Bent Høie (Høyre), 2010-03-02:
Det er riktig at en i det siste har hatt veldig stort fokus på en konkret sak ved ett av helseforetakene knyttet til – i alle fall mistanke om – en manipulering av datoen for innkalling til pasientundersøkelser og behandling. Dette er etter Høyres oppfatning bare ett eksempel på at det finnes ulike måter som pasientrettighetene undergraves på i helseforetakene våre. Vi har òg registrert den gjennomgangen som det var riktig av helseministeren å foreta i helseforetakene knyttet til om liknende forhold kan bli avdekt i de andre helseforetakene. Gjennomgangen viser at det ikke er tilfellet, knyttet opp til den type manipulering av data. Det er heller ikke det som er intensjonen med denne interpellasjonen. Det som er intensjonen med denne interpellasjonen, er å trekke opp den utfordringen som det gir ved at en har helseforetak som både innfrir retten til spesialisert behandling, skal gjennomføre retten til spesialisert behandling og finansiere retten til gjennomføring av spesialisert behandling. Dette gir, etter det som også bl.a. professor Syse har tatt opp, en utfordring knyttet til bukken og havresekken-problematikken. Problemet med det at pasientrettighetene ikke blir tilstrekkelig ivaretatt, er dokumentert gjennom en rekke nylige rapporter knyttet opp til pasientrettighetene, som jeg skal komme tilbake til. Da pasientrettighetsloven ble vedtatt i juni 1999, ga den pasientene rett til vurdering, rett til helsehjelp og rett til fritt sykehusvalg. Retten til en individuell frist for behandling ble imidlertid foreslått av regjeringen Bondevik II, og vedtatt i Stortinget 2. desember 2003. Samtidig ble det innført en rett til behandling i private virksomheter i Norge eller i utlandet, dersom fristen ble brutt. I innstillingen uttalte komiteen enstemmig: «Komiteen har merket seg at departementet foreslår at helsetjenesten skal informere de aktuelle pasientene om når behandlingsfristen går ut. Behandlingsfristen vil få større reell betydning for pasientene når de får et konkret tidspunkt som de kan forholde seg til og innrette seg etter.» Men spørsmålet i forhold til denne interpellasjonen er rett og slett om Stortingets intensjon med pasientrettighetene og pasientrettighetsloven er oppfylt. Har pasientene fått betydelig bedre rettigheter og rettssikkerhet? Riksrevisjonens rapport nr. 5 for 2008–2009 oppsummerer en undersøkelse om psykisk helsevern. Der heter det i pressemeldingen fra Riksrevisjonen: «Helseføretaka praktiserer prioriteringsforskrifta svært ulikt. Opplagte rettspasientar får avslag, medan pasientar som burde fått avslag, blir tatt inn. Det er ingen samanheng korkje mellom diagnose og prioritering av pasienten, eller mellom diagnose og frist for behandling.» Videre heter det i rapporten: «Også fastsetjinga av fristar for når behandlinga seinast skal givast, synest meir prega av kapasitetsomsyn enn av omsynet til pasientane.» Helsedirektoratets rapport om ventetider og ventelister for andre kvartal 2009 påpekte nok en gang store variasjoner i tildeling av rett til helsehjelp: «Det er store regionale variasjoner i rettighetstildeling innen somatiske fagområder. Andelen som tildeles rett til nødvendig helsehjelp varierer fra 44 til 82 prosent mellom regionene i 2. tertial 2009. Helse Midt-Norge skiller seg ut fra de andre regionene med en høyere andel som er tildelt rettighet.» I dag ble det lagt fram en ny rapport fra Helsedirektoratet knyttet til ventelistesituasjonen for 2009. I denne rapporten ble akkurat det samme bekreftet: «Det er variasjoner i rettighetstildeling mellom ulike sektorer og regioner. For somatisk sektor er det store variasjoner mellom regionene i hvor stor andel av pasientene som gis prioritet. I 3. tertial 2009 gav Helse Midt-Norge prioritet til 80 prosent av pasientene, mens Helse Nord prioriterte 48 prosent av pasientene. Innen psykisk helsevern for voksne varierte andelen pasienter med prioritet fra 91 prosent(Helse Midt-Norge) til 66 prosent(Helse Nord) (Helse