Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-18:
La meg starte med det som i et lengre historisk perspektiv er det eneste som kommer til å bli husket fra dagens debatt og fra dagens innstilling. Det er at vi endelig får på plass et etisk regelverk for oljefondet. La meg starte med dette, for dette er en historisk beslutning. Det er altså første gang en stat underkaster sine investeringer et etisk regelverk, som betyr at staten har både et moralsk og et etisk ansvar for den måten man plasserer pengene sine på. Dette har vært mulig fordi stortingsflertallet heldigvis, opprinnelig mot Regjeringens vilje, nedsatte et utvalg, Graver-utvalget, som fastslo at det ikke bare var mulig, men også ønskelig at staten hadde den typen regelverk for sine investeringer. Det har vært en lang kamp, som i dag krones med seier. Det har vært masse harselas. Ulike finansministere fra flere partier, ikke minst den sittende finansminister, har harselert over dette og ment at dette var umulig. Men ikke bare var det mulig, det var sågar ønskelig. Det som gjorde at vi fikk til dette, etter denne lange kampen, var at SV avslørte at oljefondet investerte i landminer, i et firma i Singapore. Da hadde Norge akkurat startet den store kampanjen for å få et internasjonalt forbud mot landminer. Vi hadde gitt fredsprisen til Jody Williams. Vi var svært stolte av at det internasjonale samfunnet endelig hadde fått en internasjonal konvensjon som forbød et bestialsk og grusomt våpen som landminer. Så viste det seg at våre egne sparepenger var investert i et firma som produserte dette våpenet, som er forbudt etter FNs konvensjon. Først da startet snøballen så vidt å rulle, og flere så at det kanskje var nødvendig å tenke igjennom dette med etikken en gang til. Det startet altså en prosess som gjorde at det på et tidspunkt var mulig å få nedsatt dette utvalget ledet av professor Graver, som fastslo det historiske, nemlig at det var både ønskelig og mulig. Det betyr at for første gang vil det nå kunne være mulig å få en sammenheng mellom det som er Norges utenrikspolitikk, og den måten vi håndterer vår store rikdom på. La meg bare ta ett eksempel: Statsministeren har et prisverdig engasjement mot militærdiktaturet i Burma. Han har gjentatte ganger sagt at vi som privatpersoner ikke bør investere i selskap som investerer penger i noe som understøtter militærregimet i Burma. Samtidig har oljefondet, altså statens egne penger, investeringer i en rekke selskap som investerer i det samme landet. Denne dobbeltmoralen er det selvfølgelig over tid ikke mulig å leve med, nemlig at statens penger undergraver det som er offisiell norsk utenrikspolitikk. Dette vil vi etter dagens vedtak få en slutt på. Det betyr at det vil være mulig, i hvert fall på noen felt, å få en sammenheng mellom statens utenrikspolitikk og det som er investeringsporteføljen eller investeringsprofilen i oljefondet. Dette kan på mange måter sette en standard som kan bli historisk, fordi det vil skape en dynamikk innenfor kapitalismen, nemlig en etisk dynamikk som gjør at også andre etter hvert vil kunne komme inn på dette. Hvis den norske stat med sine tusen milliarder kroner kan gjøre dette, hvorfor kan da ikke Statoil gjøre det? Hvorfor kan ikke Hydro gjøre det? Hvorfor kan ikke Telenor gjøre det? Hvorfor kan ikke tyske, amerikanske, engelske og danske selskaper gjøre det? Det er jo først når de store pengene kommer i bevegelse at dette ut fra en etisk betraktning blir problematisk i styrerommene i de store multinasjonale selskap som oljefondet har investert i. Vi tror at dagens vedtak på mange måter vil sette standarden for hvordan man om få år vil håndtere penger i andre norske selskap, og kanskje over tid også i utenlandske selskap, der etikk blir kriteriet for det man velger å gjøre i styrerommet. Faren for å bli tatt med buksene nede av en voksende internasjonal opinion, av en våken presse, av politikere eller av NGO-er som kan henge ut firmaet og si: Se her, dette firmaet er det vi investerer sparepengene våre i. Det er det ikke snakk om, disse blodpengene vil vi ikke ha! Det er den dynamikken som vi forhåpentligvis har vært med på å starte i dag. Erfaringene viser også at etikk og butikk henger sammen. Det er ingen grunn til å tro at staten vil tape penger på å ha et etisk regelverk. Men om så var at staten faktisk tapte penger på å la være å investere i et selskap, så tror jeg hele det norske folk ville si: Takk - de blodpengene vil vi ikke ha! Vi vil ikke ha pensjonspengene våre og oljepengene våre investert i selskaper som ikke har en etisk atferd. La meg også si - det har et komikkens skjær over seg - at vi i dag fremmer et forslag om at også tobakk skal inn i dette. Vi har en regjering som har gjort det til en merkesak å kjempe mot tobakk, og som har fått Stortingets støtte i dette. Da er det nesten litt vittig at Kristelig Folkeparti i dag vil stemme imot et forslag om at tobakk skal inngå i det som oljefondet ikke skal investere i. Vi kommer til å få rett i dette også. SV kommer til å vinne dette. Tobakksindustrien kommer til å være ute av dette