trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-03-22:
I Stortinget i dag blir det debattert et forslag om å finansiere og bygge E18 på strekningen Tvedestrand–Dørdal i kommunene Bamble, Kragerø, Gjerstad, Vegårdshei, Risør og Tvedestrand. Denne strekningen berører hele seks kommuner, og de har i lag vært aktivt med i prosessen. De gode erfaringene det er med interkommunalt plansamarbeid i dette prosjektet, bør faktisk vurderes opp imot erfaringer med å benytte statlige planer i andre prosjekter. I dette prosjektet stilles det fylkeskommunal garanti, men Senterpartiet vil vise til tidligere anmodningsvedtak i Stortinget som slår fast at staten skal overta garantiansvaret for bompengelån på riksvei. Senterpartiet forventer at vedtak om delt garantiansvar blir gjort gjeldende også for dette prosjektet for fylkeskommunene Agder og Vestfold og Telemark. Bompengegjelden har skutt voldsomt fart med samferdselsministre fra Fremskrittspartiet og denne regjeringen. Nå må det vedtatte grepet om at fylkeskommunene skal slippe å stå ansvarlig for statens veier, gjøres gjeldende. Dette prosjektet inngår jo i en helhetlig utbygging av E18 fra Oslo til Kristiansand og Stavanger og har en kostnad på 11,35 mrd. kr, hvorav 7,44 mrd. kr er statlige midler gjennom Nye Veier, og 3,91 mrd. kr skal komme gjennom bompenger. Senterpartiet har lyst til å understreke at dersom økonomien i prosjektet blir bedre enn det som er lagt til grunn for finansieringen, forutsetter det at kostnadsreduksjonen kommer bilistene til gode.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-03-22:
Det er store kostnader ved å bygge veier, og på mange strekninger er det bilister som betaler mye gjennom bompenger. Det er bompenger som fylkeskommunene stiller garantiansvar for, til tross for dette anmodningsvedtaket som jeg vet statsråden kjenner. Det ble fremmet for å få ned finanskostnadene og få ryddige forhold i saken, og lyder: «Stortinget ber regjeringen fremme sak for Stortinget hvor staten overtar garantiansvaret for bompengelån på riksveg, både på nåværende og framtidige prosjekter.» Hva tror statsråden fylke etter fylke mener om å måte ta på seg nye bompengegarantier når det er et stortingsflertall som har anmodet om at fylkeskommunene skal slippe det, og synes ikke statsråden det er lenge å vente på dette til 2022?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-03-22:
Jeg vil bare be representanten Hoksrud om å legge fram en oversikt som viser hvor mange bompengekroner som ble vedtatt i den tida Fremskrittspartiet hadde samferdselsministeren. Jeg har hørt at det er ny rekord, og det hadde vært fint hvis representanten Hoksrud kunne bekreftet den rekorden.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-03-22:
Representanten Hoksrud kan ikke ha hørt hva jeg spurte om. Jeg spurte ikke om hvor mange bompengeforslag Fremskrittspartiet har stemt imot, jeg spurte om hvor mange bompengekroner som er blitt vedtatt under en statsråd fra Fremskrittspartiet som har styrt samferdselen i høyreregjeringa.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-03-22:
Senterpartiet er positive til å bygge ut jernbanen for å få et bedre jernbanetilbud i Norge og et bedre jernbanetilbud til og fra Norge. Vi mener likevel at det er for tidlig med en KVU på denne strekningen nå og støtter derfor statsrådens vurdering om at det er riktig å gjennomføre en mulighetsstudie som bygger videre på arbeidet som er gjort på svensk side, og de initiativene som er tatt i Norge. Mulighetsstudien må se på trasévalg, passasjergrunnlag og kostnader. Senterpartiet ser at de store kostnadsoverskridelsene som har vært på jernbanen de siste årene, gjør det nødvendig med en mulighetsstudie i forkant av en eventuell KVU på denne strekningen. Senterpartiet mener at det ikke er tid nå for å framskynde et nytt utbyggingsprosjekt mellom Oslo og Stockholm. Riksrevisjonen har nylig slått fast i en rapport at det ikke er god nok kontroll på kostnadene i store utbyggingsprosjekter. Departementet har for lite informasjon om hvorvidt bevilgningene til drift, vedlikehold og investeringer brukes effektivt, og det finnes ikke et system som godt nok måler produktiviteten i driften og vedlikeholdet av jernbanen. Regjeringas jernbanereform med opprettelse av flere selskaper og uklar ansvarsfordeling har ikke ført til en mer effektiv utbygging, snarere tvert om. Senterpartiet mener derfor det er viktig å fremme følgende forslag, som alt er tatt opp: «Stortinget ber regjeringen gjennomgå ansvarsforholdene mellom Jernbanedirektoratet, Bane NOR og Samferdselsdepartementet.» Senterpartiet viser til at en opprustning av Kongsvingerbanen er viktig, og til at det i Senterpartiets alternative statsbudsjett er foreslått å bevilge penger til tiltak på Kongsvingerbanen. Vi understreker viktigheten av penger til krysningsspor på Galterud og Bodung. Derfor er forslaget om at regjeringa må følge opp KVU-en fra Jernbanedirektoratet om Kongsvingerbanen og iverksette opprustning av denne både for gods- og persontransport, veldig viktig. Initiativet Oslo–Stockholm 2.55 er selvsagt interessant, men jeg vil advare alle i dag mot å tro at det ikke vil føre til kostnader over statsbudsjettet, både gjennom opprusting av eksisterende bane og enkeltstrekninger og ikke minst gjennom forslaget om statlig garanti. Det har jo, som dere vet, vært veldig store kostnadsoverskridelser på jernbane i den senere tid.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-03-22:
Bane NOR er en del av regjeringas jernbanereform. Riksrevisjonen påpeker at selskapet mangler kostnadskontroll. Dette skaper utfordringer for gjennomføringen av planlagte jernbaneprosjekter. Er det sånn at når jernbanereformen viser seg å være mislykket, velger regjeringa å ikke rydde opp, men legger bare prosjekter inn under nye aktører, eksempelvis Nye Veier? Hva vil dette momentet bety for en mulighetsstudie som den vi snakker om i dag?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-03-22:
Jeg merker meg at statsråden sier at regjeringa har vært villig til å investere i jernbane. Ut fra de store overskridelsene, kostnadssprekkene og den manglende kontrollen har jeg lyst til å antyde: Er det virkelig snakk om vilje, eller er det en ren nødvendighet for ikke å bli stående fullstendig i katastrofemodus med de overskridelsene som har kjennetegnet jernbaneutbyggingen de senere årene?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-03-22:
Rødt foreslår å forhindre økt ulikhet etter koronapandemien og sikre en rettferdig fordeling av kriseregninga.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-22:
På vegne av representantene Kari Elisabeth Kaski, Nicholas Wilkinson, Eirik Faret Sakariassen, Petter Eide, Karin Andersen, Lars Haltbrekken og meg selv har jeg gleden av å sette fram et forslag om kamp mot rasisme.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-22:
Alle steiner skal snus, sa daværende arbeidsminister Anniken Hauglie – men tydeligvis ikke alle steiner. For tredje gang har regjeringen sagt nei til å gi Stortinget innsyn i et dokument i denne saken, og denne gangen er det en rapport fra 2014, skrevet av regjeringens arbeidsgruppe mot trygdeeksport. Begrunnelsen fra regjeringen: Det er ikke praksis å gi såkalt interne dokumenter, står det. Men gjennom 1900-tallet har man gitt bl.a. interne utredninger i alvorlige saker til Stortinget. Reksten-saken fra 1989 og bankkrisesaken fra 1998 er blant de mange eksemplene på det. Er det sånn at regjeringen i trygdeskandalen velger å skjerpe inn praksis, med mindre innsyn og åpenhet, og hvorfor det, i så fall?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-22:
Men det er jo feil, fordi vi ser fra tidligere praksis at regjeringer har gitt en rekke dokumenter av den typen som Stortinget har etterspurt i disse to sakene vi har behandlet, f.eks. interne såkalte utredninger. Det har blitt gjort i saker som har dreid seg om alvorlig svikt med store konsekvenser for enkeltpersoner eller for staten. Da er det også viktig å si at det ikke er regjeringsnotater som kontrollkomiteen etterspør – nei, det er bl.a. utredninger. Men til et annet spørsmål: En del av rettferdigheten som ofrene fortjener, er jo også full oppreisning for den belastningen de har vært gjennom. Likevel argumenterer departementet imot å gi ofrene full oppreisning i et brev til ESA fra januar. Mener statsråden virkelig at feilen ikke skyldes grov nok uaktsomhet, ei heller fra departementet eller Nav-direktoratet, til å gi full oppreisning?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-03-22:
På vegne av stortingsrepresentantene Heidi Greni, Siv Mossleth, Willfred Nordlund, Geir Adelsten Iversen og meg selv vil jeg fremme forslag om å revidere lov om motorferdsel i utmark og vassdrag med sikte på å redusere byråkrati og sikre økt lokalt selvstyre til kommunene.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Jeg vil benytte anledningen til å takke saksordføreren for et godt arbeid med dette og et sterkt engasjement for menneskerettigheter, og ikke minst også en god redegjørelse for forslaget nå. Jeg vil begynne der representanten Skei Grande avsluttet, med polarisering, for hele Stortingets arbeid med dette viser nettopp hvor upolariserende dette forslaget er. Det å ha en tverrpolitisk enighet om denne loven viser forskjellen på polarisering og debatt. Det er ikke polariserende å stå opp for menneskerettigheter. Noen kan kanskje være uenig i det, men det er ikke et polariserende virkemiddel, snarere tvert imot. Jeg vil bare uttrykke her at jeg synes det var flott at representanten Skei Grande var innom det i sitt innlegg. Som man ser av merknadene, er det en enstemmig komité som slutter seg til dette. Jeg har bare en liten presisering til en merknad. At dette er en enstemmig komité, mener jeg er bra, det viser styrke og enighet om at vi skal stå opp for det vi tror på. Så mener jeg også at det er viktig å understreke at den enigheten strekker seg en stund tilbake, for det er ingen motsetning mellom daværende utenriksminister Espen Barth Eide våren 2013 og sittende regjering i spørsmålet om Norge ensidig og på egen kjøl bør iverksette sanksjoner og straffetiltak mot enkeltland eller enkeltpersoner. Jeg vil sitere daværende utenriksminister Børge Brende da han i mars 2014 svarte representanten Skei Grande at han «deler tidligere utenriksminister Barth Eides vurdering av hvilket grunnlag som bør kreves før det innføres sanksjoner i Norge mot enkeltland eller enkeltpersoner».
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Jeg tar ordet for å oppklare noe jeg sa i stad, som var feil. Det er ikke enstemmighet. Jeg skal forklare hvorfor jeg tok feil, også. Det er fordi jeg ikke så at det forelå noe alternativt forslag fra Fremskrittspartiet. Det er også fordi jeg ikke klarte å se noen argumenter mot. Jeg klarte ikke helt å finne den uenigheten. Jeg ville altså bare klargjøre at jeg har fått med meg at Fremskrittspartiet er imot. Jeg har ikke fått med meg hvorfor, men jeg anerkjenner at det ikke er enstemmighet.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2021-03-22:
Vi har vel alle opplevd at begrepet «menneskerettigheter» er i stadig utvikling. Vi har grunnleggende menneskerettigheter, og så har vi andre menneskerettigheter. Og vi har bl.a. noen som hevder at klimaforurensing er et brudd på menneskerettigheter. Og hvis man skal fortsette på den måten, kan man jo komme ganske langt. Så mitt poeng er: Hvor ender sanksjonsmulighetene? Vil utenriksministeren mene at forurensing – klimaforurensing og annen type form for forurensing – skal være gjenstand for sanksjoner, altså at menneskerettigheter øker i omfang?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2021-03-22:
Så det er slik at det er de områdene, utelukkende de områdene, eller vil EU utvide disse områdene til å inkludere mer? Det er stort press på å øke menneskerettighetenes virkeområde. Er det uavhengig av det, slik at denne loven gjelder for de områdene, kun de områdene, og ikke noe annet? Hvis EU utvider disse områdene, vil Norge ikke være med på det, eller lar man EU utvide begrepet «menneskerettigheter», og så vil Norge slutte seg til? Jeg hadde litt vanskeligheter med å få med meg det.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2021-03-22:
Representanten Kolberg har visst som en slags yrkesvane å komme på talerstolen etter at jeg har hatt ordet. Men han må lytte først, jeg vil be representanten lytte først. Jeg skal bare gjenta hva som er sagt herfra – kanskje før han kom inn i salen, jeg vet ikke. Fremskrittspartiet er innforstått med at regjeringens forslag til ny sanksjonslov i hovedsak viderefører hovedtrekkene i de to gjeldende generelle fullmaktslovene. Vi aksepterer at internasjonale sanksjoner rettes mot fysiske eller juridiske personer som anses å stå bak overtredelser av grunnleggende internasjonale normer. Da er det avklart. Så til representanten Michael Tetzschner, som ikke finner noen utfordringer med dette, og mener det er avklart i loven. Da må man lese lovens tekst litt mer grundig. Jeg stoler faktisk uansett mer på Riksadvokaten når det gjelder tolkning av dette, som er helt tydelig på at dette kan skli ut hvis man ikke er oppmerksom, enn på min utmerkede kollega Michael Tetzschner – derfor også denne kommentaren. Det er ikke dermed sagt at det sklir ut, men det kan skli ut, og det er akkurat det som er Fremskrittspartiets poeng her, at hvis man lar dette skli ut, får man en situasjon der man bruker sanksjoner mot bedrifter, mot enkeltpersoner og mot land, og selvsagt selektivt, for menneskerettighetene utvides stadig, definisjonen av menneskerettigheter utvides stadig, og EU ser også på dette fordi vi har et felles utgangspunkt når det gjelder menneskerettigheter. Da blir det vanskelig for enkelte personer, enkelte bedrifter og enkelte land å leve opp til de normer og regler som vi definerer som menneskerettigheter og stadig utvider. Jeg synes vi skal være lite grann mer oppmerksomme på hva vi faktisk vedtar, være lite grann mer kritiske til hva loven faktisk sier, og lage de betenkelighetene som er nødvendige i en lov som denne. Regjeringens oppgave er selvsagt å forsvare loven den selv legger frem, men vi i denne salen må ikke forsvare den, verken representantene for regjeringspartiene eller opposisjonen. Hver gang det er en enstemmighet, må man stille spørsmålet en gang til: Kanskje man skal lese litt nøyere, kanskje man skal lete litt etter de innvendingene som kommer, og kanskje man skal ta hensyn til disse og ikke ta mest hensyn til statsråden? Det er helt avgjørende. Og les loven, vær så snill!
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2021-03-22:
Vi lærer så lenge vi lever, og det har jeg sannelig fått lært det siste året, godt og vel, som medlem i utenrikskomiteen, der en ser at det er virkemidler og arbeidsmåter som er helt forskjellig fra arbeidsmåter eller politikkområder jeg ellers har vært borti. Så det vi gjør i dag, er å legge til et utenrikspolitisk verktøy i verktøykassen vår, og jeg vil i den forbindelse takke både utenriksministeren og saksordføreren for det engasjementet de har mot menneskerettighetsbrudd. I Granavolden-plattformen står det følgende: «Utrede hvordan Norge, som del av en bred felleseuropeisk løsning, kan bidra til utvikling av et sanksjonsregime mot personer for grove brudd på menneskerettighetene.» Det er dette som er bakgrunnen for denne proposisjonen som ligger på bordet i dag, og det er en ny dreining i hvordan vi kan arbeide for å bekjempe menneskerettighetsbrudd, også når det ikke er hensiktsmessig eller tilstrekkelig med sanksjoner overfor et regime. Ugjerninger begås i bunn og grunn av enkeltpersoner, også når de opptrer på vegne av et regime eller en isme. Sanksjoner overfor enkeltpersoner er et forholdsvis nytt fenomen. Spørsmålet om sanksjoner rettet mot enkeltpersoner ble først tatt opp i Norge av representanter fra Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet i et spørsmål til daværende utenriksminister Barth Eide i 2013. Spørsmålet ble reist på bakgrunn av torturen og mordet på Sergej Magnitskij, som avdekket en omfattende korrupsjonssak i Russland. Vi er selvsagt lei for at behovet for slike sanksjoner synes å være økende, men vi er glad for at vi nå får effektivisert mekanismene for norsk tilslutning til slike sanksjoner. For eksempel i Hviterussland – eller Belarus, som vi burde omtale landet som – utfører maskerte KGB-agenter fortløpende grove menneskerettighetsbrudd overfor enkeltpersoner, men de er livredde for å få sin identitet avslørt, for de innser sannsynligvis at før eller senere faller det diktatoriske regimet. Sanksjoner mot enkeltpersoner kan faktisk være et effektivt virkemiddel for å undergrave undertrykkende regimers handlemåter, gjerne fordekt som handlinger utført av folk nasjonen senere benekter sin kjennskap til. Norge har ingen tradisjon for unilaterale sanksjoner, altså alenegang, men Norge har ved flere anledninger sluttet opp om sanksjoner eller restriktive tiltak gjennomført i norsk rett, i tillegg til folkerettslig bindende FN-sanksjoner. Jeg er glad for at det i denne proposisjonen legges opp til at Norge har fått et hjemmelsgrunnlag som gir regjeringen rask og effektiv anledning til å slutte opp om disse tiltakene og å gjennomføre dem i norsk rett. Norge skal selvsagt foreta en selvstendig vurdering av hver enkelt sanksjon eller restriktivt tiltak rettet mot enkeltmennesker og enheter, såkalt listeføring. Men sanksjonsmuligheten er jo et hardtslående og effektivt virkemiddel, og det krever nøye forarbeid, god forankring og et godt politisk skjønn for å være treffsikker. Med denne loven har vi utvidet vår verktøykasse og gjort at slike virkemidler kan tas i bruk senere. Det at en enstemmig utenrikskomité står bak, er ekstra gledelig.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-03-22:
Jeg hadde ikke regnet med at det skulle kreve en ytterligere forklaring når det er et så bredt flertall i komiteen for proposisjonen, men etter innlegget fra representanten Tybring-Gjedde tror jeg det er et visst behov for å oppklare hva denne loven ikke er. Etter mitt skjønn gir den ikke den muligheten til fullstendig vilkårlighet ved å rette sanksjoner mot bedrifter som produserer – kort sammenfattet – det Tybring-Gjedde ellers ville si var politisk ukorrekte varer og tjenester. Det fremgår av sammenhengen i proposisjonen at private parter bare kommer i søkelyset som gjenstand for disse sanksjonene i den grad de medvirker til staters undertrykkelsesapparat, og at det er den forbindelsen vi trekker inn i denne hjemmelen. Det er altså snakk om de restriksjonene og sanksjonene vi er forpliktet til å implementere fordi vi anerkjenner folkeretten og FNs sanksjonssystem, og fordi vi også vurderer – ut fra det samme perspektivet – brudd på Den europeiske menneskerettskonvensjon og dermed også EUs oppfølging av det sanksjonsregimet. Det er også litt selvmotsigende, for i motsetning til den forrige loven, som ikke ga private parter muligheten til å prøve sanksjonene for en domstol, inneholder den nåværende sanksjonsloven muligheten til å få prøvd ved en nasjonal domstol om gjennomføringen av FN-sanksjonene overfor dem er riktig, om det er på riktig grunnlag, om det er forholdsmessig, om det er egnet osv. Det forebygger nettopp det dystre scenarioet som representanten Tybring-Gjedde tegnet – at man her ville åpne for en fullstendig vilkårlighet. Heller ikke visitten til utviklingshjelpen er særlig treffende. Det er aldri en sanksjon å bestemme seg for å stenge av en pengeoverføring til et annet land ved å si at disse pengene gjør mer nytte i et annet land, at vi av andre grunner må spare eller allokere pengene et annet sted. Det har ingen ting med sanksjoner å gjøre. Så heller ikke det scenarioet synes jeg var tuftet på realiteten i saken. For øvrig kan jeg slutte meg til den presentasjonen som saksordføreren ga. Vi får kanskje utfordre Fremskrittspartiet på det enkle spørsmål: Er det sånn at Fremskrittspartiet vil stille seg fritt og si at Norge ikke skal følge opp FN-sanksjoner som binder Norge folkerettslig? Det synes jeg kanskje det hadde vært mer relevant å diskutere og få avklart her i salen om de ønsker. Og vi får heller skrive det på kuriositetens konto at når Fremskrittspartiet da avviser loven, er også deres standpunkt at vi fortsatt i lovgivningen skal ha en sanksjonslov som gjelder en avsluttet borgerkrig fra 1930-årene i Spania og en for lengst oppløst jugoslavisk nasjonalstat. Nå er ikke det Fremskrittspartiets skyld, men jeg stiller meg av og til spørsmålet: Hvordan kan det ha seg at sånne antikviteter overlever i lovgivningen så lenge? Lovgivningen preges av veldig mange lover, og det er mye å sette seg inn i – det vet vi nå i disse pandemitider – og det er ikke noe bidrag til pedagogikken at vi har lover i vår lovgivning som ikke lukes ut når historien for lengst har forlatt dem.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-03-22:
Det er med stadig større forundring jeg hører innleggene fra representanten Tybring-Gjedde, for med den begrunnelsen burde han jo også gå imot de sanksjonslovene vi har i dag. Heller ikke de kan sies å sette opp noen enhetlig, definitorisk grense for hva man kunne gjennomføre ut fra dagens lovgivning. Utenriksministeren er inne på det pedagogiske her ved å si at det gjelder de universelle menneskerettighetene. Det betyr at de er rettigheter, frihetsrettigheter, som vi bærer med oss som individer uansett hvor vi er i verden, og uansett om vedkommende territorialstat anerkjenner disse eller ikke. Det er disse rettighetene det er snakk om, og det er også det vi har erfaring for blir gjenstand for internasjonale sanksjoner. Det er altså ikke snakk om det presset vi riktignok ser i retning av å utvanne begrepet «menneskerettigheter». Der mener jeg Tybring-Gjedde har et poeng. Vi må verne om at menneskerettigheter er de fundamentale universelle, og ikke eventuelt retten til fri universitetsutdannelse, eller som damen som nå gikk til EMD fordi hun klaget over støy fra et nærliggende diskotek. Da bør vi være sammen om å hegne om det som er kjerneverdiene, og som er FNs verdenserklæring, som altså er blitt til i konteksten etter de industrielle mordene som hadde skjedd på folkegrupper under annen verdenskrig. Det er den konteksten vi snakker om. Det er de sivile og politiske rettighetene. Jeg må igjen si at en av grunnene til at representanten Christensen hadde en henvisning til at vi var enstemmige, nettopp er at komiteen uttrykker enstemmighet, også med Fremskrittspartiets stemmer. De fremhever tre kvaliteter ved sanksjonsloven som foreligger. Forslaget gir dem som rammes av listeføring, forvaltningsrettslig adgang til å klage på slik listeføring, og rettsikkerheten til listeførte skal styrkes ved at man kan gå til sak mot staten ved domstolene. Man er til like fornøyd med at man nå har fått en endelig avklaring av at lovens virkeområde også gjelder Svalbard og Jan Mayen. Disse tre utvilsomme kvalitetene som man enstemmig er med på å fremheve i en enstemmig innstilling, løper man fra ved å stemme imot hele loven. Det er ikke særlig logisk. Jeg synes heller ikke forsøkene på å forklare det er veldig overbevisende, for vi har muligheten til å motvirke den dystopien som har vært fremhevet av Fremskrittspartiets talere, fordi det er Norge som gjennomfører disse sanksjonene, i tilslutning til de sanksjonsregimene som er.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-03-22:
Som jeg var litt inne på, og som proposisjonen også er inne på, er det ikke i utgangspunktet tenkt noen sterk utvidelse av virkeområdet for når det er aktuelt for Norge å slutte seg til restriktive tiltak. FN-sanksjoner er vi folkerettslig bundet til å gjennomføre i norsk rett, så dette er jo snakk om når EU eller andre grupper av likesinnede bestemmer seg for å innføre sanksjoner. Vi får normalt en forespørsel om å slutte oss til, og vi gjør da, som jeg nevnte nå nettopp, vurderinger av det. Det vi har sett så langt, er at der det er aktuelt for EU eller grupper av likesinnede å innføre denne typen restriktive tiltak, er først og fremst når det gjelder de tematiske områdene jeg nevnte. Det er altså grove menneskerettighetsovergrep. Det er bruk og spredning av kjemiske våpen. Og det er cyberoperasjoner. Det er også de tre regimene fra EUs side vi har sluttet oss til.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-03-22:
Jeg tror jeg sa det forholdsvis tydelig, at per nå er det de tematiske regimene der EU har valgt å innføre restriktive tiltak mot enkeltpersoner, og det er også de tematiske områdene det har vært aktuelt for Norge å slutte seg til. Jeg har foreløpig til gode å høre diskusjoner i EU om at det nå er aktuelt å utvide dette. Skulle det bli aktuelt fra EUs side, vil vi, som jeg også sa, gjennomføre våre vurderinger av det, dersom det skulle komme andre tematiske områder. Men la meg si det sånn: Det er dessverre mer enn nok å ta av på de områdene jeg nevnte, der EU altså har ønsket å kunne bruke restriktive tiltak, og det har vært viktig for Norge å slutte seg til, når vi ser at det er i tråd med norske interesser.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-03-22:
Jeg har behov for å legge til et par ting, og det er knyttet til det å lage lovproposisjoner for hver gang. Det er i og for seg riktig at Stortinget ved hurtigprosedyre kan vedta en lov teknisk sett på tre dager, men det er mye forarbeid for at en lov skal bli til. Det er etter mitt og flertallets skjønn ikke nødvendig å lage lovproposisjoner for hver gang. Men vi vet samtidig at skulle det innføres sanksjoner eller restriktive tiltak som har utenrikspolitisk betydning utover det normale, vil selvsagt regjeringa komme til Stortinget og konsultere om det. Det er i tråd med gjeldende praksis. Det er mulig jeg hørte feil, men jeg hørte representanten Morten Wold si at vi må være forsiktig, mer varsom med å blande oss inn i andre lands interne anliggender. Men hele poenget med sanksjonsregimet og restriktive tiltak er nettopp at det ikke er et lands interne anliggender. Grove overgrep mot menneskerettighetene, bruk av kjemiske våpen eller store cyberoperasjoner er ikke det som anses å være en stats interne anliggende. Det er nettopp derfor vi har sluttet oss til sanksjonsregimet i EU mot dem som sto bak forgiftningen av Aleksej Navalnyj. Vi har sluttet oss til sanksjonsregimet mot dem som sto bak store hackerangrep. Der er det mange nasjonaliteter på lista – som to eksempler. Jeg tror også det er greit å ha med for debattens del at Riksadvokaten ga sin tilslutning til lovforslaget etter å ha avveid de ulike hensyn som forelå. Men det er helt riktig som representantene fra Fremskrittspartiet understreker, at Riksadvokaten har pekt på noen betenkeligheter Riksadvokaten ser, men mener allikevel at det er grunn til å anbefale lovforslaget. Helt avslutningsvis: Jeg mener som sagt at regjeringa, som i dag, bør ha fullmakt til å gjennomføre tiltak som har bred støtte blant likesinnede stater. Det betyr også at fullmaktene ikke bør være begrenset til sanksjoner vedtatt i FN eller restriktive tiltak vedtatt i EU. Det er det som er det mest aktuelle i dag, men utviklingen går i en retning der man kan se for seg at f.eks. deler av EUs medlemsland ønsker å gjennomføre noe og ikke lar seg hindre av at ett eller to land blokkerer en konsensus i EU. Det mener jeg er en helt aktuell situasjon, der det er viktig for Norge å kunne være med. Så ligger det ikke i loven en endring av norsk sanksjonspolitikk, men det ligger oppdaterte verktøy for at vi også skal kunne være med på det som jeg opplever er en klar norsk politisk linje for menneskerettigheter, mot brudd på menneskerettighetene og også for å holde til ansvar de som begår disse overgrepene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-03-22:
Det var ikke et ti minutter langt forsvar av Kommisjonen, det var en ti minutter lang beskrivelse av hvordan situasjonen er. Jeg er fullstendig klar over at Senterpartiet er uenig i den – noe annet ville egentlig overrasket meg, all den tid Senterpartiet ikke bare er imot norsk EU-medlemskap, men også imot norsk EØS-deltakelse. Det er et standpunkt jeg er veldig uenig i. Jeg mener at EØS-avtalen i 25 år har sikret norske interesser på en veldig god måte, og jeg leter stadig etter det såkalte alternativet Senterpartiet snakker om – hva det skulle innebære, og hvordan det skulle ivareta norske interesser på en bedre måte enn det EØS-avtalen gjør. Så sa jeg også at både parlamentet, Kommisjonen, ombudsmannen og andre er opptatt av økt åpenhet, mer proaktiv tilnærming fra institusjonenes side og nye metoder for maksimal åpenhet. Jeg la også til at det er vurderinger jeg er enig i. Man kan alltid bli bedre på det. Men det at ikke alt er perfekt i dag, betyr jo ikke at alt er som beskrivelsen til Senterpartiet. Jeg tror det er viktig også å huske på at landene som er med i EU, er med i EU fordi de mener at det ivaretar deres interesser på en god måte. Så til spørsmålet om fullt medlemskap i EU. Jeg avslører sannsynligvis ingen stor hemmelighet når jeg sier at for Høyres del mener vi at fullt medlemskap er det som kan sikre oss enda bedre innflytelse. Det er også et standpunkt Venstre har. Kristelig Folkeparti har ikke det standpunktet, men vi er alle tre helt enige om at EØS-avtalen per i dag er det som definitivt sikrer våre interesser best. Jeg syns at det er et enormt paradoks at det i en situasjon der kritikken mot EU er at vi og alle innbyggere i EU ikke har nok innflytelse på regelverksutforming, lover og regler, skal være et problem å ta plass rundt bordet og være med i hele prosessen. Jeg har aldri forstått det argumentet fra Senterpartiet, og jeg tror aldri jeg kommer til å forstå det argumentet fra Senterpartiet. Jeg har full respekt for at det er ulike syn på norsk medlemskap. Det kan det være mange årsaker til, men akkurat når kritikken mot EU går på medbestemmelse, innflytelse, demokrati, har Norge valgt å si fra seg muligheten til full deltakelse i EUs institusjoner og dermed også enda større påvirkning på regelverksutforming. Det er et valg flertallet i Norge har tatt to ganger. Det respekterer jeg fullt ut, men jeg syns argumentasjonen fra Senterpartiet er ganske hul når det brukes som et argument mot medlemskap.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-03-22:
Det har, som interpellanten sier, på mange måter vært en interessant debatt, noe som jo for så vidt synliggjør noen nokså tydelige skillelinjer som vi vel var godt klar over også fra før. Når det gjelder den norske regelverkpåvirkningen, er det jo veldig mange ressurser og virkemidler som må spille sammen for at europapolitikken skal være effektiv. Derfor er det også opprettet flere samordningsarenaer innenfor den norske forvaltningen som det er viktig å være klar over. Vi legger fra regjeringas side også stor vekt på konsultasjoner med berørte aktører innen EØS- og EFTA-arbeidet, og det er egne rådgivende organer med representanter fra både parlamenter og arbeidslivets parter som gir innspill til myndighetene i EØS- og EFTA-landene. Ikke minst har vi jo mange ganger tidligere snakket om viktigheten av Stortingets eget arbeid, både i de formelle organene og i den uformelle partikontakten, som er en vesentlig del av den norske påvirkningen, i tillegg til de helt uformelle kanalene vi har. Et eksempel er Road Alliances nettverk, der vi jobber sammen med en del likesinnede land for bl.a. bedre sikkerhet og arbeidsbetingelser innen transportsektoren. Så vil jeg gjerne gjenta det jeg har sagt to ganger i debatten, nemlig at det er åpenbart at det også på EU-sida er behov for å bedre både demokrati og innsyn. Men at det er forbedringspunkter, betyr jo ikke at beskrivelsen til Senterpartiet er riktig. Jeg syns det er en ganske drøy påstand fra Senterpartiet å si at medbestemmelse ikke er noe innbyggerne i EU-landene har. Det ville EU-borgerne aldri akseptert. Det sies også at det bordet vi snakker om å sitte rundt, i stor grad er illusorisk og ikke eksisterer, og at det er umulig å påvirke og å ha innsyn. Vel, jeg nevnte i mitt hovedinnlegg enkelte tall på de innsynene som gis i både Kommisjonen, Rådet og Parlamentet, som jeg syns kan tjene som et godt eksempel på at det skremmebildet Senterpartiet ønsker å tegne, ikke stemmer. Som representanten Svein Roald Hansen sa, har Storbritannia sagt fra seg veldig mye av den innflytelsen vi har traktatfestet gjennom EØS-avtalen. De er nå et tredjeland, men et tredjeland med mindre innflytelse på og mindre deltakelse i regelverksutforming enn det Norge har. Det er et bevisst valg fra britenes side, og jeg respekterer det, men vi fra Norges side har ikke ønsket å si fra oss den muligheten vi har til innflytelse. Jeg tror vel vi alle kan være enige om, selv om prinsippet om all makt i denne sal ligger fast, at det jevnlig kommer varsler og kritikk også mot det norske politiske systemet for at det kan være vanskelig å følge både lovgivningsprosesser og andre prosesser. Det er nok ikke unikt for EU. Men jeg mener altså at det bildet som Senterpartiet tegner, ikke stemmer.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2021-03-22:
Et par talere har fra talerstolen her i dag påpekt at det er en enstemmig innstilling fra komiteen. Det er det altså ikke, og det har da også min partikollega Christian Tybring-Gjedde klargjort: Fremskrittspartiet stemmer ikke for. Så er det helt riktig, som utenriksministeren sier, at Norge er folkerettslig forpliktet til å gjennomføre sanksjoner fra FN og Sikkerhetsrådet. Og det er for så vidt forståelig at regjeringen nå ønsker å modernisere lovverket, slik at nyere sanksjonsformer også kan hjemles der. Sanksjoner benyttes oftere enn tidligere som et politisk og økonomisk pressmiddel og rettes gjerne mot enkeltindivider og selskaper. Så hører vi utenriksministerens forsikring om hvilke områder dette skal gjelde for, og vi får håpe at det også stemmer i fremtiden. Tybring-Gjedde har allerede redegjort for flere av de betenkelighetene som Fremskrittspartiet har knyttet til den nye sanksjonsloven, og vi er særlig bekymret for at listen over grunner til å sanksjonere stadig blir lengre. Dette kan etter vårt syn komme til å bryte med grunnleggende prinsipper om nasjonal selvbestemmelse og suverenitet. Vi må være varsomme med å blande oss inn i andre suverene staters interne forhold, og derfor er vi litt overrasket over å se at Senterpartiet støtter så helhjertet opp om loven. La meg peke på et par andre forhold der Fremskrittspartiet har betenkeligheter. Det nevnes at loven vil styrke rettssikkerheten til personer som får sanksjoner rettet mot seg, men det er på sin plass å påpeke at klageadgangen etter lovforslaget er begrenset til personer med en viss tilknytning til Norge. De andre partiene fremhever i innstillingen at «Norge har behov for et hjemmelsgrunnlag som gir regjeringen rask og effektiv anledning til å slutte opp om disse tiltakene og gjennomføre dem i norsk rett». Dette er et mindre godt argument. Hvis det virkelig haster, kan en lov vedtas i Stortinget på tre dager. Dette fremgår av Grunnloven og Stortingets forretningsorden. Hurtigbehandling av lover er blitt gjort tidligere, senest nå i koronakrisen, men også da vi fikk flyktningkrisen på Storskog i fanget i 2015. En ny lov er altså ikke avgjørende for å få en rask beslutning om norsk deltagelse i sanksjoner. Denne loven vil altså gjøre det enklere for den til enhver tid sittende regjering å slutte opp om sanksjonsregimer uten nødvendigvis å ha dette debattert og forankret i Stortinget. Dette kan derfor i praksis innebære en maktforskyvning fra Stortinget til regjeringen. Selv om sanksjonsloven vedtas av et flertall i denne sal, forutsetter jeg at regjeringen noterer seg de innvendingene som er kommet frem i denne debatten, og at den velger å informere Stortinget når den vurderer tilslutning til et nytt sanksjonsregime.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Dette er etter mitt og Arbeiderpartiets skjønn, slik det er redegjort for av representanten Christensen, en nødvendig og riktig lov. Det er fint med så bred tilslutning som innstillingen gir uttrykk for, og vi merker det også her i salen. Jeg for min del vil bare si at jeg personlig har veldig tillit til at regjeringen vet hvor grensene går hvis man trenger å komme til Stortinget. Det er jo et perspektiv i den diskusjonen vi har her, om utvidelsen av begrepene og sanksjonsgrunnlag. Hvis det oppstår, føler jeg meg trygg på at en hvilken som helst regjering vil komme til Stortinget før man gjennomfører sanksjoner – dette bare sagt. Men det er ett perspektiv i dette, som presenteres fra Fremskrittspartiets side, som jeg ikke får tak i, og som jeg tror det er nyttig at blir klargjort før vi avslutter denne debatten i dag. Fremskrittspartiet er imot den loven som kommer nå. Da er spørsmålet: Er de for den loven som foreligger, eller vil de ikke ha noen lov i det hele tatt? Verken representanten Tybring-Gjedde eller representanten Wold har redegjort for det. Jeg tror det er nyttig at det blir klargjort før debatten er slutt. Hvor står i det hele tatt Fremskrittspartiet i denne saken? Vi har fått klarhet i at de ikke vil ha den loven som nå foreslås, men hva vil de ha i stedet? Ingenting, eller de gamle lovene? Det er et spørsmål det er grunn til å reise, og som jeg synes bør bli besvart.