trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-11-13:
Jeg merket meg at representanten Wang Soleim mener at vi skal svekke norske arbeidsfolks rettigheter, i solidaritetens navn. Det er en særdeles uklok strategi. Jeg merket meg også at det nærmest er en grenseløs hyllest av EØS-avtalen fra en rekke representanter i denne salen. Det er gjerne sånn at når en er grenseløst forelsket, er det ofte ikke så lett å se at det finnes andre fisker i sjøen, og når en er grenseløst forelsket i EØS-avtalen, er det ikke så lett å se at det finnes andre alternativer. Men EU har altså ca. 200 handelsavtaler i et førtitalls ulike varianter. Etter at EØS-avtalen trådte i kraft, er det ingen land som har gått inn i EØS-avtalen. Det er ingen andre land som har valgt EØS. Da Sør-Korea forhandlet handelsavtale med EU, valgte de ikke EØS. Når Canada forhandler handelsavtale med EU, velger heller ikke de EØS. Når britene skal få et nytt avtaleforhold etter å ha gått ut av EU, sier statsministeren deres at EØS er uaktuelt, og at det ikke er i tråd med folkets vilje. Men for flertallet i denne salen er det tydeligvis viktigere å tviholde på en avtale som vi kun deler med noen hundre tusen islendinger og fyrst Hans Adam 2 av Liechtenstein. Senterpartiet har større ambisjoner for internasjonalt samarbeid enn som så. Og til dette som blir sagt om jernbane og grensekryssende transport, og at det tydeligvis er derfor vi skal samarbeide gjennom EØS og ha stadig nye jernbanepakker: Grensekryssende transport mellom Norge og Sverige har vi hatt siden 1991 – siden før EØS-avtalen trådte i kraft. Norge og Sverige var blant dem som gikk i front i Europa for å få til nettopp grensekryssende transport. Vi trenger ikke jernbanepakke IV for det. Det som jernbanepakke IV derimot vil føre til, er at norsk jernbanepolitikk, og tilsyn og kontroll, i siste instans vil legges i EUs hender. For i de tilfellene det er konflikt, er det for det første EU som skal utstede sikkerhetssertifikat for hvilke selskaper som skal kunne kjøre på norske skinner. Da er ikke det en standard som er nedfelt gjennom tariffavtale – og den konflikten som var for noen år siden på norsk jernbane – da er det ikke den som ligger til grunn for EUs del. Og de konfliktene som vil måtte komme hvis et selskap vil klage på at det blir nektet å transportere i Norge, er det EU-domstolen som i siste instans vil avgjøre. Det er uklokt, og derfor er det svært viktig at en sier nei til jernbanepakke IV.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-11-13:
Jeg lyttet med interesse på innlegget til Martin Kolberg, der han bl.a. sa at det er betydelige dilemmaer knyttet til EØS. Men da er jo spørsmålet til Arbeiderpartiet: Hva er det som er Arbeiderpartiets svar på den virkeligheten som en nå opplever – når en får en høyesterettsdom som blir satt til side, når regjeringen bøyer nakken, når flertallet i Tariffnemnda bøyer nakken mot LOs stemmer og undergraver rettighetene til arbeidsfolk i Norge? Avdeling 5 i Fellesforbundet har konkludert: De som har forsvart EØS-avtalen med nebb og klør, sier nå at vi må ut av EØS. Og hva er det da som er Arbeiderpartiets svar i den situasjonen hvis en ikke vil stå skulder ved skulder med Roar Abrahamsen i avdeling 5 og Senterpartiet og si at nå er nok nok i forhold til EØS-avtalen?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Representanten Sigbjørn Gjelsvik sa at det er ingen andre land som har valgt EØS-avtalen med EU. Det er to viktige grunner til det. Den ene er at for å være med i EØS må man enten være medlem av EFTA eller medlem av EU, og det er verken Canada eller Sør-Korea. Den andre viktige grunnen er at det er bare de tre EFTA-landene som har 70–80 pst. av sin handel med EU. Canada har ikke det, og det sier også litt om viktigheten av vår EØS-avtale i forhold til en frihandelsavtale. Representanten Arne Nævra sa at vi ikke får testet ut handelsavtalealternativet, og viste også til Sveits. Sveits har altså 120 avtaler med EU. De ligner på EØS-avtalen i den forstand at også Sveits må implementere EUs regelverk. Det Sveits ikke har, er en institusjonell overbygning, med ESA og domstol, og det er grunnen til at Sveits ikke kommer videre. De vil gjerne ha en avtale på finansmarked, de vil gjerne ha en avtale på energimarked. EU sier ja vel, men da må vi ha en institusjonell overbygning. Når det gjelder frihandelsavtalealternativet, mener jeg det bare er å studere brexit-prosessen. For det britene foreslår, er å forbli i det indre marked når det gjelder varer. Hvorfor det? Jo – ikke minst bilindustrien er avhengig av å få inn deler til sin produksjon friksjonsfritt over grensen, og det får man bare hvis man er med i det indre marked. De sier altså at en handelsavtale à la Canada, som er den nyeste og mest omfattende som EU har inngått med et enkeltland, ikke er god nok for Storbritannia. Jeg mener at det burde være indikasjon god nok på at det er en vesensforskjell på å være en del av det indre marked, som vi er gjennom EØS-avtalen, og det å ha en handelsavtale hvor man ikke er en del av det indre marked. Handel i dag handler mer og mer om å være en del av verdikjeder. For Norge er vel 40 pst. av importen innsatsvarer til eksporten, og det samme vil være situasjonen for industrier i Storbritannia. Derfor er det stor bekymring i Storbritannia for at de må begynne å handle fra utsiden, med alle de ulempene det innebærer, ikke minst på grensen, selv om brexit-ministeren først nå har forstått hvor viktig grensepasseringen på Dover–Calais er.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
FNs klimapanels 1,5-gradersrapport er et alvorlig varsku om at verden må handle enda raskere og enda mer kraftfullt for å redusere klimagassutslippene. Derfor haster det med å styrke innsatsen både hjemme og ute. Verden har de siste tiårene opplevd endringer i klimasystemet ved at den globale gjennomsnittstemperaturen øker, snø og is smelter, og havet stiger og blir surere. Hetebølger, tørke, flom, sykloner og skogbrann viser hvor utsatt økosystemer og menneskene er for endringer i klimaet. Uten handling styrer vi mot 4 grader ved slutten av dette århundret. Det vil føre til katastrofale konsekvenser. Fortsatt økende klimautslipp kan gjøre Parisavtalens målsetting om maks 1,5 grader global oppvarming til en fjern drøm. Forståelsen har vokst, både for hva som øker utslippene, hvordan de kan begrenses, og hvordan naturen selv fanger og lagrer karbon, f.eks. i skog. Med andre ord: Ikke bare vet vi hva problemet er, vi vet stadig mer om hva vi kan gjøre for å begrense denne utviklingen. Da kan vi ikke sitte og vente på hverandre, men sammen med likesinnede si: «Just do it.» Dessverre er både verden og Norge langt på etterskudd når det gjelder både å kutte utslippene og å følge opp Parisavtalen. Norge har i dag ingen forpliktelser under EUs innsatsfordelingsforordning fram til 2020. Men hvis Norge kommer til enighet med EU om en slik avtale, vil Norge forplikte seg under innsatsfordelingsforordningen til å redusere utslippene med minst 40 pst. innen 2030. Velger Norge full innlemmelse av innsatsfordelingsforordningen i EØS-avtalen, vil et nytt utslippsmål også gjelde for Norge. Skulle EU trappe opp klimamålet til 55 pst., vil dette ifølge regjeringen ikke ha konsekvenser for Norge i ikke-kvotepliktig sektor – hvis avtaleformen blir en protokoll 31 til EØS-avtalen. Dette har vært diskutert hjemme, det har vært diskutert ute. Utfordringen nå er at hvis vi skal få til et globalt samarbeid, må alle være med og gjøre jobben, både hjemme og sammen. Vi kan ikke lene oss tilbake og vente på en avtale med EU. Vi må ta klimapolitikken hjemme, samtidig som Norge skal være en pådriver for oppfølging av Parisavtalen og det internasjonale klimasamarbeidet. Det store spørsmålet er derfor hva regjeringen ønsker å gjøre. Vil et skjerpet klimamål i EU automatisk også gjelde for Norge?
