trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-23:
Det er etter denne debatten i hvert fall åpenbart at en regjering der Senterpartiet og SV har avgjørende innflytelse, på veldig mange viktige områder er vesentlig forskjellig fra en regjering der Fremskrittspartiet og Høyre vil ha vesentlig innflytelse. Jeg hører – med kanskje ikke så stor forundring – at representanten Fardal Kristoffersen snakker om å utnytte handlingsrommet. Det skulle visstnok gå ut på å legge seg langflat for alt som kommer – så fort som mulig – for at fri flyt av alt skulle komme over landegrensene – så fort som mulig. Hvordan det skulle kunne være de viktigste norske interessene, er det vanskelig å vite. Jeg og SV er enig i at vi trenger et felles regelverk, men det må være et godt felles regelverk. Derfor har denne regjeringen ved flere anledninger valgt å stå imot pålegg og lyktes med det der de borgerlige hadde lagt seg langflate. Jeg kan da si til mine kolleger i Arbeiderpartiet at de er i hvert fall villige til å bekjempe høyrepolitikk – også når den kommer fra EU. Det er jeg glad for, og det er et bedre utgangspunkt enn å legge seg fullstendig flat uansett hva det er. Nå er det krisetid i Europa – sosial uro og stor arbeidsledighet. Hvordan kan man komme seg ut av denne krisen? Dette er et kjempevanskelig dilemma. Trenger man da mer høyrepolitikk, med kutt i velferden – sånn som man ser mange steder? Det er slik at den medisinen man forskriver, mange steder er i ferd med å drepe pasienten. Man høster sosial uro. Da er jeg mye mer enig med utenriksministeren, som sier at vi nettopp nå trenger mer fordeling og gode velferdsordninger for å hindre sosial nød. Sosial nød skaper ikke utvikling og fører ikke noe godt med seg – verken i land eller mellom land. Noe av det viktigste som nå må gjøres, er å sikre styring av bank og finans og få stengt skatteparadisene. Uansett hvor riktig et enkeltmenneske oppfører seg, hvor riktig en bedrift oppfører seg og hvor riktig et land oppfører seg i henhold til økonomiske lover, vil man aldri være trygg hvis man ikke får stoppet smutthullene som gjør at kjeltringer tar pengene og drar sin vei. Når det gjelder arbeidsliv, er det viktig at vi nå lytter til LO, og SV er dundrende enig med LO i at vi ikke skal la reglene for arbeidslivet endres, verken arbeidsmiljøloven, tariffavtaler eller ILO-konvensjoner. Det er det som har bygd opp Norge og gjort at makt og penger er godt fordelt i dette landet. Til slutt vil jeg støtte alt som ble sagt av min kollega Snorre Serigstad Valen angående romfolk. Dette er blant de store menneskerettslige utfordringene vi har. De må vi ta på alvor.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2013-05-23:
Eg vil få takke utanriksministeren for det gode og konstruktive svaret. Eg deler beskrivinga hans, særleg når det gjeld Kashmir-konflikten, som har vart i 64 år, og kor viktig det er at vi får gjort noko med det. Det er klart at konflikten i Afghanistan er veldig prega av landa og regionen rundt. Der må ein sjå på heilskapen. Me har allereie forplikta oss til ei langvarig oppfølging i Afghanistan, primært med utviklingsbistand, men òg med militære støttefunksjonar innanfor dei nye rammene som blir sette når afghanarane no sjølve overtar ansvaret for landets tryggleik. Mitt bodskap er at då er det viktig at me ser på regionen som eit heile. Eg deler veldig det utanriksministeren seier om dei nye signala me ser mellom Pakistan og India. Det er klart at dei samtalane ein no får på statsministernivå, vil vere veldig viktige. Kashmir-konflikten har vart i 64 år. Me kan ikkje la den halde fram i det uendelege, men eg deler den vurderinga utanriksministeren gir, at å tru på eit plutseleg gjennombrot her ikkje er riktig. For å betre forhandlingsklimaet er det viktig at begge desse landa bidrar til å byggje gjensidig tillit og til å redusere frykt og hat. Pakistan må bidra, bl.a. ved at militante aktivistar ikkje får førebu angrep på pakistansk jord mot India, noko som har skjedd i år. Sjølvsagt har dette påverka situasjonen negativt. India må bidra med det same og avstå frå handlingar som kan utløyse uro. India er forsiktig med dødsstraff, men avrettinga av Afzal Guru i februar skapte veldige reaksjonar i Kashmir. Noreg er imot dødsstraff og ber alle landa avstå frå det. Det er eit prinsipp som sjølvsagt må gjelde i denne regionen. Som sagt: Eg håper at statsministersamtalane kan bringe framgang i Kashmir-saka. Noreg må aktivt støtte opp om det. Saka må ikkje få kvile. Eg opplever at det òg var eit signal om det i utanriksministerens svar. Eg er god fornøgd med det svaret, nettopp fordi det viser Noregs engasjement i ein konflikt som pregar heile regionen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2013-05-23:
Eg valde å nemne desse perspektiva fordi dei er lite framme i den norske debatten rundt Afghanistan. Det illustrerer mitt poeng her, at i nettopp denne regionen kan utviklinga i ein konflikt fort spele over på ein annan. Eg vil takke for dei gode innspela som har kome og vil kort kommentere dei. Eg trur representanten Svein Roald Hansen har heilt rett i at det har vore mistru som har prega denne konflikten, og eg trur det me heldigvis no ser, er ein nærare dialog mellom India og Pakistan. Som fleire har peikt på her, kan nettopp den dialogen som no er på statsministernivå, vere ein inngang til ei løysing. Tom Staahle seier veldig riktig at dette er ein debatt me har hatt fleire gonger i denne salen, seinast for to år sidan. Samtidig – sjølv om me har hatt denne debatten oppe her – opplever eg likevel at Kashmir-konflikten på mange måtar er den gløymde konflikten. Med tanke på kor viktig konflikten er og kor mange menneske som er prega av han, opplever eg faktisk at debatten rundt han er veldig stille. Eg er einig med Staahle i det å stille strengare krav. Eg trur òg det er viktig at det ikkje berre skjer frå norsk side, men at òg USA er tydelegare i sine krav til dei to landa dette mest gjeld. Eg synest Ine Marie Eriksen Søreide sine ord om at dette er ein frosen konflikt er veldig treffande. Det er nok det det har vore i 64 år, og derfor er ikkje ei enkelt løysing ein moglegheit her. Det var òg det utanriksministaren sjølv peikte på, at ein ikkje kan tru på ei plutseleg løysing, men må leggje betydeleg press på partane, og at ein med dette sakte, men sikkert kan kome nærare ei løysing. På nokre område ser me positive signal. Eg vil berre gi ein takk til dei som har bidratt, og eg er glad for det engasjementet som er frå Noreg si side inn i ein konflikt som det er viktig at me fokuserer på.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2013-06-07:
Som saksordfører ønsker jeg å komme med noen kommentarer. For det første synes jeg det er viktig og veldig gledelig at vi får vedtatt dette store prosjektet som har stor betydning. Jeg trodde vi skulle få et samlet storting, men det blir minus Venstre. Det synes jeg er synd, og det beklager jeg. Men slik er det. Så må jeg også understreke det som representanten Ropstad sier fra talerstolen. Det var ikke Bellona som var årsaken til utsettelsen. Jeg skjønner ikke med min beste vilje hvorfor man skal lage så mye dramatikk ut av 14 dagers utsetting når det ikke har noen praktisk betydning. Det skjønner jeg ikke. Jeg synes det er viktig at komiteen er såpass romslig at man kan utsette saken når det ikke har noen spesiell betydning. Jeg synes det er artig at det er en samlet komité og et samlet storting, slik at man kan gjøre ting i lag. Det har vært mye jobbing fra mange. Vi ser i dag at på galleriet er det nesten like mange tilhørere som det er stortingsrepresentanter i salen, og det sier litt om engasjementet som vises. Det synes jeg er kjempeartig. Hvis man ikke har lest «Godfoten» av Nils Arne Eggen, kan man gjøre det, for det er viktig at man har samhandling om ting mellom aktører i næringslivet, Stortinget, regjering og så videre. Det går på samhandling, og da får man til ting i lag der de politiske beslutningene tas. Så bruker jeg rødt slips, og det har litt med partiet å gjøre. Jeg synes det er viktig. En kan også glede seg over at det er en fin farge, og at man kan feire sammen i dag dette store prosjektet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-07:
Det er bra å registrere at vi alle kan glede oss i dag, uavhengig av slipsfarge. Vi kan godt være romslige der. Statsråden nevnte i sitt innlegg forutsigbarheten i norsk petroleumspolitikk. Det er fundamentalt viktig. Så registrerer vi nå at den neste store satsingen i nord, Johan Castberg, ser ut til å bli utsatt, nettopp på grunn av at regjeringen endrer på de fundamentale spillereglene som har ligget til grunn for norsk petroleumspolitikk – nemlig at man skjerper skattene, og dermed også gjør noe med forutsigbarheten. Er statsråden enig i det sjefsøkonom Roger Bjørnstad sa til E24, nemlig at Statoils utsettelse av Johan Castberg viser hva som var hensikten med regjeringens skatteendringer?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-07:
Jeg har behov for å oppklare et par påstander som har kommet frem i løpet av debatten, bl.a. fra representanten Arnesen – og for så vidt også fra andre – som påstår at utsettelsen i komiteen ene og alene handler om å hente inn informasjon. Det er en grunn til at vi har en normal fremdrift i en komité. Da har man anledning til å stille den type spørsmål man finner relevant. Man har mulighet til å få svar på det man eventuelt måtte lure på. Det som i denne sammenhengen var veldig spesielt, var at man valgte å utsette saken på grunn av en e-post fra en ikke ukjent miljøorganisasjon ved dets leder, som kom med noen håpløse påstander. Derfor utsatte man saken. Det mener jeg ikke bør være fremgangsmåten for Norges nasjonalforsamling: at man utsetter saker på bakgrunn av tilfeldige e-poster. Jeg synes det er svært spesielt, og håper det er en type saksbehandling dette stortinget føler seg for god til å ha i andre sammenhenger. Jeg ser også at representanten Arnesen refererer til en artikkel i Harstad Tidende. Jeg må bare understreke at jeg vel aldri har påstått at jeg ene og alene har sørget for at Aasta Hansteen blir realisert. Jeg tror kanskje representanten Arnesen bør ta seg en prat med den journalisten – det er interessant nok at det i det hele tatt er et tema i Stortinget. Men det handler nettopp om det vi diskuterte, og har diskutert flere ganger i dag: at man velger å utsette en sak på bakgrunn av en e-post fra en tilfeldig miljøorganisasjon. Jeg hører at flere diskuterer elektrifisering på sokkelen. Det er et stadig tilbakevendende tema. Det er noen av de dyreste klimaprosjektene man kan gjennomføre. En ting er at de ikke har noen som helst verdi, i den forstand at de ikke i det hele tatt reduserer CO2-utslipp, de bare flytter på dem mellom land. Den gassen vi brenner av på et kraftverk på norsk sokkel, blir heller sendt videre og brent av i Tyskland eller andre plasser dersom man benytter elektrifisering. Det har altså ingen klimaverdi, men det er veldig, veldig dyrt. Det er en realitet. Så jeg håper at man kanskje kan være litt mer realistisk i sin tilnærming på det feltet. Ellers er det flott å registrere at Stortinget – minus 2 – i dag vedtar Aasta Hansteen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-07:
Da skal jeg ikke stille spørsmål om Johan Castberg, men det hadde jeg heller ikke tenkt å gjøre. Derimot nevnte jeg i mitt innlegg at Aasta Hansteen-feltet som gassfelt er en viktig del av den langsiktige gassforsyningen som Norge skal bidra med til det europeiske markedet. Jeg nevnte også at Aasta Hansteen-feltet og andre nye gassfelt kommer til å befinne seg i et energimarked som er i endring Det har alltid vært i endring, men vi ser nå at det er mange faktorer som spiller inn – det er flere og sterkere faktorer som spiller inn i det markedet nå enn for bare noen få år siden. Tidligere har Høyre foreslått at vi derfor bør få en gassmelding til behandling i Stortinget. Er det noe statsråden kunne tenke seg å vurdere?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-07:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å forlenge debatten, men da statsråd Ola Borten Moe gikk på talerstolen for å kommentere uenigheter i opposisjonen, var det på sin plass å minne ham om at denne salen enstemmig sluttet seg til petroleumsmeldingen, som vi behandlet for ikke lenge siden. Så det er bred enighet om de lange linjene i norsk petroleumspolitikk. Det er bred enighet om langsiktigheten og forutsigbarheten som bør og skal ligge til grunn for utviklingen av de norske ressursene. Men så er Venstre uenig i dette prosjektet, og det står Venstre fritt til å være. Jeg var i en debatt i går med statsråd Bård Vegar Solhjell. Han sa seg enig med Miljøpartiet De Grønnes representant Rasmus Hansson i at man i grunnen burde avvikle produksjonen av olje- og gass på norsk sokkel i et 20-årsperspektiv. Man kan altså si at blant regjeringspartiene er det sprikende standpunkter. Til og med innenfor Senterpartiet må man kunne si at det er ganske stor bredde med hensyn til hva man måtte mene om energipolitikken i Norge. Senterpartiet har nå styrt Olje- og energidepartementet i åtte år. Partiet har vært det samme, men politikken har endret seg dramatisk etter hvem som har sittet der. Så jeg tror nok at innenfor Senterpartiet finner man alle de synspunkter som er representert i denne sal i dag. Hvis statsråden har behov for å kommentere andre partiers synspunkter, må han også finne seg i at man kommenterer hans eget partis ulike synspunkter i samme sak.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-07:
Det er jo interessant at statsråden mener det er så ille å la private få lov til å bygge og drifte en utenlandskabel, når han synes det er helt greit at private eier Gassled. Hva mener statsråden er den prinsipielle forskjellen på det å la private eie kritisk infrastruktur, som Gassled, innenfor petroleumsvirksomheten og det å la private få eie en mellomlandsforbindelse?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-07:
Gassled har altså et naturlig monopol og kan sammenlignes med en mellomlandsforbindelse. Det er fullt mulig å ta ut grunnrenten på en utenlandsforbindelse ved å si – akkurat som man har gjort med Gassled – at det er sikret en rimelig forutsigbar avkastning for den som bygger og drifter mellomlandsforbindelsen, men at avkastningen utover dette skal tilfalle fellesskapet, nettopp for å betale ned på innenlandsutbyggingen av nett, som jo er dagens system. Det er ingen grunn til at dette ikke skal kunne gjøres gjennom et konsesjons- og skattesystem, der det offentlige sikrer offentlig kontroll, der grunnrenten tilfaller fellesskapet, og der systemintegriteten ivaretas av konsesjonssystemet. Hvorfor mener statsråden at dette er så vanskelig å få til?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-07:
Saksordføreren har på en utmerket måte redegjort for hvorfor vi fortsatt bør ha en stortingsmelding om rikets miljøtilstand og en helhetlig debatt om miljøpolitikken i denne salen basert på en melding fra regjeringen. Derfor skal jeg fatte meg i korthet og nøye meg med å si at det er gått seks år siden forrige gang regjeringen la fram det den selv da omtalte som den viktigste meldingen om miljøpolitikken i Norge, og en melding som ga Stortinget en sjanse til å debattere miljøpolitikken i et helhetlig perspektiv og i sin fulle bredde. Det vises til at det er opprettet en nettside som heter miljøstatus.no. Det er en utmerket nettside, men en fattig erstatning for en helhetlig debatt om miljøpolitikken i Stortinget. Derfor er det skuffende at regjeringen og regjeringspartiene, som hevder å være svært opptatt av miljø, ikke vil gi Stortinget denne muligheten til å diskutere resultatene av regjeringens politikk og de ambisjonene de setter seg for fremtiden.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-07:
Det biologiske mangfoldet er grunnlaget for menneskets eksistens, livskvalitet og velferd. Det biologiske mangfoldet er utviklet naturlig over lang tid og gjennom kulturpåvirkning. Det er en samlet komité som understreker viktigheten av å ta vare på det biologiske mangfoldet for kommende generasjoner, og som mener at det gjøres best gjennom en kombinasjon av vern og bærekraftig bruk. Det er viktig med et lovverk som sikrer at de norske naturverdiene blir ivaretatt. Naturmangfoldloven, som ble enstemmig vedtatt i Stortinget i 2007, er et av de viktigste verktøyene vi har for å ivareta viktige naturverdier i Norge. Norge har også sluttet seg til konvensjonen om biologisk mangfold. 20 nye globale mål for bevaring av naturmangfold og økosystemtjenester frem mot 2020 ble vedtatt under denne konvensjonen i Nagoya i 2010. Det ble også vedtatt at landene skal oppdatere og revidere sine nasjonale handlingsplaner for naturmangfold i tråd med de nye globale målene, og at handlingsplanen skal være på plass og gjennomføringen påbegynt innen 2015. Representantene Tenden og Skei Grande har fremmet en rekke forslag i dokumentet om hvordan vi bedre kan ivareta naturmangfoldet. En samlet komité deler forslagsstillernes intensjon med forslagene, men mener de konkrete forslagene må vurderes i sammenheng med den nasjonale handlingsplanen som legges frem i mars neste år, da forslagene er svært omfattende, og mange av dem vil kreve egne utredninger. En samlet komité foreslår derfor at Dokument 8:66 S vedlegges protokollen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-07:
Det kunne også vært fristende å følge opp representanten Ropstads spørsmål, men ettersom tilleggsmeldingen kom mens vi har sittet her, er det vanskelig å få det til. Isteden ønsker jeg å stille statsråden et spørsmål om naturmangfoldloven. Som jeg nevnte i mitt innlegg, er naturmangfoldloven et av de viktigste verktøyene vi har for å ivareta viktige naturverdier i Norge. Samtidig ser vi at både utbyggere og offentlige myndigheter stadig vekk synes å bli tatt på senga over at det finnes viktige naturverdier i områder hvor de også planlegger infrastrukturprosjekter. Denne konflikten mellom moderne behov og naturverdier ser vi stadig oftere, ikke minst i urbane strøk. Spørsmålet er hva regjeringen gjør for å følge opp at offentlige etater, offentlige aktører og andre faktisk tar inn over seg naturmangfoldloven og planlegger og tar høyde for naturmangfoldloven når de skal bygge ut f.eks. veier, jernbane og annen infrastruktur – som f.eks. strømledninger fra Ørskog til Sogndal.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-07:
