trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-11-10:
Eg er einig med representanten Nesvik i at det kan koma ein del underlege både synspunkt og kommentarar. Til dømes er det slik at ein av dei få høyringsinstansane som har vore skeptisk til denne lovendringa om å innføra ei forskrift, er Hordaland fylkeskommune. Vi veit kva parti som sit i posisjon der, og vi veit kven som har leiaren i samferdselsutvalet. Så eg trur, med tilvising til det som vart sagt frå Aust-Agder, at her er det nok fleire frå ulike parti som kan rydda litt i fylkeskommunane. Det som eg eigentleg bad om ordet for, var: Kva er det vi snakkar om her når det gjeld ulukker? Lat oss da vera merksame på at det ikkje finst eigen statistikk over ulukker med skulebarn under skuleskyss, men Statens vegvesen har undersøkt kor mange barn mellom 5 og 15 år som har vorte skadde eller drepne i ulukker dei siste åtte åra, der dei sat i ein buss og ulukka fann stad mellom kl. 07 og kl. 17: Ein person er drepen. Denne sat ikkje i ein buss i rute, men i ein annan buss/turvogn. Fire er hardt skadde. Alle desse sat i ein minibuss/buss i rute. Eg meiner, som eit samrøystes storting, at trass i dette, viser SINTEF-rapporten både faren ved å opphalda seg på ståplass og faren ved å ikkje bruka belte. Det har vi sett i fleire undersøkingar, og det er difor det er så viktig å vera føre-var og få dette på plass. Til slutt har eg har lyst å understreka når det gjeld trafikktryggleik, som dette òg handlar om, at det i 2010 var 208 trafikkdrepne. Det er 208 for mange. Det er likevel slik at vi må tilbake til 1954 for å finna tilsvarande låge tall, trass i at trafikken er mangedobla. Så langt i år er det 146 trafikkdrepne. Det er 146 for mange, men det er likevel 40 færre enn i 2010. Det viser at kombinasjonen av trygge vegar og tiltak overfor førarar er viktig å vareta. Eg vil i tillegg understreka at da må vi òg få forskrifter på plass så snart som mogleg på dette feltet som gjeld skuleskyss.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
I fjor høst leste jeg en reportasje i Nordlys som gjorde et veldig sterkt inntrykk på meg. Det var om en seks år gammel jente i Nordreisa kommune i Nord-Troms som, som følge av at kommunen hadde måttet legge ned de fleste grendeskolene, hadde fått en skolevei der hun måtte ta skolebussen i nesten tre timer én vei. En ting er at det er ufattelig lenge for et lite barn, men det som også gjorde inntrykk, var at denne reisen foregikk usikret, uten bilbelte i bussen. Jevnlig presenteres slike typer oppslag i media. Dette er ikke et unikt eksempel, og jeg vil si meg helt enig med saksordføreren, som har vært veldig tydelig på at her har fylkeskommunene et ansvar for skoleskyssen og for sikring av unger som tar buss. Det er mange fylker som har sviktet i forhold til dette. Troms er et av de siste fylkene som nå har fått på plass et påbud om sitteplass til alle elever. Det er de færreste fylker som har et påbud om setebelter i alle skolebussene. Jeg har lyst til å gi honnør til saksordføreren, ikke bare for glitrende saksordførerskap, men for å ha vært en veldig viktig bidragsyter til at Nord-Trøndelag har vært – og er – et foregangsfylke når det gjelder trafikksikring, og kanskje særlig når det gjelder unger i skolebuss. Saksordføreren har en fortid som fylkesråd for samferdsel i Nord-Trøndelag. Jeg opplever at alle partiene er utålmodige i denne saken, ikke minst Arbeiderpartiet, og jeg er glad for at ministeren nå legger fram denne saken, som representerer en viktig milepæl. Så får vi komme tilbake til innføringstidspunktet for forskriften. Når det gjelder kritikken fra Hoksrud og utålmodigheten og hastverket, vil jeg minne representanten på at Fremskrittspartiet sikret noen budsjetter sammen med Bondevik II-regjeringen. Hvis det var sånn at det var økonomien det handlet om, kunne representanten tatt ansvar for dette da. Jeg er glad for at et solid flertall også fra opposisjonen anerkjenner det grepet regjeringen og samferdselsministeren nå har tatt i denne saken. Skoleskyssordningen er et fylkeskommunalt ansvar. Dessverre ser vi oss nå nødt til å la staten overprøve dette ansvaret, men det viser seg at dette er helt nødvendig, skal vi sikre det kjæreste vi har.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Til Bjørnflaten: Det er sånn at også i løpet av de seks siste år har Fremskrittspartiet en rekke ganger jaget på denne saken, og det har jo vært med en rød-grønn regjering. Jeg tror at både de som er glade i dag, og de som er glade og utålmodige, har en god dag, for vi kommer i hvert fall et viktig skritt videre. Så er jeg på vegne av Fremskrittspartiet svært enig med saksordføreren – dette burde faktisk være en helt unødvendig sak. Det burde være unødvendig at vi må lage en forskrift for å sikre skolebarn i buss, og det er merkelig at denne saken har tatt så lang tid, og at det fortsatt skal ta en del tid, fordi vi altså ikke kan komme helt i mål, slik det ser ut, med et regjeringsopplegg før oppstarten av skoleåret 2015/2016. Nå ble jeg i hvert fall litt beroliget av å høre på statsråden, som forsikrer at hun også låner øre til de utålmodige. Det er bra. I Fremskrittspartiet har vi problemer med å se at det skal være så store praktiske og – faktisk – økonomiske problemer knyttet til en fullstendig gjennomføring av dette tiltaket før oppstart i 2015/2016, og jeg vil igjen vise til det næringen selv sier, at det lar seg løse. Det er sannsynligvis heller ikke snakk om store investeringer/store kostnader her, så dette burde man kunne finne en grei løsning på. Vi snakker altså om en forskrift som vi dessverre er nødt til å få på plass, og som burde være unødvendig. Jeg står med en annen forskrift i hånden. Det er en 28 siders forskrift om transport av levende dyr. Den kom i 2001. Det er faktisk sånn at man kan utlede at det er bedre sikring på transport av levende dyr enn det vi faktisk opplever med det kjæreste av det vi eier, for å sitere foregående taler, nemlig våre barn, når de blir nødt til å ta buss til skolen. Det er sånn – uten at jeg skal gå inn i disse 28 sidene – at fra kravet om at det skal «settes opp egnede skillevegger for å gi støtte til dyr under transporten», er det ikke lang vei til setebelte. Det står at enhver transportør skal ha gyldig godkjenningsbevis for transporten. Det er ikke lang vei til transport av skolebarn i buss, med setebelte. Likevel skal noen måtte vente kanskje helt frem til oppstarten av skoleåret 2015/2016. Det er i alle fall unødvendig, og oppfordringen er at samferdselsministeren låner begge ørene til de utålmodige.