trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-14:
Eg er i grunnen einig i den merknaden. For å svara på spørsmålet: For det fyrste tek eg avstand frå måten å formulera seg på her. Det er ikkje skulen som sorterer born; det er foreldra som vel kor dei vil senda borna sine. Skular har ikkje ei slik sortering. Det er det eine. Det andre er at mitt svar i forhold til uroa i kommunane var svar på bakgrunn av gamal finansieringsordning for dei private skulane. No har vi lagt opp til ny finansieringsordning for dei private skulane, der ein tek utgangspunkt i dei kommunale kostnadene ved skuledrift. Og då blir konkurransen mellom dei offentlege skulane og privatskulane annleis. Dessutan kjem pengane til dei private skulane frå sentralt hald.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-14:
Det er sanneleg ikkje ofte ein får spørsmål om det ein førebur seg til, i desse spontanspørjetimane, men sånn skal det kanskje òg vera. Eg er kjempeglad for og stolt over at Regjeringa ynskjer å byggja Hålogaland teater. Dette teatret har dei venta på i nesten 50 år, og dei var veldig skuffa då vi ikkje fann midlar på budsjettet for i år, difor har dei altså fått tilsagnsfullmakt for den summen dei skal få frå staten. Betalinga kjem til å byrja til neste år, i 2004, og dei får setja i gang med å byggja med ein gong. Dette er eit kulturbygg som pensjonistar og barnefamiliar kjem til å ha glede av. Heile Nord-Noreg, ja, eg trur heile kulturnasjonen Noreg, kjem til å ha glede av det. Det er eg glad for og stolt over at vi har prioritert. Når det elles gjeld det som kjem til å stå i revidert nasjonalbudsjett i morgon, har eg ikkje tenkt å seia noko om det. Eg vil berre seia at det ikkje er snakk om å nedprioritera dei områda som representanten nemnde. Elles kjem tala i morgon, og noko meir vil ikkje eg seia i dag.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-14:
No føretrekkjer eg at Ulf Knudsen ikkje legg seg opp i kva slagord Kristeleg Folkeparti skal bruka. Han bør ha nok med sitt eige. Vi kjem til å prioritera både pensjonistar og barnefamiliar. Familie og omsorg er eit godt slagord for partiet. Vi kjem òg til å leggja til rette for at det kan gjennomførast i kommunepolitikken. Dette talmaterialet kjem i morgon. Elles undrar for så vidt ikkje spørsmålet meg så veldig, for interesse for kultur har jo ikkje akkurat vore så mykje framme i Framstegspartiet. Kultursatsinga frå både denne regjeringa og andre regjeringar har stort sett ikkje blitt vel motteke frå Framstegspartiet. Vi treng faktisk kultur for å ha eit varmare samfunn. Vi treng kultur for å ha gode omsorgstilbod. Vi treng kultur for å ha eit levande samfunn. Det handlar altså faktisk om meir enn dei snevre målsetjingane som Framstegspartiet set opp. Vi kjem til å prioritera både familiar, pensjonistar og kultur, og det har vi faktisk råd til.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-14:
Ved lov om pengespill mv. av 28. august 1992 nr. 103 er det i § 10 bestemt at overskotet i Norsk Tipping skal fordelast på formåla idrett, kultur og forsking. Frå og med 2005 vil idrett og kultur få halvparten av overskotet kvar. I år vart det 1 050 mill. kr kvar til idrett og kultur, og 600 mill. kr til forsking. Midlane til idrettsformål for 2003 vart i tråd med lova fordelt i statsråd 25. april. Det vart avsett 525 mill. kr til idrettsanlegg i kommunane. Av desse vart 495 mill. kr fordelte i rammer til fylkeskommunane. Fordelinga fylkeskommunane imellom blir rekna ut frå bestemte kriterium som Stortinget tidlegare har slutta seg til, sist ved handsaminga av St.meld. nr. 14 for 1999-2000, Idrettslivet i endring. Ordninga med spelemidlar til anlegg for idrett og fysisk aktivitet er søknadsbasert. Det vil seia at dei kriteria som veg tyngst, har samanheng med dei søknadene som har kome inn, og som har blitt godkjende. Kommunane føretek prioritering av søknadene, mens fylkeskommunen tek avgjerd om fordelinga. Det var i år godkjende søknader for 1 275 mill. kr. Søknadene fordeler seg på ordinære nyanlegg, rehabilitering av eksisterande anlegg og nærmiljøanlegg. Alle fylkeskommunane får lik prosentsats til søknader til rehabilitering og større nærmiljøanlegg. Til mindre nærmiljøanlegg blir tilskotet rekna ut etter talet på personar i fylket mellom 6 og 19 år. Til ordinære nyanlegg nyttar ein tre kriterium: godkjend søknadssum, 50 pst., talet på innbyggjarar, 25 pst. og anleggsdekning, 25 pst. Kriteria er meinte å bidra til ei fordeling av spelemidlane til anleggsformål i forhold til lokale behov. Tilskotsordninga er søknadsbasert, og det er ingen samanheng mellom kor mykje det blir spela for i kvart enkelt fylke eller kvar enkelt kommune. Slik har det vore sidan spelemiddelordninga vart innført i 1948. Slik ordninga er no, er det idrettens behov uttrykt gjennom dei søknadene som kjem, kombinert med kommunane sine prioriteringar, som styrer fordelinga av midlane, og slik meiner departementet det framleis skal vera.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-14:
Eg har aldri opplevd at det har vore nokon samanheng mellom kor mykje det blir spela for i eit fylke, og kor stor idrettsaktivitet det er i eit fylke. Vi må sjølvsagt dela ut midlane ut frå kvar behovet er størst, og det er det kommunane og fylka som veit best. Dei søkjer, og dei får midlar etter vedtekne kriterium som Stortinget har slutta seg til. Når det gjeld spørsmålsstillinga i forhold til folketette område, er eg samd i det spørjaren sa. Det er eit av dei områda vi har sagt at vi skal prioritera, uavhengig av kor mykje det blir spela for, men avhengig av kva behovet er. Folketette område treng fleire banar, fordi det er fleire som skal bruka dei. Kor mange innbyggjarar som er mellom 16 og 19 år, er òg eit av kriteria på desse områda. Det er det heilt naturleg at vi tek inn, men det er ingen samanheng mellom kor mykje folk spelar for, og kor ivrige dei er på idrettsbanen – dessverre, kanskje, men slik er det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-14:
