trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
Det er noe fascinerende over Lundteigens opptatthet av det han kaller en innebygd systemfeil, og som han mener må ta slutt. Men han har rett i at EU-samarbeidet, og også felles valuta, er noe nytt og uprøvd. Jeg tror at om de som startet dette på 1950-tallet, hadde kunnet se hvordan det arbeidet har utviklet seg i dag, ville de aldri ha drømt om at det var mulig å komme så langt i et så integrert samarbeid mellom nå 28 land – og de har overvunnet motforestillinger og problemer underveis. Det er ikke første gang noen har sagt at dette går ikke lenger. Jeg tror Lundteigen undervurderer politikkens mulighet og evne til å løse problemer. Robert Kennedy siterte i sine taler ofte Robert Frost, som sa: Altfor mange ser verden som den er, og sier: Hvorfor? Jeg drømmer om ting ingen har sett, og sier: Hvorfor ikke? Jeg tror Lundteigen trenger litt mer av den holdningen. Det er ikke EU som styrer landenes økonomiske politikk. EU-samarbeidet legger noen rammer. De ble enige om ikke mer enn 3 pst. underskudd, ikke mer enn 60 pst. gjeld. Det greide ikke landene å holde da finanskrisen rammet. Så har de nå gjort mye på finanssamarbeidet, men innenfor de rammene er det EU-landenes eget ansvar å føre økonomisk politikk. Det er Hellas’ ansvar at de har ført landet ut i «uløkka». Så må de hjelpes ut av det, og det gjøres gjennom IMF og gjennom EU-samarbeidet. Men kjernespørsmålet er: Hvem skal ta regningen? Det kan godt hende, som Lundteigen sier, at det må en gjeldsnedskriving til. Men hvem skal ta regningen? Den debatten Lundteigen etterlyser, blir ført på feil premisser hvis man sier at det er Brussel som bestemmer. Det er altså EU-landene sammen som blir enige om regler og tiltak. Så litt om trygdeeksporten, som flere har berørt. Jeg har bare lyst til å utfordre dem som er så opptatt av det, til å tenke igjennom om en innstramming, en endring, i det regelverket også skal ramme det nordiske samarbeidet. For i Helsingforsavtalen går man faktisk lenger enn i EU-samarbeidet eller EØS-samarbeidet. Da får svensker rettigheter fra dag én når de kommer til Norge. Og disse partiene, som er opptatt av dette når de er i Nordisk råd, hva sier de der? Er de med på stadig å prøve å få bort enhver hindring som gjør det vanskeligere å leve på tvers i Norden? Til slutt: Jeg synes det er interessant at Heikki Holmås etterlyser implementering av energieffektiviseringsdirektivet. Hvorfor i all verden det? Ville ikke han stå utenfor dette samarbeidet fordi vi skal kunne gjøre akkurat som vi vil på det området? Det er jo bare å sette i gang.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
Jeg tror også det ville bidratt til å bringe debatten videre hvis Lundteigen kunne legge bort sin påstand om at dette samarbeidet egentlig er en overnasjonal union. Det er overnasjonale bestemmelser, men det er landenes Europa. Landene beholder sin selvstendighet. Det er også en av de nye nyskapingene i dette samarbeidet, at man blir enige om å løse enkeltutfordringer i fellesskap, som bare kan løses i fellesskap. Man overfører noe myndighet til felles organer og institusjoner, men man beholder sin selvstendighet. Jeg tror ikke Lundteigen mener at Tyskland ikke er et selvstendig land.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2015-05-28:
Jeg vil knytte noen kommentarer til Norges relasjoner til EUs klima- og energipolitikk, som også er et av hovedelementene i statsrådens redegjørelse. Norges klimamål mot 2030, som ble vedtatt i Stortinget i mars, er ambisiøse, og de forplikter. Vi skal redusere klimautslippene med 40 pst. sammenlignet med 1990-utslippene. Regjeringen arbeider nå for å gjennomføre dette sammen med EU. Det er gledelig at initiativet fra Norge har fått bred støtte. EUs energi- og klimakommissær, Miguel Cañete, er blant dem som er veldig begeistret for det tydelige budskapet fra Norge. EU-løsningen gir langsiktighet og forutsigbarhet og vil forsterke samarbeidet vi allerede har med EU gjennom kvotesystemet. Regjeringen har startet en dialog med kommisjonen med sikte på ferdigstillelse av en avtale når EU har tatt sine nødvendige interne beslutninger. Norge vil også delta i forberedelsen av EU-reglene for gjennomføring av klimamålet. Men som statsråden nettopp sa, er det viktige nå diskusjonen i EU om hva klimapolitikken i praksis skal være. Tiden begynner å bli knapp foran det store klimatoppmøtet i Paris til høsten. Det er under 200 dager igjen, og stemningen er utålmodig. Dessverre er det for få som har lagt seg på Norges og EUs ambisjonsnivå om utslippskutt så langt. For eksempel er USAs mål langt mindre ambisiøst, med et kutt på rundt 26 pst. innen 2025 sammenlignet med 2005-nivået. Til nå er det bare 36 land, inkludert EU-landene, som har fulgt oppfordringen om å legge fram nasjonale bidrag. I den sammenheng vil jeg rose klima- og miljøminister Tine Sundtoft, som har understreket at det haster med å få på plass en omforent tekst til klimatoppmøtet i Paris med klare mål og en klar retning. Sundtoft har understreket at den nye klimaavtalen også bør inneholde et langsiktig globalt mål om netto utslipp innen 2050, og det ble møtt med stor fagnad på et uformelt klimamøte i Berlin i forrige uke. Det er svært positivt at regjeringens forslag om langsiktige klimamål får stadig mer gehør. For at vi skal nå klimamålene, vil det kreve mye også av oss her hjemme når det gjelder utslippskutt. En ambisiøs global klimaavtale og en ambisiøs klimapolitikk gir god mening ikke bare for miljøet. Rapporten New Climate Economy fra i fjor høst viste at klimaspørsmålet ikke begrenser mulighetene for verdiskaping, men snarere er en mulighet for utvikling og vekst. Derfor er klimamålene også god næringspolitikk som gir norske arbeidsplasser gode rammevilkår, og det er mange gode eksempler i Norge på folk med gode ideer som skaper arbeidsplasser uten at det fører til økte klimagassutslipp – tvert om.
