Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-12-19:
Desember 2016 har vært en god måned for framtidas helse, særlig for folkehelsa. Mye kan gjøres utenfor sykehus. Vi har vedtatt at sigarettpakkene og snuspakkene skal bli nøytrale, og aktørene i dagligvarebransjen har blitt enige om å redusere sukkerinnholdet. Fra før er det også enighet om å redusere saltinnholdet. Dette er en fjær i hatten for helseministeren, som har vært kaptein på laget for å få fram både forslagene her og avtalene. Venstres mantra gjennom fire budsjettdebatter her i stortingssalen har vært folkehelsa – det helsefremmende, forebygging og tidlig innsats. Satsingen på helsesøstre og helsestasjoner har vært formidabel de siste fire årene, som flere har vist til – 292 nye de siste fire årene, mot 9 i minus i 2013. Det er en forskjell på over 300. Forandringsfabrikken er trygt plassert på statsbudsjettet etter forslag fra Venstre. Vi trenger alle å høre fra BarnevernsProffene og PsykiskhelseProffene. Det de har vært gjennom, er ikke en fryd, men det er en fryd å se forandringen de er med på å skape. Det har blitt flere psykologer i kommunene, og flere skal det bli. Fra 2020 er de lovpålagt, sammen med bl.a. ergoterapeuter. De trengs for å få til nødvendig innovasjon og forandring i primærhelsetjenesten. Fortsatt er det et par hundre kommuner som ikke har frisklivssentral. Et par hundre kommuner har ikke kommunepsykolog. Det er et par hundre kommuner som knapt vet at de eier en legevakt. Vi må strukturere og organisere annerledes de neste årene for å få de store ressursene til både å finne hverandre og å finne fram. Jeg bruker av og til min egen hjemkommune, Gjøvik, som et eksempel. Vi har snart 4 000 studenter ved NTNU på Gjøvik. Fagskolen Innlandet, som også er på Gjøvik, har nesten 1 000 studenter, og Gjøvik videregående skole har 1 000 elever. Langt under halvparten av de 6 000 ungdommene som vi huser til studier, bor i Gjøvik kommune. Men det er Gjøvik kommune som har hovedansvaret for helse- og velferdstilbudet til de mange tusen studentene. I nabokommunen Etnedal bor det ca. 1 000 innbyggere. Det er ikke noe galt med Etnedal – jeg bruker så mye fritid jeg kan der – men i fortsettelsen er det vanskelig å se hvordan vi skal behandle Gjøvik og Etnedal likt, tatt i betraktning de store forskjellene vi står overfor. Nordisk råd har nylig gjennomført en undersøkelse om ungdoms helsetilbud i flere nordiske land. Den viser store utfordringer, og Norge er ikke noe unntak. Dessverre viser den at ungdom må løpe rundt for å finne fram til helsetilbudet selv. Det er for dårlig organisert, det er for ulikt eierskap, og de som er syke, må være så friske som mulig for å finne fram. Heldigvis har vi fått landets første ungdomshelsestrategi. Vi skal etablere flere lavterskeltilbud. Vi skal ha helsestasjoner som er sommeråpne, og vi skal styrke skolehelsetjenesten, men vi må også gjøre noe med eierskapet og organiseringen. I dag faller 30 pst. av de mellom 15 og 21 år fra i videregående skole. Vi har et utdanningsløp som ikke passer for alle, mens eierskapet og utfordringene knyttet til veiledningen er delt. Fylkeskommunene har ikke eierskapet til helsetjenestene. Nav har ansvaret for praksisplassene og arbeidstilbudet. Vi må organisere dette bedre. Det samme gjelder når det kommer til bedriftshelsetjenesten, og jeg synes det er rart at ingen flere engasjerer seg i den. 1,4 millioner av 2,7 millioner arbeidstakere har det. Halvparten har altså ikke det. Mange av dem som ikke har, har heller ikke inkluderende arbeidsliv-avtale der de jobber. De har heller ikke helseforsikring. Det er særlig de unge som ikke har noen av delene, og her må vi gjøre en innsats for å styrke det tilbudet. Så de med minst tilknytning til arbeidslivet, og som kanskje har størst behov tidlig i arbeidskarrieren, har ikke noe helsetilbud. Vi er i ferd med å få et todelt arbeidsliv. Når det gjelder sykehusinnsatsen, styrer vi i 2017 på Venstres sykehusbudsjett. Veksten siden 2002 har vært på 90 mrd. kr. Det mangler ikke på penger i sykehussektoren. Veksten i denne perioden har vært på 8,5 mrd. kr. Det er viktig at vi styrker innsatsen tidlig, at vi organiserer bedre i kommunene, og det er her vi har en stor oppgave framover med å sette inn en innsats for å skape den gode barndommen vi alle etterlyser, og som varer livet ut.