfoldet i området fortsetter med å forsvinne – og, mest sannsynlig, ikke blir bedre ivaretatt – tror jeg kanskje at konfliktnivået vil øke. Jeg vil bare nok en gang påpeke at Fremskrittspartiet flere ganger har tatt til orde for at man nå må ta en pause i vernearbeidet og heller se på forvaltningen og de økonomiske og biologiske konsekvensene av den vernepolitikken som Regjeringen har ført. Jeg gjør oppmerksom på det.
Børge Brende (Høyre), 2007-01-11:
Først må jeg få lov til å si at jeg håper vi også får andre anledninger til å diskutere viktigheten av artsmangfoldet i verden og de truslene det står overfor, enn når vi har en rapport fra Riksrevisjonen på bordet. Grunnen til at jeg sier det, er at etter de menneskeskapte klimaendringene som vi står overfor, er nok det at artsmangfoldet vårt forsvinner i et tempo som kanskje er hundre ganger høyere enn det som følger av en naturlig utvikling, en av de store miljøutfordringene i vår tid. Det er faktisk slik at livets bibliotek er i brann. Mange arter forsvinner, og en art som forsvinner, den forsvinner for alltid. Derfor har vi fra norsk side hatt en aktiv holdning internasjonalt, bl.a. under Johannesburg-toppmøtet, til at vi skal stoppe tapet av det biologiske mangfoldet globalt og også i Norge. Jeg kan slutte meg til mange av de vurderingene som miljøvernministeren kom med i sitt innlegg, knyttet til de utfordringene vi står overfor. Én måte å håndtere tap av artsmangfold i Norge på er å ta vare på områder og sikre dem mot unødvendige inngrep. Hvis det er rødlistearter som er truet, kan man sikre dem mot nye veiutbygginger i området. Man kan også sikre ved ikke å føre høyspentledninger inn i truede områder. Dette gjør man gjennom den tradisjonelle arealvernpolitikken, slik at man tar vare på naturen for kommende generasjoner. Når man har økt nasjonalparkarealet i Norge de siste årene med 60 pst., kan ingen komme og fortelle meg at det ikke er en viktig del av strategien for at Norge også skal oppnå sine internasjonale forpliktelser på området. Det er i så fall en misforståelse. Det Riksrevisjonen gjør, er ikke å slakte den vernepolitikken som Norge har ført. Andre land, bl.a. USA, har kommet minst like langt som Norge når det gjelder å sikre inngrepsfrie områder. Men det Riksrevisjonen påpeker, er at når det vernede arealet øker, må man også øke ressursene til skjøtsel. Det er jeg helt enig med Riksrevisjonen i. Jeg har også merket meg at en samlet komite sier at det er Stortinget som formulerer hvilke målsettinger man har, og at det er Stortinget som hvert år vedtar et budsjett som er summen av de statlige utgifter Norge kan tåle, slik at vi også fremover skal kunne ha en ansvarlig nasjonal politikk. Jeg synes at man må merke seg det komiteen skriver: «Det er Stortinget som hvert år bestemmer bevilgningsnivået og ambisjonsnivået; ikke departementene.» Flere av dem som har talt, har vært med på de årlige budsjettforlikene. Jeg har merket meg at det sågar er de som har bevilget mindre penger til dette området, som også har meldt seg på i debatten og ikke er fornøyd med at man ikke bruker mer penger.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2007-05-08:
Gamle dogmer står ikke for fall. Dagens regjeringspartier nekter dessverre å innrømme at boplikten ikke fungerer etter hensikten. Vel, så langt er intet nytt under solen. Boplikten bidrar ikke til det som var formålet bak boplikten. Et forskningsprosjekt ved Institutt for økonomi og samfunnsfag ved Norges landbrukshøgskole, i dag Universitetet for miljø- og biovitenskap, viste i 2002 flere interessante funn. Det ble i undersøkelsen sett på 39 kommuner over hele landet med boplikt. Disse ble sammenlignet med tilsvarende kommuner uten boplikt. Undersøkelsen viste at boplikten ikke hadde noen positiv virkning for en økning i innbyggertallet, og at den heller ikke hindret nedgang i folketallet i kommuner med boplikt i forhold til kommuner uten. Undersøkelsen viste videre: De utilsiktede virkningene ved boplikt er av betydelig omfang.Gjennomsnittstall viser at i kommuner med boplikt er boligene like mye bebodd i løpet av året som i kommuner uten boplikt.Den prosentvise andelen av boliger som blir overført fra å ha status som helårsboliger og våningshus til fritidsboliger, er større i kommuner med boplikt enn i kommuner uten.Boplikten hindrer omsetning av eiendommer.Boplikten fører til et lavere nivå på investeringer og vedlikehold.Boplikten har ingen positiv virkning for å øke innbyggertallet.Boplikten øker den økonomiske risikoen for personer som kjøper seg eiendom i en kommune med svak vekst, nedgang i folketallet og boplikt.Kontrollen med overholdelse av boplikten er vanskelig å gjennomføre og skaper konflikter i lokalmiljøet.Boplikten er lett å omgå gjennom den såkalte slektsparagrafen. Undersøkelsen bekrefter derimot at boplikt fører til kraftig verdireduksjon for eier. Boplikten oppgis å være det sentrale virkemidlet i distrikts- og landbrukspolitikken. Dette er oppsiktsvekkende, sett i lys av at det ikke foreligger noe faglig grunnlag for å hevde at boplikten har en positiv funksjon i forhold til å sikre spredt bosetting eller aktivitet i landbruket. Det må være et paradoks at det blir gitt tidsbegrenset eller varig fritak for boplikt i stort omfang. Nationen skriver den 16. mars 2007 at kun 9 pst. av dem som søkte fritak fra boplikten på landbrukseiendommer i 2006, fikk avslag. Reguleringer som innebærer sterke inngrep og store potensielle negative konsekvenser for enkeltmennesket, bør ha en solid faglig begrunnelse. Derfor er konklusjonen her entydig: Boplikten må fjernes!