Kristian Norheim (Fremskrittspartiet), 2015-05-28:
Først skal jeg begynne med å gjøre noe som jeg burde gjort i mitt hovedinnlegg, nemlig å takke saksordfører Marit Nybakk for vel utført jobb. Hun har gjort en god jobb med å sy sammen merknadene, til tross for at det var litt uenigheter her og der. Så over til noe som ikke er ros: Jeg synes å legge merke til at en tone i debatten i dag er dette med manglende fremdrift i fredsprosessen. Det er vi enige om, alle sammen, og vi er enige om at målet er en tostatsløsning. Så tror jeg uenigheten skilles der, for det er en del i denne salen som synes å legge all skyld for den manglende fremdriften i fredsprosessen på den ene parten, nemlig Israel. Man snakker om at okkupasjonen fortsetter, man snakker om bombingen av Gaza. Man unnlater å nevne at de som hisset til krig i fjor sommer, var terroristene i Hamas og Islamsk hellig krig, som i årevis daglig har skutt raketter over mot sivile på israelsk side. Det er også en av forklaringene på denne krigen. Derfor synes jeg også at man bør fokusere på noe av det som sto å lese i en EU-resolusjon fra i fjor sommer, hvor EU både tok til orde for at Gazastripen måtte over i hendene på palestinske selvstyremyndigheter, og at alle militante grupper på Gazastripen måtte avvæpnes. Noe tilsvarende har tidligere fredsmegler Terje Rød-Larsen tatt til orde for. Det er en mann jeg synes ikke bare jeg skal lytte til, men som kanskje også hans partifeller bør lytte til. Han tar til orde for en internasjonal tilstedeværelse på Gazastripen og en demilitarisering av Gazastripen. Det er mye av kjernen i måten vi står lenger unna en fredsprosess nå enn noensinne på, for etter at Israel trakk seg ut av Gaza, har Gaza kommet over i ekstremistenes hender. Det fører meg over til en utfordring, for representanten Wickholm begynte å snakke om at palestinerne har rett til å yte motstand, og begynte med en slags sammenligning – en vag sammenligning, riktignok – med det norske motstandsfolket under krigen. Da kunne det være interessant å få vite litt mer om hva representanten Wickholm mener med dette – om han f.eks. også synes å kunne forsvare Hamas’ handlinger og deres bruk av vold og terror og de andre militante gruppenes bruk av vold og terror. Jeg vil bare avslutte med et kort sitat fra Fatahs offisielle Facebook-side 15. mai. Der står det å lese at det ikke finnes noen plass for Israel i området. Alt land fra Middelhavet til Jordanelven er vårt, sto det å lese. Det samme sier Hamas, som vil utslette staten Israel.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-05-28:
I EU-kommisjonen sitt framlegg til 2016-budsjett, framlagt i år, er det ubetydelege nominelle kutt i samhøyringsmidlar, og det er òg gjort omprioriteringar. Ifølgje Aftenposten har regjeringa auka Noreg sitt tilbod på EØS-midlar med 778 mill. kr, ut frå at me – ifølgje det statsråden seier – «tilbyr å gå opp til en økning som tilsvarer den økningen EU har i sine samhørighetsmidler». Betyr det budsjettet som vart lagt fram av EU-kommisjonen, at Noreg vil redusere sitt tilbod på EØS-midlar i takt med EU sitt reduserte budsjett?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-05-28:
Eg vil halde fram der eg avslutta det fyrste innlegget mitt. Representanten Gunnar Gundersen var forundra over skepsisen min til investorvernavtalen. Ja, Egypt vart saksøkt for å ha innført minsteløn i landet. Tyskland er saksøkt fordi dei vil fase ut atomkraftverk. Eit stygt døme på tap av nasjonalt sjølvstende opplevde El Salvador då eit australsk gruveselskap forureina vatnet i landet. Då landet prøvde å setje ein stoppar for det, vart det saksøkt for eit svimlande beløp. Australia er saksøkt for å ha innført åtvaring mot røyking. For ti år sidan innførte Noreg røykjelova. Påbodet om at serveringsstader skulle vere røykfrie, var ikkje minst viktig for å bevare helsa til dei som arbeidde der. Ville det vore mogleg å gjere dette viss me var bundne opp av TTIP eller andre investor–stat-avtalar? Ville fleirtalet på Stortinget tort å prøve? Hadde me vorte saksøkte for eit stort beløp, for pengar som elles kunne gå til trygg eldreomsorg eller betre skule? Dei økonomiske effektane av TTIP er i beste fall uklare. På oppdrag frå NHO har NUPI sett på det, og dei seier at tapet for norsk eksport ved ikkje å gå inn i TTIP vil vere om lag 800 mill. kr av ein eksport som i 2013 var på 906 mrd. kr, altså mindre enn 1 promille av norsk eksport. Eg vert undrande til Kåre Simensen sin iver etter å kome inn i TTIP når vi veit at norsk medlemskap vil kunne bety at ein betydeleg del av dei 90 000 arbeidsplassane i næringsmiddelindustrien og jordbruket kjem i fare. Statsråden var òg innom EU og Storbritannia i innlegget tysdag. Han håper at Storbritannia vert verande EU-medlem. Det er ikkje overraskande. Statsråden reiste òg til England i fjor haust og snakka på vegner av regjeringa og Noreg ned den norske modellen gjennom ei sterk åtvaring til våre naboar i vest mot å gjere den same feilen som Noreg, nemleg å stå utanfor EU. At statsråden åtvarar mot det folket i Noreg har stemt for, er alvorleg. Det er berre ut frå eitt einaste perspektiv ei slik framferd frå ein statsråd er logisk, og det er dersom ein føreset at Norge vert medlem i EU om kort tid. Men det har jo det norske folk sagt klart nei til to gonger allereie, og regjeringa har i alle fall sjølv sagt at det ikkje er aktuell politikk. Det vil tvert imot vere i Noreg si største interesse om Storbritannia melder seg ut av EU. Ei løysing som då er reell, er at Storbritannia igjen vert medlem av EFTA. Det vil styrkje EFTAs forhandlingsposisjon overfor EU vesentleg. Trur ikkje statsråden at det vil vere i Noreg si interesse å forhandle på lag med det som om nokre tiår vert det mest folkerike landet i Europa? Og kva retning tek EU? Det veit me jo ikkje, men me veit kva mål European Movement har. Fleire i denne salen trur eg òg er medlem. Eg kan lese direkte: «(…) objective is to contribute to the establishment of a united federal Europe». (…) Det kunne vore interessant å høyre om statsråden deler òg den målsetjinga.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-05-28:
Gunnar Gundersen synest framleis det er eit problem at eg er kritisk til investor–stat-løysinga. Eg skjønar godt kva som ligg bak at ein ynskjer investor–stat. Det beskyttar jo selskap som Telenor og Statoil når dei investerer i fattige utviklingsland. Kanskje burde me i staden hjelpe til med å utvikle eit rettssystem i dei landa, for poenget med desse tvisteløysingane er jo at ein hoppar bukk over det nasjonale rettssystemet. Alle utanlandske selskap kan gå til sak mot den norske stat, innanfor norsk rettsvesen. Philip Morris prøvde jo det då me merkte tobakk, men dei tapte. Ved ei slik investor–stat tvisteløysing har ein altså ein internasjonal, overnasjonal rett, der dei ikkje har dommarar, men meklarar, vel godt betalte slike, som sit og tek avgjerder. Avgjerdene er ofte hemmelege, og erstatningane er ofte i milliardklassen. Mykje kunne vore sagt om dette, det kjem me tilbake til, men det er ei viktig sak som fortener ei brei drøfting.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-05-28:
Palestina sin FN-delegasjon har tidlegare i år søkt om medlemskap i Den internasjonale straffedomstolen i Haag. Straffedomstolen vil vel ikkje ha jurisdiksjon over Israel, men vil likevel kunne gå inn og behandle saker der ein meiner Israel har gjort brot mot palestinsk befolkning. Korleis ser utanriksministeren på søknaden frå Palestina om å verte medlem av Den internasjonale straffedomstolen i Haag?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2015-05-28:
Eg har to spørsmål. Det første var det eg hadde i hovudinnlegget mitt: Kvifor meiner regjeringa at små og mellomstore bedrifter i Noreg skal ha dårlegare konkurransevilkår når det gjeld tilgang til kapital, enn dei i våre naboland? Det andre spørsmålet gjeld klima. Ministeren understreka i sitt innlegg at ein er oppteken av at kvotemarknaden skal fungere. Det er Venstre einig i. Men kvotemarknaden fungerer jo, i den forstand at ein slepp ikkje ut noko meir enn det ein har bestemt at ein skal sleppe ut. Problemet er at kvoteprisen er for låg på grunn av den økonomiske utviklinga, og når kvoteprisen er for låg, driv ein jo ikkje teknologiutviklinga framover. Derfor fører Tyskland, Danmark og Sverige ein ambisiøs nasjonal politikk for å drive fram klimaarbeidet. Er statsråden einig i at det også er nødvendig for Noreg for å drive fram det grøne skiftet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-05-28:
Helt siden Brundtland-kommisjonens rapport har vi alltid ivret for at vi skal arbeide for en verden som har økonomisk, miljømessig og sosial bærekraft, og at det skal være et mål for den politikken vi fører internt i vårt land, og overfor andre. Det leder meg tilbake igjen til Hellas, for jeg følte at Helgesen ikke ga noe skikkelig svar på spørsmålet mitt og min utfordring om hva slags stillingstagen vi tar inn i de forhandlingene som nå pågår mellom Hellas og kreditorer og EU. Mener Helgesen at det opplegget som EU legger fram, og arbeider for, overfor Hellas, er økonomisk og sosialt bærekraftig? Mener han at Hellas’ regjering tar feil når den sier at det er ikke sosialt bærekraftig å drive å kutte i pensjoner og redusere velferdsordninger og dermed hemme både sosial velferd og økonomisk utvikling?
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-05-28:
Nordområdepolitikken er viktig for Norge og viktig for Europa, og vi ser i den nåværende sikkerhetspolitiske situasjonen økt interesse for nordområdene, både ut fra det sikkerhetspolitiske og fortsatt også på grunn av de økonomiske mulighetene i regionen. Vi ser at EU arbeider med en arktisk strategi. Vi er veldig opptatt av å bidra til at den baserer seg på faktiske forhold og ikke på feil forståelse av de faktiske forholdene. Vi har de siste årene sett at EUs Arktis-politikk har beveget seg i en retning som ligger nærmere Norges synspunkter, og vi ligger tett på den prosessen. For øvrig er spørsmål om Arktis og nordområdene spørsmål som ikke minst utenriksministeren tar opp i samtaler med sine europeiske kollegaer.
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-05-28:
Det som er min hovedsak på dette feltet, er å sørge for at vi ligger tett på diskusjonene i EU om Arktis. Norge har en rekke initiativer i nordområdene, så jeg er ikke bekymret for at vårt lederskap der skal bli svekket. Men jeg er veldig opptatt av at vi bidrar til at andre land har en riktig forståelse av situasjonen, av utfordringene og av det rettslige og politiske rammeverk som gjelder for Arktis, ikke minst. Og det blir viktig for oss å påvirke diskusjonene og påvirke prosessene i EU knyttet til Arktis-strategien. Det er for meg det viktigste, fordi det er en pågående prosess i EU.
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-05-28:
Det er riktig at EU har sett svakheter i sitt system som følge av finanskrisen, og det er jo grunnen til at man har gått løs på å stramme inn og styrke kontrollen med finanspolitikken. Vi er en del av dette, bl.a. i forhandlingene om finanstilsynene. Det er behov for overnasjonale mekanismer for å hindre for stor løssluppenhet på nasjonalt nivå, og det tar EU fatt i. Jeg tror ikke diskusjonen om man trenger en finansminister i EU, er det viktige her, det viktige er at man tar tak i problemene, og at også vi, som del av EØS, ser at vi bør bidra til denne felles regelutviklingen. Selv om vi ikke er medlem i eurosonen, og ikke berøres av det, berøres vi av det indre marked, fordi vi er en del av det, og da er det viktig for oss å bidra i de EØS-relevante delene til en mer ensartet politikk og en mer ensartet praksis i EU-området.
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-05-28:
Først til kapitalkrav for små og mellomstore bedrifter – det tror jeg vi kan berøre kort, for det er et spørsmål som utførlig er besvart av både finansministeren og meg selv ved en rekke anledninger. Vi har besluttet ikke å gjennomføre bestemmelsen om redusert kapitalkrav for små og mellomstore bedrifter, fordi vi har en annen økonomisk situasjon enn det som har motivert den regelverksendringen i EU. Når det gjelder klima: La meg si at forhandlingene våre med EU om norsk deltakelse i felles oppfyllelse med EU dels vil dreie seg om en avtale. Det er kanskje en mer teknisk øvelse. Det som er det viktige, er diskusjonene i EU om hva klimapolitikken i praksis skal bety. De diskusjonene er i gang, vi engasjerer oss i dem, og vi kommer også til å ha nasjonale konsultasjoner. For øvrig er det helt åpenbart at i tillegg til vår deltakelse i kvotemarkedet og EUs øvrige klimapolitikk må vi gjøre en nasjonal jobb, og det er vi også i gang med.
