Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-25:
Truls Wickholm begynte innlegget sitt med å sitere fra en gammel arbeiderpartiresolusjon, og det var hyggelig lesning. Grunnlaget for den norske fellesskolen, tankegangen om at bondesønnen, husmannssønnen og dattera til håndverkeren skulle sitte på samme benk, ble lagt av Venstre-mannen Johannes Steen da han innførte det som ble den felles offentlige folkeskolen i Norge. Det er et ektefødt barn av Venstre, og vi vedkjenner oss morskapet. Ellers understreket saksordføreren det gode samarbeidet i komiteen, noe som jeg finner litt spesielt hvis man leser komiteens merknader. I denne saken ligger også et Dokument 8-forslag fra Venstre, som vi trodde skulle være med i den dugnaden som statsråden har stått på denne talerstolen og sagt at hun gjerne vil ha når det gjelder frafall i videregående skole, og at alle ideer mottas med takk. Jeg har egentlig også oppfattet statsrådens svar til komiteen som veldig positivt til veldig mange av forslagene. Stor var undringen da det ikke var noe verdt under komitébehandlingen og hos regjeringspartiene. Her var alt måtet til fra utgangspunktet, og det var ingen rom for endring eller gode ideer fra noen andre. Det var heller ikke mulighet for å lage en arbeidsform som gjorde at forslagene kom fram, noe som gjør at både regjeringspartiene og opposisjonen har måttet legge fram saker i salen. Det er vel en arbeidsmåte som ikke er helt ideell. Utfordringen som vi står overfor når det gjelder Utdannings-Norge, krever absolutt en innsats fra alle, og det krever en politisk dugnad som lager brede kompromisser. Det er blitt sagt her på talerstolen at man ønsker mindre ideologi. Jeg er opptatt av at skolesystemet og utdanningssystemet vårt i hvert fall ikke trenger mindre politikk, og det er faktisk slik at de aller fleste store reformer, så å si alle store reformer på utdanningsfeltet i Norge, har hatt veldig stort og bredt flertall her i salen. Det gjør dem også mye sterkere når de skal gjennomføres. Så må jeg bare si at hvis man setter seg ned og analyserer det norske samfunnet og ser på hvilke store utfordringer vi står overfor, er kunnskap svaret på alle. Vi står overfor en økonomi der vi har lenet oss på en oljeformue i mange, mange år, og der vi har bygd opp et velstandsnivå basert på den. Skal vi overleve når oljen ikke lenger blir så viktig, og når den tar slutt, må vi opprettholde vårt velstandsnivå med kloke hoder. Det er bare kloke hoder med gode ideer og god kunnskap som kan klare å bygge velferden vår videre. Vi står overfor en svær klimautfordring, som gjør at samfunnet vårt må endres helt fra grunnen av med tanke på organisering. Skal vi klare både å takle klimautfordringen og opprettholde vår velferd og den livsmåten som vi har vent oss til, krever det store teknologiske sprang, mye kunnskap og mye forskning. Hvis vi skal fornye velferdsstaten vår, hvis vi skal sørge for at den velferdsstaten vi alle er glad i, skal overleve i framtida, er det gjennom økt bruk av kunnskap, nye løsninger og innovasjon vi klarer å takle den utfordringen. Skal vi klare å lage arbeidsplasser for framtida som vi kan leve av, gjør vi det gjennom å satse på kunnskap, satse på forskning og satse på gründerideer. Det betyr at alle våre store samfunnsutfordringer løses med kunnskap. Det er flott å ha en stortingsmelding der vi klarer å se hele løpet under ett, sjøl om jeg ikke syns at den pranger når det gjelder gode politiske løsninger. Men sjøl om man har blitt slått handa av når det gjelder å komme med gode forslag, vil jeg gå gjennom litt av hva Venstre har foreslått gjennom sitt forslag: Vi har i dag et system med spesialundervisning, som det har vært en offentlig utredning om, men som, for å sette det på spissen, er laget som et meget byråkratisk system der vi bruker alle de dyktige fagfolkene til å behandle papir, mens vi ofte bruker ufaglærte assistenter til å hjelpe barna. Vi burde ha sett mye mer på det finske systemet og andre systemer der man