Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2008-06-19:
La meg innledningsvis få si takk til saksordføreren for en særdeles grundig redegjørelse. Han gav en god beskrivelse av situasjonen rundt forsøket på å få til en bredere plattform enn det vi klarte. Stortinget behandler nå Langtidsplanen for Forsvaret, hvor Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV har prioritert folkeforsvaret, tilstedeværelse over hele landet, og har et spesielt fokus mot nord. Jeg synes det er synd at det ble brudd i forhandlingene om et forsvarspolitisk forlik, da Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre hadde fokus på økt struktur, mens vi som regjeringspartier heller ville fokusere på å bygge opp større operativitet gjennom å bygge opp Hæren ytterligere i nord. La meg likevel si at jeg er fornøyd med at det i mange viktige merknader er en enstemmig komite som tydeliggjør hvorfor vi trenger Forsvaret, og som støtter opp om hovedretningen i proposisjonen. I replikkordskiftet gjorde saksordføreren oppmerksom på at det er Stortinget, denne salen, som bestemmer rammen. Vi er ikke uenige i det, men med den prioritering av struktur som opposisjonen hadde, ville de, uansett hvilken ramme vi hadde fått, ha valgt å styrke strukturen på bekostning av operativitet. Norges geopolitiske plassering og strategiske ressursinteresser gjør at vi står overfor økende utfordringer i våre nærområder. Denne dimensjonen ved vår sikkerhetspolitiske situasjon skiller oss fra mange av våre allierte. Nordområdene er av denne grunn Regjeringens viktigste strategiske satsingsområde. Forsvarets mest sentrale rolle er å bidra til å sikre norsk suverenitet og forebygge og håndtere sikkerhetsutfordringene i våre nærområder, for derigjennom å bidra til ivaretakelse av vår sikkerhet, våre interesser og verdier, og til regional stabilitet. Dette tilsier også at det må legges vekt på nasjonale oppgaver som suverenitetshevdelse og krisehåndtering gjennom militær tilstedeværelse. Utfordringene i våre nærområder er til dels en funksjon av de globale utfordringene, og kan som sådan bare løses i en bred multilateral ramme. Samtidig står Norge i nord overfor utfordringer som i hovedsak må løses nasjonalt, knyttet til løpende ressursforvaltning og uavklarte jurisdiksjonsspørsmål. Potensielle interessemotsetninger på ressursområdet gjør at vi ikke kan utelukke at det kan oppstå situasjoner med sikkerhetspolitiske aspekter. Nordområdenes strategiske betydning både økonomisk, miljømessig og militært, kombinert med usikkerhet knyttet til utviklingen i Russland, tilsier at dette er et område som må ha høy prioritet, også innen sikkerhets- og forsvarspolitikken. Utfordringene sett under ett fordrer at Forsvaret må være i stand til å løse oppgaver både hjemme og ute. Utfordringene i våre nærområder synes å bli større enn tidligere antatt. I utformingen av Forsvarets operative struktur må det derfor legges stor vekt på nasjonale behov og oppgaver. For at Norge skal ha en troverdig evne til å ivareta disse oppgavene, kreves det en tilstrekkelig bredde i kapasiteter. Samtidig er Norges bidrag til internasjonal krisehåndtering gjennom FN og NATO fortsatt av grunnleggende betydning. Alliansetilknytningen må derfor reflekteres også i styrkestrukturen, gjennom at norske styrker i størst mulig grad baseres på NATO-standarder, med sikte på å kunne operere nært sammen med allierte i hele konfliktspekteret. Dette krever styrker med tilstrekkelig kvalitet, reaksjonsevne, utholdenhet, strategisk og taktisk mobilitet samt egenbeskyttelse og treningsstandard. Det legges opp til at Forsvarets virksomhet i hver landsdel konsentreres i noe større grad enn i dag. Dette er nødvendig både for å skape robuste kompetansemiljøer og for å sikre større forutsigbarhet for medarbeiderne og deres familier og for Forsvarets vertskommuner, og er også i tråd med anbefalingene fra Forsvarspolitisk utvalg og Forsvarsstudien 2007. En større konsentrasjon er vesentlig begrunnet ut fra operative hensyn. Det vil optimalisere samvirket mellom de ulike deler av Forsvaret og styrke evnen til felles operasjoner, samtidig som driftsutgiftene reduseres og større ressurser derved kan tilføres den operative virksomheten. Vi velger i forslaget til langtidsplan for Forsvaret å styrke Hæren, spesielt i nord, og å samle Luftforsvarets helikoptermiljø på Bardufoss. Sjøforsvaret kommer også til å være sterkt representert i landsdelen med en av verdens mest moderne flåter, bl.a. nye fregatter, nye MTB-er og en kraftig modernisert kystvakt. La meg i den forbindelse få lov til å nevne at vi forutsetter at ledelsen for trenings- og opplæringssentret forblir i Ramsund og ikke flyttes derfra. Den viktige treningen av og med våre allierte skal i framtiden konsentreres til nord. For likeledes å styrke den operative ledelsen slås dagens to operative hovedkvarter sammen til ett, hvor ledelsesressursene på den operative siden samles i et robust miljø. Hovedkvarteret lokaliseres til Reitan ved Bodø, og bidrar dermed til å styrke den militære tilstedeværelse i nord. Vi merker oss at Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ser ut til å gå inn for å beholde deler av ledelsen på Jåttå i Stavanger, og dermed ikke vil være med på å bidra verken til en samling av Forsvarets operative ledelse eller en satsing i nord. Forsvaret er avhengig av en tydelig ledelse og klare kommandolinjer. Beslutninger må kunne tas og iverksettes i høyt tempo. Flyttingen fra Jåttå til Reitan vil ikke ha konsekvenser for videreføringen av Joint Warfare Centre, JWC, slik NATOs kommandostruktur nå er organisert. Norges vertslandsforpliktelser overfor JWC vil ivaretas fullt ut. Et annet grep vi tar, er at forsvarsgrenenes øverste sjefer blir lokalisert der de har størstedelen av virksomheten. Generalinspektøren flyttes dit hovedaktiviteten faktisk skjer, noe som bl.a. betyr at Generalinspektøren for Hæren flytter med sin stab til Bardufoss. Senterpartiet har fått gjennomslag for en kraftig satsing på Heimevernet i forhold til det som ble foreslått i Forsvarsstudien 2007. Vi sier oss fornøyd med at HV framover vil bestå av 45 000 soldater og befal, og at befalsutdanningen for HV vil skje hos garnisonen i Porsanger. Samtidig øker vi antallet årsverk i Hæren kraftig, noe som vil få størst konsekvenser i nord, og her er vi godt fornøyd med å ha fått de andre partiene med på å si ja til vernepliktsforsvaret, og å si nei til forsvarssjefens ønske om å omdanne hele Hæren til vervede bataljoner. Vi har samtidig, gjennom en smertefull prosess, akseptert en større konsentrasjon av base- og støttestrukturen, noe som vil gi en bedre balanse mellom økonomiske rammebetingelser og Forsvarets oppgaver. Dette har gjort at det samtidig er mulig å beholde en viktig kapasitet som MTB-våpenet, som kan få en viktig strategisk rolle framover dersom konfliktnivået i nord øker. Det vil sammen med nye fregatter og beslutningen om innkjøp av nye kampfly tydeliggjøre at Norge fokuserer på nasjonal suverenitetshevdelse og tilstedeværelse.