trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Dette har jeg også svart på tidligere. Statsministerens utsagn er i en polemisk form helt korrekt. Det manifesterer seg rett og slett i at Naturkraft har kommet til departementet og sagt at den konsesjonen som de har for å bygge konvensjonelle gasskraftverk, ikke lar seg realisere innenfor tidsrammen av konsesjonen som løper ut i 2004. De har derfor drøftet med departementet muligheten for å forlenge konsesjonen, og nå bærer det i retning av – og det er jeg veldig glad for – at Naturkraft vil inngå et samarbeid med departementet om å se på muligheten for å reise CO2-frie gasskraftverk i stedet. Uttrykket «skutt ut i det blå» har dekning så langt som at man ennå ikke har noen som helst konkret oppfatning av når det er mulig, på kommersielt grunnlag, å bygge de konvensjonelle gasskraftverkene. For øvrig er også representanten Enoksen klar over at når man inngår i et regjeringssamarbeid med ulike parter som har ulike standpunkter i en del vanskelige saker, er det snakk om å kompromisse. Det er noe av politikkens kunst, men ikke å gjøre det på en slik måte at en taper troverdighet. Senterpartiet måtte for sin del samarbeide med Kristelig Folkeparti og Venstre om EØS-avtalen, som vi vet at Senterpartiet var sterkt imot. Men de hadde realisme nok til å se at skulle de gå inn i et slikt regjeringssamarbeid, var det nødvendig å gjøre kompromisser også på et slikt sårt og vanskelig punkt for Senterpartiet. Jeg må innrømme at Sem-erklæringen har veldig mange gode formuleringer som avdekker Kristelig Folkepartis miljøpolitikk f.eks., og som miljøvernministeren fremfører på en meget god og engasjert måte. Den inneholder selvfølgelig også elementer som ikke uten videre avspeiler Kristelig Folkepartis politikk, men slik er det altså å inngå i en koalisjon og lage politiske kompromisser. At Høyres politikk også avspeiles i Sem-dokumentet, kan jo ikke være særlig overraskende.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Når det gjelder Kristelig Folkepartis syn på dette, er ikke det endret. Når det gjelder Kristelig Folkepartis vilje til å gå inn i et regjeringssamarbeid for å finne sammen med andre partier om en felles politisk plattform, er det Sem-erklæringen jeg refererer til. Og bare for at en skal være klar over hva som var utfordringen: Her hadde Stortinget vedtatt konsesjon for de tre gasskraftverkene som ligger på Kårstø, Kollsnes og i Skogn. Hvis noen av disse skulle måtte endre forutsetninger, måtte en altså tilbake til Stortinget og få nye vedtak. Det var ikke en realistisk utgang på de forhandlingene vi hadde med Høyre, og vi ble da enige om en slags «time out»: Vi godtar de konsesjoner som er gitt for de tre gasskraftverkene, men ønsker deretter å bygge CO2-frie gasskraftverk på alle andre prosjekter, eller vi bygger slike gasskraftverk basert på Kyoto-avtalens mekanisme om kvoter.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Når det gjelder de tre gasskraftverkene som vi nå har snakket om, Kårstø, Kollsnes og Skogn, har jeg forklart at muligheten for en kommersialisering ikke er realiserbar innenfor den tidsrammen de har fått til å realisere dette. Nå har Industrikraft Midt-Norge ikke foreløpig meldt tilbake, men de vil bli stilt overfor de samme utfordringene samt de kalkulasjonene som Naturkraft har gjort. Når det gjelder Snøhvit, var også det en del av de forhandlingene som sentrumspartiene, altså Venstre og Kristelig Folkeparti, hadde med Høyre, og i Sem-erklæringen er det nøyaktig foreskrevet hvordan denne enigheten om Snøhvit er å forstå. Vi utsatte behandlingen av Snøhvit i tre måneder for å gå gjennom hver eneste høringsuttalelse, og jeg kan godt detaljere hvor grundig arbeid vi har gjort med dette i departementet i de tre månedene. Hver eneste høringsuttalelse er gjennomgått. Vi har sett på alle miljøkonsekvensene og tatt hensyn til disse, og vi mener at konklusjonen vår er basert på et forsvarlig grunnlag, slik at alle klima- og miljøhensyn er ivaretatt.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg står fast på at det som statsministeren i en polemisk form har gitt uttrykk for, er helt korrekt. Det refererte seg til de tre gasskraftverkene på Kårstø, Kollsnes og i Skogn. Nå må jeg ta et lite forbehold om Skogn, fordi Industrikraft Midt-Norge foreløpig ikke har meldt tilbake hvordan de vil forholde seg til dette. Når det gjelder Snøhvit, er det en spesiell sak, fordi man har trukket energianlegget på land på Melkeøya, i forhold til andre prosjekter hvor et slikt energianlegg ville ligge på sokkelen, og som kjent er det jo flere slike gasskraftverk gående på sokkelen i dag. Jeg må si at jeg reagerer på representanten Brustad som nå forsøker å gi inntrykk av at Arbeiderpartiet har en annen holdning når det gjelder Snøhvit, enn det Samarbeidsregjeringen har. Det er på Arbeiderpartiets grunnlag at denne saken er ført videre, og det er på arbeiderpartiregjeringens premisser at denne saken fremmes for Stortinget. Jeg kan ikke skjønne annet enn at Brustad nå skaper en usikkerhet omkring Arbeiderpartiets holdning til CO2-frie gasskraftverk, slik hun nå uttaler seg.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Det kan være nødvendig å gjenta det som for så vidt Hagen la inn som en oppsang, nemlig at Regjeringen og denne ministeren baserer alle sine beslutninger på Stortingets premisser. La meg altså gjenta det. Så er det slik at både etter forurensningsloven og etter energiloven er det praksis å sette tidsfrister for gjennomføring. Det har vært gjennomført siden lovene ble implementert. Det er aldri slik at det gis konsesjoner og utslippstillatelser uten tidsfrister. Det ville være noe helt nytt. Det er riktignok ikke hjemlet i loven, men det er etablert praksis. Og det er det da departementet som gjennomfører etter sedvane, og tidsfristen blir da vurdert i forhold til gjennomføringen av prosjektet. Det er for å sikre at man ikke gir tillatelse til en konsesjon uten at utbygger gjennomfører det omsøkte prosjektet innen rimelig tidsfrist. Hvis Hagen ønsker å endre en