Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2014-02-25:
Jeg har vært så heldig å få lov til besøke FN-systemet to ganger i løpet av høsten som har vært, og jeg har dermed også blitt kjent med store deler av det som FN-systemet står for, og ikke minst også den jobben som Norge bidrar med i form av ressurser, både økonomiske og menneskelige, og ikke minst i form av evnen til å sette dagsordenen og få støtte i saker som utfordrer verdenssamfunnet på så mange ulike områder: klima, bistand, arbeid for kvinnehelse, for å nevne noen få områder. I denne settingen er det viktig å få fram budskapet om at FN-systemet hver eneste dag hjelper mennesker slik at de får en bedre morgendag. Hver dag tar vi verden direkte inn i våre stuer, på godt og vondt. Dessverre er det krisene som preger nyhetsbildet, og de humanitære lidelsene er enorme. Det er nok å nevne Syria og det som skjer i Afrika i denne forbindelsen. Men Syria er også et eksempel på hvordan verdenssamfunnet sitter på gjerdet. Evnen til å gjøre noe er svært begrenset. Siden denne saken handler om FN, ser vi dessverre at politikken ofte står i veien for det som for folk flest er opplagte beslutninger, men hvor vi opplever at stormaktene legger ned veto og blokkerer for vedtak som ville gjøre hverdagen bedre for dem som har en svært vanskelig hverdag. Det synes jeg er svært frustrerende å oppleve. Vi har et prinsipp om Responsibilty to Protect, og på bakgrunn av det synes jeg at Sikkerhetsrådets vetobeslutninger er svært vanskelige å akseptere og forstå. Jeg håper at vi som er sterke bidragsytere til FN-systemet, setter dette på dagsordenen i vårt eget parlament, men også jobber for å få fram denne typen diskusjoner i mye større grad i FN-fora. Jeg har sagt at FN-systemet hjelper folk hver eneste dag. Men det er også viktig å peke på, som de to foregående talerne har sagt, de områdene hvor det er forbedringspotensial. Det finner vi selvfølgelig i en så stor organisasjon som FN. Mange knytter mye byråkrati og sendrektighet til avgjørelser, og det er det for så vidt riktig å påpeke. Men det er også viktig at det ikke bare blir fokusert på effektivitet og målbare resultater, at man da reduserer arbeidet på områder hvor resultatene kommer etter lang tid. Under mine besøk i FN har dette blitt tatt opp til debatt, og alle er enige om at vi skal få mest mulig hjelp ut av hver dollar som legges på bordet, men vi må ikke glemme at ting tar tid. Et av de områdene hvor Norge har vært en pådriver, er tusenårsmål nr. 4 – om å redusere barne- og mødredødelighet – og tusenårsmål nr. 5: arbeidet med å forbedre helsen til gravide og fødende kvinner. Dette er et arbeid som uten tvil har gitt – og gir – svært gode resultater, men det er også et arbeid som tar utrolig lang tid, og der resultatene ikke kan måles over dager, men kanskje over mange år. I den forbindelse er det også interessant å nevne hvordan politikken kommer inn og gjør ting svært vanskelig. Vi har sett hvordan land med tilsvarende likt syn på abort og prevensjon samarbeider over landegrensene. Vi registrerer at Vatikanet samarbeider tett med muslimske land, og at erkekonservative miljøer driver sterk lobbyvirksomhet i denne saken for å forhindre gode vedtak i denne typen arbeid. På denne måten gjør de det enda vanskeligere å oppnå gode resultater. Jeg skal avslutte, men jeg har lyst til å fortelle om mitt møte med fem ungdommer fra de fem mest fattige landene i verden da de fortalte om sin kompetanse i å være fattig. Det gjorde et utrolig sterkt inntrykk da de sa at de ikke fikk lov til å møte på skolen fordi de ikke hadde nok mat. Det gjorde et sterkt inntrykk da en av dem fortalte om sine venninner som ble giftet bort som tolv-, tretten-, fjortenåringer og fikk barn. Sånne ting gjør inntrykk. Derfor tror jeg også at den jobben som FN gjør, ikke minst ved å fortelle at man nå oppnår resultater, er viktig, for det kan hjelpe hverdagen til millioner av mennesker slik at de får en mye bedre morgendag.