Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Daglig leser vi i media om den økonomiske krisen i Europa. Flere søreuropeiske land er i praksis på konkursens rand. Massearbeidsledighet og sosiale problemer i Hellas skal nå løses med massive oppsigelser av offentlig ansatte, og enda flere mennesker tvinges ut i ledighet. Det står i sterk kontrast til den hverdagen vi i Norge opplever. Folk flest har en jobb å gå til, lønningsposen vokser, og vi fortsetter å bygge ut velferden. Det er rett at vi trakk vinnerloddet og fant olje, men vi kunne likevel ha befunnet oss i en dyp økonomisk krise om vi hadde brukt disse pengene over evne. Men vi har vist måtehold i pengebruken da mange andre land levde over evne, vi har satset på å få kvinner i arbeid, vi har drevet motkonjunkturpolitikk i stedet for skattelettepolitikk, og vi har brukt de store pengene på å bygge ut velferden. Det er hender og hoder som bygger landet. Derfor har vi til forskjell fra mange andre europeiske land satset på høy yrkesdeltakelse blant kvinner. Likestilling er en av bærebjelkene i den norske modellen. Hele vårt samfunn er bygget på at alle skal bidra etter evne og motta etter behov. «Alle» betyr ganske enkelt alle, og ikke halvparten, slik tilfellet er i Italia, Polen og Spania. Barnehager, foreldrepermisjon, regulert arbeidstid og rettigheter gjennom likestillingslovgivningen har gitt oss verdens høyeste yrkesdeltakelse blant kvinner, samtidig som norske kvinner føder flest barn i Europa. Begge deler er avgjørende for velstanden – det er bedre at hele folket arbeider og betaler skatt enn at bare halvparten gjør det. Dessuten er det maktpåliggende at vi får mange barn som kan fortsette å bygge landet og velferden. Nettopp derfor er det så viktig at norske kvinner ikke blir tvunget til å velge enten barn eller arbeid. Likestillingspolitikken er en av de viktigste grunnene for at Norge går så det griner, og det er ingen enkel retorikk som er funnet opp av norske statsfeminister. OECD konstaterte allerede i 2007 at likestilling styrker et lands økonomi. Internasjonal forskning viser også at likestilling i utdanningssektoren, i arbeidslivet og i økonomien styrker brutto nasjonalinntekten, konkurransekraften og innovasjonsevnen. Men høyresidas politikk kan svekke kvinners mulighet til å delta i yrkeslivet. Vi har i løpet av det siste året fått et nytt begrep: borgerlig feminisme. Man foreslår at tidsklemma til småbarnsfamiliene skal løses gjennom mer fleksible arbeidstider. Det vil slett ikke hjelpe foreldre som er i tidsklemma, tvert imot. Dersom mor og far skal bli mer fleksible, betyr det at de må jobbe lenger og mer utenfor åpningstidene i barnehagene. De vil mange ganger ikke rekke å hente barna sine i barnehagen. Høyres arbeidstidspolitikk vil i praksis gi foreldrene mindre valgfrihet når arbeidsgiveren i større grad skal diktere arbeidstida. I beste fall får mor og far mindre tid med barna, i verste fall må mor slutte å arbeide. Høyresida i Europa har brukt fleksibel arbeidstid og midlertidige ansettelser som et argument for å gjøre det lettere å komme inn i arbeidsmarkedet. Det samme gjør høyrepartiene i Norge. Men dette er i praksis en politikk for å holde kvinner ute fra arbeidsmarkedet. Mangel på regulert arbeidstid og elendig lønn gjør det umulig for italienske og f.eks. også tyske kvinner å være yrkesaktive. En sånn politikk ønsker vi ikke i Norge. Derfor er det viktig å stoppe forsøkene på å svekke arbeidstakernes rettigheter. Sjøl med en arbeidsmiljølov og godt oppsigelsesvern behandles mange kvinner som annenrangs arbeidstakere i det norske arbeidsmarkedet. I helse- og omsorgssektoren kombineres deltid med ekstravakter. Hotell og restaurantbransjen har nullstillinger og ringevakter. Arbeidsforhold anses å være avsluttet når vaktene eller arbeidet er utført. I praksis betyr det null oppsigelsestid. En sånn praksis gir en uoversiktlig arbeidssituasjon med tilfeldig arbeidstid og inntekt, og dessuten null muligheter for å etablere seg med banklån og forpliktelser. Når høyresida nå i tillegg vil svekke oppsigelsesvernet og ha flere midlertidige ansatte, vil det aller først ramme kvinner. Det er motsatt vei av den Arbeiderpartiet og en rød-grønn regjering har gått. Vi har foreslått tiltak for å hindre sosial dumping. Alle disse forslagene som er innført under den rød-grønne regjeringa, vil bedre arbeidssituasjonen for kvinner i lavtlønnsyrkene og hindre sosial dumping.(Presidenten klubber.) Disse forslagene har høyresida vært imot. (Presidenten klubber.)