slik praksis, må han gjerne ta opp dette, men det jeg har forholdt meg til, og det departementet har forholdt seg til, er tidsfristen. Det var for øvrig arbeiderpartiregjeringen som gav den tidsfristen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Kraftbalansen er en svært viktig del av det ansvarsområdet jeg har som olje- og energiminister. Det er bekymringsfullt at vi i dag, i et normalår, faktisk er avhengig av import. Dette bør vi endre på. I Sem-erklæringen står det faktisk at Norge bør kunne ta mål av seg til å bli en av Vest-Europas ledende energiprodusenter, dvs. at minstekravet bør være at vi skal sørge for at vi har nok kraft til å forsyne vår egen husholdning, vårt eget næringsliv og vår egen industri med den kraft vi trenger. Vi kan også ha ambisjoner om å produsere så mye energi at vi kan eksportere, men det må skje gjennom en sammensatt portefølje. Jeg gjentar for sikkerhets skyld de fem elementene som en norsk kraftbalanse bør bygge på: For det første må en gjennomføre enøktiltak på en forstandig måte, hvor bl.a. varmepumper er et viktig element. For det andre må en satse på nye fornybare energikilder, både bioenergi og vindkraft. Og det er altså slik at bare ved å satse på dette, får vi en energibalanse. Det er ikke riktig det som representanten nå sa, at dette ikke vil være tilstrekkelig. Ved å satse på vindkraft og bio innenfor en tiårsperiode vil vi kunne få 7 TWh med ny energi, som altså i seg selv vil rette opp kraftbalansen. I tillegg bør vi ruste opp vannkraftanleggene våre, rørgatene, turbinene, generatorene og linjenettet. For det fjerde bør vi sørge for en bedre kabling mot utlandet. Vi inngår i et nordisk kraftmarked, som etter hvert også blir europeisk, og dermed har vi mulighet til å importere og eksportere når det ligger til rette for dette. Og endelig: Her får vi tid til å utvikle CO2-frie gasskraftverk som kan forsyne nettet med kraft. Vi har tid til å gjøre dette gjennom en målrettet satsing på forskning og utvikling.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
For nå å gjøre det klart hva som er forskjellen på Fremskrittspartiets og Samarbeidsregjeringens politikk når det gjelder energiforsyningen: Vi tror på at det går an å balansere hensynet til en større produksjon og en bedre kraftbalanse med nødvendige hensyn både til miljø, til klima og til fiskeriressursene. Hvis vi skal få dette til, må vi gå skrittvis fram. Vi må ikke få fram en energiproduksjon som kan sette andre viktige samfunnshensyn til side, enten det er internasjonale klimaforpliktelser, viktige miljøhensyn eller hensynet til fiskeriressursene, som særlig i de nordlige områdene er så avgjørende i forhold til både verdiskaping, sysselsetting og bosetting.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg er grunnleggende uenig med representanten Korsberg i at dette har vært en fiasko. Men jeg innser at når det gjelder enøk, kan det gjøres mye mer. Jeg tror at etableringen av Enova i Trondheim, som skal ha hovedansvar for energiomleggingen og særlig få fram enøktiltak og nye fornybare energikilder, vil kunne bety et virkelig løft for dette. Det er et bredt flertall i Stortinget som står bak opprettelsen av Enova. 5 milliarder kr skal satses i løpet av ti år. I løpet av i fjor og i år har det blitt satt av 500 mill. kr. Det tas sikte på at et tilsvarende beløp skal sikre oppfølging av det viktige arbeidet som Enova gjør, slik at vi når målet om 7 TWh i fornybare energikilder innen 2010.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
I et brev til energi- og miljøkomiteen i forbindelse med Snøhvit skriver statsråden at vi i et normalår har et underskudd på 6–7 TWh, samtidig som det heller ikke er særlige utsikter til økt produksjon i framtiden. Samtidig innrømmer han at veksten i forbruket vil fortsette, og han fraråder derfor elektrifisering av Snøhvit-anlegget. Han skriver videre at dette vil føre til økt tilførsel av kraft fra utlandet, da vi mangler kraft i innenlandsmarkedet. Konsekvensen av dette er økt kraftproduksjon i andre land, som vil komme fra kull- eller fossilbasert kraftproduksjon. Så konkluderer statsråden med at økt kraftimport til dette formål derfor ikke vil peke i retning av reduserte CO2-utslipp. Jeg er selvfølgelig enig i den konklusjonen, men hvorfor i all verden konkluderer ikke statsråden på denne måten når det gjelder de andre gasskraftverkene?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. I en artikkel i Dagbladet i går fikk vi på en god og nøktern måte illustrert forholdet mellom tilbud på og etterspørsel etter kraft i Norge. Artikkelen bekrefter at vi i Norge vil få både strømrasjonering og kraftkrise dersom ikke noe gjøres. I tillegg slås det fast at omfattende enøktiltak ikke har virket. Mangelen på kraft i markedet er selvfølgelig også i tillegg til skyhøye avgifter medvirkende til høye strømpriser som forbrukerne må svi for. I en kommentar til nevnte artikkel uttaler olje- og energiministeren at man i Regjeringen tar energibalansen på alvor. Han sier også at han har som målsetting at vi skal bli nettoeksportør av kraft. Jeg må jo si meg enig i denne målsettingen. Det skulle bare mangle at vi som er en energistormakt, ikke skulle klare det! Jeg vil likevel spørre statsråden: Hvordan i all verden skal en kunne oppnå målsettingen om å bli nettoeksportør av kraft når tiltakene han støtter, som vindmøller o.l., ikke engang er nok til å dekke økningen i etterspørselen i innlandsmarkedet?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg ikke synes var særlig oppklarende. Som jeg sa i mitt hovedspørsmål, er Norge i dag en energistormakt med enorme ressurser. Problemet er jo bare at politisk handlingslammelse, både fra Regjeringen og stortingsflertallet, hindrer at vi tar disse ressursene i bruk. Ved behandlingen av vannkraftprosjektet i Saltfjellet-Svartisen-området i fjor satte Stortinget en effektiv stopper for både dette og lignende fremtidige prosjekter. Nå ser vi også at statsråden finner på de utroligste krumspring for å stoppe de planlagte gasskraftverk. Har statsråden tenkt å kaste av seg denne handlingslammelsen og støtte økt produksjon, siden han, ifølge Dagbladet iallfall, har som målsetting at vi skal være nettoeksportør av kraft?