Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2007-12-11:
Næringslivet i Norge går godt. Opposisjonens sprikende forsøk på å svartmale situasjonen kan ikke sies å være annet enn et skudd i mørke. Det har tidligere rast debatter om både tomme og fulle verktøykasser og smykkeskrin når det gjelder næringspolitikken. Jeg har ikke tenkt å rippe opp i det. Men vi kan konstatere at det går godt i norsk næringsliv. Sysselsettingen er høy. Arbeidsledigheten er den laveste på 20 år. Det legges til rette for mer forskning og innovasjon. For regjeringspartiene er statlig eierskap viktig, ikke fordi det er et mål i seg selv for staten å eie mest mulig, men fordi staten ønsker å sikre noen mål gjennom sitt eierskap. Statlig eierskap er med på å sikre råderetten over våre felles naturressurser. Det er viktig for å sikre nasjonal forankring og langsiktig utvikling av nøkkelbedrifter. Dessuten kan det bidra til å sikre andre samfunnsmessige og politiske mål som for regjeringspartiene er viktige. Det framlagte forslag til statsbudsjett og flertallsinnstillingen til Stortinget viser at staten er, og ønsker å være, en aktiv og forutsigbar eier. Men regjeringspartiene er ikke bare opptatt av statlig eierskap. Et mangfold av eierskap i norsk næringsliv er nødvendig – statlig og privat, nasjonalt og utenlandsk. Det er summen av dette mangfoldet og samspillet dem imellom som best sikrer et framtidsrettet, sterkt og konkurransedyktig norsk næringsliv. Vi tror ikke at staten eller de private alene kan løse de utfordringene vi står overfor, eller sikre de målene vi er opptatt av. Tidligere i høst fusjonerte Statoil og petroleumsvirksomheten i Hydro. Det nye selskapet StatoilHydro vil bli et verdensledende energiselskap med styrket konkurranseevne både nasjonalt og internasjonalt. Gjennom sammenslåingen har vi fått et nytt selskap med ressurser og kompetanse som gir enorme industrielle muligheter. Olje- og gassforekomstene våre er fellesressurser som bør forvaltes av fellesskapet. Derfor er det riktig og viktig at staten bidrar som en aktiv, forutsigbar og langsiktig eier. En sak som har skapt debatt blant partiene på Stortinget, er statens eierskap i Aker Kværner. Den saken skal vi debattere senere i dag, men jeg må kommentere Venstres merknad i budsjettinnstillingen om denne saken. Der prøver de å framstille dette som en ren gavepakke til Røkke. Det er i beste fall kun et dårlig retorisk poeng. Statens eierskap i Aker handler om å sikre langsiktig utvikling, forutsigbarhet og nasjonalt eierskap i en nøkkelbedrift for norsk petroleumsnæring. Jeg er glad for at stortingsflertallet senere i dag vil sikre at Aker Kværner får utvikle seg videre som en viktig aktør i norsk næringsliv. Dette er aktiv eierskapspolitikk, og det er aktiv næringspolitikk. Jeg vil for øvrig vise til forslaget om tilbaketrekking av allerede gitte fullmakter om nedsalg i henholdsvis Cermaq ASA og Telenor ASA. Regjeringspartiene støtter dette. Det virker som om Høyre og Fremskrittspartiet tror konkurranse er løsningen på alle utfordringer. Samtidig blir vi i regjeringspartiene stadig beskyldt for å mene at konkurranse er roten til alt ondt. Det siste er en grov feiloppfatning. Konkurranse er bra på de områder der markedet fungerer og tjener forbrukernes interesser. Det er bra med konkurranse mellom butikker, mobiloperatører, skipsbyggere eller bryggerier, for den saks skyld. Men konkurranse er ikke løsningen på alt. Konkurranse for konkurransens skyld har liten hensikt. De grunnleggende velferdsområdene som helse, omsorg og utdanning og grunnleggende infrastruktur skal i all hovedsak bygge på fellesskapsløsninger. Når det gjelder de områdene der det er konkurranse, er det viktig at det foregår riktig og ordentlig. Brudd på konkurranselovgivningen må slås ned på. Det samme gjelder brudd på innkjøpsregelverket. Og her må jeg si et par ord om KOFA. For 2006 og 2007 økte Regjeringen bevilgningene til KOFA. Og som vi hørte statsråden si i forrige innlegg: Saksbehandlingstiden er nå nede på det mål som departementet har satt. Etterslepet på uoppgjorte saker er hentet inn. Det er viktig at offentlige instanser forholder seg til regelverket for innkjøp. Det er ikke småpenger det er snakk om. Det er selvfølgelig et mål at de offentlige instansene overholder det regelverket som eksisterer. Færrest mulig saker bør havne hos KOFA i utgangspunktet. Men når sakene først havner der, er det viktig at de er i stand til å følge opp dette på en tilfredsstillende måte. Med de siste års økte bevilgninger burde KOFA nå stå godt rustet i så måte.