Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-08:
Fremskrittspartiet mener bistand skal være hjelp til selvhjelp, og bistandens mål skal være bistandens uavhengighet. Derfor er det bra at representanten Hareide setter utvikling av gode skattesystemer, bekjempelse av korrupsjon og ulovlig kapitalflukt på agendaen. Utviklingsministeren påpekte at skatteinngangen nå er på under 15 pst. for 30 av de 75 fattigste landene. Til sammenligning ligger gjennomsnittet for OECD-land på over 35 pst. Skatteinngangen må utgjøre minst 15 pst. av BNP for å opprettholde et minimum av grunnleggende tjenester til befolkningen. I det lange løp er det urimelig at nordmenns skattepenger skal brukes på å betale til velferdstjenester som landene selv kunne ha finansiert – hvis de hadde krevd inn tilstrekkelig skatt. Innkreving av skatt er ikke bare grunnlaget for velferdstjenester til befolkningen, det er en av hjørnesteinene i utviklingen av en stat. Det bidrar til å binde de styrende og de som blir styrt, og folket har incentiver til å stille sine ledere til ansvar for bruken av skattepenger. For å få skatteinntekter må lederne på sin side sørge for stabile forhold, etterrettelige systemer for å kreve inn skatter fra privatpersoner og næringslivet, og næringslivet trenger rettferdige og forutsigbare skattesystemer og en fri, markedsorientert økonomisk politikk for å kunne fungere godt. Med andre ord: sunn kapitalisme. Dette er grunnleggende for å skape arbeidsplasser, for å skape økonomisk vekst. Norge er blant de landene med mest velfungerende skattesystemer. Derfor er det bra at regjeringen trapper opp arbeidet for å øke samarbeidet med utviklingsland på dette området. Og det er varslet at skatterelatert bistand skal økes med 90 mill. kr for 2018. Dette er hjelp til selvhjelp. Ulovlig kapitalflukt og korrupsjon er også to alvorlige problemer som hindrer utvikling. Den ulovlige kapitalflukten fra utviklingsland kan utgjøre så mye som 1 000 milliarder dollar hvert år. Dette er altså sju ganger så mye som OECD-landene gir i bistand i år. Ulovlig kapitalflukt er utarming av nasjonale ressurser som kunne ha blitt brukt til å bygge opp infrastruktur og velferdstjenester i fattige land. Forskning viser at korrupsjonsnivået i et land har sammenheng med landets utvikling. De mest korrupte landene er også blant de fattigste. I mange land er det svært vanskelig å drive forretning uten å måtte gjøre bestikkelser. Det hemmer veksten i privat sektor og undergraver tilliten til systemet. Antikorrupsjon er satt opp som et tverrgående hensyn i alt norsk utviklingssamarbeid. Utbredt korrupsjon i land som er mottakere av norske bistandsmidler bør få konsekvenser, f.eks. gjennom frysing eller tilbakebetaling av midler. Men dette er ikke problemer som Norge kan løse alene. Dette må gjøres i samarbeid med andre land, i internasjonale organisasjoner og ikke minst gjennom FN-systemet og multilaterale institusjoner. Vestlige land har brukt over 1 000 mrd. amerikanske dollar på bistand til afrikanske land i løpet av de siste 50 årene. Norge har brukt over 532 mrd. kr på global bistand fra 1960 og frem til 2016. Dette er enorme beløp og vitner om stor giverglede. Spørsmålet er om det har hjulpet. Dersom man forutsetter at bistandens mål skal være at landene skal bli i stand til å komme seg på bena, bli uavhengig av bistand, så er ikke svaret et tydelig ja. Sør-Korea, som er et av de landene som representerer unntaket, viser at det å gi bistand til fattige land ikke nødvendigvis er det samme som å skape utvikling. Til syvende og sist er det altså nasjonalstatene selv som må ta ansvar for sin egen skjebne.