trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-04-28:
Jeg vil starte med å takke forslagsstillerne. Jeg vil takke saksordføreren for jobben. Komitéen hadde en god høring i saken. Temaet ble også berørt på vår reise til India og Myanmar. Utgangspunktet er enkelt: Barnearbeid er uakseptabelt. Det er en ond sirkel. Det går an å framføre argument for hvorfor disse ungene skal jobbe. Jeg mener at de resonnementene ikke er akseptable. Så er jeg opptatt av den saken som kommer fra regjeringen, som jo handler om det offentlige som innkjøper. Det offentlige er en stor innkjøper. Det er fordelt på veldig mange: mange kommuner, fylkeskommuner, statlige enheter. Det er viktig at vi sørger for regler som faktisk virker der ute, at vi ikke har et skinn av regelverk som ikke gir effekt. Det ble også tatt opp på høringen at forskjellige typer garantier og erklæringer har liten verdi. Her kreves det en aktiv innsats, samarbeid med NGO-er og andre, for å sørge for at virkeligheten der hvor varene blir produsert, er innenfor en akseptabel standard, at barnearbeid ikke finner sted. Saksordføreren gikk litt utover det med det offentlige som innkjøper og berørte også private innkjøp, norske bedrifter som har underleverandører i ulike land. Dette handler også om forbrukerne, forbrukernes rett til opplysning og til å påvirke. Jeg tror vi har et stort ansvar for å syne fram realitetene som er der ute, for å bidra til at folk tar bevisste valg. Jeg mener at da komitéen var på reise, så vi ikke barnearbeid, vi så kanskje ikke regelverksbrudd heller, men vi så en virkelighet som vi ikke kjenner oss igjen i, som er helt ulik de standardene som vi har i Norge. Jeg tenker det er viktig å formidle ut det budskapet og ønsker velkommen en breiere debatt om barnearbeid, om lønns- og arbeidsvilkår, også som følge av saken om de offentlige innkjøpene som kommer. Jeg er veldig glad for at komitéen er så samstemt i dette, og at vi kan jobbe fram virkemidler som er ubyråkratiske i størst mulig grad. Men dette vil gå noe på akkord med forenklingen. Ja, det er enklere ikke å stille sånne krav, men vi kan allikevel ikke la være å stille de kravene. Da er det et godt utgangspunkt at hele Stortinget er enig i det.
Monica Mæland (Høyre), 2015-04-28:
Jeg er veldig glad for spørsmålet, for det virker som om noen har fortalt representanten en historie som ikke er riktig. Noe av det første jeg gjorde, var å møte representanter i Strukturutvalget for reiseliv for å drøfte den måten forrige regjering hadde innrettet dette på, og som jeg fikk mange kritiske bemerkninger til. Vi hadde et langt og godt møte. De sa også at det var første gang de hadde møtt en statsråd som brukte tid på å gjennomgå dette. Vi ble enige om andre spilleregler. Det må ikke være sånn at det er departementet som trer ned over destinasjonsselskapene et system som vi mener er det riktige. Det må komme fra næringen selv. Vi er godt i rute. Vi bruker betydelig ressurser. 11,5 mill. kr er brukt, 11 mill. kr skal brukes. Hvis alt går som det skal, vil prosjektet være i havn i løpet av våren 2016, men da er det gjort på en annen måte, i samarbeid med departementet. Vi fasiliterer, men det er næringen selv som driver dette fram.
Monica Mæland (Høyre), 2015-04-28:
Som jeg sa: Det første jeg gjorde, var å møte næringen selv, som hadde spilt inn kritikk mot den måten den forrige regjeringen hadde gjort dette på. Kartet var da tegnet i departementet – det var en konsernmodell. Man hadde altså svaret på hvordan alle landsdeler, alle kommuner og alle destinasjonsselskaper skulle se ut. Det kartet – sa jeg – må tegnes av næringen. De som ønsker det, må selv gå sammen. Ingen skal tvinges inn. Alle skal ikke med, men alle skal inviteres med. Dette arbeidet er godt i rute, og det gjøres i regi av næringen, med hjelp av våre krefter i departementet. Vi skal gjennomføre dette på en god måte, som gjør at vi får mer slagkraftige destinasjonsselskaper. Det er veldig viktig.
Monica Mæland (Høyre), 2015-04-28:
Nei, jeg er helt uenig med representanten. Det viktigste vi har gjort også overfor næringslivet, er å kutte i skatter og avgifter, det er å satse på næringsrettet forskning, som også reiselivsbedrifter benytter seg av, det er en historisk satsing på samferdsel, det er å gjennomgå forenklinger, det er å restrukturere strukturprosjektet, og det er å innhente en verdiskapingsanalyse som vil gi oss kunnskap om den meldingen vi nå skal lage. Så er det slik at for reiselivet – som den eneste næringen – bruker det offentlige over 200 mill. kr på markedsføring. Det gjør vi fortsatt. Men de satsingene vi har hatt på skatt, på infrastruktur og på innovasjon og utvikling, er viktigere for denne næringen. Dette er en prioritering. Så har vi fått en del kunnskap om hvordan markedsføringen og måten vi innretter den på, virker, og det skal vi jobbe videre med i denne stortingsmeldingen.