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-11-13:
Takk for en god debatt så langt. Jeg har lyst til å starte med å berømme utenriksministeren og regjeringen for at redegjørelsen om viktige EU- og EØS-saker nå blir holdt av flere statsråder. Utenriksministeren har selvfølgelig det overordnede ansvaret for Norges arbeid med EU og EØS, men når vi vet at arbeidsmarkedsbyrået blir heftig diskutert, er det fint at arbeidsministeren er her, og når vi vet at jernbanebyrået blir heftig diskutert, er det fint at samferdselsministeren er her. Dette gir oss rom for at Stortinget kan gå så dypt som mulig i en plenumsdebatt. Jeg håper at det blir slik også i fortsettelsen. Selv om jeg representerer Høyre og i så måte kanskje ikke har så mye tyngde når jeg sier dette, mener jeg det er verdt å merke seg det aktivitetsnivået som denne regjeringen har når det gjelder arbeidet med EU-relevante saker. Fiskeriministeren har vært tydelig mot EU om Norges standpunkt i saken om fangst av snøkrabbe. I går var næringsministeren i London for å sikre at Norges forhold til Storbritannia i minst mulig grad skal bli påvirket av brexit. Arbeidsministeren har vært tydelig i sitt budskap når det gjelder å hegne om den nordiske arbeidslivsmodellen med forhandlinger mellom partene. Statsrådene og regjeringens øvrige representanter deltar i uformelle og formelle møter, og statsministeren reiser til Brussel for å fremme norske interesser på aller høyeste nivå, noe vi nok så resultatet av med tanke på saken om toll på aluminium og stål. Dette er ikke noe nytt av året. Tvert om har denne regjeringen alltid vært aktiv, og mer aktiv enn den foregående, når det gjelder vår innsats mot EU. Dette er mitt hovedpoeng i dette innlegget – vi må være på banen før vedtak fattes i EU, men det gjelder også oss som parlament og parlamentarikere. Etter mitt syn er det en nødvendighet at norske stortingsrepresentanter i større grad reiser til Brussel for å møte våre kollegaer i Europaparlamentet, uavhengig av partipolitisk synspunkt. Vi ser nå at mange av de store sakene som behandles i EU, foregår i trilogforhandlinger. Ofte ser vi at Europaparlamentet høyner ambisjonen til EU – går lenger enn det kommisjonen legger opp til som utgangspunkt. Dette er den kritikken vi får fra både arbeidstakere og arbeidsgivere og norsk næringsliv som er fast til stede i Brussel. Norske stortingspolitikere er der for lite. For oss som er glad i den norske EØS-avtalen og EU, er det viktig at vi fremmer norske interesser før saken sendes over til oss. Da er det om å gjøre å være i forkant. Der regjeringen fremmer norske interesser mot andre regjeringer og kommisjonen, må vi som parlament med ulike standpunkt fremme våre politiske meninger overfor kollegaer i Europaparlamentet. Jeg skal gjøre mitt for at vi som storting fortsetter den debatten og blir bedre på det.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-11-13:
Det europeiske samarbeidet har de siste årene vært utsatt for stort press. Vi kan nevne finanskrisen for ti år siden, flyktningkrisen vi nettopp har vært igjennom og fortsatt merker, brexit, som er under forhandling, og populistiske bevegelser som lover tiltak i sine hjemland, som ikke kan finansieres. På tross av dette er det gledelig å kunne meddele at europeernes støtte til EU ikke har vært større på veldig lenge. Den siste spørreundersøkelsen, som EU gjennomfører årlig i samtlige av sine medlemsland, med over 27 000 spurte, viser at ikke siden 1983 har flere europeere ment at EU er en fordel for sitt eget land. Hele 68 pst. av de spurte i undersøkelsen mener dette. Med andre ord har ikke EU hatt en større oppslutning på 35 år. Hvorfor? Jo, man peker på økonomiske faktorer og tryggheten for ikke å bli truet av sine naboland. Samtidig viser samme undersøkelse at hele 62 pst. mener at EU-medlemskap er en god ting. Det er flertall i samtlige EU-land for fortsatt å være medlem, hvis det var avstemning i dag. Jeg nevner dette fordi det er fort gjort i denne salen å bli navlebeskuende og stoppe all EU-diskusjon ved den norske landegrensen. Men da er det viktig at vi ikke glemmer å løfte blikket, at vi ikke glemmer at EU er et prosjekt som er fredsbevarende, sosialt utjevnende og skaper et av verdens mest velfungerende marked mellom land. Det er derfor jeg reagerer på at partier i denne sal, som Rødt og SV, som omtaler seg selv som solidariske partier, velger å trekke stigen opp etter seg når det gjelder deres kamerater i resten av Europa. De vil ha Norge ut av EØS-avtalen og ha en frihandelsavtale isteden. Så markedsadgang, det skal vi ha, å tjene penger på å selge oppdrettslaks og gass er fint, men å bidra med midler som utjevner forskjeller, som gjør det mulig for arbeidstakere i andre land å komme hit og oppleve et velorganisert arbeidsliv og en anstendig lønn, få en utdanning eller delta i forskningsprosjekter – det skal vi ikke ha. De er et enormt paradoks at såkalte solidariske partier i denne sal er de fremste forkjempere for å dra stigen opp etter seg og si nei til alle tiltak som er bra for europeiske borgere, som løfter dem i bunnen, så lenge det er en fare for at våre goder må vike i noen sjeldne tilfeller. Definisjonen på solidaritet er «et begrep som beskriver en følelse av samhørighet og samhold mellom individ eller grupper. Ordet benyttes ofte i fagpolitiske sammenhenger». Vel, for noen i denne sal er altså denne definisjonen kun gjeldende for innsiden av den norske landegrensen, og det er ikke det Norge jeg ønsker å ha som en del av den europeiske familien.
