trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Vera Lysklætt (Venstre), 2006-12-14:
Som representant for Finnmark, og spesielt Karasjok, føler jeg et stort ansvar for å ta opp en sak som jeg belyste i innlegget mitt i sted. Det gjelder de utdanningsskadelidte samene og kvenene som har tapt skolegang på grunn av krig og en sterk fornorskningstid. Det er folk som har hatt veldig vanskelige og tøffe liv. Derfor synes jeg det er svært viktig at vi nå får en fortgang i saksbehandlingen av disse søknadene. Mange har ventet i over 20 år på å få svar, og de burde kunne oppleve å få svar mens de ennå lever. Hvordan vil Regjeringen jobbe med disse søknadene i framtiden?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-12-14:
Det er en svært viktig problemstilling som blir tatt opp, og jeg er helt enig med representanten i at her må noe gjøres. Vi har lagt fram et solid opplegg for Kommune-Norge, men vi har heller ikke denne gangen greid å gjøre alt vi burde gjøre. Jeg har sagt det i denne sal før, og jeg gjentar gjerne, at min kanskje dårligste samvittighet i forhold til dette kommuneopplegget er knyttet nettopp til dem som har behov for mange tjenester fra en kommune. Helseministeren og jeg er enige om at her er det behov for å gjøre noe – la det ikke være noen tvil om det – og vi lover å komme tilbake til dette spørsmålet så raskt det lar seg gjøre.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-12-14:
Det er viktig at vi har ambisiøse fylkespolitikere fra de tre rød-grønne partiene rundt om i landet. Våre fylkespolitikere, våre regionpolitikere, vil få tilført store og nye, viktige oppgaver. Det gleder de seg over. At noen ville gå lenger, det får så være. Hovedskillet i norsk politikk når det gjelder disse spørsmålene, går mellom Høyre og Fremskrittspartiet på den ene sida og de andre partiene på den andre – altså de som vil ha to nivåer i Norge, og de som vil ha tre nivåer. Høyre vil ha to nivåer. Konsekvensen av dette vil være en massiv kommunesammenslåing. Det vil være et solid skudd for baugen for lokaldemokratiet, og det er ingenting å hente på dette økonomisk. Det viser all mulig erfaring fra Finland. Vi ønsker ikke at lokalt folkevalgte skal miste funksjoner for at de skal bli ivaretatt av byråkrater. Med Høyres opplegg vil vi miste 3 500 lokalpolitikere i Norge – 3 300 for å være presis. Det beklager vi.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-12-14:
For det første er jeg veldig glad for at Kristelig Folkeparti, som var med på å svekke denne ordninga da de satt i regjering, nå er opptatt av å forbedre den. Jo breiere flertall vi kan ha på dette området i Stortinget, jo bedre er det sjølsagt. Vi har samtaler innad i Regjeringa, spesielt mellom helseministeren og undertegnede, om hvordan vi skal organisere oss på dette feltet framover. Det skal vi komme tilbake til når vi er ferdigsnakket. Her handler det ikke om konflikter, her handler det om praktiske måter å gjøre ting på. Vi står ved det vi har sagt: Vi skal se på ordningen for ressurskrevende tjenester, og vi skal komme tilbake til både måten vi skal organisere dette på, metodene vi skal bruke for å gjøre systemet rettferdig, og pengene knyttet til dette, på et seinere tidspunkt. Problemstillingen er vi meget opptatt av.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
For det første kommer jo spørsmålet galt ut helt fra starten av. At den situasjonen vi nå har i arbeidsmarkedet, er konjunkturavhengig, og at sjansen er stor for at vi igjen i framtiden vil komme i en situasjon med overskudd på arbeidskraft, er en analyse basert på at man ikke tar hensyn til befolkningsutviklingen. Analysene går nå klart i retning av at Norge vil mangle arbeidskraft også i en situasjon med lavkonjunktur. Derfor må vi legge nasjonale strategier. Da må vi tenke etter to spor. Det ene er å få flere av dem som allerede er i Norge – som i dag lever av ulike stønader, som først og fremst er etniske nordmenn – i jobb. Men vi må også tenke offensivt: arbeidsinnvandring. For situasjonen med mangel på arbeidskraft er ikke bare et norsk fenomen, det er et europeisk fenomen. Greier ikke vi å være attraktive i et arbeidsinnvandringsmarked, vil folk reise andre steder, og Norge vil bli taperen. Det er dette Fremskrittspartiet ikke har forstått. Norge vil tape på det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Det som er fint med dette spørsmålet, er at jeg får anledning til å si litt om hvordan vi nå organiserer oss i Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Det er et departement som også mange i denne salen har vært oppmerksom på har mange oppgaver. Den er en stor og omfattende portefølje i departementet. Det at vi nå styrker Arbeids- og inkluderingsdepartementet med en politisk rådgiver i tillegg til dem vi har, handler om at vi skal styrke vår generelle politiske kompetanse og kraft. Hadia Tajik skal ikke spesielt jobbe med integrerings- og innvandringsspørsmål, hun skal være en generell politisk rådgiver i vårt departement. Hun er valgt av meg ut fra sin brede kompetanse og politiske erfaringsbakgrunn. Hun er altså ikke valgt fordi hun også er barn av innvandrerforeldre. Det er hennes kunnskap og kompetanse som er utgangspunktet for det valget.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Det er et veldig viktig spørsmål som tas opp, for det vi nå ser, er at særlig funksjonshemmede blir sittende veldig lenge i mottak. Det skyldes jo – og det tror jeg vi må være veldig ærlige på – at det samlede økonomiske opplegget fra staten ikke er godt nok. Det fører til at kommunene sier: Vi har hjerterom, vi har varme, men vi har ikke så mye penger at vi kan ta en så stor kommunal egenandel som mange av disse menneskene vil representere. Derfor har jeg nå koblet et arbeid opp mot det som det for øvrig har vært interesse for i debatten, altså det nye systemet for dem som trenger ressurskrevende tjenester. Vi kobler nå vårt arbeid med integreringstilskuddet og de ekstra tilskuddene vi gir, opp mot dette arbeidet, slik at vi får en helhet som fungerer.