Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2004-09-30:
Ytrings- og trykkefrihet er en av de viktigste rettighetene i demokratiske stater. Derfor er det naturlig at slike spørsmål også har vært tema i nordisk sammenheng. Under Nordisk Råds 6. sesjon i 1958 ble det for eksempel behandlet et forslag om at «Nordiska rådet måtte rekommandera regeringarna att undersøka møjligheterna att førenhetliga lagreglerna om tryckfrihet och läsfrihet i de nordiska länderna». Det var innhentet uttalelser fra en rekke organer og nedlagt et betydelig arbeid i saken. Dessverre ble ikke medlemslandene enige om et felles opplegg. Diskusjonen var likevel viktig fordi den satte ytringsfriheten på dagsordenen og bidrog til å bevisstgjøre rådets medlemmer om de felles holdninger de nordiske land har til ytringsfriheten. En gjennomgang av lovverket i de nordiske land nå viser forskjeller, og dette bør kanskje være en sak for harmonisering mellom våre nordiske land. En slik utfordring går til statsråden. En endring av Grunnloven § 100 vil nødvendigvis føre til behov for gjennomgang av en rekke lover. Et tema som er viet betydelig oppmerksomhet, er pornografilovgivningen, et område som etter mitt syn burde vært et naturlig område for felles nordisk fastsettelse av normer og grenser. Også denne utfordringen gir jeg til statsråden. Vern av privatlivets fred er et annet viktig område for debatten om ytringsfriheten. Jeg er glad for at en samlet komite står bak henstillingen til Regjeringen om å utrede hvorvidt det er behov for en egen bestemmelse om dette i Grunnloven. Ytringsfrihetskommisjonen har etter mitt syn gitt en meget velformulert begrunnelse for et slikt vern. Den sier: Man kan bare utvikles som menneske ved at man har et rom der man ikke behøver å stå til ansvar for hva man gjør eller sier, overfor ytre, ukjente kontrollører. Når man offentliggjør det som bør forbli privat, er det ikke bare retten til privatliv som brytes ned. Også den offentlige samtale korrumperes. Den fungerer ikke lenger etter forutsetningen, men forfaller til sladder. – Dette er godt sagt, og dette er godt ment, tror jeg. Det burde være noe å tenke over for noen hver og ta innover seg. Jeg er enig med saksordføreren, Martin Engeset, i det han sa om at det skal være lov å si fra om kritikkverdige forhold på arbeidsplassen i det offentlige rom. En ny arbeidslivslov vil måtte kunne fange opp denne retten, slik at ansatte kan få ytre seg i det offentlige rom. For en skal ikke undervurdere betydningen av å bli hørt. De ansatte må kunne få lov til å si fra om helsefarlige forhold, og de må også kunne få lov til å si fra om dårlige ledere, enten det er i offentlig eller privat regi, uten å bli forfulgt etterpå. Det finnes også etter min mening altfor mange dårlige arbeidsmiljøer, herunder også ledere, som gjør arbeidsdagen til en prøvelse for mange arbeidstakere. Jeg håper at vi også kan få se at ansatte i aviser, i medier, kan få ytre seg om kritikkverdige forhold på sine arbeidsplasser, og at det kan bli framført i det offentlige rom, i egen avis f.eks. Men lojalitet mot arbeidsgivere, enten de nå er i det offentlige eller i det private, og redselen for å miste jobben, er begrensende for ytringsfriheten i den faktiske hverdagen. Det er mye som vi bør ta med oss når vi skal lage høyst nødvendige alminnelige lover på bakgrunn av det vi nå skal nedfelle i Grunnloven. Vi er nødt til å lage en ny arbeidslivslov, som er tuftet på ytringsfrihetens prinsipper. All annen alminnelig lovgivning som vi nå skal lage, bør altså være tuftet på ytringsfrihetens premisser slik vi nå skal nedfelle dem i Grunnloven. Det kan bli mange interessante debatter på bakgrunn av det.