trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-02-21:
Eg vil takke statsråden for svaret. Eg reknar ikkje med at Regjeringa vil innføre ein ny tilsetjingsstopp, slik som han som blei innført i fjor for det statlege barnevernet, for det er viktig at vi får alle som kan jobbe, til å jobbe i barnevernet. Ein del kommunar opplever kanskje at dei mistar nokon av dei tilsette til det statlege barnevernet, så her er det behov for nok ressursar og nok personell. Eg er blitt fortald at mange i barnevernet opplever at sakene er mykje tyngre enn tidlegare, og det er større og meir samansette problem. Det er behov for omfattande hjelpetiltak, men dei får ikkje gitt den hjelpa dei meiner er mest riktig for barnet, bl.a. at det skal vere så nær lokalmiljøet sitt som mogleg, og at dersom dei må plassere eit barn i ein institusjon, kan dei oppleve at dei må sende barnet frå Søre Sunnmøre opp til Trøndelag fordi det ikke er noko anna tilbod om institusjon. Sjølv om ein i størst mogleg grad vil prøve å finne andre tiltak, er ein av og til i ein slik situasjon at ein også må ha slike tiltak.(Presidenten klubbar.) Kan statsråden seie noko om nærleiken til dei tilboda som barna får? (Presidenten klubbar.)
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-02-21:
Eg har eit oppfølgingsspørsmål til barne- og likestillingsministeren. Det er ikkje riktig at det ikkje skjedde noko under den førre regjeringa når det gjeld tiltak mot omskjering. Bondevik II-regjeringa la fram ein handlingsplan med over 30 tiltak, bl.a. omfattande informasjons- og skoleringstiltak nasjonalt, opptrapping av Noregs økonomiske støtte til lokale norske frivillige organisasjonar og til FN-organisasjonar som arbeider mot kjønnslemlesting. Redd Barna og andre organisasjonar i lag med dei har kome fram til interessante arbeidsmetodar når det gjeld kampen mot kjønnslemlesting. Der har kunnskap og informasjon stått i fokus. For eksempel i Gonder i Etiopia har 98 pst. av alle fødde jenter unngått omskjering. Dette er svært interessante og oppsiktsvekkjande positive nyheiter. Det er viktig å lytte til kva Redd Barna og andre kan bidra til her. Kor mykje midlar brukar statsråden til dette arbeidet, i tillegg til det sterke engasjementet?
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-02-21:
Da statsråden tiltrådte, hadde hun store ambisjoner på vegne av barnevernet. Hver stein skulle snus for å se hvordan man kunne forbedre barnevernet i Norge. Etter det har vi fått en rekke alarmerende rapporter, ikke bare de rapportene vi fikk fra Oslo i helga, men også fra mange små kommuner, bl.a. i Nord-Norge, som har veldig høy henleggelsesprosent. Det eneste statsråden vel egentlig har gjort av store grep, er at man har lagt mye av kriminalomsorgen inn til barnevernet, og så har man lagt ansvaret for enslige, mindreårige asylsøkere inn til barnevernet, nesten uten å overføre penger. Fra Venstres side er vi veldig bekymret for utviklinga i et barnevern som får stadig mer ansvar uten å få mer ressurser. Man sier at man skal snu hver stein, men jeg lurer på om kanskje noen av steinene har vært litt for tunge for statsråden å løfte. Er det i det hele tatt slik at man klarer å se for seg andre grep enn mer ansvar med mindre penger?
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-02-21:
Ett og et halvt år føles som en uendelig lang tid i et barns liv. Det er uendelig lenge for et barn som lider av omsorgssvikt, men det er tydeligvis en utrolig kort tid i en statsråds liv. Jeg skal heller rette ut hånden til statsråden og gi henne en utfordring når det gjelder framtidige visjoner med hensyn til ettervern, som hovedspørsmålsstilleren var inne på. Alle vi vet at det er viktig med mamma og pappa til en blir 18 år, men alle vi vet også at mamma og pappa kan være veldig viktige i alle de viktige avgjørelsene en skal ta i livet fra en er 18 år og kanskje til en er i 20-årene. Spørsmålet mitt til statsråden er om statsråden er villig til å vurdere det som Venstre har ønsket, at vi kunne ha lovfestet en rett også til ettervern for barnevernsbarn som sikrer en viss sikkerhet rundt dem ved å ha noen voksenpersoner som har ansvar for dem og følger dem opp, og som er med dem i alle de vanskelige diskusjonene og alle de vanskelige avgjørelsene som er i ens liv fra en er 18?
