Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2017-06-09:
Digitalisering er veldig positivt, og for mange av oss gjør det livet veldig mye enklere. Det forenkler offentlig sektor, det effektiviserer, en kan spare store ressurser som kan brukes på bedre ting. I en slik sak som vi diskuterer nå, tror jeg vi alle skal understreke at potensialet innenfor digitalisering er så enormt mye større enn det vi har klart å ta ut. Så at denne debatten kommer til å fortsette, og at vi politikere må være enda mer offensive når det gjelder å få digitalisert og få enda bedre IT-systemer, er det ingen tvil om. Heldigvis er det slik at det er mange eldre som er veldig flinke digitalt. Veldig mange håndterer det på en kjempegod måte, er aktive og får veldig mye positivt ut av det. Så vet vi også at det er en del som ikke er så flinke, eller som synes at det å få ting på papir er veldig bra. Arbeids- og velferdsdirektoratet anslår at det er mellom 500 000 og 600 000 pensjonister og uføre som har reservert seg, eller som ikke er registrert som digitale brukere. Jeg ser at det er mange av dem som reagerer på at de ikke får pensjonsslippen på papir i posten. Jeg har forståelse for de reaksjonene som mange pensjonister har, og jeg tror det handler om at mange føler seg diskriminert eller satt på siden av samfunnet fordi de ikke klarer den digitale omstillingen som andre gjør. Det tror jeg også forsterker det å føle seg til overs eller føle seg mindreverdig. For Kristelig Folkeparti er det sentralt at alle skal føle seg inkludert i fellesskapet, og vi skal ikke gjøre endringer av denne typen uten å ha gode ordninger som tar alles behov på alvor. Og det er kjempefint at en kan få hjelp av andre, men samtidig kan det å måtte be andre om hjelp for å kunne få se pensjonsslippen – eller det er andre typer spørsmål – for noen være nedverdigende og en kan føle at en er satt på sidelinjen i samfunnet. Så det som kan være positivt for noen, kan være ganske smertefullt for andre. Og ikke minst for dem som ikke har så mange andre, vil det være en ganske krevende oppgave hele tida å måtte henvende seg enten til Nav eller til andre for å få hjelp. Jeg har oppdaget en særskilt utfordring for minstepensjonistene. For at apotekerne skal kunne utlevere legemidler til minstepensjonisten uten at de betaler egenandelen, må apotekeren sende en elektronisk spørring til Nav om vedkommende faktisk er minstepensjonist. Når pasienten før hadde en lønnsslipp fra Nav, var det ikke noe problem, men så viser det seg nå at det ikke er mulig for apotekeren å nå fram i Navs IT-system. De får ikke bekreftet at pensjonisten er minstepensjonist. Alternativet er da at pasienten betaler egenandelen og krever denne refundert fra Helfo i ettertid. Det er tungvint og lite brukervennlig. Eller så må pasienten komme tilbake til apoteket senere, i håp om at den såkalte egenandelsspørringen til Nav har lyktes og fungerer. Inntil problemet er løst, har Apotekforeningen sagt at det ville vært et godt alternativ at minstepensjonistene får tilbake lønnsslippen, som bekrefter at de faktisk er minstepensjonister. Vi hadde en runde om denne saken i forbindelse med budsjettet for inneværende år, og Kristelig Folkeparti opplevde det som at det som skulle skje, var at de som ønsket det per post, skulle få det per post. Derfor gjorde vi ikke mer ut av det, annet enn at vi var opptatt av at en skulle følge situasjonen nøye og være sikker på at det fungerer. Det som da ble sagt, skjer jo ikke, en får det ikke per post. Ja, en kan ringe og få det opplest eller til og med få det tilsendt den ene gangen, men poenget var jo at de som ønsket det, skulle få det tilsendt per post. Derfor vil Kristelig Folkeparti støtte forslaget fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, forslag nr. 2 i innstillingen, om at de mottakerne som ønsker det, skal få motta utbetalingsinformasjon på papir. Vi støtter også forslaget til vedtak I, som flertallet har utformet, og som jeg synes det er bra at flertallet i alle fall går inn for. Jeg forventer at det gjøres en god utredning, og at det følges opp i statsbudsjettet for 2018. Som jeg har vært inne på i mitt innlegg, er det mye snakk om følelser her, og det er ikke nødvendigvis så lett å utrede hva slags følelser en har. Derfor vil jeg understreke at på en måte synes jeg ikke nødvendigvis at den beste måten en skal finne ut av det, er ved en utredning, og derfor vil jeg bare presisere at når vi leser dette forslaget, er det ikke bare en gjennomgang fordi mange har henvendt seg eller slike ting, men en kan ha grundig kontakt med organisasjonene, en dialog, for å kunne se hvordan vi kan løse denne utfordringen på en best mulig måte.