Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2009-12-14:
Det sies at det verste som kan skje en politiker, er å miste stemmen, og jeg er svært nær der i dag, så vi får se hvor mye av innlegget jeg kommer igjennom. Det kan bli en utfordring. Vi behandler i dag Dokument 1 for 2009–2010 og innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen om Riksrevisjonens rapport om den årlige revisjon og kontroll for budsjettåret 2008. Alle som har sittet på Stortinget en tid, har forholdt seg til Riksrevisjonens rapporter, men etter at jeg ble medlem av kontroll- og konstitusjonskomiteen i høst, har jeg foretatt mine første dypdykk i disse rapportene. Og jeg må si meg imponert over det som kommer fra Riksrevisjonen. Jeg er dog ikke spesielt imponert over det arbeidet som gjøres i Regjeringen. Det er et generelt inntrykk av manglende styring som fremkommer i dette dokumentet, som behovet for samordning av IKT-systemer, omfattende brudd på anskaffelsesregelverket og en rekke større og mindre forhold som, om de hadde vært til stede i en privat virksomhet, ville avstedkommet at noen fikk sparken, i alle fall betydelige omorganiseringer og oppvask. Med dette som hovedinntrykk vil jeg si litt om noen spesifikke felt. Jeg skal i mitt innlegg først fokusere på de to departementer jeg har saksordførerskap for, Fornyings- og administrasjonsdepartementet og Barne- og likestillingsdepartementet, og hvis stemmen holder videre, skal jeg også kommentere litt rundt Arbeids- og inkluderingsdepartementet, Kommunaldepartementet, Kulturdepartementet og Helsedepartementet. Først til Fornyings- og administrasjonsdepartementet. Svakheter ved finansierings- og styringssystemet for fylkesmannsembetene har vært et stadig tilbakevendende problem. Systemet har gjort det vanskelig å koordinere og prioritere mellom embetsoppdragene. Dette har ført til at sentrale føringer fra noen departementer i liten grad har vært innarbeidet i embetenes interne styringsdokumenter. Komiteen er bekymret, men vi har også merket oss at departementet har iverksatt tiltak på dette feltet. Det må forutsettes at tiltakene får den ønskede virkning, slik at problemene ikke vedvarer. Jeg nevnte innledningsvis problemer med hensyn til offentlige innkjøp. Komiteen har, som det fremgår av innstillingen, spurt statsråden om hva som gjøres på dette feltet, og statsrådens svar ligger som vedlegg til innstillingen. I brevet fra statsråden redegjøres det for en rekke tiltak som er igangsatt for å motvirke de avdekkede brudd på regelverket for offentlige innkjøp. Det synes for komiteen som om man nå har tilgjengelig de hjelpemidler og de kurstilbud som er nødvendig for at man skal få en klar bedring på dette feltet. Man har altså verktøyet. Det er bare å ta det i bruk. Så til Barne- og likestillingsdepartementet. Ordningen med tilskudd til tiltak mot fattigdom blant barn og unge i 23 bykommuner skal bidra til å bedre barn og unges oppvekst- og levevilkår ved å tilby ferie- og fritidsaktiviteter. Komiteen merker seg at Riksrevisjonen finner at regelverket for tilskuddsordningen er upresist og mangelfullt. Blant annet mangler det kriterier for måloppnåelse. Dette er uheldig. Vi merker oss også at departementet varsler en endring av regelverket. Det er bra. Det er kritikkverdig at 89 pst. av barnevernssakene i 2008 hadde en saksbehandlingstid som var lengre enn det som er satt som mål i barnevernsloven. Det er åpenbart at den lange saksbehandlingstiden kan få alvorlige konsekvenser for de barna det gjelder. En samlet komité mener at det er for defensivt når departementet viser til at den gjennomsnittlige saksbehandlingstiden ikke viser en økende tendens. Komiteen vil her vise til at selv om departementet fra 2007 har tilført fylkesnemndene nye stillinger, er saksbehandlingstiden fortsatt for lang. Reduksjonen i gjennomsnittlig saksbehandlingstid fra 2007 til 2008 skyldes i hovedsak redusert saksbehandlingstid for klagesakene. Det er også store forskjeller i saksbehandlingstid mellom fylkesnemndene. Det er åpenbart behov for at departementet iverksetter nødvendige tiltak for å redusere saksbehandlingstiden. Som tidligere representant for Fremskrittspartiet i familie- og kulturkomiteen har jeg merket meg de stadige utfordringene vedrørende saksbehandlingstiden i fylkesnemndene. Vi i Fremskrittspartiet stiller spørsmål ved om man faktisk forsøker å lappe på et system som heller burde vært skiftet ut i sin helhet. Jeg vil her vise til at Fremskrittspartiet gjentatte ganger har tatt opp forslag om at disse sakene burde tillegges det ordinære rettssystemet. Et annet forhold som har opptatt meg fra den tid jeg satt i familiekomiteen