Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-06-02:
Det er grunnleggende i samfunnet vårt at barn og unge skal ha rett til trygge oppvekstsvilkår på skolen, i skolegården og i nærmiljøet sitt, og at foreldre skal vite at når barna går på skolen, har de trygge omgivelser. Det er særlig viktig at skolene er arenaer for forebygging, hvor vi nettopp skal forebygge rusproblemer, forebygge kriminalitet og gi barna en god start på livet. Slik er det i hovedsak i skolene våre, det er ingen tvil om det, men jeg har opp gjennom årene og særlig det siste året fått henvendelser fra foreldre som uttrykker bekymring over at det omsettes, langes, narkotika i skolegårdene rettet mot elevene, og at det ikke skjer, som vi har visst tidligere, bare ved en del av de videregående skolene, men at det i økende grad også skjer nede på ungdomsskoletrinnet, i 9.–10. klasse. Jeg har selv besøkt de skolene hvor dette mest har vært en aktuell problemstilling, og fått bekreftet det inntrykket, og også at det er bekymring over dette blant skoleledelse, rådgivere og lærere som jobber med dette. De ønsker at vi sammen skal ta det mer på alvor. Jeg har også ved selvsyn i nærmiljøene hvor jeg bor, i Groruddalen, men også ved at folk kontakter meg, sett at det er stadig økt virksomhet fra narkotikanettverk i nærmiljøer, i områder rundt sentre, T-banestasjoner – der barn og unge ferdes – i parker osv. Jeg har også hatt mye kontakt med politiet om dette, og de har bekreftet det samme inntrykket, at aktiviteten rettet mot barn og unge og mot skolene fra narkotikanettverkene øker. Senest på TV 2 i går bekreftet politiet som bl.a. har ansvar for Groruddalen, Stovner politistasjon, dette. Bare i de første tre–fire månedene i år tok politiet i Oslo beslag i 1,1 tonn stoffer i kategorien cannabis/hasj, og de sier at markedet nå er så stort – det er så aktivt og så stor tilgang på stoffer – at de ikke ser noen nedgang i aktiviteten selv om de gjør så store beslag. Det er selvsagt illevarslende når det gjelder hvor sterke narkotikanettverkene er, når det ikke ser ut som at de reduserer aktiviteten sin etter så store beslag. Det er også andre stoffer: Det selges piller i de samme narkotikanettverkene og også sterkere stoffer. Så det er heller ikke bare begrenset til cannabis og hasj det som barn og unge kan utsettes for. Politiet på Stovner har i de fire bydelene de har ansvar for, for sin del også rapportert om økt antall voldssaker blant barn og unge i 2015 og en særlig økning i desember og januar, som er de siste tallene jeg har hørt. Mye av det kan være knyttet til oppgjør om penger, hvem som skal selge narkotika, hvor – forskjellige stridigheter blant dem som er involvert i disse narkotikanettverkene. Konsekvensene er at vi har elever som verves. Foreldrene deres har beskrevet for meg at de får tre enheter av narkotikalangerne, skal selge to og får den siste til eget bruk. Slik står de blant barn og unge som verves til å være med på dette, også i stor fare for å bli rusavhengige og utvikle avhengighet, knyttet til det at de er med og selger. Vi får rapporter, som også politiet fortalte om på TV 2 i går, om at det er uro i klassene, og at det skaper mindre konsentrasjon om undervisningen der hvor dette forekommer. Vi ser at det i disse områdene er store drop-out-tall fra videregående skole. Drop-out-tallene ligger opp mot 40 pst. i de fire bydelene i Groruddalen jeg nevnte, Søndre Nordstrand og indre øst i Oslo. Noen av dem som dropper ut, henger rundt skolen – forteller skolene selv og politiet om – og opptrer som en blanding av langere og misbrukere. De går ikke inn til skoletimene, men har rett til skoleplass i videregående, oppholder seg på skoleområdet og holder på med den typen aktivitet, noe som selvsagt skaper et stort problem i skolemiljøet. Jeg nevnte at det er blitt mer vold. Volden er også knyttet til at elever som forteller lærere, skoleledelse og politiet om at det omsettes, langes, narkotika, og at de utsettes for press – som de