trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Når det gjelder synspunktene på opportunisme, skjønner jeg at det kommer fra en ekspert på området. Vi er for delingstallet, fordi vi også går inn for en meget aktiv seniorpolitikk. Vi ønsker å legge forholdene til rette for at de veldig mange som har lyst til å arbeide videre etter at de når en pensjonsalder, skal få adgang til å gjøre det. I dag er det mange stengsler for det, fordi vi har en altfor dårlig seniorpolitikk. Jeg er sikker på at Kristin Halvorsen og jeg, som skal diskutere dette i Klingenberg kino kl. 14 i ettermiddag, vil være enige om at behovet for en mye bedre seniorpolitikk er til stede. Da vil jo folk kunne arbeide noen år videre utover pensjonsalder, og da vil de få en like god pensjon som før. Dette er en objektiv ting, at vi mennesker lever lenger, og vi er faktisk friskere lenger også. Det er helt naturlig at vi da prøver å justere, at vi ikke får automatisk bare lengre pensjonsperiode, men får en lengre arbeidsperiode. Det er det faktisk mange i Fremskrittspartiet som synes er fornuftig, og dette er en objektiv greie. Nå vet vi jo etter dette med 6-timersdagen at Sosialistisk Venstreparti egentlig vel ikke liker at folk jobber i det hele tatt. Jeg skjønner ikke hvorfor man ikke går ned til en 3-timersdag istedenfor bare 6 timer, for man liker jo ikke jobbing!
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Det var litt rørende å se denne voldsomme, plutselige omtanken mellom Jens Stoltenberg og Kjell Magne Bondevik. Jeg lurer på hvor mange timer den kommer til å holde etter at debatten her i dag er avsluttet – men det var en artig opplevelse. Det var en god og hyggelig tone, som vi kanskje skulle prøve å fortsette med i andre fora hvor vi møtes. Mitt spørsmål til statsministeren går på hvorfor det akkurat skal være alderspensjonen, av de totale statsutgifter, som skal være bærekraftig. I folketrygden er det masse andre utgifter. Det er sykepengeordningen, det er uføretrygdordningen, det er finansieringen av en del helseutgifter, medisinutgifter. I de totale offentlige utgifter er det veldig mye som er vedvarende. Hvis det er slik at statsministeren – på tross av det enorme overskuddet Norge går med, og som vi vil gå med i mange år fremover – mener at det er behov for å spare, hvorfor er det akkurat alderspensjonen, alderspensjonsordningen, som er skilt ut fra de veldig mange offentlige velferdsordninger? Hvorfor har man ikke sett på helheten og sett på om det kanskje kan være andre steder hvor det er mer fornuftig og enklere å redusere de offentlige utgifter?
Oddvard Nilsen (Høyre), 2005-05-26:
Noe av det aller viktigste vi kan gjøre for å sørge for at velferdsstaten opprettholdes i Norge, inkludert et bærekraftig pensjonssystem, er at vi gjør det interessant å være i arbeid. Det er ikke tvil om at den arbeidskraftressursen vi har, overstiger – hvis jeg ikke husker feil – 15 ganger det vi har på Petroleumsfondet vårt. Det betyr at det er utrolig viktig å stimulere mennesker til å stå i arbeid, ikke bare at man skal stå lenger i arbeid, men at det skal være lønnsomt for pensjoner og totalt sett å være i yrkeslivet. I så tilfelle er det helt klart at Høyre støtter arbeidslinjen, som jeg tror det står et bredt flertall bak i dette huset. Vi må gjøre det for å bære de velferdskostnader som vi alle sammen er opptatt av skal være der.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2005-05-26:
Jeg kunne nesten ha sagt: Det sier et parti som skal gjøre oss alle til minstepensjonister! Poenget er at det er slik i dette forliket at man har gitt og tatt på ulike hold. Det er slik det er. Poenget for meg og Høyre har vært å sørge for at dette forliket ble så bredt politisk som overhodet mulig. Jeg er overbevist om at det i seg selv er et viktig prinsipp. Skal dette være bærekraftig, skal mennesker ha tillit til det, må det også ha en bred politisk forankring i Stortinget. Alle vil på sikt få høyere pensjon, men vi vil få en mindre vekst enn det som ligger i dagens pensjonssystem. Jeg synes vi skal være så ærlige å si at for å gjøre dette bærekraftig er vi nødt til å ta de grepene som vi her har gjort. Da sikrer vi også pensjonene og tryggheten for fremtiden. Det har vært hovedprinsippet for Høyre og Regjeringen i forbindelse med dette.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2005-05-26:
Det er forskjell på sosialister og konservative mennesker. Det bar dette innlegget fra Djupedal tydelig bud om. Jeg er opptatt av flere ting, men én ting i hvert fall, og det er at det for det første skal være en jevnbyrdig fordeling mellom generasjonene. Det vil si at du har den oppgaven som politiker å sørge for at de byrdene som er i samfunnet, fordeles slik at også kommende generasjoner vil ha det like bra som representanten Djupedal og meg. Det betyr at hele pensjonsreformen har som siktepunkt at vi i dag har ansvar for å sørge for at vi lager et system som er bærekraftig over tid, slik at vi, Djupedal og jeg, kan sitte i gyngestolen – kanskje jeg litt før Djupedal – og se barnebarna i øynene og si at ja, jeg fikk dette landet bra, men jammen leverte jeg det fra meg minst like godt som jeg fikk det.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Det er selvfølgelig lett for dem som ikke blir rammet av innsparingene i pensjonssystemet, å snakke om hvor godt dette forliket er. Men det skal jeg la ligge. Det sies at de offentlige tjenestepensjonene skal være på samme nivå og like lukrative som innenfor dagens system. Allikevel legger man opp til og sier at man skal ha en innsparing for det offentlige innenfor dette systemet på bortimot 20 pst. Da er spørsmålet mitt til representanten Oddvard Nilsen: Hvordan henger dette i hop? Hvem er det som skal bære denne ekstrakostnaden og disse reduksjonene? Er det de personer som bare mottar folketrygdpensjon, de bedriftene som nå blir pålagt tjenestepensjon, eller er det også andre som skal være med og ta sin del av den regningen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Dette har vært en interessant debatt å følge. Det som er det mest spesielle, er at de aller fleste snakker om at det nå er så veldig viktig å få på plass et forutsigbart system, et langsiktig system. Og ja, det er det. Men det som er det underlige, er at et av de største partiene i den koalisjonen som skal prøve å komme til regjeringsmakten til høsten, allerede har sagt at de vil ta omkamp her. Vi får se hvordan det går. Jeg vil gripe fatt i én ting. Man har fra forlikspartenes side her prøvd å skape et inntrykk av at alle skal få mer, alle pensjonister skal få det bedre enn i dag. Da er det underlig at man skal skjære ned på de offentlige utgiftene til pensjoner. Så hvordan man skal få dette til, blir det veldig spennende å følge med på. Spørsmålet mitt til statsråden er om han kan avklare følgende: Får framtidige pensjonister en dårligere lønnsutvikling enn de yrkesaktive? Får framtidige pensjonister en dårligere kjøpekraftutvikling enn de yrkesaktive?