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-02-21:
Representanten Molvær Grimstad forteller hva den forrige regjeringa har gjort. Det er interessant at denne regjeringa sier at den forrige regjeringa ikke gjorde noen ting, hvorpå de refererer til lovvedtakene som vi gjorde, som fine tiltak, som statsråd Brustad har gjort. Jeg har to spørsmål til statsråden. Det første er: Noen av oss er veldig nøyaktige med å referere til dette som «kjønnslemlestelse», mens statsråden tydeligvis ønsker å bruke det litt mer nøytrale ordet «omskjæring». Jeg vil gjerne at statsråden sier hvorfor hun ikke ønsker å bruke den benevnelsen som jeg mener er den riktige, nemlig «kjønnslemlestelse». Det andre spørsmålet dreier seg om at dette først og fremst er et kulturelt spørsmål. Dette er ikke knyttet til religion. I de fleste land der dette skjer, skjer det f.eks. både i kristne og i muslimske miljøer. Det betyr at det er viktig å snu kulturer, og det er viktig å bruke mennesker for å snu kulturer. Det var det den forrige regjeringa gjorde, ved å bruke personer innad i de ulike miljøene til å være med og kjøre kampanjer og snu kulturer. Vil statsråden også ta tak i dette og jobbe på den måten?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-02-21:
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til helse- og omsorgsministeren. En undersøkelse foretatt av Sosial- og helsedirektoratet viser at mellom 20 og 50 pst. av de gamle på institusjon er underernærte. Pasientene blir ikke tatt på alvor før underernæringen har ført til nedsatt allmenntilstand. Dette er en uverdig situasjon som vi ikke kan akseptere, og som vi er nødt til å gjøre noe med. Én ting er hva man gjør på lang sikt, der Sosial- og helsedirektoratet sier at man til høsten vil revidere de retningslinjene som man i dag har knyttet til institusjonsopphold og det som har med ernæring å gjøre, noe annet er: Hva vil vi gjøre på kort sikt? Problemstillingene som dukker opp, er selvfølgelig mange, f.eks. nedsatt allmenntilstand på grunn av underernæring, som ofte medfører sykehusinnleggelse. Da får man raskere nedsatt funksjonsevne, og da må man også ha mer hjelp på institusjonen. Dette er derfor en ond sirkel. Jeg håper at statsråden sørger for at man griper fatt i dette, ikke bare på lang sikt, men at man gjør noe umiddelbart, slik at de som allerede er i ferd med å komme i den situasjonen – eller er der – kan komme seg ut av den og få et godt kosthold, slik at de får en bedre hverdag. Mat er også trivsel, og trivsel er viktig, også for allmenntilstanden. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Hva vil statsråden gjøre umiddelbart, slik at man er trygg på at man får den maten man skal ha, det stellet man skal ha – at man blir godt ivaretatt på institusjonen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-02-21:
Jeg håper at man ikke bare håper, tror og forventer at landets lokalpolitikere vil gripe fatt i det. Jeg forventer at også statsråden tar noen grep, f.eks. sender et rundskriv til kommunene, der man påpeker viktigheten av å få gjort noe. Det denne saken dreier seg om, er å få handling, ikke bare prating. Jeg håper statsråden vil sørge for at det går ut et rundskriv. Videre: Vi kan ikke bare si at det er kvaliteten på den maten som gis, som er dårlig. Det er ikke et entydig bilde. Det er store variasjoner. Den andre store faktoren går på at man må ha tid til å gi den maten. Hverdagen skal ikke være oppjaget. Det skal være fred og ro og stillhet rundt et måltid. Dagens situasjon ute i institusjonene er preget av at de ansatte løper og løper for å gjøre sitt beste. De gjør en fantastisk innsats, men ressursene og tiden strekker ikke til. Vil statsråden sørge for at det nå sendes ut et rundskriv til landets kommuner, der man ber om at dette tas på alvor, og at man straks iverksetter tiltak?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-02-21:
Det som gjør et sykehus til et sykehus og et lokalsykehus til et lokalsykehus, er den tjenesten som utføres innenfor veggene, og ikke bygningskroppen. Det vil si at ved å omdefinere innholdet i et lokalsykehus, som man f.eks. har gjort i Sandefjord, til f.eks. rehabilitering, så er det faktisk ikke et sykehus lenger, og man må gå inn og se på innholdet. Vi må ikke – jeg holdt på å si – fuske i faget, slik som Ola Borten Moe gjør gjennom dette oppslaget. Man driver rett og slett en kamp gjennom media som skaper stor usikkerhet. Det skaper stor usikkerhet knyttet til rekruttering til lokalsykehusene. Innbyggerne føler seg usikre på hva som vil skje med sykehusene våre i framtiden, og det er denne situasjonen som statsråden må ta et ansvar for, og sørge for at blir lagt død. Det er derfor på tide at man nå kommer inn på det som har med innholdet i sykehusene å gjøre. For, som det står i Soria Moria-erklæringen, ingen lokalsykehus skal legges ned, men man sier ikke hva disse sykehusene skal innholde. I denne forbindelse må statsråden nå komme raskt på banen etter at dette utvalget har kommet med sin innstilling i mars, og sørge for å definere innholdet i lokalsykehusene, og sørge for at man får behandlet de pasientene som skal behandles.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-02-21:
Jeg registrerer at statsråden nevner de 18 milliarder kr ekstra som er gitt til kommunene. Nå er det engang slik at det er ikke alle kommuner som har styrket eldreomsorgen. Det fikk jeg bekreftet i kommunestyret i Fredrikstad sist torsdag. På tross av at det blir bevilget mer til omsorgssektoren, er det fremdeles kutt i eldreomsorgen. Det er ikke bare sykehjemspasientene som er utsatt for omsorgssvikt. Det gjelder i aller høyeste grad også hjemmeboende, og ikke minst dem som har fått en omsorgsbolig. Veldig mange av omsorgsboligene som er bygd, er blitt såkalte døgnbemannede omsorgsboliger, men mange av dem betjenes av Åpen omsorg. Der ligger det alvorlig syke og pleietrengende mennesker som får besøk tre ganger i døgnet. Mange klarer ikke engang å foreta toalettbesøk på egenhånd. Vil statsråden gjøre noe for at disse omsorgsboligene får fast døgnbemanning, slik de skal ha, og at de ikke har feil betegnelse når beboerne kun får besøk av Åpen omsorg? Mange eldre i omsorgsboliger får altfor dårlig oppfølging, både når det gjelder hjelp til å innta måltider, og når det gjelder annen nødvendig pleie og omsorg.