også forteller om – om å kjøpe, at de kan bli banket opp og bli utsatt for trusler. Jeg vil ikke si at dette på noen måte preger skolene som er mest utsatt, men det er et betydelig problem som foreldre, politi og jeg – ut fra mine egne erfaringer og besøk – må si er klart økende. Vi kan ikke sitte og se på at den typen oppvekstsvilkår finnes. Jeg mener selvsagt det viktigste er å konsentrere seg om hva vi kan gjøre med dette. Jeg regner med at det er bred enighet om at vi ikke kan la situasjonen vedvare. Jeg mener vi trenger en felles kampanje, felles innsats, en felles knipetangsmanøver – hvis vi skal bruke et slikt uttrykk – hvor fem aktører går sammen. Det er vi medborgere – vi som deltar som aktive samfunnsborgere på de områdene hvor dette er mest aktuelt, i frivillige organisasjoner, som enkeltpersoner som er opptatt av miljøet vårt og framtiden vår – i samarbeid med politiet, skolene, bydelene, som da er en del av Oslo kommune, eller også kommunene i andre områder i landet, og i et samspill med sentrale myndigheter og Justis- og beredskapsdepartementet. Hvis vi skal ta et første punkt det er viktig å utvikle samspill om: Det er ganske påfallende forskjell mellom skoler med hensyn til hvordan de samarbeider med politiet. Det er åpenbart at hvis man opererer innenfor begrensningene og reglene i lovverket, er det slik at hvis det er rimelig grunn til å undersøke om det foregår narkotikaomsetning – ut fra den gamle straffeloven § 224 – altså hvis skoleledelse og skoleeierne mener det er rimelig grunn til å undersøke fellesområder, områder i skolegården osv., uten at det er personlig ransaking av noen, vil politiet kunne komme med hund når de får beskjed om det. Flere av skolene sier at man ikke tar med det man skal selge av narkotika, inn i klasserommet, men at det gjemmes rundt omkring i og utenfor skolen. Politiet forteller om veldig forskjellig grad av aktivitet fra skolene som er berørt når det gjelder å ta kontakt og sette i gang dette samspillet, og noen skoler forteller at politiet ikke har hatt mulighet til å komme når de har bedt om det og de har hatt den typen mistanker og situasjoner. Når det er grunn til mistanke mot enkeltpersoner – som det åpenbart er, ut fra en del av de beskrivelsene som framkommer – er man innenfor lovens rammer når det gjelder skjellig grunn til mistanke, og kan bruke det sporet som kan brukes i hele samfunnet, også når det gjelder å undersøke elever, og hvor det er skjellig grunn til mistanke om at det selges narkotika. Så det er et handlingsrom for større samspill mellom skoler og politi innenfor gjeldende lovverk og regler, og jeg ser noen skoler som gjør dette på en god måte, og hvor problemet er mindre, og andre skoler som i mindre grad har aktivisert seg i dette. Jeg regner med at det er uttrykk for at man er opptatt av skolens rykte, at skolen skal framstå som trygg og god, og at det ikke skal være rykter om at det er narkotikasalg der, osv., men jeg tror man gjør seg selv en bjørnetjeneste hvis man ikke tar opp hansken og går løs på problemene som de er. Det andre punktet jeg vil nevne, og det er ikke da i første omgang, er at vi også trenger en økt innsats mot narkotikanettverkene som ligger bak. Det er sterke gjengmiljøer og kriminelle grupper som står for innførselen av disse stoffene. De står for organiseringen av nettverkene og søker nye revirer og nye steder å selge og har nå i større grad gått inn mot barn og unge, i skolemiljøer og nærmiljøene rundt skolene. Der håper jeg at departementet vil tenke på samme måte som man gjorde den gangen i 2006, da man satte i gang et gjengprosjekt når man hadde et spesielt problem, ga innsatsmidler fra det som i dag heter Samordningsrådet, og gjorde en konsentrert innsats for å oppløse disse narkotikanettverkene. Det er klart det bare vil komme stadig nye langere hvis man ikke får tatt også dem som står bak den store omsetningen. Jeg skal komme inn på flere tiltak senere i debatten, men det var det jeg rakk i første omgang.