Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-02-12:
Når man skal finne innhold i begrep, gjorde jeg det som kanskje mange gjør, jeg gikk til leksikonet – til Store norske leksikon. Der står det: «Folkekirke, kirkesamfunn som prinsipielt omfatter hele folket. Kan være statskirke, som den norske, men behøver ikke å være det. Den skiller seg prinsipielt fra foreningskirken, som er basert på individuell innmelding ifølge trosoverbevisning. Folkekirken baseres på barnedåp og ønsker å omfatte alle som ikke er utmeldt. Er folkekirken selvstendig overfor staten i styre og økonomi, kalles den en fri folkekirke. Kirkepartiet under professor A. Tarangers ledelse arbeidet på begynnelsen av 1900-tallet for fri folkekirke i Norge. Det samme gjorde bl.a. Norges kristelige landslag. I de senere års kirkelige debatt har igjen tanken om fri folkekirke gjort seg gjeldende i Norge. Det er også en tendens til å sette spørsmålstegn ved selve folkekirketanken, ut fra synet på det moderne samfunn som pluralistisk og sekulært.» Så svingte jeg også innom Wikipedia – som vi selvfølgelig gjør. Der sto det kort og greit: «Folkekirke brukes vanligvis om kirker som har oppslutning fra størstedelen av befolkningen i et land.» Begrepet er ikke nytt. Det har kommet inn i Grunnloven nå, men det har stått flere steder enn i Senterpartiets program. Allerede i 1996 ble begrepet brukt i kirkeloven, hvor man understreket Den norske kirkes rolle som folkekirke. Men hva innholdet i en folkekirke skal være, er det etter Kristelig Folkepartis mening viktig at man diskuterer først og fremst i Kirken selv. Da jeg hørte siste innlegget fra representanten fra Senterpartiet, styrker virkelig det tanken om at dette er en debatt som Kirken selv skal styre. Det er egentlig ikke en diskusjon som vi i det politiske miljøet bør ta. Stortinget har i det siste vært ryddig på å understreke at vår jobb er å støtte opp under Kirkens egenbestemte oppdrag. Vi sier f.eks. i Innst. 12 S for 2012–2013: «Komiteen viser til at det er Kirkemøtets oppgave å foreta prioriteringer av de ulike satsingsområder i kirken. Bevilgningene under kapitlet skal understøtte Kirkemøtets mål for Den norske kirke som en bekjennende, misjonerende, tjenende og åpen folkekirke. Komiteen har merket seg at Kirkemøtet har vedtatt følgende satsingsområder», osv. Med dette som bakteppe kan en si at denne debatten sånn sett er prinsipielt overflødig, men likevel har Stortinget gjennom stat–kirke-forliket brukt et begrep som «folkekirke», og vi har grunnlovfestet det. Det er ikke bare et arbeidsuhell. Forskjellen på dette trossamfunnet og andre er etter min mening særlig den historiske relasjonen som statskirke. Den har vært en viktig del av det offentlige Norge, og som representant for majoritetskonfesjonen er den hjemmet til store deler av Norges folks kulturelle og trosmessige tilhørighet og har dermed også hatt en naturlig plass ved store offisielle begivenheter. Staten bør etter min mening se seg tjent med et kirkesamfunn som tar på seg oppgaven det er å være til stede over hele landet, og til stede for folk flest ved livets og nasjonens store hendelser i glede og i sorg. Vi ser at mange mennesker har et religiøst behov når noe skjer. Da er det viktig for Kristelig Folkeparti at det finnes et sted som man ikke pleier å kontakte eller gå jevnlig til, men som man likevel føler er en del av et felleseie – et sted hvor man kan gå, som er ens eget og som møter ens behov. Vi så etter de tragiske hendelsene 22. juli at folk på eget initiativ søkte til kirkens rom for sorg og ettertanke. Jeg har en forventning om at Den norske kirke fortsatt skal ta på seg det oppdraget som vi ikke har bedt andre utføre for oss. Den er fri til å etablere seg hvor som helst, på hvor få eller mange steder den vil, men jeg har også en klar forventning til Den norske kirke at den skal være til stede over hele landet. Det krever at vi sikrer en finansiering som er tilstrekkelig til at det kan skje. Jeg tror at Kirken selv må ha en definisjon av folkekirkebegrepet, og kanskje er visjonen til Agder og Telemark bispedømmeråd den som vil sikre folkekirkens tilstedeværelse hos folk framover: «Nær troens kilder, nær dagens mennesker.» Sånn kan folkekirken sikres.