Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-05-15:
Alle innbyggere må få et likeverdig tilbud av helsetjenester. Kvalitet, trygghet, tilgjengelighet og omsorg skal utgjøre kjerneverdiene i helsetjenestene. Kristelig Folkeparti mener at helsetjenesten særlig skal prioritere psykiatri, kreftomsorg og kronisk syke. I løpet av livet vil én av tre få kreft. I 2004 fikk 24 400 personer diagnosen kreft. Om man ikke selv får kreft, vil alle ha noen i sin familie eller omgangskrets som rammes av kreft. Det forventes 26 pst. økning i antall krefttilfeller fram mot år 2020, sammenliknet med 2001. Dette skyldes i stor grad at befolkningen blir eldre. Eldre mennesker får nemlig oftere kreft enn yngre. Litt over halvparten blir friske etter kreftsykdom, mens det hvert år dør 10 500 personer av kreft. Nasjonal kreftplan for 1998–2003 har bidratt til en betydelig styrking av kreftomsorgen. Selv om den planen er avsluttet, har det vært arbeidet videre med å videreutvikle kreftomsorgen. Allerede i statsbudsjettet for 2004 ble det varslet en nasjonal strategi for hvordan utfordringene innenfor kreftomsorgen skal følges opp i årene framover. Dette gjelder særlig i forhold til signaler om behandling. Det er viktig at utfordringer i kreftomsorgen møtes på en helhetlig og strategisk måte. I rapporten Nasjonal strategi for arbeid innenfor kreftomsorgen – kvalitet, kompetanse og kapasitet, fra 2004, ble det bl.a. vektlagt å styrke kvaliteten på kreftomsorgen gjennom å ta i bruk nye metoder med dokumentert positiv effekt og at det skal gjøres lettere tilgjengelig. For Kristelig Folkeparti er det viktig at det utvikles felles nasjonale standarder for behandling, slik at pasientene sikres likeverdig behandling uavhengig av bosted. Pasienter som er alvorlig rammet av kreft, vil oppleve det som urettferdig dersom de fikk høre at de ville fått en annen behandling med et annet resultat i en annen landsdel eller på et annet sykehus. Jeg imøteser Nasjonal strategi for kreftområdet 2006–2009 som Regjeringen i revidert nasjonalbudsjett varsler vil bli presentert i Nasjonal helseplan i budsjettframlegget for 2007. De viktigste behandlingsformene for kreft er kirurgi, stråling og legemidler. Det skjer mye nytt innen kreftbehandlingen, bl.a. har det kommet en rekke nye legemidler. Disse fører til økt overlevelse og redusert sykelighet ved kreft. De blir tatt i bruk i ulik grad i de forskjellige helseforetakene. Det skjer altså en forskjellsbehandling i kreftbehandlingen i landet vårt. Selv om medikamentet Herceptin, som brukes til å behandle den hissigste og mest dødelige formen for brystkreft, nå ser ut til å bli tatt i bruk på flere sykehus i landet, er det sannsynligvis andre medisiner som tas i bruk i varierende grad. Forskjellene mellom sykehusene gjelder også behandling i form av kirurgi. Det er påvist at kvaliteten på kreftbehandling er bedre på store sykehus enn på små. De store sykehusene får inn kreftpasienter som ikke har fått god nok behandling på lokalsykehusene. Ifølge Dagsavisen får hvert år 1 000 nordmenn kreft i endetarmen. De som blir operert på de store sykehusene i Oslo, har 20 pst. bedre sjanse til å bli friske enn de som blir operert på de mindre sykehusene rundt om i landet. Dette aktualiserer et problem knyttet til muligheter kontra tilbud. Utfordringene for sykehusene når det gjelder mulighetene til behandling av kreft, er også knyttet til økonomi. Ifølge Norsk brystcancergruppe koster bruk av Herceptin til norske kvinner som er rammet av brystkreft, ca. 113 mill. kr. Prioriteres denne typen behandling, kan det gå ut over andre typer behandling som man da ikke har råd til. Det er for mange en relevant spørsmålsstilling. Det er ikke bare forskjeller i kreftbehandling mellom ulike landsdeler i Norge, men også forskjeller mellom Norge og andre land. Tall fra Legemiddelforeningen tyder på at Norge ligger bak andre land i Europa i bruk av legemidler i kreftbehandlingen. Videre er det viktig at de legemidlene som tas i bruk, har dokumentert effekt. Jeg håper statsråden vil fokusere på å finne fakta for hvilke behandlingsmetoder som det er viktig å prioritere. Videre må det også satses på forskning og behandling av kreftformer som ikke er såkalt lønnsomme, jeg tenker på barnekreft og sjeldne kreftformer. Legemiddelfirmaer viser liten interesse for disse, fordi det først og fremst er innenfor de store kreftsykdommene det er penger å tjene. I en interpellasjon om kreft er det naturlig for meg også å si noe om smertelindring. Diskusjoner om medikamenter dreier seg også om hvilke legemidler som gir den beste smertelindring. Vi vet at antall pasienter med kreftsykdom er økende, og mange vil være uhelbredelig syke. Da gjelder det å kunne leve et verdig liv lengst mulig med minst mulig smerter. Jeg mener vi har et stort potensial for å kunne utvikle bedre og mer kunnskap på dette området. En rapport fra Kunnskapssenteret fra 2005 gav følgende funn: Det finnes få studier av tilstrekkelig størrelse og kvalitet hva gjelder effekt av behandlingsmetoder for å lindre smerter hos pasienter med uhelbredelig kreft.Det er spesielt få studier om barn med kreftrelaterte smerter.Lindrende strålebehandling har god effekt på pasienter som har spredning til skjelettet.Morfin er viktig, men det er usikkert om det er forskjell i effekt mellom de ulike andre medikamentene.Smertebehandling med morfin kan igangsettes tidligere enn det gjøres i dag.Det påpekes organisatoriske utfordringer med behov for mer lokal smertebehandling, dvs. nærmere hjem/nærmiljø. Det påpekes i samme rapport et stort behov for å igangsette mer forskning på smertebehandling av uhelbredelig kreftsyke. Jeg tror også at dette er særdeles viktig. Selv om flere og flere helbredes for kreft, er det, som vi vet, mange som må leve med sykdommen over tid. For disse er det ofte redselen for sterke smerter i sluttfasen som gir den største engstelse og uro. Derfor håper jeg Regjeringen også vil fokusere på dette så raskt som mulig. Det er behov for å rydde opp i behandlingstilbudet til mennesker som rammes av kreft. Det er viktig å sørge for en enhetlig og likeverdig behandling, uavhengig av hvor man bor i landet. Videre må det være en overordnet målsetting at den behandling som tilbys, i sum er det beste tilbudet for flest mulig i forhold til de økonomiske rammene som er tilgjengelig. Her er det nødvendig, tror jeg, med felles innsats fra alle de politiske partiene for å komme fram til en verdig kreftomsorg. Jeg imøteser statsrådens svar på hvordan hun vil løse disse utfordringene.