Bent Høie (Høyre), 2005-05-26:
Fremskrittspartiet har erklært at de ønsker å gjøre pensjonsreformen til en valgkampsak. Det blir spennende, for jeg regner med at Fremskrittspartiet da vil markedsføre sitt alternativ, og jeg gleder meg til valgbrosjyren fra Fremskrittspartiet med overskriften «Minstepensjon til folk flest». Representanten Siv Jensen markedsfører modellen som en lett-å-forstå-modell. Da regner jeg med at representanten Hagen kan manne seg opp til å forklare det norske folk hvordan et system som fører til en reduksjon i statens utgifter her med 33 pst., betydelig mer enn det pensjonsforliket legger opp til, ikke vil føre til en betydelig reduksjon i pensjonene til folk flest. I Fremskrittspartiets samfunn vil trygghet være opp til den enkeltes evne til å spare eller forhandle med sin arbeidsgiver. Dermed vil nok den offentlig ansatte tjenestemann klare seg godt også i framtiden. Men hva med håndverkeren som har en yrkeskarriere der en jobber i sju forskjellige firma, i perioder jobber for seg selv, og flere ganger er permittert? Hun vil nok lett forstå Fremskrittspartiets pensjonssystem, men hun vil ikke lett kunne leve med det som pensjonist.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-26:
Jo, det er grunn til å være bekymret både for morgendagens pensjoner og for morgendagens arbeidsliv, ikke minst det siste. Det store paradokset i forhold til det som dreier seg om vedtak om delingstall, er at hvis man ikke lykkes i å skape et annet arbeidsliv, der det er mulig å jobbe 43 år og ikke bare 40 år for å full pensjon, så tyter folk ut på andre trygdeordninger. Da er dette en beskjeden innsparingsreform. Da kommer den store forskjellen til å være at folk ikke kommer til å ha rett til alderspensjon, men de vil jo ha rett til noen form for stønad til livsopphold, og da er det uføretrygden som tyter ut isteden. Det er en motforestilling, og jeg går ut fra at Arbeiderpartiet også er enig i at den eksisterer, selv om de konkluderer annerledes enn oss. Det paradokset man i tillegg ser, er at levealder er et gode som er veldig skeivt fordelt. Det skiller ti år i levealder mellom dem som bor i indre øst, og dem som bor i indre vest. Denne pensjonsreformen betyr at en del av dem som er i de slitsomme lavtlønnsyrkene, og som lever kortere, er med på å subsidiere dem som har mindre slitsomme yrker, og som lever lenger.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-26:
Replikanten gjentar en misforståelse som har bredt seg i mange miljøer, nemlig at det man i dag vedtar, er noe som dagens generasjon og dagens pensjonister skal avstå fra til fordel for kommende generasjoner. Slik er det jo ikke. Det er våre barns og barnebarns pensjoner vi i dag diskuterer. Det er de som er under 40 år, som skal ta disse belastningene, og det er altså spørsmål om hvordan de fordeler verdier seg imellom i framtiden. Det som da i dag vedtas, hvis det ikke vil være mulig å stå lenger i jobb, er jo at pensjonister i morgendagens samfunn kan risikere bare å få 50 pst. av sin lønn i pensjon, og ikke 66 pst., som vi strever etter å sikre nå. Så til spørsmålet om hva som skjer etter valget. Det vi i dag behandler, er jo en stortingsmelding, og det er mange uklarheter i den stortingsmeldingen. Det som er klart, er flertallet om innstrammingene. Der er vi uenige, og det er selvsagt en av de sakene som er viktige for SV.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
SV er opptatt av barn og unge, og SV er opptatt av framtid og bærekraft. Det er bra. Men det er overraskende at SV ikke ser at framtidens pensjoner har både en betaler og en mottaker. Ser ikke SV at deres opplegg vil sende regningen for framtidens pensjoner til barn og unge i framtiden? Er det ikke mye mer solidarisk at vi legger om, slik at alle bidrar mer til fellesskapet ved å arbeide noe mer, eller har ikke SV tro på at vi kan skape et arbeidsliv som er inkluderende for seniorer? Til sist: I dag har Arbeiderpartiet sagt at de står på avtalen også i et eventuelt regjeringssamarbeid med SV. Er det nå slik at SV avlyser omkampen, eller vil SV skape usikkerhet om hva en eventuell ny regjering vil gjøre i pensjonssaken?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
Det er helt avgjørende nødvendig å sikre en troverdig finansiering av framtidens pensjonssystem. Det skjer ved at en bruker av de oljeinntektene som kommer fra olje- og gassvirksomheten, men det skjer også ved at arbeidstakere og arbeidsgivere betaler inn i form av arbeidsgiveravgift og pensjonsavgifter. Skal vi klare å sikre inntektene til systemet, må vi ha folk i arbeid. De skattelettelsene som denne regjeringen har gått inn for – 17 milliarder kr av i alt 23 milliarder kr – har bidratt til å øke sysselsettingen og dermed til å øke innbetalingen for nettopp å sikre finansieringen av folketrygden.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
Den økonomiske politikken som denne regjeringen fører, er et resultat av en balansert avtale mellom de tre regjeringspartnerne. Vi stiller oss fullt og helt bak den, fordi den har virket. Den virket i forhold til å gi trygghet for arbeidsplasser og å utvikle nye arbeidsplasser. Det vil si at sysselsettingen øker, og etter hvert vil også arbeidsledigheten gå ned. Vi har klart å få ny optimisme i norsk næringsliv. Det synes ikke SV å være noe særlig interessert i. 12 milliarder av de 17 milliardene som Regjeringen har foreslått når det gjelder lette til næringslivet, står også Arbeiderpartiet bak. Det er påfallende at SV her fører en retorikk som gjør muligheten og sannsynligheten for en troverdighet i den økonomiske politikken i det røde regjeringsalternativet veldig uklar og veldig usikker. Mener SV virkelig at de skattelettelsene som er gjennomført, og som har bidratt til å gi økt konkurranseevne i norsk næringsliv og styrket sysselsettingen, nå skal reverseres? Hvilken økonomisk politikk vil dette nye regjeringsalternativet egentlig føre?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