Eg trur på ingen måte at det er nokon samanheng mellom idrettsaktiviteten i det enkelte fylke og kor mykje folk spelar for. Tvert imot meiner eg at fylka ikkje skal konkurrera om å spela mest for å få mest pengar, det ville vera ein negativ effekt, vil eg faktisk seia. Men å arbeida for å få ein større del, må fylka berre gjera, men då må det gå ut frå kva slags prosjekt dei har, og ikkje kor mykje folk spelar for. Eg synest faktisk det er eit negativt kriterium representanten ber om blir lagt inn. Positive kriterium som folketettleik, aktivitetar og prioriteringar i kommunen må dei gjerne arbeida for. Men eg minner heilt til slutt om at dei kriteria som vi deler ut midlane etter, er vedtekne av Stortinget, og eg held meg til dei reglane som vi har.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Først takker jeg for de hyggelige ordene fra representanten Sørensen. Det blir en tøff jobb å følge opp Johannesburg-toppmøtet. Vi vet fra Rio at dét var et vellykket møte, men det å gjøre ord om til handling er tungt på miljøutviklingsområdet. Når det gjelder spørsmålet om import av teak fra Burma, må jeg si at jeg synes det er veldig uheldig, og jeg ser alvorlig på at norske bedrifter faktisk velger å importere fra militærdiktaturet Burma. Statsministeren har vel flere ganger oppfordret norsk næringsliv til ikke å gjøre det. Det er også slik at den teaken som brukes i disse båtene, er det fullt mulig å erstatte med f.eks. behandlet norsk furu. Norge har vært en båtbyggernasjon gjennom mange hundre år – jeg skulle til å si tusen år – og vi har også vært i stand til å bruke norske treslag. Hvis man skal bruke regnskogstrevirke, bør det være trevirke som er sertifisert, dvs. som man garanterer er tatt ut på en bærekraftig måte. For å hindre at man driver import med ulovlig hogd regnskog, har Norge tatt initiativ til å få til en avtale med myndighetene i Indonesia, hvor de har akseptert at vi skal kunne nekte import av ulovlig hogd regnskog. Jeg tror det er noe vanskeligere å få til en slik avtale med militærdiktaturet i Burma, for å si det slik. Men jeg har nå gitt beskjed om – i brevs form og også i møtes form – at vi tar kontakt med disse båtbyggerne, for da å understreke det sterke norske engasjementet imot ulovlig hogd regnskog. Regnskogen er det viktigste vi har i forhold til å være jordas lunger, og også det viktigste i forhold til det biologiske mangfold. Men jeg har aldri sagt at vi skal innføre et forbud mot import av regnskogstrevirke i Norge. Det jeg har sagt, er at vi skal innføre klare regler i forhold til sertifisering, og at dette må harmonere med WTO-regelverket.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Jeg må si at jeg tror man skal lete lenge etter en regjering som har tatt så mange konkrete skritt i forhold til å hindre import av ulovlig hogd regnskog. Det som representanten underslår i sitt spørsmål, er at jeg selvsagt hele tiden har understreket at et forbud mot ulovlig hogd regnskog må skje i regi av WTO. Norge kan ikke innføre regler som ikke vil bli akseptert av WTO. Det er punkt 1. Punkt 2 er at vi også har tatt initiativ til å få til bilaterale avtaler med ulike land for å få til denne type forbud, som er i tråd med WTO. Vi har også innledet et samarbeid med EU som driver med det samme. Derfor var den avtalen vi fikk med Indonesia, ganske banebrytende, hvor vi kan si at vi importerer ikke dette tømmeret fra Indonesia, fordi det er ulovlig hogd. Dette er også i tråd med WTO-regelverket, fordi Indonesia har akseptert det.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Det som er hovedpoenget knyttet til regnskog, er at den må behandles på en bærekraftig måte. Det er ikke alt uttak av regnskog som i utgangspunktet er galt. Det er klart at vi har også hogd i skoger i Norge gjennom mange hundre år. Det vi må hindre, er altså et uttak fra regnskogen som ikke er bærekraftig. Derfor vil Norge også i WTO-sammenheng fremme, og har fremmet, at i forhold til ulovlig hogd regnskog, som det hele tiden har vært snakk om, skal det være lov til å si nei til import. Vi har også sagt at vi i Norge i utgangspunktet bare ønsker å importere FSC-sertifisert trevirke fra regnskog, som altså er garantert tatt ut på en bærekraftig måte. Vi kan ikke nekte fattige mennesker å hogge trær, men det må skje på en bærekraftig måte. I tillegg er det slik at vi på vegne av staten har sendt ut brev til alle statlige etater om at man skal være meget tilbakeholden med innkjøp av trevirke fra regnskog. Det må være FSC-sertifisert. Vi har også tatt initiativ til å få til bilaterale avtaler med en rekke land for å hindre import av ulovlig hogd regnskog. Vi har fått til denne ganske banebrytende avtalen med Indonesia.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Igjen takk for hyggelige ord innledningsvis. Kulturminnevernet er et viktig område, som er prioritert fra Regjeringens side. Det har i veldig mange år vært snakk om at man burde få et kulturminnefond. Det har vært mye snakk, men lite handling. I fjor opprettet Regjeringen et eget kulturminnefond, med adresse Røros, i utgangspunktet på 300 mill. kr. Vi har fått et styre på plass, og vi er i ferd med å ansette daglig leder. Det unike med Kulturminnefondet er at det også skal være en støtte til alle eierne av de mange flotte bygg i Norge som både er vernet og fredet. Her legger vi også opp til at private skal bidra, og at det offentlige stiller med midler i forhold til det private skyter inn. Dette er også i tråd med praksis i andre land. Når det gjelder støtte til kulturminneområdet, har Riksantikvaren også betydelige støtteposter her. Vi har tilskudd på bortimot 100 mill. kr – noen deles ut regionalt og andre deles ut direkte fra Riksantikvaren. Men jeg er enig med spørreren i at også på dette område trengs det mer midler. Vi mener at vi har fått en god start ved etableringen innen kulturminneområdet. Det er klart at det er de årlige statsbudsjettene som avgjør hvor mye penger vi kan sette av og bidra med overfor eiere av vernede og fredede bygg, som selvsagt må forholde seg til rammevilkårene som Riksantikvaren har satt for disse byggene.