trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-12-09:
Først må jeg si til representanten Kvifte Andresen at jeg tror det er mange partier som har laget seg kultur- og kunstpolitiske programmer. Venstre har i hvert fall laget veldig mange, men nå er jo vi veldig gamle. Mitt spørsmål handler om bibliotek. Jeg syns representanten Andresen sa så mye bra om bibliotek og litteratur. Likevel så vi at dette var den store taperen under det såkalte kulturløftet. Da den nye såkalte byregjeringa var på plass i Oslo med støtte fra SV, var det første man gjorde, å sette et nytt hovedbibliotek på vent. Det måtte nærmest et folkeopprør til for å presse planene på plass. Nå skal det visst bli et kjøpesenter med bøker. Henger disse satsingene sammen, eller er det bare dårlig samvittighet som er drivkraften for det alternative budsjettet til SV nå?
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-12-09:
I budsjettforhandlingene med regjeringa har Venstre prioritert kunstneres levekår og litteraturformål, og nå har vi startet med bygging av stipender – vi har hatt fokus på dette i flere år. Vår tolkning er at dette er starten på en oppbygging. Så mitt spørsmål til statsråden er om hun har samme oppfatning som meg med hensyn til det vi nå har gjort med å plusse på kunstnerstipender, og at de satsingene som går på kunstnernes levekår, bare er starten på å møte utfordringene på det som var etterlatenskapene og syndene under det såkalte Kulturløftet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-12-09:
Norge har et lite språk, et språk som denne salen har tatt en del modige avgjørelser for å ta vare på. En forlegger spurte meg en gang om jeg visste hvor mange fulltidsforfattere det var på et av verdens største språk, nemlig mandarin. Da var svaret null. I forrige uke ble Åsne Seierstads bok om Utøya kåret av New York Times til en av de ti beste bøkene i år. Det viser at norsk sakprosa er i verdensklasse. Per Petterson er den første norske forfatter som har fått den prestisjetunge IMPAC, Dublin-prisen, og han er igjen nominert, denne gangen med «Jeg nekter». Han er oversatt til over 50 språk. I oktober samlet Karl Ove Knausgård nesten tusen tilhørere i Berlin da han lanserte sitt femte bind av «Min kamp» på tysk. Og borti gata her – nesten så vi kan se det – bor en av de største og fremste nåværende dramatikerne, som blir hyppigst spilt på verdens scener, nemlig Jon Fosse. Oppi dette skjer det en masse innenfor film og reiseliv. Det vokser, og det gir masse muligheter for Norge. Når vi nå ligger i front litteraturmessig i hele bokbransjen, er det viktig at vi klarer å ha stor tyngde i denne salen bak en søknad om at Norge bør være hovedsamarbeidsland på bokmessa i Frankfurt. Våre naboland Island og Finland har gjort det med stor suksess. Jeg er veldig glad for at komiteen har gått sammen om en merknad som gjør det mulig for NORLA nå å sende en søknad om å bli et samarbeidsland. Og jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiet har uttrykt støtte til det forslaget jeg fremmet, som gjør at det blir bred støtte i denne salen til å gi dem den økonomiske oppbakkinga i det også. De andre landene som har vært inne, har stort sett hatt 70 pst. statlig støtte. Med det vedtaket vi gjør i dag, nærmer vi oss de 60 pst. som de har sagt er nødvendig. De har et ambisiøst mål om å få til 40 pst. privat finansiering, som jeg håper og tror at de skal klare, og som de har forutsetninger for å klare. Det flotte med dette prosjektet er at vi klarer å vise fram norsk litteratur, men også at vi har klart å samle norsk litteratur – forleggere, forfattere, alle bidragsyterne i litteraturformidlinga – til et felles løft for å få en slik søknad sendt til Frankfurt. Og det er jeg kjempeglad for at vi nå ser ut til å ha bred støtte for i Stortinget også.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-12-09:
Først en kort stemmeforklaring. Vi kommer til å stemme for forslag nr. 16, fra Senterpartiet, når de nå har endret innholdet der. Ellers kommer vi nok til å stemme imot de andre forslagene som er fremmet, unntagen våre egne. Så kommer Terje Breivik tilbake igjen til moms, som vi har behov for å kommentere. En kort merknad om frivillighet, for her føler jeg oppriktig at vi er et sentrumsparti. Vi er kjempeglad for at vi har fått med regjeringa på å fjerne avgiften på frivillighet. Vi er kjempeglad for den jobben med avbyråkratisering, forenkling og tilrettelegging som frivilligheten gjør. Men så er regjeringa helt håpløs når det gjelder støtte til organisasjoner over de ulike andre departementene. Venstre er kjempeglad for at vi har fått puttet alle pengene som var foreslått kuttet til ulike frivillige organisasjoner under alle mulige departementer, tilbake igjen. Her viser vi en klar sentrumsposisjon: Vi vil både avbyråkratisere og ta bort avgifter, men vi vil også gi støtte til organisasjonene over departementene.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-09:
Ja, jeg deler Solhjells syn på at det er viktigere å snakke om innholdet. Det er et av utgangspunktene for at SV nå nettopp som det – tror jeg – første politiske partiet har et eget kunst- og kulturpolitisk program. Der drøfter vi nettopp innholdet og hvordan vi ønsker at kulturen skal se ut i årene framover. I dag diskuterer vi budsjettet for kulturen det kommende året. Da er det naturlig å snakke om penger og ha større fokus på den delen. Men ja, jeg deler Bård Vegar Solhjells syn på at det viktigste er innholdet.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-09:
Dårlig samvittighet? Nei. Folkebibliotekene har vært en storsatsing for SV gjennom mange år. Det lå også klart an til i forhandlingene mellom de rød-grønne at det nå var den kulturelle grunnmuren og folkebibliotekene i særdeleshet som sto på vent. Vi ser jo de anbefalingene som kom med Enger-utvalget, og hvor det var kulturen hadde blitt en taper, når man ikke klarte å satse på alt på en gang. Så vil jeg ikke bruke mye tid på å diskutere Deichmanske og hvem som eventuelt presset fram det som ble en løsning der, men vi ser jo selvfølgelig at vi har mange utfordringer mange steder. Det er på ingen måte dårlig samvittighet som gjør at vi ønsker å satse på folkebibliotekene og nå legger opp til store bevilgninger i en femårsperiode framover, som også lå der som en føring man ønsket fra den rød-grønne regjeringas side.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
