Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Et seriøst arbeidsliv med seriøse arbeidsgivere og et velorganisert arbeidsliv er avgjørende for produktivitetsutviklingen i Norge. Vi ser at utviklingen på det området ikke er god, og det henger sammen med det som skjer i arbeidslivet vårt. Det som handler om arbeidsliv og produktivitetsutvikling, er grunnlaget for landets velferdsutvikling – det som innbyggerne sammen kan nyte godt av. Forslaget går ut på at norske lover, forskrifter og tariffavtaler er overordnet EØS-regler og EU-lovgivning på arbeidslivsområdet. Dette ble første gang drøftet i St.prp. nr. 100 for 1991–1992, hvor det bl.a. står: «I EØS vil et firma som utfører tjenester i et annet land, ha anledning til å bringe med seg sine egne arbeidstakere. Betydningen av dette begrenses imidlertid av at alle EØS-land kan gjøre sin lovgivning om arbeidsvilkår og avtaler om lønns- og arbeidsforhold gjeldende for all form for lønnet arbeid i sitt land, uavhengig av arbeidstakerens nasjonalitet.» Det var et sentralt spørsmål ved EØS-avtalen. Det var et sentralt spørsmål ved EU-debatten i 1994, og alle som opplevde det den gangen, husker debatten mellom daværende statsminister Gro Harlem Brundtland og Senterpartiets leder Anne Enger Lahnstein, som påpekte at vi her hadde et stort problem. Det er et problem som er tatt videre opp i fagbevegelsen i Norge. LO-kongressen i 2013 gjorde vedtak, og LO-kongressen i 2017 gjorde vedtak. Den siste LO-kongressen har også vedtak om at norske tariffavtaler og norsk arbeidslivslovgivning må gis forrang foran EUs regler. Dette er viktig for LO, og jeg kan love Stortinget at det også er avgjørende viktig for Senterpartiet – og det framfører vi konsekvent. Dette er ikke særnorske krav. Kravet om at tariffavtaler og faglige rettigheter skal ha forrang framfor EUs markedskrefter, er ikke særnorsk. Tvert imot er dette krav som kommer med økende styrke også innad i EU. Det var et overveldende flertall i EU-parlamentet i oktober 2008 som gikk inn for at EUs markedskrefter ikke skal være overordnet grunnleggende rettigheter, som retten til å inngå tariffavtaler og til å gå til en arbeidskonflikt. Vedtaket kom etter at EU-domstolen med en serie dommer i 2007–2008 slo fast det motsatte, nemlig at faglige rettigheter må vike hvis de kolliderer med markedskreftene. Dette er senere blitt tatt opp av Euro-LO, men har ikke fått oppslutning. I vedtaket fra LO-kongressen i 2013 går en for det samme som Euro-LO går for, og det som flertallet i EU-parlamentet og mange andre EU-instanser har krevd. Som i 2013 står alle norske partier overfor det samme valget: enten å gå aktivt inn for å endre EØS-avtalen, slik en enstemmig LO-kongress krevde, eller å bøye seg for de EU-regler som provoserer fagbevegelsen mest, både i Norge og i EU. Vi har et glimrende eksempel med verftssaken, hvor staten i 2008 bestemte at når det gjelder norske verft og tariffavtaler, skal de delene av tariffavtalene som handler om reise, kost og losji samt arbeidstid og et borteboertillegg på 20 pst. av lønna, allmenngjøres og gjelde for alle. I 2009 gikk NHO og åtte verft til sak mot staten. De mente at allmenngjøringen stred mot EØS-avtalen. I 2010 taper NHO og verftene saken i Oslo tingrett. Det ankes i 2012. Saken kommer opp i lagmannsretten. På ny taper NHO og verftene. I 2013 sier en enstemmig Høyesterett at allmenngjøringen er i tråd med EØS-retten og viktig for den norske modellen for lønnsdannelse. Så sender NHO, ved sin bransjeforening Norsk Industri, med Stein Lier-Hansen i spissen, en klage til ESA, overvåkingsorganet for EØS-avtalen. I 2015 kommer ESA med sitt standpunkt om at allmenngjøringen er i strid med EØS-avtalen. I 2016 varsler ESA traktatsbruddsak mot Norge. I 2017 ber regjeringa ESA godta at partene forhandler seg fram til nye bestemmelser i tariffavtalene. ESA sier ja. Så mye var forrangen for norske tariffavtaler verdt. Nå er dilemmaet: Hva kan partene gjøre for å endre realiteten i allmenngjøringen når det gjelder kost og losji, samtidig som norske arbeidsfolk ikke taper? Løsningen har også problematiske smitteeffekter over på andre. Det er kjernen. Derfor vil Senterpartiet ha dette opp til diskusjon. Vi er glade for støtten fra SV. Det er klargjørende at Arbeiderpartiet ikke støtter forslaget. Jeg tar opp forslaget fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.