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-05-28:
Det ligger jo i ordet «bærekraft» at det dreier seg om langsiktighet, og da kan man ikke bare se på situasjonen i dag, da må man se på hva som har skapt situasjonen i dag. Det er åpenbart at en økonomisk politikk der man lever over evne, ikke er bærekraftig. Det er ikke økonomisk bærekraftig, det er ikke miljømessig bærekraftig, og det er ikke sosialt bærekraftig. Når vi står overfor den situasjonen vi gjør i Hellas i dag, er den eneste måten å sikre bærekraft for fremtiden på at man finner en løsning som både består av reformer og av internasjonal støtte. Derfor støtter vi de samtalene som pågår. Vi mener det er positivt med dialog, men vi håper virkelig at den dialogen vil føre til et resultat som kan gi både varig økonomisk stabilitet og varig politisk stabilitet i Hellas, for det som skjer i Hellas, er viktig for eurosamarbeidet, det er viktig for EU og Europa, og det er følgelig viktig også for Norge.
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-05-28:
Nå har vi ikke fått gått inn i alle enkelthetene i kommisjonens fremlegg til budsjett, og det skal jo også gjennom en prosess. Vi vil selvsagt forholde oss til det som kommer ut av et slikt budsjettvedtak i EU. Samtidig er det flere poster som er relevante for beregningen av tiltak for samhørighet, men det som er vårt utgangspunkt, er at vi gir et sjenerøst bidrag allerede. Vi er villig til å videreføre det sjenerøse bidraget. Vi har i EØS-rådet nylig markert at vi er innstilt på en økning tilsvarende den som har ligget i EUs opplegg. Dersom det blir endringer i EUs opplegg, vil det selvsagt være noe vi tar med oss videre i forhandlingene.
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-05-28:
La meg først få svare på noen spørsmål. Først til spørsmålet fra Rotevatn om Norges engasjement på energieffektiviseringsområdet: Der har vi vedtatt at vi vil ta inn bygningsenergidirektivet – med forsøk på noen tilpasninger – og vi har energieffektiviseringsdirektivet til vurdering. La meg så si at når det gjelder spørsmålet om skattefritak og ESA-saken om skattefritak for kommuner og fylker, har vi jo varslet Stortinget om denne saken i kommuneproposisjonen, og både finansministeren og kommunalministeren vil holde Stortinget orientert om det videre løp. Så har jeg lyst til å nevne – siden Middelhavet og situasjonen der har vært et stort tema i debatten – at vi er glade for at EU og Italia i går ble enige om å utvide operasjonsområdet for Triton-operasjonen, slik at det får et tilsvarende omfang som Mare Nostrum. Det er også interessant å merke seg at kommisjonen har lagt frem – igjen – forslag om ansvarsdeling når det gjelder flyktninger og migranter, og vil forsøke å få dem opp til diskusjon på Det europeiske råds møte i juni. La meg så si til spørsmålet om Storbritannia: Norge er tjent med et sterkt EU. Vi er tjent med et sterkt Europa, og EU er motoren i det europeiske samarbeidet. Derfor er vi tjent med et sterkt EU sikkerhetspolitisk, utenrikspolitisk og økonomisk. Vi mener at Storbritannia vil bidra til det – og et sterkere britisk engasjement vil bidra mer til det. Vi er også tjent med en regelverksutvikling og en retning i EU som er praktisk, ubyråkratisk og basert på nasjonalstatenes Europa. Storbritannia bidrar til det. Det er vel for så vidt riktig at et britisk medlemskap i EFTA ville styrke EFTA, men det er fortsatt ikke sånn at det er i EFTA reglene for EØS-land lages. De lages i EU. Derfor er vi tjent med at Storbritannia sitter ved det bordet. Så har jeg ikke vært i London og talt ned EØS. Det holdt faktisk med å beskrive EØS for å få en relativt klar beskjed fra britene om at det var de ikke interessert i. Det har vært gjort meget klart fra statsminister Cameron. La meg så til sist si at jeg er glad for at Simensen tok opp viktigheten av EØS, og understreke at alternativene til EØS alle er dårligere. Derfor er det viktig at vi verner om EØS-avtalen mot de anklagene som kommer. En frihandelsavtale vil skape usikkerhet om norsk lakseeksport, det vil skape usikkerhet knyttet til skipsfart, knyttet til finans, og det vil ikke gi oss fri bevegelse av arbeidskraft. Det er riktig at EØS er liberalt i den forstand at det legger til rette for frihandel, at det legger til rette for fri bevegelse, men det gir også felles regler som sikrer både friheter og rettigheter. Det er ikke noen trussel mot Norge, det er ikke noen trussel mot demokratiet. Tvert imot: Er man redd for rå kapitalisme, er det ikke Europa man skal se på først. Europa og EØS er vår beskyttelse i en globalisert økonomi.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
Nordområdene er viktige for Norge. Kanskje enda mer viktig er det nå å holde trykket oppe og ivareta de gode relasjonene, i en tid da det er sikkerhetspolitiske endringer i Europa. Hvilke initiativer har statsråden tatt overfor EU-landene for å fremme oppmerksomhet om nordområdene?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
Jeg takker for et godt svar. Jeg synes det er viktig at Norge leder an i dette arbeidet. Vi er jo det området innenfor denne regionen som har høyest befolkningstetthet. Derfor har vi også en naturlig rolle i nordområdesatsinga. Men jeg er jo bekymret for at andre land tar over initiativet. Jeg er klar over at utenriksministeren tar opp dette spørsmålet i møte med sine kollegaer, men mitt spørsmål er: Har statsråden selv tatt noen nye initiativ for å øke oppmerksomheten omkring nordområdene overfor sine kollegaer i EU?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
En anerkjennelse vil svekke Norges rolle i fredsprosessen, sa utenriksministeren. Jeg synes det er et problematisk standpunkt rent prinsipielt fordi hensikten med Norges rolle er at vi skal se framgang i denne fredsprosessen. Så hvis vi ikke kan anerkjenne på grunn av at det kan ødelegge vår rolle, eller at vi ikke kan ta avstand fra å handle med varer produsert på okkupert land fordi det kan svekke vår rolle, ja da taper vi av syne det som er selve målet. Vi har jo hatt en diskusjon tidligere, spesielt etter krisen i Ukraina, hvor vi tar avstand fra folkerettsbrudd og sier at vi ikke skal kjøpe varer produsert på okkupert land, men det samme skjer ikke i denne konflikten. Utenriksministeren sa at han skal utrede dette, men er heller ikke dette mulig på grunn av Norges rolle? Er det slik at vi ikke kan ta avstand fra folkerettsbrudd i denne konflikten fordi vi har en forhandlingsrolle?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