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Det vi har gjort, er at vi, etter at vi tok over, i vesentlig grad har styrket saksbehandlingskapasiteten hos dem som jobber med dette. Det som er viktig å si, er at det ikke bare handler om å styrke saksbehandlingskapasiteten i justissekretariatet, men det er også veldig viktig å styrke kapasiteten ute i direktoratene. Når det gjelder de utdanningsskadelidte, er det særlig Utdanningsdirektoratet som vi har måttet styrke. Der har vi nå gått fra to–tre årsverk og opp til 15–16 årsverk for å få fart i det. Derfor er det også slik at de første nå har fått svar. Det viser at det nå skjer ting. Jeg er helt enig med spørreren i at det er svært viktig at vi nå får svart så fort som mulig. Derfor har vi altså satset så tungt på å få opp behandlingskapasiteten, og er nå i gang med å svare.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Det er litt krevende å knytte denne replikken til budsjettbehandlingen, men jeg kan gjerne svare. Regelverket for den type familiegjenforening er helt klart knyttet til det faktum at når familien gjenforenes i Norge, må den også kunne bo sammen. Da er det åpenbart at når den som søker om familiegjenforening, sitter fengslet og er dømt i første instans, og dermed ligger an til å måtte sone en lang fengselsstraff, har vedkommende overhodet ikke noen mulighet til å kunne bo sammen med den familien han blir gjenforent med. Derfor er det også rett av UDI når de blir oppmerksom på et slikt forhold, å trekke tillatelsen tilbake. Det har jo skjedd. Regelverket er altså rett, og familien vil ikke komme.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Først bare noen få ord til det siste som representanten Andersen tok opp, om forståelsen av hvordan de veiledende sosialhjelpssatsene må fungere i forholdet til den nye stipendordningen i videregående skole med hensyn til gratis læremidler. Jeg er helt enig i at de veiledende sosialhjelpssatsene må presiseres nettopp med tanke på det Karin Andersen her pekte på. Det som fikk meg til å ta ordet, var innlegget fra Jan-Henrik Fredriksen, Fremskrittspartiets representant fra Finnmark. Fredriksen sa i sitt innlegg at statsråden, altså jeg, har avslått en søknad om visum for en russisk statsborger. Det må bero på en misforståelse når man hevder det. Som kjent er det faktiske forhold at ingen enkeltsaker ligger hos statsråden, ingen enkeltsaker ligger i departementet. Generelle visumsaker behandles alltid i UDI, og klager behandles av Utlendingsnemnda. I henhold til norsk lov har jeg som statsråd i slike generelle visumsaker overhodet ingen mulighet, ingen adgang til å instruere i enkeltsaker. Så det er åpenbart feil når det påstås at jeg har avslått en søknad. Jeg har ikke behandlet noen slik søknad, og har ikke adgang til det. Men det som selvfølgelig er mulig, dersom man mener at norsk visumpolitikk er feil – og det må jo ligge under innlegget fra Fredriksen – er at man fritt kan fremme lovendringsforslag i denne salen om en mer liberal visumpolitikk. Det ville være en interessant utvikling om Fremskrittspartiet fremmet slike forslag, men det er selvfølgelig den muligheten som er der. Det er vanskelig å forstå Fredriksens innlegg på annen måte enn som et utsagn om at norsk visumpolitikk generelt er for streng og for vanskelig, konkretisert gjennom behandlingen av russiske statsborgere. Men, som sagt, vi har ikke en egen visumpolitikk for russere. Vi har en visumpolitikk. Hvis denne er for streng, forventer jeg nå et snarlig forslag fra Fremskrittspartiet om en liberalisering. Og vi skal selvfølgelig behandle slike forslag skikkelig og grundig, som vi alltid gjør.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Jeg beklager å forlenge debatten, men jeg mener at det må være en viss redelighet i det som sies fra talerstolen. Jeg har aldri sagt at vi ikke kan gjøre noe som helst når det gjelder norsk visumpraksis, så det er en feil framstilling av det jeg har sagt. Det jeg har sagt, er at hvis vi ønsker å endre norsk visumpolitikk, må vi gjøre det gjennom lov og forskrift. Og det kan vi gjøre. Representanten Fredriksen står fritt til når som helst å fremme forslag til lovendringer, og be Regjeringen foreta forskriftsendringer i forhold til det som, ifølge ham selv, omtales som et regelverk – altså lov og forskrift – som er klart foreldet. Med det nivået som ligger i uttalelsene fra representanten Fredriksen, forventer jeg at det kommer forslag til endring av lov og forskrift når det gjelder norsk visumpolitikk, så raskt som mulig. Jeg skylder å gjøre oppmerksom på at vi snakker om statsborgere fra et ikke-Schengen-land som skal få visum til Schengen-landet Norge, så det man snakker om, har ganske store konsekvenser. Men dette står man altså fritt til å gjøre. Som sagt forventer jeg at vi får den type forslag, slik at man kan synliggjøre på hvilke områder Fremskrittspartiet ønsker å liberalisere norsk visumpolitikk. Det er altså feil å si at jeg har sagt at man ikke kan gjøre noe. Man kan gjøre noe, men man kan ikke instruere i enkeltsaker. Det vil også være et lovbrudd.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-14:
Det er heilt feil at statsråden ikkje er oppteken av å utvide opningstidene i statleg sektor. Om representanten Starheim viser til Dokument nr. 8-forslaget som vi debatterte måndag 4. desember, der Høgre hadde eit veldig fastlagt forslag om at alle statlege bedrifter med tilgjenge for publikum skulle ha ope til kl. 18.00 og bestemte telefontider og slikt, var det eit meiningslaust forslag i den forstand at det ikkje i det heile tok høgd for dei ulike behova i dei ulike etatane. Vi ser at det ikkje nødvendigvis er mellom kl. 16.00 og 18.00 at behovet oppstår. Det er tvert om slik at moderne folk og småbarnsfamiliar går heim, lagar middag og legg ungane, og difor er det etter kl. 20.00 at behovet for å ta kontakt med statlege verksemder igjen oppstår. Så det viktigaste vi må gjere, er for det fyrste å undersøkje kvar behovet er størst, og så sjå om vi kan få gjort noko med det, og for det andre å gå over til elektroniske løysingar, som inneber at representanten Starheim kan logge seg inn på Internett og få gjort det han skal, når det passar han, og ikkje når det passar den statlege etaten.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-14:
Eg er veldig glad for den innfallsvinkelen frå representanten Tørresdal, for det er nettopp det som har vore vårt poeng. Når folk snakkar om arbeidstidsordningar og 6-timarsdag, tenkjer dei meir fritid. Det vi tvert om har hatt som utgangspunkt, er at vi har behov for arbeidskraft. Vi har behov for å sjå om andre arbeidstidsordningar kan gjere at folk står lenger i arbeid, og at deltidstilsette kanskje går opp i full stilling, noko vi har veldig stort behov for, spesielt innanfor pleie- og omsorgssektoren. Det er akkurat dette som var utgangspunktet. Vi har no valt å konsentrere oss om seniorane i det komande statsbudsjettet og dei 20 mill. kr vi har fått. Det er sjølvsagt fordi ein for 20 mill. kr ikkje får gjort mange forsøk, så vi må avgrense oss til ei gruppe for å oppnå resultat. Det er det eine. Det andre er at staten har veldig mange som no er like i nærleiken av å kunne gå av med AFP. Vi ser av undersøkingane at det er mange av dei som nærmar seg AFP-alderen, som faktisk ynskjer å gå av, men som vil verte om dei berre får tilrettelagt arbeidstida si. Så dette var heilt opplagt ei vettig gruppe å begynne med. Så får vi sjå kva framtida vil bringe i forhold til andre grupper.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-14:
Eg har ikkje problem med innhaldet i den merknaden som Bent Høie viser til, men eg vil berre seie at det er ein ting som manglar, og som står i regjeringspartias glimrande merknad om fornying litt lenger framme. Det er nemleg at Arbeidarpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet «støtter Regjeringen i at fornyingsarbeidet skal ta utgangspunkt i innbyggernes behov og skje i samarbeid med de ansatte og deres organisasjoner. Flertallet mener dette er grunnleggende for å gjennomføre vellykkede endringer». Det er den store forskjellen på fornyingsarbeidet og moderniseringsarbeidet til denne regjeringa og den førre regjeringa. Den førre regjeringa dreiv eit omstillings- og moderniseringsarbeid som skubba folk i tusenvis ut av arbeidslivet og over på passive trygdeytingar. Eg ser at Høgre gjentek det grepet no. Dei skal effektivisere offentleg forvaltning og vil kutte med 643,6 mill. kr – noko som tilsvarer talet på årsverk i sju gjennomsnittlege departement, altså 1 300 årsverk. Vekk med dei, utan omstilling og utan noka meining om kva dei skal drive med. Vi veit kvar dei hamnar. Dei hamnar på passive trygdeytingar, og det vart 115 000 fleire av dei under den førre regjeringa. Den typen modernisering av offentleg sektor er ikkje denne regjeringa einig i.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-14:
Vi er i gang med fornyingsarbeidet, der dette med opningstider og tilgjenge er eit vesentleg spørsmål. Vi veit at når det gjeld NAV-etaten, som er ein veldig stor etat, som mange vil ha behov for å ha kontakt med, er det eit arbeid på gang. Ein har prøvt å gjere det på den måten at ein skal inngå lokale avtalar, altså mellom kommunane og dei statlege etatane, der opningstida er eitt av tema. Når det gjeld pass, har eg snakka med justisministeren om saka allereie. Politiet er i gang med eit arbeid her. Det ligg no ute søknadsskjema elektronisk, slik at ein kan gjere halve jobben før ein kjem, og utanom sjølve ferietida kan ein kome med skjemaet på fredag og i prinsippet ha passet på måndag. Så i mange statlege etatar og i departementa er det stor merksemd om det med opningstid og tilgjenge. Vi skal setje det i system i fornyingsarbeidet, som vi kjem meir tilbake til i løpet av 2007, òg til Stortinget.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-14:
Regjeringa snakkar veldig godt saman. Eg høyrde kvart eit ord av det Bjarne Håkon Hanssen sa, og vi er ikkje ueinige om noko. Men det som er saka, og som Bent Høie tydelegvis tok ille opp, er at eg peiker på konsekvensane av den måten Høgre omstilte offentleg sektor på i førre periode, då mange gjekk over på trygdeytingar. Ein Fafo-rapport som vart lagd fram for ikkje så veldig lenge sidan, peikte på nettopp kor mange som gjekk over på trygdeytingar etter omstillingar i Posten og i Mesta, som er offentlege omstillingar. Høgre sitt forslag i dette budsjettet er å kutte nesten 650 mill. kr på eitt år – 1 300 tilsette. Så kan Høgre gjerne seie at det er behov for arbeidskraft i privat sektor, men kvifor fekk ikkje Høgre til å omstille dei som då vart sagde opp etter Høgre sine moderniseringar, og få dei over i privat sektor, i staden for å skyfle dei over på trygdeytingar, slik som alle tal og òg Fafo-rapporten viser faktisk skjedde?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2006-12-14:
Jeg er forundret over noen av svarene på en replikk som fornyingsministeren gir i Stortinget, spesielt om nedprioriteringene av arbeid som vår viktigste utfordring framover. La det være klinkende klart: Høyre støtter arbeidsministeren i Regjeringen når han setter fram mangel på arbeidskraft som utfordring nr. 1. Det var slik, for å bruke litt tid på historieskriving først, at fram til 2003 steg arbeidsledigheten. Det var en kombinasjon av dårlig politikk og dårlig konjunktur. Konjunkturen snudde, politikken snudde, og arbeidsledigheten synker fremdeles. Det er svært gledelig, men det gir oss naturlig nok den utfordringen at vi har for få hender for å ivareta framtidens velferd. Da er det ekstra viktig å bruke de hendene som i dag finnes utenfor arbeidsmarkedet, til bl.a. velferdstjenester. Derfor kutter Høyre bl.a. i ventelønnsordningen, som nettopp er en av de passive mottaksytelsene man kan få for å stå utenfor arbeidsmarkedet. Så til kommunalministeren, som i sitt innlegg kom med et par kommentarer om Høyres og Fremskrittspartiets budsjett for kommunesektoren. Jeg synes det er underlig at en kommunalminister bl.a. sier at det vil «knekke den gnisten», at det vil «drepe optimismen» dersom både Høyre og