trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2002-12-19:
Tradisjonelt er det kun Norges Fiskarlag som har vært representert i Den norsk-russiske fiskerikommisjon og i Reguleringsrådet. Gjennom de siste årene har organisasjonen Norges Kystfiskarlag i økende grad deltatt i den offentlige debatten, og i løpet av de siste årene har organisasjonen befestet sin posisjon som en aktiv organisasjon i fiskerinæringen. Norges Kystfiskarlag er i dag fast observatør i Reguleringsrådet og har ved flere anledninger søkt om ordinært medlemskap. Dette er bakgrunnen for saken vi i dag tar opp. Alle kommisjoner, råd og komiteer vurderes på selvstendig grunnlag. Det er ingen automatikk i at man, selv om man er medlem av et råd, også har adgang til andre utvalg eller fora. Derfor er det heller ikke mulig å gi en generell tillatelse til deltakelse i «relevante råd og komiteer i fiskeriforvaltningen». Den blir gitt på selvstendig grunnlag fra år til år. Det er også viktig med en konkret vurdering for hver enkel komite og hvert enkelt råd, både ut fra hensynet til representasjon og at organene ikke skal bli for store. I årets sesjon ble for første gang landets fylkesordførere invitert til å delta med en representant i den norske delegasjonen i Den norsk-russiske fiskerikommisjon. De senere år har Fiskarlaget vært representert med tre personer – lederen, en fra havfiskeflåten og en fra kystfiskeflåten. Kystfiskeflåten har altså så langt vært representert gjennom Norges Fiskarlag. I Reguleringsrådet har Norges Kystfiskarlag observatørstatus. Kystfiskarlaget er en aktiv organisasjon – en aktiv aktør med viktige innspill om regulering av fisket, som tas med i saksframlegget til Reguleringsrådet. Derfor er synspunktene til Kystfiskarlaget viktige i beslutningsprosessen. Det er positivt at Norges Kystfiskarlag i stadig større grad i de senere årene har blitt inkludert i norsk fiskeriforvaltning. Jeg er derfor godt tilfreds med at fiskeriministeren i sitt brev til næringskomiteen skriver at han vil vurdere Reguleringsrådets videre form og sammensetning, herunder eventuell representasjon fra Norges Kystfiskarlag og andre organisasjoner som har søkt medlemskap. La meg avslutte med å understreke at selv om jeg som stortingsrepresentant selvsagt har synspunkter på deltakelse og representasjon i ulike råd og organer, må ansvaret for å ta den endelige vurderingen ligge hos fiskeriministeren. Det er Fiskeridepartementet som skal administrere de ulike forhandlingene og høringsprosessene, og det er trolig Fiskeridepartementet som best kjenner den løpende utviklingen i organisasjonsbildet. Jeg er derfor fornøyd med at fiskeriministeren vil vurdere deltakelsen i forkant av neste møte i Reguleringsrådet.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
Fiskeriministeren viser til den betydning som Fiskeridirektoratets regionkontorer har for næringen. Statsråden snakket veldig mye om behovet for omorganisering – en omorganisering som er tilpasset behovet, sa han. Han snakker bare om rasjonalisering, effektivisering og store enheter. Når vi vet hvor komplisert dette landet vårt er rent geografisk og avstandsmessig, er det litt vanskelig bare å tenke stort og på store enheter. Det passer egentlig bedre i andre land hvor avstandene er mindre. Er det ikke vel så rasjonelt å tenke tilgjengelighet, og tenke på om de næringene som skal betjenes av disse kontorene, har den nærhet og den kompetanse som de føler behov for? Jeg har registrert at man i fiskerinæringen har sagt at det ikke å opprettholde bl.a. kontoret i Vadsø og det å gi avkall på den store kompetansen som ligger i Trondheim, er galt. Er det slik at fiskerinæringen her tar feil, at det som går på nærhet til næringen, ikke har så stor betydning?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
Fiskeriministeren gav i sitt forrige svar til meg uttrykk for at jeg ikke hadde forstått hvordan dette skal fungere, men jeg fikk ikke svar på om fiskerinæringen selv tar feil i denne sammenheng. Når næringen tar til orde for at man kutter for mye i disse enhetene, er det da slik at næringen ikke har forstått sitt eget beste? Det fikk jeg ikke svar på av statsråden. Så må jeg tilføye at i likhet med representantene Ryan og Arnstad er også vi i Arbeiderpartiet villige til å drøfte behovet for mer midler som kan gi fiskerinæringen utviklingsmuligheter. Vi ser på dette som utgifter til inntekts ervervelse. Nå har mange gitt uttrykk for at dette er de villige til å se på, så hvis statsråden selv og Regjeringen mener at dette er riktig, burde det jo være et flertall for å sikre skikkelige ressurser, slik at man kan opprettholde en god infrastruktur som tjener denne næringen på best mulig måte.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
Det viktigste i debatten om Mattilsynet er at tilsynet tjener forbrukernes interesser. Som forbrukere må vi være trygge på tilsynets kompetanse og tilstedeværelse. Dette synes det å være bred enighet om. Men Regjeringens behandlingsmåte i denne saken er etter min mening uforståelig. Hastverket som Regjeringen hadde med saken i sommer, da folk stort sett hadde ferie, har skapt både undring og stor frustrasjon blant de ansatte i veterinærmiljøet spesielt. Jeg tror at en behandling i et annet tempo og i en annen rekkefølge ville ha skapt langt mindre støy og sikrere vedtak. Når det gjelder lokalisering av regionkontoret til Kautokeino, har dette skapt stor undring i mange miljøer. Mange spør: Når Regjeringen ønsker å lokalisere et slikt kontor til fiskerifylket Finnmark, hvorfor da legge det så langt fra fisken som her er tilfellet? Vi er også mange som er forundret over at Regjeringen ønsker å bryte opp det betydelige veterinære kompetansemiljøet som allerede finnes i Harstad. Jeg er bekymret for at det som skjer, svekker mulighetene for å bygge opp et regionkontor så godt og så raskt som det ville være mulig ved en lokalisering til Harstad. Hva er grunnen til et slikt valg? Det kan etter min mening ikke være faglige grunner til dette. Det kan etter mitt syn heller ikke begrunnes med distriktspolitikk. Harstad