Jeg er enig med utenriksministeren i at alle har behov for å være ydmyke. Det er derfor med noe undring jeg registrerer at han ikke kan vise til beslutninger på noen sentrale punkter, verken når det gjelder anerkjennelse eller å fraråde handel med varer produsert på okkupert land, fordi dette ikke skjedde for to år siden. Men realiteten i fredsprosessen er jo en annen nå. På utenriksministerens vakt ser vi at det ikke er noen framgang i fredsprosessen. Okkupasjonen fortsetter, ny bombing av Gaza. Mange land vedtar en prinsipiell anerkjennelse av Palestina. Mange land tar avstand fra varer produsert på okkupert land og ønsker ikke å handle med dem. Så mitt spørsmål er: Er det slik at fredsprosessen gjør at dagens utenriksminister ikke kan ta stilling i disse spørsmålene? Hver gang han får spørsmål om å ta stilling til aktuelle spørsmål, henviser han til åtte rød-grønne år.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-28:
Statsråden sier at EU må komme ut av krisa. Statsråden beskriver den sosiale, politiske krisa, som blir mer og mer alvorlig – en politisk krise som gir politiske rystelser. Men det snakkes ikke om de grunnleggende årsakene. Det er ingen analyse som ligger bak. Det er ingen som forteller at felles valuta uten en finansminister som kan omfordele økonomiske ressurser, er et eksperiment. Tvert imot snakker europaministeren om felleseuropeisk ansvar, om nasjonalt ansvar. Ja, vi har hørt det hele tida; vi har hørt hele tida at Hellas må innføre reformer. Vi ser hvordan reformene blir mottatt av det demokratiske Hellas. Mitt spørsmål er: Hvorfor kan ikke statsråden fortelle at felles valuta uten en finansminister som kan omfordele store økonomiske ressurser, er en systemfeil?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-28:
Den europeiske union har en innebygd systemfeil – felles valuta, euro, uten finansminister. Dette er det enighet om i statvitenskapelige miljøer, enten en er unionstilhenger eller unionsmotstander, nettopp fordi det er et eksperiment uten forbilde. Det er enestående i verden i dag – ingen demokratiske land har noe tilsvarende. Dette er elefanten i rommet som europaminister Helgesen ikke snakker om. Ja, ingen i utenrikstjenesten kan drøfte dette offentlig. Dette bruddet på folkeopplysningstradisjonen i Norge, som mange hyller ved historiske begivenheter for framvekst og utvikling av det gode, norske samfunnet, er et stort demokratisk problem. Dette er et problem som statsministeren er øverste ansvarlig for. EU preges av ekstrem høy arbeidsledighet, med sosial og politisk uro som mange uttaler. Av historisk erfaring vet vi at når utryggheten i arbeidslivet blir alvorlig nok over lang nok tid, settes det demokratiet som ikke klarer å gi trygghet, på en grunnleggende prøve – på en grunnleggende prøve! Det er det som nå skjer i Sør-Europa. Det er altfor lite norsk debatt om konsekvensene av en økonomisk liberalisme uten folkevalgt politisk korrigering. Om de folkevalgte i Hellas ikke lykkes med å gi håp om trygghet i arbeidslivet for folk, vil udemokratiske bevegelser få enda større oppslutning, bl.a. i Hellas. Det er meget viktig å erkjenne dette, for dette er i realiteten fredsarbeid. EUs systemfeil erkjennes av mange, og den erkjennes av Europabevegelsens folk i Norge. De forstår det. Svein Roald Hansen forstår det, for det er nedfelt i vedtektene til Europabevegelsen at en må ha en økonomisk og politisk union, slik det er i USA. Historisk sett vet vi at da USA, Amerikas forente stater, ble en union, ble det først etablert et finansdepartement med en finansminister – så fikk de en felles valuta. Dette forteller amerikanerne når de ser på EUs utvikling. Junckers problem er: EUs økonomiske og politiske union har ikke demokratisk støtte. Derfor et skårfeste – en kommer ikke videre i en økonomisk og politisk union samtidig som en ikke ønsker å trekke tilbake og avslutte euroen. Det blir ikke bedre, for folk flytter ikke raskt nok fra Sør-Europa til Nord-Europa. Statsråden gir inntrykk av at regjeringa i Norge, og ikke bare Storbritannia, sto på nasjonalstatenes EU. Hele innlegget til statsråden er preget av det overnasjonale, ikke av nasjonalstatenes, EU. Dersom det skulle vært tilfelle, måtte statsråden sagt klart og tydelig fra: Euroen må avsluttes.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-28:
Ingenting er viktigere for Norge enn det dramatiske som skjer innenfor EU. Og det dramatiske – det vet alle – er utviklinga på arbeidsmarkedet. Når det er utrygghet i arbeidslivet, utrygghet for inntekt til å leve av, skaper det helt grunnleggende ustabile politiske forhold. FNs eldste organisasjon, ILO, fra 1919, er alvorlig bekymret og trekker paralleller mellom det som nå skjer, og det som skjedde i mellomkrigstida i Europa. Løsningen i USA i mellomkrigstida var New Deal-politikken, som ga store og gode resultater fordi en så de grunnleggende sammenhengene og regulerte kapitalismen på en for den tid forbilledlig måte. EU satser i dag på større fleksibilitet i arbeidsmarkedet, fordi – som de sier – det finnes betydelige stivheter i eurolandene. Dette arbeidet for fleksibiliteten, for å ta vekk stivhetene, møter sjølsagt brei folkelig motstand, for bak ordene ligger utrygghet for dem som har svakest politisk/økonomisk makt. Dette er ikke bærekraftig. Det er en utvikling som må finne sin løsning, hvor store penger vil måtte avskrives, for gjelda er for stor. Spørsmålet er hvordan det skal skje. Det trengs en grundig prinsipiell debatt her i Stortinget om årsaken til denne utryggheten i arbeidslivet i Europa, som har store konsekvenser for Norge. Det er for meg et tankekors at denne debatten er kort, at taletida er kort, og at engasjementet er lite, mens det i kontrollkomiteens saker, hvor en ser bakover, er lang taletid, stort engasjement. Det er et stort tankekors at Stortinget ikke er mer opptatt av det som er framover, i forhold til det som har skjedd. Jeg håper at det kan bli en diskusjon på et annet grunnlag her, hvor en kan gå inn i årsakene til det som er, fordi det er så vesentlig for oss – at vi kan få en diskusjon om den prinsippfeilen som er konsekvensen av at EU mangler økonomiske muskler på EU-nivå til å realisere en korrigering av markedskreftene. Det er derfor et tankekors at statsråden nå nok en gang snakker om «nasjonalstatenes Europa» – ja, han snakker ikke en gang om nasjonalstatenes EU i det siste innlegget – når vi vet at det som er hele målet med EU, gitt ledernes plan, er et politisk/økonomisk fellesskap som er noe helt annet enn nasjonalstatenes Europa.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-28:
Jeg vil takke representanten Hansen for at vi kommer litt videre. Det er nå en erkjennelse at det er et spørsmål om hvem som skal ta regninga. Det er en erkjennelse at det EU driver med, er nytt og uprøvd. Det er en erkjennelse av det som skjedde på 1950-tallet, det ble vel korrigert til slutten av 1940-tallet, det var der det startet. Om det er kommet lenger eller kortere enn det en drømte om, det vet ikke jeg, men det som var drømmen den gangen, var i hvert fall etablering av Europas forente stater, som en økonomisk, politisk union. Representanten Hansen sier at jeg undervurderer politikkens muligheter til å løse problemer. Nei, jeg gjør ikke det – dersom systemet er sånn at de folkevalgte har redskaper til å løse problemene. Men det er nettopp det som er problemet. EU-landene, på nasjonal basis, bestemmer så mye at for det som blir bestemt på overordnet nivå, har man ikke økonomiske virkemidler gjennom et finansdepartement og en finansminister. Det er et av hovedproblemene, og det må debatteres.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-05-28:
Jeg tenkte jeg skulle gi noen kommentarer til enkelte av innleggene her. Først til Svein Roald Hansen, som sa at vi må betale for den velferd vi bevilger oss. Det er for så vidt alle enig i. Konklusjonen hans var at vi kunne ikke ha skattelettelser fordi vi måtte betale for denne velferden. Logikken i det som representanten Hansen sier, er: jo mer skatt, jo mer velferd, 100 pst. skatt – maks velferd. Det er lite trolig at representanten Hansen mener det. Det vi alle er ute etter, er å finne det riktige balansepunktet som gir mest mulig vekst, flest mulige arbeidsplasser og samtidig mest mulig velferd. Dersom vi ikke er enige om det, kan vi legge denne debatten død, ellers blir det populisme. Det er om å gjøre å finne dette balansepunktet. Det kan variere fra tilstand til tilstand, avhengig av økonomiske stimulanser. Stimulanser gir faktisk mer skattelettelser. Så til representanten Rotevatn, som snakket om at man skal ha en åpen og ærlig dør til Europa. Det er den største floskelen som finnes. Det virker som om bare vi åpner oss, så vil arbeidsplassene flyte og tilstrømme dem som ønsker å flytte til Europa. Det vi snakker om her, er fattige mennesker uten utdanning og med kulturelle utfordringer som trenger assistanse av alle mulige slag når de kommer til en helt fremmed kultur med en avansert økonomi. Hvilke arbeidsplasser er det denne åpne og ærlige døren skal gi disse som strømmer til Europa, til et samfunn som blir stadig mer avansert og med stadig mer høyteknologi? Er det dårlig betalte vaskejobber, eller hva slags jobber er det man mener at de som kommer fra Afrika og Midtøsten, skal få i Norge? Det er for enkelt bare å si at vi skal ha en åpen og ærlig dør. Så til Heikki Holmås, som sa at en sterk og stor velferdsstat sikrer oss i dårlige tider, derfor skal vi sette inn tiltak. Poenget er: Hvor kommer denne sterke velferdsstaten fra? Hvordan kan offentlige myndigheter bevilge seg til arbeidsplasser som man kan tjene penger på, som kan være lønnsomme, og som kan skape vekst og velstand, slik at velferdsstaten faktisk har penger? Jeg googlet SVs partiprogram. Under «Arbeidsplasser» står det at man skal ha en ungdomsgaranti for jobb. Alle skal ha et arbeid å gå til. Man skal gi de unge hjelp til å komme i arbeid. Man skal ha sterke mottiltak som motvekt til kutt-tiltak, langsiktig offentlig eierskap, flere studieplasser, økt forskning, styrt miljøteknologi, man skal vri unna olje og ha et garantert lønnsnivå. Det er interessant. Man skal bruke penger til å skape disse arbeidsplassene, men hvor skal disse arbeidsplassene komme fra? Det er nettopp der EØS-avtalen spiller inn – slik at vi kan selge våre varer og skape den velferden som Heikki Holmås og SV har brukt opp for lenge siden.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-05-28:
Det ble litt hektisk forrige gang jeg var her oppe, så jeg tenkte jeg skulle snakke litt saktere nå. Jeg tenkte jeg skulle referere litt fra Fatahs hjemmesider og offisiell palestinsk tv, fra kun det siste året. Der står det følgende: Israel og Den islamske staten er tvillinger. Israel forsøker å starte en religiøs krig som vil true verdensfreden. Israel står bak verdens kriger og borgerkriger. Den islamske staten er en brikke i et israelsk og amerikansk komplott for å tilfredsstille den jødiske staten. Holocaust var fordelaktig for sionistene, for nå kan de drive utpressing for å skaffe seg medfølelse. Israel bruker bosetternes biler for å drepe palestinske barn. Jeg kunne fortsatt. Det er en avsporing å tro at fred mellom Israel og palestinerne dreier seg om territoriell status. Fred kan kun oppnås den dagen begge parter, med ord og handling, viser et genuint ønske om å leve i fredfull sameksistens innenfor sikre forsvarbare grenser. Det er Israels ambisjon. Men hvis en har et land fullt av hat, og som stadig bygger opp nytt hat mot Israel, er det vanskelig å ha en seriøs motpart og diskutere fred. Så jeg vil komme med en oppfordring til utenriksministeren, for så vidt også til alle andre i salen – ikke minst representanten Nybakk, som er opptatt av hva vi skal gjøre med giverlandsgruppen og vårt engasjement der: Vi bør bruke lederskapet vårt til å sette betingelser til Palestina for de pengegavene vi overfører: fjerning av hatpropaganda i skoler, offentlige institusjoner og offisielle mediekanaler. Det krever ikke annet enn medmenneskelighet. Det koster ingenting, og det burde være en helt selvfølgelig betingelse for at Norge skal sprøyte inn hundrevis av millioner kroner i de palestinske områdene. Jeg har lyst å referere til et gammelt slagord fra Fremskrittspartiet: «Fremtiden skapes – den vedtas ikke!»