Inge Lønning (Høyre), 2007-02-21:
Jeg var glad for at statsråden i sitt svar til representanten Nesvik ikke umiddelbart valgte standardsvaret at de gamle var enda mer underernært under den forrige regjeringen. Men hun fant jo ganske raskt tilbake til hakket i platen i sine oppfølgende svar. Jeg tror folk flest egentlig er ganske lei av å høre reprise på skrytet over x antall milliarder kr i økning til kommunene. Spørsmålet var langt mer presist. Det dreier seg om en undersøkelse som viser at opptil halvparten av eldre mennesker i institusjon er feilernært, respektive underernært. Det er grunn til å tro at det er toppen av isfjellet. Aleneboende/ hjemmeboende eldre er antakelig i mange tilfeller i en enda vanskeligere situasjon. Det hjelper veldig lite å vise til hvor mange milliarder man måtte ha økt kommuneøkonomien med, hvis det som mangler, er helt konkrete retningslinjer og krav til hvorledes dette skal håndteres, henholdsvis i institusjonsomsorgen og i hjemmetjenesten. Det er statsrådens ansvar – er det ikke?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-02-21:
Det er nå vi har fått denne undersøkelsen som bekymrer oss alle sammen. Som statsråden vet, står det relativt lite om ernæring i den omsorgsmeldingen vi nå har til behandling i Stortinget. Det er riktig at det er kommet en handlingsplan fra Regjeringen på området. Det jeg vil fokusere noe på, er hva det er som har skjedd, og hva som er årsakene til at det er slik. Vi ser at mange sykehjem i dag har lagt om fra å ha kjøkken som det sivet ut matlukt fra, der man hadde kompetansepersonale, og der man kunne tilberede enkeltporsjoner og små porsjoner til dem som kanskje ikke orket å spise så mye. Denne typen personale, kanskje kokker og andre med ernæringsbakgrunn, er ikke lenger til stede. Vi vet at det er for liten tid som blir satt av til mating i en hektisk hverdag. Det jeg vil spørre statsråden om, er om hun kan tenke seg å ta initiativ til å finne ut hva som faktisk er årsakene til underernæring. Det hjelper ikke med retningslinjer hvis man ikke kjenner årsakene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-02-21:
Arbeidsgruppen som vurderer lokalsykehusenes fremtid, har, etter det jeg har forstått, i en foreløpig rapport tatt til orde for stor bredde i kompetanse på alle lokalsykehus – at personalet er samlet og kan mye om det meste, f.eks. i akutte situasjoner. Mange, både folk og ansatte, er usikre på Regjeringens tidligere signaler når det gjelder lokalsykehusene, og er bekymret for om sykehusene vil kunne opprettholde akuttberedskapen. Slik jeg ser det, må folk få vite at om de blir akutt syke, vil akuttberedskapen med breddekompetanse hos personalet være tilgjengelig i nærheten av der de fleste bor. Mitt spørsmål til statsråden er om dette er forenlig med Regjeringens stadige fokusering på sentralisering, spesialisering og oppgavedeling.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-02-21:
Statsråden sa tidlegare i dag at det er beklageleg at vi av og til får avdekt svikt i eldreomsorga. Men når Sosial- og helsedirektoratet no har slått fast at opptil 50 pst. av dei eldre på norske sjukeheimar er underernærte, er det jo eit alvorleg varsku om ein systemsvikt. Det å komme på ein sjukeheim i eldre år skulle jo i utgangspunktet vere å komme til ein trygg plass. Det vi no nesten får inntrykk av, er at det går på helsa laus å komme på sjukeheimen. Så mitt spørsmål til statsråden er: Har statsråden vore klar over ernæringsstandarden i norske sjukeheimar, og kva vil statsråden gjere med den openberre kvalitetssvikten?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-02-21:
Mitt spørsmål går til helse- og omsorgsministeren. Spørsmålet er knytt til lokalsjukehus. Venstre har kjempa for lokalsjukehusa og at dei skal vere ein tryggleiksbase for folk i Distrikts-Noreg. Eg skal ikkje leggje skjul på at vi i Venstre var veldig glade for Regjeringas erklæring frå Soria Moria, der dei seier: «Ingen lokalsykehus skal legges ned.» Det eg likevel no lurar på, er om Soria Moria-erklæringa framleis gjeld på dette punktet. Bakgrunnen for det er, som statsråden sikkert har fått med seg, at senterpartirepresentanten Ola Borten Moe i Adresseavisen sist fredag gjekk ut og sa, som det går fram av dette oppslaget eg har med meg her, at ein ville leggje ned sjukehuset på Røros. Eg må seie at eg blei mildt sagt veldig overraska, ikkje minst fordi eg hugsar godt at kollegaen til statsråden her, statsråd Haga frå Senterpartiet, var med og gjekk i fakkeltog og heldt ein flammande appell på Nordfjordeid før valet. Appellens hovudinnhald var at Senterpartiet skulle vere garantisten for lokalsjukehusa. Eg må seie at når eg no ser Senterpartiets mann gå inn for å leggje ned sjukehuset på Røros, er denne garantien lite tillitsvekkjande. Så dette regjeringsløftet blir brote av ein av regjeringspartnarane, og mitt spørsmål til statsråden er derfor følgjande: Stiller statsråden seg bak utspelet frå regjeringspartnar Senterpartiet om nedlegging av lokalsjukehuset på Røros?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-02-21:
Eg takkar for svaret, men eg er ikkje roa når eg ser denne overskrifta, og når statsråden seier at ein er oppteken av innhaldet. Det er også vi i Venstre ikkje minst – vi har òg programfesta innhald. Men om ein skulle gå så dramatisk langt som til å seie at eit lokalsjukehus à la det på Røros skulle bli fylt opp med rehabiliteringstenester, trur eg det er veldig få som trur at omgrepet «sjukehus» framleis har same tyding som før. Elles er det eit anna poeng som eg har lyst til å trekkje fram frå denne artikkelen. Ola Borten Moe vil ha ein slags kompensasjon for dette forslaget. Han foreslår å leggje ned sjukehuset på Røros, men så seier han at han vil ha sjukehuset på Tynset overført til Helse Midt-Noreg. Eg oppfattar det slik at Senterpartiet, og Borten Moe spesielt, sikkert er ekspertar på makeskifte innanfor landbruket, men mitt spørsmål til statsråden er: Er makeskifte ein veleigna metode for nedlegging av Røros Sykehus spesielt og lokalsjukehus generelt?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-02-21:
Statsråden nevnte fødetilbudet i sitt svar. I en kronikk i Dagbladet den 16. februar slår leder for Nasjonalt råd for fødselsomsorg, Pål Øian, klart og tydelig fast at fødetilbudet ved mange lokalsykehus drives uforsvarlig. Det er uakseptabelt at fødende kvinner i distriktene gis falsk trygghet gjennom at det er en gynekolog på vakt. Stortinget har enstemmig vedtatt retningslinjer som innebærer et desentralisert fødetilbud. Forutsetningen var imidlertid at fødestuene i distriktet skulle gi kvinner med normale svangerskap og forventet normal fødsel et tilbud. Pål Øian sier nå klart ifra, slik også rådet gjorde i et brev til statsråden i fjor, at dette ikke fungerer, og at mange risikofødsler nå foregår på fødestuene under falsk trygghet. Denne situasjonen truer altså fødetilbudet til kvinnene i distriktet. Mitt spørsmål er hva statsråden vil gjøre for å følge opp Stortingets vedtak og sikre et forsvarlig tilbud til fødende kvinner i distriktet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-02-21:
Mitt spørsmål går til barne- og likestillingsministeren. Kjønnslemlestelse skjer i 2007. Ifølge NRK og Dagsavisen blir 130 omskårede kvinner hvert år åpnet ved Kvinneklinikken på Ullevål universitetssykehus. Jenter helt ned i 10-årsalderen får åpnet underlivet ved operasjon. Kjønnslemlestelse er forbudt i Norge, men uten effektive tiltak for å stoppe denne avskyelige volden mot barn i deler av innvandrermiljøet kommer man ikke videre. Et effektivt tiltak hadde vært om man ved dagens helsekontroller innførte klinisk observasjon av jentebarns kjønnsorganer, slik Fremskrittspartiet faktisk har foreslått ved en rekke anledninger. I St.meld. nr. 4 for 2006-2007 fremgår det at Sosial- og helsedirektoratet fraråder bruk av obligatorisk helsekontroll, fordi det er såkalt egnet til å stigmatisere grupper av befolkningen. Direktoratet mener at en slik ordning kan bli oppfattet som krenkende av dem dette gjelder, og prøver til og med å påberope seg internasjonale konvensjoner, noe som for øvrig ikke er en spesielt ukjent taktikk når man prøver å stoppe effektive integreringstiltak. Er det virkelig slik at Regjeringen er mer opptatt av ikke å stigmatisere deler av innvandrerbefolkningen enn av å hjelpe unge innvandrerjenter som blir utsatt for kjønnslemlestelse? Hvordan vil statsråden i så fall få på plass effektive tiltak?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-02-21:
Før valget i 2005 var den gang stortingsrepresentant Bekkemellem særdeles kritisk til regjeringen Bondevik II, fordi man ikke fikk på plass effektive tiltak mot kjønnslemlestelse. Regjeringen har nå hatt snart ett og et halvt år på seg til å komme med effektive tiltak, som obligatorisk helsekontroll. Her vet man ganske mye. Erfaringer fra Frankrike viser at dette faktisk fungerer. Dette ene tiltaket kunne kanskje ha stoppet hele problemstillingen, og det er ikke spesielt vanskelig å innføre. Det aner meg, og det synes jeg er interessant, at det faktisk er uenighet innad i Regjeringen om dette. Arild Stokkan-Grande, Arbeiderpartiets innvandringspolitiske talsmann, har vært ute i media og sagt at han ønsker å straks innføre obligatoriske helsekontroller. Deler statsråden vurderingen til Arbeiderpartiets innvandringspolitiske talsmann?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-02-21:
Jeg vil først understreke at én jente som blir omskåret, er én jente for mye. Kjønnslemlestelse er forbudt ved lov i Norge. Det er straffbart, og vi har strenge straffebestemmelser. Likevel har vi ingen dommer på dette området. Det er et tankekors, og det er en utfordring for myndighetene, for vi vet at straff virker preventivt. Mitt oppfølgingsspørsmål går til helseministeren. Landets helsepersonell møter hundrevis av jenter som er omskåret. Barne- og familieministeren vil ha obligatorisk helsekontroll av disse barna. Virkeligheten er at mange av disse barna blir oppdaget av helsepersonellet vårt. Likevel har vi ingen eksempler på at det norske forbudet har blitt fulgt opp i rettsvesenet. Omskjæring er kriminell virksomhet som må stoppes. Hva vil helseministeren gjøre for at helsepersonellet begynner å følge opp disse sakene, ikke bare overfor barnevernet, men i særdeleshet også overfor politiet?
Silvia K. Kosmo (Arbeiderpartiet), 2007-06-01:
Arbeiderpartiet ser det som viktig at regelverket vedrørende opphold og drift ved utlendingsinternatet blir gjenstand for debatt. Utlendingsinternatet på Trandum ble i sin tid opprettet for at asylsøkere som ikke møter for å returneres til hjemlandet, skal ha et oppholdssted inntil vedtaket blir effektuert. Det er i dag Politiets utlendingsenhet som drifter Trandum. Siden internatet ble opprettet i 2000, har det oppstått utfordringer og behov for tilpasninger for denne enheten som krever oppmerksomhet. Arbeiderpartiet registrerer at det har vært en grundig debatt rundt forslaget. Høringsrundene har også medført mange innspill. Vi mener det er viktig å ha tydelige regler for utlendingers rettigheter på Trandum. Som høringsinstansene er vi i Arbeiderpartiet gjennomgående positive til forslaget i proposisjonen, men vi har en bekymring omkring barns opphold på Trandum. De fleste barn som har oppholdt seg ved internatet, var sammen med foreldrene sine i en kortere periode. Men også noen enslige barn blir plassert. Dette må vi forsøke å unngå. Det er viktig for Arbeiderpartiet at hensynet til barns situasjon vektlegges sterkt på utlendingsfeltet. Vi ønsker generelt en sterkere fokusering på barns rettigheter, og det samme gjelder ved opphold på Trandum. Vi tror det skal være mulig å ta dette hensynet mer på alvor ved å anbefale at barn ikke oppholder seg på Trandum. Det bør kun være i tilfeller der andre praktiske løsninger ikke lar seg ordne. Det er gledelig for oss å registrere at det foreslås tiltak for å bedre forholdene på Trandum. Ved å tenke oppgradering av bygg til aktivitetssenter vil det også tilpasses mer for familier med barn. Det foreslås å styrke vakthold og overvåking, slik at sikkerheten