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Det har vært en underlig debatt. Vi har sittet og hørt skryt av Fremskrittspartiet og andre som har gått i bresjen for å prøve å få igjennom at barn skal sikres i buss. Vi har hørt at det har vært satt stor pris på. Det er klart at det burde vært satt stor pris på, men det som er underlig, er at vi har debatten. Enkelte prøver til og med å si at dette har med anbudsprosesser å gjøre. Da vil jeg sammenligne med redningsutstyr i båt. I hurtigbåter er det krav om at alle må ha redningsvest til samtlige passasjerer om bord. I ferjer, som også er ute på anbud, er det krav til sikkerhetsutstyr og redningsutstyr for samtlige passasjerer som en har konsesjon til å føre over fjorden. Selv i taxinæringen er det krav om å ha setebelte til enhver passasjer, og skal du ha med barn, skal barnet – også i drosje – sikres med stol. Det er da underlig at når vi kommer til buss – altså skolebusser som permanent fører barn til og fra skolen – skal vi ikke kunne innføre dette kravet før om et gitt antall år. Jeg er veldig overrasket, for jeg har ikke hørt noen stille spørsmål når det gjelder redningsutstyr i båt. Jeg har ikke hørt noen sette spørsmålstegn ved at man fjernet det unntaket som drosjenæringen hadde i sin tid. Det tok man altså bort, og det var ingen lange prosesser. Det var ikke snakk om at denne forskriften kanskje skulle tre i kraft om ett, to, tre eller fire år. Nei, det ble gjort der og da. Jeg er veldig forundret over hvorfor vi ikke når det gjelder barna, når vi den ene etter den andre har stått og snakket om at det er det kjæreste vi har, skal sikre dem om bord i skolebussen. Det kjæreste vi har. Vi skal sikre dem i våre egne biler, vi skal sikre dem på båter, på ferger, i taxi – alle andre steder enn der vi skal føre dem til skolen. Jeg ber Stortinget om å tenke seg om én gang til.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Jeg er litt overrasket over statsråden. Statsråden går altså på talerstolen for å fortelle og prøve å innbille oss at det er Hordaland fylkeskommune som er med på å hindre dette. Statsråden bruker som unnskyldning at det var denne fylkeskommunen som uttalte seg negativt. Det er ikke det saken dreier seg om. Denne saken dreier seg om denne salens – altså den lovgivende forsamling og ikke minst også statsråden og regjeringen – mulighet til å skrive en forskrift som nettopp pålegger bruk av setebelte i buss. Det blir jo enda mer merkverdig når statsråden begynner å snakke om at her har det ikke vært nok ulykker. Da begynner jeg å lure på hva vi holder på med. Saken dreier seg om hvorvidt man skal pålegge nettopp disse skolebussene bl.a. setebelte, som etter min mening burde være en selvfølgelighet når det gjelder skolebarn. Jeg blir litt forundret, for meg bekjent, har den rød-grønne regjeringen sittet seks år i posisjon – seks år. Nå har man i hvert fall kommet ett steg nærmere, for i dag har i hvert fall ikke statsråden klaget – jo, unnskyld, hun har visst klaget på budsjetter som de tidligere regjeringene hadde den gangen, og nå har hun til og med begynt å ta fylkeskommunen i Hordaland. Dette dreier seg om vilje. Denne regjeringen har ikke vist vilje til å få disse tingene opp på bordet, få regelverket på plass og sørge for at disse tingene kommer i orden. Hvis det er penger det er snakk om, burde man i hvert fall funnet rom til det tidligere. Det er i hvert fall ingen tidligere regjering som har hatt mer penger å rutte med enn den sittende, hvis det er det som er spørsmålet. Jeg stiller meg undrende til dette faktum: Dette dreier seg ikke om Hordaland fylkeskommune. Det dreier seg heller ikke om andre fylkeskommuner. Det dreier seg om at regjeringen ikke har gjort jobben sin.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Først til representanten Haugland: Jeg tok en liten sjekk på hva som hadde skjedd i fylkestinget i Aust-Agder, og saken er nok litt mer sammensatt, uten å gå inn på detaljer der. Men det er helt klart at vi tar selvkritikk på at vi kanskje ikke har vært flinke nok her, men det er det nok mange andre partier som heller ikke har vært, verken i fylkene eller på sentralt hold. Derfor er det gledelig at vi har kommet dit vi er i dag. Jeg er ikke opprørt over statsråden, slik representanten Nesvik er. Jeg er veldig fornøyd med statsråden. At statsråden her sammen med oss sier at hun er utålmodig og har dårlig tid, borger for et godt og raskt resultat. Det er også logisk, og jeg står også for det jeg sa i 2005 da Fremskrittspartiet fremmet representantforslag – at jeg hadde aldri sendt min datter som da var 9 år i en usikret buss, stående, på vei til skolen. Det står jeg for i dag. Jeg er veldig glad for det lokale trykket som har vært ute i fylkene – alle medieoppslagene og alle engstelige foreldre som har stått på. Det tror jeg har ført oss dit vi er i dag, og jeg tror det har ført til at veldig mange fylker har tatt tak på egen hånd. Så kan en selvfølgelig diskutere om en ikke burde hatt et lovverk på plass tidligere. Det tror jeg mange av oss er enig i. Jeg sikrer min sønn i bil, jeg sikrer meg selv. Jeg sikrer meg selv når jeg reiser til flyplassen med flybussen, der er det beltepåbud. Jeg sikrer meg selv når jeg tar ekspressbussen til Oslo, der er det beltepåbud, osv. Men hvem teller vel de tapte slag på seierens dag? La oss nå smile, være litt fornøyde og dele utålmodigheten med hverandre og si at dette får vi til raskt. Jeg er ganske sikker på at det ikke tar lang tid før barna er sikret og har både sitteplass og setebelte på vei til skolen og til andre aktiviteter, som statsråden sa.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-05-20:
Jeg kan snakke høyt. På vegne av representantene Elisabeth Røbekk Nørve, Frank Bakke-Jensen, Henning Warloe og meg selv har jeg gleden av å fremme representantforslag om virkemiddelapparatet for næringsutvikling og innovasjon.