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-05-28:
Til Serigstad Valen, som var inne på at man ikke tok avstand fra hatet osv., som foregår i Palestina: Jeg snakket om retorikken og hvordan barna indoktrineres i hat. Det er der hatet starter. Det starter ikke med krig utenfor; det starter innenfra – hatet mot Israel og mot jødene. Det er der det starter, det er der arbeidet må settes i gang. Og jeg kom ikke med karakteristikker; jeg kom med sitater – fra Fatahs hjemmesider, den såkalt liberale parten der nede, Fatah. Jeg tror at hvis vi skal få til en løsning, som ble etterspurt her, må man faktisk akseptere at Israel må ha forsvarbare grenser, og så må man sette seg ned og diskutere, og bosettingen er en uklok strategi fra Israels side. Jeg synes også det bør opphøre. Men poenget er at vi må først akseptere Israels rett til å eksistere. Deretter må de sette seg ned og finne en løsning. Det er ikke slik at vi kan vedta her i Stortinget i Oslo og si at det skal være en palestinsk stat og dermed blir det fred.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
Jeg har lest statsrådens redegjørelse om viktige EU- og EØS-saker som var på dagsordenen her i Stortinget den 26. mai. Det er mange viktige utfordringer vi har, som redegjørelsen også viser. I kommuneproposisjonen for 2016 er det under overskriften «Norsk lokaldemokrati i en internasjonal sammenheng» beskrevet fra regjeringen at departementene ser på hvordan EØS-retten griper inn i og stiller krav til kommunesektoren i Norge. EØS-retten og alle dens regler og forordninger er nok ikke hverdagskost på kommunestyrenes bord, men ikke desto mindre viktig. På side 39 i kommuneproposisjonen for 2016 står det bl.a: «Sommeren 2013 stilte ESA spørsmål om det generelle skattefritaket for stat, helseforetak og(fylkes-) kommuner, herunder deres økonomiske aktivitet, er i strid med EØS-avtalens regler om offentlig støtte». (fylkes-) Videre står det i samme proposisjon: «ESA har senere foreløpig vurdert at det generelle skattefritaket innebærer offentlig støtte i strid med EØS-avtalen og at en endring i skatteloven kan løse dette problemet.» Til sist – det står også i samme proposisjon: «Som en følge av ESAs henvendelse er det satt i gang et arbeid med å vurdere det generelle skattefritaket for kommuner og fylkeskommuner». Jeg har, i hvert fall sånn til å begynne med, tre oppfordringer til ministeren i denne sakens anledning. Den første er en oppfordring om at ministeren og regjeringen viser størst mulig åpenhet i den pågående jobben angående løsningen på disse spørsmålene. Videre oppfordrer jeg ministeren til å redegjøre for hvordan arbeidet med disse spørsmålene nå håndteres videre fra regjeringens side. Jeg oppfordrer også ministeren til å redegjøre for hvordan Stortinget, kommunene og fylkeskommunene vil bli involvert og informert om utviklingen, og på hvilken måte eventuelle løsningsforslag vil bli drøftet med berørte parter før dette går videre til ESA. Regjeringen skriver selv i kommuneproposisjonen at de vil tilstrebe helhetlige løsninger. Det er bra, men helhetlige løsninger kommer gjerne som et resultat av at berørte parter blir hørt og tatt med i prosessene, og det håper jeg at ministeren vil bekrefte her at han vil sørge for.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-05-28:
Jeg syntes jeg hørte Lundteigen si at Europa er viktig for oss, og det er i hvert fall et framskritt! For det synes som om opposisjonen har en forkjærlighet for å diskutere ting vi ikke har innflytelse på og ikke er en del av, i og med at vi ikke er medlemmer – og heller ikke kan, for vi har ikke full innsikt – og derfor vil jeg ta litt tak i Navarsetes innspill om investorvern. Når det gjelder den beskrivelsen: Jeg vet ikke hvordan jeg skal billedliggjøre det for Navarsete, men hvis den norske stat skal bygge en vei, så har den norske stat et lovverk som gjør at vi kan få bygd den veien, men vi har også et lovverk som beskytter grunneieren av marka mot at staten bare kommer og tar verdiene. Vi har altså en beskyttelse mot at staten kommer og tar verdiene fra enkeltmennesker i sin egen interesse. Det er det vi snakker om. Det er ikke å beskytte investorer mot kommersiell risiko, den type risiko, det er rett og slett en beskyttelse av dem som plasserer penger i andre land, mot at statene kommer og endrer rammebetingelsene så mye at lønnsomheten blir borte. Hvis det er helt nye rammebetingelser, vil enhver investor selvfølgelig kreve en erstatning. Jeg vet ikke om det er det som skjer i Tyskland, og det som skjer i Egypt, men det er mange eksempler på land som har valgt å gå til nasjonalisering, som er den ytterste konsekvens av manglende investorbeskyttelse, og det er den helt sikre vei mot velstandsnedgang. Det å sikre at investorer over hele verden har trygghet for å plassere penger i andre land, mener jeg er en av de fundamentale tingene for å få vekst i verden. Bare for å illustrere: Det finnes 3 000 avtaler rundt omkring i verden av typen investorbeskyttelse. Europa – eller EU – har 1 400 av dem, og vi har 14. Norsk næringsliv etterspør dette, for det er faktisk en forutsetning for at vårt internasjonale næringsliv skal kunne gå ut i andre markeder og investere ute. Det er nesten ikke til å tro at et lite land – som er så internasjonalt engasjert, og som har så mye kapital, som vi også gjennom staten plasserer ute – beskriver denne typen avtaler på den måten. Det er selvfølgelig en balansegang, og man må finne den balansen mellom at staten, som jeg sa innledningsvis, fortsatt skal ha mulighet til å regulere, til å ta hensyn til kultur, miljø og alt det der, og samtidig gi en beskyttelse til dem som faktisk investerer ute, som er grunnlaget for å skape arbeidsplasser og vekst.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2015-05-28:
Kjernen i regjeringa sin europapolitikk er at Europa opnar opp for moglegheiter. Vi er ikkje medlem av EU, men det finst ingen annan internasjonal aktør som betyr meir for norsk kvardagsliv, og som vi samarbeider tettare med, enn EU. EØS-avtalen og alle dei 73 andre avtalane vi har med EU, gjer oss til det mest integrerte utanforlandet i Europa. Samarbeidet gjev oss tilgang til den desidert viktigaste marknaden vår, med over 500 millionar menneske. Det sikrar vekst og utvikling i Europa og i Noreg. Utviklinga av ein digital indre marknad, DSM, og ein digital økonomi er ei av dei fremste prioriteringane til den nye Juncker-kommisjonen. Ein velfungerande digital indre marknad kan løyse ut store gevinstar for europeisk økonomi, opptil 415 mrd. euro i auka europeisk BNP. EUs strategi for den digitale indre marknaden blei lagd fram 6. mai. DSM er eit felles prosjekt som gjeld rundt halvparten av direktorata i kommisjonen, og som direkte gjeld ansvarsområda til mange departement også i vårt land. Det er i dag nasjonale hindringar i den digitale marknaden på grunn av forskjellige nasjonale regelverk på område som teleregulering, opphavsrett, informasjonssikkerheit og personvern. Målet er ein digital indre marknad for over 500 millionar menneske, der næringsliv og privatpersonar enkelt og effektivt samhandlar over landegrensene. Strategien framover har tre satsingsområde og 16 konkrete initiativ. For det første handlar det om å få ein digital indre marknad til å fungere i praksis og gje betre tilgang til digitale varer og tenester for bedrifter og forbrukarar. For det andre handlar det om betre tilrettelegging for digital infrastruktur og digitale tenester. Det inkluderer moderne og tilpassa regulering av telekom og media og personvern. For det tredje handlar det om å skape eit samfunn med eit økonomisk klima der europeisk industri og næringsliv kan vekse. Noreg har allereie bidrege med innspel til utviklinga av strategien med innspel til kommissær Oettinger i februar. No er strategien her, og det er svært positivt at regjeringa ønskjer å leggje til rette for parallelle diskusjonar i Europa og i Noreg. Dette var t.d. tema i førre møte i Stortingets europautval, og Kommunal- og moderniseringsdepartementet, Samferdselsdepartementet og Nærings- og fiskeridepartementet arrangerte i fellesskap ein stor konferanse i Oslo om europeisk IKT-politikk, EUIKT15. I tillegg til dette skal kommunal- og moderniseringsministeren leggje fram ei stortingsmelding om ein ny digital agenda. Då blir det viktig å følgje EU sitt arbeid med strategien for den digitale indre marknaden tett og ta dette med oss i det nasjonale arbeidet.
Sylvi Graham (Høyre), 2015-05-28:
Europaminister Helgesen holdt en grundig og god redegjørelse for Stortinget for to dager siden. Mange har påpekt det, og mange har kommentert enkelttemaer fra hans redegjørelse. Han berørte bl.a. EUs migrasjonsagenda. Som Schengen-medlem har vi et medansvar i det å håndtere migrasjonsutfordringene ved EUs yttergrenser. Som medmennesker har vi ansvar for å bistå og redde migranter i nød, f.eks. havsnød. For det er et stort migrasjonspress over det sentrale Middelhavet mot Italia/Europa. Dette ansvaret og medansvaret tar regjeringen, slik også statsministeren redegjorde for i Stortinget den 30. april. Situasjonen kjenner vi: Den er alvorlig og svært sammensatt. Europakommisjonen selv arbeider nå langs fire linjer – etter at de fikk marsjordre fra spesialmøtet i rådet den 23. april med beskjed om at det er tid for å våge mer, for migrasjon er en av de store globale utfordringene som EU må ta tak i. De fire linjene jeg tenker på, er: handlingsplanen for å knekke nettverkene som iscenesetter menneskesmugling beskyttelsesprogrammer og relokalisering av de over 60 000 migrantene som bare nylig har ankommet Italia, Helles og Malta felles yttergrensekontroll på havet – Frontex Blue Card-direktivet, som tidligere er vedtatt Norge støtter der vi kan, bl.a. opp om utvidelsen av Tritons operasjonsplan som det er dialog mellom Frontex og kyststatene om nå. Ja, situasjonen er alvorlig, og den krever nye og ekstraordinære tiltak. Vi bidrar med fartøy til Triton-operasjonen, som kjent. Vi har sett at regjeringen nettopp har økt det humanitære bidraget til krisen i Middelhavet med 50 mill. kr. Men dette må også ses i sammenheng med vår humanitære assistanse til regionen og mennesker på flukt i nabolandene. Det siste nå er at Norge har blitt enig med Hellas om å bruke fra EØS-midlene for å opprette et nytt mottakssenter på øya Lesvos, som ledd i den forsterkede innsatsen i Middelhavet, med ytterligere 13,5 mill. kr, som vil øke den greske kapasiteten til å ta imot migranter – dette i tillegg til de 21 mill. euro som allerede går til å styrke asylsaksbehandlingen og andre migrasjonstiltak i Hellas. Det er uakseptabelt at kyniske menneskesmuglere setter tusenvis av menneskers liv i fare, samtidig som de gjør det for å tjene grovt på å utnytte migranters ønske om å bedre sin egen situasjon ved å komme til Europa. Derfor trapper også Norge opp bistanden til mennesker på flukt fra Midtøsten og Afrikas Horn til Nord-Afrika, og gir 50 mill. kr til tiltak for flyktninger i transittlandene. I tillegg til å redde liv på kort sikt er det viktig å arbeide bredt i denne saken – å ha en helhetlig innsats og ta tak i de underliggende årsakene til dagens flyktningstrømmer. Dette vil, uten tvil, stille nye krav til vår humanitære og utviklingspolitiske innsats, som vi vil samarbeide med EU om i tiden som kommer. Norge er god på nabolag. Europa er vårt nabolag. Vi står skulder til skulder i våre nabolag for å gi og for å få tilbake, slik det også må gjøres i Europa. Sånn skapes sosial bærekraft i nabolaget i Europa.