Monica Mæland (Høyre), 2015-04-28:
Jeg kunne nøyd meg med å si ja. Ja, selvfølgelig er det viktig. Vi har gode lønns- og arbeidsbetingelser, og det skal vi fortsatt ha. Vi skal også legge til rette for helårs arbeidsplasser – det er veldig viktig. Det er noe av det vi må se nærmere på. Jeg mener at landbrukspolitikken vår bidrar til det fordi man får bønder som kan leve av jobben, og de bidrar også bl.a. inn i reiselivet. Jeg mener at endrede betingelser i arbeidsmiljøloven er bra for reiselivet, fordi det bidrar til mer fleksibilitet gjennom året. Her er vi åpenbart uenige, og det kan vi leve med, men jeg mener at på flere områder skal vi se på dette. Vi skal også se på hvordan man kan utvikle mer forskning og kompetanse gjennom å ha stillinger i reiselivet. Det ser vi jo eksempler på på Sørlandet. Så ja, det er viktig med arbeidsbetingelser, det er helt avgjørende, selvfølgelig, men vi må altså greie å utvikle et framtidsrettet næringsliv med flere heltidsarbeidere.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
De rød-grønne laget en reiselivsstrategi, og den ble for så vidt godt mottatt i næringen. Et av hovedpunktene som man tok opp der, var å få flere helårs arbeidsplasser. Statsråden refererte til de viktige satsingene i den meldingen som kommer nå. Der var det veldig lite fokus på ansatte, sånn som jeg hørte det innlegget. Men statsråden viste til at det er økt konkurranse, og at det er høye kostnader innenfor næringen. Ser statsråden da at vektleggingen på bedre, konkurransedyktige rammebetingelser for næringen kan gå på bekostning av de ansatte, eller skal man satse på at det også skal være gode lønns- og arbeidsbetingelser innenfor denne næringen framover, og at det er viktige distriktsarbeidsplasser som det her må bygges opp under?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Det er en viktig sak som forslagsstillerne her tar opp, en sak som berører hele den globaliserte verdiproduksjonen. Offentlig sektor er en stor innkjøper i Norge, og det er stor enighet i komiteen om at det er viktig å stille krav om grunnleggende arbeids- og menneskerettigheter for arbeiderne som produserer varene man kjøper inn. I saken kom det fram at for få offentlige institusjoner stiller krav om at grunnleggende arbeids- og menneskerettigheter skal ivaretas når varer kjøpes inn, men det finnes hederlige unntak. I saken viser forslagsstillerne til Helse Sør-Øst, som utestengte halvparten av tilbyderne fra en konkurranse om å levere kirurgiske instrument da tilbyderne ikke klarte å dokumentere sine system for etikk bakover i leverandørkjedene. FNs arbeidsorganisasjon, ILO, har gjennom åtte kjernekonvensjoner arbeidet for å sette minimumsstandarder i arbeidslivet internasjonalt på områder som barnearbeid, organisasjonsfrihet og diskriminering. Om lag 168 millioner barn står hver morgen opp for å gjøre seg klare til å gå på jobb. Mer enn halvparten jobber under farlige forhold. De verste formene for barnearbeid er ødeleggende for barns helse og utvikling og er til hinder for skolegang. Næringskomiteen møtte Kailash Satyarthi, vinner av fredsprisen i 2014, i India for kort tid siden. Han argumenterer med at barnearbeid og fattigdom er en ond sirkel og en fattigdomsfelle som undergraver framtiden for barn og unge. Det har han nok sikkert mye rett i. Vi i Norge handler i en global verden og mener det er viktig at grunnleggende menneskerettigheter blir ivaretatt på en god måte, også i forbindelse med offentlige anskaffelser. Stortinget skal i løpet av høsten behandle regelverket for offentlige anskaffelser i en helhetlig sammenheng, og der må dette forslaget bli godt ivaretatt. Det som har kommet av innspill i denne saken, må også tas med videre i den behandlingen. Under høringen var det flere organisasjoner som var representert, og samtlige støttet dette Dokument 8-forslaget. Høringen vi hadde knyttet til den saken, viste også at betydningen av god kompetanse blant offentlige innkjøpere er viktig, og at kravene som settes ved innkjøp, må følges opp. Det er en helhetlig utfordring å løse både at kompetansen er på plass, at kravene er der, og at man faktisk følger opp den bestillingen man har i det offentlige, for det er en stor innkjøper vi snakker om når det gjelder offentlig sektor, med over 400 mrd. kr i året, så det er et stort ansvar vi har.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Jeg opplevde det ikke som krystallklart alt det ministeren sa, men hvis vi er enige om at statsråden har tenkt å forholde seg til det flertallet i komiteen sier i merknaden, tror jeg vi kan si at da er vi happy med praksisen videre framover. Men la meg legge til et moment. Det er at en enstemmig komité understreker at «det er viktig at regjeringen arbeider for at Norge gjennom implementering av mat- og fôrordningen sikres en tilpasning til norsk lovverk som gjør at GMO-er skal vurderes ut fra kriteriene bærekraftig utvikling, samfunnsnytte og etikk – slik de er nedfelt i norsk genteknologilov, før Norge bestemmer om GMO-en skal tillates eller om det skal legges ned forbud mot dette». Jeg er klar over at det ikke er klima- og miljøministeren som er ansvarlig for forhandlingene med EU om implementeringen av mat- og fôrforordningen, men siden dette er et spørsmål som er avgjørende for genteknologiloven, som klima- og miljøministeren har ansvar for, vil jeg likevel spørre Tine Sundtoft: Hva er status i forhandlingene nå, og hvordan jobber norske myndigheter for å sikre at Norge fremdeles har mulighet til å føre en selvstendig og restriktiv politikk på GMO-området?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Jeg takker for svaret, men jeg følte vel ikke at det var helt presist. Så jeg bare stiller spørsmålet på nytt: Hva er status i forhandlingene i forhold til spørsmålet om vi har mulighet til å sikre oss at de kriteriene vi har, også skal kunne videreføres? Hvordan jobber norske myndigheter for å sikre at Norge fremdeles har mulighet til å føre en selvstendig og restriktiv politikk på GMO-området?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Da bare reformulerer jeg, for å være presis: Mener statsråden at vi i Norge i framtiden også skal kunne vurdere alle GMO-er ut fra kriteriene bærekraftig utvikling, samfunnsnytte og etikk, slik det er nedfelt i norsk genteknologilov? Kan statsråden garantere at dette er noe vi i framtiden vil ha anledning til å fortsette å gjøre – innenfor den nye fôrforordningen, innenfor loven?