Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-03-22:
1. mai i år blir historisk. Den europeiske union går fra å være hovedsakelig en vesteuropeisk union til å bli en alleuropeisk union. Det er positivt for Norge, det er positivt for de nye medlemslandene, og det er positivt for hele Europa. De underliggende skillelinjene i denne saken går i all hovedsak mellom dem som prinsipielt ønsker å begrense menneskers rett til bevegelse mellom land, og dem som mener at friest mulig bevegelse av mennesker er noe grunnleggende positivt. Høyre tilhører de siste. Når det nå blir lagt opp til restriksjoner på bevegelsen av arbeidskraft til Norge fra de ti nye EU-landene, er det ikke fordi vi ønsker det, men av ren nødvendighet. Sverige var det siste EU-landet som varslet overgangsregler i forbindelse med EU-utvidelsen 1. mai i år. Det har medført, så vidt jeg vet, at det nå kun er Irland av EUs 15 medlemsland som står uten overgangsregler, eller som ikke foreslår slike regler. Norge, som medlem av EØS, kan ikke ha et vesentlig forskjellig regelverk uten å kunne tiltrekke seg svært mange arbeidssøkere fra de nye EU-landene, eventuelt tiltrekke seg enkelte som er mer interessert i å ta del i våre velferdsordninger enn i å skape et bedre liv gjennom arbeid. Spesielt våre velferdsordninger som dagpenger, sykepenger, uførepensjon, alderspensjon, kontantstøtte og barnetrygd er utsatt for misbruk. Jeg vil også påpeke at det forekommer misbruk av disse ordningene allerede i dag. Det vil på grunn av det høye kostnadsnivået i Norge være en særlig utfordring med eksport av velferdsordningene. Høyre er derfor tilfreds med at Regjeringen har iverksatt kontrolltiltak, ved bl.a. å styrke registerordningen og bedre informasjonsflyten mellom ulike offentlige instanser, og har lovet å følge situasjonen nøye. Norge er ikke tjent med at norske velferdsordninger eksporteres ut av landet og benyttes av mennesker som kun en kort periode har oppholdt seg i Norge. EUs fundament er de fire friheter: fri bevegelse av varer, tjenester, kapital og mennesker. Disse prinsippene har ført til høyere økonomisk vekst for medlemslandene, og har dermed bidratt til en høyere økonomisk velstand for landenes borgere. Det er derfor helt naturlig at andre land også ønsker medlemskap. EU-medlemskapet for de ti nye EU-landene vil utvilsomt være et viktig virkemiddel i deres nasjonale kamp mot fattigdom. Og en vet at friest mulig handel legger til rette for økonomisk vekst, mens isolasjon skaper økonomisk stagnasjon. Norge vil i framtiden ha stor mangel på arbeidskraft. Denne mangelen kan medføre lavere økonomisk vekst og fare for at f.eks. viktige sektorer som eldreomsorgen og sykehusvesenet vil måtte klare seg med færre hender i arbeid. Arbeidsinnvandring er det eneste kortsiktige tiltak som kan hindre at det ikke blir antallet ansatte og hender i arbeid som blir en kritisk faktor. Representanten Heikki Holmås har rett når han karakteriserer at det finnes sosiale problemer i arbeidsmarkedet i dag. Selv er jeg enig i beskrivelsen, men jeg er dypt uenig i løsningen. Representanten Per Sandberg karakteriserer forslagene fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet som å «sovjetifisere arbeidslivet». Jeg vil strekke meg så langt som til å si at enkelte av forslagene skaper økt rigiditet i arbeidsmarkedet. Og hvis en bruker Tyskland som eksempel, vet en at et lite fleksibelt arbeidsmarked over lang tid kan skape vedvarende høy arbeidsledighet – i hvert fall legge til rette for det. Flere av forslagene fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil også virke byråkratiserende, ikke bare for det offentlige, men også for bedrifter. I kampen mot arbeidsledighet trenger vi et fleksibelt arbeidsmarked, men også et arbeidsmarked som samtidig er åpent og uten sosial dumping. Kampen mot arbeidsledighet trenger heller ikke byråkratiserende hindringer, hvor effekten av nye regler er høyst uviss.