Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-11-25:
Takk skal du ha. Det tiåret som vi har bak oss, har på mange måter vært ti gullår i norsk økonomi. Vi har hatt sterk vekst i oljeinntektene og moderat vekst i utgiftene til bl.a. pensjoner. I det tiåret som vi nå har gått inn i, vil veksten i oljeinntektene være svakere og veksten i utgiftene betydelig sterkere. Og vi vet at etter 2020 vil inntektene fra olje- og gassvirksomheten gå ned og utgiftene til eldreomsorg, til helse og til pensjoner vil gå kraftig opp. Det er dette budsjettdebatten burde handle om, for det er dette og hvordan vi takler disse utfordringene, som vil være avgjørende for hvordan vi kan utvikle vårt gode velferdssamfunn videre. Spørsmålet er hvordan regjeringen har tenkt å takle denne utfordringen. Jeg er glad for at man nå nærmer seg handlingsregelen. Det er viktig for å skape trygghet for pensjoner. Men spørsmålet er også hvordan man prioriterer pengene på budsjettet – i hvilken grad man bidrar til å skape bærekraftig vekst slik at vi har et grunnlag for å bære velferden og utvikle velferden i årene som kommer. Regjeringen er faktisk i den privilegerte situasjon at man skal bruke hele 60 mrd. kr mer over statsbudsjettet neste år enn det man gjør i år. 60 mrd. kr – det tilsvarer to hele samferdselsbudsjett – skal løftes inn i budsjettet neste år. Da er det ganske ufattelig – i det gullåret vi nå skal gå inn i, når man skal bruke 60 mrd. kr mer – at regjeringen makter å kutte i forskningsbudsjettet. Med andre ord: Man skal ha mindre såkorn til neste år enn det vi har i år. Vi vet at etterslepet i samferdsel kommer til å øke. Det er nå vi burde investere mer i vår infrastruktur. Og vi har en regjering som har gått fra vekstskapende skattelettelser til veksthemmende skatteøkninger. Jeg hører jo at representanten Torgeir Micaelsen fra Arbeiderpartiet sier: Vi har ikke noe religiøst forhold til formuesskatten. Jeg hører også at Arbeiderpartiets folk går rundt og klapper folk i næringslivet, og sier: Vi har ikke noe religiøst forhold til formuesskatten. Men man er nå i hvert fall sterke i troen, for hvis man ser hva regjeringen faktisk har gjort i disse fire årene, vil man se at man har doblet skatten på arbeidende kapital. Og det er den arbeidende kapitalen, som er grunnlaget for formuesskatten for eierne, som gjør at norske bedrifter, eid av nordmenn, er svakere stilt enn bedrifter eid av utlendinger. Og når regjeringen har fordoblet formuesskatten på arbeidende kapital, betyr det at norske eiere må tappe bedriftene for mer penger for å betale formuesskatten. Da blir jobbene mer utrygge, bedriftene svakere, og de får færre muligheter til å investere for fremtiden. Høyre legger i vårt alternative budsjett frem to strategier: en strategi for bærekraftig vekst, og en strategi for varig velferd. En felles utfordring som vi alle må håndtere, er hvordan vi skal finansiere vår fremtidige velferd. Da løper rød-grønne politikere rundt og sier at vi må skatte mer. Vi må ikke skatte mer, vi må skape mer hvis vi skal finansiere fremtidig velferd. Derfor er Høyre opptatt av at det skal bli lettere å starte bedrifter, det skal være lettere å drive bedrifter. Derfor er vi opptatt av at vi må investere mer i det som skaper vekst, nemlig infrastruktur, ved at vi øker veibudsjettet og kollektivsatsing med 1,3 mrd. kr, ved at vi investerer mer i miljøteknologi og innovasjon slik at våre bedrifter kan ligge i fremste rekke i teknologiutviklingen, ved at vi investerer mer i kunnskap og forskning, ved at vi fremfor å bruke mye penger på frukt og grønt, investerer i våre lærere slik at de får god etterutdanning, ved at vi investerer 600 mill. kr mer i forskning, og ved at vi går fra de rød-grønnes veksthemmende skatteskjerpelser over til en