For å være veldig ryddig: Når jeg er inhabil i behandlingen av et spørsmål, ser jeg heller ikke noe grunnlag for å svare på spørsmål som er relatert til den konkrete saken. Så jeg vil be om at min settestatsråd som har ansvaret for det, eventuelt får komme tilbake igjen og svare på det spørsmålet i løpet av ettermiddagen/kvelden.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Det er kunnskapsministeren som er min settestatsråd i disse spørsmålene. Meg bekjent ble det spørsmålet som ble stilt til vedkommende – et skriftlig spørsmål, eller kanskje det var et muntlig spørsmål – besvart den gangen av vedkommendes settestatsråd, Elisabeth Aspaker, som fungerte da kunnskapsministeren var i permisjon. Men jeg skal ta kontakt med vedkommende. Jeg vil altså ikke svare på et spørsmål hvor jeg selv er inhabil.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Når vi har hatt knutepunktordningen oppe til vurdering, er det ut fra et sterkt ønske om å følge opp den evalueringen som har vært gjort. Vi har hatt mange innspillsmøter. Vi har hatt skriftlige evalueringer, og det er veldig tydelig at knutepunktordningen fungerer i noen tilfeller, men det er også mange områder hvor den ikke fungerer. Det er grunnlaget for at vi har tatt dette opp og satt det inn i en større sammenheng, og at det burde vurderes å få en kunstfaglig/kulturfaglig vurdering, som er det Kulturrådet gjør. Grunnlaget for at de to institusjonene ble tatt fram, har ingen ting med armlengdes avstand-prinsippet å gjøre, men det er fordi de er veldig store. Festspillene i Bergen er dobbelt så store som f.eks. Olavsfestdagene, for å bruke det som et eksempel, når det gjelder midler eller tilsvarende. Det var grunnlaget for det. Jeg lever veldig godt med det forslaget som Stortinget nå ser ut til å vedta i dag, at knutepunktordningen – ordningen som sådan – avvikles, og at alle disse institusjonene blir overført til vurdering i Kulturrådet i framtiden.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
For det første har vi varslet i budsjettproposisjoner tidligere – og vi har vært veldig tydelige på – at vi vil komme tilbake i budsjettproposisjonen med en vurdering og en oppfølging av de evalueringene som har vært når det gjelder knutepunktordningene. Så det har vi vært veldig tydelige på tidligere, at det ikke blir en egen sak, men at dette kommer vi til å komme tilbake igjen til i forbindelse med budsjettproposisjonen. For det andre leser vi selvfølgelig alle merknader som kommer, og jeg kan berolige representanten med at vi har hatt en dialog også med Kulturrådet, og at vi har bedt dem om å komme fram til de ulike kriteriene som må legges til grunn. Vi vil selvfølgelig gjøre Kulturrådet oppmerksom på de føringene som Stortinget her har pålagt dem.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Når det gjelder spørsmålet om knutepunkt, har vi sagt at vi forutsetter at man selvfølgelig skal få til et samarbeid mellom de ulike regionale – fylkeskommunen i dette tilfellet – og eventuelt private som har vært med på finansieringssiden for knutepunktfestivalene, og ikke minst også det frivillige samarbeidet, som har vært helt vesentlig for veldig mange av knutepunktinstitusjonene. Det er jo ikke sånn at fordi man blir overført til en kunst- og kulturfaglig vurdering i Kulturrådet, så skal det tas bort. Snarere tvert imot kan selvfølgelig også Kulturrådet når det gjelder de festivalene som det gis til når de søker om det, veldig godt legge klare føringer på at man skal ha et samarbeid på et regionalt nivå, og også samarbeide med andre for framtiden. Så der ser jeg ikke noe motstridende. Når det gjelder …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Jeg er helt enig med representanten Skei Grande i at det er et stort behov for også å løfte kunstnernes levekår. Dette er understreket i flere dokumenter, ikke minst i den siste kunstnerutredningen, som vi mottok i år. Det er et stort behov for å sette dette enda mer på dagsordenen. Det er også et faktum av ni av ti søknader som sendes til Kulturrådet, blir avvist. Så det er veldig viktig at vi nå konsentrerer oss om å få mer fokus på kunstnernes levekår. Det kan vi gjøre med å øke de offentlige midlene, og vi kan også være med på å bidra til forenkling, slik at de som lever av dette, selv har muligheter for lettere å finne fram i systemene og også kan dra nytte av Innovasjon Norge og andre typer virkemidler som finnes. Her tror jeg vi er helt på linje: Ja, vi trenger å øke den offentlige innsatsen, men vi kan også være med på å bidra til at det blir lettere for dem å få tilgang på andre midler.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Jeg registrerer at man i mye av den debatten som har pågått i dag, fra Arbeiderpartiets side – som er det største opposisjonspartiet – fremdeles prøver å konsentrere seg om retorikken, at det er kommet for lite, og at en for sent har kommet i gang med de tiltakene som regjeringen foreslår i kulturpolitikken. Jeg vil bare nevne en to–tre ting som viser forskjellen fra den regjeringen Arbeiderpartiet var en del av, og som satt i åtte år. Når de viser til f.eks. forslaget om mediemoms og evnen og viljen til å gjøre noe, så ble det bekreftet fra denne talerstolen av tidligere finansminister Sigbjørn Johnsen at den forrige regjeringen ikke engang prøvde å gjøre noe, ta noen grep for å prøve overfor ESA å fremme forslag om nullmoms. Jeg registrerer at representanten Grande har vært sterkt ute i avisene og kritisert at det går for sent. Ja, representanten foreslo til og med at jeg burde skaffe meg en hybel i Brussel, slik at jeg kunne påvirke og påskynde dette, slik at det gikk raskere. Det har jeg sluppet, for denne regjeringen har hatt veldig god kontakt – vi har jobbet tett sammen, både finansministeren, undertegnede og resten av regjeringskollegiet, for å sørge for at denne saken skulle gå raskt. Og vi har jobbet godt sammen med våre samarbeidspartnere i Stortinget. Det er nå med på å bidra til at vi kanskje klarer å få en løsning i denne saken. Et annet eksempel: Jeg registrerer at de i kraftfulle ordelag tidligere og ikke minst i innstillingen tar opp hvorfor vi ikke har kommet raskere i gang med incentivordningen for film – og det etter at de har sittet i åtte år og styrt dette landet og ikke engang har fremmet et forslag om å få denne incentivordningen i gang. Jeg tror at velgerne til syvende og sist forholder seg til hva en regjering gjør – og ikke hva man springer rundt og sier når man er i opposisjon. Jeg kan legge til når det gjelder idrettsanlegg og moms: Når fremmet Arbeiderpartiet, da de satt i regjering og hadde finansministeren, som de da hadde god anledning til å kunne fremme forslag sammen med, forslag om at dette skulle bli en regelstyrt ordning? Når gjorde de det? Faktum er at denne regjeringen har sørget for forutsigbarhet for idretten ved at vi har bevilget 100 pst. momskompensasjon, i motsetning til Arbeiderpartiet, som i de årene de satt med regjeringsmakt, bl.a. i 2012 ikke var i stand til å kunne fremme forslag om 100 pst. refusjon av anleggsmomsen. Dette var tre eksempler der Arbeiderpartiets kritikk ikke står til troende. Her er det snakk om å holde det en lover, og det er det regjeringen har gjort.