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Det er ikke bare i ytterkanten av parlamentarisk språkbruk, det er jo faktisk feil. I løpet av et år har vi opprettet et kulturminnefond, som har vært et krav fra kulturminneområdet i veldig mange år. Dette fondet vil selvsagt øke, jeg kan ikke si noe om når det vil øke, det vil de årlige budsjettene avgjøre. Jeg synes vi gjør en skikkelig god innsats innenfor kulturminneområdet i Norge. For en tid tilbake lanserte jeg og Riksantikvaren det store stavkirkeprogrammet. Vi skal bruke 100 mill. kr de ti neste årene for å sikre disse unike stavkirkene. Vi bruker også 100 mill. kr årlig gjennom Riksantikvaren til støtte. Jeg er ikke uenig i at vi selvsagt trenger mer midler også her. Men som Stortinget er kjent med, må det foretas prioriteringer. Jeg har fått gjennomslag for etableringen av Kulturminnefondet, som vil gi avkastning som kan brukes til kulturminner i årene fremover. I tillegg har vi også nominert flere områder til UNESCOs liste, og UNESCO var fornøyd med disse nominasjonene. Jeg forstod også at de var fornøyd med den innsatsen vi gjør på dette området.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Først takker jeg for at man i alle fall erkjenner at dette er en begynnelse. I mange år var selve hovedkravet å få etablert et kulturminnefond – prinsippet. I fjor sommer var det jubel over at Kulturminnefondet ble etablert, og det var jubel over at det var 300 mill. kr i utgangspunket. Nå forstår jeg at man vil ha fondet større, og at man vil ha en opptrappingsplan. Når det gjelder opptrappingsplan, er jeg litt usikker på om det er løsningen. Jeg har ofte inntrykk av at slike opptrappingsplaner blir vedtatt, og så er det de årlige budsjettbehandlingene som avgjør. Men det er ikke noen tvil om at vi også innenfor kulturminneområdet trenger mer ressurser. Vi må heller ikke glemme at eierne her har et ansvar. Det er jo noen som har eid Ekebergrestauranten gjennom mange år og faktisk behandlet den stemoderlig. Så spørsmålet er jo også hvor mye av dette staten da skal dekke av eieres vedlikehold av flotte bygg. Det må jo også gå en grense der. Gjennom Kulturminnefondet kan altså staten stille med halvparten, så kan private midler stilles til den andre halvparten, i sammenhenger hvor det er bygg av nasjonal karakter og betydning.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Først må jeg understreke at jeg også er bekymret over den økte transporten langs kysten vår. Ikke minst er jeg bekymret fordi oljevernberedskapen i Russland, selv om den er forbedret de siste årene, ikke er tilpasset den økte transporten. Vi har også utfordringer her hjemme, og Regjeringen har tatt en del viktige skritt. Det blir selvsagt vanskelig for meg å kommentere en pressemelding fra Fiskeridepartementet, spesielt da Stortinget har vedtatt at fra 1. januar 2003 er oljevernberedskapen flyttet fra Miljøverndepartementet til Fiskeridepartementet. Jeg ber om forståelse og respekt for det. Mer generelt kan jeg si at det Regjeringen har gjort – og det er en sak som har ligget i altfor mange år – er å foreslå en utvidelse av territorialgrensen fra 4 til 12 nautiske mil. Så lenge man ikke gjør det, kan mange av disse oljetransportene skje oppe i de norske fjæresteinene. Nå utvides territorialgrensen, og man får da disse transportene ut i tryggere farvann. Men vi står overfor mange utfordringer. Det representanten Konglevoll ikke nevnte, som jeg også har fra fiskeriministeren, og som jeg synes må være veldig positivt, er at man nå fastslår at man skal etablere en trafikksentral for skipstrafikken i nord, og det vil bli tatt opp i revidert nasjonalbudsjett. Fiskeriministeren har også fått til avtaler her når det gjelder varsling i forhold til Russland, og gjennomgår nå behovene i forhold til den norske oljevernberedskapen fremover. Når det gjelder slepebåtkapasiteten, er det spørsmålet til vurdering i Fiskeridepartementet, og jeg kan da ikke si noe mer om det.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Først er det jo bra at vi får støtte for vårt forslag om å få en trafikksentral i Vardø, som er et godt og viktig forslag, slik at man da kan samle informasjonen om den skipstrafikken som går langs Finnmarkskysten. Jeg oppfatter det også slik at Regjeringen kan få støtte for sitt forslag om å utvide territorialgrensen fra 4 til 12 nautiske mil, også fra Arbeiderpartiet. Denne saken har ligget altfor lenge. Vi måtte skjære igjennom og få fremmet denne saken. Det tror jeg isolert sett er det aller, aller viktigste skrittet for å få bedre kontroll med denne trafikken. Så har jeg merket meg at representanten Konglevoll mener at fiskeriministeren i revidert nasjonalbudsjett også bør komme med en gjennomgang av slepebåtkapasiteten. Jeg støtter selvsagt hans håndtering av denne saken. Vi gjør vårt beste i forhold til å ha en oljevernberedskap som er god.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Stortinget vedtok at oljevernberedskapen og spørsmålet om havarerte skip skulle flyttes over til Kystdirektoratet fra 1. januar 2003 for å få til en bedre koordinering. Det var et samstemt storting som gjorde det. Det er da fiskeriministerens konstitusjonelle ansvarsområde, og jeg synes også at han har svart godt på de spørsmålene som representanten Pedersen her stilte.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Først vil jeg understreke at utvidelsen av territorialgrensen, som jeg forstår Stortinget vedtok i forrige uke, er et veldig viktig skritt for å få bedre kontroll med denne skipstrafikken. Det kan være enkelte områder i Barentshavet som er særlig sårbare i forhold til skipstrafikk, og da tenker jeg ikke minst på oljetransport fra Russland. Hvis vi ønsker å gi et enkeltområde som er særlig sårbart, beskyttelse, og det ligger utenfor territorialgrensen, kan den såkalte PSSA-status være interessant. Derfor har jeg bedt Sjøfartsdirektoratet om å gjennomgå mulighetene og behovet for dette og komme tilbake med en sak til meg om det etter en slik gjennomgang.