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg vil si at jeg er glad for at statsråden tar avstand fra statsministerens utsagn om at gasskraftverk er skjøvet ut i det blå. En skal være god til å snakke for å selge dårlig vare, sies det. Jeg skjønner at det er det energiministeren forsøker i energispørsmål. Statsråden har lagt fram St. prp. nr. 35 for 2001-2002 om utbygging av Snøhvit. Det er olje- og energiministerens proposisjon som nå ligger til behandling i Stortinget. Ingen andre enn ministeren selv har lagt fram denne. Det var derfor med sjokk og vantro jeg leste i Dagsavisen fredag 15. februar at Steensnæs sier: «Jeg er skeptisk til Snøhvit, men sitter i regjering, og vi følger opp det som står i Sem-erklæringen.» Jeg må spørre: Står statsråden bak sin egen proposisjon, eller har Høyre tatt styringen i alle departementene?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Våren 1997 tok daværende statsminister Thorbjørn Jagland et viktig grep i gasskraftsaken. Han laget en helt ny praksis som innebar at Naturkraft AS ikke fikk starte å bygge gasskraftverk før alle utslippstillatelsene var på plass. For miljøbevegelsen var det en viktig seier. Forurensningsmyndighetene står åpenbart friere til å stille miljøkrav til et gasskraftverk som ikke er bygd. I Snøhvit-saken har regjeringen Bondevik falt tilbake på gammel praksis. Statoil får lov til å starte byggingen av Snøhvit med en gang konsesjonen er gitt, og før utslippssøknaden er sendt. Kan ikke Regjeringen og statsråd Steensnæs helt uavhengig av Stortingets behandling ta det samme grepet, et Jagland-grep, i Snøhvit-saken?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Jeg registrerer at statsråden sier at han har gått gjennom alle sider av dette, og det sier han på tross av at Statoil ennå ikke har sendt utslippssøknad i forbindelse med Snøhvit-utbyggingen. Den søknaden vil dreie seg om utslipp til luft og om utslipp til vann. Hvilke utslipp til vann det er snakk om, er faktisk foreløpig uklart. Det kan dreie seg om alkylfenoler, som vi vet kan være med og påvirke hormonbalansen til torsk. Vi vet også at det kommer til å dreie seg om store utslipp av den farlige klimagassen CO2. Dette er ikke spørsmål som ligger i konsesjonen, ei heller til behandling i Stortinget nå, det ligger i utslippstillatelsen. Kan statsråden forklare meg logikken i at når en skal bygge gasskraftverk på Vestlandet eller i Trøndelag, skal all utslippstillatelse være på plass før byggestart, mens hvis en skal bygge den samme typen gasskraftverk i Finnmark, kan utbyggerne starte dagen etter konsesjonen er gitt? Og hvorfor skal regjeringen Bondevik stille svakere miljøkrav til Snøhvit enn regjeringen Jagland stilte til Naturkraft?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
«Flere av regjeringspartiene gikk til valg på bedre og billigere kollektivtransport. I Sem-erklæringen understrekes det også at man skal jobbe for økte investeringer og reduserte priser på kollektivtrafikken. Fra 1. mars i år varsler Oslo Sporveier at de på nytt vil øke takstene, men et flertall i Oslo bystyre vil stanse denne takstøkningen. Hva har statsråden tenkt å gjøre i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for å sikre at nødvendig vedlikehold og nødvendige investeringer blir foretatt i Oslo Sporveier?»
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
I høst, før valget, tilbragte jeg seks uker på Karl Johan og prøvde å forklare folk hvorfor jeg i denne valgperioden ikke kunne love folk billigere kollektivtransport. Etter at de hadde stått og akkedert med meg om det, gikk de 20 meter bort, til Kristelig Folkeparti og til Venstre, som lovet dem 25 pst. reduksjon. Nå er det altså andre gang at de samme folkene som jeg snakket med før valget, ringer og spør hvorfor prisene går opp, når valgkampen handlet om at prisene skulle gå ned. Etter min oppfatning er dette et spørsmål som avler politikerforakt. Jeg syns det er på tide at vi begynner å snakke sant om disse spørsmålene. Det kan heller ikke komme som noe sjokk på samferdselsministeren at investeringsbehovet og vedlikeholdsbehovet i Oslo Sporveier er så stort som det faktisk er, og at vi i overskuelig framtid ikke kan se for oss noen prisreduksjon. Men skal vi i hvert fall gå sammen i et spleiselag og sørge for at vi ikke opplever ytterligere prisøkninger?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Jeg er helt enig i at spleiselaget må bestå av stat, kommune og trafikanter. Men kan vi være enige om at det spleiselaget i framtida ikke skal være slik at vi skyver ytterligere belastninger over på dem som faktisk reiser kollektivt i Oslo i dag?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Statsråden svarte i sitt hovedsvar på dette spørsmål at det som lå til grunn for Regjeringens handling, var Sem-erklæringen. Jeg går ut fra at det må være en delvis misforståelse, i og med at det er fattet et stortingsvedtak som er rettslig bindende for Regjeringen, den 9. mars år 2000, som bl.a. ikke hjemler at man kan sette noen tidsfrist for tildeling av konsesjon for gasskraftverk. Det har Regjeringen ikke rettslig anledning til etter dette stortingsvedtaket før det eventuelt blir opphevet etter forslag eventuelt fra Regjeringen. Jeg vil da spørre: Er statsråden enig i at det Regjeringen nå legger til grunn, er Stortingets vedtak den 9. mars, og er han innstilt på og har han planlagt eventuelt å fremme noen forslag til Stortinget om å oppheve det rettslig bindende vedtaket, som vil være gjeldende for fremtiden inntil det formelt er opphevet av Stortinget?