Kristin Clemet (Høyre), 2001-12-11:
Jeg har naturligvis merket meg at et flertall i komiteen bestående av Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, ønsker å gjøre endringer i det budsjettfremlegget Regjeringen har kommet med. Og selv om jeg ikke er enig i alle de prioriteringer man ønsker å gjøre, tar jeg naturligvis det til etterretning. Det som skjer, er at flertallet ønsker en mer generøs studiefinansieringsmodell raskere enn Regjeringen har lagt opp til og foreslått i budsjettet for 2002. Sett med studentenes øyne kan man vel si at man nå ligger an til å få en modell som er dårligere enn den Samarbeidsregjeringen har forpliktet seg til å gjennomføre i perioden – den er dårligere enn SVs modell, men den er bedre enn Arbeiderpartiets og Fremskrittspartiets modell og den modell som Stoltenberg-regjeringen la frem forslag om, og på ett punkt er den vel kanskje dårligere enn alle modeller studentene har sett til nå, fordi den innebærer månedlige utbetalinger. Det som da kanskje er problematisk for noen hver, er at innføring av en slik modell, selv om det ikke skjer før fra 1. november, må finansieres, og derfor har den også en pris. I lys av de merknadene som er kommet både i debatten og i innstillingen, og fordi Regjeringen naturligvis er bundet av bevilgningsreglementet, føler jeg behov for å komme med noen kommentarer til en del av de kuttforslagene som er lagt frem fra komiteflertallets side. For det første foreslås det et kutt når det gjelder Lånekassen, som er relativt betydelig. Det skjer samtidig med at man endrer studiefinansieringsmodell midt i et semester og innfører en konverteringsordning, og jeg minner om at den påplussingen som lå der fra Stoltenberg-regjeringens side, var knyttet til at man skulle innføre en konverteringsordning. Jeg viser til styrets uttalelse i den forbindelse og vil bare si at dette kuttet da høyst sannsynlig må tas på driftsbudsjettet, hvilket kan bety redusert bemanning og gå ut over informasjon, service, nytt IKT-system osv. i Lånekassen. Det andre gjelder eksamen i grunnskolen, som mange debattanter har vært opptatt av her i dag. Det kuttforslaget som er lagt frem, betyr at man ikke kan opprettholde en sentral og ekstern sensur av skriftlig avgangseksamen. Det betyr, for å være litt mer konkret, at den informasjonen som har kommet frem i Aftenposten i dag, som forteller oss noe om resultatene ved den skriftlige avgangsprøven, bl.a. at nesten 30 pst. av elevene skårer 1 og 2 til eksamen, er en informasjon som vi ikke vil ha i fremtiden. Også dette kuttforslaget vil naturligvis ha konsekvenser for eksamensordningen, muligens for forskriftsverket, for avtale med lærerorganisasjonene osv., og det vil være spesielle utfordringer for departementet knyttet til 2002, der avgangsprøve allerede er meddelt og skoleruten lagt. Men dette må departementet vurdere. Når det gjelder minoritetsspråklige elever, ser jeg at flertallet i komiteen «forutsetter at tilbudet om opplæring ikke svekkes». Men det er etter min oppfatning ikke mulig. Bevilgningen er nå etter min oppfatning ikke realistisk. Kuttet vil derfor måtte føre til en reduksjon i tilskuddssatsen, og det fører igjen til merutgifter for kommunene, eventuelt redusert tilbud. Personlig synes jeg dette er uheldig, fordi den PISA-undersøkelsen som mange også har referert til i dag, viser at vi faktisk ikke kommer spesielt bra ut, men at vi kommer dårlig ut når det gjelder å ta vare på minoritetsspråklige elever. Denne posten omfatter morsmålsopplæring, særskilt norskopplæring og opplæring for barn i statlige asylmottak, og vi vil da måtte vurdere hvordan kuttet skal skje. Når det gjelder den statlige utdanningsadministrasjonen, har den vært gjenstand for kutt i svært mange år. Utdanningskontorene skal innlemmes i fylkesmannsembetene, og i den forbindelse bør det vurderes fremtidige oppgaver. Komiteen sier en del om prioriteringene hos utdanningsdirektørene, men jeg legger til grunn at Stortinget ønsker at utdanningsdirektørene fortsatt skal drive det tilsyn, den legalitetskontroll og den klagebehandling som er hjemlet i opplæringsloven, i privatskoleloven og i kommuneloven. Når det gjelder landslinjene og studentboliger, er vel det behørig omtalt av andre i løpet av debatten. Som sagt, jeg tar dette til etterretning, og jeg skal naturligvis også forsøke å følge dette lojalt opp, men det er på noen punkter ikke helt uproblematisk. Jeg har skissert noen problemer nå, og jeg tillater meg å ta forbehold om eventuelt å komme tilbake til Stortinget med ytterligere informasjon. Når det er sagt, må en statsråd se utover dagen i dag og de aktuelle problemene. Min og Regjeringens ambisjon er å bidra til økt kvalitet i hele utdannings- og forskningssystemet. Det er nødvendig hvis vi skal nå det mål Regjeringen også har satt seg, og som jeg tror vi deler med mange, nemlig at vi ønsker å ligge i tet når det gjelder kunnskap, kompetanse og ny teknologi