kommune har mistet mange arbeidsplasser, spesielt i verkstedsindustrien og i Forsvaret. Manglende leteaktivitet i oljenæringen har også skapt usikkerhet, og signalene er klare om nedbemanning i Harstad. Dette rammer også regionen rundt Harstad by. I en slik situasjon må det være feil å påføre denne kommunen ytterligere usikkerhet gjennom slike offentlige vedtak. Det er uforståelig at kommunen skal miste et fagmiljø, som er i fremste rekke i landet, og når arbeidsplassene allerede ligger der i dag. Jeg forstår den frustrasjonen dette har skapt i veterinærmiljøet, ikke bare i Harstad, men langt utover Harstads grenser. Jeg er undrende til at SV støtter Regjeringen i denne saken. Jeg registrerer at det er betydelig uenighet innad i regjeringspartiene om dette spørsmålet. Det har jeg registrert i media, men det kommer vel ikke fram her i salen. Jeg er svært positiv til å lokalisere ny virksomhet til Kautokeino – jeg kjenner til situasjonen der. Men jeg kan ikke forstå hva man oppnår ved å flytte en slik virksomhet fra ett distrikt med store utfordringer til et annet distrikt med store utfordringer. Når god kompetanse allerede ligger i et av disse distriktene, må det være feil å flytte. Jeg er glad for at et flertall i Stortinget går inn for å beholde Fiskeridirektoratets regionkontorer i Vadsø og i Trondheim. Det vil tjene fiskerinæringen på en god måte. Avstander og kompetanse gjelder også i denne saken. Fiskerinæringen og oppdrettsnæringen trenger god kompetanse og god infrastruktur. Det må være feil å spare på slik infrastruktur for en næring som er i en fantastisk utvikling og der forventningen er stor. Det går an å spare seg til fant.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
Jeg har ikke ønske om å forkorte juleferien unødig for Stortinget ved å forlenge dagens debatt, men dette er en viktig sak for yrkesutøvere i en næring med store utfordringer. Fiskeriene har mange utfordringer både nasjonalt og i forhold til avtaler med andre nasjoner. Reguleringsspørsmål og internasjonale fiskeriavtaler er noe av det som berører næringen og utøverne aller sterkest. Det er naturlig at yrkesutøvernes organisasjoner vil ha et ord med i laget når viktige forhandlinger skal foregå, når viktige avgjørelser skal tas og tilrådinger skal gis. Jeg tror det er en styrke for næringen at det er stor bredde i representasjonen i viktige fora og forhandlinger. Jeg tror også at en bred representasjon skaper en bedre dialog og større grad av felles forståelse av de realitetene og utfordringene som næringen står overfor. Jeg har tro på at dette på en bedre måte kan få næringen og myndighetene til å samle seg om standpunkter som tjener næringen og resten av samfunnet. Jeg tror i denne sammenheng at det har vært en styrke for norsk landbruk at både Norges Bondelag og Norsk Bonde- og Småbrukarlag har hatt rett til å forhandle. Jeg håper og tror at det må være i hele fiskerinæringens interesse at også Norges Kystfiskarlag slipper til i slike fora som er nevnt i forslaget. Denne organisasjonen har vokst sterkt de siste årene og er blitt en toneangivende organisasjon som hevder seg godt i debatten. Jeg tror vi har bruk for denne bredden og engasjementet fra alle toneangivende organisasjoner for å kunne finne fram til løsninger og avtaler som kan sikre fiskerinæringen som en framtidsrettet og sikker næring i tiden som kommer. I så måte må det vurderes om også andre organisasjoner i næringen har slik dimensjon og betydning at det vil være en fordel med representasjon på samme måte. Fra Arbeiderpartiet side ser vi derfor positivt på dette forslaget.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-12-19:
Til framdrift og saksbehandling, som har vært gjenstand for noe oppmerksomhet og også en viss kritikk i denne debatten, vil jeg først si: Når Stortinget gjennom behandlingen av revidert nasjonalbudsjett i juni måned besluttet å gå fra det som var Regjeringens forslag, to tilsyn, til ett tilsyn og samtidig sa at vi skulle holde framdrift i saken, var det klart at det var nødvendig for Regjeringen å finne det giret som skulle til for å klare å holde den framdrift Stortinget hadde bedt om. Stortinget bad om begge deler: fra to til ett tilsyn, og å holde framdrift. Framdrift var nettopp knyttet til å få ledelse på plass før årsskiftet, og kunne klare å holde alle de ulike sider ved dette i den nødvendige fart for å ha på plass et operativt og fungerende tilsyn fra 1. januar 2004. Den jobben tok vi. Så har det vært en del debatt så langt i dag som går på hvordan det var mulig for Regjeringen å omstille seg så fort fra to til ett tilsyn, som Stortinget fattet vedtak om. Det er selvsagt slik at når vi utreder en sak som denne, har også Regjeringen på sin side både utredet og vurdert to eller ett tilsyn. Det var ikke slik at den dagen Stortinget fattet sitt vedtak, kom dette som en total overraskelse på Regjeringen, og at vi ikke hadde tenkt tanken på forhånd. Vi hadde selvsagt fullstendig gjennomtenkt hvordan vi også kunne klare å få dette til med ett tilsyn. Det gjorde oss i stand til å raskt gå på de nødvendige vedtak for å holde det andre pålegget fra Stortinget om å holde framdrift. Så er jeg enig i at når man har stor fart, og skal klare å holde den framdrift som er nødvendig, vil nok mange ofte føle at de ikke har fått ha eierskap til nødvendige prosesser. Jeg gav også uttrykk for i mitt innlegg at jeg hadde forståelse for det. Det har vi på alle vis prøvd å gjøre så godt vi kan med, med en omfattende aktivitet i kontakt med de ulike deler av landet, de ulike kontorer som vi har innenfor dagens struktur og organisasjoner i tiden etter at disse vedtakene ble fattet. Det har satt oss i stand til å oppfylle de krav Stortinget satte til oss før de tok sommerferie.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-12-19:
La meg først få kvittere tilbake en gang til når det gjelder den merknad i innstillingen som er knyttet til Harstad-miljøet, og som det fra Stortingets side har vært et betydelig engasjement rundt. Jeg er helt overbevist om at når vi om noen år skal oppsummere hele omorganiseringen – hvordan vi klarte å ta hele landet i bruk for å gjennomføre et moderne og omfattende mattilsyn – så vil også Harstad-miljøet oppleve at det har blitt en tilfredsstillende løsning, med mange viktige arbeidsplasser og kompetente arbeidstakere. Det vil Regjeringen følge opp. Og det er ingen tvil om at SVs og Inge Ryans innsats spesielt bør legges merke til i den sammenhengen. Når det gjelder lokalkontorstruktur, som er et annet område hvor det er noe ulike synspunkter i komiteen, så vil jeg si at det er helt avgjørende for oss at vi får, slik representanten Ryan sa i et tidligere innlegg, «en lokalkontorstruktur som fungerer». Det er det avgjørende, og dette arbeidet starter egentlig for alvor nå. Ut fra den mer grove ramme som departementet her har, har vi antydet 50–65 lokalkontor. Jeg har registrert at komiteen har sagt at etter deres oppfatning hadde kanskje 70–90 vært en bedre løsning. Jeg tror vi nå skal tillate oss å la selve ledelsen komme i arbeid, finne ut hvordan de skal kunne klare å få til verdens beste mattilsyn og sørge for å ta i bruk de virkemidler de trenger når det gjelder å fordele og arrondere og penetrere landet med nødvendige lokalkontor. Det ligger ingen prestisje i dette. Vi tror fortsatt at vi skal kunne klare det innenfor de tall vi har satt. Hvis den nye ledelsen mener at dette tallet må økes noe, så er selvsagt departementet åpen for å diskutere det, og vi registrerer at vi har svært god ryggdekning for et slikt syn i Stortinget. La meg avslutte med også fra min side å gi uttrykk for at jeg er glad for det gode samarbeidet som har vært med SV i denne saken.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-12-19:
Jeg ser ingen grunn til å ha noe videre polemikk om fortiden i forhold til framdrift, annet enn å si at for Regjeringen var det viktig både å oppfylle Stortingets vedtak om å ha ett tilsyn og ivareta det Stortinget også gav uttrykk for, at vi skulle holde den framdrift som lå til grunn, og som vi hadde lagt til grunn for Stortinget da vi la fram et anbefalt forslag om to tilsyn. Dette er historie, og når vi i dag, slik det ser ut, får vedtak for alt det Regjeringen har vedtatt og lagt fram for Stortinget i denne sammenhengen, så tror jeg vi skal se at det her har blitt gjort et bra stykke arbeid. Derfor er det ikke noe vanskelig for meg å si når vi har kommet dit vi er i dag: Vi har nå den øverste ledelse på plass for dette nye tilsynet, og i løpet av de neste månedene skal vi ha på plass ledelsen også for de ulike regionkontorene. Når de da skal sette seg ned og forme den endelige organisasjonen, så må de innenfor de rammer som trekkes opp av Regjeringen, og det Stortinget avslutter med i dag, bygge opp det beste tilsyn vi kan få. Jeg har absolutt ingen prestisje når det gjelder antall lokalkontorer. Jeg kommer til å sørge for at vi får budsjetter som gjør at vi kan få dette til, men det avgjørende her er at vi har det beste apparat for å kunne sikre trygg mat. Så synes jeg at jeg må få lov til å kvittere tilbake til representanten Arnstad at det er en glede for meg å kunne si at vi med dette på en god måte har tatt hele landet og mange kompetansemiljøer i bruk. Jeg har også tatt med meg de gode ord som representanten Ryan gav uttrykk for, at akkurat dette, Regjeringens evne til å ta hele landet i bruk gjennom denne saken, er banebrytende. Og det er jeg enig i.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
Det er eit gamalt ordtak som seier at som ein reier, ligg ein. Og når me veit kva som blir sluttresultatet i dag, må ein vel seia at Regjeringa får liggja betre enn dei har reidd! Eg trur ein skal leita svært lenge for å finna ei sak der det har vore utført så mykje slett politisk handverk som tilfellet er i denne saka. Etter mitt syn er dette lærebokoppskrift på korleis ein ikkje skal behandla ei sak av denne typen. Når Stortinget i dag vel å blanda seg bort i ting som normalt ligg til Regjeringa, har det bakgrunn i den måten Regjeringa har behandla denne saka på. Eg vil minna om kva som var utgangspunktet, nemleg at Regjeringa hadde eit godt grunngjeve forslag om eit delt tilsyn. Dette forslaget burde lett ha kunna fått tilslutning her i salen, fordi den førre regjeringa hadde det same standpunktet, og dermed burde fleirtalet vore sikra om ein hadde fremma dette som ei eiga sak. Men ein valde altså å leggja det inn i revidert nasjonalbudsjett, og så forhandla ein det vekk. Då må me rekna med at det blei behandla vekk fordi dette var eit krav frå Framstegspartiet. Sjølv om eg har sans for rask behandling, har eg ikkje særleg sans for at ein har sett til sides alle demokratiske spelereglar, slik ein har gjort i dette tilfellet, og ikkje har varsla eller trekt med dei tilsette, lokalsamfunnet og fagmiljøet. Ein har heller ikkje hatt normale høyringsrutinar, noko som etter mitt syn ville ha gjort at ein kunne ha fått ei positiv sak i staden for ei negativ sak, som har gjort at veldig mange både i fagmiljøet og blant dei tilsette har fått alle piggane ut. Når ein berre eit par veker etter at ein blei nedstemd i Stortinget, hadde eit ferdig opplegg, må det anten vera fordi det forslaget ein la fram, ikkje var særleg seriøst meint frå Regjeringas side, og at ein rekna med å forhandla det vekk, eller det må ha vore at ein har teke denne saka litt på hælen for å få ho ferdig før ferien. Eg fryktar det siste. Ein burde ha rekna med at det var Framstegspartiet som var arkitekten bak dette, og derfor blei eg svært overraska då det viste seg at Regjeringa ikkje hadde sikra seg ryggdekking i Stortinget. Derfor må eg seia at i denne saka har lukka vore betre enn forstanden, fordi Regjeringa i dag stort sett får gjennomslag for det ho har foreslått. Det vil alltid vera strid om lokalisering. Me må hugsa på at utgangspunktet for denne saka heile tida har vore å få betre kontroll. Då er det viktig at den delen som tek seg av kontrollapparatet, nemleg det lokale miljøet, er den som blir prioritert. Eg er derfor veldig glad for at landbruksministeren i dag seier at han skal vurdera talet på lokalkontor endå ein gong. Så er det slik at Arbeidarpartiet i utgangspunktet kunne tenkt seg ei anna organisering, særleg når det gjeld talet på lokalkontor. Når det likevel ikkje blir slik, er det viktig for oss å seia at det viktigaste no er at ein lukkast med dette, og at ein stiller seg bak dei avgjerdene som til slutt er gjorde. For Arbeidarpartiet sin del vil eg berre forsikra om at me skal gjera vårt for at dette skal bli ei vellukka organisering når det blir sett ut i livet.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