Fremskrittspartiet skulle få gjennomslag for sine budsjett for kommuneøkonomien. Forskjellen mellom Høyres kommunebudsjett og Regjeringens er på 140 mill. kr av en total overføring på i overkant av 200 milliarder kr. Så jeg er forbauset over at det er mulig å bruke uttrykk som å «knekke den gnisten» eller «drepe optimismen». – For ordens skyld tror jeg man knekker grener og ikke gnister. Det får være et apropos. Så til selskapsskatten. Det er underlig at man på den ene siden – og der står Regjeringen sammen med Høyre – sier at kommuneøkonomi er mer enn bare overføringer fra staten. Det er jeg hjertens enig i. En av de tingene vi som statlige politikere i mye sterkere grad bør legge til rette for, er nettopp at kommuner blir ja-kommuner, kommuner som ønsker å tiltrekke seg nytt næringsliv, og det kan bl.a. gjøres med å premiere de nevnte kommuner. Derfor blir det å gå i feil retning når Regjeringen nå ønsker å gjøre den kommunale andelen av selskapsskatten mindre enn den er i dag. Den er på fattige 4,25 pst., men Regjeringen ønsker den tydeligvis enda lenger ned og sier sågar at man ønsker å revurdere hele skatten. For å få flere bedrifter til å etablere seg i Norge, og for å få flere bedrifter ut i de forskjellige kommunene, trenger vi kommuner som har en interesse, også økonomisk, for å få det til.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Jeg håper det er registrert at Klungland fortsatt er i bygget, og at han står på talerlisten. Jeg er litt overrasket over at på tross av det er det få fremskrittspartirepresentanter i salen. Jeg skal konsentrere meg om kommuneøkonomi og kommunepolitikk i dag. Alle medlemmer i de rød-grønne partiene har grunn til å være stolte under den behandlingen som foregår i dag. Ikke minst de som sitter og fordeler godene ute i kommunene, merker nå at det er en total endring i forhold til hverdagen deres. Nå bruker altså denne regjeringen omtrent 18 milliarder kr på to år til kommunene. Det er mye mer enn den forrige regjeringen foreslo i hele stortingsperioden. Så ser vi likevel at de har mer penger i sine budsjettforslag enn det denne regjeringen har. Til det er det vel bare å si at de borgerlige partiene er best i opposisjon. Likevel har de et budsjett som ikke henger sammen. Hvis vi tar bort de 12 milliardene som de borgerlige i forrige periode gav bort mesteparten av til de rikeste her i landet, sitter vi igjen med 6 milliarder kr, og det kan jeg omtrent tenke meg hadde vært nivået til kommunene på disse to årene, dersom det hadde vært et annet styre. Vi har nå en regjering som prioriterer fellesskapet, som bruker kommunene som et verktøy til å bedre velferden for alle. For når kommunene får bedre økonomi, er det slik at da får innbyggerne et bedre velferdstilbud. Så er det selvfølgelig enkelte kommuner som fortsatt sliter. Egentlig skulle jeg fortalt en historie om en som alltid sa at det kunne vært verre, men det rekker jeg ikke på tre minutter – presidenten har hørt den. Men det kunne faktisk vært mye verre. Vi er med denne regjeringen nå på vei til å rette opp en totalt skakkjørt kommuneøkonomi fra forrige periode, for da ville de heller at de rike skulle beholde mer av de midlene som vi har til fordeling av godene. Derfor er det grunn til å være stolt i dag, og vi har grunn til å være stolte over at vi er på vei mot Soria Moria.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-12-14:
Jeg har med interesse fulgt debatten i dag. Jeg konstaterer med stor glede at denne regjeringen har fått til et ytterligere løft når det gjelder kommuneøkonomien. Det var nødvendig. Jeg erkjenner at det er store forskjeller i den økonomiske situasjonen i Kommune-Norge. Det er derfor behov for å gå igjennom inntektssystemet på nytt. Jeg ser fram til at vi får en slik tilbakemelding til Stortinget i løpet av høstsesjonen. Det er med en viss forundring jeg hørte Fremskrittspartiets representant Per-Willy Amundsen ta til orde for ytterligere øremerking til kommunene. Når Fremskrittspartiet fra denne talerstolen har brukt hele høsten til å fortelle at vi må ha tillit til kommunepolitikerne, vi må vise dem tillit, svarer de i budsjettdebatten med å øremerke, som er en klar mistillitserklæring. Jeg registrerer også at representanten Bent Høie benekter at det har vært sultefôring av kommunene. Jeg ber innstendig om at han tar kontakt med Kommunenes Sentralforbund, og får den dokumentasjonen som viser utviklingen i kommuneøkonomien fra 1994 til i dag. Da vil han ved selvsyn se at tingenes tilstand er annerledes. Så til et par punkter som jeg synes er veldig viktig å ha med i denne debatten. Jeg vil nevne dette med ressurskrevende brukere, som mange kommuner sliter meget tungt med. Vi klarte ikke å opprettholde det nivået som var ønsket. Jeg er glad for at flertallet i komiteen ber om at man foretar en ny gjennomgang, slik at man kan se på dette ved behandlingen av kommuneproposisjonen til våren, i 2007. Så er det sagt fra denne talerstol: Vi må få forutsigbarhet og langsiktighet i kommuneøkonomien. Ja, men da må vi i denne salen enes om å foreta en kursendring når det gjelder dette med konsultasjonsordninger. Vi må avvikle konsultasjonsordningen til fordel for en ren forhandlingsordning mellom Kommuneforbundet og staten. Hvor er det vi har konsultasjonsordninger? Det har vi mellom lege og pasient eller mellom jurist og en som søker hans hjelp. Der har vi konsultasjonsordninger. Der har vi klienter. Kommunene skal ikke være klienter. De skal være likeverdige partnere i et framtidig system.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-12-14:
Debatten har tatt en litt annen vinkling enn det kanskje var tenkt. Vi kom innom forvaltningsreformen, og det var jo interessant. Jeg tror vi bør begynne de innledende øvelsene – eller knetøyingene, for å si det på nordnorsk – før vi får den reformen opp til skikkelig debatt senere. Representanten Bent Høie ramser opp en masse ting som ikke er med i forslaget. Jeg skal være ærlig nok til å innrømme at jeg gjerne kunne ha sett flere oppgaver overført til det regionale nivået. Men hvis det er flertall i denne sal for å gjennomføre en endring og en styrking av det regionale nivået, skal det bli interessant å se om Høyre vil fremme forslag om overføring av oppgaver som ikke er kommet med. Jeg tror det ville få støtte fra mange representanter i denne sal. Det som er viktig å ta med seg, er erkjennelsen av at Norge er ett av de sterkest sentralstyrte land i Europa. Det burde vi gjøre noe med. Om vi ikke lykkes i å få alt overført, kan vi i alle fall starte en prosess for å få viktige oppgaver lagt nærmere befolkningen ute. Noen oppgaver er så store at de ikke bør legges på det kommunale nivået. Noen oppgaver kan med fordel føres fra sentralt nivå og ned. Nå skal vi ikke starte en debatt om sykehusene, men det var noen partier som ønsket sykehusene innlagt på det sentrale nivå. Jeg vet ikke om vi kan definere det som en god reform. Fylkeskommunene fikk dugelig med kjeft for at de drev for dårlig. Vi skal komme tilbake til grunnen til det, men jeg ber om at vi får en skikkelig debatt om forvaltningsreformen. Jeg ber om at man setter seg grundig inn i det som skjedde i 1976, og hva som var minuset med den reformen man gjennomførte den gang. Så tilbake til kommuneøkonomi: Det refereres til en del makrobetraktninger i budsjettkommentarene fra Regjeringen, og man trekker nærmest den konklusjon at Senterpartiet er kommunenes verste fiende. Det er interessant. Hvis jeg ikke tar feil, er Senterpartiet et av de partiene som har flest kommunale ordførere, og det er jo litt paradoksalt at man velger en ordfører som faktisk er på fiendesiden. Jeg har lang fartstid både i kommunalpolitikken og i fylkespolitikken. Jeg har opplevd at det var en positiv holdning til det regionale nivået blant næringslivsfolk og blant kommunepolitikere, så vi går en spennende debatt i møte.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-12-14:
Først til foregående taler og regionreformen. Representanten Thomsen og jeg er fra samme fylke, fra Akershus. I Akershus fikk to kommuner, Asker og Bærum, med 150 000 mennesker et tilbud om et frikommuneforsøk og å overta videregående skoler, som de etter lang tids tenkning sa nei til. Det ville bli dyrere å administrere en slik løsning for de to kommunene med 150 000 mennesker enn det er for den nåværende fylkeskommunen å gjøre det, og de kunne ikke garantere at kvaliteten i den videregående skolen ble på samme nivå som den blir gjennom en fylkeskommunal løsning. Når to kommuner som Asker og Bærum ikke kan se seg tjent med å overta videregående opplæring, som er en av nøklene til kommunalisering av fylkene, lurer jeg på hvordan det skal gå med alle de andre kommunene. Jeg er glad for at vi får en regionreform nå. Jeg er glad for den meldingen som er lagt fram, selv om jeg også ser at det skal et godt stykke arbeid til, både her i huset og ute i fylkene, for å få på plass de løsningene som gir oss kraftfulle regioner og fylkene som de utviklingsaktørene meldingen legger opp til. Blant annet må det gås skikkelige runder når det gjelder fylkesmannens miljø- og landbruksavdelinger, og sikres at disse blir en del av det utviklingsarbeid den folkevalgte regionen skal utøve. Så jobben ligger der, men den skal vi ikke debattere i dag. Det jeg egentlig bad om ordet for, var en annen side ved Kommunal- og regionaldepartementets budsjett. Det gjelder Regjeringens fattigdomssatsing. Det vises i budsjettet til at det er lagt inn 160 mill. kr, som forutsettes å gå til en økning av de økonomiske sosialhjelpssatsene som kommunene har ansvar for. Dette er en del av den fattigdomspakken som ligger inne i Regjeringens handlingsplan. Disse satsene skal økes med 5 pst. Det vil ligge inne i de veiledende satsene som kommer fra staten ved juletider. Det er viktig at kommunene følger opp, men det må enkeltvedtak til i hver kommune for at dette skal skje fyllest. Jeg håper vi alle sammen vil minne kommunene om betydningen av at dette skjer fyllest. Det er også viktig at kommunene ser til at man får satser for sosialhjelpen som nabokommuner imellom er mer like enn i dag. Det er ofte en grad av uverdighet over at sosialhjelpsklienter veksler mellom kommuner, alt etter hvilke satser som gjelder. Så er også jeg en varm talsmann for at det er kommunene som skal ha ansvaret for å fastsette sosialhjelpssatsene. Det lokale skjønn og den lokale kompetanse trengs i dette arbeidet, men det er viktig at det skjer en heving av satsene mange steder, og at man følger opp de meldinger som nå kommer fra vår side, gjennom vedtakelse av årets budsjett. Jeg ser at dette nå skjer i mange kommuner. Det er en positiv utvikling, og vi får minne dem på det, så går dette riktig bra.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-12-14:
Det er forunderlig at vi i Fremskrittspartiet blir angrepet for at vi står for verdier og ønsker å ivareta vesentlige norske verdier, som enkeltmenneskets frihet og retten til å få lov til å si, mene og tro hva hver enkelt av oss måtte ønske – grunnleggende demokratiske rettigheter. Da blir det forunderlig å høre representanten Arild Stokkan-Grande fra Arbeiderpartiet si at man må bruke det man har i «nepa». Jeg går ut fra at det er hvordan man bruker det man har i «nepa», som er det essensielle. Jeg har lyst til å rette oppmerksomheten mot vårt forhold til Russland og russere. Hvert år bruker Norge et titalls millioner kroner for å fremme folk til folk-samarbeid mellom i første rekke Finnmark og Russland. Det er flott. Men vi opplever samtidig at UDI ikke ønsker å finne en løsning for en mor som har ett ønske her i livet – det å bli gitt en mulighet til å passe sin egen datter, som er norsk statsborger, og som var så uheldig at hun i fjor fikk alvorlige hjerneblødninger og trenger 24 timers stell og pass. Blir vedtaket til UDI stående og moren kastet ut, er dette hjerterått overfor en befolkning som bor og lever i et område hvor godt naboskap har eksistert så lenge man minnes. En mor blir fratatt retten til å passe sin egen datter. Jeg prøvde å få finnmarksbenken med meg for om mulig å løse dette problemet. Dessverre