i løpet av få år. Vi fremmer et forslag om det i dag. Vi vet vi blir nedstemt, og Kristelig Folkeparti blir tatt med buksene nede - men la det bare være. Vi kommer tilbake til dette, og de skal få lov til å rette opp sin synd ved neste korsvei. I revidert budsjett har vi tre hovedprioriteringer. Den ene er kampen mot arbeidsledigheten, den andre er sykehusøkonomien, og den tredje er kommuneøkonomien. Jeg la merke til at Jan Tore Sanner skrøt veldig i stad av hvor mye bedre det gikk i næringslivet, men det må vel nærmest kunne betraktes som et sitatfusk når han da unnlater å ta med den ene setningen fra SSB, som dreier seg om arbeidsledigheten, der det står at "bedringen i arbeidsmarkedet er meget beskjeden". Vi kan altså se for oss at i hele perioden fram til 2007 vil vi ha høy arbeidsledighet - over 100 000. Det betyr at så lenge man tror at markedet alene skal skape arbeidsplasser, og at man ikke skal ha en aktiv stat, vil man ha en høy arbeidsledighet. Det vi fra SV ønsker, er at staten skal ta et aktivt ansvar for å bidra til at flere mennesker kan bruke sin arbeidskraft til gagn for seg selv og til gagn for fellesskapet. Heidi Grande Røys vil komme tilbake med utfyllende kommentarer om SVs sysselsettingspakke i sitt innlegg. Men perspektivet må jo hele tiden være dette: Det er vi som sitter her, som må prøve å få ledige hender i arbeid, for det viser seg at markedet alene ikke vil klare det. SV har foreslått ca. 1 milliard kr mer til sykehusene. Vi registrerer med tilfredshet at det i budsjettforliket er 0,5 milliarder, men vi er svært overrasket over at budsjettpartiene ikke har sett på dette med balansekravet. Det er nemlig balansekravet som til sjuende og sist vil gjøre at vi også i år vil få feriestengte sykehus, og også i år vil oppleve store nedskjæringer innenfor sykehussektoren. Det betyr at sykehusene er pålagt å dekke inn dette store akkumulerte underskuddet innen 2006, og at man også i år vil få akkurat den samme situasjonen som i fjor. Jeg er veldig overrasket over at Arbeiderpartiet ikke har sett dette og akseptert det. Den store gjeldsbyrden helseforetakene har, vil bli et stort problem og vil nødvendigvis gå ut over pasientbehandlingen. Vi er også overrasket over at det ikke ligger mer penger til kommunene i dette budsjettet. Og grunnen til det er følgende - gitt den premiss at Stortinget i fjor høst, da vi vedtok det ordinære budsjettet, sa at kommunene skulle ha en skatteinngang som var en del av kommunenes inntekter: Skatteinngangen har blitt vesentlig lavere. Den har faktisk blitt flere milliarder kroner lavere enn det som var forutsatt. Men vi i Stortinget pålegger jo hele tiden kommunene nye oppgaver. Vi pålegger og forventer at kommunene skal løse oppgavene til beste for befolkningen, som vi hele tiden er i dialog med. Derfor er det spesielt å legge merke til at det altså ikke er lagt inn én krone ekstra til å bygge velferd i norske kommuner, verken i budsjettforliket eller i det opprinnelige forslaget fra Regjeringen. Det betyr at resten av dette året vil bli meget krevende i norske kommuner. Vi vil igjen stå overfor en situasjon som fører til at kommunene vil komme til Stortinget til høsten og si: Hør her, vi har simpelthen ikke penger til alle de lovpålagte oppgavene som Stortinget ber oss om å ivareta. Alt dette får SV til innenfor et strammere budsjett enn det Regjeringen har lagt fram. Det er kanskje litt morsomt for Regjeringen å registrere det. Vi mener det er riktig å ha en stram finanspolitikk nå, simpelthen fordi det ikke er det private forbruket vi ønsker å stimulere. Vi ønsker å stimulere fellesforbruket - fellesforbruket som vil bygge velferd. Barnehagekameratene har funnet hverandre igjen i denne innstillingen med en viktig merknad og en påpeking til departementet av hva vi forventer at det kommer tilbake med til høsten. Dessverre har regjeringspartiene nå ramlet av. Regjeringspartiene var jo med på det store barnehageforliket, om enn motvillig. Nå har de klassiske barnehagekameratene gått sammen igjen om å gi et pålegg til Regjeringen om å komme tilbake i høstens budsjett med en detaljert gjennomgang av barnehageforliket. Barnehageforliket er en enestående suksess, men vi er bare halvveis. Barnehageforliket har gitt ny optimisme innenfor barnehagesektoren. Det gjør at mange nå har fått lavere foreldrebetaling, og vi har fått en utbygging i gang, om enn ikke så raskt som vi hadde håpet. Dette er derfor beskjeden fra stortingsflertallet til Regjeringen: Vi er nødt til å komme videre med barnehageutbyggingen. Barnehagereformen er bare halvveis. Vi er ikke i mål ennå, og det betyr at statusrapport og nye tiltak eventuelt må komme i statsbudsjettet til høsten. Det budsjettforliket som ble inngått, var meget beskjedent, om enn i riktig retning. Det dreier seg jo stort sett om oppretting av usosiale kutt som Regjeringen foreslår. Vi er glad for den retningen budsjettforliket gikk i, men jeg må nok tillate meg å si at det var svært beskjedne greier. Helt til slutt vil jeg ta opp de forslag som SV har i innstillingen, enten alene eller sammen med andre.