Jon Gunnes (Venstre), 2018-11-13:
Kollektivtrafikken må bli mer tilgjengelig og attraktiv. Flere passasjerer må benytte f.eks. tog der det er mulig. Tidligere i debatten har jeg ikke sett at representantene Moxnes, Nævra, Gjelsvik eller Myrli har hatt det perspektivet når de har sablet ned EUs fjerde jernbanepakke. Det er en klar oppgang i antall passasjerer de siste årene, men fortsatt bare 74 millioner passasjerer per år. Potensialet er mye større. Målet bør være 100 millioner passasjerer innen denne NTP-perioden utløper i 2029. Venstre har bidratt og vil bidra til å legge forholdene til rette. Det samme gjør nå EU, og dermed Norge gjennom EØS, slik at togene får økt antallet passasjerer. Mer konkurranse og likeverdige vilkår for driftsselskaper innen jernbaneområdet kan nå bidra til å nå målet om en sikrere og mer effektiv jernbane. Regjeringen fortsetter i årets forslag til statsbudsjett sin rekordsatsing på jernbane. Jernbanen er en effektiv og klimavennlig måte å transportere både mennesker og gods på. Derfor har Venstre stått på for å gjøre jernbanen til en fortjent budsjettvinner i år. Jernbanen skal være et konkurransedyktig alternativ for utenlandsreiser. Mange pakker og en stor andel gods leveres via jernbanen fra utlandet. Flere steder i Norge har vi jernbanelinjer som krysser landegrensene. Derfor ser vi positivt på tiltak som fører til at vår jernbane blir bedre koblet opp mot internasjonale togskinner. Gjennom jernbanereformen fra 2015 gikk et flertall på Stortinget inn for å innføre konkurranse om å drive persontogtilbudet i Norge. Fjerde jernbanepakke er i tråd med det som ble vedtatt i 2015, og inneholder krav til hvordan myndighetene i Europa skal gå fram når de inngår nye avtaler om offentlig kjøp av persontogtransport. Målet er å sikre at man får god kvalitet på tjenesten og unngå at det offentlige betaler for mye til selskaper som utfører tjenesten. Den første konkurransen i Norge er gjennomført, og en vinner er kåret. Britiske Go-Ahead leverer drift av Sørlandsbanen, Jærbanen og Arendalsbanen. Resultatet av konkurransen blir et mer helhetlig, brukervennlig og attraktivt kollektivtilbud. For Venstre er en viktig del av vårt arbeid for mer miljøvennlig transport å styrke jernbanen, bedre tilbudet til de reisende og skape klimavennlige alternativer til fly og bil. Innføring av fjerde jernbanepakke er med på å bidra til dette.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2018-11-13:
Jeg blir bekymret når jeg opplever at debatten om EUs fjerde jernbanepakke blir en debatt for eller imot EØS. Enda mer bekymret blir jeg når jeg ser hvor langt inn i Arbeiderpartiet motstanden mot EØS nå går. Jeg blir for så vidt litt beroliget av de innleggene som har kommet fra partiet her i salen, men når jeg hører på de potensielle samarbeidspartiene til partiet, blir jeg fortsatt urolig. Her vil jeg minne om hva utenriksministeren sa i sin redegjørelse: «EØS-avtalen er vår mest omfattende multilaterale avtale. Gjennom denne avtalen deltar vi for fullt i EUs indre marked. Den sikrer norske bedrifter markedsadgang på like vilkår som EUs medlemsland og gir nordmenn retten til å studere, jobbe og etablere seg fritt i hele EØS-området. I dag er det veldig mange som tar disse mulighetene for gitt. EØS-avtalen er derfor ikke bare vår mest omfattende avtale, den er også vår viktigste.» EUs fjerde jernbanepakke handler om at EU ønsker å revitalisere jernbanen i Europa – for å gjøre den konkurransedyktig. Den inneholder standardiseringer som gjør grensekryssende jernbanetrafikk i EU mulig: felles signalsystem for alle landene, ERTMS, harmonisering av regelverk og tekniske løsninger, sterkere og like krav til sikkerhetsstyring i alle landene og ikke-diskriminerende tilgang til jernbanemarkedene. Dette er viktige tiltak som også vil styrke norsk jernbane i møte med en verden som i stadig større grad går på skinner. EUs fjerde jernbanepakke skal gi oss mer person- og godstransport over landegrensene. Norske myndigheter har kommet med innspill til utformingen av jernbanepakken og fått gjennomslag på områder som både sikkerhet og frihet til å utforme nasjonale krav for bl.a. værforhold, geografiske strukturerer og strømforsyning. Jernbanen kan bli et transportmiddel som binder Europa bedre sammen enn den gjør i dag. Vi må også ta avgjørelser som styrker jernbanen, og som styrker det europeiske samarbeidet. EUs fjerde jernbanepakke er et ledd i en banebrytende internasjonal togsatsing der Jernbanepakke I, II og III allerede er gjennomført. Som en konsekvens av dette ble det åpnet for konkurranse i godstransporten i 2007. Nå skal det også komme persontrafikken til gode. Det er dette som er det mest omstridte punktet i jernbanepakken. Her må det imidlertid påpekes at dette er noe vi allerede har implementert i vår nasjonale jernbanepolitikk – ikke fordi vi må, men fordi vi vil. Flytoget AS og NSB Gjøvikbanen AS betjener sine kunder etter en forutgående konkurranse. Nå får vi en ny transportør på Sørlandsbanen. Vi følger den norske modellen, som vi har god erfaring med i den øvrige kollektivtrafikken. EUs fjerde jernbanepakke endrer ikke på dette. Som utenriksministeren sa det: «Norske interesser blir best ivaretatt hvis vi medvirker aktivt når felles regler blir utarbeidet, ikke ved å reservere oss i etterkant.»