blir styrket. Samtidig skisseres investeringer i kunnskap og kompetanse til de ansatte, slik at kvaliteten på oppholdet også kan bli bedre. Dette mener jeg er meget positivt, og jeg takker Justisdepartementet for denne prioriteringen. Men i bunn og grunn er ikke Trandum ment å være et asylmottak med opphold over lengre tid, og det skal det ikke være heller. Vi mener fremdeles at Norge bør ha et sterkt og handlekraftig politi på utlendingsfeltet. At vedtak om endelig avslag ikke blir effektuert raskt, kan få store konsekvenser for befolkningen. Flere saker i media den siste tiden understreker nettopp dette. Vi vil bidra til å gjøre arbeidet med utsendelse på en måte som ivaretar menneskerettighetene og tar hensyn til enkeltsøkeres rettssikkerhet og Barnekonvensjonens fokusering på barnets beste. Samtidig må vi sette befolkningens sikkerhet i fokus. Dette er en meget stor utfordring. Det arbeides nå for å oppdatere og forenkle vårt utlendingsfelt gjennom arbeidet med utlendingsloven, og det er en stor oppgave. Vi mener allikevel at det er riktig å delbehandle noen punkter i utlendingsloven nå, før endelig behandling.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-01:
I denne saken ønsker Fremskrittspartiet – vi har her også et konkret forslag – å presisere at det skal være politiets objektive vurdering som skal ligge til grunn når man skal avgjøre hvorvidt det er behov for opprettholdelse av lov og orden og ro og sikkerhet i utlendingsinternatet. Det ønsker vi skal gå klart frem av lovteksten. Derfor har vi et alternativt forslag, som jeg tar opp, hvor dette er nærmere presisert. Nå er det ingen hemmelighet at Fremskrittspartiet ønsker en helt annen ordning på utlendingsfeltet. Vi ønsker å ta i bruk lukkede mottak for personer som vurderes å utgjøre en sikkerhetsrisiko, personer som i påvente av utreise befinner seg på norsk jord, og vi ønsker dette gjennomført over hele linjen. I denne saken er det noe annet som konkret er til behandling i Odelstinget, og vi vil komme tilbake ved mer passende anledninger med våre forslag om lukkede asylmottak, og ikke dra opp den debatten her. Jeg ønsker bare å presisere at vi har en helt annen løsning på dette feltet, som er langt mer omfattende enn det vi behandler her i dag. Men gitt rammene for denne saken har vi da et konkret forslag som forholder seg til det. Så vil vi komme tilbake, ikke minst i forbindelse med behandlingen av utlendingsloven, med konkrete forslag som vi ønsker å fremme når det gjelder lukkede asylmottak.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-06-01:
Flere talere har vært inne på at dette ikke skal være den store utlendingslovdebatten. Jeg skal heller ikke bidra til det. Jeg synes det er bra at vi har fått på bordet det som ligger i denne saken. Jeg skal knytte noen svært korte merknader til den. For det første er jeg glad for at et overveldende flertall i komiteen er opptatt av hvordan barn har det, både i betraktning av hvordan de har det på Trandum, og i betraktning av at de i hovedsak ikke skal være der. Jeg har ikke noe å tilføye til de betraktningene. Jeg oppfatter at Regjeringen i praksis, gjennom regjeringspartienes kommentarer, som har støtte fra Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti i komiteen, mener at det skal være slik. Jeg legger til grunn at man vil komme tilbake og håndtere saken på den måten. Når det gjelder selve lovforslaget, har Venstre fremmet to forslag i komiteen – som jeg tar opp her. Det ene anfekter ikke grunnlaget for at man fra politiets side rutinemessig skal kunne sjekke og kontrollere, men det gjelder om man skal ha «grunn til» å tro, eller «skjellig grunn» til å tro. Vi fremmer forslag om skjellig grunn til å tro. Det er det ene forslaget. Det andre forslaget vårt ligger i grunnen utrolig tett opp til det som står i proposisjonen om at man skal innhente legeerklæring. Det må være millimeteres forskjell. Vi synes at de millimeterne ikke burde ha vært der. Derfor fremmer vi forslaget om legeerklæring. Vi oppfatter i hvert fall at det er lovforslagets ånd. Jeg tar opp forslaget. Så skal jeg til slutt veldig kort si følgende: Det er tidligere lagt opp til et bredt samarbeid mellom norske utlendingsmyndigheter, politiet og helsemyndighetene om at mennesker som enten har opphold her, eller ikke skal ha opphold her, skal håndteres på en måte som er trygg for dem og for omgivelsene. Jeg legger til grunn, fra denne talerstol – i og med at det var en begivenhet i denne salen for en tid tilbake hvor det ikke var anledning til å si noe som helst – at man holder fast på det omfattende og brede samarbeid og de rutiner som er etablert her. Jeg merket meg justisministerens klare kommentar i den anledning. Venstre legger rett og slett til grunn at det som da ble sagt, er det som også blir fulgt opp i praksis. Vi har tillit til at dette håndteres skikkelig. Det er ingen grunn til å tro at noen skulle ha interesse av noe annet enn det. Jeg har da tatt opp de forslagene som er omtalt i innstillingen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-01:
Jeg er veldig glad for at statsråden slapp meg til, spesielt fordi jeg hadde tenkt å komme med litt ros til ham. Så han er sikkert glad, han også. Jeg vil gjerne i denne saken komme med ros til tre forskjellige. Den ene er Sivilombudsmannen, for måten som vedkommende grep fatt i denne saken på, gav gode innspill og godt grunnlag for det videre arbeidet. Den andre er Ny Tid, som i en årrekke som uavhengig presse har satt et kritisk søkelys på institusjonen Trandum i hele perioden. Den siste er justisministeren, som ganske resolutt grep fatt i dette som noe av det første han gjorde da han kom inn på justisministerkontoret. Det var helt nødvendig, fordi det hjemmelsgrunnlaget som institusjonen var drevet på – lovhjemlene som lå der – var meget knapt, mens jeg føler at det som vi nå har kommet på plass med, er et ganske bra grunnlag for å drive videre. Det gamle grunnlaget bekymret politiet, men det var selvfølgelig også uakseptabelt for dem som oppholdt seg på Trandum. Jeg var der oppe