Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Fra tid til annen skrives det i avisene om Stortingets kontrollvirksomhet, og om i hvor stor grad Stortinget gjennom sin kontrollvirksomhet legger vekt på de ulike deler av forvaltningen. Blant annet har det blitt kritisert at Stortinget legger for mye vekt på om regjering og statsråder oppfyller informasjonsplikten, og for lite vekt på embetsførselen. Når vi skal behandle et dokument som i så stor grad tar sikte på å gå igjennom og utøve kontrollfunksjonen i forhold til embetsførselen, vil jeg understreke at det selvsagt er slik at Stortinget gjennom sin kontrollvirksomhet er pinlig opptatt av embetsførsel. Selvsagt er det slik, og selvsagt skal det være slik. I forbindelse med fjorårets komitebehandling uttrykte komiteen meget sterk bekymring over at det syntes som om deler av den offentlige forvaltning ikke tok spørsmålet knyttet til regnskapsføring, seriøst nok. Det som skjer i forbindelse med årets Dokument nr. 1 – for 1999-2000 – er jo faktisk at Riksrevisjonen for første gang, så vidt jeg vet, finner det betimelig å måtte skrive til statsministeren og gjøre statsministeren oppmerksom på det faktum at en rekke av de ulike departementers regnskaper, og de ulike underliggende etaters regnskaper, er vanske-lige å revidere, og at man finner feil og mangler som man ikke burde finne i offentlig virksomhet. Riksrevisjonens brev til statsministeren er bare med på å understreke hvor alvorlig ikke bare Riksrevisjonen, men også Stortinget, ser på at det år etter år – for enkeltes tilfelle – er det samme departement som går igjen og får anmerkninger for regnskapsførselen. Det er åpenbart at noe må gjøres. Hvis det er slik at det mangler kompetanse i de ulike forvaltningsdelene, må det gjøres noe umiddelbart for å få styrket denne kompetansen. Hvis det er slik at man ikke tar dette alvorlig nok, er selvsagt de ulike departementer nødt til gjennom sine statsråder å instruere sitt embetsverk og si at ved neste års regnskapsavleggelse skal alt være i orden! Vi ser at statsministeren har valgt å oversende brevet fra Riksrevisjonen til Finansdepartementet og ber Finansdepartementet iverksette tiltak som gjør at vi kan komme ut av denne situasjonen. Det er grunn til å minne om, særlig fordi finansministeren sitter her, at noe av den sterkeste kritikken som Riksrevisjonen anfører overfor enkelte departementer og enkelte forvaltningsdeler, gis avdelinger som ligger under Finansdepartementet. Det tyder altså på at Finansdepartementet heller ikke har det styringsverktøy som er nødvendig. Når man fra Riksrevisjonen retter meget sterk kritikk mot skattefogdkontorene, Toll- og avgiftsdirektoratet, regnskapsføringen i forbindelse med merverdiavgiften, og petroleumsskatteregnskapet, tyder det på Finansdepartementet har en jobb å gjøre i forhold til sine underliggende etater for å bringe dette i orden. Jeg bruker så mye tid på dette fordi jeg ikke tror det er tilfredsstillende for Stortinget at det skal gå flere år før dette kommer i orden, slik som Finansdepartementet antyder. Noe kan skje, sier Finansdepartementet, noen forbedringer kan oppnås i løpet av første halvår 2000, mens andre ting nødvendigvis må ta lengre tid. Vi skjønner at innføringen av nytt økonomireglement i staten stiller kjempestore krav til de ulike forvaltningsdelene, at det er mye kompetanse som skal tilføres, og at det skal mye prøving og feiling til før man føler seg à jour med de krav som Regjeringen selv har stilt til sin egen virksomhet. Men jeg må si at jeg tror – for å si det mildt – at Stortinget vil bli meget sur hvis neste års Dokument nr. 1 inneholder de samme kritiske anmerkninger til de samme departementene, de samme forvaltningsenhetene, som vi ser i år, og som vi så i fjor. Så jeg henstiller så sterkt jeg kan til finansministeren å ta tak i dette problemet og avsette de nødvendige ressurser til å få det løftet som skal og må tas for å få statens regnskapsføring i en slik situasjon at vi slipper at Riksrevisjonen er nødt til å utøve sterk kritikk på helt sentrale deler av statens økonomiske virksomhet. Komiteen har tatt ut to saker av Dokument nr. 1, som vi vil komme tilbake til med en særskilt behandling. Den ene saken kommer som en konsekvens av at Riksrevisjonen faktisk måtte trekke tilbake sitt forslag til desisjonsvedtak, fordi man i ettertid fikk kjennskap til manglende avstemminger i Kystverkets regnskaper. Når det gjelder den saken, vil vi komme tilbake til Stortinget med en egen innstilling når vi har fått nytt forslag til desisjonsvedtak fra Riksrevisjonen. Men dette er egentlig ganske illustrerende, særlig når en ser alle de antegnelser som har vært gjort til Kystdirektoratets regnskaper opp gjennom årene. Den andre saken er – jeg tillater meg å si – mer politisk. Det er en del av Samferdselsdepartementets ansvarsområde, og det gjelder FATIMA, et veiprosjekt i Finnmark der man har hatt store overskridelser i forhold til det opprinnelige kostnadsoverslag. Også når det gjelder denne saken, vil vi komme tilbake til Stortinget med en egen innstilling når vi har gitt saken den grundige behandling som en slik sak – med en så stor overskridelse – krever. Jeg vil da bare avslutte med å si at de merknader som komiteen har kommet med til Dokument nr. 1 – der vi selvsagt ikke lager merknader til alle detaljer i Riksrevisjonens beskrivelse, men der vi denne gangen har konsentrert oss om å komme med merknader til de antegnelser som innebærer sterk kritikk, nemlig desisjonsforslaget «kan passere», og en allikevel får et såpass stort dokument – viser hvilket alvor vi bør vie statsregnskapet for ettertiden. Med dette vil jeg anbefale de ulike punkter i innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen om statsregnskapet og saker for desisjon av Stortinget og saker til orientering.