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Som også representanten er oppmerksom på: For hundre år siden var ca. 50 pst. av Sør-Norge villmark. I dag er det nede i 5 pst. Det Regjeringen gjør på dette området, er å følge opp den nasjonalparkplanen som Stortinget har vedtatt. Hvis man får begrensninger knyttet til sin eiendom, er det selvsagt ikke slik at man ikke får erstatning. Det fremgår av Grunnloven § 105 at det er de ordinære erstatningsgrunnsetningene som gjelder i forhold til dette også. Når det gjelder f.eks. Trillomarka, som her ble nevnt, og som er aktuell for et barskogvern, er det slik at hvis du får et område vernet, med begrensninger i forhold til å hogge i skogen din, blir det definert som et naturreservat. Et naturreservat betyr at du da får erstattet skogen fullt ut, som om området var ekspropriert. Men fortsatt er du faktisk hjemmelshaver til området. Du eier det og kan leie det ut i jakt- og fiskesammenheng. Men det er viktig å få med seg at grunnen til at vi legger visse begrensninger knyttet til nasjonalparkene våre og til barskogvernet, er at vi har en internasjonal forpliktelse i forhold til å ta vare på det biologiske mangfoldet. Vi har også en nasjonal forpliktelse, for nordmenn er faktisk opptatt av friluftsliv. Man er opptatt av fjellet. Og når 1 pst. av skogen vår er vernet, er det for at vi skal ta vare på den også for de kommende generasjoner. Men ettersom det er skapt tvil om disse erstatningsreglene, ikke minst fra Fremskrittspartiets side, synes jeg det vil være naturlig at vi gjennomgår også det erstatningsregelverket som gjelder for etablering av nasjonalparker og landskapsvernområder. Derfor har jeg bedt et eget utvalg se på om det er riktig å endre dette til gunst for de grunneierne som eventuelt blir omfattet av et vern. Hvis man foretar endringer, vil det få tilbakevirkende kraft for disse grunneierne fra det tidspunktet jeg varsler dette.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Først må jeg si at jeg blir litt overrasket og litt skuffet når representanten Korsberg sier at i mange verneområder hvor man oppretter nasjonalparker og landskapsvernsområder, gis det ikke erstatning, men at Fremskrittspartiet og Senterpartiet har hatt et forslag om at det skal gis erstatning. Det representanten Korsberg egentlig sier, er i så fall at Regjeringen ikke forholder seg til Grunnloven § 105, og at tidligere regjeringer ikke har gjort det. Det er selvsagt ikke riktig. Grunnloven § 105 og de alminnelige erstatningsgrunnsetningene gjelder jo. Det er klart at dersom du får begrensninger på din eiendom som medfører vesentlige økonomiske beskrankninger for deg, får du erstatning. Det blir erstattet. Man må ikke fremstille det annerledes. Det jeg sa, var at det vil bli en gjennomgang av om man i enda sterkere grad skal ivareta grunneiers rettigheter i forhold til den typen vern.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Stortinget vedtok allerede i 1965 at det i utgangspunktet skal være et byggeforbud i hundremetersbeltet. Man valgte likevel å åpne for en dispensasjonsadgang for kommunene. Kommunene kan også endre dette gjennom en reguleringsplan. Vi har nå en løpende oversikt over utviklingen i strandsonen. Det viser seg at mange av de nye byggene som kommer i strandsonen, er erstatningsbygg for tidligere hytter eller bolighus, eller det er mindre boder og brygger. Det viser at situasjonen er under kontroll. Det jeg understreket, var at arealdisponeringen i utgangspunktet er kommunenes ansvar. Men vi har også statlige føringer i og med denne loven fra 1965. Her må man rett og slett bruke hodet i forhold til hvor man er i landet, og hvordan dette forvaltes.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Jeg er enig med representanten Enoksen i at spesielt når det gjelder barskogvern, er det områder som man har sagt kan være interessante for barskogvern, og så går det mange, mange år før man får noen konklusjon. Denne politikken har jeg tenkt å legge om. Jeg har også varslet i stortingsmeldingen om rikets miljøtilstand som Stortinget har fått til behandling, at man i større grad bør basere seg på frivillig vern av biologisk interessante områder. Norges Skogeierforbund har kommet med et veldig interessant initiativ hvor de faktisk frivillig stiller områder til disposisjon, forutsatt at det blir en rask erstatningsutbetaling. Når det gjelder det regelverket som er i dag, ble det håndtert også da representanten Enoksen satt i regjering. Senterpartiet gjorde ingenting for å endre erstatningsregelverket for permanent vern. Sist gang det ble endret, var under Willoch-regjeringen i 1985, til gunst for grunneier. Nå har denne regjeringen igangsatt en utredning, som Senterpartiet ikke ønsket da de selv satt i regjering, for å se på om vi ytterligere skal styrke erstatningsoppgjørene for grunneiere som blir påvirket i forhold til etableringen av landskapsvernområder og nasjonalparker.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Sårbarhet for variasjoner i været er et grunnleggende forhold ved den norske kraftforsyningen. Etter mange år med rikelig nedbør og stor vannkraftproduksjon fikk vi i vinter en påminnelse om hvilke konsekvenser en periode med lite nedbør kan ha for en nasjon som er meget avhengig av vannkraft. Situasjonen i vinter var lenge bekymringsfull. Utviklingen utover våren – med relativt mildt vær, økte tilsig og stor import – har imidlertid gitt en betydelig bedring av situasjonen. Nedtappingen av magasinene ble redusert, og den norske produksjonen i mars og april ble den laveste som er registrert siden 1980. Snøsmeltingen er nå i gang, og magasinfyllingen øker. Prisene på den nordiske kraftbørsen har også stabilisert seg i forhold til i vinter. At kraftprisene fortsatt er høyere enn vanlig på denne tiden av året, reflekterer at det fortsatt er knappere tilgang på vann i kraftmagasinene enn normalt. Ved inngangen til uke 18 var magasinfyllingen 19,2 pst., 18 prosentpoeng lavere enn middelnivået for denne uken. Utgangspunktet ved den sesongen vi nå går inn i, er derfor svakere enn i tidligere år. Utviklingen i magasinfyllingen fremover vil imidlertid avhenge av værforholdene resten av våren, sommeren og høsten. Basert på erfaringene i vinter er det likevel viktig å komme raskt i gang med arbeidet for en sikrere kraftforsyning. Regjeringen har allerede igangsatt arbeidet med å vurdere tiltak som kan redusere sårbarheten for tilsvarende situasjoner. Et viktig mål er at vi skal ha en energiforsyning som sikrer at det er nok energi i markedet til akseptable priser – for både