Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2011-12-08:
En av landets fremste matematikere het Niels Henrik Abel. I løpet av diskusjonen i dag har opptil flere politikere prøvd å etablere nærhet til Abels historie. Det trenger ikke jeg å gjøre, for Abel kom fra Finnøy, og selv er jeg oppvokst i Bjørheimsbygd. Det betyr at vi praktisk talt var naboer, bortsett fra den lille detaljen at han vokste opp på 1800-tallet. Det var den geografiske nærheten. Men historien hans belyser i tillegg opptil flere politiske poeng. La meg fortelle: I løpet av sine 26 år oppnådde han mye mer enn de fleste av oss gjør i løpet av et mye lengre liv. Det er mange grunner til at Abel lyktes, ikke minst handler det om hans talent og hans vilje til å jobbe med talentet. Men det er også kjent at Abel etter å ha hatt en lærer som var brutal og lite pedagogisk anlagt, senere fikk en ny lærer som var den rake motsetningen av den forrige. Som representanten Lien var inne på i sitt innlegg, ga den nye læreren elevene sine tilpassede og selvstendige oppgaver. Da læreren oppdaget Abels talent, sørget han for å fortsette å gi Abel oppgaver som samsvarte med hans faglige ferdigheter. Denne historien illustrerer flere ting: verdien av den gode læreren, som også er understøttet av mye forskning, verdien av tilpasset undervisning, som er forankret i opplæringsloven, verdien av alltid å fortsette å ha faglig progresjon, som er et viktig mål for vår regjering, uansett om eleven har sterke eller svake ferdigheter. Det er det vårt budsjett for grunnskolen handler om. I år vises dette spesielt godt ved satsingen på valgfag på ungdomsskolen, som vil bli innført fra høsten 2012. Dette er valgfag med tydelige læringskrav, der eleven kan mestre kompetansemål for allerede eksisterende fag, men på nye, mer praktiske og varierte måter. I tillegg sikrer vi midler til etterutdanning rettet mot ungdomstrinnet innenfor klasseledelse og regne- og leseopplæring. Det er å ta eleven og elevens ferdigheter på alvor. Det er for dagens elever å være den Niels Henrik Abels lærer en gang var for ham. La meg fortelle litt mer om Abel: Han levde, som sagt, på 1800-tallet og ville veldig gjerne reise til utlandet for å studere, men han manglet penger. Så Abel skrev et personlig brev til kong Carl Johan i håp om å få støtte til å dra utenlands. Etter mye om og men fikk han sitt etterlengtede stipend. Våre studenter skal ikke være avhengig av kongens nåde. Vi ser verdien av at de drar til utlandet, studerer og kommer hjem igjen med faglige, språklige, sosiale og kulturelle ferdigheter som de ikke hadde da de dro. For Abel var det Paris som utpekte seg, for byen hadde et sterkt matematisk miljø. I dag er det land som Kina, India, Brasil og Russland som gjør seg gjeldende og utmerker seg, fordi de er voksende verdensøkonomier. Derfor er jeg glad for at regjeringspartiene sammen har sikret støtte til det første året i bachelorutdanningen i disse landene, i tillegg til språkstøtte i to semestre for dem som velger å studere i Russland eller i Brasil. Vår regjering har en klar kunnskapstråd i sitt budsjett. Debatten i dag ville ha vært mye mer spennende om opposisjonen hadde klart å samle seg om en egen blå tråd, men det har de ikke. De fire opposisjonspartiene er uenige om mye, fra frukt og grønt til timetall, til gratisprinsippet, til kartleggingsprøver og til leksehjelp. I tillegg må jeg si, etter å ha hørt på Høyres klagekor over forskningssatsingen i lengre tid nå, at det er litt pussig at de har selv bare økt forskningsbudsjettet med 0,03 prosentpoeng. Det er ganske svakt levert når man har kommet med så sterke påstander om ambisjonsnivået til forskningsbudsjettet. Denne bitte lille økningen kommer også med en skyggeside, for Høyre salderer grunnskolen for å gi penger til forskning. De kutter altså i satsingen på de yngste ungene for å gi en symbolsum til forskning. Det er spesielt interessant, for det foreligger mye og grundig forskning med hensyn til betydningen av tidlig innsats og det å rette ressursene mot grunnskolen, men det foreligger ingen forskning som tilsier at f.eks. gaveforsterkningsordningen har den ønskede effekten. Ironisk nok legger Høyre altså ikke forskning til grunn for hvordan de vil bruke sine penger på forskning, og de legger ikke kunnskap til grunn for sin kunnskapspolitikk for grunnskolen. Avslutningsvis vil jeg si at det er flere sider ved Abels historie som vi kan lære av. Abel hadde tro på seg selv, han kontaktet kongen om sine ambisjoner, han viste handlekraft og stå-på-vilje. Det er veldig synd at Høyre ikke har den samme troen på landet, utdanningen og økonomien vår, men i stedet alltid snakker dette ned. Høyre sier at vi mangler konkurransekraft, til tross for at vi gjør det godt på mange indekser som måler dette. Høyre framstiller det som om det går dårlig med landet vårt, når sannheten er at det går svært bra, og at arbeidet framover er å sikre økt verdiskaping gjennom økonomisk stabilitet og satsing på kunnskap. Hadde Abel snakket seg selv ned, slik Høyre gjør med landet vårt, ville han aldri fått ja fra kongen.