i Stortinget, var de lange saksbehandlingstidene for adopsjon. På dette feltet følte i sin tid en samlet opposisjon at regjeringen var handlingslammet. Det er derfor med glede jeg nå konstaterer at en samlet kontroll- og konstitusjonskomité uttrykker bekymring over de lange saksbehandlingstidene og imøteser konkrete forbedringer på dette feltet etter at det offentlige utvalget i oktober leverte en utredning med gjennomgang av adopsjonsfeltet. Her er det et betydelig forbedringspotensial. Et annet stadig tilbakevendende tema i norsk familiepolitikk er Bufetat og barnevernsplasser. Komiteens flertall, medlemmene fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, viser til komiteens brev av 18. november 2009 og svar fra statsråden av 25. november vedrørende Bufetats kjøp av private barnevernsplasser. Flertallet viser også til de stadige økninger og overskridelser man har hatt på dette feltet under regjeringen Stoltenberg. Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre mener mye tyder på at den sittende regjering har større fokus på at mest mulig av barnevernet skal være i statlig regi og minst mulig i privat regi, enn den har på barnas beste, kvalitet og styring. Denne tilnærmingen til de store utfordringene man har i barnevernet, vanskeliggjør selvfølgelig situasjonen for både de ideelle og de kommersielle private tilbyderne, samtidig som det blir vanskeligere å nå målet om et godt barnevern. Min oppfordring til Regjeringen er å legge ideologien til side og tenke på hva som er best for barna. Så noen ord om Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Den viktigste faktoren for at innvandrere som er kommet til landet vårt, skal få seg jobb og bli en integrert del av samfunnet, er språket. I den sammenheng er det av betydning hvilken iver og innsats den enkelte selv legger for dagen, men det er også svært viktig at den språkopplæringen som det offentlige tilbyr, er av høy kvalitet. Jeg blir skremt over at det fremgår av Dokument 1 at det bevilges betydelige midler til språkopplæring for innvandrere uten at det kan dokumenteres resultater som samsvarer med målet for opplæringen. Jeg merker meg at det er en rekke forbedringstiltak i gang på dette feltet, og jeg håper at de vil føre frem. Så var det Nav, som flere har vært inne på i debatten så langt. Her er man oppe i det man folkelig sett vil kalle en skikkelig suppe – det er kanskje ikke et parlamentarisk uttrykk. Komiteen skal over nyttår ha en høring på dette feltet. Jeg vil allerede nå signalisere at Fremskrittspartiet ser svært alvorlig på at Riksrevisjonen ikke har kunnet bekrefte Navs regnskap for 2008, og at det er påpekt svakheter i internkontrollen som medfører stor sannsynlighet for at regnskapet inneholder vesentlige feil og mangler. Dette er revisorspråk for at noe er veldig galt. Så til Helse- og omsorgsdepartementet. Her vil jeg spesielt trekke frem at saksbehandlingstiden hos Norsk pasientskadeerstatning er på i gjennomsnitt 2,5 år for saker der det innvilges erstatning, og at pasienter som klager avgjørelser inn for Pasientskadenemnda, må vente i ytterligere ca. ett år på avgjørelsen. Jeg mener tre til fire års behandlingstid før søknader er endelig avgjort, er skandaløst lenge. Det er åpenbart at det må gjøres noe for å redusere denne tidsbruken. Jeg må si meg skuffet over statsrådens svar i brev av 25. november 2009, hvor det fremgår at statsråden har en defensiv holdning på dette feltet. Det virker som man ikke er så veldig opptatt av enkeltmennesket – og det de har blitt påført av lidelse. Jeg stiller spørsmål om dette har noe med den sittende regjerings syn på enkeltmennesket i Helse-Norge. Det er jo en regjering som også synes å mene at 280 000 mennesker i helsekø er helt ok, og at det viktigste er at man ikke benytter private tilbydere. Men dette er jo også temaer som skal komme innom på nyåret når komiteen skal behandle en sak om Riksrevisjonens undersøkelse av økonomistyringen i helseforetakene. Så til Kommunal- og regionaldepartementet. Riksrevisjonen har kritiske merknader til departementets oppfølging av bruken av tilskudd til fylkeskommunene til regional utvikling. I 2008 ble det bevilget 1,3 milliarder kr til dette formålet. Man har liten oversikt over resultatene av prosjektene, og det er betydelig forbedringspotensial. Til slutt Kultur- og kirkedepartementet. Jeg har selvfølgelig merket meg at Riksrevisjonen har vesentlige bemerkninger til særlig Norsk Tipping. Her blir det jo en høring på nyåret i forbindelse med Riksrevisjonens Dokument nr. 3:14 for 2008–2009. Men jeg vil allerede nå påpeke at Fremskrittspartiet ser svært alvorlig på de forhold som er fremkommet.