husholdninger, industri og den offentlige forvaltning. For å oppnå dette er det nødvendig både å vurdere kortsiktige tiltak som kan avhjelpe en oppstått tørrårssituasjon, og mer langsiktige tiltak som reduserer den grunnleggende sårbarheten for tørrår i kraftforsyningen. Det vil være nødvendig med omfattende tiltak over et bredt felt for å bedre den norske forsyningssikkerheten. I tillegg til å styrke overføringskapasiteten for å unngå unødvendige flaskehalser, både innenlands og mot utlandet, vil jeg på vegne av olje- og energiministeren trekke frem viktige elementer som Regjeringen prioriterer: 1. Tilgangen på ulike nye fornybare energikilder byr på mange muligheter til en omlegging av energiproduksjon og -forbruk. Regjeringen vil prioritere satsingen på dette området høyt.2. Vi må spare energi. Blant annet vil ny teknologi gi oss bedrede muligheter til å bruke energi på en mer fornuftig måte enn tidligere. Arbeidet med energisparing er et hovedsatsingsområde for Enova.3. Vi må få til en best mulig utnyttelse av vannkraften vi allerede har bygd ut. Det er derfor viktig at det legges til rette for å modernisere og oppruste vannkraftanleggene våre.4. Vi må utnytte naturgassressursene våre på en fornuftig måte, og Regjeringen vil nå følge opp gassmeldingen i samsvar med Stortingets vedtak. Regjeringen vil trekke opp politikken for en sikker og miljøvennlig energiforsyning i en stortingsmelding om forsyningssikkerheten, som vil bli lagt frem før årsskiftet.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Det som gjør oss meget sårbare om vinteren, er at 90 pst. av elektrisiteten i Norge kommer fra vannkraft. Når det er tørrår, vil vi faktisk ha en utfordring – uavhengig av om vi har tilgang på mer vannkraft. Regjeringen jobber nå med det spørsmålet, og energi- og miljøkomiteen har til behandling en sak knyttet til økt tilgang på vannkraft. Vi er tilhengere av en oppgradering av de vannkraftanleggene som allerede er til disposisjon. Skal man bli mindre sårbar i forhold til tørrår og greie å få ny kraft inn i det nordiske kraftmarkedet, er man avhengig av å satse mer på fornybar energi. Her har man en målsetting om 4 TWh fra vannbåren varme og 3 TWh fra vind. I tillegg har Stortinget åpnet for at det skal kunne bygges tre konvensjonelle gasskraftverk. Der er konsesjon gitt, og det er opp til dem som har fått konsesjon, å vurdere løpende om det er regningssvarende i dagens kraftprismarked å igangsette disse prosjektene.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Jeg har litt vanskeligheter med å kjenne meg igjen i det bildet som representanten Vaksdal nå tegner. Jeg trodde faktisk at vi var enige om at man ikke blir mindre sårbar i forhold til en tørrårssituasjon hvis man legger alle eggene i én kurv – som er vannkraft. Likevel har Regjeringen fremmet en sak for Stortinget nå om Sauda. Det er også varslet en oppgradering av de anleggene som allerede ligger der. I tillegg nevnte jeg 7 TWh knyttet til fornybar energi og den satsingen vi har på Enova. At Regjeringen angivelig skal være handlingslammet i forhold til bruk av gass, kan jeg ikke fatte. Det er gitt konsesjon til tre konvensjonelle gasskraftverk. Man kan stikke spaden i jorden i morgen. Men jeg mener at det bør skje uten bruk av statlige strukturtiltak eller strukturfond. Det må rett og slett kunne gjennomføres fordi det er lønnsomt økonomisk og regningssvarende i markedet, og ikke gjennom statlige subsidieringer.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Kostnadseffektivitet er et sentralt hensyn i klimapolitikken, som i miljøpolitikken for øvrig. Det er viktig å velge løsninger som gir størst miljøgevinst i forhold til kostnadene. Regjeringen legger derfor stor vekt på nasjonal og internasjonal kvotehandel som virkemiddel. Kvotehandel vil bidra til å sikre kostnadseffektivitet i klimapolitikken, fordi bedriftene selv vil kunne bestemme hvilke utslippsreduserende tiltak som skal gjennomføres, når de skal gjennomføres, og i hvilken grad de vil kjøpe eller selge kvoter. Det vil være i bedriftenes egen interesse å sette i verk de rimeligste tiltakene først og redusere utslippene fra egen virksomhet dersom de har tiltak som er billigere enn forventet kvotepris. Norge har forpliktet seg til at de årlige klimagassutslippene i perioden 2008–2012 i gjennomsnitt ikke skal være mer enn 1 pst. høyere enn i 1990. I fjor gikk klimagassutslippene i Norge ned med 2,5 pst., så nå ligger vi 5 pst. over det nivået som er fastsatt i Kyotoprotokollen. Norge har i klimaforhandlingene arbeidet for at utslippsbegrensningene skal kunne gjennomføres på en fleksibel måte, men samtidig slik at den miljømessige troverdigheten ikke svekkes. Norge har i stor grad fått gjennomslag for dette i forhandlingene. Kyotoprotokollen åpner for bruk av fleksible mekanismer: internasjonal kvotehandel, den grønne utviklingsmekanismen og felles gjennomføring mellom industriland. Samtidig sier Kyotoprotokollen at bruken av mekanismene skal komme i tillegg til bruk av nasjonale virkemidler. Dette ligger også til grunn i den danske klimastrategien – som jeg har studert grundig – der det slås fast at Danmark akter å leve opp til sine internasjonale forpliktelser, og at det fortsatt skal satses på nasjonale virkemidler i tillegg til bruken av mekanismene. Regjeringen legger opp til at Norge skal overholde sine utslippsforpliktelser gjennom nasjonale tiltak, supplert med en aktiv bruk av de fleksible mekanismene under Kyotoprotokollen. Gjennom sitt samtykke til hovedtrekkene i klimameldingen og tilleggsmeldingen, samt ratifikasjon av Kyotoprotokollen, har Stortinget sluttet seg til dette. Denne fleksibiliteten er meget viktig. Det er jeg enig med representanten i, selv om vi er noe uenige om ratifikasjonen av Kyoto-avtalen og et internasjonalt klimaregime. Både beregninger for norsk økonomi og anslag for OECD-området under ett viser at kostnadene ved å gjennomføre Kyotoprotokollen blir mye høyere hvis det ikke gis anledning til bruk av fleksible mekanismer. Ved å gi norske bedrifter mulighet til å delta i internasjonal kvotehandel vil en i stor grad kunne overlate til markedet å avgjøre om det er mest lønnsomt å sette i verk tiltak hjemme eller i utlandet. De samfunnsøkonomiske kostnadene ved tiltak mot klimagassutslipp er grundig dokumentert i ulike klimameldinger fra skiftende regjeringer. Jeg vil også fremheve analyser av tiltakskostnader gjennomført av industrien selv og presentert i hvitboken om klimagassutslipp fra norsk landbasert prosessindustri.