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Jeg vil gjerne starte med å sitere fra Erna Solbergs landsmøtetale i 2014: «FN-kvotene er ikke del av et lukket system. I dag gir de ingen garanti for lavere utslipp.» Statsministeren brukte dette som argumentasjon for at vi må få til et grønt skifte i Norge. Disse uttalelsene står i skarp kontrast til det Høyre mener i komitéinnstillingen: «Hittil har CDM levert dokumenterte utslippskutt på over 1 milliard tonn CO2 og mobilisert mer enn 215 mrd. USD i investeringer i utviklingsland. Dette tilsvarer om lag 150 pst. av verdens offentlige bistand i løpet av ett år. I tillegg anslår FN at allerede godkjente, men ikke iverksatte CDM-prosjekt vil kutte globale utslipp med ytterligere 2 milliarder tonn CO2 fram til 2020.» Hvem er statsråden enig med, statsminister Erna Solberg eller komiteens representanter fra Høyre?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Jeg siterer bare – veldig enkelt – statsministeren. Det hun sier, er at i dag gir de – og da snakker hun om FN-kvotene – ingen garanti for lavere utslipp. Er statsråden enig med statsministeren i dette utsagnet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Dette er et ja- eller nei-spørsmål, og jeg vil oppfordre statsråden til å si ja eller nei. Landets statsminister har sagt at FN-kvoten ikke er en del av et lukket system. I dag gir de ingen garanti for lavere utslipp. Er statsråden enig med statsministeren i dette – ja eller nei?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Jeg synes det er viktig at statsråden ikke slutter å snakke om hva som kan gjøres fram mot 2020. Det er i den forbindelse Stortinget har tydelige ambisjoner, som også er nasjonale, og det er de utslippene denne statsråden kan gjøre noe med. Hva som skal skje fram mot 2030, er det tross alt – i anstendighetens navn må en kunne si det – mer usannsynlig at det er Tine Sundtoft som skal ha noe med å gjøre. Derfor synes jeg det er viktig. Det andre jeg har lyst til å si i anledning denne debatten, er at jeg stusser over at Venstre og Kristelig Folkeparti framstiller det som om en tilknytning til EU innebærer at vi nå ikke skal bruke mer CDM for å oppnå våre Kyoto-forpliktelser. Det synes jeg er rart, for meg bekjent – og så får statsråden eller andre korrigere meg hvis jeg tar feil – er det ikke sånn at vi i den rød-grønne perioden har brukt CDM-mekanismer til å oppfylle Kyoto-forpliktelsene våre. Jeg hører på det som sies av både Nikolai Astrup og statsråden, og som en enstemmig komité tilslutter seg, at det ikke legges opp til at CDM-mekanismer skal brukes til å oppfylle kvotekjøp fram mot 2020, og heller ikke etter 2030. Da synes jeg det er stråmannsargumentasjon fra komiteens leder og fra Kristelig Folkeparti når de framstiller det som at dette er noe helt nytt. Videre har jeg et spørsmål til Tine Sundtoft om fleksible mekanismer. Grunnen til at det er viktig å få en redegjørelse for dette, og enda tydeligere enn det statsråden har gjort til nå, og grunnen til at jeg terper litt på dette nå, er at dette antakeligvis er den beste anledningen vi har til å diskutere statsrådens arbeid når det gjelder dette, fram mot klimakonferansen i Paris. I og med at Norges eventuelle avtale med EU, som Stortinget har sluttet seg til, ikke blir ferdig før til neste år – som det står i meldingen som statsråden selv har skrevet til Stortinget – betyr det at statsråden kommer til å reise til Paris og i alt forberedende arbeid fram mot Paris legger opp til å arbeide for et system der vi sier at Norge stiller med 40 pst. kutt, men det forutsetter fleksible mekanismer. Da synes jeg det er viktig å få høre, når Stortinget i dag sier at vi ikke ønsker at fleksible mekanismer skal brukes til å oppnå Norges utslippsmål hvis de kjøpes i fattige land, at det skal komme i tillegg: Hvordan jobber statsråden og den norske delegasjonen med å utvikle de fleksible mekanismene på en måte som sikrer at dette er garanterte utslipp innenfor et maksimalt tak, og sånn at fleksible mekanismer kun brukes til å oppnå norske utslippsreduksjoner hvis de kommer fra andre land enn de fattige utviklingslandene?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Takk til statsråden for innlegget. Vi har forstått at det er samarbeidslinjen som gjelder. Jeg tror også at man kommer lengst med samarbeidslinjen, men det er likevel et par punkter her som jeg synes det er verdt å bore videre i. Jeg leste opp en setning her: «Flertallet mener det er problematisk at enkelte partier på Stortinget ønsker å straffe kommuner for utslipp som kommunene i dag ikke har virkemidler til effektivt å redusere.» Spørsmålet mitt er: Mener statsråden at kommunene i dag ikke har effektive virkemidler til å sørge for at luftkvaliteten i byene de styrer, er forsvarlig helsemessig og god? Og hvis statsråden er enig i det, når vil hun komme til Stortinget med virkemiddelpakke som setter kommunene i stand til å gjennomføre arbeidet for frisk luft for sine innbyggere?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Tusen takk for svaret. Jeg er glad for at statsråden slår fast at kommunene i dag har tilstrekkelig med virkemidler til å kunne gi innbyggerne sine god luft, men at hun vil gi ytterligere virkemidler til kommunene. Det tror jeg er lurt. Jeg har et par oppfølgingsspørsmål. Det er særlig to virkemidler som vil være målrettet. Det ene er at piggdekk i storbyene står for mesteparten av oppvirvlingen av støv som skaper alle de støvforurensingene som er helseskadelige. Der har bl.a. Oslo ønsket å kunne forhøye piggdekkgebyret sitt for å få enda færre til å kjøre med piggdekk. Ser statsråden på muligheten for at kommunene i større grad selv skal få bestemme hvor høyt piggdekkgebyret skal være? Det andre gjelder miljødifferensierte bompenger. Ser statsråden på muligheten for – der har altså regjeringspartiene stemt dette ned, senest tidligere i vår – at man skal kunne innføre miljødifferensierte bompengeavgifter?