Vi behandler nå tre saker under ett. La meg aller først slutte meg til det som har vært sagt om viktigheten av Nagoya-protokollen. Formålet med protokollen er å legge til rette for at urfolks og lokalsamfunns interesser ivaretas og respekteres ved tilgang til og utnyttelse av kunnskap knyttet til genetisk materiale som er utviklet, overført og bevart av et urfolk eller et lokalsamfunn. Dette vil ha betydning i Norge, men er særlig viktig i utviklingsland der de genetiske ressursene er store og urfolk til nå har hatt svært begrenset fordel av foredling av genetiske ressurser. Nagoya-protokollen vil bidra til å rette opp i denne ubalansen, og det er viktig at Norge er en pådriver for at så mange land som mulig ratifiserer protokollen og gjør de nødvendige endringer i nasjonale lovverk som en følge av dette. Vi behandler også Prop. 145 L for 2012–2013 om endringer i naturmangfoldloven og friluftsloven i dag. Høyre støtter de endringene som gjøres i naturmangfoldloven §§ 34, 36 og 77. Vi støtter også forslaget i § 62 tredje ledd, som innebærer en kodifisering av den klageretten fylkesmannen har i dag, som følge av delegasjonsvedtakene fattet i medhold av annet ledd. Samtidig mener vi det er prinsipielt betenkelig at vernestyrenes sekretariat har et ansettelsesforhold hos et organ som har klagerett over styrenes vedtak. Høyre mener dette bør revurderes, og vi er overrasket over at det bare er Fremskrittspartiet og Høyre som ser den uheldige koblingen mellom vedtaksorgan og klagesaksorgan dette gir.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Dette er etter min mening en svært positiv sak – fordi det skjer en opprydding i hvilke lover naturoppsynet skal føre kontroll med, og fordi vi får en presisering av hjemmelsgrunnlaget for oppsynets kontrollvirksomhet. Jeg har liten forståelse for bekymringene fra Høyre og Fremskrittspartiet med hensyn til om Statens naturoppsyn nå får fullmakter som de mener ligger innunder politiets oppgaver. For det første er det etter mange år med uklarhet mellom Naturoppsynet og politiet faktisk enighet om det som foreslås. For det andre er det underlig at de to såkalte lov-og-orden-partiene – Høyre og Fremskrittspartiet – i realiteten tar til orde for en politikk som gjør det umulig å følge opp lovbrudd. Er det fordi partiene egentlig mener at disse lovbruddene ikke er så viktige? Hvis de mener at det er viktige lovbrudd, er partiene uten virkelighetsforståelse, om de tenker seg at politiet skal kunne være til stede der hvor Statens naturoppsyns folk er i dag. Det ville også vært en totalt gal prioritering. Under terroraksjonen på Utøya hadde Nordre Buskerud politidistrikt – som dekker store deler av Hardangervidda – tre uniformerte politifolk på vakt i hele distriktet. Det var godt de ikke befant seg f.eks. på en motorferdselskontroll på vidda! Det ville kreve en enorm styrking av politiet hvis de skulle gå inn i Naturoppsynets oppgaver, og det ville være en helt gal prioritering. Når regjeringa nå åpner for økt kjøring med snøskuter gjennom traseer for rekreasjonskjøring i noen kommuner, er det samtidig viktig at det gis mulighet for å slå ned på ulovlig og farlig kjøring. Det er for mange bygder som har mistet ungdom i dødsulykker med motorferdsel. Naturoppsynet må ha mulighet både til å be om legitimasjon og til å stoppe folk, som det vil være behov for i en rekke av de oppgavene der Naturoppsynet fører kontroll. Det handler om effektiv ressursbruk at SNOs folk får de fullmaktene som her foreslås.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Sosialistisk Venstreparti er en pådriver i både miljø- og klimaarbeidet. På slutten av sesjonen er det med glede og stolthet vi kan se tilbake på alt som har skjedd på dette området i den rød-grønne regjeringas tid. Jeg vil nevne noe: Denne regjeringa har satt i gang de mest omfattende klimakuttiltakene, vi har fått til en snuoperasjon i samferdselspolitikken til fordel for tog, kollektivtrafikk og sykkel, vi har vedtatt en biomangfoldslov som brukes som eksempel over hele verden, og vi er i gang med en omfattende utbygging av fornybar energi. Det har vært brakt fram mange saker for Stortinget på dette området. Samtidig tror jeg ikke det er noen uenighet mellom partiene om behovet for også å få en helhetlig gjennomgang av norsk miljøpolitikk. I komitémerknaden vises det til at departementet har en hjemmeside, miljøstatus.no, hvor man for så vidt finner en slik helhetlig oversikt. Samtidig rapporteres det i statsbudsjettet. Men det er riktig, og det er det forslagsstillerne etterspør, at vi ikke har hatt en helhetlig debatt i Stortinget de siste årene. Jeg deler fullt ut det ønsket. Samtidig var det en enstemmig komité som stilte spørsmål ved formen ved den tidligere rikets miljøtilstand, om den var rett. Jeg tror kanskje at regelmessige redegjørelser fra miljøvernministeren kan være en vel så bra form, slik vi har på det utenrikspolitiske området, og slik miljøvernministeren har tilbudt seg. Men jeg noterer at miljøvernministeren skriver at han vil komme tilbake til Stortinget, slik at vi neste år skal kunne få en miljøpolitisk redegjørelse i en passende form, og jeg håper at det er nettopp ham som kommer tilbake til Stortinget med den.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Ja, da skal jeg være tredjemann som sier at det i 2010 ble enighet mellom alle medlemslandene om FN-konvensjonen om biologisk mangfold: en ny, tiårig strategisk plan for den internasjonale og nasjonale innsatsen for å redde det biologiske mangfoldet. Et av de viktigste redskapene man ble enige om, var Nagoya-protokollen – om rettferdig tilgang til genetiske ressurser – som vi skal vedta i dag. Og da er vi det første i-landet som ratifiserer avtalen. Å sikre rettferdig bruk av genetiske ressurser er viktig for det biologiske mangfoldet, fordi det handler om å innhente samtykke fra urfolk eller lokalsamfunn ved bruk av tradisjonell kunnskap, slik at ikke store kapitalinteresser kan gå inn og forsyne seg og monopolisere genetisk materiale. Rettferdig fordeling av fordelene fra genressurser er viktig for å gi et grunnlag for interesse for å ta vare på biomangfoldet. Dersom det er snakk om utnyttelse som skjer i et annet land enn opprinnelseslandet, og lovgivninga i staten der urfolket eller lokalsamfunnet holder til, krever det, må det sikres at det kommer i stand en avtale om utnyttelsen av kunnskapen. Videre krever protokollen at det skal gripes inn og stilles krav om tiltak, der det ikke etterleves. Grunnen til det er at mesteparten av verdens genressurser finnes i utviklingslandene, mens det i all hovedsak er i-landene som har teknologien og de økonomiske ressursene til å nyttiggjøre seg genetisk materiale, f.eks. knyttet til medisin, som det ligger mye penger i. Nagoya-protokollen går lenger enn naturmangfoldloven. Naturmangfoldloven dekker ikke hvordan man skal ivareta urfolks eller lokalsamfunns rettigheter, eller hvordan man skal få til en rettferdig fordeling av godene ved bruk av genetisk materiale. Det er bakgrunnen for at det også er behov for å endre naturmangfoldloven, slik at vi får en forskriftshjemling som støtter Nagoya-protokollen, og som SV selvfølgelig støtter sterkt.