Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-06-08:
Det er en så godt som enstemmig komite som i dag anbefaler Stortinget å vedta en rekke endringer i konkurs- og pantelovgivningen. Som saksordfører for denne innstillingen vil jeg gjerne understreke det gledelige i disse endringene fordi de vil gjøre tilværelsen enklere for en rekke mennesker. Det er et mål for Regjeringen og regjeringspartiene å skape «et enklere Norge», og det synes jeg denne saken illustrerer på en god måte. Regjeringens mål med denne proposisjonen har vært å forenkle og effektivisere gjeldsforhandlingsprosedyrene og bobehandlingsrutinene. I dette ligger det bl.a. å tilføre bobehandlingen og de uprioriterte kreditorene økte midler, og å finne tiltak for å motvirke konkursryttere og økonomisk kriminalitet. Konkurs- og pantelovgivningen har stor betydning for næringslivet. Det er derfor viktig at de reglene samfunnet stiller opp, er tjenlige for bedriftene. Det er viktig med regler og lover som ikke legger unødige hindringer i veien for bedriftene og virksomhetene, men som i stedet legger til rette for og skaper grobunn for nyskaping og vekst. Men vi kan ikke bare stimulere til nyskaping og vekst, vi må også ha regler som hindrer at bedrifter holder virksomheten gående lenge etter at det er klart at virksomheten ikke har livets rett. Vi kan heller ikke se bort fra all den kriminalitet som avdekkes gjennom konkursbehandling. Det gjelder å finne det rette skjæringspunktet mellom de kryssende hensynene. Det er et komplisert rettsområde vi i dag behandler, men jeg vil likevel våge den påstand at vi, gjennom Regjeringens proposisjon og behandlingen i justiskomiteen, har balansert de forskjellige hensynene på en god måte. I 1984 ble det foretatt en lovreform av gjeldsforhandlingsinstituttet. Imidlertid har ikke ordningen blitt brukt så mye som man hadde forventet. Det antas at årsakene til dette er at reglene er omstendelige, slik at forhandlingene blir både tidkrevende og dyre. Derfor er det positivt at Regjeringen har foreslått tiltak som vil gjøre ordningen enklere å benytte. Komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, mener det er riktig at det fortsatt bør være et vilkår for å åpne gjeldsforhandlinger, at skyldneren er illikvid, dvs. at han/hun ikke kan betjene sin gjeld – eller sine forpliktelser – etter hvert som de forfaller. En regel tilsvarende det Falkanger-utvalget foreslo, nemlig at vilkår for å åpne gjeldsforhandlinger skal være at skyldneren er insuffisient, dvs. at han har større gjeld enn verdien av eiendeler, vil ramme næringsdrivende unødig hardt. Spesielt i nystartede virksomheter er det vanlig at eiendelene utgjør en mindre andel enn gjelden, uten at det nødvendigvis betyr at selskapet ikke har livets rett. En samlet komite støtter departementets syn om at det bare er skyldneren selv som skal ha adgang til å begjære gjeldsforhandlinger. Det er lite sannsynlig at en gjeldsforhandling vil føre fram der skyldneren selv ikke er innstilt på det, og derfor bør det være han selv som tar initiativ til slike gjeldsforhandlinger. En enstemmig komite har også støttet departementet og utvalget i at gjeldsnemndas samtykke skal være nødvendig å innhente dersom noen av skyldnerens eiendeler skal selges. Hittil har det bare vært aktuelt for boets faste eiendommer, bruksretter og driftstilbehør. Skyldneren får imidlertid en større adgang til å selge pantsatt driftstilbehør og varelager og eiendeler beheftet med salgspant. Det er gjeldsnemnda som skal ta denne beslutningen, og skifteretten kan forby salget dersom panthavers utsikter til dekning blir vesentlig forringet. Komiteen har støttet dette forslaget, selv om det medfører en noe svekket posisjon for panthaverne. Komiteen har imidlertid lagt avgjørende vekt på at gjeldsforhandlingsinstituttet skal være anvendelig og praktisk, og at regelen tjener skyldnerens, gjeldsnemndas og de øvrige kreditorenes interesser. Som tidligere nevnt, var noe av formålet med de foreslåtte lovendringene å styrke de uprioriterte kreditorenes posisjon, og komiteen finner det altså på denne bakgrunn rimelig at panthaver må akseptere en viss svekkelse av sin posisjon. Videre vil forslaget om at panteheftelser som ligger utenfor pantets verdi, skal falle bort ved tvangsakkord, også medføre en forbedring fordi denne regelen kan sikre et bedre økonomisk grunnlag for videre drift av skyldnerens virksomhet. Det kan igjen resultere i flere vellykkede gjeldsforhandlinger. Komiteen er opptatt av at prosessene ikke skal ta for lang tid, og er derfor fornøyd med departementets forslag om at gjeldsforhandlinger bør være avsluttet i løpet av seks måneder. Økningen i konkurser var sterk på 1980-tallet og i første del av 1990-tallet. Ofte er det heller ikke midler i boet til selve bobehandlingen, og slett ingen midler til kreditorene. En viktig årsak til den store økningen i antall innstillingsboer er den vide pantsettelsesadgangen som panteloven av 1980 åpnet for. Mange av boene er små, og det er derfor viktig å ha hensiktsmessige regler for disse, samtidig som reglene også må passe for større og tyngre boer. Komiteen har sluttet seg til departementets forslag om forenkling av bobehandlingsrutiner. Disse forenklingsforslagene vil kunne frigjøre ressurser i boet og dermed bidra til en grundigere bobehandling. Forenklingsforslagene går i grove trekk ut på å overlate mer myndighet og flere oppgaver til bostyreren på bekostning av mer tungrodde boorganer, som kreditorutvalg og skiftesamling. Skifteretten