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-05-08:
Vi er etter hvert blitt vant med at høyrepartiene angriper reguleringsordningene i landbruket. Denne gangen er det altså boplikten og prisreguleringen de går løs på. Som alltid er det markedsmekanismene som skal løse alle problemer, som om markedet noen gang har gitt svar på de utfordringene som vi møter i Bygde-Norge. Boplikten er faktisk et meget viktig virkemiddel i landbrukspolitikken. Uten et aktivt landbruk med bofaste bønder avfolkes bygdene. For de fleste av oss er det ganske innlysende. Jeg er imidlertid ikke spesielt overrasket over at Fremskrittspartiet og Høyre mener at pengene og markedet alene skal avgjøre eierskapet til norske landbrukseiendommer. Når eiendomsretten veies mot liv og virksomhet i landbruket, er det den hellige og ukrenkelige retten til å eie som alltid veier tyngst for disse partiene. Det er liten tvil om at bo- og driveplikten er en hovedårsak til at vi til denne dag har greid å opprettholde et levende landbruk med selveiende bønder. Uten bo- og driveplikt ville det ikke vært mulig å opprettholde bosetting og kulturlandskap. En stor del av søknadene om fritak fra bo- og driveplikten blir innvilget på varig eller tidsbegrenset basis. Det er naturlig og i seg selv betryggende. Bestemmelsene håndheves, og det søkes ikke fritak uten god grunn. Jeg synes det viser at ordningen fungerer. Da er det greit at Regjeringen nå gjennomgår dagens bestemmelser og håndhevingen av dem, også for å få bekreftet at boplikten virker. Jeg har for øvrig merket meg at boplikten etter hvert også er blitt et viktig tema i kystområdene langs Oslofjorden og sørlandskysten. Men her er det ikke landbrukseiendommene som må vernes mot oppkjøp. Her er det lokalsamfunnene og lokalbefolkningen som trues av pengesterke kjøpere fra byområdene som i økende grad kjøper boligeiendommer i strandsonen og gjør dem om til fritidsboliger. Slik fortrenges lokalbefolkningen fra kystområdene. Eiendomsprisene i kystområdene er nå skyhøye. Bare de aller færreste, de med de mest velfylte lommebøkene, kan i dag gjøre seg håp om å kjøpe en bolig med strandlinje i denne delen av landet. Prisnivået fører også til at slike boliger gjerne bys ut for salg ved familieoppløsning eller arveoppgjør fordi ingen av partene ser seg i stand til å løse ut de andre. I kommuner som Tjøme, som har innført boplikt, har det til en viss grad lyktes å holde prisene nede. Men nå står det lokale Fremskrittspartiet og Høyre i ferd med å avvikle boplikten. Vinner de to partiene høstens kommunevalg, har lokalbefolkningen på Tjøme sitt å frykte – der også, selvfølgelig. Det er liten trøst i at de får som fortjent. Det beste man kan si om Høyre og Fremskrittspartiet, er at de aldri fornekter seg. De står alltid på kapitalens og markedskreftenes side.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-05-08:
Først vil jeg gjøre foregående taler oppmerksom på at den høye prisen på kysteiendommer nettopp kommer av at det er begrensninger med hensyn til hvor mange av den type eiendommer som myndighetene i dag tillater at det bygges. Styring fører til høyere priser. Det burde en representant fra Vestfold ha fått med seg. Så til denne debatten. Jeg synes det har vært forstemmende å høre på en debatt hvor en statsråd fra Senterpartiet har fått SV som sin sterkeste allierte i spørsmål som gjelder eiendomsrett. Det synes jeg er trist. Jeg hadde trodd at Senterpartiet i denne type saker ville avveie dette til eiendomsrettens fordel og støtte opp om de synspunkter som Høyre og Fremskrittspartiet har i denne saken. På min replikk til statsråden svarte han at hovedformålet med boplikten er å få næringsutvikling og aktivitet på bygdene. Det er ikke det at den som eier eiendommen og som er tvunget til å bo på den, også skal drive den. Hovedformålet er altså at det skal være næringsutvikling og aktivitet på bygdene. Så kan man stille spørsmål om hva som bidrar til det. Bidrar det til aktivitet ute på bygdene hvis en advokat fra Oslo som tjener bra, får lov til å kjøpe seg et småbruk i Telemark, hvor statsråden kommer fra, og kanaliserer store deler av den inntekten han har fra annen virksomhet, inn i småbruket? Det må være åpenlyst at det ville være positivt for disse bygdene. Det er bare å vise til hva som skjer i vårt naboland Sverige. Der har grenseområdene til Norge vært fraflyttingsområder, mens nordmenn har funnet det formålstjenlig å kjøpe seg et torp, altså et småbruk, der. Det har blitt populært, og det har ført til at disse avfolkningstruede bygdene i Sverige har fått en ny vår og en vekst fordi nordmenn ønsker å investere av sine midler i disse eiendommene. Tall fra Statistisk sentralbyrå viser at det er 34 000 bolighus på landbrukseiendommer som i dag står ubebodd. Spørsmålet er da hvordan statsråden, gjennom å praktisere en streng boplikt, har tenkt å få lys i disse husene.