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Jeg ser at det på galleriet har ankommet det som kanskje er en skoleklasse. Jeg antar at de ikke har kommet av spesiell interesse for denne GGGI-saken. GGG står ikke for Gyldendals Gode Guttebøker, som jeg vokste opp med, men det står for Global Green Growth Institute, og vi skal nå ratifisere en avtale om opprettelsen av dette instituttet. Jeg antar at det heller ikke blir heftig debatt om det, for det er en enstemmig komité som skriver i merknadene at de deler departementets ønske om at Norge skal være en pådriver for en grønnere utvikling – ikke bare i Norge, men i hele verden. Komiteen mener at Norge kan være en viktig brobygger mellom ulike grupper av land i internasjonale prosesser. Vi er fra før av engasjert i arbeidet med grønn økonomi gjennom støtte til FNs miljøprogram, OECDs grønn vekst strategi, for ikke å snakke om klima- og skoginitiativet Energy Pluss. Dette og GGG-instituttet er nettopp et initiativ der Norge kan samarbeide med utviklingsland, for det følger av Klimakonvensjonen at medlemslandene bør utarbeide nasjonale lavutslippsstrategier. Det gjelder også utviklingslandene, og komiteen mener at GGG-instituttet er en strategisk partner i dette arbeidet. Saken har vært forelagt utenriks- og forsvarskomiteen, og de har samme innstilling som oss, nemlig at vi skal ratifisere avtalen.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-07:
Mitt spørsmål er om elektrifisering. Men først kan jeg si at for Kristelig Folkeparti har det vært viktig at det i denne saken er snakk om en utbygging når det gjelder gass – og vi ser vesentlig forskjell på det, også i et klimaperspektiv. Som jeg var inne på i mitt innlegg, synes vi det er et paradoks at en i lønnsomhetsberegningene og i finansieringen i Polarled og gassrørledningen kan tenke områder, mens når det gjelder elektrifisering, er det kun Aasta Hansteen eller kun det enkelte prosjektet som blir tatt med i beregningene og kostnadsanalysen. Dette er ikke et enestående prosjekt i den forstand, men vi ønsker å tenke at når det gjelder nye felt, og særlig når det er snakk om områder, ønsker vi å prøve å få dem elektrifisert. Det er Stortinget enig om, og har klare føringer for, i klimaforliket. Mitt spørsmål er om ikke statsråden er enig i det. Vil han tenke mer i den retning i framtidige prosjekter, slik at en kan unngå at når dagen kommer, har en ikke utredet grundig nok analyse på elektrifiseringen?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-07:
Takk president, og takk Venstre. Det er godt å høre at statsråden er opptatt av å tenke i den retning. Så vidt jeg klarte å se av beregningene, var det kun utvidet til 15 år. Det fikk jeg til svar fra statsråden, mens det i PUD-en sto 25 år – så vidt jeg kunne se. Men uansett er mitt ønske at man kan elektrifisere flere områder. Selv om presidenten var tydelig på at man skal stille spørsmål til denne saken, er jeg opptatt av at framtidige utbygginger faktisk kan elektrifiseres. Da må jeg understreke at vi fra Kristelig Folkepartis side ikke er for at alt skal elektrifiseres. Men vi ønsker i alle fall fakta på bordet til grundige vurderinger, slik at man når man behandler saken i Stortinget, kan ta de riktige avgjørelsene. Vil statsråden sørge for at også andre aktuelle konsepter som åpner for elektrifisering, legges til grunn i den konsekvensutredningen som kommer til Kastrup, nei, Castberg Så langt en har sett nå, har Statoil skrinlagt den biten.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-07:
Jeg har behov for å komme med noen merknader knyttet til representanten Amundsens innlegg på bakgrunn av at det var mitt forslag å utsette saken. Jeg vil ikke la det bli hengende i luften at det var på bakgrunn av en e-post. Jeg vil understreke at for de av oss fra partier med én person i komiteen og med store saker til behandling på kort tid i løpet av våren – det er 16 saker som energi- og miljøvernkomiteen behandler på kort tid – har i alle fall jeg behov for å være trygg på de avgjørelsene jeg tar. Jeg var veldig glad for at komiteen også var tydelig på at den ønsket å gi meg muligheten til å kunne gå inn og undersøke mer. Det var flere som uttrykte ønske om det. Da vi så fikk de bekreftelsene vi trengte, var det helt greit, og vi gikk til avgivelse i saken. Det har heller ikke vært innkalt til noen åpen høring på Stortinget. Derfor er det uansett nyttig å lese grundig alle innspill vi får, og så eventuelt stille spørsmål på bakgrunn av dem. I tillegg må jeg knytte noen kommentarer til elektrifisering. Det er riktig at det i noen tilfeller kan det være et dyrt tiltak. Kristelig Folkepartis holdning er at vi ønsker flere prosjekter som kan elektrifiseres. Det er for så vidt også Stortingets ønske. Det har vi sagt i klimaforliket. Da må vi sørge for at det skjer. Nå ser vi at prosjekt etter prosjekt bygges ut. Jeg var inne på i min replikk at det ser ut til at man også vil skrinlegge å elektrifisere Johan Castberg-feltet. Det er det som er Kristelig Folkepartis store bekymring, at regjeringen slår seg til ro med det og ikke stiller tydeligere krav. Derfor burde heller utgangspunktet være at operatørene og utbyggerne må begrunne hvorfor de ikke kan velge elektrifisering, og at elektrifisering er hovedregelen. Det går for så vidt lenger enn klimaforliket, men det er Kristelig Folkepartis politikk. Jeg er helt enig i at når det ikke er gode grunner for å elektrifisere, skal vi ikke gjøre det. Jeg vil ha dokumentasjon og fakta på bordet, så må man gjøre gode vurderinger ut fra det. Vi har et ambisiøst mål om å redusere klimautslippene, og da må det også tas til følge i olje- og energipolitikken. Det er bakgrunnen for at vi er utålmodige, og at vi er tydelige på at vi ønsker en mer offensiv linje når det gjelder elektrifisering.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-07:
Saken gjelder et representantforslag fra stortingsrepresentantene Nikolai Astrup og Siri A. Meling om en stortingsmelding om rikets miljøtilstand. Annethvert år i perioden 1999–2007 ble det lagt fram en stortingsmelding der formålet var å presentere utviklingen i miljøet og hovedpunktene i regjeringens miljøpolitikk. Siden 2007 er det ikke blitt lagt fram noen stortingsmelding om regjeringens miljøpolitikk og rikets miljøtilstand. Komiteens flertall, regjeringspartiene, understreker betydningen av en effektiv miljørapportering, og de viser til at departementets nettside, miljøstatus.no, til enhver tid viser en oppdatert oversikt over miljøstatusen i Norge. De er også tydelige på at regjeringen fremmer politikk i andre dokumenter, at erfaringene med stortingsmeldingen om rikets miljøtilstand har vært varierende, og at formatet ikke har vært egnet for en mer helhetlig prinsipiell diskusjon. Derfor har regjeringen valgt ikke å legge fram melding om rikets miljøtilstand siden 2007. Komiteens mindretall, opposisjonen – Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti – mener at det er uheldig at det ikke er lagt fram noen stortingsmelding, og vi deler forslagsstillernes oppfatning og skulle ønske at regjeringens miljøpolitikk og rikets miljøtilstand hadde vært lagt fram som en stortingsmelding. Vi viser også til at det i løpet av seks år ikke har vært en samlet stortingsmelding som har gitt en framstilling av regjeringens miljøpolitikk. Samtidig viser vi til at gjennomgangen av resultatmålene i de årlige budsjettproposisjonene er viktig, men at den ikke erstatter en egen stortingsmelding om regjeringens miljøpolitikk og rikets miljøtilstand, fordi en egen stortingsmelding ville gitt et bedre grunnlag og en mer helhetlig diskusjon rundt de viktigste miljøutfordringene og miljøpolitiske grep, uavhengig av de årlige budsjettvurderingene og bevilgningene. Jeg tar herved opp mindretallets forslag.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-07:
Jeg er egentlig langt på vei enig med statsråden i hans avsluttende kommentar om at det i alle fall må vurderes grundig. De måtene som statsråden skisserte at det kunne gjøres på, er jo eksempler som Kristelig Folkeparti kan se på når vi forhåpentligvis får regjeringsmakt til høsten. Det er flere måter en kan organisere, få mer kontroll og oversikt over, en generell debatt om miljøpolitikken. Et av forslagene som vi var enige om i klimaforliket – som for så vidt er litt på siden – var å utrede hensiktsmessigheten av en klimalov. Kristelig Folkeparti ønsket nok å gå enda lenger, men vi er i alle fall glad for at en i det minste skulle utrede hensiktsmessigheten. Mitt spørsmål er egentlig bare: Hvordan ligger det an med utredingen? Er det f.eks. snart aktuelt å sette ned et offentlig utvalg som kan vurdere og utrede klimaloven?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-07:
Mitt spørsmål går egentlig bare på hvordan det ligger an. Vi var i fjor enige om å utrede hensiktsmessigheten, noe jeg for så vidt synes var for kort, men det var dit vi kom i klimaforliket. Jeg er opptatt av at det ikke kan være den største jobben, så i løpet av ett år må en jo ha kommet langt i den utredningen. Mitt spørsmål er egentlig bare: Hvordan ligger en an? Jeg hadde kanskje forventet at en kunne få satt ned et offentlig utvalg eller lignende nå før sommeren.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-07:
Et viktig område av naturmangfold er konflikten mellom olje og sårbare områder. I en tidligere forvaltningsplan har en definert iskanten og polarfronten som særlig sårbare områder. I dag er det blitt fremmet en tilleggsmelding som komiteen får, som slår fast at i det nye området som skal åpnes i Barentshavet sørøst kan det være petroleumsvirksomhet i hele området, men at det legges tidsbegrensninger slik at det ikke kan være hele året. Vi vet at det de siste årene – senest i 2003 – var en utbredelse av isen som gikk langt inn i det nye området. Det betyr at nå blir det mulig med petroleumsvirksomhet i områder der isen kan komme deler av året. Hva er det som gjør at regjeringen nå aksepterer den risikoen det er å åpne for petroleumsvirksomhet i områder der det vil være is i deler av året?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-07:
Nå er det jo litt beklagelig at jeg kommer mellom representantene Lundteigen og Skei Grande og ødelegger den replikkvekslingen. Men jeg hadde behov for å følge opp det som jeg sa i mitt spørsmål, som jeg følte jeg ikke fikk godt nok svar på. Derfor vil jeg presisere hva jeg mener er alvorlig med det som jeg oppfatter har kommet i statsråd i dag. Rettelsen som ligger i tilleggsmeldingen som kom i dag, er: «I områdene ved iskanten og polarfronten skal det ikke igangsettes petroleumsvirksomhet nå. Spørsmålet om petroleumsvirksomhet ved iskanten og polarfronten vil bli vurdert på nytt i forbindelse med neste oppdatering av forvaltningsplanen for Barentshavet. Dette er ikke til hinder for at det kan drives petroleumsvirksomhet i hele Barentshavet sørøst.» Det er to motsetninger. På den ene siden sier en at en ikke ønsker petroleumsvirksomhet ved iskanten og polarfronten, og i neste setning sier en at det ikke er til hinder for at det drives petroleumsvirksomhet i hele Barentshavet sørøst. Da er spørsmålet: Hva definerer en «iskanten og polarfronten» til? På spørsmål til departementet har jeg fått svar: «I begrepet den faktiske/observerte iskanten legges den til enhver tid observerte iskant. I åpningsprosessen er iskanten definert som 40 pst. isdekning.» Det betyr at den «faktiske/observerte iskanten» er «den til enhver tid observerte iskant». Vi er alle kjent med at den smelter og trekker seg nordover på sommeren og trekker seg sørover på vinteren. I forrige forvaltningsplan for Barentshavet står det: «Polarfronten strekker seg også inn i tidligere omstridt område» – altså det som nå er Barentshavet sørøst. – «Sjøis dekker deler av området i perioder av året. Maksimum isutbredelse kan variere fra et år til et annet, mer jo lenger øst man kommer.» Poenget er at jeg oppfatter at det er en motsetning her. Jeg er glad for at miljøvernministeren er tydelig på at det ikke skal være petroleumsaktivitet i områder der det kan være is deler av året, men det som ligger i den tilleggsmeldingen som ble vedtatt i statsråd i dag, sier det motsatte, og særlig når en legger definisjonen «den til enhver tid observerte iskant» til grunn. Det betyr at det kan åpnes opp for petroleumsvirksomhet på sommeren. Men hva hvis det blir et funn, og isen trekker seg nedover? Skal en da si at her er det ikke mulig å drive videre? Her har en enten ikke klart å ende opp med en definisjon, og så gjennom tilleggsmeldingen i dag har en konkludert, eller så er det strid om hva definisjonen er. Sånn jeg oppfatter det, er dette en trussel mot naturmangfoldet. Det er kjempefarlig hvis Stortinget skal vedta dette, for det betyr at en åpner opp for petroleumsvirksomhet i et område der det vil være is deler av året. Det ønsker ikke Kristelig Folkeparti.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-07:
Mye er allerede sagt, men siden vi er det eneste partiet på Stortinget som kommer til å stemme imot utbygging, vil jeg knytte noen ord til bakgrunnen for det. Jeg må nok skuffe en entusiastisk Amundsen. Venstre mener norsk olje- og gasspolitikk må ta utgangspunkt i at vi og Europa lykkes med vår klima- og energipolitikk. Lykkes Europa med de målene de har satt seg, vil gass fort bli for dyr sammenlignet med fornybar energi, og etterspørselen og gassprisene vil – som flere har vært inne på – fortsatt synke. Mange felt vil fortsatt være lønnsomme, men nye felt – spesielt mindre og marginale felt – vil med den kostnadsveksten vi har sett i markedet og med noe lavere gasspriser, fort være ulønnsomme. Dette hadde ikke vært så problematisk hvis det hadde vært slik at de private bedriftene hadde tatt risikoen alene. Men siden staten tar mellom 80 og 90 pst. av risikoen, må vi som beslutningstakere ha gode tall å forholde oss til. Det mener jeg vi ikke har i denne saken. Det bør vi ha når vi behandler slike saker. Venstre mener det foreligger vesentlig usikkerhet ved sentrale elementer i beregningen. Det går f.eks. ikke fram hvor sensitivt prosjektet er for endringer i gassprisen. Dette er en investering til over 50 mrd. kr, hvor staten gjennom skattesystemet og eierskap vil betale for rundt 80 pst. av kostnadene. Når vi da samtidig vet at det er en marginal utbygging, er det en sentral informasjon for Stortinget hvilken risiko som faktisk er knyttet til fremtidig gasspris. Et annet punkt som ikke er utredet tilstrekkelig, er spørsmål knyttet til elektrifisering av installasjonen – som også flere har vært inne på. Oljesektoren står for 25 pst. av våre nasjonale utslipp. Stortinget har inngått et klimaforlik som det er vanskelig å se at en kan oppnå dersom en skal holde utenfor hele denne sektoren. Utslippene fra Aasta Hansteen-utbyggingen vil alene føre til økte årlige utslipp på 218 000 tonn CO2. I tillegg kommer potensielle utslipp fra fremtidige utbygginger i området, som ikke vil få noen elektrifiseringsløsninger dersom muligheten ikke benyttes nå. Til slutt: Regjeringens praktisering av samtykke og dispensasjoner til tidlig kontraktsinngåelse fratar Stortinget muligheten til en realitetsbehandling av saken, og legger føringer for valg av konseptløsninger og nasjonal verdiskaping. Det er problematisk, men dette er ikke den eneste saken der det har skjedd dispensasjoner fra normal saksgang. Bare den siste tiden kan jeg nevne Edvard Grieg, der plan for utvikling og drift ble levert samme dag som høringsfristen på konsekvensutredningen var gått ut, Martin Linge, der PUD ble levert før høringsfristen på konsekvensutredningen var gått ut, Ivar Aasen, der kontraktsmessige forpliktelser var inngått før stortingsbehandling, og Gina Krog, der også kontraktsmessige forpliktelser var inngått. Hvis det er slik at statsråden mener regelverket er uhensiktsmessig for hans måte å drive oljepolitikk på, må han nesten komme til Stortinget og be om en lovendring. Men vi kan ikke la unntaket bli regelen i en så viktig sektor som petroleumssektoren.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-07:
Angrep er det beste forsvar. Venstre mener at robuste økosystemer med et stort mangfold av arter og gener sikrer tilgangen til livsnødvendige økosystemtjenester, slik som mat, rent vann, ren luft – naturressursene som utnyttes for å bygge hus og skaffe energi. Naturmangfoldet gir opplevelser og livskvalitet og er en viktig del av kulturen i mange ulike samfunn. Derfor er det dramatisk for livet på kloden når mangfoldet av arter utryddes i et tempo som er minst tusen ganger raskere enn det som er naturlig. Det er de fattige delene av verdens befolkning som rammes først og mest direkte når naturmangfoldet forsvinner. Også Norge har langt igjen før naturmangfoldet er trygget. I den norske rødlista fra 2010, som viser prognoser for arters risiko for å dø ut fra et område, er det oppført 4 599 arter, hvorav 2 398 er klassifisert som truet og 1 284 som nær truet. Den største trusselen mot naturmangfoldet i Norge er arealbruk og arealbruksendringer. Utbygging av naturområder og kulturlandskapet truer dyr og planter, og mange naturtyper som ikke finnes andre steder i verden, er i ferd med å bli borte. Utbygging av hyttefelt, en vei – som sikkert blir et tema her i dag – en kraftstasjon eller utplanting av fremmede treslag gir inntekter til både kommuner, bedrifter og privatpersoner, uten at kostnaden av naturødeleggelsene er synlig. Her ligger kjernen i problemet. Det er vanskelig å snu utviklingen og stanse det dramatiske tapet av arter og naturtyper, fordi mangfoldet ødelegges bit for bit, og fordi hvert inngrep kan synes ubetydelig. Det er først når man løfter blikket og ser det større bildet – regionalt, nasjonalt og globalt – at bildet blir tydelig. Norge har gjennom konvensjonen om biologisk mangfold forpliktelser til å stanse utryddelsen av arter. Forslagsstillerne er glad for at verdenssamfunnet gjennom konvensjonen har laget et viktig rammeverk, men det er likevel det som skjer innenfor hvert enkelt lands grenser, som vil avgjøre om målet nås. Derfor er det avgjørende hvordan Norge forvalter naturrikdommen innenfor landets grenser, og hvordan man påvirker det biologiske mangfoldet i resten av verden. Jeg viser til alle Venstres gode forslag i dokumentet og håper på positiv respons for dem – for naturen og for miljøet.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-07:
Jeg vil først takke statsråden for grundige og relativt positive svar på alle forslagene som Venstre har her i dag. Mitt spørsmål går på palmeolje. Miljøvernministeren skriver i sitt brev at det ikke finnes bransjestandard eller sertifiseringssystemer som er gode nok. Mitt spørsmål blir da: Hvorfor ikke hindre bruk og import inntil disse er på plass og er troverdige?
Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-07:
Jeg skal ikke forlenge denne debatten. Jeg vil bare avslutningsvis si at alle forslagene Venstre leverte inn, ikke var for å terge opp Senterpartiet – på ingen måte – men det er et ekte kunnskapsbasert engasjement i partiet Venstre for denne saken.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-06-07:
Nei, på ingen måte. Johan Castberg – som riktignok ikke er det feltet vi diskuterer i dag – er et svært viktig prosjekt for Norge, det er et svært viktig prosjekt for Nord-Norge. Jeg opplever også at det er et svært viktig prosjekt for lisensen overfor Statoil. Det er et stort oljefunn i Barentshavet. Jeg føler meg trygg på at man etter en gjennomarbeiding av prosjektet vil få både en realisering og en ilandføringsløsning på Veidnes i Finnmark, som forutsatt. Det er et stort prosjekt, og det er ikke uvanlig at operatørene har behov for å gjennomarbeide og kvalitetssikre denne type prosjekt før man tar endelig investeringsbeslutning. Jeg har også lyst til å understreke at forutsigbarheten og stabiliteten i det norske petroleumssystemet er det ingen grunn til å sette spørsmålstegn ved. Det betyr imidlertid ikke at det aldri blir foretatt endringer og justeringer. Det har skjedd før, det tror jeg vil skje igjen, i takt med tiden for å realisere det fulle verdiskapingspotensialet.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-06-07:
Jeg tror det er viktig å rydde opp i hva som er hva. For det første har vi sendt brev til Stortinget der vi redegjør for framdriftsplanen for Ørskog–Sogndal. Den skal stå ferdig i 2016, og jeg har ingen opplysninger som tyder på at det ikke vil la seg gjøre. Som representanten sikkert er klar over, avsluttet Miljøverndepartementet for kort tid siden den siste biten av myndighetsbehandlingen, og alle offentlige tillatelser foreligger nå. Det er også et spørsmål om kraftforsyningen ut til Nyhamna. Det er et kommersielt forhold som operatøren og lisensen også er nødt til å ta ansvar for. Der har Statnett flere ganger tilbudt å bygge ledning sånn at man kan få en N-1-løsning for Nyhamna. Det har det fra operatørens side ikke vært vilje til å investere i. En sånn løsning må være et resultat av kommersielle forhandlinger mellom partene.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-06-07:
Jeg har tidligere opplevd at formålet med en gassmelding har vært knyttet til industriell bruk av gass i Norge snarere enn en senariotenkning og analyse av hva som kan være mulig av markedsutsikter for gass i Europa og andre steder. Det jeg imidlertid kan forsikre representanten om, er at departementet kontinuerlig, på vanlig vis, holder oppsikt med og vurderer utviklingen både i energimarkedet generelt og i gassmarkedet spesielt – i Europa og andre steder. Jeg deler representantens oppfatning av at energimarkedene er i endring. Jeg har lyst til å tilføye at noen av disse endringene er markedsbasert – basert på nye teknologier og nye ressurser som blir tilgjengelige. Andre er basert på politiske veivalg, ikke minst når det gjelder den politikken som Den europeiske union fører. Det vil være både i Norges interesse og i klimaets interesse at man jobber hardt for å gi norsk gass en større plass i europeisk energiforsyning.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-06-07:
La meg bare kommentere forutsetningene for spørsmålet som ble stilt. Det er sånn at operatøren har beregnet tiltakskostnaden for elektrifisering, slik som Stortinget og regjeringen alltid stiller krav om. Det er en tiltakskostnad på 1 966 kr per tonn CO2over en periode på 15 år. Det er også tatt høyde for at nye funn vil bli faset inn til innretningen. Med andre ord har man lagt til grunn en lengre driftsperiode enn de ni årene som nå ligger på bordet, og man har lagt nye funn inn i beregningsgrunnlaget. Fremdeles viser tallmaterialet at en vil ha en tiltakskostnad som er langt høyere enn det som skal til for at det skal være mulig å forsvare elektrifisering av Aasta Hansteen-prosjektet. Her er ting gjort etter boka – og vel så det. Det er sånn at om man aldri så mye vil, klarer man ikke å snu opp ned på realitetene. I dette tilfellet er det ikke fornuftig å elektrifisere feltutbyggingen.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-06-07:
Rammene for elektrifisering er lagt på plass både gjennom petroleumsmeldingen og ikke minst gjennom klimaforliket. Der har Kristelig Folkeparti – så vidt jeg forstår – sluttet seg til det som skal være rammene for om felt skal elektrifiseres eller ikke. Da skal det oppfylles noen forutsetninger, f.eks. at det er nok tilgjengelig strøm på land ved tiltakspunktet, og at det skal lønne seg. Det foreligger også en plikt for departementet og operatørene om å jobbe fram og vurdere elektrifiseringen av de løsningene man vurderer. Det skal selvsagt skje. Det aner meg at her er det et underliggende spørsmål om man vil gå lenger enn det man har vært enige om, og det som Stortinget har vedtatt. Det har jeg ingen planer om å gjøre.