Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-13:
Jeg også vil gjerne uttrykke skryt, som det heter, over Kristelig Folkepartis initiativ i denne saken, som jeg syns både er viktig og treffer en nerve i debatten der ute som også vi andre skulle ha «catch»-et før. Det var ment som en kompliment. Så vil jeg gjerne si – det er mulig dette vil høres ut som en historietime, men jeg er historielærer, så det er vel derfor det kommer sånn: Det finnes ingenting i vår velferdsstat som ikke er funnet på av såkalt private eller ideelle. Av alle de ordningene vi har hatt fra tidenes morgen – fra sosialsystemet vårt, som begynte som legdesystem, fra barnevernssystemet vårt til sykehussystemet vårt, med Fredrikke Marie Qvam og de andre damene i Sanitetsforeningen, man var redd for tuberkulose og alt det der, til Fransiskushjelpen og det vi ser på Oslo Hospital, som begynte på 1200-tallet – ble ingen startet av staten. Det siste vi har statliggjort i denne salen, var krisesentrene, som begynte som en sterk damebevegelse, en bevegelse av damer som så at andre damer hadde det dårlig. Det begynte med masse frivillighet, det begynte med masse engasjement, før vi tok over det. Sånn har vi sett, skritt for skritt, at velferdsstaten har blitt utviklet – på godt og på vondt. Noen ganger har vi mistet noe, slik som da Venstre stemte imot krisesenterovertakelsen fordi vi var redde for at vi mistet noe av det som disse damene faktisk har gjort opp gjennom tidene, mens noe av det har det vært riktig at staten har tatt – Fredrikke Marie Qvam gikk jo med sitt strikketøy oppover Karl Johan, men man kunne ikke drive sykehus på den måten. Vi måtte drive sykehus på andre måter. Jeg mener at vi mister noe essensielt hvis vi mister hele den skaperkraften som ligger i det sosiale entreprenørskapet og det frivillige engasjementet for å gjøre ting bedre. Da er det mulig vi ikke passer inn i alle studiesirklene i alle partier – ut fra hvem det er som er borgerlig, og hvem det er som er sosialist, hvem det er som er det ene, og hvem det er som er det andre. Men i slike debatter føler jeg meg virkelig som sentrumspolitiker. For dette har alltid skjedd i en sammenheng og i en dialog mellom det offentlige, de private og de ideelle. Det vi ser holder på å skje akkurat nå, er en rasering, spesielt av de ideelle. Da mister vi to ting. Vi kan tenke på det fra en ren kapital-/pengebruksside. Hvis du tror at du skal bruke konkurranseutsetting for å få mer igjen for pengene, er det veldig dumt å ødelegge markedet. For det man gjør nå, er å sørge for at det ikke er noen til å konkurrere senere – det er ingen til å gi andre anbud enn de som er aktører. Det er de som har vunnet disse anbudsrundene, som er med i neste anbudsrunde, for konkurrenten er ikke der. Så hvis du tenker rent markedsmessig, er det også ganske dumt å gjøre et sånt grep, fordi du ødelegger markedet. Så kan du tenke på en helt annen måte, nemlig ved å si at dette er merverdi, at dette altså skjer gjennom sosialt entreprenørskap, at det skjer gjennom ideelle organisasjoner, at det skjer gjennom brennende engasjement. Vi vet at på rusfeltet trenger vi en variasjon, for det er noen som trenger heroin, og noen som trenger Jesus for å komme ut av det. Den bredden trenger vi. Hvis vi mister den bredden, mister vi også et aspekt ved hele det tilbudet vi har på den sosiale siden. Så jeg må si at jeg er litt skremt over at regjeringa ikke har skjønt noen av problemene den kommer opp i. Den skjønner ikke at man ødelegger markedet hvis man skal tenke rent konkurransemessig. Den skjønner heller ikke den merverdien man mister ved å miste de ideelle aktørene på dette markedet. Det er mulig at dette ble mye historietime, men jeg mener at vi mister hele forståelsen av hvordan velferdsstaten vår har blitt oppbygd hvis vi ikke skjønner at det er hele denne sammensatte mosaikken som er med på å skape velferdsstaten vår, som er med på å gi oss en variasjon og et tilbud, og som er med på å gi f.eks. rusavhengige hele det spekteret av ulike løsninger som er med på å få livet vårt på trekk. Venstre kommer til å stemme for forslagene nr. 1, 3, 4, 5 og 6. Jeg håper at det blir noe mer ut av dette enn bare det prisverdige initiativet som Kristelig Folkeparti har tatt gjennom et Dokument nr. 8-forslag. Jeg håper at regjeringspartiene skjønner alvoret, skjønner hva som skjer der ute, og leser de mailene de får.