trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-03:
Det virker som om Åslaug Haga tror at embetsverket driver med ting som ikke den politiske ledelsen driver med. Det er mulig det var sånn i hennes tid, men det er jo ikke sånn i virkelighetens verden.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-03:
Jeg må si at av alle svar som kan gis om hvilken vei hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk vil gå, er det svaret at dette ser ikke partnerne som noe problem i sitt samarbeid, er ikke noe svar i det hele tatt. Det var ikke det jeg spurte om. Jeg har reist spørsmålet: Hva har man egentlig tenkt å gjøre? Hvordan forholder man seg til det utsagnet to partier gir i innstillingen, om at man skal ha en mer uavhengig utenrikspolitikk? Og mitt spørsmål: Hvorfor belyser man ikke dette, så vi kan få det på bordet med en skikkelig diskusjon? Det er det som er de fundamentale spørsmålene, som Jacobsen heller ikke nå ville gå inn i. Jeg må for øvrig si at det mest påtrengende atomspørsmålet vi nå står overfor, gjelder Iran og Nord-Korea. Der bør fokus være.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-03:
Jeg tror nok at jeg har greid å gi et par engasjerte innlegg i denne salen tidligere. Vi har hatt ganske opphetede debatter om viktige utenrikspolitiske veivalg, så hukommelsen til Åslaug Haga kan ikke være all verden, det vet hun godt. Men det er nå engang slik at hennes eget parti i denne innstillingen trekker opp kravet om en mer uavhengig utenrikspolitikk, og så er hun altså ikke i stand til å si et eneste ord om det i dette innlegget, annet enn at hun åpenbart synes det er fantastisk at noen har orket å lese det og funnet ut hva som står der. Nei, det Åslaug Haga nå holder på med, er en tåkeleggingsmanøver for å slippe å gå inn i det som er noe som virkelig splitter de tre partiene, fordi det vil anfekte noe av den idyllen som er mellom dem. Men de må være parat til å stå frem for velgerne og fortelle hva alternativet består i – og da gjelder det ikke bare hver enkelt – hvorfor gjør de krav på makt, hvorfor ønsker de makt på dette området. Jeg konstaterer at Åslaug Hagas bidrag er å la være å svare.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-03:
Jeg har bare lyst til å ta ordet for å be representanten Djupedal tenke seg litt om, simpelthen. Hvis det er slik at han mente at han verken skulle polemisere eller politisere, og ønsket å strekke ut en hånd, hvordan kan det da ha seg at han følger opp ikke bare en gang, men mange ganger og forteller at alle som er uenige med ham, både er kunnskapsløse og ikke har fulgt med i timen? Det er en form for selvopptatthet som jeg synes er useriøs. Det minste Djupedal kunne gjøre hvis han ønsker en bred tilslutning, var kanskje å respektere at det kan finnes andre vurderinger. Men for Sosialistisk Venstreparti er jo ikke det spesielt nærliggende. Det er et grunnspørsmål som jeg tror man må ta innover seg, og det er at etter mange tiår med debatt og utredninger mener også Djupedal at man ennå ikke har funnet noe man kunne bruke. Og når det er konklusjonen, er det kanskje på tide å være litt mer ydmyk overfor at det kan finnes andre vurderinger enn hans egne.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-03:
Da slutter jeg gjerne her.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-03:
Nei, jeg tror vi slutter her. Dette kommer til å pågå en stund likevel.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-03:
Ja, kanskje mest til presidentens innledning. Jeg skjønner meget godt at presidenten gjorde meg oppmerksom på reglementets bestemmelser. Jeg har et ønske om å være tilgjengelig og delta i debattene, så når Stortinget først sender interpellasjonen over, vil jeg være så imøtekommende som mulig, men jeg skjønner jo at det under presidentens bemerkning ligger et spørsmål om klokskapen. Jeg må bare si at den kan jeg i og for seg dele. Dette er vel egentlig ikke det beste stedet for det vi nå er inne i, nemlig nesten et seminar om hvordan dette skal tolkes. Jeg har verken vedtatt eller utarbeidet grunnloven, så jeg må tolke som best jeg kan, men jeg vil stå på det jeg for så vidt nå har sagt er mine vurderinger. Jeg tror nok det er mer Åslaug Hagas politiske briller enn hennes forståelse av dansk som har ført henne i den retning hun gikk, men jeg vil fastholde det jeg sa om dette. Vi er altså i den situasjonen at vi ikke har søkt om EU-medlemskap, og derfor har ikke jeg noe å forsvare i denne sammenheng. Jeg tror dette er en debatt som egner seg bedre for det alminnelige politiske ordskiftet, hvor man får tid til å sette seg ned og gå igjennom hver enkelt bestemmelse. Det kan sikkert være nyttig, men da tror jeg kanskje formatet burde være et annet enn det vi nå har.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-03:
Innvendingen fra Marit Arnstad må jeg selvfølgelig blankt avvise, av to grunner: Den ene er at det er min oppgave som medlem av Regjeringen å gjøre rede for Regjeringens politikk og konsekvensen av den, og jeg vil fastholde at det det ble interpellert om, det er altså ikke konsekvensen av Regjeringens politikk. Vi har ikke bestemt oss for å søke, og det blir en meget underlig form for stortingsbehandling hvis det er slik at man interpellerer partimedlemmer og ikke medlemmene av en regjering. Det er fundamentalt uryddig. Den andre er imidlertid at jeg besvarte interpellasjonen. Mesteparten av mitt innlegg dreide seg om å besvare interpellasjonen, jeg hadde vel en side igjen da vi var kommet til ti minutter, men poenget er at jeg gikk inn i hovedpunktene, slik at den beskrivelsen Marit Arnstad gav, faktisk heller ikke er riktig. Hennes innvendinger må jeg derfor få lov til å avvise. Vi var langt inne i substansen, men det er klart at på et ti minutters svar er det grenser for hvor mye av en så stor traktat det er mulig å gå inn i. Men det er jo ganske interessant, og det ante meg også – det var derfor jeg besvarte interpellasjonen – at interpellantens mantra etterpå var at ja-siden ikke ville diskutere. Det ville selvfølgelig også vært svaret hvis jeg hadde latt være å besvare interpellasjonen i sin helhet, da ville sannsynligvis interpellanten løpt land og strand rundt og sagt at det ville man ikke gjøre. Å investere en time i et preventivt tiltak synes jeg det var verdt å gjøre. Jeg besvarte altså interpellasjonen med unntak av den siste siden, og jeg vil fastholde at dette er sikkert en interessant debatt, men det er altså ikke et standpunkt som vi som regjering har tatt.