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg stilte et tilleggsspørsmål til statsråden i sted vedrørende stortingsvedtaket, og fikk da et klart svar om at statsråden aktet å legge stortingsvedtaket av 9. mars 2000 til grunn. Noen minutter senere viser statsråden til en tidsfrist i den gitte konsesjonen, og da legger han i tilfelle ikke Stortingets vedtak til grunn. Regjeringen har ingen hjemmel, rettslig sett, til å sette noen tidsfrister. I vedtaket av 9. mars er det henvist til hva som er vanlig i EØS-området pr. 9. mars 2000 og inntil det blir et annet varig regime. Så den tidsfristen er ikke gjeldende. Der er det regjeringen Stoltenberg som ikke selv skjønte at de ikke kunne sette noen tidsfrist. Er statsråden enig i at Regjeringen ikke har hjemmel til å sette noen tidsfrister inntil Stortingets vedtak er formelt opphevet? Det er ikke snakk om bare å legge problemstillingen frem for Stortinget. Et rettslig bindende vedtak overfor den norske regjering må oppheves av Stortinget før Regjeringen har den handlefriheten som statsråd Steensnæs går rundt og tror at han har.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Naturkraft har ikkje begynt med å byggja på sine anlegg. På Snøhvit er dei i full gang med bygginga. Der går maskinane for fullt allereie før Stortinget har behandla saka. Mitt første spørsmål blir då: Er dette likebehandling i forhold til Naturkraft, når ein ser på kva som skjer på Snøhvit? Eg forstår at Snøhvit-prosjektet er Høgre si sak i Regjeringa. Det er ikkje Kristeleg Folkeparti si sak. Det var veldig tydeleg. Når det gjeld dette med CO2-fritt gasskraftverk, som har vore viktig for Kristeleg Folkeparti, er mitt andre spørsmål til Steensnæs: Er det slik å forstå at det er mogleg å byggja eit CO2 -fritt gasskraftverk i dette området? Er det reservoar til å putta vekk CO2 i, eller betyr det at den CO2 som ein produserer der oppe ved dette gasskraftverket, må ein rett og slett bruka til trykkstøtte, slik at ein får oljeutvinning i området?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
«Euratomdirektivet åpner for at radioaktivt avfall kan blandes inn i forbruksvarer. Direktivet ble vedtatt uten at dette faktum ble synliggjort overfor Stortinget. Tall fra irskekysten viser overhyppighet av leukemi, sannsynligvis på grunn av avfall fra Sellafield. Statsråden» – altså Børge Brende, ikkje Høybråten – «har frontet Sellafield-saka på grunn av miljøkonsekvensene. Radioaktivt avfall i forbruksvarer kan føre til alvorlige konsekvenser for miljø og helse. Vil statsråden ta initiativet til å stoppe produkter med atomavfall?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Eg har tidlegare spurt helseministeren om denne problematikken, i juni 1999, og noko av svaret den gong liknar på det me fekk i dag – ikkje minst dette med at ein ikkje treng å implementera det. I si tid då dette var oppe, var det veldig lite debatt om det i Stortinget. 1. Er det aktuelt for statsråden, ut frå dei opplysningane eg sit med, og som statsråden sjølv legg fram, å gå ein ny runde med Stortinget om dette?2. Ser statsråden det slik at føre var-prinsippet her blir følgt, i og med at det faktisk er eit land – Storbritannia, der Sellafield ligg – som ikkje har implementert dette direktivet?3. Er det sånn å forstå at statsråden er budd på å forby import av slike varer? Slik tolkar eg ham. Eg takkar for svaret – det gløymde eg å seia.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Eg vil gjenta det eg sa om Storbritannia, så får statsråden anledning til å svara på det. Eg må berre få seia at slik eg tolkar statsråden, så meiner han at ein har så god oversikt over denne problematikken at dersom det skulle bli aktuelt, blir det forbod mot import. Det vurderer ein då i kvart enkelt tilfelle. Slik tolkar eg han. Då blir oppfølgingsspørsmålet: Er det mogleg å ha ein slik kontroll når ein veit kor mange produkt ein her i prinsippet snakkar om?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg har et spørsmål til statsråd Dåvøy. Den 14. februar startet en far sultestreik i ren desperasjon for å kunne besøke sine barn. At en far finner det nødvendig å sultestreike i Norge i dag for å få oppmerksomheten rettet mot at barn har rett til to foreldre, synes helt ubegripelig. Fedre er altså nødt til å gå til ekstreme handlinger, og dette er en av uendelig mange slike saker som kommer på mitt bord som komitemedlem og stortingsrepresentant. Riktignok er det ikke så mange som sultestreiker for å få fokusering på problematikken, og det krever kanskje ekstra mot for å gjøre nettopp dette. Fremskrittspartiet har lenge foreslått å få en endring i barneloven som gir automatisk delt foreldreansvar ved samlivsbrudd, for å sikre barnas rett til to foreldre og for å unngå at slike saker ender i domstolen og trekker ut. Mitt spørsmål til statsråden blir: Er statsråden villig til å endre barneloven slik at det gis automatisk delt foreldreansvar ved samlivsbrudd?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Undertegnede går heller ikke inn i den konkrete saken, men ønsker å vise at desperate fedre og mødre faktisk ser seg tvunget til å foreta seg noe som til tider kan virke ekstremt, for å kjempe for å få kontakt med barna sine. Ethvert barn burde ha rett til både far og mor. Vi snakker altså om barnets beste, og da er det på tide med handling. Så mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden blir: Når kan vi vente oss at det kommer en sak til Stortinget om endringer i barneloven?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Den konkrete saken kjenner jeg ikke til, men prinsipielt er jeg veldig enig med representanten i at barn har rett til begge foreldre, og at det er vesentlig at både far og mor har muligheter for en god kontakt med sine barn. Det er mitt primære standpunkt, og det må vi søke å få til i alle sammenhenger. Når det så gjelder det direkte spørsmålet knyttet til delt foreldreansvar, er det et av de spørsmål vi nå jobber med i forbindelse med endring av lovverket, og som vi vil komme tilbake til Stortinget med i en egnet sak når det gjelder revidering av loven. Så for meg blir det nok litt tidlig å signalisere noe her og nå, i og med at saken er under utredning. Jeg har ikke tatt politisk standpunkt ennå, men vi er kjent med all argumentasjon som er knyttet til dette.