Problemet med SVs skattepolitiske tenkning er at en fører en slags ensidig utgiftspost på alle skattereduksjonene. Forholdet er jo at vi gjennom en fornuftig skattepolitikk skaper et konkurransedyktig næringsliv som gjør at vi kan skape arbeidsplasser og dermed få økte inntekter. Det finnes altså en inntektsside i forhold til de utgiftene som SV endimensjonalt og ensidig er så fokusert på. Det vil da skape trygghet for de pensjonene som Stortinget i dag er opptatt av. Det er der fokuset nå skal ligge. Og der har denne regjeringen et godt svar sammen med sine samarbeidspartnere. Det har ikke SV, og SV må da svare på hvordan i all verden de skal finansiere den pensjonen og gi trygghet for et pensjonssystem som bare har en utgiftsside, ved å videreføre et system som vi ser ikke har bærekraft, og hvor de attpåtil hvert tiende år skal komme tilbake til Stortinget for å diskutere om dette kan fortsette. Det skaper iallfall lite forutsigbarhet. Det skaper usikkerhet for arbeidstakerne, og det skaper usikkerhet for arbeidsplassene.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
La meg også begynne elskverdig og gi honnør til Arbeiderpartiet for medvirkning til et nasjonalt pensjonsforlik. Det er betryggende at Arbeiderpartiet står fast ved det også etter valget. Men jeg håper at Stoltenberg lykkes i å få SV også til å si at de avlyser omkampen og bygger på det som det nå er flertall for i Stortinget, slik at det ikke blir en usikkerhet. For blir det en omkamp i en eventuell ny regjering, som vi håper vi ikke får, vet vi ikke utfallet av den kampen – en kamp betyr å kjempe, da skal SV kjempe, og da vet vi ikke utfallet. Så til skattelette. Det regjeringspartiene har sagt og lovt samlet, er at vi skal gjennomføre den skattereformen vi har begynt på. Det er klokt, bl.a. for at noen av de rikeste, de som har høye utbytter, skal betale mer skatt enn i dag. Vi tror det er klokt for næringslivet, for å trygge arbeidsplasser. Det kan skape økte inntekter, og står ikke i motsetning til å trygge velferden.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
Alderspensjonen utgjør jo som kjent en veldig stor del av folketrygdens utgifter, og hvis en fortsetter med dagens system, blir det en kraftig ubalanse mellom det som betales inn, og det som tas ut. Når det gjelder andre deler av Velferds-Norge som finansieres over folketrygden, har vi jevnlig vært gjennom dem. Sykepengeutgiftene, som også er en betydelig del, er heldigvis nå på vei ned, fordi sykefraværet går ned. Der har en tatt grep, bl.a. gjennom avtalen om et inkluderende arbeidsliv. Det som også er viktig å være klar over når man snakker om innstramminger i alderspensjonen, er at framtidens pensjonister ikke kommer dårligere ut enn dagens pensjonister. De vil tvert imot få en økt kjøpekraft i forhold til hva dagens pensjonister har. Men økningen i kjøpekraft blir noe mindre enn om vi viderefører dagens regler. Å forsøke å framstille dette som om nå går framtidens pensjonister nærmest inn i armod, er helt feil. De får det faktisk bedre enn dagens pensjonister.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
Regjeringen har ingen planer om å skjære i uføretrygden. Den er et viktig sikkerhetsnett for dem som i kortere eller lengre deler av sitt liv ikke er i stand til å delta i arbeidslivet. Men det er gjort reformer når det gjelder uføretrygden, bl.a. på bakgrunn av Sandman-utvalgets innstilling, for at man skal kunne delta i arbeidslivet så mye som mulig – det er ikke et spørsmål om 100 pst. eller 0 pst. Det er som kjent også innført en ordning som gjelder midlertidig uførhet, for å kunne teste om man kan komme tilbake i arbeidslivet. Ellers må jeg si at SV, som gjerne sier at de prioriterer barn og unge, har overrasket meg i denne saken. Dette er virkelig en sak hvor det er spørsmål om å prioritere framtidens generasjoner, altså barn og unge. Det tar ikke SV et medansvar for. De har sammen med Fremskrittspartiet på en populistisk måte stilt seg utenfor et bredt nasjonalt forlik. Og hvorfor vil ikke SV avlyse omkampen, men tvert imot opprettholde en usikkerhet, hvis det skulle bli et regjeringsskifte, om hvorvidt folketrygden sikres økonomisk?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
Jeg deler representanten Frøilands syn på betydningen av å jobbe iherdig med et inkluderende arbeidsliv. Vi ser at våre bestrebelser de siste årene på dette området gir resultater, og vi må fortsette det samarbeidet og de bestrebelsene. Det samme gjelder behovet for en aktiv seniorpolitikk, som jeg var inne på i mitt innlegg. Regjeringen er også enig i at det er viktig at de som ønsker å gå av tidligere, kan gjøre det på en ryddig og verdig måte. Regjeringen har ikke gått inn for å avvikle AFP. Vi har gått inn for en fleksibilitet i forhold til mulighet for tidligpensjonering, som jeg oppfatter også ligger i det forliket vi har inngått. Vi har gjort noen justeringer, og vi stiller oss fullt ut bak forliket og vil følge det opp, slik vi nå har utformet det gjennom arbeid her i Stortinget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
Noe av det mest avslørende ved denne stortingsdebatten har vært Fremskrittspartiets opptreden. Fremskrittspartiet har prestert omtrent samtidig å vedta to forskjellige ting: i pensjonsreformsammenheng i Stortinget å gå inn for små justeringer av dagens system og samtidig i sitt partiprogram gå inn for lik pensjon til alle, nemlig å gjøre alle til minstepensjonister. Og det lar seg ikke snakke bort med den type retorikk som representanten Nesvik nå anvender. Det som er saken, er at vi etter behandlingen her i Stortinget vil få et pensjonssystem som innebærer at alle framtidige pensjonister får bedret sin kjøpekraft. De får bedret sin kjøpekraft noe mindre enn de ville fått hvis dagens system hadde vært videreført uendret. Men det er, med respekt å melde, ikke noe alternativ, for det ville vært et system som før eller siden ville havarert.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