i Norge. Skal vi greie det, må vi vite hvilke mål vi ønsker å nå. Vi må vite hva som er kvalitet. Det dreier seg ikke bare om faglige prestasjoner, men også det. Vi må tillate oss å foreta vurderinger og målinger både av individer og systemer. Selv om Finland, som har vært nevnt her, ikke har grunnskoleeksamen, så har de et omfattende system for nasjonal testing. Og vi må, uansett hvor stor ressursinnsatsen er, forsøke å bedre forholdene mellom ressursinnsats og resultater. Når det gjelder grunnopplæringen, mener jeg at de resultater vi fikk fra den nylig fremlagte OECD-undersøkelsen, er urovekkende. Det er en påminnelse om at hvis vi ikke selv interesserer oss for de resultater vi oppnår, så vil noen andre gjøre det. I dette tilfellet er det OECD, og det er jo OECD vi forholder oss til når det gjelder den forskningsinnsatsen vi ønsker å trappe opp. Oppsummert kan man si at denne undersøkelsen viser at vi har en meget høy ressursbruk i Norge, og lengden på opplæringen er omfattende i forhold til mange andre land, men de faglige prestasjonene og evnen til kreativ problemløsning når det gjelder norsk og matematikk i dette tilfellet, og realfag ellers, som er godt i samsvar med våre læreplaner, er bare gjennomsnittlige. Det kanskje mest oppsiktsvekkende er at i Norge er det veldig store forskjeller mellom sterke og svake elever. Vårt mål om å drive tilpasset opplæring har altså ikke vært så vellykket som vi kunne ønsket oss. Det synes jeg er et urovekkende resultat fra denne forskningsrapporten, som jeg understreker er meget solid og omfattende. Vi har også problemer med minoritetsspråklige elever. Vi har disiplinproblemer, og undersøkelsen viser, ifølge forskerne, at vi har litt for liten bruk av det de kaller konstruktive læringsstrategier. Dette synes jeg vi som voksne har en plikt til å engasjere oss i. Vi har en plikt til å la barna våre få en best mulig utdanning for fremtiden, for livet og for arbeidslivet. Regjeringen har startet. Vi har gjort noe gjennom budsjettet. Det er ikke veldig omfattende i forhold til et budsjett som endres i løpet av to-tre uker, men vi har foreslått økt timetall, økte tiltak mot mobbing og problematferd i skolen, og økt satsing for bl.a. å stimulere jenter til å ta realfag. Vi har nylig nedsatt et offentlig utvalg, et kvalitetsutvalg, som skal gjennomgå hele det 13-årige grunnopplæringsløpet for å se hvordan vi kan få mer helhet, sammenheng og økt kvalitet i dette opplæringsløpet. Og Stortinget er kanskje kjent med at vi også har bedt utvalget vurdere et kortere løp. Vi kommer til våren til å legge frem en stortingsmelding om bedret lærerutdanning. Vi har lagt frem et høringsnotat om det. Det innebærer større valgfrihet, men mer faglig fordypning, og vi satser mer på etter- og videreutdanning av lærere. Det er ikke bra at mange av våre lærere mangler lærerutdanning, og at mange av de som er lærere, mangler den fordypning vi gjerne skulle sett. 50 pst. av de lærerne som underviser i matematikk i grunnskolen, har null i vekttall i matematikk. Nesten 9 000 lærere som underviser i ungdomsskolen, har ikke den nødvendige, eller den ønskelige får jeg si, fordypning i det faget de underviser i, så dette er et langt lerret å bleke. Jeg ønsker å satse mer på profesjonalisering av skolelederrollen. Jeg ønsker å gjennomføre en mer liberal holdning til forsøksvirksomhet i skolen, og vil satse mer på IKT i utdanningen. Når det gjelder høyere utdanning, er oppgaven i første omgang å gjennomføre og implementere den meget omfattende kvalitetsreformen. Vi kommer til å følge opp innholdet og tempoplanene i den, og det betyr at Stortinget kommer til å få en rekke saker til behandling utover våren, hvorav kanskje den viktigste er forslaget til endringer i universitets- og høyskoleloven. Vi vil gjøre et par justeringer i forhold til den forrige regjeringen. Vi kommer medio 2002 til å sende på høring et forslag til en ordning med et særlovsselskap, som skal bli frivillig for de institusjoner som eventuelt ønsker det i høyere utdanning, etter en søknad til departementet. Men dette skal ikke forsinke arbeidet med kvalitetsreformen. Og vi kommer til å fremme et forslag til endringer i privathøyskoleloven til våren for å oppnå en størst mulig likeverdighet frem til en felles lov kommer. Når det gjelder forskning, ønsker vi å fortsette opptrappingsplanen, satse mer på grunnforskning og fortsette satsingen på de fire tematiske områdene, men også legge større vekt på kvalitet. I løpet av neste år vil vi etablere et titalls sentre for fremragende forskning, og det legger jeg stor vekt på. Når det gjelder den private forskningen, så må den ses i sammenheng med at vi utvider ordningen med skattefradrag, men også med de generelle skattelettelsene som Regjeringen legger frem forslag om i sitt statsbudsjett, og som naturligvis gjør bedriftene bedre og mer i stand til selv å satse på forskning og ny teknologi for fremtiden.