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Jeg vil takke for redegjørelsene om viktige EU- og EØS-saker. Økt mobilitet og mål om like konkurransevilkår krever internasjonal standardisering, regelverk og avansert sikkerhetsutstyr. Derfor er det positivt at EU retter mer oppmerksomhet mot transportområdet. I tillegg synes jeg det er interessant at EU nå foreslår CO 2 -standarder for tunge kjøretøy. Transportnæringen står for en vesentlig andel av utslippene, og dette kan bidra til renere tungbiler på veiene, og det må til om vi skal følge opp klimaforpliktelsene våre. Tidligere statsråd Solvik-Olsen uttalte i mai følgende: «Vi er ikke fornøyd med EUs foreslåtte endringer i EU-regelverket for godstransport på vei. Vi trenger andre løsninger for å bekjempe sosial dumping, styrke ryddige konkurransevilkår og sikre enda bedre trafikksikkerhet.» Dette er bra – det er faktisk veldig bra. Disse ordene bør gjøres om til handling og til sterkere virkemidler også her hjemme. Transportnæringen vår er under press. Hvor utbredt sosial dumping er, er det vanskelig å måle. På få år har vi i Norge mistet 4 000 lastebilsjåfører, så vi skjønner at det er alvor. Vi bør intensivere og forsterke kontrollmekanismene. På en kontroll nylig ble åtte biler tatt for ulovlig kabotasje, for å ha forfalsket fraktbrevet og for ikke å ha overholdt hviletidsbestemmelsene, og vi hører om uverdige forhold. I flere forslag til statsbudsjett har Arbeiderpartiet foreslått å bevilge mer midler til kontroll mot ulovlig kabotasje og ikke minst å innføre et digitalt system som gjør det lettere og raskere for dem som skal kontrollere, og som gjør det vanskeligere å jukse. Dette systemet har de innført i Tyskland med godt hell, hvor elektronisk fraktbrev henger sammen med godset. Det er fortsatt uenighet innad i EU om mobilitetspakken, og det kan jo være et godt tegn. Den bør til slutt inneholde kraftige virkemidler mot sosial dumping. Så får vi se hvilke virkemidler regjeringen legger vekt på når mobilitetspakken blir lagt fram for Stortinget.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-11-13:
På vegne av Venstre vil jeg si at Venstre er et ja-til-EØS-parti og for internasjonalt regelstyrt samarbeid. Jeg er leder av energi- og miljøkomiteen i Stortinget, og vi er helt avhengig av et internasjonalt regelstyrt samarbeid for å løse de store utfordringene vi står foran innenfor klima og miljø. Parisavtalen er så langt et godt eksempel på at internasjonalt samarbeid på sitt beste kan skape offensiv samarbeidsvilje mellom nasjoner. Men vi står foran en gjennomføring som blir krevende fram mot 2030. Det er derfor Stortinget heldigvis har vedtatt at vi skal knytte oss til EUs klimastrategi fram til 2030 og kutte 40 pst. i fellesskap. Sammen skal vi gjøre den dugnaden som Europa som kontinent og også hele kloden trenger. Ren energi er også et eksempel på en pakke som har vært mye diskutert, den såkalte vinterpakken, som i Norge ble en knøttliten debatt om ACER. Den er en av åtte deler i den pakken. Nå hører jeg av debatten at det også mobiliseres mot en jernbanepakke. Men dette er jo pakker for – det er pakker for klima, det er pakker for et bedre miljø, det er pakker for forbrukere som trenger bedre løsninger. Så til brexit: Storbritannia er en stor energiaktør, og Norge har et stort samarbeid med Storbritannia i så måte. Det vil fortsette når Storbritannia går ut av EU, og det blir nok å gjøre for Norge med å skaffe seg bilaterale avtaler med Storbritannia for å sikre det viktige energisamarbeidet framover. Derfor er ikke tiden for å eksperimentere med EØS-avtalen nå, det er nå vi skal være forberedt på å inngå alle de bilaterale avtalene. Heldigvis har vi Norden på den andre siden, vi har et langt og godt energisamarbeid etablert i Norden. 25 år med felles kraftbørs har vært bra for alle de nordiske landene. Når vi står foran en slik digitalisering som vi nå gjør innenfor kraftsektoren, er det viktig at vi fortsetter det samarbeidet. Nordsjøen ligger mellom Storbritannia og Norge, og her skal vi fortsatt gjøre mye felles. Det er også viktig å ivareta de interessene. Så hører jeg Rødt, SV og Senterpartiet. Rødt framstår som en vandrende reservasjon mot, og jeg forstår ikke hva de er egentlig er for. SV vil avvikle hele EØS-avtalen, og Senterpartiet heier på Severin Suveren. Men i den store utfordringen vi står foran, er det ikke han vi skal heie på, det er internasjonalt samarbeid vi må ha.