Sidan eg er ferdig med å skrive julekort, skal ikkje eg helse heim, trass i at eg ser at det blir litt av tendensen mot slutten av debatten. Men eg har behov for å ta ordet i forhold til det saksordføraren sa i sitt innlegg. Det vesle eg kan om organisasjonsteori, tilseier at ein god omorganiseringsprosess krev forankring i alle ledd i organisasjonen, slik som representanten Fossli var inne på i sin replikk til statsråden. Dessverre viser Regjeringas handtering av denne saka at ein heller vil ha framdrift og overkjøring framfor medverknad og eit godt resultat. Det er nesten så eg mistenkjer den fagstatsråden som kanskje kan dette best, statsråd Victor D. Norman, for å ha hatt ein liten finger med i spelet i regien på denne prosessen. Høyringsinstansane har, som komiteen har vore inne på, vore eintydig negative. Det er ikkje snakk om eigarskap til prosessen, det er ikkje eingong snakk om å få lov til å vere med i prosessen. Eg synest dette er alvorleg, derfor tek eg ordet trass i at debatten lir mot slutten. Landbruksministeren si utsegn i sommar om at Regjeringa har valt å kjøre så kjapt i denne saka fordi ein ikkje ønskte at alle lokalpolitikarane i landet skulle engasjere seg, demonstrerer så tydeleg som råd er kor lite denne Regjeringa har skjønt av samanhengen mellom prosess og resultat. Og når politisk rådgjevar i Fiskeridepartementet skyldar på Stortinget sitt vedtak for at ein legg ned ein del regionkontor i Fiskeridirektoratet, viser det kor lite ansvar Regjeringa tar for sine eigne prosessar. Den diskusjonen som komiteen har hatt, og det sterke presset som spesielt SV sin næringsfraksjon har vore utsett for, kunne ha vore unngått om dei ansvarlege statsrådane hadde vist litt betre statsmannskunst. Eg har veldig stor respekt for og eit stort ønske om lokalt engasjement i saker som Stortinget jobbar med. Realiteten er at det er for lite av dette. Det er eit paradoks at då denne komiteen behandla eigarskapsmeldinga med forslag om sal av verdiar for milliardar av kroner, var det berre ein instans som var spesielt interessert i å leggje press på oss. Presset og den lokale deltakinga i denne saka er av ein ganske annan karakter, for å seie det sånn. Eg forsvarar retten for lokale einingar til å påverke Stortinget sine vedtak kraftig. Eg forsvarar òg Stortinget sin rett til å leggje seg bort i saker som normalt er Regjeringa sitt ansvar, på grunn av eit vektig argument: utilfredsstillande saksbehandling og dårleg prosess. Vi har derfor vurdert alle sider ved denne saka heilt seriøst. Regjeringa burde ha skjønt at ho er ei mindretalsregjering, og sørgt for støtte i Stortinget før ein la fram ei sånn sak. Denne saka er derfor årsaka til at eg ønskjer dei ansvarlege statsrådane ei god jul med håp om at dei i høgtida får så god tid til å tenkje seg om at dei kjem fram til at det av omsyn til resultat og politikk er klokt å kjøre kloke og gode prosessar i framtida.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-19:
Eg trur eg gjer klokast i å sjå bort frå innlegget frå representanten Kristiansen, og seier på vegner av forslagsstillarane at vi eigentleg er rimeleg godt fornøgde med den behandlinga som har vore i komiteen, og dei komitemerknadene som ligg til grunn. Så gir eg ei utstrakt hand til statsråden og har tillit til at dette spørsmålet blir vurdert på nytt, og at statsråden tek dei signala som kjem. Det er faktisk ganske spesielt at også Arbeidarpartiet vurderer det spørsmålet som ligg i forslaget, som viktig. Eg trur vi kan seie at utviklinga i fiskerinæringa sine organisasjonar har skjedd fort, og det er grunnlag for at ein bør gjere ei nøye vurdering i departementet. Eg ser ikkje heilt poenget i forhold til å auke konfliktnivået noko ytterlegare utover det. Det får vi heller ta ved ein seinare korsveg dersom det skulle vise seg at det blir behov for det. Så av omsyn til juleferien og andre forhold gir eg ei utstrakt hand til statsråden og har tillit til at dette blir vurdert ordentleg. Så får vi heller snakkast ved ei seinare anledning dersom det skulle bli behov for det.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
Det er mange ting som det kunne ha vore greitt å kommentere her, men eg føler at dette med breidd er viktig. Eg har ikkje noko problem med å sjå det, men det er ein balansegang mellom breidd og storleik, for dersom eit slikt utval blir for stort, blir det så tungrodd at det ikkje vil vere føremålstenleg. Når Kystfiskarlaget ønskjer å kome inn i slike fora, har eg full forståing for det, eg har ikkje problem med å skjøne det. Eg veit om andre tunge organisasjonar, f.eks. RFR, Rederiforeningen for Ringnotfartøy u/ 70 fot, som også ønskjer å vere med i desse forhandlingane av heilt forståelege grunnar. Eg synest at dersom statsråden og departementet skal vurdere utviding og sleppe til andre, må ein ikkje berre avgrense dette til Kystfiskarlaget, ein må også vurdere om andre kan få vere med, om andre eventuelt kan få observatørstatus i utvalet på same måten som Kystfiskarlaget har i dag. Bendiks Arnesen var inne på dette med ein styrke for næringa. Kanskje hadde det vore ein styrke for næringa at vi ikkje hadde tre-fire-fem forskjellige yrkesorganisasjonar. Dersom fiskarane igjen kunne samlast i ein organisasjon og slutte å slåst for særinteressene sine, ville det kanskje vere ein styrke. Det er jo det som no held på å skje også i landbruket, har eg forstått, at Bondelaget og Småbrukarlaget ønskjer å slå seg saman for å bli sterkare. Det bør kanskje vere ei oppfordring frå denne salen at fiskarorganisasjonane igjen prøver å leggje ein del kjepphestar på hylla og samlar seg i ein sterk organisasjon, som då ville bli representert ved slike forhandlingar. Elles har ikkje vi noko problem med det som i dag er innstillinga.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