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-05-20:
Jeg lyttet med interesse til statsrådens redegjørelse. Jeg synes det er mange gode takter for fremtiden og også en understrekning av hvor komplekst, vanskelig og krevende det er å få til en helhetlig planlegging innenfor norsk samferdsel i stort. Jeg hører også at regjeringen har hatt en vilje her i snart seks år – om to år er det to stortings- og regjeringsperioder. Selv om det er en økning i budsjettet, viser prognosene i den rapporten som ble fremlagt 1. februar i år – en fagrapport i forbindelse med Nasjonal transportplan for neste periode, overlevert til Samferdselsdepartementet for videre politisk behandling – at landtransporten vil øke dramatisk, mens sjø og bane har liten vekst. Det vil ytterligere øke andelen som går landveien, på bekostning av sjøtransporten. Det er bra at man benytter mer midler og har vilje til en mer samordnet planlegging, men utviklingen går allikevel altså ikke den veien som vi ønsker for å få til sømløshet og å tenke miljø, og fremkommelighet for næringslivet. I Sverige har man organisert transport, kommunikasjon og samferdsel i en felles transportetat. Statsråden var selv i sin redegjørelse inne på alle dem som bare innenfor havnene har en utfordring og som må samarbeide, og som kan få nye muligheter ved å tenke nytt og annerledes – rederiene, kommunene, næringslivet, havnene og alle andre transportaktører. Da kunne det være interessant å få høre statsrådens vurdering av en forpliktende, helhetlig plansamordning av transport i stort i Norge, fordi det handler om samfunnsutvikling. Dette er jo virkemidler for at næringslivet skal ha gode vekstvilkår i Norge, at man får til en samordnet planlegging i helhet. Så skal jeg bare kort peke på at det er en rekke andre områder som bidrar til å styrke sjøtransporten mer indirekte, som dette at Norge skal være et attraktivt maritimt vertsland, og at vi skal prøve å få flere norskflaggede skip. Det er underlig og et paradoks at det eneste internasjonale skipsregister som ikke tillater norske skip å føre laster mellom norske havner er Norsk Internasjonalt Skipsregister.
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-05-20:
Jeg har lyst til å si at debatten har vært opplysende i den forstand at her har man hatt felles mål – i kvinners minne, så langt tilbake man kan huske – om at man skal få mer over fra vei til sjø, at vi har et mål inne i en eksisterende nasjonal transportplan, men at dette også skal være et mål for den neste nasjonale transportplan, og faktum er at den politikken som har vært ført de siste seks årene – og antakeligvis vil bli ført de to neste også – gjør at landtransporten øker. Så kan man jo spørre seg om det er fordi veiene våre er så gullende bra, eller om det er så veldig bra at man med sikkerhet kan regne med at man kommer fram med varene til kontinentet og andre steder, fordi veiene, tross alt, i hovedsak henger sammen – det er flyt, og man vet med sikkerhet at man kan komme fram. Jeg tror ikke at landtransporten øker mest fordi man ser et mål der fremme om at man kan få dette over på bane i større grad. Det er det jeg mener med at regjeringen ikke har oppfylt målene om at man skal få mer over på kjøl fra vei. Avgiftene – som noe av de viktigste incentivene for å redusere det at man frakter gods på veien – er altså innrettet slik at det i dag er mer lønnsomt å frakte på vei. Til tross for at regjeringen sier at man har gjort en rekke tiltak, redusert avgifter – jeg hilser det veldig velkommen – er det altså slik at landtransporten øker. For aktørene og næringslivet vet man – de melder også tilbake – at det ikke er sømløshet, at det ikke er forutsigbarhet, at det ikke er flyt når det gjelder å få varer fra ett sted i landet og ut til andre deler av landet, slik at man med sikkerhet kan basere seg på å få disse varene på bane og på kjøl. Det jeg savner i statsrådens redegjørelse, er denne helheten. Det er å synliggjøre hvilke konsekvenser det har at man kan få gods fra vei og over til kjøl og bane – jeg skal nøye meg med kjøl, siden det er statsrådens ansvarsområde. Avinor har synliggjort hvilke konsekvenser det ville ha for flytrafikken hvis vi fikk dobbeltspor, hvis vi fikk høyhastighetsbane, eller hvis vi fikk bygget ut flere firefelts veier. Tilsvarende forventer jeg at statsråden og regjeringen vil synliggjøre hvor stor andel som med sikkerhet kan tas fra vei og over på kjøl, og hvilken avlastning det vil være på vei og hvilken trafikksikkerhet vi oppnår på den måten – og tilsvarende over på bane. Denne scenariooppstillingen, denne helhetstenkningen i en nasjonal transportplan, som vi er inne i nå, burde ha vært synliggjort i langt større grad, og jeg forventer at den i hvert fall kommer i neste. Det er det som er utfordringen til regjeringen – en manglende helhet i planlegging og organisering.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-20:
Interpellanten etterlyser samordnet planlegging og helhetstenkning. Det er jo nettopp det vi gjør gjennom utarbeidelsen av Nasjonal transportplan. Det er jo nettopp det verktøyet og det dokumentet som ivaretar helheten. Derfor er jeg og samferdselsministeren enige om at vi må ha en tett dialog, for det er i overgangen mellom de forskjellige transportformene en del av utfordringene ligger. Det er nå en gang sånn at de varene som skal transporteres, blir sjelden produsert ved en havn, og de har sjelden en havn som endestasjon. Så det å få samordning i og rundt havnene, både bane og andre transportformer oppimot båt, er helt avgjørende for å lykkes. For kostnadene er én side ved det, og det skal vi fortsatt ha et stort fokus på, og å redusere kostnadsbyrden for båttransporten, men samtidig er det sånn at hvis man ser på kostnadene i form av kroner og øre, er det ofte rimeligere å sende varer med båt enn med bil. Men så er det sånn at her er det nok tiden som koster, det tar rett og slett for langt tid