Helge Orten (Høyre), 2018-11-13:
Det blir satset mer på jernbane enn noen gang i Norge, men når jeg hører på debatten, blir jeg litt i tvil om opposisjonen har fått det med seg. Derfor tillater jeg meg å gjenta det: Investeringsbudsjettet er større enn noen gang, og intercity er den store satsingen. Over 100 nye togsett er kommet på plass de siste årene, noe som betyr økt kapasitet i persontransporten. Midler til vedlikehold og fornying er nær doblet. Nytt digitalt styrings- og signalsystem blir rullet ut, og en omfattende godspakke for jernbanen er kommet på plass i Nasjonal transportplan – bare for å nevne noe. Og vi ser utviklingen: Reisende strømmer til toget som aldri før. I 2017 var det 11 millioner flere reisende med tog enn i 2012. Det er bra. Men vi skal videre. Derfor er vi i gang med å gjennomføre en jernbanereform. Det innebærer en ny organisering av jernbanen som tydeliggjør ansvaret, legger til rette for en mer målrettet struktur og setter kunden i sentrum. Vi introduserer altså ikke konkurranse og anbud i jernbanesektoren fordi EU synes det er en god idé, men fordi det vil gi et bedre tilbud til kunden. Anbudet på Sørlandsbanen viser at konkurranse fungerer også på jernbane, slik som i kollektivtransporten for øvrig. Selskapene strekker seg litt lenger, de setter kundene i sentrum, og det legges opp til en betydelig vekst i antall reisende. Det er bra for togpassasjerene, men det er også bra for staten, som får mer jernbane for hver krone. Det er nye kunder som er det viktigste konkurransekriteriet for selskapene som har deltatt i konkurransen på Sørlandsbanen. Tilrettelegging for konkurranse er ett viktig element i Jernbanepakke IV, men bare en del av det som er en ganske omfattende tilrettelegging for grensekryssende jernbanetrafikk i Europa. Skal vi få mer gods på bane, må vi også legge til rette for å frakte gods med tog lenger enn til Sverige. EUs fjerde jernbanepakke handler nettopp om å standardisere jernbanen i Europa, slik at den blir et reelt alternativ for gods og grensekryssende transport. Det blir altså enklere å drive grensekryssende togtrafikk og få mer gods på bane med Jernbanepakke IV, og det trodde jeg det faktisk var politisk enighet om. Det blir også stilt spørsmål ved sikkerheten. Men det er fortsatt slik at det er Statens jernbanetilsyn som skal føre tilsyn og kontroll med de virksomhetene som skal kjøre tog i Norge. Følger ikke selskapene kravene, vil de bli stoppet. Vi skal altså ikke gi fra oss denne kontrollen. Vi kan til og med stille særnorske krav dersom det er grunnlag for det. Det er fortsatt staten som skal eie jernbaneinfrastrukturen, og det er staten som skal ha kontroll med sikkerheten på jernbanesporet. Jernbanepakke IV innebærer en samordning og en harmonisering av den grensekryssende jernbanetrafikken som gjør det enklere å etablere gode tilbud på tvers av landegrensene. Da er det merkelig at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, som ellers holder fine festtaler om mer gods på bane, ikke ser verdien av en bedre samordning av europeisk jernbane.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
For norsk næringsliv er tilgang til det indre markedet av fundamental betydning. 80 pst. av det vi eksporterer, selges til EU. 4 pst. av EUs import kommer fra Norge. Det er ingen tvil om hvem som har mest å tjene på å ha en avtale som fungerer. Norge er verdens nest største sjømateksportør, og EU er uten tvil vårt viktigste marked. Nesten 60 pst. av den norske sjømateksporten går til EU. Norsk eksport til det europeiske markedet er større enn den samlede norske eksporten til Asia, USA, Canada, Latin-Amerika, Afrika og Oseania. EØS-avtalen sikrer norsk næringsliv tilgang til et «hjemmemarked» av 31 land og 500 millioner mennesker og like konkurransevilkår for norsk næringsliv i vårt største marked. Enhver sjømatvirksomhet i Norge som er godkjent av Mattilsynet, har automatisk tilgang til å omsette sjømat i resten av EØS-området. Norge og EU har i 40 år hatt et omfattende forvaltningssamarbeid i Nordsjøen. Brexit endrer det noe, men bildet er ennå usikkert. Det er opp til forhandlingspartene selv – EU og Storbritannia – å finne løsninger som de kan enes om. Vi har ikke en eneste fisk til overs for å smøre forhandlingene, så fra vår side er det en forutsetning at fordeling av kvoter løses mellom EU og Storbritannia. EU har forpliktet seg til at markedsadgangen for norsk sjømat videreføres uavhengig av antall medlemsland i EU. Utfallet av brexit-forhandlingene er uklare. Det kan gå mot en «no deal». Det kan bety at Norge fra 30. mars 2019 ikke lenger har avtaler om markedsadgang for sjømat med Storbritannia. Det er fra politisk hold i Storbritannia signalisert at man ønsker å opprettholde det eksisterende tollregimet på sjømat fra Norge. Det er derfor viktig at vi har et så nært samarbeid som mulig etter brexit. En bilateral avtale med Storbritannia må gi minst like god markedsadgang som EØS-avtalen og helst bli bedre for sjømat enn det vi har med EU i dag. Det er også viktig at norske fiskere fortsatt har tilgang til britiske fiskefelt slik som i dag. Når det gjelder EU, tror jeg det også her er mulig å få bedre markedsadgang for sjømat enn det vi har i dag. Regjeringen og fiskeriministeren arbeider godt med det. EU kom nylig med et forslag til kvoteregulering for 2019, hvor det nok en gang legges til rette for at EU-fartøy kan tildeles snøkrabbelisenser på norsk kontinentalsokkel uten samtykke fra norske myndigheter. Norge står fast på den tidligere linjen: Regulering og fangst av snøkrabbe omfattes av havrettens regler for kontinentalsokkelen og omfattes ikke av Svalbardtraktaten. Snøkrabbefangst kan derfor bare foregå på grunnlag av en avtale om kvotebytte. Derfor er det en viktig og riktig linje fiskeriministeren fører. Når de tar seg til rette på norsk sokkel, reagerer vi – bringer dem til land og straffeforfølger dem.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2018-11-13:
Noen av de sentrale temaene i regjeringens strategi for samarbeidet med EU er økt konkurransekraft, og her passer jo både transport og arbeidskraft godt inn i den tematikken. Men det er ingen tvil om at hvis vi skal snakke om konkurransekraft og verdiskaping, må vi også snakke om hvordan vi kan få til bedre kvalitet i forskning og utdanning. Vårt forhold til Europa er helt avgjørende for norsk eksport og norske investeringer, men også for våre norske forskere, som deler verdifull kunnskap og erfaring gjennom forskningssamarbeidet som finnes i EU. Regjeringen satser tungt på kunnskapssamarbeidet med EU gjennom bl.a. deltagelsen i Horizon 2020, som er et av verdens største forsknings- og innovasjonsprogram, og vår politikk virker. Aldri før har norske forskere og innovasjonsmiljøer hentet hjem så mye penger fra EUs rammeprogram. Returandelen er nå på 2,04 pst. Vi har altså passert våre ambisjoner på 2 pst., og satsingen fortsetter. En av regjeringens hovedprioriteringer er å investere i forskning og utvikling, og det er fordi det er en forutsetning for å sikre verdiskaping og velferd for framtiden. Blant de prioriterte temaene er å styrke vår konkurransekraft og innovasjonsevne, løse de store samfunnsutfordringene og utvikle fagmiljøer av fremragende kvalitet. EU-samarbeidet er altså