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Jeg er enig med representanten i at dette er et svært viktig spørsmål. Vi så jo i forbindelse med de flommene som var i Europa i fjor sommer, at det ikke å ta klimautfordringene på alvor, kan medføre veldig store økonomiske kostnader. Dette var en illustrasjon på hvilke følger det kan få hvis man ikke håndterer klimautfordringene. Når det gjelder den norske prosessindustrien, er situasjonen slik at den industrien i dag ikke betaler elektrisitetsavgift – den er fritatt for det. Den er også fritatt for CO2-avgift. Prosessindustrien i Norge står for 30 pst. av klimagassutslippene, mens den i EU står for 5 pst. av klimagassutslippene. Jeg har nå en god dialog med prosessindustrien i forhold til hva den kan levere av norske klimagassutslipp i tiden fremover. Vi vil selvsagt også gjennomføre nasjonale tiltak. Men, som jeg sa: Vi må også ha en åpning for bruk av fleksible mekanismer. Hvor disse klimagassreduksjonene kommer, er ikke avgjørende. Det at de faktisk skjer, er det viktige for det globale klimaet.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Som jeg sa i mitt første svar til representanten Korsberg, er de samfunnsøkonomiske kostnadene ved tiltak mot klimautslipp grundig dokumentert i de to klimameldingene fra skiftende regjeringer. Det er også to store vedlegg i de to meldingene som gjennomgår tiltakskostnader og de samfunnsøkonomiske sidene. Når det gjelder flommene i Europa i fjor sommer, sa jeg at det var en illustrasjon på hva som vil kunne skje hvis vi ikke gjør noe med klimautfordringene. Jeg har aldri sagt – og det finnes det faktisk ikke dokumentasjon på – at disse flommene skyldtes klimaendringer, men det er den type vær man vil se mer av – og mye mer av – hvis man ikke gjør en skikkelig jobb her. Men vi er enige om at det ikke må bli fremstilt slik at om man kjøper kvoter eller investerer i u-land i forhold til klimagassreduksjoner, skal det bli sett på som dårligere tiltak enn andre. Situasjonen er at det er dyrere å gjennomføre slike tiltak i Norge enn i disse andre landene, men det er også viktig for oss å vise at vi går foran her hjemme for å få andre til å være med, slik at man kan hindre en negativ utvikling.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
I arealpolitikken er det nødvendig å vurdere sektorinteressene opp mot hva som gir den beste løsningen ut fra en bred samfunnsmessig vurdering. Kommunene har en viktig og vanskelig oppgave for gjennom kommuneplanarbeidet å få til en bærekraftig utvikling av lokalsamfunnet som ivaretar både økologiske, økonomiske og sosiale hensyn. Jeg ser positivt på at kommunen har fått i stand en interkommunal utredning av alternative lokaliseringer av golfbane i Hamar-regionen. Uttalelsene fra landbruksmyndighetene viser at etablering av golfbane på Atlungstad må avveies mot jordvernhensyn. Samtidig er jeg enig i kommunens vurdering av at det i Hamar-regionen er vanskelig å finne banealternativer som både tilfredsstiller kravene til en god golfbanelokalisering, og som ikke er i konflikt med andre arealbruksinteresser. I denne saken har jeg lagt avgjørende vekt på de vurderinger Stange kommunestyre, altså det lokale selvstyret, har foretatt, og at Hedmark fylkeskommune ved fylkesutvalget etter en helhetlig vurdering ikke har motsatt seg etablering av golfbane på Atlungstad. Jeg har også lagt til grunn at etablering av et golfanlegg av høy kvalitet vil få positive ringvirkninger og bli en katalysator for bosetting, næringsutvikling, rekreasjon og turisme i Hamar-regionen. Etter en samlet vurdering kom jeg derfor til at det var grunnlag for å godkjenne arealet for golfbane på Atlungstad. Jeg forutsetter at landbruksmyndighetene vil bli trukket med i reguleringsplanprosessen for å sikre detaljløsninger som tar hensyn til at arealene kan tilbakeføres til jordbruk dersom golfaktiviteten skulle opphøre. Jeg vil også tilføye følgende: Den samme dagen som jeg avgjorde saken på Atlungstad, avgjorde jeg to andre golfbanesaker. Den andre golfbanesaken var i Aurskog-Høland kommune, Finstadbru. Denne golfbanen ble godkjent. Den tredje golfbanesaken, i Gran kommune – Granavolden – sa jeg nei til. Vi må være klar over at golf er i ferd med å bli en idrett for alle i Norge. Norges Golfforbund har passert 100 000 i medlemskap, og over 10 000 nye begynner hvert år å spille golf. Etableringen av gode golfanlegg har positiv betydning for folkehelsen. Golfbaner er idretts- og rekreasjonsanlegg for moderne friluftsliv. Selv om golfbanene lokaliseres på dyrket mark, vil de kun beslaglegge en meget liten del av matkornarealet på landsbasis. Det må man også være klar over. Men de sakene jeg får til vurdering, vurderer jeg konkret ut fra de ulike opplysninger som kommer på mitt bord, og det må være en samlet vurdering, hvor selvsagt også sektormyndighetene og landbruksmyndighetene vil bli tillagt stor vekt.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Jeg redegjorde for at vi avgjorde tre saker den samme dagen – én golfbane fikk nei, og to fikk ja – ut fra en konkret vurdering av situasjonen. Når det gjelder golfbanen på Atlungstad, var det bortimot et samlet politisk miljø i hele Hedmark som var sterke tilhengere av denne golfbanen. Man hadde ikke veldig mange gode alternativer i Hamar-regionen. Jeg synes det er veldig sterkt når Stange kommune på en overbevisende og god måte sier at de trenger dette i forhold til lokal verdiskaping og for å holde på turister. Det trengs også en utvikling av denne innlandsregionen, som har hengt litt etter, og jeg kom til, etter en samlet vurdering, at jeg ikke kunne si nei til dette. Man må også være klar over at en golfbane vanligvis beslaglegger mellom 500 og 1 000 dekar, men at det er en liten andel av dette som ikke senere, hvis man skulle ombestemme seg, kan tilbakeføres til matkornproduksjon.