Børge Brende (Høyre), 2007-05-08:
Først et velment råd til statsråden: Når Regjeringen nå har sittet i snart to år, holder det ikke på samme måte i enhver sammenheng å henvise til at alt som er vondt og vanskelig, er forgjengernes skyld, mens nå når f.eks. arbeidsledigheten går ned, er det sjelden at slike henvisninger blir brukt. Jeg tror det er på tide at man nå faktisk tar ansvar for at man snart har styrt landet i to år. Jeg synes ikke at den forrige regjeringen har noe å skjemmes over når det gjelder den innsatsen man gjorde for å få mer energi på plass, bl.a. bygde man ut mer vannkraft i løpet av fire år enn hva man gjorde på hele 1990-tallet. Når det gjelder de grønne sertifikatene, var lovutkastet sendt ut på høring. Det var selvsagt vanskelig å gjennomføre det før det var på plass i Sverige, ettersom det skulle være et felles marked mellom Sverige og Norge. Det var faktisk ikke mulig, hvis det da ikke skulle være et rent norsk marked. Selv den forrige regjeringen var faktisk ikke i stand til dette. Forhandlingene med Sverige gikk ikke så bra, slik at man måtte skrape de grønne sertifikatene. Vi har sagt at nå har vi hatt denne debatten. Det statsråden har sagt, er at man burde hatt minst det samme støttenivået – et bedre støttenivå – når man skulle gjennomføre det i Norge. Nå er altså støtten til minikraftverk på 4 øre, til vindkraft på 8 øre og for bioenergi på 10 øre. Med de grønne sertifikatene ville man vært oppe i 15–20 øre. Da er det bare halvparten så bra. Det er nå i og for seg ikke hovedpoenget. Hovedpoenget er at når dette er halvparten så bra, utløser det også mye mindre fornybar energi som er gryteklar, og som kunne vært produsert i disse områdene, slik at man istedenfor disse svære kraftledningene faktisk kunne fått økt lokal energiproduksjon. Når det er slik at Regjeringen, foreløpig, ikke har innsett dette, og ikke er villig til å inngå noe kompromiss som innebærer at det blir minst like bra, må man også se på dette med kabling. Da melder dette problemet seg. Jeg er selvsagt skuffet over at statsråden slår fast at han ser ingen behov for å endre forskriften. Det indikerer også at han ikke nødvendigvis sender nye signaler når det gjelder å tillegge natur ekstra tyngde. Er det slik at statsråden også vil kreve, og det vil jeg gjerne ha konkret svar på, at naturinngrepet får en pris i de økonomiske beregningene? Og er det slik at statsråden i dag, i alle fall til Stortinget, kan sende signal om at han overfor Statnett, f.eks. i Hardangerfjorden, i Sogn og Fjordane og på Sunnmøre, seriøst vil vurdere sjøkabling? I går ble det åpnet en sjøkabel fra Norge til Nederland. Det er greit, men når det gjelder våre egne vestlandsfjorder, er det altså en tilbakeholdenhet som jeg synes er ganske forbausende. Det vi er ute etter, er å få noen kraftige signaler om at man også er villig til å tenke nytt.
Børge Brende (Høyre), 2007-05-08:
Først må jeg innrømme at jeg trodde at min henvisning til Senterpartiets landsmøtevedtak ville ha blitt godt mottatt og sett på som et konstruktivt innspill, ikke minst av statsrådens eget parti. Man kan nesten få en viss mistanke om at verken representanten Borten Moe eller statsråd Enoksen var spesielt begeistret over sitt eget partis vedtak. Dessuten må jeg minne om at når man har styrt landet i snart to år, kan man ikke bare ta ansvar for det som går i riktig retning, f.eks. at arbeidsledigheten går ned. Jeg har sjelden hørt henvisning til at de som styrte tidligere, har hatt en finger med i spillet i forhold til det. Men når det gjelder en eventuelt manglende energiproduksjon, er det bare de som har styrt tidligere, som har ansvaret. Det er selvsagt ikke riktig. De grønne sertifikatene ville ha medført dobbelt så høy støtte til utløsing av fornybar energi i Norge, og ansvaret for skrapingen av dem, noe som har ført til at 90 pst. av en god del fornybare prosjekter ble droppet, må Regjeringen ta. Jeg tror at det i løpet av kort tid gjennom et klimapolitisk forlik i Stortinget vil bli presset frem bedre ordninger for fornybar energi. Det vil også avhjelpe og ta bort presset fra noen av disse linjene. Det er ikke riktig som Borten Moe sier, at fornybar energi ikke kan komme som noen erstatning for overføringslinjer. De overføringslinjene vi snakker om her, skal gjennom store prosesser. Mange av dem vil ikke stå ferdig før i 2012 og 2013. Det er veldig mye vann som renner ut i havet, det er mye bioenergi – trær som står og råtner – og mye annen fornybar kraft som kan tas i bruk før den tid. Det må gå an å ha to tanker i hodet på én gang. Vi må bygge ut mer fornybar energi, og vi må oppfylle statsministerens løfte fra Skogn i fjor, 1. mai, da han sa at vi må få gasskraftverket på Skogn på plass snarest mulig. Det har vi hørt lite om etterpå. Jeg hadde håpt, som jeg også sa, at vi kunne få en konstruktiv dialog om hvordan vi kan tenke annerledes og hvordan vi også i større grad kan ta vare på viktige naturverdier når vi skal gjennomføre den typen utbygginger som vi står overfor. Der må jeg si at representanten Heidi Sørensen var forbilledlig i sitt innlegg. Representanten understreket at ved store naturinngrep må man tenke alternativt, og hun slo fast at i dag er det bare 3,4 pst. av strømregningen som går til å betale for overføringsnettet. Det vi nå snakker om, er sjøkabling og eventuelt kabling i de mest utsatte områdene. Jeg har to konkrete spørsmål til statsråden. Er det slik at også naturinngrep vil være en del av kost–nytte-beregningene til Statnett fremover? Vil statsråden pålegge dem det? Og vil statsråden, selv om han ikke vil endre forskriften her i dag, klargjøre om det er en annen holdning fra Regjeringen nå, at man også i større grad skal velge sjøkabel og kabling hvor det er å foretrekke – mer enn det som har vært gjort så langt?