en viktig del av disse prioriteringene. Gjennom Norges EU-strategi for forsknings- og innovasjonssamarbeidet har vi altså også konkrete planer for hvordan de norske miljøene i fortsettelsen skal være i stand til å vinne flere prosjekter i EUs rammeprogram. Deltagelsen bidrar til å øke kvaliteten i norsk forskning og innovasjon og gir samtidig et godt bidrag til at norske forskningsmiljøer og innovasjonsmiljøer hevder seg i den internasjonale konteksten. Selv om mange norske miljøer lykkes godt i EU, mener jeg at vi hele tiden må strekke oss for at flere når fram og får mer igjen for den norske deltagelsen. Det er fortsatt viktig å målrette virkemidlene og konsentrere forskningsinnsatsen sånn at vi får etablert flere internasjonale, konkurransedyktige forskningsmiljøer som er i stand til å vinne fram i framtiden. Fra Forskningsbarometeret ser vi at det er de store aktørene, som SINTEF, NTNU og Universitetet i Oslo, som er på toppen i gjennomslag i EU, men også mindre senter og institutt, som Simula og NILU, viser solide EU-muskler, og det viser at det er mulig å lykkes selv om man er liten. Men det handler om å målrette arbeidet, det handler om høy kvalitet og om vilje til å få gjennomslag. For at Norge skal lykkes enda bedre i EU, har Forskningsrådet lagt til rette for ytterligere stimuleringstiltak for norske forsknings- og innovasjonsmiljøer. Midlene til prosjektetablering, flere nye EU-nettverk og tiltak for å heve søknadskompetansen er noen av de viktige tiltakene som vi ser har gitt resultater. Vi skal fortsette arbeidet med å legge til rette for at norske miljøer skal lykkes enda bedre framover, styrke forskningssamarbeidet med EU og bidra til å sikre vår konkurransekraft og omstillingsevne.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2018-11-13:
Jeg vil innledningsvis takke komiteens medlemmer for samarbeidet i saken og for at vi har landet på en bred enighet om at lovfesting ikke er riktig virkemiddel i denne saken, men at man heller tar grep for å tilrettelegge bedre for de familiene som av ulike årsaker ikke har tilstrekkelig økonomi til å sende ungene sine på et skolefritids- eller aktivitetsfritidstilbud. Høyre deler bekymringen for at barn kan bli utestengt fra SFO på grunn av manglende foreldrebetaling, og vi er enig i at det må være en klar målsetting at ingen elever blir utestengt fra SFO på grunn av foreldrenes økonomi. Det er i dag kommunen som fastsetter vedtektene for offentlig SFO, og vedtektene skal inkludere regulering av foreldrebetalingen og oppsigelse av plassen. Jeg vil i den sammenheng peke på at Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre i regjeringsplattformen har lagt inn et tiltak om å innføre ordninger med redusert foreldrebetaling og gratis halvdagsplass i SFO, tilsvarende de ordningene som er i barnehagen, for at barn av foreldre med lav inntekt skal få den støtten de trenger. Dette vil være et målrettet og mer treffsikkert tiltak, som løser de bakenforliggende problemene som ligger i saken. Lovfesting løser ikke årsakene til at foreldrebetalingen uteblir, og alt kan ikke rammes detaljert inn ved lov. Det er derfor liten tvil om at kommunene, sammen med tiltak som er rettet inn mot lavinntektsfamilier, kan iverksette betalingsinndriving overfor foreldrene som ikke går ut over barna. Det vil være tiltak med en god sosial profil, samtidig som vi ivaretar barnas beste. Det viktigste må være å styrke kvaliteten og innholdet i SFO, som sammen med skolene bidrar til å gi ungene våre et helhetlig tilbud. Skolens viktigste oppgave er å utvikle elevenes kunnskaper, ferdigheter og forståelse samt evne til å anvende kompetansen. Skolen skal både utdanne og danne, og den skal være en trygg arena for mestring. Alle elever skal gjennom skolegangen få grunnleggende ferdigheter når det gjelder å lese, regne, uttrykke seg muntlig og skriftlig og bruke digitale verktøy. Et inkluderende og trygt skolemiljø krever systematisk innsats. Skolen må bygge et lag rundt eleven. Tidlig innsats er avgjørende, og de spesialpedagogiske ressursene må brukes så tidlig som mulig i opplæringsløpet. Skolefritidstilbudet bør i denne sammenheng bidra på sin måte med å bygge opp under dette og legge til rette for læring gjennom lek og støtte. I oppfølgingen av Jeløya-plattformen vil regjeringen derfor bl.a. styrke kvaliteten i SFO og AKS gjennom utarbeidelse av en nasjonal mal for lokale rammeplaner. Regjeringen gjennomfører en evaluering av skolefritidsordningen som antas å være ferdig ved årsskiftet. Evalueringen vil bli fulgt opp i stortingsmeldingen om tidlig innsats og inkluderende fellesskap i barnehage og skole. Jeg ser fram til den varslede stortingsmeldingen, som vil ta opp en rekke av sakens problemstillinger og bidra til å bygge videre på en helhetlig politikk, til beste for barnas oppvekst.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Jeg tror jeg kan betrygge presidenten med at dette blir en litt kortere debatt enn den forrige. Jeg vil takke komiteen for samarbeidet i saken og SV for å ha fremmet et viktig forslag. Jeg må innrømme at jeg i starten stusset litt da jeg leste overskriften på forslaget og så leste teksten, men jeg er glad for at forslaget først og fremst handler om barn som blir utestengt fra SFO på grunn av manglende foreldrebetaling, og ikke først og fremst er en diskusjon om lovfesting av skolefritidsordningen, eller aktivitetsskolen, som det også blir kalt. SFO og AKS er et viktig tilbud til de yngste barna. Det gir sosiale fellesskap, og det skaper trivsel. Det har også stor betydning for læring og utvikling av både språk og sosiale ferdigheter. Nettopp derfor er SFO forankret i opplæringsloven – alle kommuner skal ha et tilbud om SFO. Jeg er enig med forslagsstillerne fra SV i at det er uheldig når barn stenges ute på grunn av foreldrenes økonomiske situasjon. I forslaget viser en til at det i Bergen var 153 barn som mistet plassen sin i SFO i 2014 på grunn av foreldrenes økonomiske situasjon. Det er stigmatiserende for barna, og jeg tenker det er bedre måter å håndtere dette på enn å straffe barna. Det er den utfordringen som nå må løses. Derfor er jeg glad for at statsråden i sitt svarbrev til Stortinget ikke er avvisende til problemstillingen, og jeg synes det er bra at flertallet i komiteen nå gir statsråden en tydelig oppgave med å løse denne utfordringen i forbindelse med arbeidet som er igangsatt med en stortingsmelding om tidlig innsats, som er varslet å komme til Stortinget høsten 2019. Jeg ser fram til å høre fra statsråden her i salen i dag hvordan han ser på den oppgaven han senere i dag får fra Stortinget. Jeg er i bunn og grunn optimistisk til at den problemstillingen som forslaget i dag løfter opp, vil bli løst og få en god ende. Arbeiderpartiet er som vanlig litt mer utålmodig, og vi er, sammen med Senterpartiet og SV, i dag med på et forslag der en ber regjeringen presisere overfor kommunene at en bør sanksjonere manglende foreldrebetaling på ordinær måte, ikke ved å frata barn plassen deres i SFO. Det forslaget tror jeg vil hjelpe mange nå, i påvente av at stortingsmeldingen kommer, og jeg håper at forslaget får flertall – det burde få flertall – i salen i dag. Med det tar jeg opp forslaget fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV.