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Grunnen til at jeg tok ordet, er et behov for en kort kommentar når det gjelder dette med private penger, for etter denne debatten i dag kan vi bare slå fast at Arbeiderpartiet bare er for private penger i kulturlivet når de ikke utløser noe samarbeid med det offentlige. Det er den eneste røde tråden eller i nærheten av et prinsipp som Arbeiderpartiet har forfektet her i dag. Altså: Folk må gjerne bruke private penger på kulturlivet og må gjerne komme med gaver, men det må for all del ikke være i nærheten av noe samarbeid med det offentlige. Jeg registrerer at det samme prinsippet ikke gjelder for idrettsanlegg, for det er jo slik at idretten bygger veldig mange idrettsanlegg rundt omkring, og da er det jo private midler med, det er faktisk en forutsetning for å kunne få kulturmidler. Så der gjelder åpenbart ikke prinsippet. Selv kulturutredningen – Arbeiderpartiet nedsatte altså Enger-utvalget, som avga sin innstilling – sa følgende: «Det er ønskelig med en økt finansiering av kulturlivet fra private kilder. Flere finansieringskilder bidrar til å sikre kulturlivet faglig uavhengighet og fremmer mangfold i kunst- og kulturproduksjonen. Dels er det også praktiske grunner til å ønske privat finansiering av kulturlivet velkommen. Utvalget ønsker at kunst- og kulturproduksjonen skal fortsette å vokse inn i framtida. For å oppnå dette, er det viktig å utvide finansieringen av kulturlivet som kommer i tillegg til bevilgningene fra offentlige myndigheter.» Det er nettopp det vi prøver å få til. Hvis vi kan være i nærheten av å få til en insentivordning som på sikt utløser at det blir enda mer privat kapital, og som gjør at både den private kapitalen og de offentlige midlene er med på å bidra – i samarbeid – til å kunne klare å få realisert flere typer kulturprosjekter rundt omkring, har jeg vanskelig for å forstå at noen kan være imot det. Et kort poeng også når det gjelder Talent Norge: Det er faktisk ikke bare musikktiltak som er under Talent Norge i dag; det er syv prosjekter som til nå har fått støtte: Det er scenekunst, det er dans, det er lyrikk, det er den visuelle kunst, det er samtidsmusikk, det er jazz, det er ensembler, det er klassisk, og det er opplæring i regionene. For å nevne to–tre av dem som driver disse tiltakene, så kan man nevne BFUng, Henie Onstad, 1B1, Nasjonalballetten. Dette var bare noen eksempler. Det er altså feil når Arbeiderpartiet påstår fra Stortingets talerstol at dette kun går til musikktiltak.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Jeg minner igjen om at det mest forutsigbare idrettsorganisasjoner kan forholde seg til, må selvsagt være å se på praksis og hvordan den til enhver tid sittende regjering følger opp det som den har sagt. Vi har lovd at vi skal gi kompensasjon. Det har vi også vist gjennom våre budsjetter – det i motsetning til Arbeiderpartiet da de hadde regjeringsmakt, da de i et år ikke klarte å gjennomføre dette som de i prinsippet nå mener at vi åpenbart burde ha gjort. Jeg ser at i budsjettavtalen er det innarbeidet 5 mill. kr i kulturbudsjettet til Skeivt arkiv i Bergen, som også har vært fremme i debatten i dag. Dette er i dag etablert som et prosjekt ved Universitetet i Bergen. Jeg forstår det derfor slik at disse midlene skal kanaliseres gjennom Universitetet. Jeg ser også at man i komitéinnstillingen går inn for å avvikle knutepunktordningen, som vi også har være litt innom tidligere, og lar Norsk kulturfond ved Kulturrådet forvalte festivalstøtten. I budsjettforliket foreslås det samtidig et eget tilskudd til Kristiansund Kirke Kunst Kulturfestival. Komitéflertallet har påpekt at dette bryter med prinsippet om at denne festivalstøtten skal tildeles fra Kulturfondet, og har bedt departementet følge opp, slik at alle festivaler skal bli behandlet av samme instans. Jeg deler den vurderingen og vil følge opp dette i tråd med komiteens innstilling. En kort kommentar om effektivitet og styring i departementet og «korte og lange ermer», som mange er opptatt av. Nå nylig ble det lagt frem en rapport som er utarbeidet av Kjærvik og Askim ved Institutt for statsvitenskap, Universitetet i Oslo, Etatsstyring i praksis. Den dokumenterer at gjennomsnittlig antall styringskrav per virksomhet er redusert fra 41,1 i 2012 til 35,5 i 2015. Det går altså riktig vei, og det er jeg svært glad for. De sier også: «KUD» – altså Kulturdepartementet – «skiller seg ut som det departementet med både minst spredning og lavest antall styringskrav per virksomhet. KUD er også et eksempel på et departement hvor etatsstyringen på tvers av virksomheter fremstår standardisert på de forholdene vi har kartlagt.» Jeg er veldig glad for at det går den riktige veien. Vi kan faktisk bevise at vi har tillit til de etatene som er satt til å styre, at vi følger dette opp, og at det synliggjøres i de konkrete styringssignalene som faktisk gis.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Når det gjelder forslaget om Tynset og Norsk helsearkiv, mener jeg at regjeringen har fulgt opp Stortingets anmodningsvedtak og bekreftet at regjeringen vil realisere et arkivprosjekt på Tynset. Det er slik at Arbeiderpartiet i sitt opprinnelige budsjettforslag for 2014 foreslo en løsning som da ikke var kvalitetssikret. Kvalitetssikringen av dette forprosjektet, den såkalte KS2-rapporten, viser at det forprosjektet som Statsbygg hadde utarbeidet, var svært dyrt, og at det burde være mulig å få kostnadene betydelig ned. Det er også slik at Statsbygg senere har vurdert ulike justeringer av dette prosjektet, herunder alternative tomter på Tynset, uten at det har frembrakt en mulig løsning med betydelige kostnadsreduksjoner. Regjeringen har derfor konkludert med at en bør gå videre med en noe revidert innretning av dette tiltaket. Vi legger nå opp til å etablere et digitaliseringsanlegg for arkivsektoren på Tynset, som kjent, herunder arbeid med