Det er nesten en rørende forestilling når SV her viser sin omsorg for studentene og etterlyser om vi kan avklare noe mer hva som skal skje når det gjelder reformen videre på det punktet. Og det sier et parti som ikke er i stand til å avklare de mest fundamentale spørsmålene knyttet til denne reformen, og som er villig til å sende dagens ungdom, studenter og barn ut i en usikker framtid hvor man kanskje skal foreta noen justeringer hvert tiende år. Jeg må si at det er en inntil frekkhet grensende frimodighet som her utvises. Vi skal følge opp det Stortinget har bedt om på dette punktet, nemlig en vurdering av studenters rettigheter i systemet, og det skal vi gjøre med den positive grunnholdningen som vi har til å sikre framtidige generasjoner. Jeg synes SV burde være litt mer opptatt av hvordan de skal svare i forhold til barn og unge som de vil sende en gedigen pensjonsregning til ved å forholde seg passive ved denne korsveien.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2005-05-26:
«Historisk forlik» er pensjonsinnstillingen beskrevet som. Innfallsvinkelen til hva som ligger i det historiske, er imidlertid noe forskjellig. Arbeiderpartiets tidligere leder Reiulf Steen har en beskrivelse i Dagsavisen i dag som jeg langt på vei deler. Men nå skal det sies om framtiden at det er vanskelig å spå, og mye kan ta en annen form og retning enn det jeg tror i dag, eller det Finansdepartementet i dag legger til grunn. At det er en bred allianse som står bak det vedtaket som gjøres i dag, forhindrer ikke nødvendigvis at en bred allianse, kanskje den samme, vil gjøre justeringer underveis når den framtidige samfunnsutvikling faktisk skjer, og når en ser den faktiske effekten av det vedtaket som gjøres. Jeg vil i den forbindelse minne om at folketrygden fra 1967 ble enstemmig vedtatt. Det har imidlertid ikke forhindret at Stortinget ved flere anledninger har endret grunnleggende premisser som da ble lagt, bl.a. ved reduksjon i mulig pensjonsalder fra 70 til 67 år, og senere en mulighet for mange til gjennom avtalefestet pensjon å gå av ved 62 år – dette til tross for økt levealder i samme periode. Et vesentlig premiss for dagens forlik er at vi skal få en mer rettferdig pensjonsordning – rettferdig i den forstand at kvinner, slitere og lavtlønte skal komme bedre ut. Når effekten av en ny pensjonsreform skal måles opp mot disse premissene, er det ikke gitt at en alleårsregel, selv med justeringer for noen grupper, og den foreslåtte leveårsregelen vil dokumentere oppnåelse av den rettferdighetsbeskrivelsen. I Oslo lever menn på Vinderen ti år lenger enn menn på Romsås og i Gamle Oslo. De som dør tidlig, er sliterne og de lavtlønte. At gjennomsnittet av befolkningen lever lenger, hjelper ikke nødvendigvis disse til en bedre alderdom. Jeg tar til etterretning at Stortinget vil slutte seg til den innstillingen som foreligger, men jeg vil understreke betydningen av kontinuerlig å vurdere effekten av det vedtaket som gjøres, og måle det opp mot de rettferdighetspremissene som også legges til grunn for vedtaket.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
Regjeringens forslag til pensjonsreform har «trygghet for pensjonene» som undertittel. Det er trygghet vi skaper når vi iverksetter en pensjonsreform. Når vi lever lenger og jobber kortere, blir det stadig færre yrkesaktive pr. pensjonist. Selv om vi ikke kan spå om framtiden, vet vi at dette vil skje. Mitt utgangspunkt er at vi må skape et system som kan være stabilt over tid. Jeg håper og tror at vi med dette historiske vedtaket her i Stortinget i dag har funnet fram til et opplegg som sikrer at byrdene fordeles jevnt mellom generasjonene. Dagens folketrygd har ingen mekanisme for dette. Det betyr at hvis vi fortsetter det samme løpet, må de yrkesaktive ta de økonomiske belastningene når andelen pensjonister øker i forhold til yrkesaktive. Mange har argumentert imot at besteårsregelen skal skiftes ut med en alleårsregel. Forenklet kan man si at dagens system legger opp til at kvinner med lang karriere og lav lønn taper i forhold til menn med kort karriere og høy lønn. I tillegg har kvinner ofte ivaretatt omsorgen for barn, hus og hjem og er derfor overrepresentert blant minstepensjonistene. Heldigvis er yrkesdeltakelsen blant kvinner høy i Norge sammenlignet med i andre land, og jeg tror den kommer til å stige. For eksempel er kvinner overrepresentert i høyere utdanning. Tall fra SSB viser at yrkesdeltakelsen øker med økende utdanningsnivå, og dette vil sikre kvinner bedre pensjoner i framtiden. Deltidsarbeidende, som regel kvinner, vil med avtalepartenes modell komme bedre ut av framtidens pensjonssystem enn med dagens pensjonssystem. Personer med jevn inntekt på mellom 4 og 5 G i 40 år skal ikke ha lavere pensjon enn de ville ha fått med dagens folketrygd. I tillegg skal omsorgsopptjening gi en minste pensjonsopptjening på 4,5 G. Det skal lønne seg å gi omsorg. Dette har vært en av Kristelig Folkepartis hjertesaker i mange år. Reglene skal ha tilbakevirkende kraft og ikke bare gjelde i den nye folketrygden. Dette vedtaket kan bidra til at dagens bestemorgenerasjon ikke blir minstepensjonister, noe de blir med dagens ordning. Kristelig Folkeparti ønsker også at verdien av pensjonsrettigheter skal telle med ved skilsmisse. Her vil Regjeringen finne regler som tar hensyn til den parten som har hatt lavest inntekt, og i de fleste tilfellene er dette kvinnen. Jeg vil til slutt takke avtalepartene som målrettet og aktivt har arbeidet for å få til avtalen som foreligger. Jeg kan nå se mine barnebarn og medsøstre i øynene og vite at jeg gjorde det jeg kunne for å gi dem en trygg framtid og en sikker alderdom.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-05-26:
Stortinget skal i dag vedta en pensjonsreform som skal passe inn i en ny tid, bl.a. med et arbeidsmarked i stadig endring. Den skal være tilpasset et samfunn hvor kvinner og menn vil få stadig mer likt arbeidsmønster, men hvor personer som jobber deltid grunnet omsorgsoppgaver, ikke skal straffes. Ikke minst er det viktig for oss å ta hensyn til at kvinner ofte har et svært arbeidsintensivt yrkesliv. For Venstre har det også vært svært sentralt å få på plass en tjenestepensjon for privat sektor, ikke bare av hensyn til den enkelte arbeidstaker, men også av hensyn til konkurranseevnen for privat sektor, i konkurransen om den kvalifiserte arbeidskraften. Det er en viktig reform vi vedtar i dag – med store perspektiver. Gjennom 1900-tallet gikk Norge fra å være et svært fattig land til å bli en velferdsstat. Venstre har i så måte en stolt historie å se tilbake på. Med de castbergske barnelover av 1915 og loven om sykeforsikring av 1909 ble viktige rettigheter stadfestet. Da folketrygden ble vedtatt i denne sal i 1966, var Halfdan Hegtun saksordfører og snakket varmt om sosial bevissthet og praktisk samfunnssolidaritet. Det var langt på vei Venstres modell som ble valgt i 1966. Den historien forplikter. Venstre har tradisjon for å delta i fronten når store sosiale reformprosesser skal gjøres, og for å finne gode og samlende løsninger. Velferdssamfunnet har lenge vært politisk felleseie i Norge, og alle ansvarlige partier har et felles ønske om å videreutvikle og sikre bærekraften i velferdssamfunnet. Vi tar sammen tak i de vanskelige, men nødvendige reformene. Vi tar alle ansvar. Vi tør å ta noen upopulære avgjørelser, fordi vi tenker langsiktig og ansvarlig. Det handler om politisk lederskap. Dagens brede enighet om pensjon er viktig for velferdssamfunnets bærekraft i mange år framover, og Venstre er veldig glad for dette forliket. At Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet velger å sette seg utenfor i denne saken, er typisk for disse partienes rolle i norsk politikk, slik de sjøl har valgt det. Populistiske frierier til kortsiktighet og egeninteresse i dag er vi vel kjent med. Det er alltid enkelt å finne angrepspunkter i en krevende reform, men helheten, langsiktigheten og ansvarligheten er det som bærer velferden videre. May Britt Vihovde kalte disse to partienes holdninger et «generasjonsran», og det gjentar jeg gjerne. Det er påfallende at sosialistenes kritikk mot å stramme inn i framtidige pensjonsutgifter møtes med krav om at utgiftene i stedet skal finansieres med økte skatter. Poenget blir at vi i dagens storting skal kunne vedta bindinger med store skattebyrder for våre barn og barnebarn. Det kan hende at våre etterfølgere også har behov for en viss økonomisk og politisk handlefrihet. Etter Venstres syn er SVs og Fremskrittspartiets opptreden i dag bare en ytterligere understreking av at disse partiene ikke er modne for regjeringsmakt.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-26:
Det som i stor grad virker å være en overordnet målsetting i det pensjonsforliket som vil bli vedtatt i dag, er økonomiske innstramminger og lavere utgifter i statens pensjonsutgifter i de nærmeste ti åra. Når det ligger i bunnen, kan det umulig være slik at alle grupper vil tjene på det nye pensjonssystemet. Økonomiske innstramminger og reduserte pensjonsutgifter må betales av noen. For meg er det umulig å se det på noen annen måte enn at de som først og fremst må betale denne prisen, er personer og grupper som fra før har en svak stilling på arbeidsmarkedet og i arbeidslivet, og som fra før har lavest økonomisk og sosial trygghet. Et hovedproblem med det pensjonsforliket som er inngått mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet og Senterpartiet, er at det er laget for et arbeidsliv som ikke finnes. For hvordan er bildet av arbeidslivet i dagens Norge? Nærmere 320 000 mennesker er uføretrygdet. Titusener av disse har et ønske om å bruke sine ressurser og sin arbeidskraft i arbeidslivet, men de møter et arbeidsliv både i privat og i økende grad også i offentlig sektor som bare har plass til dem som kan yte 100 pst. innsats hver eneste dag, år etter år. Derfor skyves mange ut i sykmelding og uføretrygding. Og i denne situasjonen å legge opp til et pensjonssystem som forutsetter at langt flere skal være yrkesaktive i full jobb atskillig lenger enn i dag, betyr i realiteten at de som rammes hardest av de innsparingene som ligger til grunn, er alle de mange hundre tusener som ikke klarer dette, og som vil bli presset ut av arbeidslivet, også i framtida. Det kan bare karakteriseres med ett ord: usosialt. Så vil alle kunne dele det fromme ønsket at arbeidslivet må legges langt bedre til rette for å ha plass til alle. Det er SV sjølsagt enig i. Men svært lite tyder på at det kommer til å skje i betydelig grad. Riktignok er det positive tegn som tyder på at IA-avtalen begynner å virke, i den forstand at sykefraværet gledelig nok går ned. Men antallet uføretrygdede f.eks. viser ikke den samme nedgangen. Dessuten er det også slik at mange av de partiene som i dag lager et pensjonssystem som forutsetter et arbeidsliv der alle kan klare å stå i jobb lenger enn i dag, viker tilbake og totalt avviser forslag, tanker, ideer og ordninger som faktisk kan bidra til at flere kan holde ut lenger i arbeidslivet, f.eks. forsøk med kortere arbeidstid, som SV og også LO går inn for når det gjelder forsøk med 6-timersdagen. Derfor vil det være viktig for SV framover, også i en eventuell regjering, å kjempe for et pensjonssystem som både er slik at det er tilpasset forholdene som de faktisk er i arbeidslivet, og er slik at det ikke er de som blir presset ut, som skal være de store taperne i pensjonssystemet.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2005-12-19:
Først vil eg som leiar i komiteens få gi ros til saksordføraren for godt utført arbeid. Det er representantens første jobb som saksordførar, og eg synest ho har løyst det på ein framifrå måte. Eg skal ikkje leggje til så mykje utover det saksordføraren sa, men om ein har lese innstillinga, vil ein også ha lagt merke til at Framstegspartiet har ein liten særmerknad. Som saksordføraren også sa, er elevane sitt fysiske arbeidsmiljø særs viktig. Undersøkingar viser at det naturleg nok er dei eldste skulane som er i dårlegast stand. Men det treng ikkje vere slik. Dersom ein har gode vedlikehaldsplanar, lèt det seg gjere å få til gode skulebygg, sjølv om dei er gamle av år. Læring og trivsel heng nøye i hop. Trivsel i gamle bygg er ikkje umogleg å få til, snarare tvert om. Men det krev godt vedlikehald. Gamle bygg som er i god stand, og som er godt haldne ved like, gir stor trivsel, ja kanskje endå meir trivsel enn nye, sterile, moderne bygg. Og det at elevane har eit fysisk godt arbeidsmiljø, gjer at læringa kan bli best mogleg. Det er viktig. Det vi må passe oss for, er at skulane forfell. Ønskjer vi ein kunnskapsskule, er det viktig og naudsynt med ein vedlikehaldsplan. Framstegspartiet meiner at det er eit nasjonalt ansvar å ha eit overordna oppsyn når det gjeld planar og tiltak. Derfor bør departementet etter vår meining utarbeide ein plan som ein kan kome attende til Stortinget med og få ei gjennomgåande drøfting av. Nasjonale styresmakter må ta ansvar når skuleeigar ikkje gjer det. Arbeidsmiljøet til elevane er altfor viktig til at ein berre kan overlate det til ein debatt om ansvarsfråskriving mellom ymse ansvarshavarar. Lat oss derfor setje elevane og borna våre i sentrum og lage gode vedlikehaldsplanar for skulebygga i framtida.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-12-19:
Det er ikke mulig å være uenig i at det er viktig å ha en god bygningsmasse og et godt vedlikehold av den, spesielt når det gjelder skolebygg. Denne revisjonen fra Riksrevisjonen bekrefter det de aller fleste ordførere og nær sagt de aller fleste foreldre har visst lenge, nemlig at når det gjelder skolebygninger, står det ikke så veldig bra til, særlig hvis bygningene er litt eldre, til tross for at det også har vært gjennomført mye opprusting de siste årene, ikke minst knyttet til 6-åringsreformen for noen år siden. Da ble mange skolebygg utvidet og også rustet opp. Når det er avvik mellom denne undersøkelsen og Eiendomsforvaltningsutvalgets undersøkelse, virker det som om den siste er gjennomført i form av en spørreundersøkelse, fordi det står at 70 pst. av kommunene og 80 pst. av fylkeskommunene selv vurderer tilstanden for sin bygningsmasse som god. Det viser kanskje framfor noe begrensningen av verdien av spørreundersøkelser i slike sammenhenger. Jeg synes ikke denne revisjonsrapporten viser overraskende resultater, når man vet hvilken situasjon man har hatt i kommuneøkonomien for så vidt over lang tid, men spesielt i de siste fire årene. Når det blir økonomisk trangt og liten plass til de aller viktigste og sterkest lovfestede oppgavene, vil ting man kan skyve på, skyves på, og det gjelder ikke minst bygg og anlegg. Jeg tok imidlertid ordet for å gi en liten kommentar til Fremskrittspartiets særmerknad. Det er for så vidt interessant at dette partiet, med dets historiske utgangspunkt, nå skal ha strengere kontroll og flere planer. Formålet er jo godt, så det får så være, men merknaden slutter egentlig der den begynner å bli mest spennende. For det står: «Dersom skuleeigar, som har dette ansvaret, ikkje sikrar oppfølging av nasjonale mål og krav, må nasjonale styresmakter vurdere alternative måtar å følgje det opp.» Og det er de alternative måtene som hadde vært litt spennende å høre mer om, men Lodve Solholm begrenset seg til å be departementet lage en plan for vedlikehold. Man lurer jo på om det under her ligger noen tanker om at også dette skal bli et statlig ansvar, eller om man skal sette det bort til private som kan sørge for at det legges inn tilstrekkelige midler til vedlikehold i husleien.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-12-19:
Riksrevisjonens undersøking av tilstanden for skulebygg er viktig. Saksordføraren har gjort eit grundig arbeid med denne saka, og ho har òg ryddig gjort greie for ho her. Det som får meg til å ta ordet, er Framstegspartiet si interessante – eg trur vi kallar det for – nyorientering når det gjeld kommunane si rolle. Det er jo her ein einstemmig komite som både beskriv revisjonsrapporten og peikar på kva som er dei viktige vegvala vidare. Når det gjeld Framstegspartiet, har vedlikehald av kommunale bygg gong på gong i løpet av dei siste fire åra vore tema i Stortinget i samband med kommuneproposisjonen og i samband med dei årlege budsjetta. Det har endåtil vore slik at i kommunalkomiteen har det f.eks. vore fremja forslag om ein plan for rehabilitering av kommunale bygg. Senterpartiet har vore opptekne av det, ikkje fordi vi ynskjer å detaljstyra den einskilde kommunen, men fordi Stortinget m.a. frå KS Nord-Trøndelag og òg frå andre fylke har fått tilstandsrapportar som har vore eit viktig grunnlag for debatten om nivået på kommuneøkonomien. Det er jo slik at i førre periode kunne Framstegspartiet, dersom dei ville, ha medverka til fleirtal for ein opptrappingsplan for kommuneøkonomien, for dermed å sikra nødvendige midlar. Vi er einige med leiaren i komiteen, representanten Solholm, som streka under at trivsel og læring