Sigmund Kroslid (Kristelig Folkeparti), 2005-06-03:
Det som får meg til å gripe ordet, er at representanten Haga velvillig hadde lest vårt program. Hvis representanten Haga hadde beflittet seg på å lese litt videre, ville man også ha sett i vårt program at når det gjelder støttetiltak, går man inn for ganske høye prosentsatser av BNI. Vi foreslår nemlig i vårt nye program 1,3 pst., og vi foreslår også 2 pst. på lengre sikt, og kanskje det ville vært et langt bedre tema å diskutere i denne sal i dag. Jeg håper at det er stor tilslutning til dette når en skal diskutere det i neste periode. Problemstillingen er ikke i dag at vi har behov for mange nye utredninger. Problemstillingen er at vi må være på hogget – slik den nåværende regjering har vært – og følge med og legge til rette for at FN får den finansielle styrke som FN skal ha, og det må prioriteres.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-06-03:
Når det gjelder innhold og tolkning av EU-grunnloven, har jeg bare lyst til å peke på et av de eksemplene som interpellanten nevnte, at EU-loven står over nasjonale lover. Det er ikke noe nytt med den såkalte grunnlovstraktaten. Den har vært en del av EU-retten siden 1964. Siden den tid har altså en rekke europeiske land helt frivillig og med ganske stor oppslutning sluttet seg til dette samarbeidet. Når interpellanten karakteriserer EU-samarbeidet som et eliteprosjekt – et samarbeid som har vart i 50 år, som startet med seks land, og som nå har med 25 land, som har vært gjennom folkeavstemninger i flere land, og som har vært gjennom en rekke parlamentsvalg i veldig mange av disse landene – og hun hevder at dette er trædd nedover hodene på innbyggerne, synes jeg det er en karakteristikk av internasjonalt demokratisk og politisk samarbeid som «jeg nesten ikke finner ord for» – som valgforskeren sa. I en verden der vi blir mer avhengige av hverandre, trenger vi mer forpliktende samarbeid. Jeg skjønner ikke hvordan et forpliktende samarbeid mellom land kan være forpliktende hvis man ikke er villig til å gi fra seg suverenitet for at det skal bli handlekraftig. I det intervjuet som ble gitt til Aftenposten mens hun besøkte Frankrike, fikk vi et lite innblikk i det som er interpellantens alternativ. På spørsmålet: «Hva er din alternative visjon av et europeisk samarbeid», svarte hun, hvis hun er rett sitert – og det antar jeg, siden det ikke er kommet noen korreksjoner: «Et system der nasjonalstatene samarbeider, der de har felles interesser, der beslutningene fattes av nasjonale parlamenter uten overnasjonaliteten i EU-systemet.» Er det et system der teknikken er at alle parlamentene skal vedta nøyaktig det samme, som skal være det avgjørende? Hvor stor realitet er det da i selvråderetten? Eller skal det være et system der sinkene skal bestemme farten? Da vet vi at vi ikke får noe særlig slagkraft. De avstemningene vi har hatt, må selvsagt føre til at man må få endringer i utviklingen av EU-samarbeidet. Det tror jeg vi trygt kan overlate til de landene som er med. Men det som jeg synes er et tankekors, er at undersøkelser viser at veldig mange av reaksjonene som kommer til uttrykk, er reaksjoner på utvidelsen. Det skaper en uro over at det vil tynge den økonomiske utviklingen i eget land. Den visjonen som nei-siden i 1994 ikke trodde på, nemlig at Øst-Europa også skulle integreres i EU-samarbeidet, er blitt virkelig. Det fører nå til en motreaksjon i landene som kan føre til at ytterligere utvidelse og integrering, ikke minst for Tyrkia, kan bli utsatt. Det tror jeg er en følge av dette som mange etter en tid vil synes er synd.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-11-30:
Jeg vil få stille et spørsmål til utenriksministeren. Regjeringen vil sende jagerfly til ISAF-styrken i Afghanistan, men SV sier i en uttalelse fra sitt landsstyremøte at disse flyene under ingen omstendigheter kan hjelpe amerikanere på «Enduring Freedom»-oppdrag. Bakgrunnen for både «Enduring Freedom» og ISAFs tilstedeværelse var det tragiske angrepet på USA 11. september 2001. Verdenssamfunnet har akseptert og støttet de aksjoner som pågår, Norge støtter den krigføring som skjer. Men et av regjeringspartiene mener at all hjelp til amerikanere i Afghanistan er uforenlig med norsk politikk. Det verste man kan gjøre i Afghanistan, er å hjelpe amerikanere med å fjerne gjenværende Taliban- og Al Qaida-styrker, skal vi tro Regjeringens nest største parti, SV. Er det ikke heller slik at det å spille på lag med USA i Afghanistan er det beste vi kan gjøre for å få en fredelig utvikling i landet? Situasjonen i Afghanistan er ikke alltid forutsigbar. Vi kan ikke ta høyde for enhver krise. Ting kan skje. Og skulle en krise oppstå, er det da slik å forstå at vår viktigste allierte, USA, ikke kan forvente norsk støtte og hjelp fra bl.a. de jagerfly som skal sendes ut? Eller vil utenriksministeren berolige oss med at hva SVs landsstyremøte måtte mene om hjelp til USA i Afghanistan, spiller overhodet ingen rolle?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-11-30:
Jeg vil få takke utenriksministeren for svaret, at han bekrefter den linjen som ligger fast. Uansett hva slags realisme det er i de synspunkter som kommer fra SV i denne sak, er det ikke slik at dette er problematisk for utenriksministeren og norsk utenrikspolitikk, at man får utydelige signaler og nærmest en forvirring om viktige punkter i norsk utenrikspolitikk, og ikke minst i forholdet til USA? Vi er avhengige av USA i mange sammenhenger, ikke minst i en felles innsats i nordområdene i årene fremover. Er det ikke da viktig at vi står samlet og unngår denne usikkerhet som her har oppstått?