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg har stor forståelse for problemstillingen, og jeg er enig i utgangspunktet for spørsmålet – det er viktig å ta vare på barnets beste. Det er viktig at barna får – skal vi si – rett til begge foreldre. Når det gjelder oppfølgingen, jobber vi med saken. Vi regner med og håper at vi i løpet av året vil kunne komme med en vurdering og forslag til eventuelle endringer i lovverket også på dette punktet. Jeg har ikke sagt hva vi kommer til å gå for, men i løpet av året håper jeg å komme tilbake til Stortinget.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Det er nok ingen ny problemstilling for meg heller. Men jeg er relativt ny som statsråd, og vi trenger nok litt tid. Jeg kan ikke love at jeg kommer tilbake med saken før sommeren, men jeg kan i hvert fall love at vi skal legge trykk på arbeidet. Ellers vil jeg gjerne si at i alt arbeidet som er knyttet til ulike lovendringer og gjennomgang av ulike lovverk – vi har mange saker i departementet for tiden – vil barnets beste stå i fokus. Det kan jo hende da at enkelte ganger må foreldrenes rettigheter vike til fordel for barnets. Det er også en viktig problemstilling som vi må ta med oss.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
FNs barnekonvensjon vil selvsagt også bli lagt til grunn for de endringene vi skal gjøre i det norske lovverket, og det jobbes også med implementeringen av reglene på ulike måter i ulike lovverk. Det at Stortinget har jobbet med ulike forslag til lovendringer i ti år, var veldig lang tid. Jeg skal i hvert fall love ikke å bruke så lang tid – jeg sitter vel kanskje heller ikke som statsråd så lenge.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg vil på vegne av kultur- og kirkeministeren besvare dette spørsmålet fra representanten Brørby. Som representanten sikkert kjenner til, har Opplysningsvesenets fond mange likhetstrekk med en stiftelse. Fondet er bl.a. eier av prestegårder. Forvaltningen av fondets eiendommer har vært diskutert i Stortinget flere ganger, og de seneste årene har det vært arbeidet systematisk med salg av prestegårdsgrunn. Fram til 1. januar 2001 lå den daglige og løpende forvaltningen av fondet til Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. Fra 2001 ble forvaltningen lagt til et særskilt forvaltningsorgan under departementet, med et eget styre. Det er derfor styret som nå er ansvarlig for forvaltningen av fondet, herunder salg av prestegårdsgrunn, etter de prinsipper og retningslinjer som gjelder. Slike retningslinjer og prinsipper ble senest drøftet i Stortinget for et år siden, i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen om Kirkens økonomi, som Stoltenberg-regjeringen la fram. Viktig i denne sammenheng er at fondet skal forvaltes etter forretningsmessige prinsipper. Når det gjelder den konkrete saken som representanten viser til, følger det av den forvaltningsordningen som nylig er etablert, at det er styret for fondet som må foreta en vurdering av om det her foreligger en urimelig avtale i strid med de prinsipper og retningslinjer som gjelder ved salg av prestegårdsgrunn. Jeg skal imidlertid sørge for at styret for fondet blir gjort kjent med representantens spørsmål og mitt svar. Det er også naturlig at fondet orienterer departementet om denne saken.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Man har jo uansett konsekvenser vedtatt et prinsipp om at fondet skal drives på et forretningsmessig grunnlag. Dette har det også vært politisk enighet om i Stortinget. Å gå så langt som til å ta avstand i en enkeltsak som departementet ennå ikke har fått en orientering om, kan jeg ikke gjøre. Men det jeg skal gjøre, er å be departementet innhente en orientering om saken fra fondet. Om man skal gjøre noe i sakens anledning, kan jeg ikke svare på før man får uttalelsen fra fondet. Først da vil departementet kunne se hvordan fondet har håndtert dette spørsmålet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Det kan jeg bekrefte at vi skal ta med oss i vurderingen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg vil besvare dette spørsmålet på vegne av kultur- og kirkeministeren. Kultur- og kirkedepartementet har ikke mottatt noen søknad om støtte til dette prosjektet direkte. Kultur- og kirkedepartementet forvalter ordningen med investeringstilskudd til nasjonale kulturbygg. I den sammenhengen vil jeg vise til at tilskudd prioriteres etter en plan som er lagt fram for Stortinget i budsjettproposisjonen for 2002. Av denne proposisjonen fremgår det at det tidligst i 2006 vil være plass til nye prosjekter. For øvrig vil jeg vise til at all tilskuddsforvaltning til produksjon av film er delegert til Norsk filmfond. Det er lagt opp til at fondet på selvstendig grunnlag og med utgangspunkt i egne faglige vurderinger avgjør hvorvidt et prosjekt skal tildeles støtte. Stortinget sluttet seg til dette prinsippet under behandlingen av budsjettproposisjonen for 2001.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
På vegne av kultur- og kirkeministeren må jeg nok en gang presisere at dette også gjelder oppbyggingen av nasjonale kulturbygg, og tilskuddene til disse er prioritert i en rekkefølge. Nå har representanten Ballo tidligere også vært i kontakt med nærings- og handelsministeren om dette prosjektet, og det er gitt et svar 5. februar i år der nærings- og handelsministeren viser til at midler til næringsutvikling, som dette også dreier seg om – representanten snakker om arbeidsplasser – er kanalisert gjennom SND, og i så måte blir filmselskapet anbefalt å ta kontakt med SND Finnmark. Det vet ikke jeg om kan ha vært prøvd.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg skjønner godt at representanten Ballo brenner for dette prosjektet, som sikkert er svært godt. Det jeg selvfølgelig kan gjøre, er å bringe tilbake til kultur- og kirkeministeren det sterke engasjementet i saken. Men jeg kan ikke på vegne av kulturministeren her og nå tilkjennegi en positiv holdning, at dette vil finne sin løsning med 10 mill. kr, verken i revidert eller senere. Så jeg bringer det tilbake; jeg har vel egentlig ikke gitt så veldig mye håp, men jeg skal ta med representanten Ballos innspill her.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
