André Oktay Dahl (Høyre), 2011-12-06:
Noen ganger kan man få inntrykk av at politikeres viktigste mål er å være uenige for å være uenige. Da er det desto bedre at vi i denne saken greier å samle oss enstemmig om noe som vil kunne løse et problem vi er opptatt av, uansett politisk farge, nemlig at ikke barn og ungdom skal utvikle en kriminell løpebane, men at de behandles som det de er – barn og ungdom i en sårbar livsfase. Jeg vil berømme avgått statsråd Storberget for det engasjementet han hadde for dette temaet, og jeg har lyst til å takke en samlet og enstemmig komité for et godt samarbeid ved behandlingen av denne viktige saken. Det er et felles politisk mål at barn, som en klar hovedregel, ikke skal settes i fengsel, men at det i stedet er ønskelig å øke bruken av alternative reaksjoner overfor barn som begår kriminalitet. Det fremlagte lovforslaget vil bidra til å bedre unges rettsstilling ved pågripelse, varetektsfengsling, fastsettelse av straff, og under gjennomføringen av straffen. Komiteen oppfatter dette som en helhetlig tilnærming, og en oppfølging av Stortingets og regjeringens felles ønske om mer målrettede tiltak overfor barn og unge som begår kriminalitet, bl.a. knyttet til forebygging, økt bruk av konfliktråd og straffereaksjon med rehabiliterende innhold. Før dom foreslås en rekke tiltak: kortere frister for fremstilling, kortere frister for overføring fra politiarrest, plikt for barnevernstjenesten til oppmøte i fengslingsmøter. Ved mer alvorlig kriminalitet kan pågripelse og varetekt fortsatt være aktuelt for barn. Komiteen er spesielt opptatt av at politiet i dag ikke har tilpasset arrest for barn. De såkalte glattcellene er kun små rom, utstyrt med madrass og toalett. Advokatforeningen var i høring med komiteen klare på at de, i likhet med komiteen, forutsetter at regjeringen fremover legger til rette for at politiarrestfasilitetene for barn og ungdom bedres betraktelig. I lovforslaget foreslås også flere endringer knyttet til måten straff skal fastsettes på. Den såkalte ungdomsstraffen er ikke, som noen i utgangspunktet kanskje tenker, en puslete måte å tenke straff og rehabilitering på. Det er det stikk motsatte. Ungdomsstraffen skal være en strengere reaksjonsform fra samfunnet enn påtaleunnlatelse, samfunnsstraff eller betinget fengsel, og vil være langt mer treffsikker når det gjelder forebygging av kriminalitet. Både ved valg av ungdomsstraff som straffereaksjon og ved fastsettelsen av innholdet i ungdomsplanene vil det etter lovforslaget fortsatt være muligheter til å differensiere straffeutmålingen og innholdet i planen, f.eks. hvis man sammenligner en 15-åring og en 17-åring. Parallelt med innføring av ungdomsstraff forutsetter en enstemmig komité at det settes i gang et forskningsprosjekt som evaluerer effekten av selve straffereaksjonen, både for ofre og for gjerningspersonen. Komiteen er opptatt av at det krever veldig stor involvering av lovbryterens private nettverk og alle deler av justissektoren og andre offentlige instanser for å bidra til individuelt tilpasset oppfølging. Også fornærmede skal kunne involveres, etter eget ønske. Barnevernet får en plikt til å møte i fengslingsmøter, men barnevernet gis også en viktig rolle ved gjennomføringen av selve ungdomsstraffen og under soning i de såkalte ungdomsenhetene. Her ligger etter komiteens mening en hovedutfordring i å få loven til å virke. Det er helt nødvendig med bedre samarbeid mellom barnevern og kriminalomsorg, sånn at barnet får en bedre oppfølging. Alle har sett at barnevernet er under press, og at en del barn og ungdom har et svært anstrengt forhold til barnevernet fra før. De såkalte JustisProffene har underveis gitt tydelige tilbakemeldinger om nettopp det. Derfor er det viktig å se på dimensjoneringen av barnevernet; lovgrunnlag, kommunestruktur, turnusordninger, holdninger i hjelpeapparatet, osv. Komiteen er også veldig tydelig på at arbeidet med å få på plass nok plasser i ungdomsenhetene intensiveres, at tverretatlige team knyttet til ungdomsenhetene kommer på plass, og ikke minst at det må komme på plass finansieringsordninger av såkalt paragraf 12-soning, som ikke medfører at man skyver på ansvaret. Komiteen forutsetter at regjeringen utreder finansieringsordninger som gir incentiver for å velge den beste løsningen for det enkelte barn og den enkelte ungdom, i pakt med barnevernets og barneombudets påpekning under åpen høring. Ungdomsenheter vil imidlertid ikke alltid være alternativet, så komiteen ber også regjeringen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett å gi tilbakemelding om hvordan dette løses. I sum gir, etter komiteens mening, dette forslaget bedre rettsstilling for barn og ungdom ved pågripelse, varetekt, fastsettelse av straff og under gjennomføring av straff. Jeg tilrår på vegne av komiteen at Stortinget slutter enstemmig opp om en enstemmig komités forslag til vedtak.