med båt. Her kommer effektiviteten i havnene inn. Så er det sånn, som jeg sa i mitt innlegg, at vi kan lage flotte planer og ha flotte ambisjoner, som vi også oppfyller. Jeg vil bare minne om at denne regjeringen er den første og eneste som faktisk har oppfylt Nasjonal transportplan noen gang. Det har blitt skrevet mange flotte nasjonale transportplaner gjennom tidene, men denne er oppfylt. Men planverket er én ting – det viktigste er faktisk at aktørene som skal transportere godset, om det er vareeiere, rederier, havner eller andre, er med og kommer med innspill. Det er bakgrunnen for at jeg har invitert alle aktørene til et møte hos meg. Jeg reiser mye rundt og snakker med dem som driver havnene, med dem som driver rederi og med vareeiere for å få gode innspill og reelle innspill på hvordan vi kan løse denne utfordringen. For det er ingen tvil om at den forventede transportutviklingen gir oss utfordringer. Jeg trenger ikke gjenta alle de gode argumentene for at vi må lykkes med å få mer gods over på kjøl. Det er en sak som jeg jobber intenst med og vil prioritere i arbeidet med Nasjonal transportplan.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-20:
Interpellanten har tatt opp en viktig sak, og jeg takker for en god og interessant debatt. Og som det har vært nevnt gjentatte ganger: Den forventede transportutviklingen gir oss utfordringer. Det er nevnt trafikksikkerhet, trengsel på veiene og klimagassutslipp. Regjeringen vil møte utfordringen med tiltak som bidrar til at en størst mulig del av veksten i godstransporten kommer på bane og på sjø. Ja, regjeringen satser på transportområdet, og vi har derfor også bedt om at Kystverket og de andre etatene skal utforme et planforslag til rullering av Nasjonal transportplan med en økonomisk ramme som er 10 pst. høyere enn gjennomsnittet for første fireårsperiode i inneværende transportplan. Samtidig viser budsjettene for 2010 og 2011 at regjeringen følger Nasjonal transportplan i praktisk politikk. Og som det har vært nevnt: I budsjettet for 2011 er den statlige bevilgningen til sjøtransportrettede tiltak økt med nesten 120 mill. kr, og vi har – for å gjenta for siste gang – fulgt opp målsettingen om å redusere gebyr- og avgiftsnivået. Vi vil også i arbeidet med Nasjonal transportplan 2014–2023 se nærmere på finansieringen av de tjenestene Kystverket leverer, og samtidig legge vekt på å effektivisere Kystverkets tjenesteproduksjon. Jeg må få replisere litt til det som ble tatt opp knyttet til Stad skipstunnel. Jeg registrerer at representanten Røbekk Nørve beskylder regjeringen for å «trenere» Stad skipstunnel. Det er jo en sak som er gammel, og som mange er kjent med. I den sammenheng må jeg minne om at det bare er seks år siden Høyre hadde statsråden, som også fikk navnet kystminister i den regjeringsperioden. Så i så måte er denne regjeringen i godt selskap. Når representanten Nesvik viser til at det har vært 17 utredninger, og at regjeringen vil ha en ny, handler jo det om at alle store prosjekt skal kvalitetssikres. Det skal også dette, så det vi er i gang med nå, er ikke en ny utredning, men en kvalitetssikring. Jeg er opptatt av at vi skal få godstransport høyere opp på agendaen i samferdselsdebatten. Jeg kan forsikre om at godstransport på sjø er et område som Fiskeri- og kystdepartementet vil prioritere i arbeidet med neste transportplan. Så har representanten Nesvik rett i at det er ingenting som har det så travelt som en død fisk. Varene skal transporteres fra dør til dør. Det er helhetlig tenkning som skal til. Derfor hører utvikling av sjøtransporten hjemme i Nasjonal transportplan og ikke i en egen, smalere stortingsmelding.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-05-20:
Utenriksministeren ga sin halvårlige redegjørelse om viktige EU- og EØS-saker i Stortinget i går. Han sa følgende: «Samlet sett mener regjeringen at det er tungtveiende argumenter for at Norge går imot å innlemme direktivet i EØS-avtalen.» Det er bemerkelsesverdig. Det er faktisk også både leit og urovekkende at det for Arbeiderpartiet er viktigere å beskytte postmonopolet enn å beskytte personvernet. Det er bemerkelsesverdig at Arbeiderpartiet velger å utfordre EØS-avtalen og EU på et sentralt prinsipp, nemlig fri flyt av varer, tjenester og arbeidskraft, mens man velger å si ja takk til datalagringsdirektivet, som ikke representerer noe sentralt EU-prinsipp. Det er også bemerkelsesverdig at utenriksministeren sa følgende: «Flere EU-land har ennå ikke gjennomført direktivet i egen rett, og elleve medlemsland kan ifølge direktivet utsette gjennomføringen fram til 31. desember 2012.» Da viser jeg igjen til den omfattende debatten vi hadde om datalagringsdirektivet, der det av en eller annen grunn var stor hast, til tross for at ikke alle land har innført direktivet, til tross for at land som har innført direktivet, praktiserer det ulikt, og til tross for at EU selv gjennomfører en evaluering av det omstridte direktivet. Det må være grunnlag for å omtale datalagringsdirektivet som et omstridt direktiv også i EU-systemet. Så er jeg enig i det som ble sagt av en de foregående talerne: Innholdet er avgjørende, ikke EU-standpunktet. Likevel mener jeg at det er på tide at reservasjonsretten faktisk brukes. Det er på tide at Norge selv styrer mer i forhold til EU. Det spesielle i denne saken er at vi nå med rimelig kort tids mellomrom har hatt debatt om to viktige EU-direktiv, det ene om datalagring og det andre om postmonopol. Jeg er også enig i det som ble sagt her tidligere, at det ikke kommer noen skremselsreaksjon fra EU-systemet. Det tror heller ikke Fremskrittspartiet at det gjør. Men det mente vi også i den forrige saken, da Stortinget hadde en bred og omfattende diskusjon om datalagringsdirektivet. Vårt poeng er at Norge både kan og bør styre selv innenfor det medlemskapet vi gjennom EØS-avtalen langt på vei har fått i EU. Vi bør gjøre det gjennom å bruke