digitaliseringen av helsearkivene, og prøver da å se om det er mulig å få til en løsning med oppbevaring av permanente papirarkiver et annet sted. Vurderingen fra regjeringen er ikke annet enn at vi mener at prosjektet er for dyrt. Vi ser på om denne endringen kan oppnå en betydelig reduksjon i investeringskostnadene. Det skal selvfølgelig understrekes at den aktiviteten som forutsettes lagt til Tynset, er meget arbeidsintensiv, og flesteparten av de nye arbeidsplassene dette tiltaket vil skape, vil bli på Tynset. Så en kort kommentar til dette som gjelder målet om 1 pst. Det er mange som har vært innom det i debatten i dag, spesielt fra Arbeiderpartiet. Det er også sånn at da Arbeiderpartiet fremmet dette forslaget om 1 pst., utgjorde det samlet sett hva man klarte å få av ulike tiltak på ulike departementers ansvarsområde. Det var ikke bare Kulturdepartementet som den gangen var grunnlaget for det. Jeg synes det er en litt meningsløs øvelse, for å si det rett ut. Jeg har faktisk ikke prøvd å gjøre det en gang – å se på hvor mange ulike tiltak vi kunne definert inn under kulturtiltak på ulike departementers ansvarsområder. Men jeg synes det er en litt meningsløs øvelse i stedet for at vi konsentrerer oss om punkt 1, å sørge for at vi har et godt kvalitativt tilbud av kunst- og kulturproduksjoner over det ganske land, og å sørge for at det fremdeles er gode og store tilskudd fra statens side. Så mener jeg at det faktisk er positivt, og jeg er enig i kulturutredningen og dens konklusjoner fra utvalget Arbeiderpartiet opprinnelig nedsatte, at det faktisk kan være viktig å få mer private midler inn i kulturlivet – av minst to grunner: Det ene er maktspredning, at en sørger for at en blir mindre avhengig av bare de offentlige bevilgningene, men også fordi det vil bidra til mer penger.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Innføringen av en helhetlig, nasjonal filmformidlingspolitikk er et viktig grep i filmmeldingen som ble behandlet i Stortinget forrige uke. Dette grepet har vært etterlyst av bransjen. Det er bred politisk enighet om at det er et statlig ansvar å bidra til forutsigbar og stabil finansiering av viktige oppgaver for formidling av filmkultur. Regjeringen ønsker å endre dagens ordning, der avgift for formidling av film og videogram i næring går til Norsk kino- og filmfond. Regjeringen vurderer det som mer formålstjenlig at avgiften inntektsføres på statsbudsjettet. Endringen som er foreslått i Prop. 5 L, er en teknisk oppfølging av forslag til bevilgningsvedtaket i statsbudsjettet fra Kulturdepartementet som nettopp er behandlet i denne salen, samt forslagene i filmmeldingen som ble behandlet her forrige tirsdag. Jeg er glad for at komiteen stilte seg bak denne endringen ved behandlingen av saken i alle disse stortingsdokumentene. Det medfører at avgiftsmidlene fra nå av i sin helhet kan gå til filmformidlingstiltak. Film & Kino, som hittil har forvaltet avgiftsmidlene i Norsk kino- og filmfond, har omdannet seg til en ren bransjeorganisasjon. Det er derfor ikke hensiktsmessig at Film & Kino forvalter midler som har form av en statlig avgift. Norsk filminstitutt er det best egnede forvaltningsorganet på filmområdet for å fordele tilskudd fra filmavgiften til filmformidling.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Når det gjelder bruken av disse avgiftsmidlene, hadde vi det oppe i debatten da vi diskuterte filmmeldingen. Så det er ivaretatt, og jeg vil selvsagt følge opp det som er Stortingets vedtak.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Det er spesielt to forhold som har vært framme, som det er uenighet om. Det ene gjelder selvfølgelig eierskapet, og det andre gjelder prosentenheten, hvor mye de bør få. Jeg har lagt til grunn at Norsk Tipping og ExtraStiftelsen eier spillet i fellesskap, og jeg har basert dette på særlig to forhold. I henhold til avtalen mellom ExtraStiftelsen og Norsk Tipping har disse to felles eierrådighet til spillet. Det andre forholdet er at ExtraStiftelsen i egne årsmeldinger i tidligere år har lagt til grunn at spillet eies av stiftelsen og Norsk Tipping i fellesskap og med lik eierandel. Jeg registrerer nå at det er konflikt om eierskapet, og det må jeg bare ta til etterretning. Jeg må også si overfor Stortinget at det er rettsapparatet som må ta stilling til en eventuell konflikt mellom Norsk Tipping og ExtraStiftelsen om eierskapet til lotteriet, det er ikke noe som departementet kan avgjøre. Når det gjelder hvordan vi har kommet fram til hvor mange prosentenheter ExtraStiftelsen skal ha, har utgangspunktet vært å gi ExtraStiftelsen noenlunde samme uttelling som de har i dag, og at det i nevneverdig grad ikke skulle gå ut over andre typer formål.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Som jeg sa, skjønner jeg at det er en uenighet mellom partene nå om hvem som faktisk eier dette. Norsk Tipping og ExtraStiftelsen eier spillet i fellesskap, og det har jeg lagt til grunn, og jeg baserer det på to forhold, som jeg sa i mitt innlegg også. I henhold til avtalen mellom ExtraStiftelsen og Norsk Tipping har disse to felles eierrådighet til dette spillet. Dette er en rettslig avtale som de har skrevet under på begge to. Det andre forholdet er at ExtraStiftelsen inntil nylig har hevdet det samme i mange årsmeldinger, at spillet Extra eies av ExtraStiftelsen og Norsk Tipping i fellesskap og med lik eierandel. Det er det vi baserer vårt forhold på, og jeg har ikke noen annen type informasjon som skulle motsi det. Så skynder jeg meg å legge til at når det gjelder fordelingen av selskapets overskudd, er ikke Norsk Tipping en part i det, for det bestemmes av lovgiver. Det er klart at det er det lovbestemmelser for.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-12-09:
Når det gjelder prosentsats, har vårt utgangspunkt vært at løsningen skulle gi Extra noenlunde samme uttelling som i dag, dvs. at det ikke i nevneverdig grad skulle gå ut over andre formål. Siden 2008 har utbetalingene til ExtraStiftelsen ligget på mellom 6,04 og 6,57 pst. av Norsk Tippings totale overskudd. En andel på 6,4 pst. ligger altså i øvre del av sjiktet som andelen til spillet har utgjort av samlet overskudd de senere årene. På kort sikt vil denne løsningen derfor gi ExtraStiftelsen noenlunde samme uttelling som i dag. For øvrig er det en langsiktig trend at tallspill som Extra blir gradvis mindre populære, dvs. at de faller i omsetning. Samtidig forventer Norsk Tipping en økende totalomsetning de nærmeste årene som følge av en forventet vekst i andre typer spill i porteføljen. Det betyr at det på sikt antakelig vil være en fordel for ExtraStiftelsen at utbetalingene blir knyttet opp til Norsk Tippings samlede overskudd, ikke bare til overskuddet til tallspillet Extra, slik vi faktisk har det i dag. En kort kommentar til dette med operatørgodtgjørelsen, siden siste taler var inne på det. ExtraStiftelsen har etter en forretningsavtale de selv har inngått, fram til nå vært med på å finansiere Norsk Tippings omfattende markedsapparat, som etablering av merkenavn, kundegrunnlag, kontakter osv. Andre formål som mottar midler fra Norsk Tippings overskudd, dekker også slike typer utgifter. Forskjellen er imidlertid at ExtraStiftelsen som en privat aktør har hatt en egen avtale med Norsk Tipping hvor deres andel har vært spesifisert. Øvrige aktører mottar det som utgjør Norsk Tippings overskudd etter at alle utgifter, inkludert utgifter til markedsapparatet, er trukket fra. Det er altså feilaktig å kalle dette en avgift, slik som ExtraStiftelsen gjør. Det er snakk om et bidrag til driften av Norsk Tippings markedsapparat samt en kompensasjon for at Norsk Tipping må ta hensyn til en privat aktørs spill i sin portefølje. Jeg mener det er rimelig at ExtraStiftelsen også i framtiden er med på å finansiere drift av Norsk Tippings betydelige markedsapparat, slik som de har gjort til nå. Hvis det er slik at ExtraStiftelsen skal få 90 mill. kr mer årlig eller få økt sin prosent på bakgrunn av noen andre, må den regningen betales av noen av de andre som får midler til formålene.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-09:
Kunst og kultur beveger og berører oss på en måte som vi ikke alltid finner ord for. Vi snakker om verdier de fleste av oss ønsker å ha med seg hele livet, fra vugge til grav. Jeg brenner for at vi skal få løftet fram de gode satsingene med kultur for eldre og andre som har problemer med å oppsøke ordinære kulturtilbud. Her står Den kulturelle spaserstokken helt sentralt. Som de fleste husker, ble det ramaskrik da regjeringa i budsjettet for 2015 foreslo å avvikle den populære ordninga med «spaserstokken». Reaksjonen var så sterk at regjeringa måtte revurdere det de først foreslo. Alle så sjølsagt det fullstendig urimelige i at sårbare eldre skulle bli salderingspost for at regjeringa skulle kunne kvittere ut betydelige beløp i skattelette til mer velsituerte mennesker. Men det er slik at eldre eller andre som ikke lett kommer til tilbudene for egen maskin, har like stort behov for og rett til kunstneriske og kulturelle opplevelser som alle andre. Gode kulturopplevelser er forebyggende og helsefremmende for kropp og sinn, ikke minst for eldre og andre som bor på institusjon. Kultur og ulike former for aktivitet er grunnleggende elementer i et helhetlig omsorgstilbud. En framtidsrettet eldrepolitikk må i mye større grad vise forståelse for at vi er hele mennesker med sosiale, eksistensielle og kulturelle behov. Kultur og omsorg må spille sammen i et mye tydeligere samarbeid som både stimulerer og aktiviserer tanker og følelsesliv, f.eks. gjennom kunst- og kulturprosjekter som bygger på den enkeltes evner, interesser og livshistorie. Arbeiderpartiet er bekymret for at en fantastisk ordning som Den kulturelle spaserstokken ikke kan bevares i årene som kommer, med den innretninga som dagens regjering har valgt for denne ordninga. Én ting er å legge bevilgninga inn på ramma til Kommunal- og regionaldepartementet, men Arbeiderpartiet har merket seg – som også tidligere nevnt her i salen – at regjeringa nå har fjernet rapporteringsplikten for midlene. Den tiltenkte bruken av potten er dermed svært usikker, og sjansen er stor for at pengene kan bli benyttet til andre formål. Jeg vil vise til at Arbeiderpartiet i sitt alternative budsjett for 2016 styrker Den kulturelle spaserstokken med 50 pst., dvs. 15,4 mill. kr. Dersom pengene bevilges over ramma til nevnte departement – det kan selvfølgelig være formålstjenlig – må de øremerkes, eller det må være en klar rapporteringsplikt for tildelinga, slik at man sikrer at potten brukes til det som er meninga med Den kulturelle spaserstokken, nemlig å gi gode kunstneriske og kulturelle opplevelser til eldre mennesker og andre som trenger et sånt tilbud.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-09:
Jeg mente å høre at kulturministeren sa at Arbeiderpartiet ikke vil samarbeide med private aktører, kun ha pengene. Det er, med respekt å melde, feil. Den kulturministeren som virkelig systematiserte og styrket samarbeidet mellom offentlige og private, var Åse Kleveland i sin tid. Jeg har ledet en stor kulturinstitusjon som heter Festspillene i Nord-Norge. Det var en sann glede å samarbeide med veldig mange private aktører. De gikk inn både som sponsorer, dvs. kom med penger, og de deltok med liv og lyst med sine ansatte og med sine forretningsforbindelser. Men det var jeg som kunstnerisk leder som programmerte festspillene. Hvis vi skulle ha sett dette som en gaveforsterkningsordning i miniatyr, så hadde Statoil, Telenor og Sparebanken Nord-Norge kommet til meg og sagt: «Knutsen, hvis du setter den kunstneren på scenen, så skal du få 500 000 kr. Hvis du da setter den kunstneren på scenen, så skal du få 200 000 kr forutsatt at du kommer med samme beløpet selv». Alle skjønner at det hadde båret galt av sted. Det var jeg som kunstnerisk leder som hadde ansvaret for å programmere, og så var det et veldig flott, spennende og sterkt samarbeid med de private aktørene, som altså kom med penger til festspillene, og som deltok med liv og lyst. Nå er det selvfølgelig ikke riktig å sammenligne Festspillene i Nord-Norge med nasjonen Norge og kulturlivet i landet, men det jeg tenker, er at vi i denne salen som har fått et mandat fra folk gjennom valg, har et ansvar for å legge grunnlaget og de overordnede retningslinjene og politiske føringene for kulturpolitikken. Vi må legge til rette for at de hundre blomster kan blomstre. Vi må legge til rette for, og sørge for, at vi har gode fordelinger mellom de ulike delene av kulturlivet. Vi har ansvar for å legge til rette for at det er kunstnerisk aktivitet over hele landet. Da kan det ikke være sånn at vi gir fra oss prioriteringsverktøyet til private aktører og dem som har de største formuene fra før. Vi skal samarbeide med private på en god, tett og nær måte, som jeg har god erfaring med, men den overordnede kulturpolitikken og fordelingen av ressursene må først og fremst skje i dette hus – da kan hundre kunstneriske blomster blomstre.
