Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-02-11:
– Knapt noen kan være uenig i denne beskrivelse. Takk, president. Problemet er konkretiseringen, problemet er mangel på oppfølging og problemet er mangel på konkrete tiltak. La meg ta det nyskapende Norge først. Det harmonerer lite å lansere slike slagord når man samtidig øker byrdene for små og mellomstore bedrifter. Det er faktisk en konsekvens av denne regjeringens politikk. Økte utgifter i sykelønnsordningen er et resultat av denne regjeringens politikk. Det var riktignok verre forslag fra Arbeiderpartiet, men det er jo liten trøst for dem som lever i virkelighetens Norge og ikke i den politiske andedam. Det er noe smålåtent også over satsingen på FoU, altså forskning og utvikling, fra Regjeringen. At man sier man har stanset en nedgang i bevilgninger, er jo lite å slå seg på brystet for når Norge trenger noe mer djervt enn dette. Jeg har også lyst til å utfordre regjeringspartiene på et forslag som de faktisk er pålagt å utrede og legge frem for Stortinget, et forslag fremmet av Høyre og Arbeiderpartiet i fellesskap, som går ut på både å stimulere de offentlige forskningsinstitusjonene gjennom fondsdannelser og å stimulere den private forskning. Hva mener jeg med privat forskning? Jo, det er forskning og utvikling i bedriftenes egen regi. Her ligger Norge blant de laveste i Europa. Vi ser på skatteordninger, avgiftslettelser o.l. som bevisst gires inn på forskning og utvikling. Her må Norge løftes høyere, og her må Regjeringen være konkret. Pålegget ligger der fra et stortingsflertall. Hvis Regjeringen virkelig vil satse på utdanning, har den Høyres støtte også i Stortinget, men da må debatten ledes bort fra det sidespor som det er å snakke om fritidsproblemer. Skolens problemer ligger ikke i fritiden. Skolens problemer ligger på formiddagen, i mangel på etterutdanningsmuligheter, særlig for lærere, i mangel på kvalitet og at vi på noen områder sakker akterut i forhold til andre land. Her har også Regjeringen mulighet for å søke støtte i Stortinget hvis den ønsker det. Det som jeg kanskje reagerer sterkest på i Regjeringens samlede presentasjon, er en slags beskrivelse av Norge uten å anvise veivalg. Når vi hører en slik beskrivelse som ble gitt av statsministeren, sitter man igjen med spørsmålet om dette er en beskrivelse av den åpne, liberale stat, bygd på konservative tradisjoner. Det var et lite glimt av det, idet jeg hørte statsministeren bruke uttrykk som «respekten for enkeltmennesket» ved et par anledninger og «reformer for å bevare». Det er gode, konservative slagord med en viss historisk klang, men det må konkretiseres. Fortsatt er det for mye i Regjeringens politikk av tro på den sosialdemokratiske styringsstat. Statsministeren sa tidlig i sin presentasjon av Regjeringen i fjor at han hadde mer og mer tro på holdninger og holdningsdannelse fremfor å styre gjennom reguleringer, detaljreguleringer, og detaljforordninger. Det synes jeg vi har sett for lite av fra Regjeringens side. Den har jo fremmet stort sett alt som har ligget der fra foregående regjering, altså den sosialdemokratiske, av detaljreguleringsforslag. Vi har fått unødvendige ordninger som Brustad-buer og småbåtregister, vi har fortsatt en rigid arbeidsmiljølov, og det er fortsatt liten vilje til å myke opp når det gjelder muligheter for samarbeid mellom det private og det offentlige. Kommunene er fortsatt like bundet som før når det gjelder ikke å kunne velge private løsninger der disse er best og billigst. Jeg savner altså en konkretisering av denne villighet til å deregulere, denne villighet til å se annerledes på den tradisjonelle sosialdemokratiske styringsfilosofi. Jeg savner en konkretisering av en politikk for verdiskaping, som ble introdusert av særlig ett av regjeringspartiene, der småbedriftene i særlig grad sitter skuffet og ser på de manglende resultater, ikke minst i forhold til regjeringspartiet Venstres mange løfter.