har fokus på å flytte de gode fagpersonene nærmere barna, og vi burde kanskje ikke være så opptatt av byråkratiet, men prøve å få til en plan for hvordan vi skal få flere spesialpedagoger ut i norsk skole, inn i norsk skolehverdag – bort fra skrivepulter som gjør at de bare ser elever i form av søknadspapirer, og over til å hjelpe elever i hverdagen deres. Det har blitt diskutert her hvordan skolen skal utjevne sosiale forskjeller. Det vi har forskning på, det vi vet om det, er at for å gjøre noe med familien er det mye mer virkningsfullt å gjøre noe med læreren. Gode lærere er mye mer sosialt utjevnende enn alle andre indikatorer som du kan gå inn og endre. Det er ingen ting som utjevner de sosiale forskjellene i en klasse så mye som en god lærer. Derfor mener Venstre at vi burde ha satset på videreutdanningssystemet for å gjøre lærerne enda bedre til å gjøre jobben sin, og vi burde med en gang ha innrømmet at vi trenger en femårig lærerutdannelse for å få den kvaliteten i skolen som vi ønsker. I tillegg mener vi at vi må ha en gjennomgang av skolen i forhold til det byråkratiske. Veldig mange lærere melder tilbake til oss at hverdagen deres er preget av mange byråkratiske rutiner, og at de heller hadde villet bruke tida på elevene. Vi tror også at skolen hadde hatt godt av å få inn andre yrkesgrupper med fagkompetanse, som har mulighet til å putte pedagogikk på sin fagkompetanse, og at det kunne ha vært et godt innspill for å gjøre skolen bedre, bringe den nærmere yrkeslivet, og kanskje få en mer variert skolegang. Skal du få til en god oppfølging av elever som sliter med ikke bare det faglige, men med alle de andre tingene som er slitsomt ved å være tenåring, og som er slitsomt ved å være ungdom generelt, er det å satse på skolehelsetjenesten viktig. Det å ha et barnevern, en skolehelsetjeneste og en skole som samarbeider, er viktig for å kunne hjelpe ungdommer som møter andre problemer i livet enn det som akkurat ligger i norsk- eller matteboka. Så er jeg bekymret for situasjonen innenfor høyere utdanning. Vi vet at det nå kommer en stor bølge av ungdommer inn i høyere utdanning, mens vi ser at det ikke akkurat er kø når det gjelder vitenskapelige stillinger for å få en god undervisning av dem som skal inn i høyere utdanning. Derfor har vi også fremmet forslag om å lage en opptrappingsplan i forhold til vitenskapelige stillinger for å være sikker på at vi klarer å få kvalitet inn i det høyeste nivået på utdanningssystemet vårt også. Jeg er også forundret over at Venstre og Kristelig Folkeparti ikke får mer støtte når det gjelder retten til videregående skole. Vi har nå i realiteten et 13-årig skoleløp. Jeg ser ingen grunn til at de tre siste årene skal bli behandlet på en annen måte når det gjelder å ha en rettighet til utdanning, som jeg mener at alle burde ha. Så vil jeg løfte fram noe som også Fremskrittspartiet løftet fram, nemlig at vi hadde tjent mye som land, og som utdanningsland, på å gjøre det lettere å være utenlandsstudent. Jeg skal kanskje ikke si at det å sende dem utenlands, er en veldig billig måte å produsere studenter på, men jeg tror vi kunne ha vunnet mye faglig, og vi kunne ha vunnet mye i forhold til spennende utvikling ved at flere studenter hadde reist til utlandet. Og freshman-året er da et system som ville ha ført til at mange flere hadde sett det økonomisk mulig å gjøre det, og at man ikke trengte å ha en rik mamma og pappa for å få lov til å prøve å studere i utlandet. Så er det sånn at Venstre ikke fremmer forslag nr. 28, men vi fremmer forslagene nr. 29–34, som er omdelt i salen. Vi støtter ellers de forslagene som vi er medforslagsstillere til. Det skal siteres Ibsen i vår komité. Det som rant meg i hu i dag, var at det manglende samarbeidet, den manglende evnen til å lytte til hva opposisjonen sier, egentlig ikke skyldes at vi bare kommer med dårlige forslag, jeg tror også det har litt med viljen å gjøre. Til det har Ibsen sagt: Viljen, det er den som teller, viljen frigjør eller feller.