Det er visse trekk i dagens økonomiske situasjon som vi som husker slutten av 1980-årene, nikker gjenkjennende til. Jeg tenker da på den høye gjeldsveksten i husholdningene, en betydelig økning i misligholdte lån og økende arbeidsledighet. Summen av disse forholdene er tegn som burde mane banker og kredittinstitusjoner til en viss forsiktighet på utlånssiden. Det at gjeldsbelastningen særlig viser en økning for husholdningene med lave inntekter, og det at det er langt flere husholdninger som har høy gjeldsbelastning i dag enn det var på slutten av 1980-tallet, er noe bekymringsfullt. Lån til husholdningene er stort sett gitt med pant i fast eiendom. Når det også er en økning i lån som er gitt med en belåningsgrad ut over 100 pst. av eiendomsverdien, viser det at kredittrisikoen er stor for en del av utlånene. Vi har hatt en kraftig økning i boligprisene de siste årene. Et fall i boligprisene på linje med det vi så på slutten av 1980-tallet, vil kunne påføre bankene store tap. Selv om det ser ut til at bankene er i stand til å tåle betydelige tap før de kommer ned på det lovbestemte minstekravet til kjernekapital, mener Fremskrittspartiet at det er grunn til bekymring, om den kraftige økningen i gjeldsveksten fortsetter over lang tid. Svært mange husholdninger vil da bli sårbare for kraftige renteøkninger, fall i boligprisene og økt arbeidsledighet. Det er neppe grunn til å slå alarm nå, men det er grunn til å følge utviklingen nøye fremover.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-12-19:
Når det denne gangen ikke er en langt fyldigere innstilling til kredittmeldingen, skyldes det at behandlingen i komiteen har vært parallell med en hektisk budsjettbehandling. Temaene er viktige og burde ha vært viet større oppmerksomhet, spesielt i år. Finance Credit-omtalen har vist manglende kontroll og sammenblanding av roller som kan koste mange uskyldige bedrifter dyrt – bedrifter som ikke har ant at det fantes en risiko for svindel i det systemet. Sider ved den såkalte Tønne-saken handler også om sammenblanding av roller og ressurskrevende dekkoperasjoner som brukes for å kamuflere kameraderi og det som kan være langt alvorligere. Det står store verdier på spill om ikke de nødvendige grensedragninger blir foretatt, og de verdiene dreier seg om langt mer enn penger. Forslaget som fremmes av SV, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kystpartiet, har ikke flertall i komiteen. Dersom det ikke får flertall i salen, og dersom det ikke gis noen signaler fra Regjeringen om at det blir en oppfølging, slik som forslaget ber om, ser jeg ikke bort fra at det blir behov for å fremme private forslag for å få en drøfting i Stortinget om egnede tiltak for å motvirke økonomisk kriminalitet. Storting og regjering kan ikke være passive når det avdekkes slike forhold som vi har sett nå.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-12-19:
I fjorårets debatt med samme overskrift var det også småpenger vi snakket om. Da var det kirke-, utdannings- og forskningskomiteen som hadde gjort vedtak om at det var politisk vilje til at stipendandelen skulle økes, og de bevilget også noe mer til studentboliger. Regjeringen og finansministeren var uenig med hensyn til om det gikk an å gjøre det på den måten som det ble korrigert til i denne saken. I dag har det vært barnehagebevilgningen hvor problemstillingen har vært den samme, debatten har dreid seg om. Jeg ønsker meg tilbake til de litt store tallene, som handler om aksjeplasseringer innenfor det Norges Bank har av valutareserver. Dagens Næringsliv har regnet ut at det er 20 milliarder kr ekstra som nå skal ut på aksjemarkedet. Journalistene har lagt fram tall som viser at hvis de 20 milliarder kr hadde stått i aksjemarkedet fra den tiden det ble sendt brev fra Norges Bank, til i dag, ville tapet på de 20 milliarder kr vært på 6 milliarder kr i forhold til om de nå i samme tidsrom hadde stått inne og «tjent» 1,6 milliarder kr. Altså: Forskjellen på dette er 7,6 milliarder på de månedene i år, hvis en skal tro de tallene som er lagt fram her. Spørsmålet er om vi har lært noe av det som nå har skjedd, om vi mener at våre framtidige pensjonspenger, som dette er en del av, bør plasseres med høyeste risiko, eller om de bør plasseres med litt lavere risiko. Orienteringen om dette til Stortinget er i nasjonalbudsjettet lagt fram under avsnittet om regional plassering av oljefondet. Det står to–tre linjer om det, og så kommer det fram litt tydeligere i nysalderingen. Der står det at dette dreier seg om ca. 10 milliarder kr som Norges Bank må tilføres ekstra, fordi en faktisk har hatt slike tap på aksjemarkedet. Da ble det jo lagt litt merke til, men det er altså ikke nevnt av flere talere i dag. Jeg skulle gjerne ønske at statsråden ville kommentere om det ikke er verdt å foreta en risikovurdering i departementet, som står skriftlig og tydelig i nasjonalbudsjettet i forbindelse med at en gir en slik fullmakt til Norges Bank.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
Jeg registrerer med tilfredshet at statsråden vil legge til rette for at utbetalingen av de 135 mill. kr vil skje så raskt det lar seg gjøre, i så fall i løpet av januar måned. Det er bra. Men det jeg reagerte på, var uttalelsene fra statsråden om at dette skulle bli en del av 2003-budsjettet, og at Regjeringen ville komme tilbake til dette i forbindelse med revidert budsjett for 2003. Det forstår jeg lite av, fordi dette er nysalderingen av 2002-budsjettet. På en rekke andre overslagsbevilgninger i budsjettet har det ligget an til merforbruk, eksempelvis på kontantstøtte. Det vet man ikke før året er omme. Her får det som konsekvens at man salderer 2002-budsjettet, basert på virkeligheten som følge av det budsjettet man i sin tid vedtok. Hvorfor er det da slik at man skal gjøre et spesielt nummer av disse 135 mill. kr? Det kunne jeg godt tenke meg å få statsråden til å utdype nærmere. Og så har jeg lyst til bare å minne Per-Kristian Foss om at han som stortingsrepresentant for noen få år siden var sammen med Fremskrittspartiet og andre partier i et flertall og bevilget 1 milliard kr til behandling av pasienter i utlandet. Det skjedde på nøyaktig samme tid av året som nå. Da hadde daværende stortingsrepresentant Per-Kristian Foss svært mange og svært gode forklaringer på hvorfor man kunne gjøre det.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