og besøkte Trandum i forrige periode – før Bjørg Tørresdal – mens det ikke var så all right der. En av de tingene jeg husker at jeg reagerte på, var at folk som kunne være bosatt der en lang periode, hadde «fjellmat». De hadde fem forskjellige typer «fjellmat» – tørrfôr som en heller vann oppi, så skal man vente 3–4 minutter, og så kan man spise det. Det er bare en detaljmessig ting, men hvis man har et opphold der over mange måneder, er jo det en uakseptabel situasjon. Det andre jeg reagerte på, var alle barna som var der. Der er jeg veldig glad for at vi har en regjering som i sin regjeringserklæring sier: «Barn som kommer til Norge som asylsøkere, enten alene eller med voksne, er en særlig sårbar gruppe. Regjeringen vil ha et særlig fokus på deres rettigheter og livssituasjon.» Det føler jeg at denne proposisjonen fanger opp, og jeg føler at behandlingen av proposisjonen her i Stortinget har fanget opp det. Jeg føler – og jeg forutsetter – at den delen av Soria Moria-erklæringen vil bli fulgt opp av Regjeringen i det videre lovarbeid, både når det gjelder utlendingsloven, og når det gjelder justisministerens arbeid med akkurat denne saken. Men det føler jeg meg ganske trygg på at vi skal klare å få til.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-06-08:
På vegner av Trine Skei Grande, Odd Einar Dørum og meg sjølv vil eg leggje fram eit representantforslag om tiltak mot kjønnslemlesting.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2007-06-08:
Regjeringen fører en aktiv næringspolitikk. Hvorfor ligger denne saken i denne sal i dag? Jo, det er et initiativ fra selskapenes side selvfølgelig, men her fører vi en næringspolitikk hvor vi egentlig signaliserer klart hva vi vil med dette selskapet framover, hvor stor eierandel vi vil ha i selskapet, og hva som skal være selskapets visjoner både nasjonalt og internasjonalt. Vi sitter ikke med hendene i fanget. Vi videreførte også dette i eierskapsmeldingen, som Stortinget tidligere har behandlet. Der sier vi helt klart fra hvilke institusjoner vi har med å gjøre her, som vi alle sammen er så glad i, og som vi skal være med og videreutvikle. Vi sitter ikke passive, vi tar tiltakene. Vi sier også i forhold til det som replikanten spør om nå, at dette er ting som vi er opptatt av. Vi vil følge opp videre nettopp dette med tilsyn.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2007-06-08:
Jeg synes Per-Kristian Foss tar opp meget viktige spørsmål. Jeg refererte i mitt innlegg til det som skjedde i 1972 osv., og siden har suksessen fulgt norsk oljepolitikk. Vi har hatt et ganske robust flertall i denne sal, og føringene om rammebetingelsene har vært stødige og ligget fast over tid. Jeg får håpe at det fortsatt vil gjøre det i framtiden. Jeg bare konstaterer at når det gjelder den saken som det dreier seg om i dag, nemlig fusjonen, var også Høyre tidlig på banen og sa ja til denne fusjonen. Hvilke kontakter det har vært, uttaler jeg meg ikke om. Jeg sitter ikke i den posisjonen her. Jeg har konstatert hvordan vi har behandlet saken i komiteen – og vi har hatt visse kontakter – men det vi tar stilling til i dag, er tross alt hovedsaken, nemlig ja eller nei til fusjonen og eventuelt det å kjøpe seg opp fra 62 til 67 pst.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2007-06-08:
Vi har vært kjent med de ulike dialogene som har pågått under saken etter at den kom til Stortinget, og den korrespondansen som har vært mellom statsråden og komiteens medlemmer. Når det gjelder Konkurransetilsynet og hva som er gjort av prosedyrer i forkant før saken kom opp, må jeg i aller høyeste grad vise til at de tilsynsorganene som EØS og EU har i disse spørsmålene, har gjort en meget grundig vurdering av saken. Jeg bare konstaterer at de har konkludert med at det er i tråd med god skikk at disse selskapene slår seg sammen, og det kolliderer ikke med tilsynsmyndighetene ut fra det EU har uttalt.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2007-06-08:
Jeg benytter replikken til en aldri så liten filosofering over innlegget til Høyres hovedtalsmann i energisaker. Det var et innlegg som var blottet for industripolitikk, hvorfor vi foretar denne fusjonen, og hvorfor Høyre støttet fusjonen. Det var en 5 minutters tirade om hvorfor man ikke bør støtte fusjonen – og så stemmer man for den! I tillegg snakket han om at vi skal ha forutsigbarhet i norsk oljepolitikk over tid. Selvfølgelig skal vi det. Det var en av grunnpilarene i mitt hovedinnlegg. Men forutsigbarhet var ikke mye til stede i Børge Brendes innlegg. Jeg må spørre Børge Brende: Skal Børge Brende nå varsle omkamp om norsk oljepolitikk – for dette dreier seg om det – i 2009, hvis vi skulle være så uheldige å få en annen regjering? Hvor er det industripolitiske aspektet i Brendes innlegg?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
I valgkampen var Arbeiderpartiet veldig aktiv med å understreke behovet for en aktiv næringspolitikk. Overfor Bondevik II-regjeringen ble det flere ganger påpekt at verktøykassen var tom. I denne saken virker det derimot ikke som om Regjeringen har en verktøykasse. Det eneste proaktive tiltaket som har kommet fram fra Regjeringens side for å sikre mangfold på sokkelen, for å sikre forskning og leverandørindustrien, har vært at en hever taket på 60 ansatte i Petoro. På alle øvrige områder sier Regjeringen at en skal føre dialog, og at en skal følge nøye med på det som skjer, men en varsler altså ingen konkret retning. Hvor er det blitt av verktøykassen til Regjeringen i denne saken?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