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg kan bekrefte at Regjeringen står samlet bak det vedtak som jeg redegjorde for i Stortinget tidligere i november, om deltakelse i ISAF, og om forsendelse av tre–fire F-16-fly. Disse flyene er avgjørende for sikkerheten til våre tropper i Afghanistan. Dette redegjorde forsvarssjefen for litt mer i detalj i et foredrag tidligere i uka. Flyene skal inn for å styrke ISAFs sikkerhet. Så foreligger det en avtale mellom OEF, Operation Enduring Freedom, og ISAF om muligheter for gjensidig støtte i nødstilfeller. Det er også en del av det vedtaket Regjeringen har fattet, at det er en åpning for det. Det er grunn til å tro at dette handler om unntakstilfeller. Det handler jo ikke da om støtte til USA, men det handler om støtte til styrkene som er i Operation Enduring Freedom. De kommer fra flere land, og det kan handle om støtte andre veien også. Det er Regjeringens linje. Den er kommunisert til våre allierte og partnere, og det er den linjen en samlet regjering med støtte fra Stortinget kommer til å følge i det halvåret vi nå går inn i.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg vil si det slik at i et demokrati, der mange parter skal høres, og i regjeringer hvor mange partier deltar – det har vi erfaring med både når det gjelder denne regjering og den forrige – vil det være ulike syn, og det vil være kanaler for ulike vurderinger som kommer fra de partiene. Så er det en regjerings oppgave å samle seg om et standpunkt, ha det godt forankret i Stortinget og godt forankret hos våre allierte og venner. Det første har vi fått en bekreftelse på her i denne sal tidligere i måneden. Regjeringens linje er klar, Stortingets støtte er tydelig. Når det gjelder det siste, har jeg selv vært rundt hos våre ledende allierte og i NATO og FN og formidlet det synet. Det er også tydelig og klart. At vi så har en levende debatt rundt disse spørsmålene, synes jeg ikke bare er naturlig, men også ønskelig og positivt for demokratisk debatt om utenriks- og sikkerhetspolitikk.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Det er ikke uvanlig at partier mener én ting i partiet og én ting i regjeringen. Det tror jeg tidligere regjeringer bestående av flere partier også har erfart. En regjering skal finne et samlet standpunkt for de partiene som deltar. Det gjelder også denne regjeringen, og den har klart det på en tilfredsstillende måte. Det er ikke et problem at operasjonen «Enduring Freedom» ledes av USA i en koalisjon av villige, og jeg har sagt i denne sal at det heller ikke er noen tvil om at den har et mandat til å gjøre det den gjør. Jeg har redegjort – jeg kan godt gjenta det – for Regjeringens holdning om at når vi samler våre styrker i ISAF, har det sammenheng med to forhold. Det ene er nettopp dette med samling. Vi konsentrerer satsingen vår til ISAF, som er en NATO-ledet struktur, hvor vi sitter inne på styringssiden. Det gjør man ikke i en koalisjon av villige. Det andre er at i et framtidsperspektiv ser jeg at operasjonen «Enduring Freedom» har et mindre klart langsiktig perspektiv enn det ISAF har, som er forankret i NATO, hvor jeg skal være med i utenriksministermøtet til uken og diskutere rammene for denne operasjonen. Det er et sted hvor det er mer naturlig for Norge å konsentrere virksomheten sin.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg vil først være varsom med å snakke nedsettende om begrepet «seminar». Et seminar kan ofte være nyttig for å komme fram til et felles syn. Det tror jeg tidligere regjeringer også har hatt glede av. Når det gjelder de synspunktene som statsrådene Haga og Halvorsen framførte, oppfatter jeg dem som å være en ganske presis gjengivelse av Soria Moria-erklæringen, om at Norge vil ha vanskelig for å godta et tjenestedirektiv som fører til sosial dumping. Det er en holdning jeg selvfølgelig deler. I en sak som ennå ikke er kommet til sin slutt i EU – man er nemlig bare midtveis i prosessen – tror jeg det er nyttig at et EØS-land gir en tydelig melding om noen verdier, siden dette landet også skal implementere det. Det Bjarne Håkon Hanssen uttalte seg om, var at etter det han hadde fått av informasjon fra jurister, ville det eksisterende direktivet slik det nå står, ikke føre til endring av norsk lovverk. Det er for tidlig å si at det ender slik, fordi vi er i en prosess hvor Indre Marked-komiteen i Europaparlamentet har stemt, men så skal det fortsette. Det er 1 500 endringsforslag til, og det skal fortsette noen runder til før vi kan konkludere.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg vil ta avstand fra at man kan si at noen har gitt uttrykk for et gradert syn. Det som er linjen med disse F-16-flyene, er at de skal forsvare ISAF, ta vare på våre soldaters sikkerhet som en del av et kollektivt ansvar. Nederlendere og belgiere har gjort det til nå, og Norge skal inn og gjøre det noen måneder til neste år. Så ligger det som en del av avtalen at i nødstilfeller kan disse flyene eller ISAF-personell for øvrig assistere personell i nød på den andre siden. Meg bekjent – det kan hende det ikke er tilfellet – har ikke det inntruffet til nå, men det kan inntreffe i dette krevende, vanskelige landet å jobbe i, også vice versa. Det er Regjeringens holdning. Det har jeg redegjort for i Stortinget. Det står en samlet regjering bak, og det er bare det jeg kan gjenta her i dag.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg kan bekrefte det forsvarsministeren sa om at disse flyene er vel utstyrt for den operasjonen de skal inn i. For øvrig er det slik at flyene vil gå inn i en NATO-kommando. Norge har stabsoffiserer i ISAFs kommandostruktur, og de vil sikre seg at disse flyene ikke påtar seg oppdrag som går utover ISAFs mandat. Der har vi altså en operasjonsplan for NATOs Afghanistan-operasjon som slår fast at NATO kun kan bistå Operation Enduring Freedom i nødsfall, og videre at en eventuell norsk deltakelse vil skje innenfor rammen av European Participating Air Forces, der Norge samarbeider med andre NATO-land. Der er man altså gitt de fullmaktene som offiserene i felten trenger for å kunne treffe de vedtak som er nødvendige for nettopp å assistere egne og andre soldater i nødstilfelle. De operative konklusjonene av det må de fagmilitære ta på bakken. Det kan ikke jeg ta i denne salen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Først vil jeg si at det kan være indirekte og direkte virkninger av åpning for handel med tjenester. Det er riktig at man ikke forhandler om svekket offentlig kontroll med viktige tjenester, men den indirekte effekten kan bli det når man åpner en sektor. Jeg tror man skal være klar over det. Jeg kan ikke bekrefte at Regjeringen vil opprettholde alle krav som er satt. Dette vurderer Regjeringen etter en omfattende høring blant næringsorganisasjoner, frivillige organisasjoner og andre interesserte. Men jeg kan bekrefte at det kommer til å komme endringer i de krav Norge vil fremme. Hvilke dette blir, er det for tidlig å konkludere med, men det vil bli klart før ministermøtet i Hongkong.