Pål Farstad (Venstre), 2015-12-09:
Det er svært gledelig at det gjennom budsjettforliket bevilges 1,5 mill. kr til Kristiansund Kirke Kunst Kulturfestival. Det er også gledelig at en samlet komité står fast på at region- og distriktsoperaene må styrkes parallelt med satsingen på Den norske opera og ballett. Jeg er enig med komiteen når den sier at gjennom et utstrakt samarbeid mellom profesjonelle og amatører er region- og distriktsoperaene med på å bygge den kulturelle grunnmuren rundt i Norge. Det er behov for å satse på opera- og kulturhus i Kristiansund, ja, mer enn noen gang for Møre og Romsdal og Kristiansund, et hus som skal huse operaen i Kristiansund, Nordmøre museum, Kristiansund bibliotek og Kristiansund kulturskole. Arbeiderpartiets merknad i budsjettet som peker på akkurat det, er derfor gledelig. Realisering av et slikt prosjekt, et slikt hus, er særdeles viktig for å videreutvikle operaen i Kristiansund, som har fast plass på statsbudsjettet og status som ressurs- og kompetansesenter for distriktsopera. Byens opera er et resultat av Norges eldste operatradisjoner med spor tilbake til 1805, og den har siden 1928 produsert og satt opp en mengde operaer, operetter, musikaler, balletter og danseforestillinger, derav en lang rekke norgespremier og til og med enkelte verdenspremier. Men bedre fasiliteter er påkrevd. Operaen i Kristiansund driver et utstrakt samarbeid med andre, både kulturinstitusjoner og skoleverket. Ungdommer deltar på scene og i orkester sammen med voksne profesjonelle og amatører i samhandling. Slik overleveres tradisjon, kunnskap og ferdigheter innen musikkteater. I tillegg til operaen har Nordmøre museum et sårt tiltrengt behov for nye lokaler, og det er særs positivt at museet og operaen har funnet hverandre i husspørsmål, både for å oppnå synergier selskapene imellom og for publikum og brukere av tilbud i et slikt hus. Nordmøre har institusjonene og kunnskapen. Nå venter de og vi på et opera- og kulturhus i Kristiansund som kan bidra til å utvikle disse institusjonene og denne kunnskapen videre for regionen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-09:
For om lag ett år siden kom to alvorlige herremenn ut i Stortingets vandrehall og fortalte at Høyres gruppemøte hadde sagt nei til norsk idrett og Høyre-byrådet i Oslos plan om å arrangere et OL i Norge i 2022. Begrunnelsen som ble gitt, var aktverdig nok – pengene kunne brukes til bredden, og det ble lagt vekt på at det trengtes anlegg rundt omkring i hele Norge. Det er lett å være enig i at vi trenger flere arenaer som legger til rette for fysisk aktivitet. Inaktivitet er en av de største folkehelseutfordringene. Det var derfor med interesse jeg leste kulturministerens forslag til statsbudsjett. Hvor var pengene som skulle bidra til flere idrettsanlegg, lagt? Ja, en kunne jo tenke seg at regjeringen hadde tenkt at Arbeiderpartiets forslag om å forsere nedbetalingen av den fordringen norske idrettslag har på staten, var en god idé. Men nei, det var ingen tilslutning til våre forslag, som ville gitt 600 mill. kr mindre i etterslep på utbetalingen av støtte til idrettslagene. Og jeg er helt sikker på at de frivillige, som vi hyller i festtalene, ville synes det var mye mer meningsfylt å bruke dugnadsinnsatsen på aktiviteter enn på å finansiere renter på lånene som må tas opp for å dekke etterslepet i påvente av at spillemidlene skal komme til utbetaling. Det var ingen løsning for å redusere etterslepet i statsbudsjettet. Budsjettet inneholdt heller ingen midler til nye anlegg, til tross for at det er en tid da vi kunne trenge sysselsetting rundt omkring i det norske land. Jeg regner med at statsråden til sitt forsvar vil si at idrettens andel av spilloverskuddet har økt. Men det skyldes et vedtak som ble gjort på Arbeiderpartiets landsmøte og lagt fram av Stoltenberg-regjeringen i stortingsmeldingen om den norske idrettsmodellen i 2012. Ja, helt enstemmig var det vel ikke. På den tiden, da Fremskrittspartiet ikke var bundet av noen økonomiske rammer, ville de innføre endringen raskere enn flertallet. Men dette er ikke noe svar på Høyre og Fremskrittspartiets alternative bruk av OL-søknadsmidlene – altså: ingen penger til anlegg over statsbudsjettet, og en statsråd som ikke følger opp et enstemmig storting om å komme tilbake med en forutsigbar ordning for momskompensasjon. Det må være litt flaut å være idrettspolitiker fra Høyre og Fremskrittspartiet i dag og ikke ha fått gjennomslag i egen regjering. Men forslagene ligger der i dag også. Det er bare å stemme for en gang til, så kanskje det blir en forbedring.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-12-09:
Jeg hadde egentlig tenkt å begynne med Fargespill, men jeg har lyst til å starte der foregående taler sluttet, med å framheve språket vårt, litteraturen vår og ikke minst Jon Fosse, som fikk Nordisk råds litteraturpris i år – vel fortjent. Men samtidig fikk vi også vite på Nordisk råds møte at Norge kutter støtten til Island, slik at Island ikke lenger underviser i norsk, og at det norske språk heller ikke skal være representert i det nye senteret til Vigdis Finnbogadottir når det gjelder minoritetsspråk og mindre språk, der Norge burde høre hjemme. Men det jeg hadde forberedt meg på, var den økningen i antall flyktninger som vi opplever i dag, og økningen i arbeidsledighet, som utfordrer samfunnet vårt. Da er det enda viktigere at vi klarer å bruke den kraften som er i kunsten, til nettopp å løfte fram prosjekter som har vist seg å lykkes med både inkludering og å motvirke fremmedfrykt. Det