På vegne av kultur- og kirkeministeren skal jeg besvare spørsmålet fra representanten Gjul. Jeg har på vegne av kultur- og kirkeministeren tidligere i dag besvart et annet spørsmål som gjelder Opplysningsvesenets fond. Jeg orienterte da om at den løpende forvaltning av fondet nylig er lagt til et særskilt forvaltningsorgan med eget styre, og at styret skal forestå forvaltningen av fondet på bakgrunn av de overordnede prinsipper og retningslinjer som gjelder. Som jeg også nevnte, var disse prinsippene og retningslinjene til drøfting i Stortinget våren 2001 i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen om Kirkens økonomi som Stoltenberg-regjeringen la fram. Generelt gjelder prinsippet om at fondet skal forvaltes på forretningsmessig grunnlag. I dette ligger at bygninger, skog- og landbrukseiendommer som tilhører fondet, herunder også festetomter, skal forvaltes på en forretningsmessig forsvarlig måte. Både departementet og styret for fondet må legge dette til grunn, noe som innebærer at det vil være markedsverdien av eiendommene som avgjør pris- eller avgiftsnivå. Når det gjelder den konkrete saken som representanten viser til, er jeg enig i at økningen i festeavgiften synes uforholdsmessig stor. Jeg har imidlertid ikke grunnlag for å kunne uttale meg om økningen er i utakt med prisutviklingen eller markedsutviklingen i området. Hva som er korrekt markedsverdi, vil ellers kunne være gjenstand for diskusjon. I slike tilfelle kan festeren kreve et rettslig skjønn, eller det kan gjennomføres en ny taksering av eiendommen. Det følger av den forvaltningsordning for fondet som nå er etablert, at det er styret som må vurdere om økningen i den aktuelle festeavgiften er i strid eller i utakt med de prinsipper og retningslinjer som gjelder, og om det eventuelt bør gjennomføres en ny taksering. Jeg vil derfor sørge for at styret blir orientert om den saken representanten tar opp, og om mitt svar på representantens spørsmål. Det er ellers naturlig at fondet i denne saken orienterer departementet om hvordan saken er blitt fulgt opp fra deres side.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Nok en gang vil jeg påpeke at også Stortinget har sagt at forretningsmessige prinsipper skal legges til grunn for taksering. Noe av årsaken til at reguleringen av festeavgiftene kan gi store utslag, henger sammen med at prisregulering ofte skjer med flere års mellomrom. Hvis det da har vært en betydelig prisutvikling i denne tiden, vil ny pristaksering av tomtens verdi kunne gi stor økning i festeavgiften, uten at jeg skal si at det er riktig nivå i dette tilfellet. Det er klart at når det blir en økning, blir det motstand og kritikk. Men det er faktisk også en konsekvens av prinsippet om markedsleie, som departementet og fondet er forpliktet til å følge i samsvar med Stortingets forutsetninger. I den konkrete saken fra Aurskog skal avgiftene i henhold til festekontrakten reguleres, etter det jeg er kjent med, hvert 25. år, og det er nå 25 år siden siste regulering. Det vi skal gjøre, er å be styret om en orientering. Om departementet eventuelt skal gjøre noe mer, vil vi først kunne ta stilling til etter at denne vurderingen foreligger fra fondets styre.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg vil bare nok en gang bekrefte at vi tar kontakt med fondets styre og skal på bakgrunn av det svaret vurdere om departementet skal gå nærmere inn i flere av disse sakene som det har vært reist spørsmål om i dag. Justisministeren fikk faktisk også et spørsmål i spontanspørretimen i dag om Opplysningsvesenets fond.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Det er åpenbart at dagens lovgivning fører til en kamp mellom foreldre om barn. Dette er uheldig tatt i betraktning at dagens lov hevder å ha som utgangspunkt å være til barnets beste. Barn har selvfølgelig et meget sterkt behov for at begge foreldrene skal være til stede i deres oppvekst som omsorgspersoner. Vi vet altså at dagens lov er negativ for barnet, og vi ser at fedre sliter med selvmordstanker, depresjoner og tragedier. Da mener jeg at det er behov for at vi setter fart på oss som politikere. Dette kan ikke være en ny problemstilling for statsråden. Og mitt spørsmål til statsråden er: Hva kan gjøres for å sette hastighet på i byråkratiet, slik at denne saken kan bringes fram for Stortinget helst før sommerferien?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Som statsråden selv var inne på, er ikke dette en ukjent sak. Den er faktisk så lite ukjent som at Stortinget og de forskjellige regjeringer nå gjennom ti år har jobbet med å få fram lovendringsforslag. Da kan det ikke være en unnskyldning at man er ny som statsråd, for embetsverket bør være godt kjent med denne typen saker, og den bør ikke nå utsettes eller treneres videre. Men mitt spørsmål har forbindelse med at Norge jo har ratifisert en lang rekke konvensjoner. Vi har f.eks. menneskerettigheter å forholde oss til. Det må også ligge til grunn for endringen av loven. Når Norge – for snart ti år siden – har ratifisert FNs barnekonvensjon, og når det i forskjellige sammenhenger har blitt påpekt at Norge ikke følger denne, spør jeg: Vil FNs barnekonvensjon om menneskerettigheter nå legges til grunn for den norske barneloven, slik at barn får sin legitime rett til to foreldre?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg har et spørsmål til justisministeren. Mot Arbeiderpartiets vilje trådte tomtefesteloven i kraft 1. januar i år, av flere av oss titulert som århundres avgiftsøkning. Paradoksalt nok står de partiene som før valget og i Sem-erklæringen argumenterte for lavere avgifter, sammen med Fremskrittspartiet, bak en lov som eksempelvis nå gjør at en boligeier på Ringerike skal betale 46 000 kr i tomteleie pr. år, mot 140 kr før nyttår, og en boligeier på Østlandet som før betalte 470 kr, skal nå betale utrolige 36 000 kr. Vi i Arbeiderpartiet får daglig henvendelser vedrørende et avgiftshopp som rammer et sosialt gode, boligen. Jeg antar justisministeren også er kjent med dette. Vil justisministeren nå bidra til å endre loven, slik Arbeiderpartiet vil, og har foreslått, når han ser denne lovens urimelige utslag, eller i det minste foreslå avbøtende tiltak?