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg kan bekrefte det representanten Sponheim sier, og jeg deler hans analyse. Det er viktig at Hongkong ikke blir en mellomstasjon som tar luften ut av ballongen og tar trykket av forhandlingene. Vi har alle et ansvar for å bidra til at Hongkong blir en ordentlig mellomstasjon mellom ministermøtet i 2004 og det som blir fulle modaliteter. Det skal Norge bidra til på alle de forhandlingsområdene som er. Så er det viktig at vi får en konklusjon fra Hongkong som gir trykk i forhandlingene utover på vårparten. Om man så får et sluttmøte på våren eller ikke, tror jeg det er litt tidlig å si noe om, men jeg deler ambisjonene som min sveitsiske kollega har, og som også generaldirektøren i WTO har lagt for dagen i oppkjøret til Hongkong.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Dette spørsmålet gir jo en invitt til ordet «seminar», for dette kunne man diskutere i mange forskjellige retninger. Jeg deltok selv i forhandlingene om EØS-avtalen og medlemskapsavtalen og så hvor komplisert det spørsmålet var også da når det gjaldt fiskeregimet i nord og rundt Svalbardsonen. For egen del har jeg faktisk kommet til at jeg nå vil bruke mindre tid på den hypotetiske vurderingen enn på fra-dag-til-dag-arbeidet med å ivareta våre interesser. Men skal jeg gi et kort innspill, vil jeg si at på den ene siden kunne man se for seg at hvis Norge gjennom et EU-medlemskap nærmest automatisk hadde 25 land i ryggen, ville jo det vært en fordel på mange måter. Men det er altså ikke noen automatikk i at man kommer dit, for det er slik at mange av EU-landene har interesser som de ønsker å ta ut ved å ha et annet syn enn Norge på hvordan fiskevernsonen håndteres. Jeg tror vi har et litt feilaktig bilde noen ganger, at det er så stor motstand mot det norske synet. Det er noen land som har tatt reservasjoner. Men av de landene som har undertegnet Svalbardtraktaten, er det faktisk et stort flertall som ikke har tatt reservasjoner. Jeg legger jo da også vekt på de uttalelser som nå kommer fra fiskerimiljøer lenger sør i Europa, bl.a. i Spania, hvor man sier at det norske regimet gir god forvaltning og god sikkerhet. Hvorvidt Norge da på den bakgrunn kunne fått gjennomslag for norsk regime som EU-regime, i EU, er et hypotetisk spørsmål – og det har en tidligere statsminister sagt at man kan avstå fra å besvare. Jeg slutter meg til den vurderingen, egentlig, fordi oppgavene er så mange her vi står i dag, med den statusen vi nå har.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Først vil jeg si at jeg mener at det vi gjør med Russland i nord, er en del av vår europapolitikk. Min russiske kollega og jeg deltok på EUs ministermøte om den nordlige dimensjonen for en uke siden – i Brussel – og det var et uttrykk for at vi kommer med på den måten. Jeg kan bekrefte at denne regjeringen har den holdningen den har til medlemskap i EU, som til forveksling minner om den forrige regjeringens – en regjering der Høyre deltok. Så mener jeg det er viktig at man har en diskusjon om medlemskap, og at man får det belyst fra mange hold. Min oppgave som utenriksminister i denne regjeringen er å følge opp det som er regjeringsplattformen, og der handler det om å ivareta norske interesser med den tilknytningsformen vi nå har, og jeg ser at det egentlig gir meg hendene fulle.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Det blir dette med hypotese igjen, for skulle vi gi et ordentlig svar på det spørsmålet, måtte vi jo vurdert hva som ville vært effekten av norsk medlemskap i EU i f.eks. elleve år, omtrent på dagen. Kunne da norsk forvaltningskompetanse, som heller ikke er perfekt i alle sammenhenger, ha brakt EU i riktig retning? Jeg bruker ikke mer tid på det nå. For å gå rett på svaret, mener jeg at det er alvorlige mangler ved EUs fiskeriforvaltning – tilstanden i Nordsjøen, i andre fiskebanker hvor EU har forvaltningsansvaret, tilsier det. Og jeg mener at de forslagene som har kommet fra både kommisjonen og enkelte av EUs medlemsland om hvordan man skal håndheve forvaltningsansvaret i vernesonen, egentlig tyder på en beslutningskrise når det gjelder å komme fram til den løsningen som faktisk der og da kan sikre god forvaltning. Så jeg mener langt på vei i retning av det Thorbjørn Jagland har gitt uttrykk for, at dette er et område hvor Norge skal legge stor vekt på den erfaringen og den kompetansen vi har. Det at vi har stabile og økende kvoter i våre områder, mens de i EU stort sett minsker, er et talende eksempel.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg takker for de gode ordene. Vi hadde mye godt å bygge på da vi tok tak i nordområdearbeidet. Jeg er enig i at Arktisk Råd er et veldig viktig instrument. På ministermøtet i Brussel i forrige uke så vi på kart over polområdene og isen. Isen smelter. Den smelter mest på kanadisk side, hvilket illustrerer at dette er et tema som må trekke alle med. Her er Arktisk Råd viktig. I de neste seks årene vil det være nordiske land som har formannskapet, og vi arbeider med å se på om vi kan se en linje i det, for å utnytte mulighetene best mulig. Jeg er helt enig i dette. Jeg er enig i at forskningssatsingen på Svalbard har stor betydning. Jeg har den grunnholdningen at aktivitet bygger opp om suverenitet. Hadde Svalbard i dag vært et sted med noen få fangstmenn og -kvinner, ville vi ha hatt et annet utgangspunkt enn den mangfoldige aktiviteten vi har – fra kull, turisme og reiseliv til forskning. Så det må stå helt sentralt for oss. Jeg merker meg den store interessen fra andre land når det gjelder forskningsmiljøene på Svalbard. Det tror jeg er en fordel for norsk suverenitetshevdelse.