Det er når statsråden kommer med den type uttalelser fra talerstolen, at han ber oss forlenge denne debatten. Det er altså ingen her som har tatt til orde for at vi skal tilbake til de tider som statsråden nettopp henviste til. Men konsekvensen av økningen i strømprisen er en betydelig økning i statens inntekter, både av moms og av avgift på energi. Det er konsekvensen! Og her har man altså operert med helt klare anslag for hvor mye man regner med å bringe inn i statskassen i løpet av neste år på disse avgiftsområdene. Det er jo det det dreier seg om. Det er det forslaget dreier seg om. Det er det representanten Hagen har problematisert. Og det hadde vært en fordel for debatten og saklighetsnivået om statsråden hadde klart å holde seg til det, i stedet for å skli langt ut på viddene i forhold til hva det dreier seg om.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-19:
Det er så mange gleder i livet. Jeg kan ikke si mer om de anslag vi har for forbruket på disse to postene, enn det jeg har sagt i mitt innlegg. Dess lenger ut i et år man kommer, dess sikrere blir prognosene for forbruket. Og dette er best tilgjengelig kunnskap i dag. Det er det en statsråd kan svare Stortinget når han blir spurt. Jeg registrerer at et flertall stadig har sagt fra, men jeg tror nok jeg må holde på at det riktigste i forhold til Stortingets eget bevilgningsreglement hadde vært å øke rammene på Barne- og familiedepartementets budsjett i 2003 med det beløp man ønsket. Da finner man jo inndekning for det etter eget skjønn. Jeg konstaterer at det skjedde ikke. Vi har nå lagt til rette for en måte å gjøre dette på som jeg mener også er i tråd med Stortingets budsjettreglement, hvor det står at budsjettet for året skal inneholde et best mulig anslag over de utgifter som påregnes. Nå registrerer jeg at et flertall ønsker et høyere forbruk, spesifisert til 135 mill. kr, fordelt etter det som står i innstillingen. Det vil jeg følge opp. Da mener jeg også at det er i tråd med Stortingets eget reglement, hvilket må sies å være en fordel.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-19:
Det gode svaret på det er at da gjorde Stortinget et eksplisitt unntak fra sitt eget bevilgningsreglement og gjorde det. Jeg viser ellers til representanten Sanners innlegg. Forbruket på den posten, som gjaldt utenlandsbehandling under de regionale sykehusene, ble kontoført det året de ble brukt. Svaret på spørsmålet om hvilket budsjett det hører hjemme på, er så enkelt som at det hører i grunnen hjemme på det budsjettet der det blir brukt. Og jeg leser innstillingen slik at flertallet ønsker at dette skal ha virkning på realøkonomien i 2003. Derfor hører det etter Stortingets bevilgningsreglement hjemme på budsjettet for 2003.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-19:
Det er vel høflig å svare på replikantens utfordringer. Jeg kan bare si det slik at disse utgiftene vil regnskapsføres etter statens regler det året de forbrukes. Noe annet ville være i strid med de regler Stortinget har fastsatt, både for budsjettering og for regnskap. Jeg kan love at de vil fremgå på 2003-regnskapet, fordi de skal utbetales i 2003. Jeg har forstått det slik at de skal gi virkning når det gjelder foreldrebetaling i 2003, ganske selvfølgelig. Når det gjelder å møte barnehageutfordringer fra Stortinget, har Regjeringen etter beste evne gjort det, bl.a. i budsjettet for neste år ved å legge inn et rekordhøyt beløp på barnehagesatsingen. Men det er med barnehagesatsing som det er med andre avtaler. Jeg husker fra forrige periode når det gjaldt f.eks. avtalen med Fremskrittspartiet, Høyre og de daværende regjeringspartier om kontantstøtte. Det var en ambisiøs avtale og plan, og den ble dekket inn krone for krone – smertefullt, men dog – i alle budsjetter i perioden. Slik er det også med barnehageutgifter.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-19:
På det siste spørsmålet må jeg bare svare at den grunnleggende filosofien bak investeringsstrategien som er valgt for petroleumsfondet, med bred tilslutning fra Stortinget, er at man ikke skal forsøke å endre strategiske valg, som f.eks. aksjeandelen kan være et eksempel på, fra det ene tidspunkt til det andre fordi man mener tidspunktet for slike beslutninger kan være spesielt gunstig. Forsøket på å prøve å treffe topper og bunner i markedet har vist seg svært vanskelig og risikofylt. Det er Regjeringens syn at å forsøke å redusere aksjeandelen nå, etter store fall i aksjemarkedene, ville kunne påvirke forventet avkastning fra petroleumsfondet negativt. Representanten Hagen gjenga meg slik: endrede anslag har ingen virkninger i økonomien. Det var ikke det jeg sa i mitt innlegg. Selvfølgelig har endrede anslag virkninger i økonomien, men de opphever ikke det faktum at dersom utgiftsveksten i det vedtatte budsjett for 2002 f.eks. hadde vært 10 milliarder kr høyere, hadde det kommet på toppen av de anslagsendringer som nå går i negativ retning. Virkningen i økonomien vil være der uansett, men det hindrer ikke at man må ha visse rammer for det man gjør i budsjetter. Dette praktiserer også bedrifter, selv om deres prognoser for salgsinntekter f.eks. kan variere fra år til år, og virkelig også gjør det. Først har jeg lyst til å si at energimarkedet i Norge er et fritt marked etter hvert, det har et bredt flertall i Stortinget stilt seg bak og uttalt seg meget positivt om. Det inkluderer heldigvis også Fremskrittspartiet. Det representanten Hagen nå tar til orde for, er en form for prisregulering knyttet til at Regjeringen skal få fullmakt til å endre Stortingets moms- og elavgiftsvedtak på det tidspunkt vi måtte ønske å gjøre det. Det er en relativt, for å si det meget forsiktig, drastisk avgivelse av Stortingets rett til å vedta skatter og avgifter. Det må jeg si er meget vidtrekkende, men jeg skal ikke uttale meg sterkere om det. Utover det tror jeg også det ville være uheldig for markedet å tenke seg at avgifter skulle benyttes til å hindre at forbrukere merker utslag av markedets reaksjoner når priser går opp, eller når priser går ned. Iallfall har jeg lest en del markedsøkonomi som viser at dette ville være en relativt spesiell tanke, for å si det slik, også når det gjelder et elmarked.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-19:
Representanten Hagen spør meg om prognoser for kronekurs. Det er i overkant av hva et finansdepartement kan gi i en situasjon hvor vi har en åpen, internasjonal og global økonomi, og hvor vi fører en pengepolitikk fastsatt, som Stortinget har gjort, med bred tilslutning også fra Fremskrittspartiet. Jeg kan ikke vise til alt som er sagt i TV-ruten. Det kan være i overkant, men jeg viser til at jeg i mitt innlegg i finansdebatten faktisk problematiserte litt om forholdet mellom renter og kronekurs. Jeg hadde det resonnement som Hagen veldig kort avsluttet med å si, at sammenhengen er der, men det er ingen absolutt sammenheng i et marked som vi vet også tar hensyn til andre faktorer, bl.a. det samlede press i norsk økonomi. Det kan være andre faktorer i det internasjonale marked som påvirker kronekursen. Derfor har jeg også ved enhver anledning brukt uttrykket: budsjettet bidrar til et redusert press mot rente og kronekurs. Det står jeg fast ved. I den avsluttende debatten om strømpris har jeg bare lyst til å si følgende: Regjeringen utsteder ikke prognoser for varer eller tjenester som omsettes i et fritt marked, et eksempel på det er strømprisen. Det er mulig at slikt ble gjort i gamle dager i østeuropeiske land, og vi snakker helst ikke for mye om den tiden nå. I nyere tid har det ikke vært laget slike prognoser i noe vestlig land for priser som avgjøres i markedet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-19:
I svar til komiteen har Finansdepartementet sagt at det er ingen grunn til å anta at økte strømpriser og derav følgende økte elavgiftsinntekter og momsinntekter øker de samlede avgiftsinntekter. Det har vist seg tidligere at når folk bruker mer av én vare og betaler moms for den, så bruker man gjerne litt mindre av andre varer som man også betaler moms for. På inntektene fra kraftselskapene er det jo slik at noen betaler høyere skatter som følge av endrede strømpriser, mens andre betaler lavere skatter. Det hadde jo vært hyggelig om man kunne ha varslet at det lå 10 milliarder kr ekstra klar til revidert, eller noe i den retningen, men dessverre tyder erfaringen med prognoser og anslag av den type ikke på at man kan regne med det.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
Arbeidarpartiet er oppteke av at vi skal vera ryddige i budsjettsamanheng, og det er vi så sant det ligg til rette for at vi kan vera det. Når statsråden seier at fleirtalet kjem til å gjera vedtak på sviktande grunnlag, må eg seia at eg stiller meg undrande til det, ut frå dei spørsmåla som er stilte – og eg tenkjer på barnehagesituasjonen og talet på dei som skal få kontantstøtte, som er oppgjeve i Barne- og familiedepartementet sitt budsjett, og som no er kome fram i svara til komiteen og til Arbeidarpartiet. Eg må seia at med så store endringar som det er her, med over 7 000, er det fleire enn Stortinget som gjer ting på litt sviktande grunnlag. Eg viser til at det her er ein skrivefeil. Det synest eg òg er spesielt, når Stortinget har handsama dette budsjettet som vart lagt fram, med dei tala som stod i budsjettet frå Barne- og familiedepartementet. Det er eit stort fleirtal som vil gjera det som er nødvendig for at dei private og dei kommunale barnehagane ikkje skal auka prisane sine altfor mykje. Det har vi sagt klart frå om i lengre tid, og det har Stortinget og Regjeringa vore veldig klar over, og Regjeringa har vore tvilande til det. Eg er glad for at statsråden i innlegget sitt i dag tok den tonen som han gjorde, i forhold til at han tek det vedtaket som vert gjort, til etterretning, og ikkje legg seg på dette høge stemmeleiet eller på noko anna, som Jan Tore Sanner gjer. Det er underleg at Regjeringa sjølv(presidenten klubbar)(presidenten klubbar igjen) (presidenten klubbar) (presidenten klubbar igjen)
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-12-19:
På bakgrunn av den budsjettdebatten som vi nettopp har hatt, er dette underlege forslag. Arbeidarpartiet har lagt fram sine forslag, som skal handsamast på nyåret saman med dei andre ulike forslaga når det gjeld straum. Eg vil difor rå Arbeidarpartiet si gruppe til å stemma mot desse to forslaga.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
Finansminister Per-Kristian Foss sa nettopp at endringer i anslag har ingen betydning i økonomien, men han la til – og det er helt riktig – at reelle utgiftsøkninger eller andre endringer i budsjettet har «reell effekt» i økonomien. Det som da forundrer meg, er at når vi er vitne til endringer utenfor dette hus – at det har regnet mindre enn noen beregnet – så fører det til en dramatisk, reell endring i økonomien i form av økte strømpriser. Det er nøyaktig den samme virkning som en økning i skattene. Det er inndragning av kjøpekraft til alt mulig annet enn strøm. Når Regjeringen presenterer sitt nasjonalbudsjett, er det selvsagt med beregninger om hva økonomien tåler når det gjelder etterspørsel. Det er nettopp etterspørselen som styrer hele budsjettpolitikken til den sittende regjering. Når vi faktisk har muligheter i Stortinget til å prøve å holde de forutsetninger som ligger til grunn i nasjonalbudsjettet, er det forunderlig at de øvrige partier ikke vil være med på det. Jeg vil få ta opp mine forslag i denne saken, forslag nr. 1 og forslag nr. 2. De går ut på å gi Regjeringen fullmakt til enten å redusere