Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2011-04-04:
Norge er allerede før innføringen av datalagringsdirektivet en versting når det gjelder personvern. I dette landet er skattelister ren underholdning. I dette landet kan folk få vite hvem som eier en bil, bare ved å sende en SMS til Statens vegvesen. I dette landet blir alle bilister fotografert i de nye fotoboksene. I dette landet kan du få vite alt mulig om hver eneste lille bedrift ved å slå opp i offentlige registre. I dette landet kan Nav snoke på hvem de vil, når de vil. I dette landet er legenes pasientjournaler så offentlige at mange kvier seg for å gå til lege selv om de er syke. I dette landet har et advokatfirma hatt konsesjon på å drive privat overvåking av fildelingsnettverk. Nå skal Høyre og Arbeiderpartiet innføre datalagringsdirektivet, og Norge er dessverre på full fart mot å bli slik den gamle østblokken var, der regjeringen hadde full kontroll over hvor folk var til enhver tid. Datalagringsdirektivet innebærer en totalovervåking av alle, enten du er gammel eller ung. Hva hadde skjedd i Norge under andre verdenskrig hvis en hadde innført datalagringsdirektivet i 1937, og nøyaktig hva hadde okkupasjonsmakten brukt disse dataene til? Den gang fantes ikke Internett, men Posten kunne jo ha loggført alle papirbrev i stedet. Det er én ting jeg stusser litt over når det gjelder Høyres og Arbeiderpartiets iver etter å innføre datalagringsdirektivet. Når disse partiene mener at de kan rettferdiggjøre å registrere all elektronisk kommunikasjon, hvorfor skulle ikke det samme gjelde for samtaler ansikt til ansikt? Hvorfor skal man registrere hvor folk har vært når de tar med seg mobiltelefonen, men ikke hvor folk er når de har lagt mobiltelefonen hjemme? Hva er egentlig den prinsipielle forskjellen mellom en samtale som skjer via Internett, og en samtale som skjer under fire øyne? Grunnlovsdomstolene i Tyskland, Romania og Tsjekkia har fått avvist datalagringsdirektivet. Alle tre landene har vært utsatt for kommunistenes brutale overvåkingssamfunn, og de vet smertelig hvor grensen går mellom kriminalitetsbekjempelse og overvåking. Vi vet allerede ut fra dagens rød-grønne politikk at Arbeiderpartiet vil ha en lemfeldig omgang med sensitive personopplysninger. Det er derfor ingen grunn til å la seg lure når de i starten begrenser tilgangen til noen få offentlige instanser. La meg slå fast en gang for alle at jeg er svært skuffet over Høyre i denne saken. Det er mulig jeg er naiv, men jeg trodde at Høyre sto sammen med Fremskrittspartiet om å verne om enkeltmenneskets rettigheter. Retten til å være anonym gjelder i utgangspunktet overalt – både på veiene, når en prater i telefonen, og når en surfer på Internett. Dette ønsker Fremskrittspartiet å holde fast ved. Representanten Kolberg sa at Fremskrittspartiet ikke følger med i den teknologiske utviklingen. Vi kan sikkert ta en debatt på hvem som følger med i den teknologiske utviklingen eller ikke, og jeg tror mange vil bli overrasket og flaue over seg selv. Men vi vet at de som planlegger kriminelle handlinger – og da sier jeg planlegger kriminelle handlinger – følger veldig godt med, og er veldig godt oppdaterte på den teknologiske utviklingen. De vet når de planlegger at det går an å omgå å bli registrert, bl.a. ved å bruke proxy-servere, nettbasert e-post, VPN-oppkobling, som vi har her på Stortinget, og falske e-postadresser. De kan bruke usikrede trådløse nett og Skype og kontantkort fra utlandet. Resultatet er enkelt: De som planlegger å begå kriminelle handlinger, benytter seg av disse mulighetene og omgår dermed registrering. Resultatet blir at de som da er potensielle lovbrytere – altså kriminelle – blir ikke registrert, men lovlydige borgere som egentlig ikke har noe å skjule, og som ikke har tenkt å begå kriminalitet, blir registrert. Da blir det for meg underlig å innføre et datalagringsdirektiv med det resultat at vi gjør det som gjør en rettstat verdig, nemlig at du er uskyldig inntil det motsatte er bevist. Nå registreres alle opplysninger uansett hvor uskyldig eller skyldig du er. Det resultatet er – som også statsråd Storberget har vært inne på – at vi også får muligheten til å sjekke folk ut fra saken. Hvis vi skal bruke datalagringsdirektivet for å sjekke folk ut fra saker, får man et helt nytt rettsprinsipp i Norge, og det er Fremskrittspartiet sterkt imot.