vekstfremmende skattepolitikk. Det handler om å gjøre det lønnsomt å jobbe, det handler om å gjøre det lønnsomt å investere, slik at vi kan få flere bedrifter og økt verdiskaping. Vi legger også frem en strategi for varig velferd. For Høyre er det viktig at vi bevarer et samfunn med relativt små forskjeller. Det er en viktig norsk verdi, det er en viktig nordisk verdi. Jeg registrerer at særlig venstresiden tror at de har en form for monopol på norske verdier. Det har de ikke. Relativt små forskjeller er en norsk verdi som vi alle er opptatt av å bevare, for det viser noe av styrken i vårt samfunn. Da må vi sørge for at vi har et godt sosialt sikkerhetsnett. Det står Høyre ved – det har vi vært med på å utvikle. Men vi må også bidra til å utvikle arbeidslinjen, sørge for at flere kan gå fra trygd til arbeid. Det er skatteinntektene som skal finansiere vår fremtidige velferd, og da må vi sørge for at det er flere som betaler skatt, da må vi sørge for å åpne dørene til arbeidsmarkedet for flere grupper. Derfor legger bl.a. Høyre frem et forslag om en tilretteleggingsgaranti for funksjonshemmede, slik at det skal være lettere for flere funksjonshemmede bl.a. å komme inn på arbeidsmarkedet. Vi ønsker å slippe alle gode krefter til. Det er en politikk som fungerte da Høyre satt i regjering: Vi fikk ned helsekøene ved at det offentlige kjøpte pasientbehandling ved private sykehus som hadde ledig kapasitet. Vi ønsker å slippe til frivillige organisasjoner og de sosiale entreprenørene. Velferdsutfordringene er for store til at man kan gå i den ideologiske grøften når oppgavene skal løses. Høyre er opptatt av å styrke kvaliteten i velferdstjenestene våre ved å øke kompetansen, ved å investere mer i sykepleierne ved våre sykehus og sykehjem. Vi er opptatt av at vi skal ha mindre byråkrati og mer velferd. Jeg hører jo av og til venstresiden si at valget står mellom skattelette og velferd. Nei, det står mellom byråkrati og velferd. Vi så at da Høyre satt i regjering, gikk utgiftene til kommunal administrasjon ned. Under rød-grønt styre har utgiftene til kommunal administrasjon gått opp med 6 mrd. kr. Det er penger som kunne vært investert i barnehager, i sykehjem og i skoler. Høyre ønsker at vi skal bygge ned det overadministrerte Norge. Vi må sørge for at vi har en god administrasjon, at offentlig sektor er en god arbeidsplass. Men Norge er i dag overadministrert. Der er regjeringen handlingslammet. Til slutt registrerer jeg at de rød-grønne partiene foran denne budsjettdebatten har kullkastet sin strategi. Vi har i alle år fått høre at de borgerlige partiene spriker i alle mulige retninger. Nå, etter at man har falt på meningsmålingene og åpenbart blitt grepet av litt panikk, er hovedmelodien at de borgerlige partiene er enige – særlig Høyre og Fremskrittspartiet. Det synes jeg er bra. Jeg gleder meg over hver eneste sak som de fire borgerlige partiene står sammen om – og det er det mange av i disse budsjettforslagene – for der vi står sammen, legger vi et grunnlag for en felles politikk når det blir et nytt borgerlig flertall etter neste valg. Da kan det investeres mer i skole, da kan det investeres mer i arbeidsplassene, da kan vi gi bedre vilkår for frivilligheten. Jeg er glad for de områdene der det er likhet, men samtidig skal vi også være ærlige og erkjenne det der det er forskjell. Høyre står nærmere Arbeiderpartiet både når det gjelder bistandsbudsjettets størrelse, og når det gjelder landbruksbudsjettet. Vi er opptatt av at det skal være en ansvarlighet i den økonomiske politikken, fordi det skaper trygghet for familiene og trygghet for bedriftene. Det mener jeg er viktig at vi også får frem i denne debatten. Med det tar jeg opp de forslag Høyre fremsetter i budsjettinnstillingen, alene eller sammen med andre.