eller helt fjerne elavgiften fra 1. desember i år til 1. juni neste år, og å redusere eller å fjerne merverdiavgift på strøm i samme periode, slik at man kanskje kunne greie å oppnå det som var forutsetningen i nasjonalbudsjettet. Vi hører fra Regjeringen, og også fra Norges Bank fra tid til annen, at det er veldig viktig å holde disse etterspørselsforutsetningene og ikke bruke mer penger nå enn det som ligger i budsjettet, for det vil indirekte øke etterspørselen. Når det skjer en økning i strømprisen som muligens vil øke utgiftene for husholdningene dramatisk, på samme måte som økt skatt eller økt merverdiavgift, hvorfor skal en ikke da kunne kompensere for det når vi har et betydelig finansielt overskudd i staten? Det er for meg – og jeg tror for store deler av det norske folk – komplett ubegripelig! Det skulle vært interessant om finansministeren kunne redegjøre for hvorfor det er så galt å prøve å holde de forutsetninger for folks kjøpekraft som Regjeringen selv har planlagt den skulle være i 2003. Når værgudene sørger for at kjøpekraften blir mindre, hvorfor kan ikke vi da kompensere for værgudene ved nettopp å redusere, eventuelt fjerne, elavgiften og merverdiavgiften på strøm i tidsrommet frem til våren?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
I motsetning til finansministeren er vi altså langt mer opptatt av virkningen for folk flest. Man kan godt diskutere markeder, og markeder virker. Det er vi fullt klar over. Men på toppen av strømprisene kommer altså avgiftene, og det er noe som nå smerter for folk flest. Det er fordi det får den samme virkning som om man hadde økt merverdiavgiften, eller om man hadde økt en avgift som stort sett omfatter samtlige i dette landet. Vi vet at det ligger forutsetninger i nasjonalbudsjettet. Da hadde jeg trodd at Regjeringen hadde en interesse av å prøve å holde på disse grunnleggende forutsetningene for folks kjøpekraft, som jo er det som også styrer skatter og avgifter. Ja, det er slik at vi er villige til å gi avkall på en del makt og overføre den til Regjeringen for et begrenset tidsrom på et halvt år, men den fullmakten gjelder bare å redusere eller å fjerne avgifter, den går ikke til å øke dem. Jeg går ut fra at finansministeren er klar over at det er en vesensforskjell mellom de to tingene. Det å holde de fastsatte rammene for etterspørselen har vært grunnleggende for hele den økonomiske debatt i høst. Den høye strømprisen kan nå få en virkning som kan utgjøre flere tusen kroner for husholdningene, en langt sterkere virkning enn av de mange skatter og avgifter det har vært krangling om i dette hus. Jeg bare konstaterer at vi er uenige. Man vil ikke bruke av vår gode statsøkonomi for å hjelpe befolkningen til å få redusert sine strømutgifter. Jeg får bare konstatere at slik er det. Men jeg har en annen observasjon, som kanskje finansministeren også kunne si noe om: Før det siste rentemøtet i Norges Bank, gikk finansministeren og statsministeren voldsomt ut i mange debatter og sa: Vi må føre en politikk som bidrar til at vi får en redusert rente og derved en svekket kronekurs. Nesten hver gang statsministeren var i TV-debatter, koblet han det at hvis vi bare fikk ned renten, så fikk vi også en svekkelse av kronekursen, som skulle styrke bedriftenes konkurranseevne. Kan finansministeren forklare hvorfor kronen har styrket seg ytterligere etter at vi fikk en rentenedsettelse – særlig mot dollar, men generelt sett styrket seg? Vi har ikke fått den svekkelse som finansministeren og statsministeren lovet det norske folk i julegave dersom Norges Bank valgte å sette ned renten. Norges Bank har satt ned renten. Men hva med den andre delen som man var veldig høyt på banen med? Jeg var selv med i mange debatter i TV-ruten, og hver gang var det det å få en annen kronekurs for å hjelpe norsk industri, som også var en begrunnelse. Hvor blir det av svekkelsen av kronen som er lovet som en direkte innvirkning av det å sette ned renten? Jeg vil bare minne om at Fremskrittspartiet gang på gang har sagt at der er det ikke noen særlig direkte forbindelse i det hele tatt – her kaster man blår i øynene på folk.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
La meg først takke for rosen fra representanten Onarheim. Jeg synes representanten Onarheim bagatelliserer problemet f.eks. med den utviklinga vi ser i strandsona. Når vi i et område hvor vi faktisk har byggeforbud, opplever at det er over 8 000 dispensasjoner i løpet av veldig kort tid, betyr det at allmennhetens rettigheter til å ferdes langs våre perler, langs store deler av kysten fra svenskegrensa og ned til Agder, er hindret for folk flest. Så sier representanten Onarheim at vi ikke nå må sette i gang med utredninger av lover som gjør at konfliktnivået vil øke. Da tar jo det utgangspunkt i at det ikke er noe konfliktnivå pr. i dag. Det er det jo. Det de borgerlige partiene vil, er at Regjeringa skal følge situasjonen, eventuelt foreta nye utredninger, og så komme tilbake til Stortinget. Jeg mener vi vet nok. Vi har dokumentasjon fra Riksrevisjonen. Vi kan bare ta oss en tur ut i Oslofjorden eller andre steder og se hvordan det ser ut. Og da er det ikke bare snakk om at det er byttet noen vindusruter på noen hytter, eller lignende. Nei, det bygges stadig mer helt ned i strandkanten av hytter, hus, stengsler, gjerder, naust og hva det måtte være, som hindrer folks frie ferdsel. Da kommer vi til det grunnleggende spørsmålet, for det holder ikke lenger med fine festtaler. Hvis en mener noe med at en skal sikre allmennhetens rettigheter til å ferdes fritt i skogen, til fjells, i grøntområder og i strandsona, må en ta et valg. Jeg registrerer at Høyre, som Høyre ofte gjør, lander på grunneiernes side og ikke på allmennhetens rettigheter. Men da får en jammen si det også i festtalene, og ikke si én ting og gjøre noe annet i praksis. Her er det total mangel på samsvar mellom det Høyre sier, og det Høyre gjør i praksis. Jeg mener vi vet mer enn nok til nå å kunne fatte vedtak som gjør at den frie ferdselen blir reell, for det er den ikke i våre strandsoner i dag.