reservasjonsretten. Sånn sett er det bra at den blir brukt. Men det er også slik at Norge uavhengig av EUs ulike direktiver kan styre egne politikkområder både når det gjelder personvern, og når det gjelder monopoler. Det bør vi gjøre. Det kan ikke være en overraskelse for noen at Fremskrittspartiet ikke ønsker monopoler. Vi er glad for alle monopoler vi klarer å fjerne. Derimot er vi sterkt opptatt av å gi alle innbyggerne i dette landet et godt personvern. Det var også grunnen til at vi ville utfordre EU-systemet med vetorett på personvernet. Her er det altså fundamentalt ulik vurdering og behandling i henholdsvis Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Vi registrerer det. Men det er en lei situasjon for innbyggerne, som får dårligere posttjenester fordi monopolet opprettholdes, og som nå utfordres på personvernet gjennom det vedtaket som er gjort tidligere, hvor personvernet er solgt på billigsalg.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er veldig glad for at statsråden sier hun vil komme mer tilbake til telekommunikasjon, for der synes jeg hun var lite konkret og lite tydelig på hvilke konsekvenser det kunne få for telekommunikasjonsmarkedet i Norge. Det er ingen uenighet om at det er viktig å opprettholde seksdagers postombringing. Det sa jeg også i mitt første innlegg. Det har vært enighet om det hele veien. Også når det gjelder enhetsprisen, har det vært bred politisk enighet i Stortinget om at man ønsker å opprettholde den. Jeg synes også, og håper, at statsråden kunne si enda litt mer om konsekvensene. Hun viste til hva utenriksministeren sa i går. Jeg synes ikke utenriksministeren i går var veldig klar og tydelig på hvilke konsekvenser det kunne få i forhold til EU-landene. Jeg vil veldig gjerne at statsråden er mer konkret med hensyn til hvilke konsekvenser et nei til implementering kan få for Norge. Statsråden ville ikke svare på om hun var enig med utenriksministeren i at man – etter at det har vært en prosess og en prosess – kan ende opp med at man blir enige om at man har kommet fram til en løsning som gjør at man på grunn av prosessen velger å si ja til implementering likevel. Jeg håper at statsråden kan svare på om det er ett av alternativene. Er det sånn at Senterpartiet og statsråden har bundet seg opp til at det er nei til implementering uavhengig av dette, eller kan konsekvensene bli så store at statsråden vil si ja? Jeg ser fram til debatten og innspillene, og så har jeg muligheten til å komme inn mot slutten. Det er jo greit etter den forrige debatten, hvor Langeland fikk utbasunere sine meninger. Nå kan jeg kanskje få fulgt opp en del av de innspillene som kommer i denne debatten.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-20:
Det har vært en interessant debatt. Da jeg hørte på representanten Freddy de Ruiter, hadde jeg tenkt jeg skulle si noe, men det er ikke parlamentarisk språkbruk, så jeg skal la være å gjøre det. La meg først slå én ting helt klart fast: Det er ingen problemer med å sørge for at det blir seks dagers ombringing, det er ingen problemer med å sørge for at det blir lik pris for sending av brev under 50 gram – enten man implementerer eller ikke implementerer. Så har jeg registrert at regjeringspartiene nå har hatt tre forskjellige forklaringer på utfordringen min. Det ene er statsråden, som sier at utenriksministeren i går redegjorde ganske grundig for saken og for konsekvensene. Jeg har tatt utskrift av det som utenriksministeren sa i går. Det var 30 linjer, og det aller meste var egentlig «GPP», altså bare en forklaring av hva dette handlet om. Det var svært lite om hvilke konsekvenser det kan få å si nei til å implementere direktivet. Så har jeg hørt på representanten Gorm Kjernli, som sier at det ikke er noe farlig å si nei til direktivet, at det er helt i orden. Det er jo helt nye toner fra Arbeiderpartiet. Jeg synes at Svein Roald Hansen hadde en litt annen tilnærming, litt mer negativ, og han hadde gode forklaringer på hvorfor man burde implementere direktivet. Så han snakket varmt for direktivet, men kommer til å stemme mot det når Stortinget skal fatte sin beslutning. Det kan bli spennende å se hva som egentlig kommer til å bli resultatet. Jeg er i hvert fall ikke noe klokere etter denne debatten, for nå har det ene regjeringspartiet, Arbeiderpartiet, kommet med tre forskjellige forklaringer på hva som kan bli konsekvensene, eller ikke bli konsekvensene, eller ingenting, for det er jo egentlig det man nå har sagt. Det viktigste, eller det mest interessante, her er at hver eneste gang vi har diskutert direktivet, har Arbeiderpartiet stått på den talerstolen og sagt hvor forferdelig farlig det er å si nei til direktiver. Ofte fatter vi jo enstemmige beslutninger om å implementere direktiver. Jeg synes det er artig å høre på representanten de Ruiter og hans varme omtanke for de ansatte. Jeg har ikke registrert den samme omtanken når det gjelder en del av de direktivene vi har fattet vedtak om i denne salen. Arbeiderpartiet har tiljublet og sørget for å gjennomføre – både i forhold til det med anbud, yrkestransportlov og direktivet rundt det – en rekke direktiver der Arbeiderpartiet tydeligvis forutsetter helt andre ting i forhold til hvordan man skal ta vare på ansatte i forskjellige bedrifter eller virksomheter, og i forhold til konsekvensene av de direktivene en vedtar. Men det viktigste her er tydeligvis: Nå får man et direktiv som gjelder for noen ansatte i én bedrift, og det er viktigere enn faktisk å ta ansvaret for personvernet til hele befolkningen i Norge. Det er konklusjonen.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-20:
I grunnen er det alle dei innlegga frå Framstegspartiet som irriterer meg mest, for det er ein sport i syting utan like – utan at det er politisk kurs i det heile. Ein klagar berre på eitt punkt, at hamnepolitikken er for dårleg, altfor lite kjem over på sjø. Men så har ein altså ein eigen politikk der ein skal ha meir transport på vegen. Dette heng jo ikkje på greip. Framstegspartiet sin politikk er å få meir transport på veg. Ein skal ha vekk alle avgifter, ein skal ha ned prisen på det eine og det andre, ein skal ha vekk bompengane, slik at det blir billigast mogleg å kjøra på vegen. Då kan ein ikkje stå og kjefta på regjeringa for at ho ikkje har nokon offensiv hamne- og sjøtransportpolitikk. Det går ikkje. Det trur eg alle framstegspartiveljarar forstår, i motsetjing til sine stortingsrepresentantar. Så ønskjer eg òg å få interpellanten, Schou – tidlegare statsråd Schou, som ikkje kutta i avgiftene noko særleg då ho sat i regjering – til å klargjera det som står i interpellasjonen, nemleg: «Regjeringens sjøtransportpolitikk har spilt fallitt.» Etter å ha høyrt denne debatten og etter å ha høyrt Schous innlegg kan eg ikkje sjå at dette stemmer. Men no får ho ei anledning til til å klargjera «Regjeringens sjøtransportpolitikk har spilt fallitt.» Som statsråden på ein god måte gjorde greie for, har me gjort ganske mange ting når det gjeld avgiftskutt – kutt i losgebyr og generelle reduksjonar i avgifter og gebyr. Og me jobbar vidare med saka for å få meir over på sjø. Men det er klart at det er noko som ikkje stemmer. Det kan ein jo sjå når det gjeld f.eks. hamn i Nord-Trøndelag, eller det som skjedde i min region, der kommunane blei einige om å byggja ei svær, ny hamn til fleire milliardar kroner i Risavika. Når då transporten der tek seg opp, finn ein ut at me har ikkje skikkeleg veg her, og me manglar tog. Det er klart at det er noko gale i planleggingsprosessane når ein ikkje samarbeider med staten om dette på ein skikkeleg måte. Så det som Framstegspartiet er inne på når det gjeld organisering, skal eg gjerne vera med og diskutera, men ein er altså ute å kjøra når det gjeld politikken generelt sett. Heilt til slutt: Ein må ikkje gjera som Høgre-representanten frå Møre og Romsdal gjer, og gjera dette til ei sak: Dersom ein ikkje får ein bestemd skipstunnel, så går alt gale med sjøtransporten. Det er ei haldning som ikkje held. Ein må bruka Stortinget til noka anna ein berre å helsa heim til sitt eige fylke.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-20:
Lat meg fyrst få bruka nokre ord til på konsekvensane for andre område innan telekommunikasjon. Svaret er kanskje ikkje så omfattande som Hoksrud synest å håpa på. Vedlegg XI, som her er utgangspunktet, er eit omfattande vedlegg som er delt opp i fire delar: telekommunikasjonstenester, altså elektroniske kommunikasjonstenester, posttenester, databeskyttelse og informasjonssamfunnstenester. Postdelen inneheld dei fyrste to postdirektiva. Vi legg frå norsk side til grunn at det er postdelen av vedlegg XI som er relevant for saka, og som mogelegvis blir sett til side. Eit slikt syn ligg nærast opp til ordlyden i EØS-avtalen, og er òg den naturlege forståinga frå ein fagleg ståstad. Om det norske synet blir lagt til grunn, vil ikkje ein reservasjon ha noko å seia for området for elektronisk kommunikasjon, dvs. telekommunikasjon m.m. Så til spørsmålet om eg er einig med utanriksministeren i kva han sa i dag på Politisk kvarter. Eg legg til grunn den utgreiinga som utanriksministeren i går gav til Stortinget. Eg må berre seia som sant er at eg høyrde ikkje Politisk kvarter i dag, men eg har vondt for å tru at utanriksministeren sa noko anna i dag enn han sa i går. Vi opptrer begge to på vegner av ei felles regjering. Eg har den faglege biten som gjeld post og telekommunikasjon. Utanriksministeren er den som formelt handterer vår kontakt no overfor både EØS/EFTA-landa og EU. Men lat meg seia at eg høyrer av Hoksrud sitt innlegg her at han har ein heilt annan inngang. Han bagatelliserer på ein måte som eg må stilla meg fullstendig avvisande til når det gjeld følgjene for det norske samfunnet av å liberalisera Posten sine tenester òg for brev under 50 g.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-20:
Eg vil òg takka for ein interessant debatt. Eg vil sjølvsagt overlata til representanten Hoksrud sjølv å vurdera kva han blir klokare av. Eg meiner at eg har gjort greie for den verdien det er i vårt samfunn at vi kan ta imot post seks dagar i veka, nærmast uansett kvar vi bur i dette landet, og til same pris. Det er ein kvalitet og ein verdi som regjeringa no fører vidare. Så kallar Høgre eit slikt vedtak for «trist». Høgre og Framstegspartiet synest på den eine sida å vera klare til å implementera direktivet, og så etterlyser dei til mi undring konsekvensane av dette. Eg kan då minna om at det har vore fem utgreiingar tilgjengelege i lengre tid, som på ulike vis fortel om konsekvensane. Det er m.a. nokre av desse utgreiingane som viser at full liberalisering av postmarknaden vil krevja auka løyvingar. Ei innføring av direktivet vil føra til press mot ordninga mot einskapsporto og press mot lønns- og arbeidsvilkåra til dei tilsette i Posten. Det er m.a. desse momenta som no gjer at regjeringa ynskjer å nytta reservasjonsretten. Så synest eg nok òg at her er ei bagatellisering – eg må få lov til å seia det – av det faktum at reservasjonsretten til no ikkje har vore nytta. Det er jo difor det ikkje er noko erfaringsgrunnlag å samanlikna med når det gjeld kva politiske, rettslege og praktiske følgjer bruken av reservasjonsretten vil ha. Det er ikkje mogleg i dag å seia sikkert kva konsekvensar det norske synet på postdirektivet vil ha for EØS-avtalen generelt, før det er gjennomført forhandlingar med EU-sida. Så kan interpellanten velja sine ord i høve til utanriksministeren si utgreiing, men det er faktisk eit sjølvstendig poeng at det er prosessen vi no kan gjere greie for, i tillegg til grunnlaget for at regjeringa har teke den avgjerda som er gjord med tanke på å gå inn i ein slik prosess. Då er det overordna viktige kvalitetar ved vårt samfunn som nokre vil hiva over bord med eit pennestrøk, og som nokre av oss andre framleis vil slåst for.