blir også avlastet for visse oppgaver. Dagens unntaksregel i konkursloven § 141 om forenklet bobehandling oppheves, og blir i stedet hovedregelen for hvordan saksbehandlingen skal foregå. Komiteen er fornøyd med de endringer som departementet foreslår, og viser til at det i stor grad er en lovtilpasning av den praksis som allerede føres. Komiteen har videre støttet departementet i at revisor og regnskapsfører skal ha plikt til å utlevere skyldnerens regnskap og regnskapsmateriale. Imidlertid kan revisor og regnskapsfører holde tilbake egenprodusert materiale dersom de ikke har fått oppgjør eller det ikke er stilt sikkerhet for oppgjøret. Som hovedregel skal det oppnevnes borevisor, men det skal ikke være en obligatorisk ordning. Dersom en borevisor ikke blir oppnevnt, skal skifteretten oppnevne en person særskilt til å revidere boets regnskaper. Komiteen vil understreke at det er viktig at alle boer gjennomgås og kontrolleres. Komiteen har gitt støtte til departementets forslag om at panteretten også omfatter utgifter til bevaring og tilsyn av pantet. Komiteen har også støttet departementets forslag om at det fortsatt skal være adgang til å abandonere, dvs. at boet opphever konkursbeslaget i eiendelene, og skyldneren får tilbake sin fysiske og juridiske rådighet over eiendelene. Et viktig og gledelig punkt er departementets forslag om å innføre en generell bestemmelse om meldeplikt for bostyrer dersom virksomheten antas å kunne medføre forurensninger som ikke er lovlig uten tillatelse etter forurensningsloven. Selv om det sannsynligvis ikke gjelder et stort antall boer, er regelen prinsipielt sett viktig. Komiteen har bedt departementet følge nøye med på utviklingen på dette området. Når det gjelder økonomisk kriminalitet, har komiteen merket seg departementets opplysninger om at det i så mange som to av tre konkursboer foreligger mistanke om konkurskriminalitet. Det er spesielt to tiltak som er viktige for å bekjempe konkurskriminalitet. Det er for det første at det finnes nok midler til å drive bobehandling, og for det andre at påtalemyndigheten har tilstrekkelige ressurser til å følge opp konkurssakene raskt. Komiteen mener det er positivt at det nå innføres en egen bestemmelse om informasjonsplikt for bostyrer og borevisor. Denne skal gi informasjon om mulige straffbare forhold til påtalemyndigheten så tidlig som mulig. Samtidig utvides den offentlige garantiordningen til å omfatte også forfølgelse av sivilrettslige krav mot personer bak en konkurs. En oppfyllelse av de sivilrettslige kravene kan være vel så effektivt som å forfølge forhold ut fra det strafferettslige ansvar. Det er positivt at arbeidsavtalens stilling ved konkurs nå blir lovregulert. Komiteens flertall mener det er rimelig at skjæringstidspunktet for når oppsigelsesfristen skal begynne å løpe, må være det tidspunkt oppsigelsen finner sted, og ikke tidspunktet for konkursåpningen. Når det gjelder driftstilbehørspantet, kom det fram i høringene at dagens ordning ikke fungerer godt. Pr. i dag skal driftstilbehør tinglyses sammen med fast eiendom for å få rettsvern. Komiteen har blitt gjort oppmerksom på at det brukes mye tid og store ressurser for å sikre at man har tatt pant i alle de eiendommer som virksomheten kan sies å være knyttet til. Blir en eiendom uteglemt, kan det i verste fall medføre at pantet ikke lenger har rettsvern. Da dagens pantelov ble behandlet, foreslo Justisdepartementet at driftstilbehørspant skulle tinglyses i Løsøreregisteret, uavhengig av fast eiendom. Justiskomiteen gikk den gang imot forslaget. Dagens justiskomite er derimot overbevist om at den nåværende rettstilstanden ikke er tilfredsstillende. Det har vært litt forskjellige oppfatninger om hvor sterkt man skulle formulere merknadene på dette punktet, så her har komiteen delt seg. Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har bedt departementet ha området til observasjon og eventuelt komme tilbake til Stortinget med forslag til lovendringer. Vi har tillit til at departementet vil se grundig på saken og gjøre sitt for å rette på de uheldige utslagene av dagens lovgivning. Det andre store spørsmålet er forslaget om å innføre legalpant på 5 pst. Forslaget innebærer at 5 pst. av pantsatte gjenstanders verdi skal forbeholdes boet. Dette skal medvirke til at boet får midler til å drive bobehandling for. Legalpantet fører også til at det blir mer å utbetale i dividende. Det innebærer at også de uprioriterte kreditorene kan få noe igjen. Forslaget om å innføre legalpantet har skapt sterke reaksjoner i deler av næringslivet. Blant annet har det vært reist spørsmål om 5 pst.-grensen bør gjelde uansett hvor stort beløp det utgjør. Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har lagt stor vekt på at ordningen bør medføre at det er næringslivet som bærer denne typen utgifter. Det er også de som får gevinsten dersom virksomheten går godt. Å heve rekvirentgebyret betyr i praksis bare å øke det offentliges utgifter, da det hovedsakelig er skifteretten, dvs. det offentlige, som begjærer konkurs. Vi mener det er galt å påføre det offentlige ytterligere utgifter. Kristelig Folkeparti mener dessuten det er gode grunner for å sørge for at de uprioriterte kreditorene også får en viss del av boets verdier. Hvis vi ikke klarer å få til en ordning som gir boene større ressurser, betyr det i praksis at vi ikke har kommet så langt som vi kunne ønske i kampen mot konkurskriminalitet og økonomiske forbrytelser, og det synes Kristelig Folkeparti er trist.