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-03-22:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. Det framstår for meg som et ti minutter langt forsvar av Kommisjonen og at den norske regjeringen er mer positiv til det interne demokratiet i EU enn EU er selv. Premisset som jeg har oppstilt i denne interpellasjonen, og som er bakgrunnen for spørsmålet, er nettopp kritikk som kommer fra EUs eget folkevalgte organ, EU-parlamentet, og ikke minst EUs ombud. Utenriksministeren la stor vekt på å forklare hvordan standardene for gjennomsiktighet i regjeringens øyne tydeligvis er veldig bra, men jeg fikk ikke helt tak i om regjeringen mener at de på alle nivåer lever opp til norsk standard. Så lurer jeg på om utenriksministeren konkret kan si om det er slik at hun er uenig med EUs eget ombud, som har uttalt at det for en borger i unionen er så å si umulig å finne ut hvordan en lov ble til. Noe av hovedproblemet her er at Norges regjering eller norske byråkrater som har kommunikasjon med Brussel, godt kan ha mulighet til å komme med noen innspill i forhandlinger eller i tidlige lovprosesser, men det dette handler om, er i hvor stor grad innbyggerne våre har mulighet til å påvirke prosessene og følge med på de lovene Norge vedtar som kommer fra EU, og som norske innbyggere må leve med i sin hverdag. Både Høyre og Venstre, som er to av tre regjeringspartier, har et uttalt mål om å arbeide for norsk medlemskap i EU. Jeg holder fast ved det jeg har sagt i mitt innledende innlegg: Jeg mener at EU-systemet slik det nå framstår, er fundamentalt udemokratisk. Det er bygget opp for å sentralisere makt, det flytter enorme mengder makt fra folkevalgte til et byråkrati som folk ikke har ansikt på, og beslutninger tas eller forberedes i stor grad på en slik måte at man ikke får endret dem i ettertid, av folk som ikke har vært på valg. Jeg mener derfor at det er en illusjon å tro at man ville fått mer innflytelse over det omfattende EU-regelverket vi importerer, ved å melde oss inn i unionen. Så mitt neste spørsmål til utenriksministeren er: Mener hun og regjeringen det ville være klokt for Norge å søke om et fullverdig medlemskap i EU, i lys av de interne demokratiproblemene som jeg har beskrevet?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-03-22:
Det har vært en interessant debatt. Jeg er faktisk litt overrasket over at selv ikke svorne EU-tilhengere i Arbeiderpartiet og Høyre klarer å se at det er ganske alvorlig for Norge når EUs egne institusjoner og organer er så udemokratiske at det kommer varsler fra innsiden. Man klarer i debatten ikke å være noe nyansert med hensyn til hvilken betydning dette får gjennom EØS-avtalen. Isteden ender det opp med, som hos forrige taler, et forsvar for dagens tilknytning, uten at man kan reflektere noe rundt de problemstillingene som er grunnlaget for denne interpellasjonen. Utenriksministeren sa i sitt forrige innlegg at hun ikke forsto, og heller aldri kom til å forstå, hvorfor Senterpartiet mente at det skulle være et problem å ta plass rundt bordet og være med i hele prosessen. Hun mente videre at medbestemmelse, innflytelse og demokrati er noe vi har sagt fra oss gjennom ikke å være et fullverdig medlem i EU. Men det er jo nettopp det jeg har prøvd å synliggjøre i denne interpellasjonen, at medbestemmelse, innflytelse og demokrati ikke er noe som innbyggerne i EU-landene har, selv om landet er medlem i EU. Det er hele poenget med interpellasjonen. Og når det gjelder dette berømmelige bordet som det snakkes om fra EU-tilhengere, både representanten Svein Roald Hansen og utenriksministeren har nevnt det, mener Senterpartiet at det bordet i stor grad er en illusjon, nettopp fordi det for borgere i EU er umulig å påvirke eller ha innsyn i prosessene. I resolusjonen av 10. februar fra Europaparlamentet heter det bl.a. at de beklager dypt at Kommisjonen og Rådet insisterer på å holde møter for lukkede dører uten tilstrekkelig begrunnelse. Det er krass kritikk som har vært kjent i mange år. Jeg synes det er problematisk at den norske regjeringen ikke er mer bekymret for disse problemstillingene. Når EU får stryk i demokrati av EUs eget ombud, av Europaparlamentet selv og av rettsavgjørelser i EU-domstolen, mener Senterpartiet i høyeste grad at den norske regjeringen burde ta det på et mye større alvor. Vi importerer tusenvis av disse reglene til Norge gjennom EØS-avtalen, og standardene i Norge er åpenhet, demokrati og gjennomsiktighet, noe som jeg mener ikke ligger til grunn for mange av de reglene vi vedtar her.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Ja, det vil representanten.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
La meg aller først si at jeg ble glad da statsråden understreket at hun vil følge opp vedtaket, for det betyr utrolig mye. Da representanten Eidem Løvaas snakket, kunne en jo tro at han oppfordret til ikke å følge opp vedtaket. I så fall ville det vært særdeles uheldig. Jeg tror det er få oppryddingsarbeider som kan sidestilles med den oppryddingen vi nå skal gjennomføre, når det gjelder både størrelsen, grunnlaget for hva vi skal rydde opp i – det er i all hovedsak initiert av staten og statlig virksomhet – og ikke minst varigheten. Det er også en vesentlig faktor at regjeringen selv skriver i stortingsmeldingen at «IFE, som er en selvstendig stiftelse, heller ikke er egnet for å ha ansvar for oppryddingen sett fra et statlig styrings- og kontrollperspektiv». Regjeringen selv erkjenner at IFE ikke burde ha den rollen, så derfor er jeg glad for at hun understreker det. Kan hun bare nok en gang bekrefte at regjeringen vil følge det opp raskt, og slå fast at staten tar det ansvaret?