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Jeg vil si at den rød-grønne regjeringen også mente det som statsråden mente i sitt svar til meg i sted, nemlig at kommunene har virkemidler til å lykkes med dette, men jeg er helt enig i at det er rom for å gi kommunene flere virkemidler. Derfor er spørsmålet mitt – tilbake igjen til de to helt konkrete virkemidlene som de to største kommunene har bedt om: Bergen og Oslo, Høyre-ledede byråd, har begge bedt om muligheten til å innføre miljødifferensierte bompengesatser, nettopp for å få unna en god del av de mest NO2-rike, dieselholdige bilene, også lastebiler. Ser statsråden på muligheten for miljødifferensierte bompenger? Og det andre er piggdekkgebyret: Vil statsråden vurdere å gi Oslo kommune muligheten til å øke piggdekkgebyret for at enda færre skal kjøre med piggdekk i Oslo?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Det er derfor jeg tar opp de virkemidlene som kommunene selv har bedt om. Jeg er glad for at statsråden sier at regjeringen også vurderer miljødifferensierte avgifter og ser på hva slags tekniske muligheter som finnes der. Det andre hovedsporet handler om støv – helseskadelig støv – som ikke nødvendigvis bryter med alle de krav som ligger fra EU, men som absolutt bryter med de anbefalingene som Helsedirektoratet og som miljøvernministeren selv står bak. Der er spørsmålet om piggdekkgebyr helt sentralt. Vil statsråden vurdere enten å øke piggdekkgebyret eller å gi kommunene som ber om det, muligheten til å innføre økte piggdekkgebyr?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-04-28:
Det er ingen tvil om at luftforurensning er et stort problem i mange byer. Dagens luftforurensningsnivå i flere byer og tettsteder i Norge bidrar til helseproblemer. Verdens helseorganisasjon, WHO, vurderer luftforurensning til å være en av de viktigste risikofaktorene med hensyn til for tidlig død og uønskede helseeffekter. Helseeffektene av luftforurensning ser ut til å inntre ved lave konsentrasjoner. Både konsentrasjonen av komponentene vi blir utsatt for, og hvor lenge vi blir utsatt for dem, påvirker helserisikoen vår. Luftforurensning utløser og forverrer sykdommer, først og fremst luftveislidelser og hjerte- og karsykdommer. Barn, unge, gravide og eldre er spesielt følsomme. Det er imidlertid også stadig sterkere holdepunkter for at luftforurensning kan påvirke nervesystem og sykdommer som diabetes. Grenseverdiene vi har satt for lokal luftforurensning, overskrides hver vinter i flere av de store byene. Luftforurensning bidrar ikke bare til helseproblemer i de store byene. Ozon nær bakken, sur nedbør og nedfall av miljøgifter kan føre til skader på dyr og på vegetasjon. Sur nedbør gjør at fiskebestander, særlig på Sørlandet, er reduserte eller har gått tapt. Den største kilden til lokal luftforurensning i Norge er veitrafikk med utslipp av eksos, asfaltstøv, særlig fra bruk av piggdekk, og dekkslitasje. Andre kilder er mer stedsavhengige, men viktige kilder er vedfyring, industri, havneanlegg, bygg- og anleggsvirksomhet og forbrenningsanlegg. I tillegg kommer langtransportert forurensning, som følger med vinden fra andre land. Behandlinga av tidligere forslag om denne problematikken i vår viser at Stortinget tar dette på største alvor. Det er det virkelig grunn til, og det er jeg veldig glad for. Vi har tidligere i vinter stemt for forslag om å gi kommunene anledning til å innføre lavutslippssoner samt virkemidler som kan begrense bilbruk på riksveiene i perioder der forurensninga er høy. Det finnes også andre grep og tiltak som vil være viktige. Incentivene til å endre bilparken for å få mindre utslipp er et eksempel. Gjennomgang av drivstoffavgiftene for å stimulere til en mer moderne bilpark er et annet. Utfasing av fyring med fossil olje vil også ha god effekt. Sammen tror vi dette kan være viktige tiltak for å kunne ta grep om den alvorlige luftforurensninga. Luftkvaliteten i Norge har blitt bedre de siste 20 årene, ifølge miljøstatus.no. Lokal luftforurensning er likevel fortsatt et problem i flere byer, og nasjonale mål for lokal luftkvalitet ble ikke nådd i 2013. Norge har satt nasjonale mål om å redusere lokal luftforurensning slik at helsa vår ikke skades. I dag overskrides de nasjonale målene i de fleste større byer og tettsteder i Norge. Jeg skal ikke gå gjennom alle paradoksene det ville medføre om staten skulle kunne ilegge bøter til kommunene som bryter grenseverdiene for luftkvalitet, bare nøye meg med å si at vi mener dette ikke er veien å gå. Jeg tror vedtakene vi allerede har gjort, vil kunne bedre luftkvaliteten betraktelig og dermed ha den ønskede effekten.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Jeg har lyst til å starte med å si tusen takk til saksordføreren på vegne av komiteen for et vel utført oppdrag som har endt opp med at komiteen langt på vei er samlet i et egentlig vanskelig spørsmål. Jeg er veldig glad for at det er en samlet komité som nå avklarer prosedyrene for hvordan en skal eventuelt håndtere GMO i Norge, og jeg tror det er viktig å avklare det gjennom et vedtak i Stortinget. Når en begynner å diskutere denne type saker, er det lett å bli revet med rent følelsesmessig fordi vi er opptatt av hva vi får servert på tallerkenen, og hva vi omgir oss med av planter og dyr. Jeg tror at de fleste av oss tenker som så at det er naturens egen opprinnelse som skal danne basis for våre omgivelser. Det gjør det selvfølgelig følelsesmessig sterkt for mange å diskutere slike saker. Det andre er at mye av det faglige faktisk går i den retningen. Vi har hatt en veldig restriktiv tilnærming til denne type saker fra norsk side tidligere, og jeg forventer at det også fortsetter. Det som kunne vært å håpe, var at når vi nå skal votere over sakene, kunne et samlet storting stille seg bak at det er behov for å få drøftet denne type saker i Stortinget med litt breiere inngang – nettopp om hvordan det vil påvirke oss i framtiden, hvilke muligheter Norge har til å si nei til GMO i framtiden, og hvordan f.eks. matproduksjonen utvikler seg rundt om i verden. Den typen diskusjoner om GMO tror jeg det hadde vært nyttig at Stortinget hadde gjennomført. Så årsaken til at jeg tok ordet, var at jeg håper på og anmoder om at et samlet Storting kan stemme for innstillingens II.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2015-04-28:
Gjennom genteknologi kan man flytte gener mellom ulike arter og tilføre organismer nye egenskaper. Det finnes i dag i EØS-området en rekke GMO-er som er godkjent etter EUs utsettingsdirektiv, og det har i mange år vært uklarhet rundt flere juridiske problemstillinger knyttet til godkjenning av GMO-er i Norge. Slik var det under den forrige regjeringen, og slik er det i noen grad i dag. Implementeringsprosessen skjer dessverre ikke så raskt som regjeringen og myndighetene ønsker, noe som i stor grad er på grunn av manglende progresjon hos EFTA-landet Island. Men det er også slik at norske myndigheter ved implementering av forordningen vil tilse at godkjente GMO-er vil kreve et eksplisitt ja-vedtak fra norsk side for å være tillatt. Flesteparten av GMO-ene til behandling i EU vurderes i dag under forordningen, ikke direktivet. Det er liten tvil om at en slik behandling vil sikre at ingen GMO-er vil bli godkjent i Norge i framtiden uten å være i tråd med det norske regelverket på området. Maissortene T25 og NK603 ble godkjent i EU for over ti år siden, og norske myndigheter har ikke tidligere på noe tidspunkt funnet behov for å nedlegge forbud mot disse. De som fremmer forslag i dag om forbud, har selv i åtte år i regjering hatt full anledning til aktivt å forby GMO-ene, men har unnlatt å gjøre det. Dette har medført at det er et behov for å sikre en behandling av GMO-saker som i praksis innebærer at hver GMO blir vurdert opp mot genteknologiloven, og som avklarer om det skal legges ned forbud før GMO-en eventuelt blir lovlig å omsette i Norge. Vi erfarer at den rød-grønne regjeringen forholdt seg passiv til GMO-ene i åtte år, og det var denne passiviteten som førte til forespørsel fra en aktør om lovligheten av GMO-ene. Aktøren oversendte en forespørsel om dette til Landbruksdepartementet i 2008, men hadde ikke fått svar på henvendelsen da vi rundet 2014. De rød-grønne klarte i seks år å unnlate å svare på denne forespørselen. Ansvarsfraskrivelse er vel et ord som man her godt kan bruke. En annen side av denne debatten er jo om det er faglig riktig at Stortinget er den rette arena til å saksbehandle hver enkelt GMO som kommer. Tydeligvis mener noen at det faglige nivå til stortingsrepresentantene er langt bedre enn det faglige miljøet i departementet når det gjelder saksbehandlingsrutiner og vedtakspraksis av hver enkelt GMO. Stortinget bør være opptatt av større og lengre linjer i politikken enn av å saksbehandle hver enkelt GMO. Det blir i det lange løp for smalt. Slik Fremskrittspartiet ser det, er det derfor ikke behov for en egen sak til Stortinget som omhandler dette. Norske myndigheter har allerede anledning til aktivt å nedlegge forbud mot GMO-er dersom myndighetene vurderer det som mest hensiktsmessig. At den rød-grønne regjeringen ikke benyttet denne muligheten oftere, betyr ikke at prosessene i dag ikke er tilstrekkelige, men peker heller på at den ikke ble gjennomført på en god måte av den tidligere regjering.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2015-04-28:
Det forslagsstillerne tar opp i denne saken, er at staten skal kunne ilegge bøter til kommuner som bryter grenseverdiene for luftkvalitet per time, og man foreslår lovhjemmel og statlige ekstratiltak samt bøter til kommuner som bryter grensene for luftkvalitet som årsgjennomsnitt. Noen er tydeligvis av den oppfatning at bruken av bjørkeriset er den eneste veien å gå – den eneste sanne veien å gå – for å løse våre utfordringer. Vel, personlig må jeg si at bjørkeris og bøter ikke alltid løser våre samfunnsutfordringer ved luftforurensning. Derimot tror jeg at bruken av gulrot er langt å foretrekke som tiltak, og vil også over tid være det mest effektive. Det er også slik at regjeringen igangsetter etablering av lavutslippssoner for de kommunene som ønsker det. Regjeringen har sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti allerede forsterket klimaforliket og innfører tiltak som vil forbedre luftkvaliteten, både på kort og på lang sikt. Det er bl.a. blitt gitt avgiftslettelser for ladbare hybridbiler og en videreføring av avgiftsfordelene for elbiler. Regjeringen er i full gang med en gjennomgang av kjøretøy- og drivstoffavgiftene for å stimulere til en mer moderne bilpark. Regjeringen vil også stå for en utfasing av fyring med fossil olje i alle offentlige bygg innen 2018. Dette er en fornuftig bruk av gode, fornuftige tiltak, som på en positiv måte vil påvirke lokal forurensning og luftkvalitet. Det er et problem eller en utfordring at enkelte partier på Stortinget i dag har som motto å straffe kommuner for utslipp som kommunene ikke står for selv, eller hvor man heller ikke har virkemidler til effektivt å redusere utslipp. Dette er foruten Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti også Arbeiderpartiet enig i. Fremskrittspartiet mener at forslagsstillerne bommer fullstendig med sine forslag om at kommunene skal straffes med bøter når det i mange tilfeller er helt andre årsaker som utløser en lokal forurensning enn kommunene selv. Bøtelegging av kommuner er et lite egnet virkemiddel for å bedre luftkvaliteten i kommunene i Norge. Men for noen betyr symbolpolitikk det meste og ikke fornuftige tiltak som de facto forbedrer luftkvaliteten gjennom god, praktisk politikk og fornuftig tilrettelegging. En annen side som ikke er blitt belyst av forslagsstillerne, er de juridiske sidene av saken. Hvordan skal man med loven i hånd bøtelegge kommuner for utslipp og forurensning som helt andre aktører har stått for? Her synes jeg forslaget mangler veldig mye.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-04-28:
Statsråden var i sitt innlegg mye inne på de faglige sidene, saksbehandlingsregler og prosedyrer knyttet til genmodifiserte organismer. Min utfordring til statsråden er egentlig hvordan vi politisk ser på den stadig mer utstrakte bruken av genmodifiserte organismer. Jeg nevnte i mitt innlegg at vi er opptatt av maislinjene, men jeg nevnte også i mitt innlegg frøproduksjonen, der utvalget av GMO-frie frø i verden er nesten halvert. Det er tre multinasjonale selskaper som snart kontrollerer en stor andel av frøproduksjonen. De kan saksøke bønder. I Norge er det fortsatt slik at 20 pst. av norske bønder bruker eget frø fra egen avling, og det betyr at GMO ikke bare er et spørsmål om formelle prosedyrer og saksbehandlingsregler. Det er også et politisk tema som angår risikoer knyttet til landbruket, til miljø og helse. Min utfordring til statsråden er: Hvorledes ser regjeringen og statsråden på genmodifiserte organismer i den sammenhengen, ikke bare som en prosess?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-04-28:
La meg bare få lov til å knytte noen korte kommentarer til den innstillingen vi har til behandling. Alle partier i Stortinget er opptatt av problemstillinger omkring luftkvaliteten i de store byene, og hva det betyr på vinteren, særlig i enkelte perioder, hva det betyr for folks helse og også for livskvaliteten til folk. Dette er noe jeg tror vi alle sammen er enige om er en vesentlig problemstilling. Så er det i diskusjonen om virkemidlene en til en viss grad skiller lag. Nå har Stortinget allerede gitt kommunene mange virkemidler til å kunne bøte på en del av de problemene de har, særlig gjennom vinteren, og det er bra. Det er ikke minst vegtrafikken som er en stor utfordring, og kommunene har alle muligheter. De kan bestemme datokjøring, de kan innføre rushtidsavgifter, og de kommer til å få økte midler fra staten i årene framover til å bygge ut kollektivtrafikken dersom den rød-grønne nasjonale transportplanen blir fulgt opp. Staten har også bidratt i stort monn når det gjelder å oppmuntre til bruk av ladbare hybrider eller elbiler, som jo etter hvert må være hoveddelen av bilbruken inn til de store byene. Så er det sjølsagt også viktig at en får en utfasing av fossil olje etter hvert. Derfor har Stortinget gitt lokaldemokratiet de virkemidlene, de verktøyene, en nå trenger, og da er det også viktig at kommunene ikke lenger skylder på staten, men faktisk tar i bruk de verktøyene, de virkemidlene, de har, og gjennomfører de nødvendige tiltakene i løpet av de periodene de har størst problem med luftforurensning. Når det er sagt, vil jeg si at Senterpartiet har ikke noe tro på at bøtelegging av kommuner som ikke gjennomfører ting, vil løse denne problematikken over tid. Vi tror tvert imot at det kommer til å føre til en økt konflikt mellom stat og lokaldemokrati som ikke vil ha noe særlig for seg. Vi mener at det må være opp til lokaldemokratiet å løse denne utfordringen, og vi mener også at Stortinget har gitt kommunene de fleste virkemidlene til å kunne klare den jobben. Jeg vil også nevne, som representanten fra Arbeiderpartiet var inne på her, at sjølsagt er de økonomiske betingelsene som kommunene har, også viktig når det gjelder å kunne iverksette tiltak for å redusere luftforurensningen og også bidra til et bedre bymiljø. Senterpartiet kan derfor ikke støtte de forslagene som er fremmet om å ilegge bøter til kommuner som ikke gjennomfører de nødvendige tiltakene, men vi mener at det er viktig at kommunene nå er seg bevisst at de har virkemidlene, og de må ta dem i bruk. Det kommer ikke bestandig til å bli like populært overfor byenes befolkning, men det må til som et virkemiddel for å redusere dette problemet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-04-28:
Maissortene T25 og NK603 ble godkjent i EU for over ti år siden. Norske myndigheter har ikke tidligere på noe tidspunkt funnet behov for å nedlegge noe forbud mot disse. Men det har i løpet av de ti årene heller aldri vært gjort noen vurdering av om disse maissortene bør forbys. Departementet viser riktignok til at T25 ikke er å anse som lovlig i Norge, men problemet her er at det i løpet av disse ti årene ikke har vært gjort en vurdering. Derfor er Venstre veldig glad for at det nå er en samlet komité som sikrer en forsvarlig saksbehandling av GMO-ere, som også sikrer at en får en konkret vurdering og saksbehandling i forkant av hvorvidt disse skal kunne tillates i Norge. Det som er det viktige i denne saken, er nettopp at dette fastslås så konkret, slik at vi ikke havner i en slik situasjon igjen. Så er spørsmålet om vi trenger en egen sak om regjeringens syn på GMO-er, og en ny GMO-politikk. Fra Venstres side er vi fornøyd med det lovverket vi nå har, og ser ikke noe behov for å ha en egen sak og en egen gjennomgang i Stortinget, så lenge statsråden slår fast at dagens politikk ligger fast. Det som er viktig når det gjelder GMO-er, er at man – nettopp for å oppfylle føre-var-prinsippet – får en konkret vurdering ut fra bærekraftig utvikling, samfunnsnytte og etikk, slik det er nedfelt i genteknologiloven. Jeg synes dette er verdt å merke seg: Det har vært en diskusjon om hvorvidt det ligger en automatikk i at det som godkjennes i EU, også er godkjent i Norge. Så er det også viktig å merke seg at EU-parlamentet nettopp har vedtatt et nytt direktiv, som fastslår at hver stat kan føre sin egen politikk og kan forby dyrking av genmodifiserte planter innenfor sine landegrenser, selv om plantene er godkjent av EU. Så akkurat i dette spørsmålet har vi definitivt full nasjonal handlefrihet. Vi er også tilfreds med at statsråden har satt i gang en prosess for å gjøre vurderinger av hvorvidt ni produkter som er godkjent etter EUs utsettingsdirektiv, men ikke nedlagt forbud mot, bør forbys. Det er viktig at vi har en slik gjennomgang, slik at vi også her sikrer den konkrete saksbehandlingen. Når det gjelder forslag til vedtak I, om at Stortinget skal gå inn og konkret forby omsetning av maislinjen NK603, mener Venstre at dette må tilligge regjeringen og være en faglig vurdering. At vi skal gå inn i enkeltvurderinger på den måten, mener vi vil skape feil presedens. I denne saken er vi først og fremst tilfreds med forslag til vedtak III, som sikrer en forsvarlig saksbehandling, slik at vi aldri havner i den situasjonen vi er i nå, med disse to maislinjene – at det ikke skjer igjen. Vi mener at den GMO-politikken som blir ført, er god og må videreføres. Vi synes ikke det er riktig av Stortinget å nedlegge forbud mot et enkeltprodukt som maislinjen NK603. Det må være en egen vurdering, som gjøres av fagmyndighetene.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-04-28:
Først må jeg si at vi fra Venstres side er veldig enig i det som forslagsstilleren har lagt fram, nemlig at vi ikke skal kjøpe CDM-kvoter og regne dette opp mot utslipp i Norge, noe som Venstre har vært kritisk til gjennom mange år. Nå er det jo sånn, heldigvis, at vi kommer bort fra denne situasjonen gjennom den enigheten vi har på Stortinget om at vi skal forsøke å knytte oss til EUs klimamål, der det nettopp blir eksplisitt at vi ikke kan kjøpe kvoter utenfor EU for så å regne dette opp mot utslippskutt innenfor EU. Venstre mener at det er viktig, selv om vi knytter oss til EU, at vi etablerer konkrete nasjonale målsettinger for utslippskutt fram mot 2030. Det må jo regjeringen også komme tilbake til etter hvert som forhandlingene med EU skrider fram. Jeg har ikke vært motstander av CDM-er nødvendigvis fordi CDM-er er en dårlig idé. Det er veldig mange gode prosjekter innenfor FNs fleksible mekanismer, og det er riktig at mange av de tiltakene og investeringene som er gjort, har ført til at vi har unngått klimagassutslipp – og at det også har redusert klimagassutslipp. Det som er kritikken, er at dette kunne brukes for å unngå utslippskutt her i Norge. Når vi nå ser framover, er det viktig at Norge på eget grunnlag, fordi vi har en egen interesse av det, fortsetter å forsterke satsingen på klimatiltak internasjonalt. Det gjelder også for den skogsatsingen som vi har, og fra Venstres side mener vi at vi her bør se bredere på det som gjelder reetablering av mangroveskog – som omtales som den blå skogen. Vi må støtte opp under Det grønne klimafondet hvor det borgerlige flertallet har økt støtten de neste fire årene. Vi må satse på fornybar energi internasjonalt, og vi må også være åpne for at det kan være nødvendig med noen fleksible mekanismer. Den andre delen av det vi nå må jobbe med framover, er det handlingsrommet som regjeringen og statsråden må ha fram mot forhandlingene i Paris, der de iallfall fra Venstres side har all mulig støtte for å strekke seg, også i det som er internasjonale forpliktelser, for å få på plass en konkret avtale i Paris. Og det er klart at finansieringen, og løsningen for den, av klimatiltak i fattige land er helt avgjørende for å få til en god avtale. Så til selve forslagene. Når det gjelder forslagene fra forslagsstiller, er de ivaretatt gjennom tidligere vedtak og de målsettingene Stortinget har satt seg fram mot 2030. Når det gjelder det forslaget som nå ligger der om å be om en egen sak til Stortinget, så går ikke Venstre inn for det, ikke fordi vi ikke ønsker en sak, men fordi vi mener at det har vi bedt om tidligere, og fordi en sånn sak om klimamål, også internasjonalt, fram mot 2030 må komme til Stortinget, og vi ser ikke noen grunn til å be om det samme flere ganger. Det holder å gjøre det én gang.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-04-28:
Jeg er helt enig i representanten Eidsvoll Holmås’ voldsomme kritikk av den politikken som regjeringen som han selv var en del av, førte, og det er helt betimelig, for det er jo riktig at selv om CDM-prosjekter hver for seg som prosjekt kan føre til at utslipp ikke øker, eller til redusert utslipp, garanterer det ikke en reduksjon på landnivå når det ikke er innenfor et lukket system. Det er viktig å skille, sånn at vi ikke knytter det vi skal gjøre hjemme, til ambisjonene ute. Men det kan fortsatt være sånn at på prosjektnivå kan det være riktig å finansiere. Så da blir mitt spørsmål: Inn mot Paris, vil statsråden se på muligheten for å finansiere prosjekter også med fleksible mekanismer i den tredje verden, utover den forpliktelse som vi nå har innenfor EU til å redusere våre utslipp med 40 pst?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-04-28:
Jeg har et ganske enkelt spørsmål. Når statsråden skal komme tilbake med en sak til Stortinget med forslag til virkemidler som kan begrense bilbruk på riksveiene i perioder der luftforurensningen er høy, er mitt spørsmål: Vil den saken inneholde også muligheten for å forby dieselbiler på de mest forurensede dagene, og vil den inneholde muligheten for å få tungtrafikken til å kjøre på omkjøringsveier på de mest forurensede dagene?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-04-28:
Det er det siste spørsmålet som er helt avgjørende. Når det gjelder hvordan man skal begrense forurensningen på de mest forurensede dagene, er det tre ting man må ha på plass: Det er lavutslippssoner. Da kan man ta den lokale nyttetrafikken og gjøre den renere over tid, men stille betingelser for å reise til de sentrale delene av byen. Det er effektivt og er viktig – det har vi endelig fått vedtak om. Det andre er: Det er fint med miljødifferensierte bomringer, som vi for så vidt har i dag også. Nullutslippskjøretøyene betaler ikke, fossilbilene betaler, og så har du tungtransporten, som betaler mer. Om man gjør dette i flere runder, mener jeg det bør være en lokal vurdering. Men det hjelper ikke på de dagene hvor man allerede har for høy forurensning. Da må man gå mer direkte til verks, og det er dieselen som er det store problemet. Så må vi lage et system hvor det er mulig å ha omkjøring rundt de sentrale delene av byene på disse dagene. Det vil kreve noen investeringer på omkjøringsveiene, bl.a. fordi det kan være problemer i forhold til skoler og andre ting. Men alvorlighetsgraden av luftforurensningen er så sterk, for her er det forhøyet dødelighet, at det er helt nødvendig at man ser på også den muligheten og er villig til å investere i de tiltakene man må ha for å ha omkjøring. Ja, selvfølgelig har kommunene virkemidler for å redusere sine utslipp. Men er det én ting de også benytter seg av, er det jo nettopp det. Sammenligner vi staten og de store byene og den jeg kjenner best, som er Oslo, ligger klima- og miljøstrategien for Oslo langt, langt foran det staten har vært villig til å gjennomføre tidligere og har en systematikk i arbeidet sitt for å redusere utslipp som langt overgår det som nasjonale myndigheter er villig til å gjøre, enten det er innenfor transportsektoren, det er å fjerne oljefyrer, eller det er innenfor avfallssystemet, som er kanskje det mest moderne i hele Europa. Sånn kan vi gå område etter område. Heldigvis begynner man nå å få ytterligere virkemidler, bare sånne enkle tiltak som å gi skiltmyndighet for raskere sykkeltiltak. Det brukte man åtte år på å få på plass – nå er det endelig på plass. Men stort og smått må dra i samme retning. Jeg vil også minne de rød-grønne partiene om at den største kollektivsatsingen som nå gjøres i Oslo, altså Lørensvingen, gjennomføres uten én statlig krone fra den forrige regjeringen. Så er det bra at vi nå har fått et nytt flertall, der man slåss om å gå lengst i prosentandelen man skal bidra med innen den store kollektivsatsingen i de store byene, men det er klart at det er skiftet som har gjort dette. Muligheten hadde man også tidligere, men man benyttet seg ikke av den. Det er nettopp at vi nå har et nytt flertall, som har en annen vilje, som gjør at dette er mulig. Men det er sånn man må jobbe. Å lage forbud eller å straffe er ikke veien å gå, som forslagene her går ut på.