Nei, på ingen måte. Jeg tror representanten Pedersen her prøver å dra paralleller som ikke lar seg dra i denne sammenheng. Det en mener med forslaget, er at vi ønsker å ivareta fellesskapets maksimale verdiskaping, gjennom at en reduserer en meget dominerende eier og dermed sikrer konkurransen på sokkelen. Fremskrittspartiet har stor tro på at konkurranse bringer fram gode ting i de aktørene som bidrar til det, gitt at du har et godt regelverk i bunnen og ikke bare driver med anarki. Men ved at du får en bedre konkurranse, øker du verdiskapingen. Når vi sier at et av kravene for å tillate en slik fusjon burde være at en også så på den porteføljen som StatoilHydro sitter på, ville StatoilHydro selv kunne si om det vil være akseptabelt for å fortsette fusjonen, eller om de ikke ville synes det var det. Legg merke til at Fremskrittspartiet og opposisjonspartiene ikke sier at en skal ta store eierandeler fra de store operatørselskap. Men på en del små områder der en faktisk kan få andre selskaper inn på en enkel måte, og gjerne overdra operatørskapet også, vil det være fornuftig.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
Jeg vil på vegne av opposisjonen presisere at vi ikke varsler omkamp om selve fusjonen. Den går sin gang, og de som er private eiere, skal vite at en ny regjering, fra opposisjonspartiene, ikke vil prøve å ødelegge de verdiene – de ligger fast. Man kan heller sette spørsmålstegn ved hvorfor Regjeringen synes dette er viktig, og bruker som eneste argument for å kjøpe seg opp til totredjedelers eierskap i StatoilHydro at man vil unngå at mindretallet kan hindre vedtektsendringer. Det vi varsler, er en omkamp om oljepolitikken. Hvis ikke et opposisjonsparti, eller noe parti, skal kunne varsle at man ønsker å føre en annen politisk linje enn den sittende regjering, kan man jo bare slutte med valgkamper. Det er nettopp det som er poenget, man slåss i valgkamper – og til daglig på Stortinget – om å påvirke retningen i den politikken. Selvsagt vil andre partier i regjering påvirke retningen, og så får velgerne selv velge om de ønsker en ny retning, eller om de ønsker å fortsette den kursen som den sittende regjering har.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
Programformuleringene i Fremskrittspartiets program er meget realistiske, og hvis representanten Terje Aasland savner noen av forslagene på Stortinget, må han gjerne ta dem opp selv, så skal vi gladelig støtte dem. Når Fremskrittspartiet snakker om nedsalg av StatoilHydro, er jo det fordi vi tror at den kapitalen som staten har investert i StatoilHydro, kunne ha blitt brukt bedre for folk flest gjennom andre formål. StatoilHydro vil jo bestå som selskap, og alle erfaringer ved det nedsalget som har vært allerede, tyder på at Statoil har kommet godt ifra det og ikke tapt som selskap – tvert imot har det sannsynligvis styrket det, fordi man har fått mer gjennomsiktighet i det som skjer, økt dynamikken i selskapet og stimulert det på mange andre måter. Spørsmålet som man også må stille, er: Hvilken politisk betydning har det om staten eier 34 pst. eller 67 pst.? Spesielt ut fra den politikken som Regjeringen nå har ført, hvilken betydning ville den forskjellen hatt? Det eneste man gjør i denne fusjonen, er å si at man ønsker økt eierskap, men man forteller ikke hva man skal bruke det til. Egentlig er det jo meningsløst å sitte med stor kapital bundet opp.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
Representanten Sørensen gikk igjennom listen med elleve forslag fra opposisjonen og sa at det er ikke alle hun er like imponert over. De forslagene som hun ikke nevnte, antar jeg hun da er imponert over. Det er i så fall noe som Regjeringen burde merke seg – at opposisjonen har kommet fram til flere forslag som også SV synes ville vært viktige for å sikre at oljepolitikken i Norge tar hensyn til at en får en helt ny situasjon på sokkelen. Man får én dominerende aktør, for å bruke oljeministerens egne ord, og da bør man også ha en ny politikk som tar hensyn til at en har én dominerende aktør i stedet for to store konkurrerende aktører. Det eneste Regjeringen har lagt fram av konkrete proaktive tiltak, er å heve taket på antall ansatte i Petoro. Eller kan representanten Sørensen vise til andre konkrete tiltak fra Regjeringen, siden hun ikke er så imponert over forslagene fra opposisjonen?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
Det er litt oppsiktsvekkende å registrere at samtlige rød-grønne politikere så langt har snakket veldig mye om StatoilHydro og hvor flott denne fusjonen er, men fokuserer veldig lite på de oljepolitiske sidene av saken. Det er jo nettopp det at Stortinget nå kunne hatt en betydning ved å påvirke oljepolitikken slik at en klarer å unngå de negative sidene som fusjonen kan medføre for den totale verdiskapingen. Representanten var også inne på dette i sitt innlegg, der hun viste til at dette handler om makt, og at StatoilHydro vil få stor makt. Så blir altså det eneste konkrete som en viser til fra de rød-grønnes side, at en skal kjøpe seg opp i selskapet til 67 pst. eierandel. Det vil koste 25–30 milliarder kr, men den økonomiske fornuften i det vil jo avhenge av hva slags utbytte en forventer å få fra selskapet i forhold til alternative investeringer av den samme kapitalen. Spørsmålet blir jo da politisk sett: Hva tror Regjeringen og de rød-grønne partiene en kan oppnå ved å eie 67 pst. i forhold til å eie kun 62 pst.?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
Statsråden snakket litt om at han ville gjøre StatoilHydro til et sterkt selskap. Å øke statens eierandel i selskapet har vært de rød-grønne partienes mest offensive forsøk på å vise at de er aktive i denne saken. Representanten Kristoffersen, fra Arbeiderpartiet, var inne på at staten måtte ha en sterk eierandel, 2/3, for å sikre at StatoilHydro tok miljøhensyn og jobbet aktivt på det området. Da er spørsmålet: Tror statsråden at StatoilHydro vil opptre mer miljøvennlig hvis staten eier 67 pst. av selskapet istedenfor f.eks. dagens andel av selskapet?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
Statsråden er veldig offensiv og forteller om alt som kan gjøres hvis en bare eier 2/3 av selskapet. I Venezuela omfattes nå Statoil av en nasjonaliseringsprosess. Selskapet er, sammen med mange andre utenlandske oljeselskaper, tvunget til forhandlingsbordet for å snakke om en såkalt kompensasjon for at den venezuelanske staten overtar eierskapet i en del av anleggene. Analytikere antyder at Statoil vil få et tap på minst 1 milliarder kr – de har investert ca. 1 milliarder dollar i Venezuela. Da er mitt spørsmål: Hva har staten – som vil få 2/3 eierskap i StatoilHydro, eller 62,5 pst. – gjort som aktiv eier for å sikre verdiene som staten er eier i, i disse områdene?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