nektet Arbeiderpartiets representanter å skrive under på en så enkel sak som å få til et møte med statsråden. Vi ser at mulla Krekar, som FN omtaler som en terrorist, går rundt som en fri mann i Norge. Samtidig ønsker statsråden å kaste ut en russisk mor som har et ønske om å stelle sin egen datter. Som jeg sa innledningsvis: Det er viktig hvordan man bruker det man har i «nepa». Hvordan blir russerne mottatt når de kommer til Norge, etter at de har fått visum, etter en evig lang ventetid? Jo, for det første har Norge en rekke unødvendige og selvpålagte regler for utstedelse av visum til russiske borgere – svarte vinduer med enveis utsikt, som gir inntrykk av at en ankommer et avhørsrom og ikke et åpent vestlig samfunn, ingen skilt som ønsker en velkommen til Norge, eller annen informasjon. I tillegg har vi en rekke særegne innreiseregler for russere på Storskog som er direkte diskriminerende, sammenliknet med andre grensepasseringer i Europa. Skal vi få til en nordområdesatsing som har en reell verdi i framtiden, er vi nødt til å lette på forholdene, slik at russere kan reise til Norge og nordmenn kan reise til Russland på en langt enklere måte enn i dag.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-12-14:
Jeg må svare statsråden med hensyn til visumproblematikken, for uten å gå inn på visumproblematikken, er det en rekke tiltak man enkelt kan gjennomføre. Man kan f.eks. sette opp informasjonsskilt på russisk hvor det ønskes velkommen til Norge. Man kan trykke opp materiell, hvor det ligger informasjon til russere som kommer til Norge. Man kan få passkontrollører som ønsker folk velkommen. Man kan ta bort de sorte vinduene, slik at man ikke får følelsen av at man kommer til en eller annen anstalt. Man kan utvide antall parkeringsplasser, og det er en rekke praktiske ting man kan gjennomføre. Men det som er viktig å ta inn over seg og forstå, er at etter at jernteppet falt og grensen ble åpen, har det skjedd så mye i nord at gårsdagens regler ikke er holdbare i dag. De er ikke lenger brukbare. 10 pst. av Sør-Varangers befolkning er russere, og det sier seg selv at den problematikken som man her er oppe i med et enkeltmenneske, ikke vil bli den siste. Man vil få flere og flere av denne type oppgaver, og da kan man ikke forholde seg til et regelverk fra i går som ikke lenger duger. I tillegg er det også slik at våre største økonomiske interesser ligger i nord, relatert til olje, gass og fiskeri. Da bør man ta inn over seg og forstå at det regelverket vi har i dag, må forandres. Regelverket vi har i dag, er for rigid. Jeg synes det er trist å høre at en statsråd, som er øverste sjef, sier at han ikke har myndighet til å kunne gjøre noe som helst. Da vil jeg si at jeg har store problemer med å forstå hvorfor man har gått til det skritt å bli politiker – hvis man ikke har mulighet til å gjøre noe som helst.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Representanten Ib Thomsen siterte fra meldingen om det regionale nivået at regional utvikling skal skje i nært samarbeid med kommunene, og det var, hvis jeg forstod ham riktig, beviset på hvor overflødig dette var. Jeg kan fortelle at den modellen har man brukt i Østfold i mange år, ikke bare mellom fylkeskommunen og kommunene, men også Fylkesmannen har vært inne i arbeidet med å utvikle f.eks. arealtransportplaner for deler av fylket, og for å utvikle fylkesplanene. Det har fungert veldig bra og har vært veldig nyttig både for fylkesnivået og for kommunene. Det er en modell som det er verdt å anbefale. Det er ingen tvil om at mange har skapt forventninger som ikke har vært helt realistiske, i forhold til hva som skal overføres fra statlig til regionalt nivå, både blant fylkespolitikere og gjennom en del utredninger fra KS-systemet. Men dette ble altså ikke noe mageplask eller noen politisk flause, slik representanten Hagebakken viste til med intervjuet med Ingrid Willoch i Østfold, som altså hadde ventet mye mindre enn det det ble. En realistisk tilnærming viser at de oppgavene som er foreslått overført, er de oppgavene som skal være kjernen, eller det som er nødvendig for å gjøre hovedoppgaven, nemlig regional planlegging og utvikling. Jeg tror at de som mener at man kan klare seg uten fylkeskommunen og et regionalt nivå, fort ville oppdage – hvis vi fjernet det – at det var et behov her som var udekket, og som måtte løses. Alternativet strukturmessig er, som det har blitt sagt, store kommuner – så store kommuner at ikke noe stortingsflertall her i landet, uansett hvordan det var satt sammen, ville gått fram på den måten overfor det lokale nivået. Så en liten merknad i forhold til det som, nær sagt, er dagens krav fra Fremskrittspartiet til innvandrere, at nå skal det snakkes bare norsk i moskeer og kirker. Det var ikke så veldig spenstig, for i Nederland var man faktisk inne på tanken om å forby andre språk enn nederlandsk i alle offentlige rom. Det ville vært bra for turistnæringen, vil jeg tro. Dette er Fremskrittspartiets janusansikt. For hva hører vi når de er blant partifeller i Spania? Jo, at spanjolene må lære seg norsk for å kunne ta seg godt av nordmenn når de blir eldre, i Spania. Her hjemme skal spanjolene lære seg norsk, der nede skal de også lære seg norsk, men nordmenn skal ikke lære seg spansk for å leve i Spania. Polakker skal altså ikke få oppleve messe i den katolske kirken på sitt eget språk, hvis Fremskrittspartiet får det som de vil.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-14:
Etter å ha hørt deler av denne debatten, kan man kanskje vente i spenning på Fremskrittspartiets forslag om forbud mot å tale i tunger, for det er vel et språk som mange av oss kanskje ikke forstår. Hva som blir sagt, vet ikke jeg, men jeg har faktisk aldri oppfattet det som noen stor trussel. Jeg synes at dette demonstrerer hvor enfoldig Fremskrittspartiet er, slik representanten Slagsvold Vedum var inne på. Grunnen til at jeg tok ordet, er at Stortinget – og jeg vet også regjeringsapparatet – i dag har hatt besøk av en organisasjon som representerer noen av de aller fattigste i Norge. De har gitt oss en fattigmann og bedt oss om å tenke oss om når det gjelder dem som har minst i Norge. Det er kommunene som har ansvaret for sikkerhetsnettet for dem som ikke har inntekt sjøl. For første gang på veldig mange år har denne regjeringen justert de veiledende normene for sosialhjelp i henhold til prisstigningen og lagt på 5 pst. på det. Da har vi i hvert fall tatt igjen halvparten av det som lå igjen fra regjeringene før oss, som ikke justerte disse satsene i det hele tatt. Men det er jo opp til kommunene å følge opp dette. Det blir uhyre viktig at Regjeringen følger dette opp overfor kommunene, med de innstendigste oppfordringer, og også at de partiene som nå er i regjering, følger opp dette ansvaret lokalt. Det er to viktige ting som jeg da vil gjøre oppmerksom på. Det første er at Helse- og sosialdirektoratet har gjennomgått praksisen i kommunene. Der viser det seg at mange kommuner pålegger sosialklienter å dekke medisinutgifter innenfor livsoppholdsnormen, i strid med de retningslinjene som er gitt. Det blir svært viktig at det blir rettet opp, slik at retningslinjene blir fulgt. I tillegg til det har denne regjeringen sikret gratis læremidler i videregående skole. For noen studieretninger kan dette bli gitt som et stipend. Da er det svært viktig at man sikrer at de stipendpengene også kommer de fattigste barnefamiliene til gode, slik at de ikke blir utsatt for en avkorting for de stipendpengene som alle andre nå får. Vi er jo i dag blitt minnet om at den økningen vi har fått på plass – sjøl om jeg er veldig glad for den – er liten. Det er den, og det tror jeg vi alle skal innrømme at den er. Men det blir da svært viktig at den satsingen som Regjeringen har gjort på dette området, faktisk viser seg i praksis, i hverdagslivet, og at disse hundrelappene kommer dit de skal. Jeg oppfordrer Regjeringen til å bidra til at det blir en realitet, og så får vi i de tre regjeringspartiene også ta det ansvaret og sikre at våre kolleger gjør jobben lokalt.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-12-14:
I dette Dokument nr. 8-forslaget fra representantene Rytman, Lien, Solvik-Olsen og Andersen fra Fremskrittspartiet ber man Regjeringen legge fram en sak om vern av Trillemarka–Rollagsfjell for Stortinget. Flertallet i energi- og miljøkomiteen anbefaler at dette forslaget ikke bifalles, mens medlemmene fra Fremskrittspartiet går inn for forslaget. I det følgende vil jeg grunngi flertallets standpunkt og regner med at mindretallet redegjør for sitt forslag. Komiteens flertall peker på at Norge har et internasjonalt ansvar for å verne om verneverdige områder. I henhold til naturvernlovens bestemmelser er Kongen tillagt vedtaksmyndighet til å legge ut et område til henholdsvis nasjonalpark, landskapsområde eller naturreservat. Denne vedtaksmyndigheten omfatter også bestemmelser knyttet til skjøtsel og bruk av området. De samme bestemmelser gjelder også for viltloven, kulturminneloven og lov om innlandsfiske. I henhold til loven kan slike vedtak først skje etter at alle relevante instanser er blitt hørt gjennom en lokal og sentral høring. Ansvaret for å vedta endelige grenser for verneområder og tilhørende verneforskrifter er tillagt Kongen i statsråd. Komiteens flertall vil på denne bakgrunn tilrå at forslaget ikke bifalles. Jeg mener også at den linjen vi har i slike saker, er godt innarbeidet parlamentarisk praksis fra tidligere år. Under den nylig avsluttede budsjettbehandlingen opplyste Miljøverndepartementet at Regjeringen vil ta stilling til verneomfanget for Trillemarka–Rollagsfjell i 2006, og at Stortinget vil få seg forelagt en sak om forslag til finansiering av vern av det aktuelle området. Stortinget vil derfor få anledning til å gå inn på de økonomiske virkningene av vern av Trillemarka–Rollagsfjell. Vi nærmer oss nå sterkt årsskiftet, men jeg regner med at statsråden fortsatt står fast på sin timeplan. Med dette vil jeg tilrå komiteens innstilling om at dokumentet ikke bifalles.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Dette Dokument nr. 8:12-forslaget om vern av Trillemarka–Rollagsfjell legges nå fram for Stortinget, slik at Stortinget får muligheten til å fremme sitt syn på et eventuelt vern. Jeg synes også at saksordføreren på en god måte redegjorde for hvordan man skal behandle dette i tråd med tidligere retningslinjer for behandling av slike saker. Det er sikkert ulikt syn i de enkelte partier på hvordan, hva og hvor man skal verne, og vi har våre internasjonale forpliktelser. Men jeg tror det er spesielt viktig her å se på hva som stod i St.prp. nr. 1 for 2006-2007 fra Miljøverndepartementet, hvor det framgår at Regjeringen vil ta stilling til verneomfang for Trillemarka–Rollagsfjell i 2006, og så vil Stortinget få en ny sak fra Regjeringen i 2007 med forslag bl.a. til finansiering og naturreservat. Det forslaget vil komme her, men det er et finansieringsforslag, og det er, som vi har sagt i Stortinget tidligere, Kongen i statsråd som skal fastsette de endelige grensene for bestemmelser om verneområdet og den skjøtsel det skal være her. Det vedtaket skal Kongen i statsråd ta. Et slikt vedtak har også visse rammer, hvordan det skal fattes, og hvordan relevante interesser skal bli hørt. Spørsmålet om foreleggelse av vernevedtak for Stortinget ble også tatt opp tidligere, i forrige periode, i forbindelse med verneplanen for Setesdal Vesthei–Ryfylkeheiene. Det kjenner jeg meget godt til. Det var Dokument nr. 8:92 for 1995-1996. Da trakk man opp prosedyrene for behandling av slike forslag, som jeg sa tidligere. Fra Arbeiderpartiets side står vi fast på den saksbehandlingen som den gangen ble trukket opp. Det er også derfor vi fra vår side sier at det ikke er noen grunn til nå å fravike den saksbehandlingen som den gangen ble trukket opp. Derfor går vi også nå i dag inn i det flertallet som saksordføreren redegjorde for: Dokument nr. 8-forslaget bifalles ikke.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-12-14:
Da noterer jeg meg at vernet kanskje ikke kommer før jul allikevel, sikkert til Lars Haltbrekkens store glede. Han var jo veldig for å få dette fort unna i oktober, men har snudd nå, har jeg notert meg. Det dette handler om, er hvor makta skal ligge. All makt i denne sal, sa de i gamle dager. Det gjelder tydeligvis ikke nå lenger. Jeg lurer litt på: Når Stortinget har vedtatt størrelsen på et verneområde, slik som tilfellet f.eks. er i Hyllingsdalen, hvor langt utover det Stortinget har vedtatt, mener statsråden hun har anledning til å gå?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-12-14:
Når statsråden sier at hun har svart på spørsmålet tidligere, vet jeg ikke helt om jeg skal si meg enig i det. Jeg er ikke så sikker på om statsråden svarte nå heller, men det er nå så. Det er sikkert ikke siste gangen jeg kommer tilbake til spørsmål i den retningen. Statsråden pekte på at det har dukket opp nye ting. I Hyllingsdalen er det kommet opp noe veldig klart og nytt som et viktig grunnlag for at størrelsen på verneområdet har økt dramatisk, og det er reinbeiteinteressene. Er dette noe vi kan forvente mer av i grensetraktene i framtiden?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-12-14:
Det er ikke godt for referentene å se det, og i hvert fall ikke å skrive det, men jeg har i hånden St.meld. nr. 62 for 1991-1992, nasjonalparkplanen, som ble behandlet i Stortinget i 1993. De aller fleste vernene som er gjennomført i senere tid, er større, til dels langt større enn det Stortinget bad om. Så denne kan vi for så vidt bare kaste. Det slår meg litt når Nordtun kritiserer oss for at dette forslaget har vært tatt opp før: Det er jo sånn at et bortimot enstemmig storting er enig om at vi har en naturvernlov i Norge som ikke fungerer. Derfor har man satt i gang en prosess, man arbeider med en ny naturmangfoldslov. Dette var ikke situasjonen sist vi hadde dette forslaget til behandling. Heller ikke hadde Riksrevisjonen lagt fram en knusende rapport om norsk vernepolitikk og ikke minst verneforvaltning. Dette har reaktualisert denne debatten – i tillegg til det prinsipielle at dette selvfølgelig bør tilligge landets nasjonalforsamling. Jeg er meget skuffet over Ivar Kristiansen og Høyre. Jeg skjønner jo at dette er tungt for Høyre, for det var tross alt de som satte i gang denne prosessen. Kristiansen får det til å høres ut som om dette handler om størrelsen, om kvadratkilometer. Dette handler om å si ja eller nei til det største frivillige vernet som noensinne har kunnet bli gjennomført i Norge. Det handler ikke om 100 km2 eller 140 km2. Det handler om ja eller nei til tidenes største frivillige vern. Da er det sikkert greit for Høyre å slippe å ta stilling til det. Jeg vet hva SV mener om dette. Jeg vet hva Senterpartiet mener om dette. Jeg vet hva Fremskrittspartiet mener om det. Men jeg vet ikke hva Høyre mener om dette, og det skjønner jeg at Høyre ikke har tenkt å gi oss svar på i dag heller. Så skal jeg sitere min gode kollega i komiteen Ola Borten Moe fra Nationen den 13. desember: «Når Oslo gang på gang overkjører grunneiere og lokaldemokrati, reagerer enkeltindivider og lokalsamfunn med skepsis.» Det er jeg helt enig i.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-12-14:
Det er slik at myndigheten til å fastsette vernets omfang, vernemåte og forskrift om skjøtsel og bruk ifølge loven tilligger Kongen i statsråd. Det er også lovfestet en prosess som sier noe om medvirkning, at man skal gjennomføre høringer, og at man skal ta de berørte parter på alvor. Vi ser ingen grunn til i forbindelse med et Dokument nr. 8-forslag fra Fremskrittspartiet å endre de spillereglene. Det er godt mulig det er interessante problemstillinger som det kan være grunn til å diskutere rundt denne prosessen, men dette er i hvert fall ikke anledningen. Vi får en stor gjennomgang av biomangfoldsloven i løpet av perioden. Det kunne kanskje være arenaen for å ta opp spørsmål om endrede spilleregler, hvis det skulle vise seg å være et poeng. Fra Senterpartiets side er vi veldig trygg på den tilrådingen som komiteen har fremmet, og det uten å signalisere noe standpunkt om vernets omfang og vernets innhold.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2006-12-14:
Fra Høyres side slutter vi oss fullt og helt til de ytringer og konklusjoner som saksordføreren på vegne av flertallet har gitt uttrykk for her innledningsvis. Selvfølgelig går det an å behandle denne saken ut fra forskjellige innfallsvinkler – det er jo det det blir gjort forsøk på her i dag, vel vitende om at her ligger en sikkert pikant sak. Som i mange andre tilsvarende vernesaker vil det være forskjellige innfallsvinkler. Hva skal man lande på når det gjelder spørsmålet om størrelsen på arealvern osv.? Høyre i regjering gikk inn for at disse fullmakter skulle tilhøre Kongen i statsråd. Vi er i opposisjon, men har selvfølgelig ikke valgt å skifte standpunkt av den grunn. Dette er Regjeringens domene. Jeg går ut fra som en selvfølge at Regjeringen når det gjelder det pikante spørsmålet om størrelsen på arealvern i dette tilfellet, tar de hensyn som må tas, og er i dialog med dem man skal være i dialog med. Det gjelder lokalsamfunn, det gjelder grunneiere. Det gjelder også de hensyn som må tas når vi tar artsmangfoldet i betraktning, ikke minst til den siste versjonen av rødlisten fra Artsdatabanken, hvor også Norge har valgt å være i ledertrøya og ønsker å være i en posisjon hvor vi skal ta vare på og også sørge for å utvikle en standard vi kan ha respekt for, i en tid hvor artsmangfoldet også i Norge er mer truet enn kanskje noen gang før. Det vil være interessant i en slik sammenheng som dette, når man skal konkludere med dimensjonen på arealvern, å se på erstatningsforhold. Som representanten Nordtun var inne på, får man anledning til å drøfte disse spørsmålene nærmere i Stortinget. Her iverksatte den forrige regjeringen med daværende miljøvernminister Brende et utredningsarbeid via Biomangfoldsutvalget, som har presentert en konklusjon, et råd som vi forventer at nåværende regjering følger opp ved gjennomføringen etter at arealvern er foretatt.