Børge Brende (Høyre), 2007-05-08:
Jeg kan ikke se at viktige spørsmål i min interpellasjon ble besvart av statsråden, så jeg velger da å gjenta dem. I Soria Moria-erklæringen står det at det skal være en kraftig styrking av oljevernberedskapen. I inneværende år øker man budsjettet med 3,5 pst. Så må man ta høyde for at samtidig som man øker med 3,5 pst., har også trafikken langs kysten økt kraftig. Det er også slik at gjennom forvaltningsplanen har man åpnet for økt aktivitet i Barentshavet. Så å holde tritt med den utviklingen hadde krevd en annen bevilgningsramme. Så til mitt hovedspørsmål. Noen få dager etter at statsråden overtok i Fiskeri- og kystdepartementet, kom det en oppfølging av stortingsmeldingen, en rapport fra Kystverket som var bestilt, som sier at man for 2006 trengte 50 mill. kr i ekstrainvesteringer for å holde tritt med aktiviteten langs kysten og for å ha en forsvarlig oljevernberedskap. Så sier de 70 mill. kr i 2007. I budsjettproposisjonen skriver statsråden på side 125: «Kystverket har utført en analyse av levetiden for alt oljevernmateriell på statlige depoter. Analysen skisserer en utskiftingsplan for oljevernutstyret. Planen er til vurdering i Fiskeri- og kystdepartementet.» Så nå har statsråden sittet i ett og et halvt år på en rapport der det sies at man allerede for 2006 trengte 50 mill. kr mer i investeringer for å holde tritt med den økte aktiviteten, og for 2007 var det Kystverkets faglige vurdering at man trengte 70 mill. kr ekstra. Mener statsråden at det er forsvarlig ikke å gjøre Stortinget kjent med en rapport som kommer med denne typen faglige anbefalinger? Hadde det ikke vært riktigere overfor Stortinget å redegjøre for innholdet i denne rapporten, og så eventuelt ha ment at disse påplussingene ikke var nødvendige? Statsråden sier jo nå at hun synes at oljevernberedskapen i Norge er tilfredsstillende. Men hvis oljevernberedskapen i Norge i dag er tilfredsstillende, forstår jeg i hvert fall ikke behovet for å si i Soria Moria-erklæringen at den skal styrkes. Poenget er at oljevernberedskapen i Norge må styrkes hvert år, fordi det er økt transport langs kysten vår med russiske tankskip. Det er 200–300 stykker som passerer Finnmarkskysten i løpet av året. Så da vil jeg gjerne ha besvart det som nå er spørsmålet mitt: Er det slik at statsråden burde ha redegjort for disse faglige anbefalingene i budsjettproposisjonen, og hvorfor har ikke statsråden fulgt opp de 120 mill. kr i økte investeringer som det er bedt om?
Børge Brende (Høyre), 2007-05-08:
For ordens skyld vil jeg minne representanten Hallgeir Langeland om at det var et samlet storting som etter sterke faglige anbefalinger valgte å samle all oljevernberedskap hos Kystverket. Og representanten Langeland satt her i salen og stemte for det. For øvrig registrerer jeg at når representanten Langeland kjenner til SFTs vurderinger knyttet til oljevernberedskapen, er det fordi de aldri ble hemmeligstemplet. Stortinget fikk kjennskap til dem og kunne debattere det. Slik bør det være. Ellers synes jeg at den forrige regjeringen faktisk hadde en god hånd om oljevernberedskapen i Norge. Den første helhetlige havmiljømelding i verden ble fremlagt av den forrige regjering. Der etablerte man tanken rundt nye seilingsleder. Vi utvidet også territorialfarvannet, slik at man kunne få båtene ut av fjæresteinene. Den forrige regjeringen etablerte også økt slepebåtkapasitet med tre, til to båter i Nord-Norge. Så merket jeg meg det representanten Lena Jensen sa, som var veldig ivrig i forrige periode, da det gjaldt oljevernberedskap. Hun fikk seg til å si at det er en stor seier med den økte satsingen på oljevernberedskap som har vært under denne regjeringen – en stor seier. Ja, da må jeg si at SV er fornøyd med lite. Ifølge Dagbladet den 15. januar i år skriver Bellona: «I kjølvannet av forvaltningsplanen for Barentshavet, var det forventet en satsning på beredskap. Likevel kom det ingen satsning på oljevernøvelser i høstens statsbudsjett.» Så har WWF, miljøorganisasjonen, nå lagt frem en helhetlig vurdering av Regjeringens innsats på oljevernberedskapssiden – og nå siterer jeg ikke. Det er ikke Høyre som har laget denne rapporten, det er WWF. Den rød-grønne regjeringen har inntil uhellet med «Server» ikke gitt én krone mer til oljevernberedskap enn sin forgjenger. Dette er i skarp kontrast til det Regjeringen proklamerte i Soria Moria-erklæringen. Og så sier SV at de er kjempefornøyd med økningen. Det er et paradoks. Det som verre er, er at statsråden ikke følger opp de faglige anbefalingene som ligger der. I januar 2006 la Kystverket frem rapporten Nasjonal slepebåtberedskap, med forslag om oppretting av statlig slepebåtberedskap flere steder langs kysten – 350 mill. kr. Nå er det slik at man mangler 350 mill. kr for faglig sett å følge opp økt slepebåtkapasitet. Man mangler 120 mill. kr i etterslep bare i 2006–2007 når det gjelder oppgradering av oljelenser. Til sammen er det bortimot en halv milliard kroner, og statsråden får seg til i Stortinget å si at det er en tilfredsstillende oljevernberedskap. Det er Arbeiderpartiet, som styrket dette kraftig i forrige periode. Jeg har tre spørsmål til statsministeren, nei til statsråden – det er kanskje litt tidlig å si statsminister. Jeg har kanskje også litt kort tid til disse spørsmålene, derfor samler jeg dem til ett. Spørsmålet til statsråden blir: Angrer statsråden på at hun ikke opplyste Stortinget om de manglende bevilgninger, og når kommer dette etterslepet på nærmere en halv milliard kroner fra Regjeringens side?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2007-05-08:
Jeg er litt overrasket, for jeg mener faktisk at jeg besvarte representantens forespørsel ganske imøtekommende i forhold til å legge sterk vekt på nettopp miljøhensyn i tiden framover. Så tror jeg også vi alle sammen må ha respekt for at det ikke er noen prosjekter som er like. Sjøkabel er én ting, det å bygge kabeltraseer på land er noe helt annet, og kan ofte medføre vel så store naturinngrep som f.eks. en luftlinje kan. Problemet med en luftlinje er at den er skjemmende fordi man ser den, men det å kable f.eks. 420 kV innebærer i enkelte områder betydelige naturinngrep der de skal legges på land. Det er en vesentlig forskjell på sjøkabel og det som må gå over land. Men allikevel: Det vil altså i hvert enkelt prosjekt bli foretatt grundige vurderinger, både på delstrekninger og på hele strekninger. Det kan problematiseres mye rundt dette. Det er jo slik at kabling over lengre strekninger medfører at det ikke er mulig med regionalt uttak, eller at det vil være svært kostbart og vanskelig med regionalt uttak underveis på en slik strekning. Det teller i negativ retning. Så er det faktisk feil, slik representanten hevder, at lokal produksjon kunne forhindre bygging av kraftlinjer. For det første ville det være slik at en produksjon i Midt-Norge basert på f.eks. vindkraft, som skulle forsyne hele det underskuddet man har i det området uten å forsterke overføringsforbindelsene inn til dette området, nærmest er utenkelig. Man snakker nemlig om en betydelig produksjon som må til i dette området. Dernest er det slik at behovet for en sikker energiforsyning også tilsier at en må ha en kombinasjon av kraftproduksjon og overføringsforbindelser, slik Regjeringen legger opp til. Ved et gasskraftverk f.eks., som står for en svært stor punktproduksjon i et område hvor vi har petroleumsanlegg og industri – ta Midt-Norge – vil et avbrudd, en feil, på dette gasskraftverket, hvor det kan stå i to måneder på vinteren, for å ta et eksempel, kunne få dramatiske konsekvenser for det området hvis man ikke har overføringsforbindelser inn til området som er i stand til å tilføre det området den energimengden som man trenger ved en slik eventuell stopp. Det jeg prøver å si med dette, er at det er mange kompliserte og komplekse forhold som må vurderes når man skal ta stilling til hva man skal gjøre. Det er ikke et enten–eller. Her er det dessverre et både–og. Det koster, det betyr naturinngrep, og det betyr lokal produksjon. Regjeringen legger til grunn at vi skal ta sterkest mulig miljøhensyn og foreta disse vurderingene i hvert enkelt tilfelle.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2007-05-08:
La meg starte med å påpeke at Børge Brende gjør seg skyldig i en grov misforståelse når han sier at denne regjeringen ikke tar ansvar for det den gjør. Det å påpeke hva den forrige regjeringen gjorde og ikke gjorde, er selvsagt ikke det samme som at vi ikke tar ansvar for det vi selv gjør. Det må være lov å påpeke at vi tar ansvar for CO2-håndtering på gasskraftverk, også de som den forrige regjeringen gav konsesjon til uten å ta ansvar for CO2-håndtering. Vi tar ansvar for en fornybar satsing som er historisk, og også noe langt annet enn det den forrige regjeringen klarte å få på plass. Det må også være lov å påpeke at den forrige regjeringen bygde 420 kV linje til tross for lokale protester, og at man f.eks. i Årum, som det er påpekt, ikke tok hensyn til lokale protester. At det ikke er mulig for nåværende regjering å gjøre om allerede fattede vedtak, er en annen sak. Senterpartiet var først ute med landsmøtevedtak. Det viser at Senterpartiet igjen går foran i å ta miljøhensyn i viktige spørsmål som dette, og som jeg sa i mine to innlegg som jeg allerede har holdt, disse vedtakene vil nå bli fulgt opp gjennom at vi vil gjøre grundige vurderinger og vektlegge miljøhensyn. Men jeg kan berolige presidenten med at jeg ikke har til hensikt, slik Gunnar Kvassheim ber om, å drive saksbehandling på enkeltprosjekter fra Stortingets talerstol. Jeg hadde vel ikke forventet at det skulle komme den type forslag på bordet her. Vi har både lagt til rette for lokal produksjon og tar behovet for økte overføringsforbindelser på alvor. Vi har opprettholdt konsesjonen til Skogn. Skogn kan starte bygging av gasskraftverk når som helst. Den konsesjonen er opprettholdt uten at det er stilt noen nye krav, så statsministeren har sine ord i behold. Den konsesjonen var forlenget og gitt i april i fjor, og dermed ligger det til rette for å bygge det. Vi har fått på plass en historisk avtale på Mongstad, som det allerede er påpekt. En ting til. Det er vist til at sjøkabel og kabling for alle formål er bedre enn luftspenn også i forhold til klimaendringer. Det er vist til at Steigen ble uten strøm i en uke. Uten at det skal legges mer vekt på det enn som så, vil jeg minne om at Værøy og Røst var uten strøm i nesten en måned på grunn av brudd på en sjøkabel. Så det er ikke uten videre sånn at sjøkabel kan sies å være tryggere enn luftspenn i gitte situasjoner. Vi vil vektlegge naturinngrep når vi vurderer om det skal legges kabel eller om det skal være luftspenn. Jeg kan bekrefte at denne regjeringen vil legge en annen holdning til grunn enn den forrige regjeringen gjorde, når vi vurderer kabling opp mot luftspenn, slik Børge Brende har bedt om. Så jeg kan berolige Børge Brende med at denne regjeringen går i riktig retning i forhold til den forrige, også på dette punkt.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2007-05-08:
Det er jo slik at hvis det verste skulle skje her, ville det selvsagt få helt katastrofale konsekvenser. Det har vi sett mange eksempler på opp gjennom historien. Det er også slik at den næringen, den aktiviteten, som avstedkommer denne trusselen, er en næring som kaster voldsomt av seg, og som betyr at den norske stat har eventyrlige inntekter både på kort og på lang sikt. Det er selvsagt derfor slik at en skal ha oljevernberedskap i fokus, og at den aktiviteten som drives, skal drives innenfor forsvarlige og gode rammer. Det er selvsagt viktig å ha oljevernberedskap. I likhet med de fleste andre jeg har hørt her, mener jeg det er bra at dette blir tatt opp. Men oljevernberedskapen må selvsagt stå i forhold til de utfordringene man møter til enhver tid, og den aktiviteten som drives, må drives innenfor forsvarlige rammer. Noen av oss er jo glad for de skrittene som allerede er tatt, og som det er redegjort for her. Jeg vil si at man er et godt stykke på vei. Målet vårt står nedfelt i regjeringserklæringen. Jeg vil si at jeg ser fram til at vi skal få fullført de målene som vi har satt oss, og at den opptrappingen som er satt i gang, vil bli videreført. Så er det slik at den viktigste fokuseringen selvsagt ligger litt på det å rydde opp etter at ulykken har skjedd. Den viktigste fokuseringen må jo ligge på å forhindre at katastrofen inntreffer. Der har man satt i gang viktige tiltak allerede. Og så vil jeg peke på forvaltningsplanen for nordområdene, som Regjeringen la fram i fjor, som nettopp balanserer ut hensynene mellom natur og olje- og gassutvinning. Noen av oss mener jo at den beste måten å sikre sårbare naturområder mot oljesøl på, er at man faktisk ikke borer, at man faktisk ikke utvinner olje i disse områdene. Jeg skal nøye meg med disse betraktningene. Jeg understreker betydningen av spørsmålet, og jeg understreker det faktum at de inntektene vi har av disse aktivitetene, gjør at dette bør prioriteres hardt i årene som kommer, og at Senterpartiet ser fram til at den igangsatte opptrappingen fortsetter.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-05-08:
Kystverket har i sin rapport om utstyret spilt inn et behov for ca. 260 mill. kr fordelt over fem år for at oljevernberedskapen skal holdes på et akseptabelt nivå. Så vi har ennå god tid til å følge opp de anbefalingene som Kystverket har kommet med. Den rapporten som Kystverket utarbeidet, er datert høsten 2005, og den ble mottatt i Fiskeri- og kystdepartementet i januar 2006. Det er slett ikke uvanlig at innspill til de ulike departementenes budsjettarbeid ikke offentliggjøres umiddelbart, og det er jeg sikker på at vi finner rikelig med eksempler på også om vi går tilbake til Bondevik-regjeringens arbeid, der Børge Brende selv var medlem. Så vil jeg igjen minne om at det var regjeringen Bondevik II som la fram den siste stortingsmeldingen om sjøsikkerheten og oljevernberedskapen, og det er ikke lenger tilbake enn i 2005 at Bondevik-regjeringen sa at den videre oppfølgingen av oljevernberedskapen må vurderes i de årlige budsjettene avhengig av budsjettsituasjonen. Rapporten «Status beredskapsmateriell oljevern i forhold til anbefalt beredskapsnivå» er sluttført høsten 2005 og gjør slik sett opp status for oljevernberedskapen slik den var da Bondevik-regjeringen gikk av. Så det er ikke slik at det plutselig har skjedd noe helt nytt og revolusjonerende i løpet av det halvannet året som er gått siden da. Materiellet er ikke plutselig blitt mye eldre, og det er ikke slik at vi plutselig har fått mye ny trafikk i Barentshavet som vi ikke visste om fra før.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-05-08:
Først vil jeg takke for engasjementet rundt oljevernberedskapen. Regjeringen har på område etter område levert politikk og bevilgninger i forhold til Soria Moria-erklæringen. Noen eksempler på det er de løftene vi har gitt når det gjelder kommuneøkonomien, samferdsel og det å få flere hender innen pleie- og omsorg. Nå har vi startet arbeidet med å styrke oljevernberedskapen, og jeg vil igjen bare minne om at bevilgningsnivået for i år, etter revidert budsjett, vil ligge på 50 mill. kr over det som var Bondevik-regjeringens nivå. Dette arbeidet skal vi fortsette sammen med det forebyggende sjøsikkerhetsarbeidet. Det er flere enkeltprosjekter som er nevnt her fra talerstolen, og jeg skal ikke drive saksbehandling av enkeltprosjektene her – bare nøye meg med å konstatere at det tas mange initiativ langs kysten som er interessante, og som kan supplere det som eksisterer fra før av beredskap og kompetanse. Jeg vil gjenta at ut fra dagens risikovurdering er oljevernberedskapen tilfredsstillende. Ut fra løpende risikovurderinger og de rapportene som Kystverket har utarbeidet, skal Regjeringen vurdere ytterlige tiltak i årene som kommer, slik at vi har en god oljevernberedskap her i landet. Når revidert nasjonalbudsjett legges fram for Stortinget, har representanten Børge Brende da mulighet for å stemme for bevilgning til hoveddepotet på Fedje, slik at vi kan gjenopprette det depotet som han selv var med på å legge ned.