Ann-Hege Lervåg (Senterpartiet), 2011-05-20:
Hver gang vetodebatten kommer opp i forbindelse med problematiske EU-direktiv, er det EØS- og EU-tilhengerne som er mest redd for EUs reaksjoner. Jeg synes at det er vanskelig å forstå at en har så liten tillit til at EU vil respektere de inngåtte avtalene, samtidig som en forsvarer avtalen. For at EØS-avtalen ikke skulle være i strid med Grunnloven, ble vetoretten framforhandlet i 1992. Tidligere statsminister Gro Harlem Brundtland forsikret alle skeptikere om: «Vi har ikke fremforhandlet en vetorett for ikke å kunne bruke den.» Etter 18 år og tusenvis av rettsakter er det nå på tide å ta den i bruk. Ved norsk veto har EU rett til sanksjoner. Men slike rettslige sanksjoner kan bare rettes mot de deler av avtalen som direktivet gjelder. Hvis tolkningen blir så vid at hele avtalen settes på spill, ja så har de som innførte avtalen til Norge, ført folket bak lyset, for da er ikke vetoretten noe verdt. Om EUs reaksjoner skulle bli så sterke som de dystreste spådommene antyder, vil det være ubegripelig om noen i tilfelle fortsatt vil forsvare EØS-avtalens fortreffelighet. Enda merkeligere blir det å framheve et eventuelt norsk medlemskap i EU som et farbart alternativ, for med de 1,6 pst.-ene av stemmene vi ville fått i parlamentet, og den 1 pst.-en vi ville sittet på i Ministerrådet, er det vel tvilsomt om vi fikk endret noe av EUs politikk på dette området eller andre områder med det første. Senterpartiet mener Posten fortsatt er en del av Norges viktigste infrastruktur. Posten skal nå folk seks dager i uken og til samme pris i hele landet. Jeg kan ikke se at det er noe folkekrav i Norge om å endre dette. Heller ikke har jeg sett noen politiske parti som kjemper for endring. Mer liberalisering av posttjenestene i Norge ville derfor gitt oss nok et eksempel på at EØS-avtalen bidrar til markedsstyring og svekker folkestyret i Norge. Heldigvis har vi nå en regjering som tør å bidra til det motsatte. Derfor vil jeg gratulere Norge og ønske utenriksministeren god tur til Brussel.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-02-24:
Jeg har den ære å legge fram et forslag på vegne av representantene Ivar Kristiansen, Gunnar Gundersen, Ine M. Eriksen Søreide og meg selv om årlig, offentlig korrupsjonsrapport fra landets største bistandsorganisasjoner.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-24:
På vegne av stortingsrepresentant Trine Skei Grande og meg selv har jeg den glede å overrekke to representantforslag: om gjennomføring av domstolskontroll ved uthenting av trafikkdata samt styrking av politiets ressurser til å bekjempe alvorlig kriminalitet med digitalt verktøy. Endringer i ekomloven om endring i merverdiavgiftsloven, endring av § 15-3 beløpsgrenser for oppgavetermin med lav omsetning
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-24:
Nå er representantforslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre presentert ganske grundig, og jeg skal ikke gjenta det. Men Venstre har både da vi satt i regjering og nå i opposisjon, vært veldig tydelig på at transportsektoren må ta en forholdsmessig stor andel av utslippsreduksjonen. Derfor har Venstre hele tiden vært en pådriver for å styrke kollektivtrafikken, med bl.a. å innføre belønningsordningen. Vi mener også at staten må ta større ansvar for baneløsninger i byområdene våre, noe som dessverre regjeringspartiene har nedstemt i denne sal. Vi er for restriktive tiltak i byområdene. Vi har vært pådrivere for innfasing av biodrivstoff og innfasing av mer miljøvennlige biler gjennom bl.a. en kraftig vridning i bilavgiftene, slik at miljøvennlige biler blir billigere, og med avgiftsfritak på elbiler. Der var tidligere samferdselsminister Skogsholm en virkelig pådriver. Stadig flere velger å kjøre miljøvennlige biler, og bilprodusentene kappes nå om dette markedet. Da er det imidlertid viktig at vi politikere er forutsigbare, så vi slipper slike episoder som da avgiftsfritaket på biodiesel ble fjernet over natten, etter at man lovet noe helt annet i valgkampen. Det som er viktig for Venstre, er at økte avgifter ikke bare skal ha som mål å skaffe penger til staten. Det som er viktig, er at man endrer adferd. Jeg kom litt tilfeldig over en forskningsrapport fra Econ Pöyry, som er utarbeidet for Samferdselsdepartementet. Konklusjonen på rapporten er at dagens oljebaserte transportsektor vil bli dramatisk endret, og at et helt nytt system er i emning. Rapporten gir et bilde av de mange og krevende utfordringene som oppstår når produksjonen av fossil energi begynner å falle. Ifølge rapporten står oljen for 94 pst. av transportforbruket i verden, og analytikerne har utviklet en egen metode de kaller «paradigmefremsyn» for å lage et troverdig bilde av hvordan overgangen kan bli – fra det de kaller «Fossilparadigmet», til det de kaller «Smartparadigmet». Jeg skal avslutte der, men dette er veldig spennende lesning. Avslutningsvis: Jeg er glad for at regjeringen varsler en gjennomgang av drivstoffavgiftene, og Venstre bidrar svært gjerne med innspill i den sammenheng.