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg deler ikke representanten Sanners oppfatning, at vi har sendt den type signaler. Norge sender signaler om å være en aktiv deltaker i de foraene der vi er deltaker, og en støttespiller der vi har våre venner. Det bildet at vi har brukt tid på å vektlegge hva vi ikke skal delta i, mener jeg er en gal oppfatning av hva som er skjedd. Norges styrking av deltakelsen i ISAF, f.eks., blir alle de steder jeg har reist til – enten det er til NATO i Brussel, til London eller til Washington – mottatt som et kraftfullt bidrag fra en partner som leverer det han lover. Hvis man mener at det norske synet på kjemikaliedirektivet og på tjenestedirektivet vil svekke Norge som en troverdig partner, tror jeg man skal forflytte seg til Brussel og se på hva EU-landene selv mener om disse direktivene når de stiller opp i disse foraene. Det kan gjelde Sverige – og det kan gjelde Frankrike, hvor dette antakeligvis var en medvirkende årsak til at det franske folk sa nei til grunnlovstraktaten. Jeg mener her at på samme måten som i en nasjonal sammenheng – som jeg svarte på tidligere – og i en europeisk sammenheng, tilhører det demokratier å ha diskusjon. Det er slik også disse organene er innrettet, enten det er NATO, EU eller EØS – og der spiller Norge en lojal og aktiv rolle.
Jan Petersen (Høyre), 2005-11-30:
Oppfølgingsspørsmålet går også til utenriksministeren. Han har nå bekreftet at SVs regjeringsmedlemmer mener én ting når de sitter i SVs sentralstyre, og noe annet når de sitter i Regjeringen. Det er greit å få det bekreftet. Men SV har jo nådd frem med sitt standpunkt når det gjelder norsk deltakelse i «Enduring Freedom», og det er noe Regjeringen har bestrebet seg på å unngå å begrunne. Denne resolusjonen det nå snakkes om, er meget tydelig i sin begrunnelse på to punkter. Det er helt åpenbart at det er et problem for SV at «Enduring Freedom» ledes av amerikanerne. Deler utenriksministeren den oppfatning at det er et problem? Det andre problemet er at «Enduring Freedom» ikke sitter passivt og venter på at terroristene skal slå til, men er aktive. Spørsmålet er om det er denne aktiviteten som er grunnen til at Regjeringen ikke vil være med i «Enduring Freedom».
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-11-30:
Utanriksministeren seier det ikkje er noko problem at partia meiner forskjellig i sine organ og så vert samde om eit standpunkt. Men det vert jo endå vanskelegare når Regjeringa no kan oppfattast som eit seminar. Det er i dag eit stort oppslag i Dagsavisen om tenestedirektivet, om at Kristin Halvorsen, finansministeren, og Åslaug Haga som kommunalminister har sagt at det er svært sannsynleg at ein her vil leggje ned veto. Så seier Bjarne Håkon Hanssen, den ansvarlege ministeren, at i dag er det ikkje nødvendig. Ein treng nesten ikkje endre norsk lov, for dette er godt i samsvar med slik norsk lov er i dag. Her er det altså heilt forskjellige standpunkt, og det ligg også innanfor utanriksministerens ansvarsområde. Er utanriksministeren tilfreds med at Regjeringa i denne saka faktisk kan framstå som eit seminar? Kristeleg Folkeparti er òg imot sosial dumping, og vi gjev full støtte til Regjeringa i kampen mot sosial dumping, men det er ikkje bra ute i verda at den norske regjeringa ser ut som eit offentleg seminar.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-11-30:
Takk, president.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-11-30:
Vi har registrert at utanriksministeren har hendene fulle. Eg vil gje ros til utanriksministeren for den offensive måten han har starta si gjerning på, ikkje minst i forhold til nordområda. Min innfallsvinkel til det spørsmålet som representanten Vallersnes stilte, er nok noko annleis. Ser utanriksministeren at når det gjeld akkurat forvalting av fisk og forvalting av havressursar, er det eit av dei områda der det har vore ein fordel at vi ikkje er medlem av EU? Dersom vi ser på måten som hava er forvalta på i EU-området kontra i norsk ansvarsområde, ser vi ein betydeleg forskjell. Representanten Jagland har fleire gonger uttalt at han meiner det er eit av dei områda som faktisk kanskje var grunnen til at det vart nei, og han forstår kvifor befolkninga reagerte som ho gjorde. Deler utanriksministeren det synet at når det gjeld fiskeri og forvalting, har det faktisk vore ein fordel at vi har den posisjonen vi har – EØS-medlem, men ikkje EU-medlem?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-11-30:
Jeg noterer med tilfredshet at utenriksministerens og Regjeringens lojalitet er fullt ut til stede overfor de norske soldatene på bakken i Afghanistan og ikke overfor SV-ere på plenen utenfor Stortinget. Det jeg vil spørre om, er om ikke utenriksministeren ser det noe problematisk, basert på den henvisning han gjorde til den gjensidige avtalen mellom ISAF og «Enduring Freedom», som virker operativt fornuftig, at man nærmest kan etterlate et inntrykk av at soldaters liv har en slags gradert verdi. Hvis du kunne risikere å være amerikaner, er du mindre beskyttet, ifølge SV-logikken, enn hvis du er norsk soldat. Men nettopp den avtalen som utenriksministeren viser til, handler om at dersom en er soldat i folkerettslig oppdrag for å bygge sivilisasjon og demokrati i et land, skal en beskyttes. En skal vite at folkeretten følger en. Mitt spørsmål er: Greit med seminar, greit med plen, men det må jo være problematisk å ha et gradert syn på dem som skal forsvare folkeretten og demokratiet i et land?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-11-30:
I politikk er det både tider for strid og tider for konsensus. Nordområdepolitikken krever konsensus i et land som Norge. Så jeg vil gi utenriksministeren ros for at han har fulgt opp nordområdene på en kraftig måte – på den måten som også tidligere utenriksminister Jan Petersen trakk opp. Mitt første resonnement går i grunnen langs litt andre linjer. Ser utenriksministeren f.eks. på Arktisk Råd – der alle landene på Nordkalotten, nordområdene, er samlet – som et viktig instrument, ikke minst i en geopolitisk sammenheng? Vi vet at en av de tre rikeste ressurskildene på denne kloden er i nordområdene. Det gjelder olje og gass. Det andre gjelder Svalbard-politikken, som jeg er klar over ikke er utenriksministerens portefølje alene, men som er en del av den. Ser utenriksministeren verdien av at der vi tidligere utelukkende har hatt svart kull, også får forskning, som kan bygges opp og bli en ganske vesentlig – og viktig – del av norsk nordområdepolitikk? Forskningssatsingen i forbindelse med Polaråret og ikke minst forskningen slik vi ser den på Svalbard, i Longyearbyen og i Ny-Ålesund, er viktige bidrag i nordområdepolitikken. Deler utenriksministeren dette synet?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-11-30:
I en debatt for noen dager siden opplyste forsvarsministeren at de norske jagerflyene som skal sendes til Afghanistan, nå er utstyrt slik at de uten begrensninger kan føre en luft til bakke-krig, i motsetning til det flyene var for kort tid siden, da de ikke kunne det og heller ikke fly om natten. I hvilken grad er det i tilfelle lagt begrensninger på de norske jagerflygerne i Afghanistan? Nå er det opplyst fra utenriksministeren, og det synes jeg er tilfredsstillende, at de skal kunne støtte «Enduring Freedom»-styrker uten begrensninger, slik jeg forstår det, men er det i tilfelle lagt noen begrensninger, og hvilke begrensninger har flygerne? Hvem skal ta avgjørelsen i en gitt situasjon?
Petter Løvik (Høyre), 2005-11-30:
Eg vil gjerne stille eit spørsmål til fiskeri- og kystministeren. Eg vil begynne med å gi ros til statsråden for at ho har rydda opp i ein del av dei mange tinga i den raud-grøne erklæringa som har skapt ein del tvil langs kysten, og spesielt når det gjeld å halde fast på fordelinga mellom dei ulike flåtegruppene, altså mellom kyst- og havflåten. Men det står framleis ein del igjen før vi kan seie at rammevilkåra for fiskeria er langsiktige og gode. President, har eg berre 20 sekund igjen?
Petter Løvik (Høyre), 2005-11-30:
Då vil eg stille spørsmålet: Den distriktskvoteordninga som ein no vil innføre, er ikkje den ordninga ein fare for den totale lønsemda i norsk fiskeri? Vil ikkje dette føre til at ein rett og slett får ei fordeling på anlegg som ikkje er i samsvar med kva som er god lønsemd?
Petter Løvik (Høyre), 2005-11-30:
Takk for det, president. Eg vil takke statsråden for svaret. Det som har vore det heilt gjennomgripande dei siste fire åra i fiskeripolitikken, har vore å få lønsemd både på sjøsida og på landsida. Vi har fått ei lønsemd i fiskerinæringa som vi ikkje har sett på veldig mange år, bl.a. i landindustrien, som fiskeriministeren fortenestefullt var oppteken av. Vi har fått ei lønsemd i 2004 for første gong på svært mange år. Det som vi fryktar, er at når ein no får ei regulering der fylkespolitikarar skal inn og vere med på å bestemme kva anlegg som skal få leveransar, vil vi vere med på å oppretthalde ein overkapasitet også på land, ein overkapasitet som både den noverande og den førre regjeringa, har eg hatt inntrykk av, har vore einige om finst. Det som er det store spørsmålet, er: Kven er det som skal gi frå seg kvotar? Fiskeriministeren har tidlegare sagt at dette skal vere frivillig. I den grad det ikkje er nokon som frivillig vil gi frå seg kvotar, blir det då ikkje noko av ordninga? Det neste spørsmålet er: Kva for eit av landanlegga er det som skal tape desse leveransane? For vi skal hugse at dersom vi går til 10 pst., er vi oppe i om lag 1 milliard, altså 1 000 mill. kr i førstehandsverdi. Vi snakkar om ganske store beløp og ganske store moglegheiter for tap om ikkje fiskarane og fiskeriindustrien får ta ut det maksimale når det gjeld pris. Det vi har sett no, er ein vekst langs kysten både på landsida og på sjøsida, på små bruk og på store bruk, av store båtar og av små båtar, og det vi fryktar, er at denne positive utviklinga no vil stoppe opp. Kven er det som skal tape desse kvotane, og som ikkje skal kunne ta imot desse leveransane som fylkespolitikarane skal fordele?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Lønnsomhet i flåteleddet er svært viktig, men det er også veldig viktig å sikre lønnsomhet på landsiden. En del landanlegg og en del distrikt har slitt med å få råstofflandinger til sin virksomhet. Distriktskvoteordningen er ment å skulle bøte på det. Når vi skal innføre distriktskvoteordninger, legges det til grunn at man skal likebehandle fartøy fra hele landet, så jeg kan ikke se at dette skal gi noen negative konsekvenser for lønnsomheten i flåteleddet. Det er også slik at når vi innfører denne ordningen, så skal vi gå forsiktig til verks. Vi skal ikke ta ut de 10 pst. som Soria Moria-erklæringen legger til grunn at man skal ta ut, med en gang. Vi skal begynne med et mindre kvantum. I den forbindelse skal vi også vurdere hvilke fartøygrupper og hvilke fiskeslag som denne ordningen skal omfatte.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg er fullstendig enig med representanten Løvik i at vi skal ha lønnsomhet både i flåteleddet og på landsiden. Bedriftsøkonomisk lønnsomhet er et fundament for å sikre framtiden til lokalsamfunnene langs kysten, men vi må også legge et samfunnsperspektiv til grunn for den politikken vi fører. Det er riktig at det er god lønnsomhet i en del av de landanleggene som er igjen, men det har også vært en konkursbølge langs kysten. En del av årsaken til det er at det er veldig høye råstoffpriser og veldig hard konkurranse om råstoffet. Derfor må vi legge til rette for at det i de mest næringssvake distriktene er ekstra virkemidler for å få råstoff på land. Så skal vi som sagt ha en gjennomgang av hvilke fartøygrupper og hvilke fiskeslag dette skal omfatte. Vi legger til grunn at dette systemet ikke skal skape tapere, men vinnere. Så er det også et viktig element i dette at det skal stilles krav om videreforedling av de fiskeleveransene som blir omfattet av distriktskvoteordninger, slik at denne fisken ikke går ubearbeidet ut av lokalsamfunn og ut av landet, men at den faktisk skaper arbeidsplasser og lønnsomhet på land.