Børge Brende (Høyre), 2003-05-14:
Først må jeg si at jeg er positiv til at representanten Haga også er positiv til golf. Skal man først anlegge nye golfanlegg, må man faktisk ha areal – og så kan vi da ha en løpende diskusjon om hvilke areal som er til disposisjon. Jeg bare bekrefter at golf har kommet for å bli. Jeg har også fått på bordet dokumentasjon som sier at en fullverdig 18-hulls golfbane normalt beslaglegger 500–1   000 dekar. Av dette utgjør spillearealet normalt 250 dekar. Det er først og fremst greenen og sandbunkerne som medfører tunge inngrep i jordsmonnet. Til sammen utgjør disse områdene 20 dekar. For et golfbaneanlegg på 500–1 000 dekar vil man altså måtte regne med tunge inngrep i jordsmonnet på kun 20 dekar, hvor tilbakeføring til jordbruk er kostbart. Jeg synes det er verdt å ta med seg i de vurderingene som foretas, altså at det av 1 000 dekar er 20 dekar som ikke kan vendes tilbake til matkornareal hvis man skulle gjøre andre vurderinger senere.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
Det er når virkemidlene kommer på bordet, vi ser om vi greier å oppnå resultater. Jeg føler meg ikke helt bekvem med at vi ikke har på plass de virkemidlene som må til for å sikre en så viktig sak, som miljøvernministeren sier. Det er verdens lunger vi snakker om. Jeg har to helt konkrete spørsmål til miljøvernministeren. Det ene er: Vil miljøvernministeren ta initiativ, særlig gjennom sin nye stilling, til å få på plass et sterkere forbud og regelverk gjennom WTO for å sikre dette viktige formålet? Og er det slik at miljøvernministeren er sikker på at regelverket i WTO hindrer Norge i å ha sterkere tiltak mot bruk av truet regnskog enn det vi har i dag? Hadde det ikke vært lurt å gå en runde til og se om det kanskje var noen grep vi kunne gjøre nasjonalt før vi sier: Nei, WTO hindrer oss i å gjøre dette? Jeg er ganske sikker på at det her finnes mer vi kan gjøre nasjonalt.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Mitt spørsmål går til kulturministeren. I sin tale til landsmøtet sier statsråden at Regjeringen vil prioritere en bevilgning til Hålogaland teater, en nysatsing på 172 mill. kr. Samtidig vet vi at vi ikke har sett noen signaler med hensyn til operasaken. Det skal brukes 3,5 milliarder kr til nytt bygg og et uvisst antall milliarder til området rundt i tillegg til 200–300 mill. kr i driftsstøtte pr. år. Det Regjeringen ikke vil bruke penger på, kan vi lese om i gårsdagens Dagbladet, hvor man sier nei til pensjonister og nei til barnefamilier, bl.a. Statsråden er også leder av et av regjeringspartiene, så mitt spørsmål er: Et klart nei til barnefamilier, til eldre pluss til norsk sjøfart og et klart ja til penger til teater og opera – er det en riktig tolkning av Regjeringens politiske prioriteringer?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Jeg takker for svaret. Sist helg var det landsmøte i Kristelig Folkeparti, og bak talerstolen stod det nye slagordet: familie og omsorg. Jeg lurer på om man hadde gjort en liten feil, at man hadde glemt et par ord, at det skulle stått nei til foran slagordet. Jeg vil foreslå at statsråden kanskje endrer slagordet til: nei til familie og omsorg. Det løftet som er foreslått for pensjonistene, og som Regjeringen har kunngjort i avisen at man ikke ønsker å støtte, er i beløp omtrent det samme som Regjeringen vil bruke på opera. Jeg føler at jeg ikke får noe klart svar når det gjelder de prioriteringer som Regjeringen legger til grunn. Det er snakk om betydelige uttellinger, flere hundre millioner hvert år, som da skal brukes på teater og opera, og som prioriteres. Man prioriterer ikke de eldre, man vil ikke prioritere barnefamiliene, og man vil ikke prioritere norske sjøfolk.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2003-05-14:
Eg vil rette spørsmålet mitt til statsråd Brende. Eg vil slutte meg til gratulantane, og gratulerer med miljøvernministerens nye og utfordrande oppgåver, det synest eg er flott. Men eg vil utfordre statsråden på eit av våre nærområde, nemleg desse store oppgåvene og utfordringane som vi har innanfor kulturminnevernområdet, som eg meiner vert noko stemoderleg behandla. Av og til vert søkjelyset retta mot enkeltsaker, slik som det kom fram i Dok1 på NRK1 måndag 12. mai, der Oslo som kulturby vart sett i skammekroken. Men eg synest det er på tide å setje i fokus det nasjonale ansvaret som ligg her. Det som i utgangspunktet er ein kulturrikdom, anten det er i privat eller offentlig eige, utartar seg til å bli eit betydeleg økonomisk problem. Det prinsipielle er her: Er det rett at staten på den eine sida pålegg restriksjonar og krav, mens han på den andre sida har lite engasjement?(Presidenten klubbar.) Paradokset er at det å la bygga forfalle ikkje er ulovleg, og då blir effekten av freding dårleg. (Presidenten klubbar.)