Ann-Kristin Engstad (Arbeiderpartiet), 2007-05-08:
Interpellanten, Brende, tar opp en problemstilling som opptar hele kysten. Vi vil føle oss trygge – trygge på at myndighetene gjør det de kan for å forhindre ulykker, og trygge på at dersom uhellet skulle skje, vil alt som kan gjøres, bli gjort. For noen år siden satt Brende selv i regjering, og fra Nord-Norge etterlyste man engasjement for denne saken. Først nå, 1 år etter, ser vi det. Den rød-grønne regjeringen viser at den tar på alvor de faresignaler som befolkningen i Nord-Norge har påpekt. Da det fullastede russiske frakteskipet «Moscow» fikk maskinhavari utenfor Nordkapp under forrige regjering, var nærmeste slepebåt hele 14 timer unna. Heldigvis fikk man maskineriet i gang, og ulykken ble avverget. Men hendelsen rystet befolkningen langs kysten, og behovet for slepebåter viste seg ettertrykkelig. Nå er det etablert statlig slepebåtberedskap, og det jobbes med samarbeid med den delen av næringen som er pålagt å holde slepebåter selv. Utvinning av olje på russisk side av Barentshavet har startet for flere år siden. For kysten har det vært viktig å få etablert en egen seilingsled for frakt av olje langs norskekysten, og at den overvåkes. Regjeringen har gjort et godt stykke arbeid gjennom internasjonale organer for å få etablert den seilingsleden og for å få lagt den ut til 30 nautiske mil, ikke 4 nautiske mil, som var det opprinnelige territorialfarvannet. Økt russisk petroleumsaktivitet og frakt av olje langs kysten gir behov for et tett samarbeid med russiske myndigheter. Den rød-grønne regjeringen har inngått samarbeidsavtale med russiske myndigheter om overvåking av kysten, og det er vi stolte av. Jeg håper at de tidligere regjeringspartiene har snudd og vil støtte den rød-grønne regjeringen når den legger fram forslag om å reetablere hoveddepotet på Fedje. Jeg synes det er betryggende, når ministeren er her, å høre at Regjeringen har et slikt fokus og tar ansvar i denne veldig viktige saken for kysten.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-05-08:
Størrelsen på skip som frakter olje og gass etter vår kyst, når opp i en størrelse på 200 000 tonn. Da «Prestige» sank i Biscaya-bukta, var dette en båt med en størrelse på 77 000 tonn. «Prestige» brakk i to og stod for store, alvorlige miljøødeleggelser. Vi vet at selv om vi tar alle forholdsregler, kan en slik ulykke skje også utenfor vår egen kyst. For å få renset opp etter «Prestige» krevdes det en innsats av nærmere 120 000 mennesker over lang tid, i et klima som er langt gunstigere enn i Norge – eller i Nord-Norge. Hvor tror man at man skal hente 120 000 mennesker til opprydding i det man kaller en forsvarlig oljevernberedskap? Nettopp med bakgrunn i dette har Fremskrittspartiet fremmet forslag til å styrke den med flere taubåter, riktig dimensjonerte bergingsbåter og kortere gangtur til en eventuell havarist. Totalt har Fremskrittspartiet foreslått 225 mill. kr utover det Stortinget har vedtatt. Det er derfor forunderlig at en offensiv tidligere miljøvernminister fra Høyre og dagens fiskeriminister, som begge to gjennom ulike budsjett ikke har bidratt med noe annet enn å stemme ned våre forslag, uttaler seg så positivt om våre forslag i dag. Da kan det jo være et håp om at våre forslag en dag kan bli vedtatt. Én ting er at Norge trenger å styrke sin nasjonale oljevernberedskap på alle områder. Vi trenger også et sektorovergripende samarbeid med Russland, Island og andre nasjoner innen overvåking, dialog, varslingssystemer og grenseoverskridende samarbeid land til land i en praktisk hverdag, som må følges opp gjennom internasjonale øvelser som gjør oss i stand til å koordinere og samarbeide på en effektiv måte. For området vi snakker om er enormt, og scenarioet skrekkfullt hvis ulykken skulle skje.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-08:
Jeg vil takke representanten Børge Brende for å ta opp en veldig viktig debatt i Stortinget. Styrking av oljevernberedskapen er viktig og nødvendig. Det er et tema som opptar hele Kyst-Norge, og da spesielt Nord-Norge, en landsdel som lever av havet, og der folk bor ved havet, et hav som stadig er i kok. Dette temaet opptar SV, og det opptar Regjeringen. Jeg er veldig glad for at det er representanten Brende som tar dette temaet opp, siden representanten nok kjenner veldig godt til dette feltet. Representanten Brende var statsråd og ansvarlig for oljevernberedskapen i perioden 2001–2003. I 2001 la SFT fram en plan der man konkluderte med at det var nødvendig med 100 mill. kr til strakstiltak innenfor dette feltet. Jeg er glad for at Brende nå tilsynelatende har stort engasjement for sikkerhet langs kysten, ja tilsynelatende nesten like stort engasjement som det SV har. Vi må satse på forebygging, for når ulykker skjer, er det viktig at båter og utstyr raskt er på plass og forhindrer at katastrofen blir fullstendig. Vi vet at vi ikke hver gang kan satse på at været er godt. SV er meget glad for at den rød-grønne regjeringen har etablert seilingsleder langs kysten i nord til sør i Lofoten. Dette er særdeles sårbare områder, og det er et veldig viktig tiltak. Regjeringen har økt budsjettet når det gjelder beredskap. Dette er en stor seier for SV, og Regjeringen vil nå satse videre. SV ønsker bl.a. at responstiden overalt skal være 6–12 timer. Vi er nødt til å styrke satsingen på depoter, noe som denne regjeringen er i gang med. Jeg er meget fornøyd med statsråd Helga Pedersens svar på interpellantens spørsmål og utfordringer. Regjeringen er i gang med mange gode tiltak. Det at statsråden også legger vekt på at ytterligere tiltak vil vurderes i tiden framover, er meget viktig. Et av de viktige tiltakene som denne regjeringen må vurdere å få på plass, er «Barentshavet på skjerm», et satellittovervåkingssystem som har oversikt over havområdene, og som vil registrere båter som er innenfor disse havområdene. Det vil være viktig for å se om båter er ute av kurs, eller om båter er på riktig kurs. Det vil være viktig for å kunne se eventuell miljøkriminalitet som foregår ute i havområdene våre. Jeg har selv vært på besøk og sett båter som har vasket tankene sine, fordi man ikke har et godt nok registreringssystem for hva som skjer i havområdene våre. Det er vår plikt å sikre at oljevernberedskapen er så god som mulig. Jeg er veldig glad for at Regjeringen er på riktig kurs også i dette spørsmålet.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-01-17:
På vegne av representantene Ketil Solvik-Olsen, Per Sandberg, Øyvind Vaksdal, Solveig Horne og meg selv ønsker jeg å fremme forslag om å klargjøre at foreldelse ikke skal kunne påberopes av statlige myndigheter i saker der staten selv kan mistenkes for å ha bidratt til å holde vesentlige opplysninger tilbake.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-01-17:
Dette er selvfølgelig et spørsmål til statsministeren – det er ikke mye å velge i i dag. Jeg benytter også anledningen til å ønske et godt nytt år. I det siste har spørsmålet om hvorvidt det er hensiktsmessig å slå sammen Helse Øst og Helse Sør til én helseregion vært gjenstand for debatt i det offentlige rom. I gårsdagens VG kunne vi lese at direktøren ved Ullevål sykehus, Tove Strand, ønsker en sammenslåing så raskt som mulig. Hun uttaler videre at dette vil medføre enorme gevinster. Helse- og omsorgsminister Sylvia Brustad følger opp i samme artikkel med å si: «Her er det muligheter til å utnytte både menneskelige og økonomiske ressurser bedre for pasienten.» Fremskrittspartiet er svært glad for at helseministeren nå vurderer en slik sammenslåing av disse to helseregionene, og viser til at Fremskrittspartiet har tatt til orde for dette mange ganger, sist i forbindelse med budsjettinnstillingen i 2006. Fremskrittspartiet er opptatt av at bosted ikke skal være avgjørende for hva slags helsetilbud som blir gitt den enkelte. Samtidig vet vi at det er store innsparingsmuligheter innenfor sykehussektoren, noe som anslaget på 600–900 mill. kr i innsparing ved en sammenslåing av Helse Øst og Helse Sør synliggjør. I en tid hvor sykehusenes økonomi er sterkt presset, vil det være liten tvil om at den type innsparinger vil medføre økt pasientbehandling og en bedre sykehusøkonomi. Fremskrittspartiet ser på helseministerens signaler som meget positive. Mitt spørsmål til statsministeren blir derfor: Deler statsministeren helseminister Sylvia Brustads oppfatning om at en sammenslåing av Helse Øst og Helse Sør vil medføre store økonomiske innsparinger og derav igjen et mye bedre pasienttilbud?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-01-17:
Jeg takker statsministeren for svaret, og vi håper at Stortinget blir involvert i en slik prosess på en best mulig måte. Problemene angående oppdelingen av helseregionene har egentlig blitt synliggjort gjennom en lang rekke episoder de siste årene ved at akkurat bosted har vært avgjørende for hva slags behandling den enkelte har mottatt. Blant annet har det vært store forskjeller når det gjelder hvilke legemidler personer med samme diagnose har mottatt i de forskjellige helseregionene. Etter Fremskrittspartiets syn kommer dette som en følge av helseregionenes ulikhet i forhold til økonomi og krav om innsparing. Fremskrittspartiet kan ikke godta en slik forskjellsbehandling. Fremskrittspartiet vil da også vise til den økonomiske skjevfordelingen mellom helseregionene. Det at innbyggere i enkelte deler av landet bor i helseregioner som er sterkt underfinansiert, synliggjør etter Fremskrittspartiets skjønn at Norge må samles i ett helserike. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsministeren blir derfor: Ser også statsministeren i denne prosessen behovet som er til stede for å samle Norge til ett helserike der den enkeltes bosted ikke blir avgjørende for hvilket tilbud man mottar?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-01-17:
Statsministeren er veldig klar på dette med rolle- og ansvarsfordeling, og det kan jo være utfordrende for statsministeren. For vi snakker ikke bare om LO-leder Valla her, vi snakker om sentralstyremedlem Valla i Arbeiderpartiet, vi snakker om lederen av valgkomiteen i Arbeiderpartiet. Vi snakker også om at partisekretæren i Arbeiderpartiet har gått inn i en personalkonflikt for å søke å finne en stilling til en person som er ansatt i LO. Når statsministeren sier at han er imot mobbing, så er vi vel alle sammen enig i det. Men i dag har vi altså oppslag i mediene om at tidligere ansatte under en arbeiderpartiregjering også har reagert på dagens LO-leder, og at dagens arbeiderpartisentralstyremedlem Valla har opptrådt på samme måte under tidligere arbeidsforhold. Mitt spørsmål til statsministeren er: Er det ikke problematisk å se på rolle- og ansvarsfordeling når man er så knyttet til LO?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-01-17:
Jeg tror alle sammen er enig med statsministeren i at dialog – med organisasjonslivet, med næringslivet – er veldig viktig. Det har jo samtlige partier – en god dialog også. Men det blir noe helt annet enn dialog når Arbeiderpartiet lokalt, f.eks. i kommunene, eksempelvis Trondheim kommune, inngår avtaler og kontrakter med fagbevegelsen. Da har en jo beveget seg langt bort fra det som er dialog, og over i et samarbeid som kan knyttes litt opp mot det som skjer nå i år, der Fellesforbundet allerede har gått ut og sagt at de vil gi 1 mill. kr i valgkampstøtte til Arbeiderpartiet, 200 000 kr til SV og 100 000 kr til Senterpartiet, med bakgrunn i at den rød-grønne regjeringen skal føre en bestemt politikk innenfor det som går på arbeidstilsyn, arbeidsmiljølov, sosial dumping osv. Da har man et kontraktsforhold, og det er jo langt unna det som er en dialog. Er statsministeren enig i at denne typen avtaler og kontrakter som inngås, er uheldig?