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret. Det gir mager trøst for mange av dem som i dag får en så drastisk avgiftsøkning. Loven er vanskelig å forstå. Men det som ikke er vanskelig å forstå, er den konkrete avgiftsøkningen som mange – mange tusen – i dag får krav om. Det er ikke noe vanskelig å forstå. I den grad det skulle være noe i påstanden fra justisministeren i forhold til hva Arbeiderpartiet har stemt for tidligere, var det nettopp for å begrense skadevirkningene, og det er subsidiært for Arbeiderpartiet, for vi har bestandig vært imot denne økningen av avgifter. Jeg har lyst til å følge opp justisministeren: Hva er det som gjør at denne type avgifter er greit, og at vi der må møtes midt på treet, mens når det gjelder andre typer avgifter, snakker man nesten som om det skulle representere fandens verk?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
«Det har over tid vært kjent at soningskøene i Norge er uakseptabelt lange. Debatten om kriminalitetsforebygging har ingen verdi så lenge idømt reaksjon ikke kan fullbyrdes raskt og effektivt. Hvordan er situasjonen i dag, hva vil statsråden gjøre for å redusere køene, og er arbeidet med å ta i bruk nedlagte forsvarsinstitusjoner i rute, f.eks. Vardåsen ved Kongsvinger?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret. Svaret er jo godt når det gjelder beskrivelse av faktum, som er svært alvorlig. At man har en økning i løpet av det siste halvåret på 27 pst. i forhold til soningskø, og at man nå er oppe i 2 057 usonede dommer, kan jo ikke betegnes som noe annet enn svært alvorlig. Vi ser også at høyprofilerte domfelte i alvorlige straffesaker faktisk må gå og vente for i det hele tatt å bli innkalt til soning. Jeg må få lov til å utfordre justisministeren: Ser man ingen mulighet for å iverksette noen strakstiltak, noen midlertidige tiltak for å kunne redusere den veksten som vi nå står overfor?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Man kan gjøre dette til en debatt om hva som er gjort i fjor og i forfjor. Men jeg er viss på at justisministeren er enig med meg når det gjelder hvor viktig det er i forhold til å bekjempe kriminalitet at vi får folk inn til soning, og at det vi egentlig må dreie debatten mot, er: Hva gjør vi nå? Jeg gjentar spørsmålet mitt: Ser ikke justisministeren for seg noen mulige midlertidige tiltak, noen strakstiltak? Og jeg vil tilføye: Hva slags omfang av ressurstildeling til kriminalomsorgen ser justisministeren for seg i årene framover, for at vi i det hele tatt skal kunne bøte på veksten i antall «soningstrengende» – for å bruke et slikt uttrykk?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Først til historiebeskrivelsen. Loven ble – etter min hukommelse – vedtatt sommeren 2000, med Arbeiderpartiets subsidiære støtte. Regjeringen Stoltenberg valgte deretter å sette det som Arbeiderpartiet hadde gitt subsidiær støtte til, i verk, med sommeren 2001 som iverksettelsestidspunkt. Det er helt riktig at Arbeiderpartiet etter valget kom på tanken om at man ikke burde gjøre det. Jeg valgte for min del, fordi denne saken hadde versert lenge, å iverksette det som ble vedtatt sommeren 2000 og foreslått iverksatt sommeren 2001,* og hvor man på en måte traff midt på treet mellom grunneierinteresser og leietakerinteresser, idet regjeringen Bondevik I, som jeg selv satt i, satte en maksimalgrense på hvor høyt man kunne gå, på 9 000 kr pr. mål. Det er også slik at dette gjelder tomtefester inngått før 1983, og det kan kun reguleres, så vidt jeg vet, i forhold til reguleringer som skjer hvert tjuefemte år. Denne loven er kompleks og meget sammensatt. Det erkjenner jeg faktisk, at det er en av de vanskeligste lovene jeg noen gang har vært i nærheten av, nesten like vanskelig som loven om samordning av statspensjoner og folketrygd. Jeg var også med og behandlet den som stortingsrepresentant, og i ettertid har jeg hatt samme ettertanke som Arbeiderpartiet hadde, men på en litt annen måte, og foreslo derfor en evaluering, og denne evalueringen vedtok Stortinget. Den skal foretas etter at Se for øvrig statsråd Dørums presisering, side 1617.loven har virket i en toårsperiode, og det vil i praksis si etter 1. januar 2004. Jeg er også generelt opptatt av å se på de høringsforslag som kommer tilbake, og som regjeringen Stoltenberg initierte, så vidt jeg husker, i august i fjor, etter at man hadde gått inn for å iverksette loven. Jeg er spesielt opptatt av om det kan være mulig å lette muligheten for folk til å kjøpe istedenfor å leie.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Nå vil ikke jeg bruke sitater fra verken den ene eller den andre makt som ikke er representert her i salen, men forholde meg til det som har skjedd i Stortinget. Denne såkalte avgiften som er omtalt her, er et forhold mellom grunneierinteresser og leietakerinteresser. Man kan gjerne beskrive det på mange måter, nesten som en historisk anakronisme. Norge har hatt som hovedlinje etter krigen at man skal eie, men anakronismen har vært der. Så var jeg medvirkende til å begrense hvor mye en grunneier kunne få, og det stemte Arbeiderpartiet subsidiært for. Vi tok på en måte midt på treet, og jeg vedstår meg det. Hvis denne saken hadde vært en så sterk samvittighetssak for Arbeiderpartiet – og det inntreffer i mange partiers liv at det er det – hadde ikke regjeringen Stoltenberg vært nødt til å foreslå en iverksettelse sommeren 2001. Man kunne rett og slett kommet tilbake til Stortinget med dokumentasjon på forhold som var vanskelige. Jeg valgte da, fordi loven hadde ligget lenge, å iverksette den, men jeg gjentar: Jeg kommer selvfølgelig til å følge med på det som kommer inn i forbindelse med høringen, og siden jeg er et lyttende menneske, skal jeg ta det med meg. Jeg har også vært med på å foreslå en evaluering fordi jeg fant det nødvendig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Etter min kunnskap arbeider Opplysningsvesenets fond etter retningslinjer gitt av Stortinget. Og hvis jeg har oppfattet det rett, tilsier de retningslinjene at Opplysningsvesenets fond skal opptre forretningsmessig og forholde seg til markedspriser. Det er også slik at den arbeiderpartiregjering som satt, ønsket å tappe fondet til en rekke gode formål, og sikkert også av den grunn var interessert i at fondet skulle ha en best mulig kasse. Jeg finner det i hvert fall vanskelig å gå tilbake på noe som Stortinget har trukket opp. Jeg vet også at representanten tidligere har stilt et spørsmål til kirke- og kulturministeren om dette. Hun har avgitt svar til representanten, hvor en del av de forhold som jeg nå tar opp, også fremgår.