er derfor særdeles gledelig både at komitéleder Svein Harberg var til stede på festforestillingen til Fargespill, og at en enstemmig komité slutter opp om og løfter fram Fargespill, for det er et helt unikt prosjekt. Det startet for tolv år siden, da kunstnere fikk i oppdrag å løfte fram et prosjekt under Barnas festspill, hvor man hadde dynamikken mellom de profesjonelle og dem som i utgangspunktet kanskje var amatører, og så på møtet mellom de to. Da valgte man å oppsøke en klasse med nyankomne flyktninger og asylsøkere. Siden da har hundrevis av barn og unge fra hele verden – de fleste asylsøkere og flyktninger, men også norske – møttes i helt profesjonelle rammer, brukt sine egne kulturskatter og løftet dem fram. Det er fascinerende å se hvor tette bånd det er mellom folkemusikken fra de ulike landene, og hvordan de møtes. Dette er med på å mobilisere både selvbilde og egne ressurser og få løftet dem fram, og det har store ringvirkninger når det gjelder skoleprestasjoner også. Avslutningsvis: Når vi er inne i brytningstider, er det viktig å ha gode arenaer for meningsbrytninger og nyhetsformidling, og jeg kan ikke unngå å si – selv om jeg vet at man har det til behandling – at Norge har klart å få fram det beste allmennkringkastermiljøet. Jeg tror en del av oppskriften er at man har fått den positive konkurransen mellom et sterkt NRK med regional forankring og et sterkt TV 2 som er basert på reklame. Jeg håper man tar vare på det videre i det arbeidet som man har.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-12-09:
Kultur ut til hele landet og et kulturbudsjett som garanterer økning i og med énprosentmålet, var Stoltenberg-regjeringas politikk. Skolesekker, rullatorer, by og bygder ble fylt med kultur, musikk, teater, form og farge. Vi skal ha mindre detaljstyring, sa kulturministeren tidligere i dag. Det er en tradisjon som er godt forankret i den blå-blå politikken. Nå har vi en regjering og en kulturminister med så lite detaljstyring at de ikke engang kan tallfeste hvor stor andel kulturbudsjettet er av statsbudsjettet. Det er lite styring, det. Denne lavere andelen av pengebruk får faktisk konsekvenser, bl.a. for seilskutene, som jeg hadde en interpellasjon om sist fredag. Intensjonene var gode, også fra kulturministeren og representantene fra Høyre – selv om jeg må innrømme at en av Høyre-representantene var nesten like bekymret som meg, men bare nesten. Økningen i budsjettet var på tilnærmet samme nivå som forrige år. Økningen stoppet litt opp. Fra 2013 til 2014 – det siste året Stoltenberg-regjeringa hadde ansvaret – var økningen på 1,2. I 2015–2016 har det nesten ikke vært noen økning, og det har det heller ikke vært fra 2014 til 2015. Så vi kan si at viljen var middels, men viljen var til stede når det gjaldt å være enig i at det offentlige må bidra med flere alternative inntektskilder til seilskutene. Det er jeg veldig glad for, og jeg har store forventninger til at komitélederen og sørlandsrepresentanten Harberg sørger for å få omgjort den gode viljen til konkrete bevilgninger til neste år – regjeringas nest siste budsjett i deres periode – eventuelt at viljen er så stor at stillstand og havblikk, som nå rår, går over, så vi får litt vind i seilene allerede i revidert nasjonalbudsjett. Da anbefaler jeg at regjeringa matcher Arbeiderpartiets alternative budsjett på 20 mill. kr til seilskutene.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2015-12-09:
Norsk kulturliv, frivillighet og idrett gjør en stor innsats hver eneste dag landet rundt, i alle landets 428 kommuner, en innsats for uegennyttig arbeid for at vi skal ha gode oppvekstsamfunn for små og store. Det er mange gode lokale arrangement, det er store aktiviteter, og ikke minst er det også bygging og drift av mange store anlegg. Her er det lokale ildsjeler som står på hver eneste dag for å gjøre en innsats for en god oppvekst for dem som bor der. Da Arbeiderpartiet satt i regjering, hadde vi tre kulturministre, Trond Giske, Anniken Huitfeldt, Hadia Tajik, som innførte flere store, nye ordninger for å styrke frivilligheten, kulturlivet og idretten, bl.a. gjennom ny grasrotandel, momskompensasjon for varer og tjenester, ny momskompensasjon for idrett i forbindelse med bygging av anlegg og ikke minst opptrappingsplan for ny tippenøkkel til 64 pst. Det jeg vil komme spesielt inn på, gjelder momskompensasjon for bygging av anlegg, som ble innført i 2010. Det er en meget fin ordning for idretten spesielt, som i dag tar et stort ansvar med både å planlegge, bygge og drifte idrettsanlegg for morgendagens unger og ungdom som skal drive med aktivitet. Da er det viktig at denne ordningen er så forutsigbar som mulig, slik at idretten kanskje kan planlegge en finansiering i forbindelse med dette. Når de skal søke om spillemidler, er de avhengige av å ha kommunale garantier, de er avhengige av å få lån i banker osv., men de får ikke lagt inn dette med momskompensasjon, for den er ikke forutsigbar fordi det er en rammestyring. Nå har vi hatt ordningen siden 2010, og som statsråden helt korrekt sa, var det et unntaksår i 2012 hvor det ikke var 100 pst., men dette har skapt et stort problem hvert eneste år. Vi så store oppslag i Trondheim bare for en måned siden. Heimdal Idrettsforening sto i fare for å tape 6 mill. kr i forbindelse med realisering av det bygget de har satt opp. En sånn ordning kan vi ikke ha i fortsettelsen. Vi må skape forutsigbarhet og ha en overslagsbevilgning som sørger for at idretten, gjennom det ansvaret idretten tar på vegne av kommunen, på vegne av det offentlige, har en god støtte i grunnen som gjør at en sikrer god planlegging, god bygging og ikke minst drift av disse idrettsanleggene i framtiden, så det ikke går på bekostning av aktiviteten og hva unger skal betale i avgift for å bli med på fotball, svømming, ski eller håndball.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-09:
Det var statsrådens innlegg om arkivetablering som fikk meg til å ta ordet. Det ble sagt mye som ikke var sant i det innlegget. Det ene er at prosjektet var dårlig utredet på forhånd. Det var det ikke. Det lå penger i budsjettet for 2014, som regjeringen valgte å fjerne, og som flertallet dessverre gikk med på. Denne kommunen, som er en liten kommune, hadde lagt ned over 30 mill. kr i forberedelser til et prosjekt som var kvalitetssikret av Arkivverket og av alle de faglige instansene som har kompetanse på området. Da regjeringen så fjernet prosjektet, var både statsråd og statssekretærer ute og lovte at etableringen skulle skje samlet på Tynset. Hva opplever vi så? Budsjett etter budsjett går. Det skjer ingen ting, og så kommer det til slutt en løsning som man sier er basert på en rapport fra Statsbygg. Jeg har spurt statsråden i skriftlig spørsmål om å få se det underliggende materialet for å kunne kontrollere det statsråden nå står og sier her. Jeg har fått til svar at nei, den rapporten får vi ikke se. Vi får altså ikke se det grunnlaget som statsråden sier dokumenterer at dette prosjektet ble for dyrt. Dette holder ikke vann. Dette er et politisk røvertokt fra denne regjeringen som har fjernet en av de store distriktspolitiske satsingene som den rød-grønne regjeringen hadde helt gryteklar. Vi var sågar der oppe og stakk spaden i jorda for å sette i gang prosjektet. Det var ingen faglige instanser som var mot det. Det handler bare om at dette ikke er regjeringens prosjekt. Her har man presentert en kvasiløsning i dette budsjettet, som ikke er finansiert, der man sier at det skal komme arbeidsplasser på Tynset. De er ikke finansiert. Men man har valgt å legge arkivløsningen enten til Dora i Trondheim eller til Brønnøysund. Det vet man heller ikke. Så hele prosjektet er i det blå, for å si det rett ut. Jeg tror Høyre på Tynset er nesten nedlagt nå, og det skjønner jeg godt. Dette er virkelig et politisk røvertokt av de store og stygge. Dette var et prosjekt av god kvalitet man kunne plassere i en liten distriktskommune, men man ville ikke. Man har ødelagt en av de viktige distriktspolitiske satsingene som var gryteklare. Jeg vet også at saken nå har vakt en viss interesse i Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-12-09:
I svaret til representanten Trettebergstuen sier statsråden at en har lagt til grunn eierrådighet som prinsipp og ikke eierskap, og det er mulig at det er riktig. Her har vi litt liten mulighet til å få innsikt i saken all den tid den ene aktøren er en privat aktør og den andre er unntatt offentlighet. Det burde ligge til statsrådens departement å gjøre de vurderingene knyttet til eierskap. At det nå er en debatt om saken i Stortinget, synes jeg mildt sagt er uheldig – at vi går ned i spagat med en uavklart situasjon. Det er nettopp det som gjør at diskusjonen om vederlag og andel også blir komplisert. I hvilken grad har statsråden vurdert å bruke andre enn operatøren Norsk Tipping i dette tilfellet til å vurdere eierskapet?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-12-09:
Angående eierskapet virker det som sagt som om vi står i en litt uavklart situasjon og skal gjøre vedtak her i dag. Det å gå inn i og vurdere, se bakover og se på avtaler som er gjort, er en viktig del når en skal overdra eller gjøre en faktisk transaksjon, som i dette tilfellet. Ingen er uenig i at spillet Extra skal inn under Norsk Tipping. Kompensasjonen for eierskiftet er den ene diskusjonen, den andre er i hvilken grad prosentsatsen skal være en del av det vederlaget. Når den ene parten vurderer verdien til 600 000 kr og en annen aktør vurderer den til oppimot 5 mrd. kr, er det en betydelig forskjell. Norsk Tipping har tatt en avgift fra Extra-spillet på 93 mill. kr, som er en markedsavgift ingen andre spill har. Dermed har ExtraStiftelsen bidratt med et vederlag for det en kaller en unik posisjon. Avgiften er da kalkulert inn i vederlaget. Den er altså trukket fra omsetningen Extra-spillet i dag har på 1 mrd. kr, som nå legges i potten til Norsk Tipping. Når Norsk Tipping får økt inntektene med 1 mrd. kr og idretten skal ha 64 pst. av disse, er det ingen tvil om at det er de andre formålene – idrett og kultur – som kommer aller mest gunstig ut av at en legger Extra-spillet inn under Norsk Tipping. Diskusjonen om 6,4 eller 7,7 er ganske relevant når det gjelder hva som skal gå til helseformålene. Det er her vi hevder at en tar penger fra helseformålene og styrker idretts- og kulturformålene. Vi synes det er uheldig. Så er det anledning til å endre prosentandelen på et senere tidspunkt, og det ligger altså til Stortinget å sette prosentandelene. Det er leit at vi har kommet i denne diskusjonen, og at bl.a. tida gjør at vi får en for dårlig saksbehandling og setter aktører i en vanskelig situasjon. En har satt Extra-spillet og dets eiere i en situasjon der en knapt har noe annet valg enn å godta betingelsene som er satt. I denne saken ligger ikke all makt i denne sal, den ligger foran og utenfor denne sal. Det er tilforlatelig å tenke at en her har tatt utgangspunkt i hva som tjener idretten og kulturen, og dernest tilpasset det øvrige til helse- og rehabiliteringsformålene.