høyrer saman. Men vedlikehald og kommuneøkonomi høyrer òg saman. Det er bra at Framstegspartiet no er oppteke av at kommunane må halda skulane sine i betre orden. Eg ser på det som ei nyorientering, fordi eg fyrst og fremst har oppfatta Framstegspartiet slik at det var uinteressant for dei at kommunane hadde særleg ansvar for vedlikehald av bygg. Eg forstår då at Framstegspartiet er på lag med dei av oss som her ynskjer ytterlegare styrking av kommuneøkonomien. Det er òg ein samrøystes komite som viser til at styrking av ordninga med rentekompensasjon og auka overføringar av frie midlar til kommunane – begge desse grepa – vil kunna bidra til å betra situasjonen for det fysiske læringsmiljøet. Med det lyftet som allereie er teke for kommuneøkonomien for 2006, synest vi ikkje det er nødvendig no å komma med nye forslag om eigne planar for opprusting av bygg. Men med den plattforma som dagens regjering byggjer på, tek vi det for gitt at det blir viktig for Regjeringa å følgja opp med nødvendige midlar til kommunane utover i 2006.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-19:
Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet i denne saken, for SV står jo bak de flertallsmerknadene som ligger i innstillinga. Men etter at jeg hørte representantene Solheim og Foss, vil jeg dvele litt ved begrepet «forsømmelse». Da jeg satt og hørte på de to innleggene, fikk jeg inntrykk av at man mente at kommunene har forsømt seg. Den som har jobbet med kommunepolitikk i mange år, vet at det er en nær sammenheng mellom hva man har å rutte med av inntekter, og hva man har muligheter til, også når det gjelder vedlikehold av bygg. Jeg tror de fleste kommunepolitikere – for ikke å si alle – gjerne kunne tenke seg å bruke mer penger på å vedlikeholde bygningsmassen, også skolebygningene. Men når valget står mellom å skjære ned på undervisning og å skjære ned på tilbud til sykehjemspasienter osv., har man med en anstrengt kommuneøkonomi, lett for å la vedlikehold av byggene komme i andre rekke. Det har jeg full forståelse for. Jeg har sjøl vært med på å gjøre den type prioriteringer. Man vil heller at det skal være et anstendig tilbud på sykehjemmet, enn ruste opp skolebygningen. Jeg håper vi med den nye regjeringen får en såpass god kommuneøkonomi – og det ligger veldig godt an etter det første budsjettet – at man nå får råd til begge deler, både de nødvendige omsorgssoppgavene og oppgavene i forhold til skoleelevene, og at man også finner rom for å ta vare på skolebyggene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-12-19:
Det er viktig at vi fra tid til annen får dokumentert tingenes tilstand når det gjelder vedlikehold av bygnings- og eiendomsmasse i offentlig sektor, i denne sammenheng kommunesektoren. Det er viktige verdier, som det er nødvendig å ta vare på. Det er en del av det offentlige forvalteransvaret. Samtidig synes jeg det er grunn til, etter denne debatten, å minne om at det vi her snakker om, er en del av de oppgaver kommunene har som ikke er gjenstand for statlig detaljstyring, og som heller ikke bør bli det. Det at en kommune som eier en bygningsmasse, har ansvar for å holde den i stand, vedlikeholde den og oppdatere den i henhold til nasjonale krav og forskrifter, er en selvfølge og bør ikke bli et nytt område for ambisiøse statlige detaljregulerere av kommunesektoren. Jeg har merket meg at i forbindelse med det påslaget på kommuneøkonomien som den nye regjeringen har foreslått, og fått vedtatt her i Stortinget til glede for mange kysten rundt, har man lagt stor vekt på at det er forventet at denne økning i frie inntekter skal brukes til drift – til drift innenfor pleie og omsorg og til drift innenfor skole. Jeg regner derfor ikke med, ut fra de styringssignaler som er gitt fra flertallet i forbindelse med økningen i kommuneøkonomien, at det nødvendigvis vil være sånn at kommunene føler et sterkt statlig press for å forbedre sitt vedlikehold av skolebygninger. Jeg tror at vi også i kommende valgkamper vil få vist bilder av bygninger som forfaller – både kirkebygninger, skolebygninger og andre bygninger som har blitt vist fram i høst – fordi det rett og slett vil være sånn at hvordan kommunene forvalter disse oppgavene, vil variere, ut fra hva som er de akutte oppgavene. Det vil være en del av deres frihet. Det er dumt ikke å vedlikeholde over tid, men det er innenfor den frihet kommunene har til å begå dumheter, og den friheten bør de beholde.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2005-12-19:
Jeg vil takke statsråden for konstruktivt å ta tak i de mange utfordringene i kjølvannet av denne debatten. Jeg er enig i at regler ikke utrydder korrupsjon, og at ett tilfelle er et tilfelle for mye. Det er godt at KS er kommet på banen, for de spiller en viktig rolle for å få til en ren sektor. Jeg er også enig i at regelverket er godt, men det er ikke nok. Kommunesektoren har ansvar, men det er ryddig om en pålegger kommunesektoren etiske retningslinjer for alle. På den måten slipper små og store kommuner å ta stilling til om det skjer hos dem, om det er behov for dem å ta tak i problemet. Hvis alle må, er det likt for alle; alle skal ha et regelverk som de ikke må overtre. Staten og kommunene kjøper hvert år inn varer for 250 milliarder kr. For å sikre best mulig pris og for å unngå kameratkjøp og økonomiske misligheter skal det være både konkurranse og offentlighet i kjøpsprosessen. Likevel er virkeligheten at hver sjette kommune ikke har lagt ut et eneste anbud på nettstedet Doffin i år. Enkelte kommuner har ikke lagt ut noe som helst siden 2003. Det skjer til tross for at alle innkjøp over 500 000 kr som hovedregel skal kunngjøres på Doffin. Ulovlige direkteanskaffelser og tilsidesetting av innkjøpsregelverket kan indikere en korrupt praksis, og