Stine Margrethe Knutsdatter Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Det er bred enighet om at skolefritidsordningen er en viktig del av en samlet politikk for utdanning, barn og familier, og at innholdet i SFO er avgjørende for at SFO ikke skal bli en ren oppbevaringsplass for ungene, men tilføre noe til barnas utvikling og mestring. Det er også Fremskrittspartiet tilhenger av. Det er viktig å sikre et godt SFO- eller AKS-tilbud til barn i grunnskolen. Det er kvaliteten på tilbudet som er det sentrale for at barna skal ha det bra og oppleve meningsfulle aktiviteter, men Fremskrittspartiet mener at en lovfesting av retten til SFO-plass ikke er rett vei å gå. SFO skal være et frivillig tilbud. Bruken av SFO har steget betraktelig siden den ble innført. I årene med SFO har vi også sett at oppmerksomheten om kvalitet i skolen, testing og målinger og om norske elevers kunnskapsnivå i forhold til elever i andre land har blitt mye større. Dette mener vi i Fremskrittspartiet er positivt, og den nye virkeligheten bør også gjenspeiles i SFO-tilbudet. SFO bør brukes både til læring og til fritidsaktiviteter. Derfor vil Fremskrittspartiet heller prioritere innhold og kvalitet enn å lovfeste retten til SFO-tilbud. Mangfoldet i Norge er stort. Nettopp de lokale og regionale ulikhetene og hensynet til at folk er forskjellige, er noe av årsaken til at kommunene har ansvaret for finansiering av og struktur på – og er skoleeier til – de fleste grunnskolene. De har stor frihet til å bestemme innhold og omfang i skolehverdagen innenfor gjeldende regelverk, og det samme gjelder for SFO- og AKS-ordningen – ulike steder, ulike behov. Det er i svært liten grad laget nasjonale retningslinjer for innholdet, og derfor er det også variasjon mellom kommunene i hvilke tilbud elevene får, og det er forskjeller i pris og bruk av SFO. Det mener vi i Fremskrittspartiet er naturlig. En nasjonal bestemmelse om rett til SFO mener vi bryter med den kommunale selvbestemmelsesretten. I stedet for å lovfeste retten til SFO-plass bør det innføres bedre ordninger for familier med lav inntekt. Direkte støtte til lavinntektsfamilier er mer treffsikkert for å oppnå forslagsstillernes formål med forslaget enn å lovfeste en rett til SFO. Her vil jeg vise til Jeløya-erklæringen, hvor det framgår at regjeringen også vil innføre ordninger med redusert foreldrebetaling og gratis halvdagsplass i SFO, tilsvarende ordningen i barnehage for barn av foreldre med lav inntekt. I forlengelsen av det er Fremskrittspartiet glad for at flertallet i komiteen har samlet seg om følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen, som en del av arbeidet med den varslede stortingsmeldingen om tidlig innsats og inkluderende fellesskap i barnehage og skole, vurdere relevante tiltak for å unngå at elever blir utestengt fra SFO på grunn av foreldrenes økonomi.» Dette mener vi vil ivareta barn som trenger det, bedre enn lovfesting av rett til SFO-plass.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-11-13:
Senterpartiet er enig i at skolefritidsordningen er en viktig arena for barn i Norge. Deltakelse i SFO for de yngste barna gir et viktig sosialt fellesskap for utvikling av bl.a. sosiale ferdigheter. Likevel er det viktig at dette er et frivillig tilbud med rom for at kommunene skal ha frihet til å organisere og legge til rette ut fra de lokale behovene. Opplæringsloven pålegger kommunene å ha et SFO-tilbud for elever fra 1. til 4. trinn og for elever med særskilte behov fra 1. til 7. trinn, men loven gir ikke elevene rett til plass. Loven påpeker at innholdet skal være rettet mot lek, kultur- og fritidsaktiviteter, basert på det enkelte barns forutsetninger. Dette er verdifullt. Vi deler bekymringen for at barn blir utestengt fra SFO på grunn av manglende foreldrebetaling. Vi er også bekymret for at vi ikke har kunnskap om hvor mange det gjelder, og hvilke konsekvenser det får for dem. Det er i dag kommunen som fastsetter vedtektene for offentlig SFO, og vedtektene skal inkludere regulering av foreldrebetaling og oppsigelse av plassen. Lokalt handlingsrom samt lokal påvirkning og utvikling av SFO er utgangspunktet for å bedre dette tilbudet. Da må folk bruke den påvirkningsmuligheten de har lokalt. Senterpartiet mener ikke lovfesting av retten er riktig tiltak. Vi ber regjeringen vurdere relevante tiltak for å unngå at elever blir utestengt fra SFO på grunn av foreldrenes økonomi. Dette må inn som en del av arbeidet med den nye stortingsmeldingen som kommer høsten 2019, om tidlig innsats og inkluderende fellesskap i barnehage og skole. Vi vil bruke midler på å styrke kvaliteten i det nåværende SFO-tilbudet og kommunenes mulighet til å stille opp med sosiale tiltak for barna og familiene dette forslaget gjelder. Framfor å lovfeste retten til SFO-plass bør det på plass bedre ordninger for familier med lav inntekt. Senterpartiet mener at vesentlige betalingsmislighold kreves inn gjennom ordinære former for gjeldsinndrivelse, som ved andre kontraktsbrudd, og vi fremmer forslag om dette. Videre vil vi be regjeringen utrede innføring av gratis kjernetid i skolefritidsordningen for lavinntektsfamilier. Barn og unge – og deres familier, med ulik sosial og økonomisk bakgrunn – må alle bli inkludert i den nye stortingsmeldingen, som vi har store forventninger til. Jeg vil med dette ta opp forslag nr. 2 fra Senterpartiet.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-11-13:
Det er godt å høre at vi deler bekymringen og engasjementet for SFO. Det kan være grunn til å være bekymret dersom dette gjelder så mange barn som forslagsstillerne tegner et bilde av. Vi har mange gode ordninger for å følge opp familier som er i en vanskelig økonomisk situasjon, men det er åpenbart at flere her faller igjennom, og barna er dem som blir rammet. Hvordan ser statsråden for seg at de barna og barnefamiliene som er i den situasjonen at SFO-plassen blir inndratt uten samtykke, skal kunne bli ivaretatt av kommunene? Hva mener statsråden at kommunene kan gjøre, og hvordan skal de få dette til i praksis?