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Lyttende statsråder bør også være statsråder som vedstår seg både standpunkter som de er forpliktet av, og standpunkter som de til og med har vært med på å stemme for – så det gjør jeg. Etter min kunnskap var siste gang Stortingets flertall hadde sjansen til å gi uttrykk for sitt syn, etter valget, da Arbeiderpartiet kom på andre tanker enn de de hadde før valget. Da ble det fremmet et Dokument nr. 8-forslag, som et stortingsflertall avviste, og det gikk nettopp ut på at man ikke skulle iverksette det som regjeringen Stoltenberg hadde foreslått å iverksette sommeren 2001. Det er det flertallet jeg kjenner. Samtidig hørte jeg at flertallet bad meg følge med, og det er en av grunnene til at jeg sier jeg er lyttende. Men jeg viste også den gang til evalueringen. Og så vidt jeg husker, gjorde også andre stortingsrepresentanter det i forbindelse med behandlingen av Dokument nr. 8-forslaget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
La meg først med presidentens tillatelse korrigere noe som kunne misforstås i deler av mitt svar til representanten Storberget: Etter å ha konsultert min hukommelse var iverksettelsestidspunktet for tomtefesteloven 1. januar i år, og det var derfor Arbeiderpartiet, selvfølgelig, fremmet et Dokument nr. 8-forslag i desember. Det jeg sa, kunne muligens oppfattes som at det var iverksatt sist sommer. – Og man skal være korrekt i Stortinget. Så tilbake til spørsmålet som er stilt – jeg håper at tiden kan telle fra nå av. Det spørsmålet som er stilt, er det grunn til å ta svært alvorlig. Derfor er også SEFO inne i hver eneste sak, slik som de nå er på Hamar. SEFOs rapport vil foreligge når den skal, og vil selvfølgelig telle med. Jeg har uavhengig av det bedt Politidirektoratet om å gi meg en framstilling av det som har skjedd på Hamar – i den utstrekning det ikke påvirkes eller berøres av SEFOs etterforskning – for å få den kunnskapen med, og jeg har også generelt fått til gjennomsyn og sett på de retningslinjer som gjelder i dag. De tilsier regelmessig tilsyn, og de tilsier at man skal vurdere forholdet til helsemyndighetene. Nå kan det være mange situasjoner hvor det er vanskelig, men det skal ikke være svar nok i seg selv. Derfor sa Politidirektoratet i går at de vil gå ut med initiativ både for å få callinganlegg og for å få elektronisk overvåking i politiarresten. De har også gjort noe som etter min mening er både svært viktig og riktig, ved å sette ned en arbeidsgruppe for bl.a. å se på forholdet til helsemyndighetene. Jeg legger vekt på at man skal gjennomgå nettopp forholdet til helsemyndighetene, slik at man så langt som det er mulig, kan sikre seg mot situasjoner hvor man ikke ut fra noen politifaglig vurdering kan være trygg på situasjonen. Jeg oppfatter det slik at det er Politidirektoratets hensikt med gruppen, og jeg vil selvfølgelig i samråd med direktoratet følge opp nettopp spesielt dette forholdet som handler om det helsefaglige.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Jeg vet ikke om representanten mente å tillegge meg et menneskesyn som gikk ut på at man skulle behandle rusede folk på en tilfeldig måte. Det antar jeg ikke var hensikten. Jeg antar det var hensikten at ingen skulle stå for det synet. Jeg legger for det første til grunn, helt uavhengig av denne saken, at ethvert voksent menneske har et ansvar for å vite hva man gjør. Hvis man da skulle være så uheldig at man blir utsatt for rus enten fordi man kanskje i et tenkt tilfelle har drukket noe man ikke vet hva er, eller kanskje enda verre: at man holder på med kjemiske designerdrugs, er det klart at man står overfor en meget problematisk situasjon. Den situasjonen har jeg forutsatt at man kan gjennomgå i den arbeidsgruppen som nettopp Politidirektoratet har tatt initiativet til i samarbeid med helsefaglige myndigheter. Og jeg vil si at det bekymrer meg faktisk uavhengig av Hamar-saken at vi kanskje i tiden som kommer, både i forhold til politi og soning, kan møte mennesker som tar inn stoffer som det av og til kan være forferdelig vanskelig å registrere. Det gjør utfordringen formidabel, ikke bare for politiet, men også for helsemyndigheter.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Til min kunnskap ligger det i gjeldende retningslinjer forpliktelser til å bruke både lege og medisinsk personell, men det er alltid grunn til å stille spørsmål om retningslinjene er gode nok. Det er derfor jeg for det første har bedt om dem, og dernest er det slik at det er derfor også Politidirektoratet har bestemt seg for å se på situasjonen. Det er jo nettopp den situasjonen jeg beskrev i sted, hvor unge mennesker kan lide av det som representanten beskrev korrekt som akutt alkoholforgiftning, for ikke å snakke om situasjoner hvor man kan komme bort i kombinasjoner med andre stoffer. Og jeg kommenterer ikke enkeltsaken nå, for jeg kjenner ikke til hva det gjelder. Det er nettopp det som tilsier at man må ta denne tette dialogen med helsemyndighetene for å sortere. Og jeg gjentar: Jeg tror vi vil få formidable utfordringer, ikke bare i forhold til politiet, men også ved soning, når vi ser utviklingen i narkotika- og rusmiddelbruken. De forholdene er jeg selvfølgelig innstilt på å gå inn i fordi utfordringene er nye, og vi må ta dem på alvor.