Jeg vil følge opp litt der forrige taler slapp. Forslagene fra opposisjonen har blitt omtalt av posisjonen. Blant annet sa representanten Meltveit Kleppa at de måtte bli sett på som demonstrasjonsforslag. Jeg vet ikke om det skyldes maktarroganse fra Meltveit Kleppa, eller om en er nærtagende når andre partier har andre oppfatninger enn Senterpartiet. Regjeringen og regjeringspartiene burde tatt dette som et sterkt signal om at den samlede opposisjonen mener at her mangler det politiske grep, og at det skaper en stor bekymring for framtidig verdiskaping for oljevirksomheten. Representanten Sørensen sa derimot at forslagene er relativt ubetydelige, og derfor bryr hun seg egentlig ikke om dem. Da burde det jo nettopp være ekstra lett for regjeringspartiene å støtte disse forslagene og sikre at det blir en helhetlig og robust behandling og fattet enstemmige vedtak i denne saken. Vi ser at det ikke skjer. Dermed tror jeg nok at det er maktarrogansen som slår til. Så har det vært mye debatt om eierandelen. Det har vært veldig få fra de rød-grønne som har forsøkt å si hva de konkret ønsker å gjøre for å øke eierandelen til 67 pst., og hvordan det vil tilføre selskapet signaler, ressurser og kompetanse som ikke andre eiere også kunne gjort. Representanten Kristoffersen sa at det var viktig å øke eierandelen for dermed å kunne sikre at Statoil og Hydro opererte miljøvennlig. Hva sier det om troen på myndighetene som lovgiver og oppfølger av lovverket? Er det ikke slik at man forventer at alle oljeselskap, uavhengig av statens eierandel, faktisk følger de lover og regler som blir vedtatt. Hvis en ikke er fornøyd med miljøvennligheten til StatoilHydro, burde en ikke da ha hevet de generelle miljøkravene for alle selskaper? Representanten Pedersen sa at det statlige eierskapet er et apparat for økt konkurranse. Ja, hvordan da? Hva vil Regjeringen pålegge StatoilHydro når det gjelder konkurranse, ved å eie 67 pst., som de ikke kunne gjort like mye med dagens eierskap, eller med 51 pst., eller for den saks skyld med 34 pst.? Representanten Svein Roald Hansen nevnte vedtektsvernet som viktig for å eie 67 pst. Ja, vedtektsvernet opprettholder man ved å eie en tredjedel. Som Fremskrittspartiet sier: Det eneste man oppnår ved å eie 67 pst., er at man kan overkjøre de andre eierne når man skal gjøre endringer i vedtektene. Hvilken respekt viser det for andre eiere i StatoilHydro? Den eneste økonomiske gevinsten av å øke eierandelen er at man får en økt andel av det utbyttet som uansett kommer. Det eventuelle tapet med denne fusjonen vil være redusert verdiskaping på hele sokkelen. Det får staten 100 pst. av effekten på. Det er sannsynligvis vanvittig mye større enn den lille gevinsten man kan få av økt utbytte ved at StatoilHydro engasjerer seg i utlandet i større grad enn i dag. Det burde være en større bekymring for den rød-grønne regjeringen og de rød-grønne partiene, spesielt da for de rød-grønne partiene som var på høring i energi- og miljøkomiteen og fikk høre hva professor og forsker Osmundsen sa om akkurat dette temaet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-08:
Statsråden – olje- og energiministeren – forstod ikke at det brede forliket i petroleumspolitikken var brutt i denne sak, for alle støttet jo fusjonen. Ja, alle støtter fusjonen, men det som opposisjonen her i hele dag har prøvd å fokusere på, er at petroleumspolitikken ikke er blitt endret tilsvarende. Det at vi har hatt forlik i petroleumspolitikken i 2002, 2004 og 2005 – og gjerne også om forvaltningsplanen, hvis en sier det var en petroleumsmelding – var jo basert på helt andre premisser for hvordan konkurransen og mangfoldet på sokkelen er. Nå har vi gått fra å ha to store selskap som altså petroleumspolitikken har tatt hensyn til, til å ha ett stort selskap. Dermed får man en helt annen situasjon, og da er det man etterlyser: Hva slags føringer skal Regjeringen ha? Hva slags konkrete tiltak kommer det? Hva slags styrking blir det av Oljedirektoratet og Petroleumstilsynet, bl.a., for å sikre at den nye situasjonen ivaretas? Der har ikke Regjeringen gjort annet enn å si at ja, de skal vurdere situasjonen fortløpende, en skal ha løpende dialog. Men en har også lovt ganske lenge nå at det skulle komme et industrikraftregime ganske snart. Og en lovte at det skulle komme tidenes satsing på fornybar energi. For energi- og miljøkomiteen er så mange løfter brutt at det nytter ikke bare å si at en skal følge med situasjonen i petroleumsnæringen veldig grundig, og dermed skal komiteen liksom slå seg til ro med at ok, da er denne saken også løst. Erfaringene viser at sakene blir ikke løst bare ved at Regjeringen «følger saken nøye». Den politikken Stortinget la til grunn tidligere, på kompromiss, er altså ikke dekkende for den situasjonen som er nå. Derfor burde statsråden forstå at det er ikke nok at Stortinget støtter fusjonen – for den har vi tro på – for StatoilHydro. Men vi mangler troen på at Regjeringen vil følge opp med politikk, altså oljepolitikk, som sikrer verdiskapingen, mangfoldet, forskningen, sysselsettingen, leverandørindustrien og – nesten – forvaltningsleddene i denne saken. Det er ikke nok å si at Petoro skal få lov til å ansette noen flere. Når inntekten for samfunnet fra petroleumsvirksomheten, altså statens inntekter, er på over 300 milliarder kr, og en økning i eierskapsandelen i StatoilHydro med dagens utbytte gjerne vil gi en økning på en halv milliard kroner i året, er ikke den halve milliarden særlig stor i forhold til over 300 milliarder kr for total virksomhet. Derfor er det viktig at det er politikken her en skulle slått fast, og ikke bare skrytt av at en skal bruke 25–30 milliarder kr på å kjøpe seg opp i eierandel, og at en er veldig godt fornøyd med det.