Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2009-05-26:
Jeg synes det er flott at vi har en statsråd som har et slikt sterkt og brennende hjerte og engasjement for de barna som har det vanskeligst. Jeg synes denne debatten har vært veldig bra fram til nå. Det er veldig flott at Stortinget med jevne mellomrom får mulighet til å ta litt mer generelle politiske debatter. Ikke minst på et felt som barnevernet, som dreier seg om de barna som har det vanskeligst, er det viktig at vi får muligheten til å diskutere det i et stort og bredt omfang. Samtidig har denne debatten vært ganske forutsigbar, synes jeg, for både Høyre og Venstre kommer med det samme hakket i plata om og om igjen. De prøver å skape et skremmebilde av at denne regjeringen er imot private barnevernsinstitusjoner. Det er ganske underlig at de prøver å skape et slikt skremmebilde, når vi vet at ca. halvparten av barna faktisk er i private barnevernsinstitusjoner, og at vi også framover kommer til å være i den situasjonen. Jeg mener en heller må stille spørsmålet: Er Høyre og Venstre så fanatisk opptatt av at barnevernsinstitusjonene skal være i privat eie at de anser det som viktigere enn å gi et kvalitativt godt tilbud til barna og sette barna i fokus? For Regjeringens holdning har hele tiden vært, når man har vurdert barnevernsinstitusjonene, at man må se på kvaliteten, og så må man se på hva som er til beste for barna og ta beslutninger ut fra det. Det er også grunnen til at man har vurdert det slik at man bør ha en overgang fra institusjoner og over til mer bruk av fosterhjemsplasser – ikke fordi man er så ekstremt imot private barnevernsinstitusjoner, men fordi man er opptatt av å gi det tilbudet som er best for barna. Vi er også opptatt av at man skal ha mangfold, at man skal ha kvalitet, og at man skal ha det tilbudet som er best for barna til enhver tid, på individuell basis. Så har jeg lyst til å rette fokuset mot en barnegruppe som det ikke har vært så stort fokus på i denne debatten, for det ligger litt i grenseland mellom justissektoren og barnevernssektoren. Det er at det til enhver tid sitter mellom fem og ti barn i norske fengsler. De sitter altså sammen med hardbarkede kriminelle og utsettes for negativ påvirkning. Istedenfor å bidra til at disse barna blir mer lovlydige, bidrar fengselsoppholdet til at de trekkes enda lenger inn i en kriminell løpebane. Situasjonen for barn som sitter i fengsel i dag, er uakseptabel og i strid med Barnekonvensjonen. De fysiske rammene i fengslene er overhodet ikke tilrettelagt for barn. Den oppfølgingen de får, er mangelfull, og de fleste fengslene mangler fullstendig barnefaglig kompetanse. I mange år har denne gruppen barn vært en kasteball i systemet. De fleste er enige om at fengsel ikke er en god straffereaksjon overfor barn, men samtidig mener barnevernet at disse barna ikke er deres ansvar. I mellomtiden sitter altså disse barna under kritikkverdige forhold i fengsel. Jeg er derfor veldig glad for at justisministeren og barne- og likestillingsministeren har tatt et initiativ til å finne alternative og bedre løsninger for disse barna, gjennom etablering av forsterkede overgangsboliger og nye ordninger. Dette er enheter for barn som har begått så alvorlig kriminalitet at de må være i lukkede institusjoner. Disse enhetene inneholder både barnefaglig og fengselsfaglig kompetanse. Samtidig er jeg opptatt av at disse enhetene kun må brukes til de barna som har begått så alvorlig kriminalitet at samfunnet må beskyttes mot dem. For andre barn som har begått kriminelle handlinger, må det jobbes for å finne alternative straffeformer, og reaksjonene som gis, må være individuelt tilrettelagt for det enkelte barnet. Barn som har begått alvorlige lovbrudd, har som oftest et langt rulleblad fra barnevernet. Disse har ofte vært utsatt for overgrep og omsorgssvikt fra de var veldig små. Samfunnet må vernes mot barn som er til fare for andre. Det er kriminalomsorgens oppgave. Samtidig er dette barn som sårt trenger omsorg og hjelp. Det er barnevernets oppgave. Oppfølging av barn som begår alvorlige lovbrudd, krever derfor et tett samarbeid mellom kriminalomsorgen og de ulike hjelpetjenestene. Jeg mener derfor at barnevernet må forpliktes i større grad, og at det psykiske helsevernet må mer på banen. Dette gjelder de svakeste barna. Vi har en plikt til å gi dem en god oppfølging.