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2003-05-14:
Eg er klar over det fondet, og det er jo ei begynning og eit verkemiddel. Men for 2003 vil vi få knappe 7 mill. kr – så vidt eg hugsar – og det er snakk om 5 000 bygg. Eg synest det er trist om Noreg vert hugsa som det landet som gav blaffen i kulturskattane sine. Eg håper vi kan vere endå meir offensive, slik at vi slepp karakteristikken ei nasjonal skam. Eg vil utfordre statsråden på ein del forslag til tiltak. Eit fond på f.eks. 1 milliard kr vil gi ei avkastning på 100 mill. kr, eller ein kan gje momsfritak ved vedlikehaldet av verna og freda bygg. Vi kan også – slik vi gjer innanfor næringslivet – ta ein del skattegrep, f.eks. minstefrådrag til drift og vedlikehald. Kan statsråden gi nokre synspunkt på ein del andre tiltak som vil kunne gi gode resultat?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-05-14:
Den dagen Brende foreslår en betydelig styrking av satsingen på dette området, skal han sjølsagt få Senterpartiets støtte til det. Grunnen til at man velger å ta opp denne problemstillingen, er at det er skammelig å se eksemplet Ekebergrestauranten på TV. Det er skammelig å se hvilken forfatning en del av kirkebyggene i Norge er i. Og det er synd å se at man innenfor landbruket ikke lenger har mulighet til å opprettholde den bygningsmassen som utgjør en viktig del av kulturlandskapet, og som mange, også utenfor landbruket, er opptatt av. Det er synd å se, og det er det som opptar Senterpartiet i denne sammenhengen. Det er også synd å se at i stor grad har ansvaret blitt fragmentert, og man har fått en fraskrivelse av ansvar. Brendes utgangspunkt er en begynnelse, men det er så altfor knapt. Spørsmålet er: Hva slags opptrapping kan vi forvente oss, og når kan vi forvente en opptrapping oppimot det som det er behov for på dette området – en satsing som må være langt mer enn det vi hittil har sett?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Jeg vil også gjerne stille et spørsmål til miljøvernminister Børge Brende. I går sendte NRKs «Brennpunkt» et program om den økende transporten av oljetankere til og fra Russland langs norskekysten fra Finnmark og sørover. Det har i løpet av bare de siste par årene skjedd en eksplosiv økning i antallet båter med oljelast som går langs norskekysten. Arbeiderpartiet mener at en av de tingene som det haster å komme i gang med, er å bedre slepebåtkapasiteten i Nord-Norge. Så sent som i mars, da Stortinget behandlet havmiljømeldinga som ble lagt fram av miljøvernministeren, ble det derfor enstemmig vedtatt at Regjeringa skulle komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett, som blir lagt fram i morgen, med vurderinger og konkrete tiltak for å styrke slepebåtkapasiteten i nordområdene. Denne uken kom det en pressemelding fra Fiskeridepartementet som sa at dette ikke kommer før til høsten. Og mitt spørsmål er: Hvorfor kan ikke Regjeringa komme med tiltak nå, som Stortinget har bedt om, og som regjeringspartiene selv har gått inn for i Stortinget?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Dette er en av de største miljøtruslene som befolkningen i Norge står overfor. Det er veldig positivt at Regjeringa nå har gått inn for en trafikkovervåkingssentral i Norge. Det er oppfølging av et arbeid som Arbeiderpartiet satte i gang, og vi har også tidligere, så sent som i debatten om havmiljømeldinga, pekt på Vardøs strategiske beliggenhet. Men det er ikke nok. Jeg registrerer at miljøvernministeren på en måte støtter de positive delene av pressemeldinga som kom fra fiskeriministeren, men at han ikke ønsker å kommentere det andre. Jeg er selvfølgelig kjent med at dette egentlig er en sak som ligger under fiskeriministerens ansvarsområde. Men dersom det skulle skje en ulykke, vil vel i høyeste grad miljøvernministeren måtte være med og ta ansvaret for det. Stortinget bad altså Regjeringa komme tilbake i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett med konkrete tiltak og vurderinger for å styrke slepebåtkapasiteten i nordområdene. Dette er en sak som haster. Mitt oppfølgingsspørsmål blir da: Hvorfor kan ikke dette komme nå? Hvorfor må det vente til høsten?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Om dette er til fiskeriministeren eller miljøvernministeren, får miljøvernministeren vurdere. Jeg vil gjerne følge opp med et annet område, som det også er svært viktig at Regjeringen får ryddet opp i, og det er når det skjer ulykker eller oppstår en situasjon der det er fare for ulykker. Da må det være helt klart hvem det til enhver tid er som har ansvaret her, og som eventuelt skal gripe inn. Vi husker alle havariet av «John R» for to og et halvt år siden. Her var det egentlig bare flaks med været som hindret en miljøkatastrofe. Og det ble avslørt at det var svært uklart hvem som hadde ansvaret for hva. Jeg blir svært bekymret når jeg får masse henvendelser om at dette ennå ikke er på plass to og et halvt år etterpå. Vi hørte også hva fylkesmannen i Finnmark sa i «Brennpunkt» i går om den saken. Han er ellers en sindig og(presidenten klubber) rolig kar. (presidenten klubber) Her må man ha klare regler, slik at man ikke mister verdifull tid – som kan få store miljøkonsekvenser. Vil(presidenten klubber) miljøvernministeren være med og rydde opp i dette? (presidenten klubber)
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
I motsetning til de foregående spørsmålsstillerne skal jeg stille miljøvernministeren et spørsmål som har med hans fagområde å gjøre. Miljøvernministeren har hatt høy profil når det gjelder statlig vern. Statlig vern er i de fleste tilfellene i realiteten beslaglegging av privat eiendom uten økonomisk kompensasjon. Bare for å nevne noen eksempler: Man har Trillomarka, Skibotn og Lyngsalpene, i tillegg til et omfattende barskogvern. Man har forbud mot bygging og fradeling i hundremetersbeltet langs kysten og lignende tilfeller. Fellesnevneren for dette er at det er overkjørsel av private grunneiere. Det er overkjørsel av folkevalgt lokaldemokrati. Så har jeg den glede å lese en resolusjon fra Høyres landsmøte der det står: «Høyre vil styrke den lokale selvråderetten i kommunal planlegging og forvaltning.» Da er spørsmålet: Hva vil statsråden gjøre for å følge opp Høyres eget landsmøtevedtak?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsråden nevnte ikke at for ca. et halvt år siden fremmet Fremskrittspartiet et forslag sammen med Senterpartiet om å gi erstatning til dem som får beslaglagt sin eiendom. Det sørget de andre partiene her i huset for å stemme ned. Nå skal man altså ha et utvalg som skal vurdere om man skal gi erstatning. Jeg synes i det minste det burde vært automatikk i at man får erstatning når man får beslaglagt privat eiendom. Lederen i energi- og miljøkomiteen, Bror Yngve Rahm fra Kristelig Folkeparti, sa tirsdag til Dagsavisen når det gjelder smutthullene i strandsoneloven, der man gir dispensasjon, at han mener praksisen må bli enda strengere. Han sa også at vi må tette igjen de smutthullene som finnes, slik at det ikke skal bli så lett å få dispensasjon for å bygge på egen eiendom eller restaurere hus. Stiller Regjeringen seg bak en slik politikk som Kristelig Folkeparti her tar til orde for?