det er i seg selv uheldig. Vi er enige om at vi må styrke tilliten til lokaldemokratiet. Det er tvingende nødvendig at det finnes forebyggende regelverk, og at dette lojalt etterleves. Kommunene forvalter tillatelser og bevilgninger og er dessuten store innkjøpere. De risikerer å bli utsatt for forsøk på urettmessig påvirkning og korrupsjon. Dette må den enkelte kommune ha et bevisst forhold til. Det er bra at statsråden vil presisere i loven at det skal være et klart skille mellom kommunenes kontrollutvalg og styrene for interkommunale selskap – dette for å forhindre at ingen kan kontrollere seg selv. Kommunene ønsker seg på mange måter større frihet og mindre byråkrati. Det er bra, og det er forståelig. Men risikoen for korrupsjon og økonomiske misligheter i kommunene må tas på alvor. Dersom denne typen handlinger får spre seg, vil det rokke ved selve demokratiet. Derfor er det nødvendig å ha saksbehandlingsregler og anbudsprosedyrer som virker forebyggende, som ikke minst er viktig for å sanksjonere mot ansatte folkevalgte som opptrer på en kritikkverdig måte. Jeg ser fram til å høre andre representanters syn og vurdering av denne utfordrende problemstillingen.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2005-12-19:
Dette er en viktig debatt, og det er en konstruktiv debatt. Ingen er for korrupsjon. Vi ønsker ikke at det er vennskap og kjennskap som skal avgjøre anbud i kommunene. I kampen mot ukultur, korrupsjon og økonomisk kriminalitet i kommunene står det politiske Norge i det vesentlige samlet, og det er veldig bra. Statsråden har presisert gjentatte ganger at kompetanse i disse spørsmål er viktig. Det er jeg enig i. Jeg stiller meg noe undrende til at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet valgte å stemme imot forslaget fra Høyre som var oppe til votering i forbindelse med behandlingen av justisbudsjettet for 2006, «om å utarbeide en nasjonal strategi for økt kompetanse i kommunal sektor for å bekjempe korrupsjon og økonomisk kriminalitet». Etter debatten i dag har jeg forventninger til at statsråden og Regjeringen vil se på dette på ny. Jeg forventer videre at statsråden følger opp, slik hun har sagt i dag, slik at det blir etiske retningslinjer i kommunene – i alle kommunene, for alle har faktisk behov for det. Jeg forventer videre, som mange har vært innom i debatten i dag, at anbudsterskelen vurderes å holdes på 500 000 kr, av flere hensyn. Jeg er glad for at statsråden vil følge opp når det gjelder bruk av karantene for dem som går fra en stilling i kommunene. Ikke minst er dette viktig når en tenker på den økte bruken av konsulenttjenester i kommunene. En kan altså gå fra en stilling i kommunen og over i en eller annen konsulentstilling og gjøre samme oppgave, med stor inntjening. Det er en trussel for den styrken kommunesektoren skal ha med bruk av sine egne ansatte. Videre tror jeg det er rett å vurdere styrket rettsvern for dem som varsler uregelmessigheter, for det er med på å fremme en god kultur, en sunn kultur og en ren sektor. Jeg er enig i det som er sagt om at denne debatten også handler mye om moral, ikke bare om regler. Nå er det umulig for oss å vite om det er mer korrupsjon i små kommuner enn i store kommuner. Det er heller ikke poenget med denne debatten. Men det er i alle fall vanskeligere i små kommuner å avdekke forhold, der båndene mellom de ansatte og de lokale politikerne er mye tettere. Det alle vet, men ingen gjør noe med, er vanskeligere å gripe fatt i. Derfor vil jeg oppfordre til at en for små kommuner der alt tilsynelatende ser ut til å fungere vel, får retningslinjer som et godt redskap.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-12-19:
Det er mange interessante problemstillinger på dette feltet som vi kunne ha brukt mye tid på å diskutere. La meg bare komme litt tilbake til noe av det jeg ikke var veldig presis på i innlegget mitt. Interpellanten foreslår at man bør lovfeste en plikt til å lage etiske retningslinjer i kommunene. Til det har jeg lyst til å si at mitt utgangspunkt er at alle kommuner definitivt bør ha etiske retningslinjer. Det er allerede mange kommuner som har det. Jeg trur nok også at som en konsekvens av det arbeidet som KS nå setter i gang, det omfattende skoleringsarbeidet som er på trappene første halvår neste år, vil det bli slik at ytterligere flere kommuner vil utvikle et etisk regelverk. Jeg har lyst til å se, ut fra de prosessene som nå er i gang, om vi greier å få etiske retningslinjer på plass i kommunene uten at vi nødvendigvis lovfester det. Men jeg er åpen for å diskutere det hvis så ikke skjer. Jeg trur nok vi skal holde fast på at uansett hvor gode etiske retningslinjer vi har, uansett hva vi nedfeller på papiret, er vi helt avhengige av at det er den enkelte ansatte som utfører sin oppgave på en samvittighetsfull måte. Det ble tidligere her sitert fra en uttalelse av Erling Grimstad, som det definitivt er verdt å lytte til i disse spørsmålene. Han sier i et innlegg at etiske regler ikke er til hjelp alene. Det amerikanske skandaleselskapet Enron hadde et av de beste etiske regelverk i næringslivet. Det som betyr noe, er prosessen rundt implementeringen av et regelverk. Jeg er veldig enig i det. Derfor trur jeg det første vi skal gjøre, er å få prosessene i gang i kommunesektoren. Der har vi alle en jobb å gjøre for at de prosessene skal bli konstruktive, at vi ikke skal generalisere for mye, og at vi skal ha en skikkelig debatt om dette som gjør at vi ikke skjærer alle over én kam. Men det er helt nødvendig at vi har en offentlig debatt også om dette, og det må være mulig å føre en offentlig debatt om disse spørsmålene uten at noen føler at de dermed blir tråkket på. Det er i det perspektivet også at det er meget bra at vi har denne diskusjonen i Stortinget i dag.