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Regjeringen er for det første tydelig på at vi ønsker å ivareta en god saksbehandling på dette området. Så er det ganske opplagt hva Stortinget mener om GMO-er i praksis. Det samme mener selvfølgelig regjeringen om dette – det er ikke ønskelig å tillate GMO-er med mindre det er faglig begrunnet. Det er her det er så bra at vi har en sterk og klar genteknologilov i Norge. Det som er spennende nå, er den endringen som skjer i EU, hvor EU har satt seg godt inn i den norske genteknologiloven og sett verdien av en klar og tydelig politikk rundt dette. Jeg tror vi framover må være enda tydeligere på å se GMO-er i en bredere sammenheng.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Litt av utfordringen i denne saken er jo at den forrige regjeringen ikke var krystallklar i sin saksbehandling av GMO-ene. Det er dette vi nå er ganske tydelige på – hvordan vi skal forholde oss til genteknologiloven, hvordan vi skal få en raskere saksbehandling. Det som er viktig for oss, er at også norske fagmiljøer og myndigheter deltar aktivt i vurderingen av GMO-er, forut for EUs vedtak. Som jeg sa, det som nå har skjedd i EU, synes vi er en styrke for at de norske prinsippene i genteknologiloven også framstår tydeligere i EU – og det er også til vår fordel.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Det er mulig at jeg misforstår spørsmålet. Jeg skjønner ikke helt hvilke forhandlinger representanten Eidsvoll Holmås refererer til. Det som er viktig, er det EU nå selv har vedtatt, hvordan landene kan forholde seg til GMO-er, i tråd med det EU vedtar – at det nå blir tydeligere at landene selv kan vurdere det. Det er nettopp hva vi har spilt inn, og at EU også ser den klare fordelen med norsk genteknologilov, som står klarere inn i dette. Men det er mulig at jeg ikke helt forstår representanten Eidsvoll Holmås’ spørsmål.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
For oss er genteknologiloven helt avgjørende i dette. Og det som er bra i den nye fôrforordningen, er at en også har sett til hva norsk genteknologilov står for. Det er nettopp de prinsippene vi har sagt er viktige, og det er viktig at disse ivaretas også framover.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Vi er godt i gang med 2015 og dette begivenhetsrike året for klimaet. Det er bare drøye seks måneder igjen til vi skal til Paris for å ferdigforhandle en ny klimaavtale. Bakgrunnen for representantforslaget er et ønske om mer forståelige klimamål for Norge og klimamål som skiller tydelig mellom innenlands innsats og internasjonal innsats. Norge har nå nettopp sendt inn sin indikative forpliktelse som et av de aller første landene. Stortingets flertall ga tilslutning til regjeringens forslag om ny utslippsforpliktelse til FN fram mot 2030 – en felles løsning med EU. Ved å knytte oss til EU kan vi samarbeide mer effektivt om lavutslippsutvikling på europeisk nivå. Jeg har fått svært positiv respons fra mine kolleger i EU, men det vil ta noe tid før avtalen med EU er avklart. Arbeidet med å redusere de nasjonale utslippene vil fortsette med full tyngde. Norske utslipp skal reduseres fram mot 2030. Jeg setter derfor pris på komiteens tydelige signal om at Norge skal kutte betydelig i egne utslipp og styre mot målet om at Norge skal bli et lavutslippssamfunn. Regjeringen skal komme tilbake til Stortinget med en egen sak som beskriver hvordan Norge skal arbeide for å nå utslippsmålene, når innsatsfordelingen er klar. Jeg ser fram til en slik diskusjon. Det er positivt at komiteen trekker fram at Den grønne utviklingsmekanismen, CDM, og andre fleksible mekanismer kan spille en viktig rolle i arbeidet med å finansiere utslippsreduserende tiltak. Vi bør videreutvikle fleksible mekanismer, slik at land kan bruke disse for å øke sine ambisjoner i klimapolitikken og som mekanisme for klimafinansiering. Norge har argumentert for en ny FN-basert markedsmekanisme. Den bør innrettes slik at den omfatter større sektorer av økonomien i utviklingsland for å bidra til klimavennlig omstilling. Norge gir allerede store bidrag til finansiering av klimatiltak i utviklingsland. Dette vil fortsette i årene som kommer. Vi har gitt et bidrag til Det grønne klimafondet på 1,6 mrd. kr over en fireårsperiode og forlenget klima- og skogsatsingen på dagens bevilgningsnivå fram til 2020. Norge jobber for at finansiering i den nye klimaavtalen må knyttes tett til gjennomføring av tiltak, inkludert gjennom betaling for verifiserte utslippsreduksjoner. Her vil det være viktig å bygge videre på gode ordninger som gir resultater, nasjonal forankring, og som bidrar til å utløse privat kapital. Den grønne utviklingsmekanismen og klima- og skogsatsingen er eksempler på slike ordninger. Offentlige penger bidrar ikke alene til å løse klimaproblemet. Internasjonale og nasjonale rammevilkår som utvikling av karbonmarkeder, utfasing av fossile subsidier og integrering av klimarisiko er vel så viktig. Offentlige midler må brukes strategisk for å mobilisere privat klimafinansiering i større skala. Regjeringen vil arbeide for at den nye klimaavtalen legger til rette for at ulike land, på effektive måter, samarbeider om å redusere klimautslipp i årene som kommer. Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med en sak etter at innsatsfordelingen er klar, som også inkluderer en beskrivelse av mulige klimatiltak i utviklingsland i perioden 2020–2030.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Både for regjeringen og for statsråden er det naturlig å ha to tanker i hodet samtidig. Det var derfor regjeringen la opp til sine 2030-mål, sammen med EU, med en så tydelig marsjordre om at vi skal kutte i Norge, fordi vi skal omstille oss til et lavutslippssamfunn, men også fordi norsk næringsliv må innrette seg på den endringen som kommer. Vi ønsker å gi norsk næringsliv de samme rammebetingelsene som EU. Samtidig ser vi at de fleksible mekanismene har vært viktige. Vi har også sagt at hvis en skal ha ambisjoner sammen med EU utover 40 pst., kan det være behov for å bruke fleksible mekanismer. Jeg ser ikke at det ene utelukker det andre. Det er nettopp de vurderingene som både statsministeren og fraksjonen her legger til grunn.