Erna Solberg (Høyre), 2020-06-19:
La meg begynne med å takke for kommentarene og i og for seg de hyggelige meldingene til regjeringen på mye av det vi har gjort. Så var det en del spørsmål som kom opp på en del temaer. La meg først begynne med spørsmålet knyttet til testkapasitet, som Jonas Gahr Støre mente vi hadde nedjustert. Nei, 1,5 pst. beredskap er altså 100 000 i uken. Så det vil det være over sommeren. Og då har vi en ambisjon om opptil 5 pst. Det er 300 000 i uken, altså det vi må ha som kapasitet hvis det virkelig er et stort smitteutbrudd. Det at det er 100 000 i uken over sommeren er jo en vurdering av smittesituasjonen og også det faktum at det er mye mindre luftveisinfeksjoner om sommeren, altså færre med symptomer som må testes. Det er den sesongmessige variasjonen. Derfor må vi ha enda større kapasitet når vi nærmer oss influensaperioden igjen, og når hostingen og harkingen tar til utover høsten. Når det gjelder de sårbare gruppene som ikke har fått behandling: Nå følger vi ganske tett hele utviklingen på helsekøer, og de prioriteringene som har vært gjort i denne situasjonen, er at man hele tiden skal ta hensyn til det som er alvorlige sykdommer, å gi behandling for alvorlige sykdommer. Mye av det som er utsatt, er jo kontroller og oppfølging i ettertid. Så det må være et relativt lite tall som på grunn av mangel på behandling fortsatt er sykmeldt nå som de ville fått det, for det er stort sett kontroller og oppfølging som er utsatt. Men vi skal jo følge med på dette og se på om det er behov for ekstraordinære tiltak knyttet til den gruppen som da har fått utsatt – og som kanskje blir utsatt enda lenger – å få ferdig behandlingen sin. Så er det mange som har kommentert de endringene vi nå står oppe i i oppmykningen. La meg først starte med å si, som jeg sa i min redegjørelse, at de kunnskapene vi nå sitter med, er at store forsamlinger er en av de største smitteutfordringene. Det gjør at fagmyndighetene, fra å være mer tilbøyelige til å ha mer oppmykning tidligere, har gått tilbake til å tilby lavere tempo i den typen oppmykning, fordi det er her vi ser at det er store smitterunder. Det må vi også ta med oss når vi tenker på hvordan vi har organisert det. Vi stengte aldri kjøpesentrene i Norge. De fleste andre land som satte inn sterke tiltak, stengte jo den type ting. Vi gjorde ikke det. Folk gikk ikke så mye på kjøpesentre, fordi de forsto alvoret i saken. Men det har selvfølgelig vært slik at disse varehusene har vært åpne hele tiden, og det har vært aktivitet knyttet til det. Men det er en forskjell på det og store messer og store byggemesser hvor mange kommer fra forskjellige steder. Da blir det mer folk, og det blir vanskeligere å ivareta smittevernhensyn. Så er det ikke slik at alle smitteverntiltakene er helt logisk, for det er en prioritet når vi åpner. Skulle vi fulgt alt helt logisk, hadde barnefotballen ikke fått lov til å spille kamper. Vi gjorde et unntak fra enmetersregelen fordi vi så at for barn var det mindre smittespredning, og fordi vi så hvor viktig dette var for barn. Men det i seg selv legitimerer ikke at vi, fordi vi gjør det for en prioritert gruppe som barn og unge, må gå neste skritt og også gjøre det for breddefotballen. For det er jo summen av disse punktene, det er summen av hvordan vi bygger ned enmetersregelen. Vi er strenge på enmetersregelen i alle sammenhenger. Alle som driver næringsvirksomhet i Norge, må drive etter enmetersregelen, også treningssentre som åpner, må sørge for å håndheve det. I det øyeblikket vi åpner for breddeidretten, og at vi gir unntak for enmetersregelen, ja, så begynner vi å gi større unntak fra det som kanskje er grunnpilaren vår nå, at vi ikke skal være for tett på hverandre. Og for meg kan det ikke være en unnskyldning at folk ikke gjør det på stranden, eller at de sitter for tett sammen på privaten, for der mener jeg det er grenser for hvor mye politikere skal regulere. Men vi kan altså ikke tillate å bryte med grunnleggende ting for da å legitimere neste. Da må jeg bare si at vår vurdering er jo at det nesten er enklere å stenge ned enn å åpne, nettopp fordi en da får alle disse dilemmaene en må ha svar på. Det er det samme når det gjelder å åpne grensene: Summen av hvor mange som kommer, har selvfølgelig en betydning for potensialet for å få smitte. Derfor går vi gradvis frem. Derfor sa vi 7. mai at vi skulle gå stegvis frem, kontrollert, og at vi skulle vurdere etter hvert. Og derfor er vi opptatt av at vi også nå når vi tror vi er kommet så langt, fortsetter med det. Det tror jeg er ganske avgjørende for at vi har kontroll, og jeg mener at det er en måte å honorere alle de menneskene som har vært med på dugnaden så langt, at vi ikke nå senker skuldrene for lett og sier at nå skal vi gi unntak, men at vi klarer å stå opp for disse skrittene vi gjør, og at vi ikke fordi vi gir unntak for én gruppe, må gi unntak for alle andre grupper. Vi må foreta en prioritering.