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Nå sier jo Stortinget veldig tydelig gjennom vedtaket at det er staten som skal ta det fulle og hele ansvaret her. Noe av begrunnelsen for det er at det kom veldig tydelig fram at IFE som institusjon er en viktig aktør i fortsettelsen av utviklingen av Norge, innenfor både fornybar næring, grønne muligheter osv. Forskningsrådet var bl.a. veldig tydelig på at hvis en ikke avlaster IFE 100 pst., vil IFE komme dårligere ut i både EU-programmer og annen type finansiering knyttet til viktig forskningsaktivitet i framtiden. Har statsråden informasjon som skulle tilsi at det Forskningsrådet sier, er feil?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Nå fikk jeg vel ikke svar på det som egentlig var spørsmålet mitt. Jeg spurte om Forskningsrådets anbefalinger og tydelige bemerkninger overfor komiteen var feil, og om næringsministeren hadde opplysninger som på en måte tilsa at det Forskningsrådet sa om at IFE ville få en svekket rolle dersom de skulle ha et medfinansielt ansvar for oppryddingen, var feil. Det ble i hvert fall tydelig presisert fra Forskningsrådets side i tilknytning til høringen. Det som er viktig nå i fortsettelsen, er selvfølgelig at en både har en veldig klar tanke om hvordan en skal jobbe med dekommisjoneringen, får på plass en veldig tydelig strategi for hvordan en skal gjennomføre den, og har en finansieringsplan. Kan næringsministeren nå si noe om i hvilket tidsløp hun ser for seg at hun eventuelt kan komme tilbake igjen til Stortinget med en noe klarere ramme om framdriftsplan og strategi og eventuelt en finansieringsplan, noe jeg oppfattet at næringsministeren var positiv til å vurdere i fortsettelsen?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Det er enighet om, skal vi si, den lange linjen i denne saken, og det er jeg veldig glad for. Det er veldig bra at det er bred tilslutning til det. Men til den siste diskusjonen, om forurenser-betaler-prinsippet, synes jeg det er viktig å understreke at dette er en helt spesiell sak, utenom det vi normalt håndterer, og det er vel kun denne saken det vil handle om med tanke på at staten skal betale. Når vi også gjennom vedtaks form er veldig tydelig på dette, synes jeg det er litt beklagelig at både næringsministeren og for så vidt også posisjonen prøver å problematisere det. Vi er veldig tydelig på at dette ikke skal danne presedens. Det er også sånn at staten i andre tilfeller, så vidt jeg kan huske – det står og faller på min husk – både i forbindelse med oppryddingen ved Løkken gruve og ved Søve gruver, har tatt det hele og fulle ansvar. Men jeg skal ikke blande de sakene inn i denne. Jeg mener at her er det usedvanlig viktig at staten slår dette fast. For det kommer nye terskler, nye saker som skal løses, ikke minst knyttet til deponi og lager, hvor det er helt avgjørende viktig at statens rolle er veldig tydelig og fullt og helt, egentlig, nettopp for å sørge for at et lokalt vertskap og andre med tydelighet kan vite hva en går inn i, og hvilke prosesser som er der. Derfor er det viktig for flertallet å understreke nettopp det prinsippet som ligger i innstillingen, og som forhåpentligvis blir vedtatt. Jeg synes det er synd at næringsministeren bagatelliserer eller problematiserer det på den måten. Det burde være i alles interesse nå at vi får gjort dette på den måten stortingsflertallet faktisk slår fast.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Det er god grunn til at denne saken har fått stor oppmerksomhet. Handelsbalansen har falt med nesten 400 mrd. kr de siste åtte årene, og vi taper markedsandeler internasjonalt hver eneste dag. Vi bruker betydelig mindre ressurser på å fremme norsk eksport enn landene rundt oss, og norske bedrifter opplever et virkemiddelapparat som er lite tilgjengelig, uoversiktlig og i for mange tilfeller ikke treffer det behovet som finnes ute i lokalt næringsliv. Det er en alvorlig situasjon vi sånn sett befinner oss i. Det er helt opplagt at disse utfordringene er helt avgjørende for om vi finner gode svar på hvor vi skal gå, og hvor vi skal komme. Det er helt ille at regjeringen, som hadde en gjennomgang av virkemiddelapparatet tilbake i 2018, ikke har klart å legge fram en sak, spesielt i en tid hvor vi så tydelig trenger nettopp å forsterke virkemidlene våre, for å oppskalere, skape mer aktivitet, skape mer vekst i Norge, men samtidig legge til rette for mer eksport. Derfor er det selvfølgelig forståelig at det kommer opp saker som den vi behandler nå, og at den skaper engasjement. De jeg har snakket med nå i berørt næringsliv rundt omkring på Vestlandet, er oppriktig bekymret. De ser et virkemiddelapparat som ikke er nært nok, de opplever et virkemiddelapparat som ikke forstår dem, og de opplever det samme via GIEK og Eksportkreditt som det har vært fram til nå. Det er selvfølgelig alvorlige signaler i dette. Derfor må vi sørge for at de verktøyene blir bedre og sterkere overfor næringslivet, at de ser næringslivet, at det ikke er som en sa, at det kun er dem som har DNB med på laget, som får garantier via GIEK. Sånn kan det ikke være. Det handler om styringssignalene, retningen og farten som næringsministeren må gi overfor de virkemidlene som faktisk skal hjelpe norsk næringsliv til ikke bare å oppskalere, men også komme ut i verden og få finansiert sine eksportrettede handlinger. Vi må sørge for at det etableres gode eksportfinansieringsordninger for grønn omstilling, kommersialisering, oppskalering og internasjonalisering langt bedre enn det som er i dag. Det er derfor vi også aksepterte at det er riktig å slå sammen Eksportkreditt og GIEK, nettopp fordi det må bli sterkere virkemidler, virkemidler som er nært de menneskene som jobber ute i bedriftene. Vi må ha tiltak som gjør virkemiddelapparatet for næringslivet mer næringsorientert og kundeorientert, særlig tiltak som kan forenkle og tilgjengeliggjøre virkemiddelapparatet for små og mellomstore bedrifter. Vi er i en ny tid. Virkemiddelapparatet, Næringsdepartementet, næringsministeren og regjeringen må erkjenne det og tilpasse virkemidlene etter det, nettopp for å imøtekomme det som har vært behovet i denne saken, som ikke først og fremst handler om geografi, men tilgjengelighet og hjelp.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Ja!