Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Jeg vil legge vekt på lovens formål som sier: «Formålet med loven er å bedre levekårene for vanskeligstilte, bidra til sosial og økonomisk trygghet, herunder at den enkelte får mulighet til å leve og bo selvstendig, og fremme overgang til arbeid, sosial inkludering og aktiv deltakelse i samfunnet.» Og videre, nå som vi har fått inn et tillegg: «Loven skal bidra til at utsatte barn og unge og deres familier får et helhetlig og samordnet tjenestetilbud. Loven skal bidra til likeverd og likestilling og forebygge sosiale problemer.» Det er et veldig bredt formål, som Nav må jobbe etter. Det betyr at man må ha et veldig vidt fokus når man skal sørge for bistand til den enkelte person eller den enkelte familie. Det er veldig viktig å understreke dette, for det blir ofte til når vi snakker om Nav, at det på en måte bare gjelder arbeid, men vegen til arbeid er ofte lang for mange, og det kreves at man har et veldig sammensatt og bredt fokus for å få det til. Bolig blir nå lagt inn i ansvaret til Nav, som et medvirkningsansvar. Det er viktig. Alle skjønner jo at hvis man ikke har et trygt sted å bo, er det litt vanskelig å få kontroll på andre deler av livet sitt, og en del av de tiltakene vi setter inn, blir kanskje ganske meningsløse hvis ikke bolig er på plass. Det vi også får på plass nå, er tilsyn og intern kontroll i forhold til sosialhjelpen. Det har manglet. Det er jo litt oppsiktsvekkende, for å si det sånn, at de mest utsatte i samfunnet er de som har hatt minst rettsvern på dette området, og fremdeles mangler det full klageadgang når det gjelder sosialhjelpen. SVs mening er at det må på plass videre. Men det som nå er på plass, er viktig, for det er selvfølgelig viktig at det blir ført tilsyn fra fylkesmannens side med hvordan Nav forvalter sosialtjenesteloven og tiltakene overfor de aller mest vanskeligstilte. Det viser seg at det er stor forskjell på hvordan dette gjøres i ulike kommuner. Noen gjør dette veldig bra – de lykkes godt – mens andre melder om ganske tragiske historier, som jeg er sikker på at de fleste i denne sal har fått høre om, både om mangel på rettigheter, og også om hvordan man behandler folk. Derfor er det viktig at dette kommer på plass. Så til de forslagene som er fremmet. Sosialhjelpen skal være en korttidsytelse, som det ble sagt. For noen er det ikke det. Men det er urimelig å pålegge alle som skal innom sosialhjelpen, en plan, for noen er jo der kort tid, og det er bra. De trenger hjelp i en kortere periode. Men så er det jo sånn som representanten Graham sier, at i de kommunene der man har benyttet dette, der man har satt inn vilkår og aktivitet for dem som går på sosialhjelp, har det virket bra. Ja, det har det, og det viser jo at loven gir åpning for dette i dag. Det er altså fullt mulig å gjøre dette der det er hensiktsmessig, og jeg vil jo oppfordre alle til å gjøre mest mulig av det. Jeg mener at det er veldig bra. Men jeg er imot den tvangen som ligger i det, særlig fordi dette forslaget hele tida har i seg, som representanten fra Høyre sier, en rett og plikt-tankegang, der man later som om folk som går på sosialhjelp, er i en likestilt posisjon med forvaltningen. Det er man altså ikke. Man er i en veldig underlegen posisjon. Og jeg er helt sikker på at hvis man blir presentert for gode tiltak raskt, velger folk det. Det viser seg jo at de faktisk gjør det. Jeg har vært i en del diskusjoner med Høyre om dette, og det koker liksom ned til: Mener Høyre at man skal ta fra folk sosialhjelpen hvis de ikke går med på dette? Og i de debattene jeg har vært med i hittil, sier Høyre at nei, det har de ikke tenkt å gjøre. Da er mitt spørsmål: Hva i all verden er det som er forskjellen på det de nå foreslår, og det som faktisk er loven slik den kan praktiseres i dag?