Arve Kambe (Høyre), 2011-02-24:
På vegne av representantene Svein Harberg, Henning Warloe, Torgeir Dahl og meg selv fremmer jeg et representantforslag om en styrket maritim utdanning i Norge.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Mer makt til Medietilsynet er hovedpoenget fra regjeringen i denne saken, og man har liten tro på redaktørene. Men samtidig vil regjeringen ha en sikkerhetsventil – for så mye makt vil man ikke gi fra seg. Det er Kongen i statsråd som kan overkjøre Medietilsynet, klagenemnda og sågar redaktørene. I saker av «prinsipiell eller stor samfunnsmessig betydning», står det i sakspapirene. Det er interessant. Hva er av prinsipiell og stor samfunnsmessig betydning, der Kongen i statsråd kan overkjøre Medietilsynet, redaktørene og klagenemnda?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Jeg vil gjenta at Fremskrittspartiet har stor tro på redaktørene og redaksjonene rundt omkring i Norges land. Vi har faktisk mer tro på redaktørene enn vi har på departementet og Medietilsynet. Det skjer mye om dagen, og det sier jo alle innenfor media. Og er dette tiden for å vedta det som vi gjør i dag? Er dette en moderne lov, er det en lov som fanger opp det mangfoldet vi ser framover? Det som er helt sikkert, er at mangfoldet vedtas ikke i Stortinget eller i departementet eller i regjeringen. Det er faktisk en utvikling der ute når det gjelder hva folk ønsker å se og lytte på. Så har vi listing av idrettsarrangement. Listing er en fin måte å si det å ta styringen på. Hva om andre har en annen smak enn regjeringen og departementet? Hva om noen ønsker at det skal sendes show på tv-en? Hva om et flertall, store deler av befolkningen, ønsker noe annet enn regjeringen? Hva gjør man da? Jeg har forstått at komiteens leder, Gunn Karin Gjul, ønsker å nærmest garantere at det norske folk i framtiden kan se VM og OL gratis. Det er en garanti som sikkert mange, mange er veldig glad for, og det synes jeg er flott at regjeringen kan gi. Men hva koster dette? Og hva skal man bruke av penger til dette? Det får vi ikke svar på, men at man garanterer det, det er helt klart. Så ser man at det dukker opp små lokal-tv-stasjoner, f.eks. TV8, som vi ser flere steder i landet, og jeg synes det er veldig positivt at man har gitt dem muligheten til å sende. Man har også gitt dem muligheten til å få inntekter, som bingo. Noen synes det er all right, og det kan være en fin inntekt for disse små lokal-tv-stasjonene. Men det departementet gjør, er å ikke gjøre det mulig for de små lokal-tv-stasjonene å selge bingobongene, for det vil være å konkurrere med Norsk Tipping. Da gir man med den ene hånden og så stikker man kjepper i hjulene med den andre, og der synes jeg man må ha en helhetsvurdering. Så stilte jeg et spørsmål til statsråden i replikkordskiftet. Da fikk jeg til svar at vi «ser spøkelser ved høylys dag». Men når det står i sakspapirene at regjeringen vil ha en sikkerhetsventil, og at Kongen i statsråd kan overkjøre Medietilsynet og klagenemnda i saker av «prinsipiell» og «samfunnsmessig» interesse, så spør jeg, hva er det? Det kan man ikke svare på, men man svarer at vi ser spøkelser ved høylys dag.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Vi har noen store omstillinger og omveltninger i livet. Det er når vi bytter jobb, når vi skiller oss, og ikke minst når vi kjøper bolig til millioner av kroner. Boliger skal vare 50–100 år, som mange har spådd at de skal gjøre, og som noen er noe usikker på om de gjør. De gamle boligene som står i dag, har i hvert fall gjort det. For boliger har man da satt en reklamasjonsfrist på fem år. Det er regjeringen storfornøyd med, og det forundrer meg noe. Når vi sammenligner med bil, har man der tre–fire år, og ikke minst når man kjøper mobiltelefon, har man tre–fire år også på den. Synes statsråden det er et rimelig antall år når man sammenligner med boliger, altså sammenligner bil og mobil med en bolig? Så til det neste spørsmålet jeg har. Jeg får en del henvendelser om rettspraksisen når det gjelder denne garantiordningen. Hva tenker statsråden om det?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Det skal ikke gjenta seg!
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-24:
På morgenkvisten i dag var det en viktig nyhet at det hadde vært seerstorm på NRK fordi man ikke hadde hatt en god dekning av åpningsseremonien til VM. Det synes jeg illustrerer ganske godt problemstillingen rundt listing, for dette er typisk noe man kunne tenke seg listet. Vi vet at VM-arrangementet har inntekter på 25 mill. kr fra TV-rettigheter, og noe særlig offentlig tilskudd utover det har de ikke. Det er riktignok gått mye til anlegg og sånne ting, men selve det arrangementsmessige er ikke – i særlig grad i alle fall – statlig finansiert. Kan statsråden reflektere litt mer rundt hvordan hun tenker seg å nærme seg dette? Tenker hun seg at staten skal kompensere disse utgiftene – eller inntektene for noen – eller tenker hun seg at de skal klare seg med mindre?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-24:
Jeg vil ta tak i det statsråden sa i sitt innlegg om TV 2-avtalen. Jeg spør litt mer om den, for det fremstår som litt uklart hva den egentlig inneholder. Når vi diskuterer unntakene for konsesjon i denne saken: Er den da ikke tema, eller er den en del av unntaket i den saken vi nå diskuterer? Det er jo et unntak for riksdekkende konsesjoner. Er TV 2-avtalen en del av det unntaket, eller ligger den utenfor unntaket?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-24:
Men omfattes det av unntaket?(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-24:
Når det gjelder spørsmålet om TV 2s unntak, må vi få brakt det på det rene, tror jeg, på et senere tidspunkt, for for meg fremstår det som litt uklart. Når det da gjelder spørsmålet om Medietilsynet og Konkurransetilsynet, er det slik at også Høyre har sett sammenhengen mellom disse to tilsynene. Vi har tidligere hatt forslag om å slå disse to tilsynene sammen. Jeg synes denne saken er lite egnet til å ta opp akkurat det spørsmålet. Denne saken illustrerer jo de områdene som nettopp er problematiske ved å skulle gjøre en slik sammenslåing, nemlig grensedragninger knyttet til aldersbegrensninger og sånne ting. Hva er aldersbegrensningen for pornografi, hva er aldersbegrensningen for vold, osv.? Det er jo temaer som vi alle mener må være gjenstand for en offentlig regulering, men som kanskje ikke ved første øyekast er det man tenker at Konkurransetilsynet er mest egnet til å gjøre. Så når Høyre stemmer imot Fremskrittspartiets forslag i denne saken, er det fordi vi mener at vi må ha en grundigere – og en annen – inngang til dette for å se synergier og muligheter som kan ligge i konkurransesammenhenger her. Det er klart at hvis man f.eks. ser på spørsmål knyttet til produksjonstilskudd og økonomiske tilskuddsordninger til mediene, så mener jo vi også at man nokså enkelt kunne lage en forskrift f.eks. til Konkurransetilsynet og se sammenhenger på det. Så vil jeg nok også si at det å få en tydeligere grensedragning mellom departement og medietilsyn er ikke bare et spørsmål om innhold og ytringsfrihet, det er også et spørsmål om forretningsmessige rammebetingelser for enkelte av aktørene. Og med tildelingen av radiokonsesjoner i friskt minne, hvor det var – ha meg unnskyldt, president – et salig rot mellom medietilsyn og departement, tror jeg vi alle fort kan bli enige om at det er ryddig å få en klarere og mer forutsigbar ramme om hva man har å holde seg til. Og så, hvis statsråden velger å ta ordet, vil jeg gjerne høre om hun kanskje litt tydeligere kunne forklare hvorvidt den juridiske ramme som i dag ligger rundt TV 2s sendinger, for å si det slik, er omfattet av det unntaket som denne loven beskriver, eller om det ikke er en del av det unntaket.