Olivia Corso Salles (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-13:
Jeg er også glad for at de andre partiene og statsråden deler bekymringen, men jeg blir litt oppgitt når alle henger seg opp i denne lovfestingen, for jeg presiserte veldig tydelig i innlegget mitt i stad at SV ikke legger noen prestisje i det forslaget slik det er. Vi er opptatt av intensjonen og av at den ivaretas. Vi har invitert til å finne andre, eventuelt bedre, løsninger, under forutsetning av at disse iverksettes raskt. Det som bekymrer meg, er at vi skal vente på denne stortingsmeldingen. Jeg lurer på om det er mulig for statsråden å se på noe annet enn de oppfordringene han kom med nå, som er fine, noe som sikrer at ingen av disse barna blir sittende hjemme fram til denne stortingsmeldingen kommer.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-11-13:
La meg også uttrykke glede over det brede engasjementet som er for SFO blant partiene. Det lover godt for det viktige arbeidet vi skal gjøre. Jeg mener det er viktig at vi på dette området ikke ivrer for mye for statlig detaljstyring, men at vi lar det være et godt rom for lokalpolitikken, slik at SFO-tilbudet også kan tilpasses lokale forhold. Når det gjelder det tallet som representantene fra SV tar opp, kan ikke jeg gå god for det. Men vi vet at dette kan være en problemstilling, og derfor understreket jeg i mitt innlegg at kommunen kan inndrive midler på andre måter enn å frata barna det viktige og verdifulle tilbudet de har i SFO. Jeg vil anmode kommunene – det sa jeg også – om å finne andre måter og ikke ramme barna og den tiden de har i SFO, hvor de både kan utvikle seg og ha venner.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-11-13:
Nå er det jo ikke slik at man trenger å vente. Det er fullt mulig for SV og andre partier å ta det opp i de kommunene hvor dette er en realitet. Vi kommer til å drøfte disse problemstillingene, ikke minst hvordan vi kan skape flere muligheter for lavinntektsfamiliene, i den varslede meldingen. Men hvis man skulle tenke seg det forslaget som Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV fremmer i dag, er mitt svar på det at det vil kreve en lovendring hvis man skal få det til. Det er bakgrunnen for at jeg så tydelig fra Stortingets talerstol anmoder kommunene om å finne andre løsninger. Jeg vil også gi honnør til SV for å ta det opp i Stortinget, for det at det blir en debatt her i Stortinget, håper jeg også bidrar til at kommunene tenker igjennom problemstillingen en gang til og ser etter andre løsninger enn å ta fra barna den verdifulle plassen de har i SFO.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Denne saken dreier seg om å gjøre enklere lovendringer for å gi fortsatt tilgang til taushetsbelagte opplysninger i folkeregisteret. Bakgrunnen er endringene i folkeregisterloven, som trådte i kraft 1. oktober 2017, som fordrer hjemmel i lov for å få utlevert taushetsbelagte opplysninger til folkeregisteret. Overgangsperioden på ett år hvor reglene etter tidligere lov har vært gjeldende, er nå over, og endringene er nødvendige. Konkret foreslås det å gis hjemmel for innsyn i rettshjelploven, barnebortføringsloven, voldsoffererstatningsloven, vergemålsloven og konfliktrådsloven, i tillegg til at en oppretting av enkelte inkurier i lovverket foreslås. Hensikten med forslagene i denne proposisjonen er å gi nødvendig lovhjemmel til Statens sivilrettsforvaltning, Fylkesmannen, Kontoret for voldsoffererstatning, vergemålsmyndigheten, Sekretariatet for konfliktrådene, konfliktrådene og sentralmyndigheten for barnebortføringssaker etter Haagkonvensjonen i 1980, slik at disse virksomhetene settes i stand til å utføre sine lovbestemte oppgaver. Jeg vil ikke gå inn i den enkelte lovendring, men nøyer meg med å understreke nok en gang at disse lovendringene først og fremst handler om at virksomheter som har som hovedoppgave å løse vanskelige og viktige oppgaver i samfunnet, som rettshjelp, barnebortføring, voldsoffererstatning, vergemål og konfliktløsning i konfliktråd, må ha tilgang til taushetsbelagte opplysninger for å kunne løse de oppgavene de er pålagt. En samlet komité står bak innstillingen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Jeg er tilfreds med at en samlet justiskomité tilrår forslagene i proposisjonen. Endringene i rettshjelploven, barnebortføringsloven, voldsoffererstatningsloven, vergemålsloven og konfliktrådsloven vil gi de aktuelle virksomheter tilgang til taushetsbelagte opplysninger, noe som er nødvendig for at de skal kunne utføre viktige og lovpålagte oppgaver. Virksomhetene har også i dag en slik tilgang, men dette er basert på vedtak og ikke lov. Med lovforslagene vil folkeregisterlovens krav om hjemmel i særlovgivning være oppfylt. Forslagene går ikke lenger enn det som er nødvendig. Alle de virksomheter som fortsatt får tilgang, har lovpålagt taushetsplikt og erfaring med og rutiner for å behandle sensitive opplysninger. Proposisjonen inneholder også forslag til oppretting av enkelte inkurier i lovverket for øvrig.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-11-21:
Jeg vil på vegne av representantene Per Olaf Lundteigen, Kjersti Toppe og meg selv legge fram representantforslag om endring av lov om samordning av pensjons- og trygdeytelser.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-11-21:
På vegne av stortingsrepresentantene Marit Arnstad, Liv Signe Navarsete, Emilie Enger Mehl og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om nødvendig styrking av Heimevernet og politiet.