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg kan forsikre om at jeg vil ha en dialog med næringen, og det omfatter selvfølgelig både flåteleddet og landindustrien, og også andre som har interesser i den fiskeripolitikken som føres, ikke minst kommuner og fylkeskommuner langs hele kysten. Soria Moria-erklæringen slår fast at man skal evaluere de strukturtiltakene som er gjennomført i fiskeflåten, satt opp mot målene om å sikre en flåte som bidrar til aktivitet langs hele kysten, sikre en flåte som er moderne, variert og lønnsom, og sikre fiskeressursene som en felles ressurs. Mens det arbeidet pågår, skal man altså fryse omsetningen av kvote fristilt fra fartøy. Det er ikke riktig at jeg har gått tilbake på «strukturfrysen», men vi har laget hensiktsmessige overgangsordninger som gjør at vi ivaretar hensynet til dem som har foretatt bindende økonomiske disposisjoner. Jeg er ganske sikker på at resultatet av denne prosessen blir en ny strukturpolitikk som har mye bredere legitimitet enn de gamle strukturordningene hadde.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
For det første har jeg ikke varslet noen omfordeling mellom flåtegrupper. Tvert imot har jeg sagt at dagens fordeling skal videreføres. For det andre har jeg ikke stoppet rederikvoteordningen. Rederikvoteordningen er en tidsbegrenset ordning på tre år og har ingen ting med strukturpausen å gjøre. De som var inne på den ordningen, visste at det var en tidsavgrenset ordning på tre år. Når det gjelder forutsigbarhet, er jeg enig i at det er viktig. I den forbindelse er det arbeidet som strukturutvalget skal gjøre, særdeles viktig. Jeg er sikker på at det arbeidet vil munne ut i en strukturpolitikk som har bred legitimitet, og dermed vil også holdbarheten i den politikken være lang.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
For det første når det gjelder strukturpausen, registrerer jeg at det er ulike syn på den. Noen er skeptiske, andre er veldig godt fornøyd. Jeg oppfatter det slik at lederen i Norges Fiskarlag har akseptert at dette strukturutvalgsarbeidet skal gjøres, og at det blir strukturpause. Så har det vært uenighet i forhold til skjæringsdatoen. Der mener jeg at Regjeringen har kommet fram til en god ordning, som ivaretar de hensynene som Fiskarlaget har vært opptatt av å ivareta. Når det gjelder distriktskvoteordningen, står det i Soria Moria-erklæringen at fartøy fra hele landet skal være likestilte i ordningen. Det tilsier jo også at vestlandsfiskerne vil stille på lik linje med trøndelagsfiskerne og de nordnorske fiskerne.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Det er særdeles viktig at fiskeripolitikken som Regjeringen fører, har bred legitimitet i befolkningen. Det har ikke fiskeripolitikken de fire siste årene under den forrige regjeringen hatt. Når vi skal lage en ny strukturpolitikk, er det veldig viktig at vi balanserer ulike hensyn mot hverandre. Ja, vi skal sikre en flåte som er bedriftsøkonomisk lønnsom, som er moderne og variert, men vi skal også sikre at strukturen i flåten bidrar til aktivitet, bosetting og sysselsetting langs hele kysten, og vi skal bidra til at fiskeressursene fortsatt skal forvaltes som en felles ressurs. Bedriftsøkonomien er viktig, men vi må også ivareta samfunnsperspektivene i den fiskeripolitikken som føres.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
I likhet med en rekke andre land har også Norge både offensive og defensive interesser i WTO-forhandlingene. Fiskerinæringen er en veldig viktig norsk eksportnæring, og fiskeriinteressene blir ivaretatt i WTO-forhandlingene, i forhold til å jobbe for både kutt i tollsatsene og antidumpingtiltak. Jeg har full tillit til den måten utenriksministeren som forhandlingsleder for Norge ivaretar disse interessene. Sammen med utenriksministeren og landbruksministeren vil jeg også delta på WTO-møtet i Hongkong i neste måned.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-11-30:
Jeg er ikke redd for at fiskeriinteressene blir ofret fra norsk side i WTO-forhandlingene. Som nevnt er det ikke noe unikt for Norge at man har ulike interesser innenfor ulike næringer. Også andre land har både defensive og offensive interesser å ivareta. Så jeg vil si at det er ikke grunn til bekymring.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-11-30:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til fiskeriministeren. Det første fiskeriministeren gjorde, var å fryse de igangsatte strukturordningene som var helt nødvendige for å redusere overkapasiteten både på sjø og på land. Dette førte selvfølgelig til store protester fra fiskeindustrien. Det var verdier på over 1 milliard kr som fiskeriministeren satte på spill over natta. Heldigvis tok fiskeriministeren til fornuft etter hvert, omgjorde denne frysingen og innførte mer langsiktighet. Nå har vel alle som er interessert i Soria Moria-erklæringen, lest den. Der står det jo at man skal gjeninnføre en gammeldags og umoderne fiskeripolitikk. Men vil statsråden ha en dialog med næringen før man iverksetter den politikken?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-11-30:
Jeg vil stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: Norsk fiskerinæring er en viktig næring og eksporterer årlig for rundt 30 milliarder kr, og er en næring som er helt avgjørende for mange lokalsamfunn. Når det gjelder de kommende WTO-forhandlingene, har fiskeriministeren vært fullstendig taus og passiv når det gjelder Norges posisjoner i de forhandlingene – i motsetning til landbruksministeren, som har vært svært ivrig for å ivareta en umoderne landbrukspolitikk, der norske skattebetalere må subsidiere bøndene med titalls milliarder kroner årlig og de norske forbrukerne har skyhøye matpriser å forholde seg til. Hva slags initiativ vil fiskeriministeren ta for å sikre fiskerinæringen i de kommende WTO-forhandlingene?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-11-30:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrerer også at Norges Fiskarlag har bekymringer i forhold til de kommende WTO-forhandlingene. Det er litt merkelig at Norges handelspolitikk bygger på forutsetninger om at vi skal ha full frihandel for fiskeprodukter, mens vi for landbruksprodukter praktiserer importvern og høye interne subsidier. Her er det etter mitt syn to motstridende forhold. Er fiskeriministeren forberedt på å ofre fiskerinæringens internasjonale rammebetingelser for å kunne opprettholde dagens gjennomregulerte, konkurransehemmede norske landbrukspolitikk?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2005-11-30:
Jeg har et oppfølgingsspørsmål til fiskeriministeren. Evaluering av de strukturtiltak som Stortinget vedtok i forrige periode, var ventet også av Kristelig Folkeparti og planlagt. Men det er forskjell på å evaluere og å skape inntrykk av at en nærmest vil revolusjonere fiskerinæringen. Knut Arne Høyvik, som er informasjonsansvarlig i Norges Fiskarlag, sier: «En næring som har så mye usikkerhet i hele virksomheten, skriker på politisk sikkerhet. Dersom politikerne vil gjøre fiskerinæringen en bjørnetjeneste, så skal de spre usikkerhet om det meste.» Allerede før evalueringsutvalget er satt ned, har fiskeriministeren varslet stopp i salg og kjøp av kvoter, 10 pst. av totalkvoten til distriktskvoter, omfordeling mellom flåtegrupper og avvikling av rederikvoteordninger. Mitt spørsmål er: Hvor lenge skal denne usikkerheten nå vare for fiskerinæringen framover? Er det, slik det er varslet, rundt neste jul vi skal få en sak til Stortinget?
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2005-11-30:
Fiskeriministeren seier ho vil lytte til fiskerinæringa. Ei nesten samla fiskerinæring, alle dei største fiskarorganisasjonane både på fiskarsida og reiarsida, er ikkje samd i den stoppen som fiskeriministeren no har sett i gang i strukturordninga. Det verkar for meg som om fiskeriministeren ikkje lyttar så veldig godt til næringa. Så første spørsmålet mitt er: Kvifor gjer ho ikkje det? Det andre går på distriktskvotar. Når ein skal omfordele distriktskvotar – eg reknar med at det ikkje skal delast ut meir – då er det nokon som får meir, andre får mindre. Kan fiskeriministeren garantere at ikkje vestlandsfiskarane kjem til å tape på distriktskvota?
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2005-11-30:
Eg vil fylgje opp dette med omstillinga i landbruket. Det er oppsiktsvekkjande, om eg no har forstått det rett, at landbruksministeren reknar med at han kan drage tilbake nokre av korta han har lagt fram i forhandlingane. Det skal bli spennande å sjå om det skjer noko i Hongkong. Hittil har vi i Venstre i alle fall registrert at den nye regjeringa og landbruksministeren har godkjent alt som den førre regjeringa gjorde i samband med WTO, og ikkje har redusert på eit einaste komma. I tillegg er det gjeve nye innrømmingar. Slik eg ser det, talar mykje for at ein må gå endå lenger skal ein kome på gli igjen i samtalane saman med G10-landa. Dette vil få store konsekvensar for norsk landbruk, slik òg landbruksministeren er inne på. Venstre har likevel ikkje registrert at landbruksministeren har sagt noko om korleis han vil møte desse nye utfordringane. Han seier at han skal omstille, men vi får ikkje vite korleis omstillingane skal vere. Kritikken mot satsinga på det nye landbruket, som den førre regjeringa sette i gang, har stilna. Vi tolkar dette, saman med utsegner frå statssekretæren, som at det er full tilslutnad til landbrukspolitikken som den førre regjeringa førte. Det kan vere freistande å bruke ordtaket: Skrik for all verda, men ver med på ferda! Den førre regjeringa såg utviklinga og sette i gang ein del tiltak og endringar som skulle gje eit nytt landbruk. Noreg er ein del av verda, anten vi vil det eller ikkje – også i landbrukspolitikken. I Nationen kan ein i dag lese om «Den Gyldne Omvei», 19 små mat- og turistbedrifter. Vi har ikkje høyrt landbruksministeren seie noko om kva han har tenkt å gjere for å få til ei omstilling. Korleis skal han no møte optimismen som vart skapt under den førre regjeringa, når det gjeld landbruket og det nye landbruket?
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2005-11-30:
Takk for svaret. I det svaret som vart gjeve no, høyrer eg ikkje om ein einaste ny ting, anna enn det som den førre regjeringa sette i gang. Bioenergi vart nemnt som eit satsingsområde. Det vi har sett hittil, er tvert imot at ministeren har vore med på å setje kjeppar i hjula for gardbrukarar som vil tenkje annleis. Då tenkjer eg på småkraftverka. Det har vore heilt taust frå landbruksministeren sia Soria Moria-erklæringa kom og sette stopp for den nysatsinga som mange gardbrukarar såg som eit inntektspotensial.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2005-11-30:
Bare fiskeriministerens uttalelser her i dag om at hun skal gjennomføre en ny strukturpolitikk, får norsk fiskerinæring til å trekke pusten. Man ønsker å reversere vesentlige deler av norsk fiskeripolitikk. Man skal sende vesentlige deler av politikken ut på høring, og man skal ha inn uttalelser fra diverse fylkeskommuner, man skal ha Sametinget inn i bildet, osv. Man åpner for forventninger om at flere og nye aktører skal komme på plass i norsk fiskerinæring. Økt kvotepress, mindre lønnsomhet osv. kan føre norsk fiskerinæring tilbake til perioden vi hadde i år 2001, med konkurser, pessimisme osv. Nå har vi en historisk mulighet til å fortsette der vi slapp i år, med eksportrekord og en næring som går så det suser. Mitt spørsmål blir: Hvorfor i all verden ønsker fiskeriministeren å reparere noe som fungerer helt utmerket?