Midt-Norge) (Helse Nord) Helsetilsynet gjennomførte et toårig tilsyn med psykisk helsevern i Distriktspsykiatriske sentre. I rapport 4/2009 gir de en oppsummering etter ett års tilsyn, med overskriften «DPS, landsdekkende tjenester, varierende kvalitet?». I rapporten heter det bl.a.: «Ved 15 av de 28 DPS-ene fant tilsynet at vurdering og prioritering av henvisninger ikke alltid var i overensstemmelse med kravene som er fastsatt i lov og forskrift.» Videre: «Ved noen DPS ble ventetiden funnet å være opptil et halvt år for første konsultasjon, og behandlingsfrister ble satt uavhengig av pasientens tilstand og situasjon.» Videre: «Statens helsetilsyn ser med bekymring på at det fortsatt synes å være utbredt svikt når det gjelder prioritering og vurdering av pasienter som henvises til DPS. I tillegg til at dette kan ha alvorlige konsekvenser for helsehjelpen til den enkelte pasient, kan feil og mangler på dette området også bidra til å svekke samhandlingen mellom DPS og henvisende instanser som fastleger og andre deler av helsetjenesten.» I Riksrevisjonens rapport nr. 3 for 2009–2010 ble det nok en gang påpekt svakheter i Helse- og omsorgsdepartementets eierstyring av de regionale helseforetak. I pressemeldingen fra Riksrevisjonen heter det bl.a.: «Praktiseringen av utsatt frist for behandling av pasienter innen tverrfaglig spesialisert behandling for rusmiddelavhengige(TSB) i Helse Sør-Øst kan føre til alvorlig brudd på pasientrettighetsloven. Pasientene forledes til å akseptere at opprinnelig behandlingsfrist, satt ut fra hva som er medisinsk forsvarlig ventetid, utsettes på grunn av manglende kapasitet ved institusjonen. Pasientene mottar ikke tilstrekkelig og korrekt informasjon til å kunne gi et kvalifisert samtykke til utsatt frist for pasienter, og dermed mulighet til å ivareta sine rettigheter.» (TSB) På bakgrunn av Riksrevisjonens rapport i 2008–2009 foreslo Høyre allerede den gangen å opprette en uavhengig instans for vurdering av pasientens rettigheter, sånn at sykehusene ikke kan begrense disse rettighetene ut fra egen kapasitet og økonomi. Den daværende helse- og omsorgsministeren avviste dette problemet og sa til Stortinget, i brevs form, da komiteen behandlet saken: «Det er ikke grunnlag for å hevde at pasientene ikke får en frist for behandling som er gått ut fra en ansvarlig medisinsk-faglig vurdering. Jeg kan ikke se at det for øyeblikket er behov for å gjøre endringer i pasientrettighetsloven på dette området.» Denne interpellasjonen er reist nettopp for å ha en bredere debatt om hvor mange rapporter fra de ansvarlige myndighetene og tilsynsmyndighetene en helseminister fra Arbeiderpartiet trenger før man innrømmer at pasientrettighetene ikke blir tilstrekkelig fulgt opp i våre helseforetak, at det blir manipulert med disse rettighetene med bakgrunn i at en tar kapasitetshensyn, og ikke hensyn til pasientens medisinske tilstand, som var den helt klare forutsetningen fra Stortingets side da man vedtok den nye pasientrettighetsloven. Saken fra Asker og Bærum er sannsynligvis en enkelthendelse som illustrerer at det finnes veldig ukloke måter å manipulere pasientrettighetene på som det er lett å oppdage og lett å etterkomme. Utfordringen for statsråden må være å lede et system der det finnes utrolig mange flere, betydelig mer kompliserte og vanskeligere måter å kontrollere og manipulere de samme rettighetene på, og at dette ikke går ut over de pasientene som selv har minst muligheter til å følge opp at deres rettigheter blir fulgt opp, som har minst muligheter til å følge opp at de får et brev i postkassen som sier at hvis deres rettigheter ikke blir fulgt opp, kan de ta kontakt med HELFO, rett og slett fordi de ikke har en postkasse, og rett og slett fordi de ikke leser brev. Hvilke diskusjoner knyttet til vårt helsevesen og vårt system vil statsråden åpne opp for, for at dette skal være individuelle rettigheter for det enkelte menneske, og ikke rettigheter som ivaretar systemet foran enkeltmennesket?