Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-11:
Fra 1. september i år er prestenes tjenesteboligsystem avviklet. Tjenesteboligsystemet har vært en del av prestenes arbeidsvilkår fra langt tilbake i tid. Mange prester har derfor basert seg på at det alltid vil følge en rimelig priset bolig uten fordelsbeskatning med en prestestilling. Og nå er altså systemet avviklet, og prestene må, som andre arbeidstakere, selv ta ansvar for sin boligsituasjon. I vår tid må vi bruke andre virkemidler enn boplikten, mener jeg, for å sørge for en landsdekkende prestetjeneste. Jeg er overbevist om at endringene er til gunst også for prestetjenesten. Jeg synes det er naturlig og nevner dette som en innledning, selv om spørsmålet som debatteres, ikke egentlig handler om avvikling av boplikten, som mange har påpekt, men om andre tros- og livssynssamfunn skal kompenseres fordi prestene har fått denne kompensasjonen. Komiteen er delt i spørsmålet. Flertallet er ikke overbevist om at departementets forslag er holdbart, og de ønsker en grundigere vurdering i lys av likebehandlingsprinsippet. I proposisjonen som er lagt fram, er det vist til en omfattende redegjørelse fra Lovavdelingen i Justisdepartementet. Etter Lovavdelingens syn innebærer verken internasjonale konvensjoner eller Grunnloven § 16 at det i dette tilfellet – og jeg understreker i dette tilfellet – foreligger noen plikt for staten til å kompensere andre tros- og livssynssamfunn. Lovavdelingen viser i sin begrunnelse til at Den norske kirke gjennom lovgivningen har en særstilling, at prestene er statlige arbeidstakere, og at den lønnskompensasjon som prestene har fått, er forhandlet fram mellom staten og prestenes tjenestemannsorganisasjoner. Lovavdelingens grundige vurdering er tatt inn i proposisjonen i sin helhet. Jeg synes det er vanskelig å forstå at saken ikke er godt nok opplyst. Hele komiteen ber regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag til nytt finansieringssystem for tros- og livssynssamfunnene. Denne anmodningen vil vi følge opp. Jeg synes den konkrete saken som er til behandling, viser at den lovgivningen som vi har i dag om tilskudd til tros- og livssynssamfunn, trenger en fornyet gjennomgang. Det er ingen som bestrider prinsippet om at staten skal likebehandle alle tros- og livssynssamfunn. Hele komiteen påpeker at prinsippet om likebehandling av trossamfunn er viktig i et pluralistisk samfunn. Det er når vi skal konkretisere dette prinsippet, at problemstillingen og en eventuell politisk uenighet kommer til syne. Det er et faktum at Den norske kirke står i en særstilling etter Grunnloven. Det er også sånn at staten har stilt krav til Den norske kirke som andre tros- og livssynssamfunn ikke er berørt av. Hele komiteen understreker at Den norske kirke historisk og kulturelt står i en særstilling. Den er Norges folkekirke. Spørsmålet er om dagens lovregulerte tilskuddsordninger for andre tros- og livssynssamfunn tar høyde for faktiske ulikheter mellom Den norske kirke og de andre tros- og livssynssamfunnene. Som nevnt er Lovavdelingen kommet til at likebehandlingsprinsippet ikke er brutt i den saken vi diskuterer. I alle saker på tros- og livssynsområdet vil likebehandlingsprinsippet være det førende prinsippet. I denne konkrete saken er det min mening at likebehandlingsprinsippet ikke tilsier kompensasjon til tros- og livssynssamfunnene. Det er Den norske kirkes særstilling og prestenes stilling som arbeidstakere i staten som begrunner et slikt syn. Men fordi dagens lovgivning ikke åpner for en slik forståelse, måtte vi foreslå en lovendring. Jeg mener det kan være grunn til å reise spørsmålet om dagens lovgivning på hele feltet svarer godt nok på hvordan likebehandlingsprinsippet skal anvendes i vår tid. Dagens lovgivning ble til i en annen tid. Jeg tror veien videre i disse spørsmålene er å se finansieringssystemet for tros- og livssynssamfunnene i en helhetlig sammenheng. Vi må se på nye forslag til finansieringssystemer i lys av både likebehandlingsprinsippet og Den norske kirkes særstilling. Jeg vil om kort tid legge fram lovforslag for Stortinget som etablerer Den norske kirke som en rettslig selvstendig størrelse utenfor staten. Finansieringsordningene for Den norske kirke vil ikke bli endret av denne lovreformen. Finansieringsordningene er planlagt tatt opp under arbeidet med den påfølgende kirkereformen som vi sikter mot, der lovgivningen for Den norske kirke skal ha en rammekarakter. Den norske kirke vil da bli ytterligere selvstendiggjort, noe som etter mitt syn krever endringer i dagens finansieringsordning for Kirken. Da vil alle spørsmål som gjelder finansieringen av Den norske kirke og andre tros- og livssynssamfunn, bli sett i en sammenheng.