Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-04-21:
Jeg deler representanten Alvheims syn om at det er viktig at helsetjenesten har en god beredskap. Å styrke krisehåndteringsevnen i helsetjenesten er derfor ett av fire satsingsområder for Regjeringens helsemessige beredskap i 2004. De tre andre satsingsområdene er å styrke beredskapen mot atom-, biologiske og kjemiske hendelser, såkalte ABC-hendelser, å arbeide for en robust forsyningssikkerhet i helsetjenesten og å styrke det internasjonale helseberedskapssamarbeidet. Helsesektoren er en stående beredskapsorganisasjon, hvor den alminnelige beredskap er viktigst, også i ekstreme situasjoner. Den allmenne kunnskapen og erfaringen som akuttetatene har når det gjelder håndtering av ulike situasjoner, vil være avgjørende også for en håndtering av et eventuelt terrorangrep. Vi vet at helsesektoren generelt og sykehusene i særdeleshet er meget godt trenet til å håndtere akuttsituasjoner, fordi dette er en del av hverdagens hendelser. Helsetilsynets fokusering på beredskapsplaner er ett viktig bidrag til at vi så raskt som mulig får et oppdatert og rullerende planverk på dette feltet. Bakgrunnen for Helsetilsynets oppfølging er en undersøkelse som Sosial- og helsedirektoratet gjennomførte i oktober 2003 på oppdrag fra departementet. Hensikten var å få informasjon om status for beredskapsarbeidet som grunnlag for videre oppfølging av kommuner, helseforetak og regionale helseforetak. Fristen for å utarbeide beredskapsplaner både for helseforetakene og for kommunene etter loven om helsemessig og sosial beredskap var satt til 1. juli 2003. Resultatene fra i fjor høst viste at man var godt i gang, men at det fortsatt var – for å si det slik – et potensial for å forbedre arbeidet med beredskapsplaner, og en god del har skjedd i løpet av det halvåret som er gått fra undersøkelsen ble gjennomført. La meg kort gjengi og kommentere noen av funnene i undersøkelsen som var utgangspunktet for spørsmålet. I oktober 2003 hadde samtlige regionale helseforetak en plan for helsemessig og sosial beredskap. Ett RHF opplyste at planen var foreløpig og ville bli bearbeidet videre. Den ble godkjent av styret for vedkommende helseforetak i november. Nesten halvparten av helseforetakene, 41 pst., hadde planen klar. De øvrige hadde startet arbeidet med planen. Mange helseforetak er nye organisasjoner som inkluderer flere tidligere sykehus. Sykehusene og fylkeskommunene hadde sine beredskapsplaner også før reformen. Disse måtte imidlertid omarbeides til å omfatte hele helseforetak, og de måtte oppgraderes i forhold til endringer i funksjons- og oppgavefordeling mellom sykehusene innen helseforetaket, eventuelt også mellom helseforetak. Alle RHF hadde rutiner for oppdatering av planen, mens bare halvparten av HF hadde det i oktober 2003. Jeg vil understreke at beredskapsplaner ikke kan eller skal utarbeides én gang for alle, men må revideres løpende etter som det skjer endringer, enten det er internt i helsetjenesten, i samarbeidende etater eller i samfunnet omkring, og planene må løpende oppdateres i forhold til endringer i trusselbilde og risikoforhold som vi planlegger å imøtekomme. Omstrukturering av sykehussektoren er en endring som innebærer at beredskapsplanene må omarbeides. De regionale helseforetakene har prioritert først å ferdigstille den regionale beredskapsplanen, som er et overordnet dokument, og som definerer den overordnede strukturen som helseforetakene skal innordne sine planer i forhold til. Jeg har, for å forsikre meg om at det også skjer en systematisk gjennomgang og oppdatering av bl.a. beredskapsplaner, pålagt de regionale helseforetakene å utarbeide og iverksette planer i henhold til loven. Tilbakemeldinger som departementet nå får, bekrefter at dette er i god framdrift i gjennomføringen av arbeidet.