Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-02-05:
For det første er det slik at det går bra i norsk økonomi. Men det er en del utfordringer som det er nødvendig å ta tak i, og jeg vil komme til det. Ser vi på veksten i fastlandsøkonomien i fjor, er den trolig over det historiske gjennomsnittet. Sysselsettingen er betydelig høyere enn før finanskrisen. Arbeidsledigheten er lav, og derfor stemmer det ikke helt, slik interpellanten sier, at regjeringen er tom for ideer og tom for handlekraft. Resultatene viser noe helt annet. Samtidig er det noen tendenser: Vi ser en todeling i økonomien, der aktiviteten i næringer som er tilknyttet oljevirksomheten, er høy, mens tradisjonelle eksportindustrier sliter med lav etterspørsel, sterk krone og høyt kostnadsnivå. Oljevirksomheten vil være med oss i mange år framover, men vi vet at aktiviteten i sektoren etter hvert vil bli mindre. Det vil kreve omstillinger i økonomien. Et høyt kostnadsnivå i Norge gjør omstillingen mer krevende. Hvis vi f.eks. får et fall i oljeprisen, vil det raskt kunne tvinge fram omstillingsbehov i næringslivet. Dette er en utfordring både for myndighetene, for partene i arbeidslivet og for næringslivet. Derfor vil regjeringen føre – og fører – en politikk for vekst, omstillingsevne og rettferdig fordeling. Vi har bygd et rammeverk rundt den økonomiske politikken som legger til rette for stabil utvikling i norsk økonomi. Derfor er handlingsregelen og det rammeverket som er knyttet til forvaltningen av oljeressursene, viktig og avgjørende for utviklingen i norsk økonomi, og også avgjørende for at vi kan fase oljeinntektene gradvis inn i norsk økonomi på et nivå som kan opprettholdes over tid. Når vi sparer det vi ikke bruker i utlandet, skjermer vi kronekursen fra store og varierende valutastrømmer fra salget av olje og gass. Samtidig skal bruken innenlands tilpasses den økonomiske situasjonen. Når det er høy aktivitet i økonomien, har regjeringen i tråd med handlingsregelen holdt bruken av oljeinntekter lavere enn den forventede realavkastningen i fondet. Det bidrar til å dempe presset på kronekursen og dermed også presset på konkurranseutsatt sektor. Handlingsregelen og Statens pensjonsfond utland er derfor konkurranseutsatt sektors beste venn. Det er viktig for meg å understreke at det å skape usikkerhet rundt dette rammeverket vil være et dårlig bidrag til konkurranseutsatt sektor i Norge. Derfor håper jeg at interpellanten i den videre debatten er tydelig på at dette rammeverket, som har tjent oss vel, også er en politikk som Høyre står for, og at Høyre vil være ufravikelig i sine mulige forhandlinger med Fremskrittspartiet etter valget – dersom det skulle bli flertall for en slik regjering. Det er med andre ord ikke rom for de «eksperimenter» og de forslag som Fremskrittspartiet tar til orde for når det gjelder handlingsregelen. Bedriftene våre trenger klarhet i dette nå. Finanspolitikken må virke sammen med pengepolitikken for å stabilisere økonomien. Det er viktig. Det inntektspolitiske samarbeidet er også viktig. De tre beina som økonomien står på – finanspolitikken, pengepolitikken og det inntektspolitiske samarbeidet – må spille i lag. Hensikten med dette er å etablere en felles forståelse for de økonomiske utfordringer vi står framfor, slik at vi over tid kan holde ledigheten lav og sysselsettingen høy. Derfor må vi ha et konkurranseutsatt næringsliv som er dyktig, og som kan fendre konkurransen. Lønnsveksten må holdes innenfor rammer som næringslivet kan leve med. Derfor har regjeringen nå satt ned et offentlig utvalg som skal se på lønnsdannelsen i Norge og de makroøkonomiske utviklingstrekk som kan skape utfordringer framover. Oljenæringens voksende betydning og utviklingen i produktiviteten de senere årene er blant de utviklingstrekk som utvalget skal se på, så her har vi et mulig svar på det som interpellanten etterlyser i forslaget som ligger til behandling i Stortinget om en produktivitetskommisjon. Det utvalget som allerede er satt ned, skal bl.a. se på utviklingen i produktiviteten. Finansiell stabilitet og et velfungerende finansmarked har stor betydning for vekstevnen i økonomien. I regelverksutviklingen som nå foregår, og som Stortinget vil få seg forelagt etter hvert, vil vi bygge videre på de sterke sidene ved regulering og tilsyn. Det er bra å høre at vi er enige om målet: Det skal alltid være trygge og solide banker. Det er klart at de hensyn interpellanten etterlyser om konkurranseevnen også i finansnæringen, er av de vurderinger som blir gjort i forbindelse med utformingen av dette regelverket. De ulike rammeverk for den økonomiske politikken skal legge til rette for at oljevirksomheten skal kunne leve godt sammen med andre konkurranseutsatte virksomheter på fastlandet – og omvendt, for å si det slik. Et velfungerende skattesystem er også viktig for vekstevne og rettferdig fordeling. Derfor jobber regjeringen nå med å sette ned et ekspertutvalg som skal se på forbedringer, som skal se på det norske skattesystemet i forbindelse med det som skjer internasjonalt, og som skal vurdere om det norske skattesystemet er godt nok tilpasset den internasjonale utviklingen. Det er også et viktig grep for å jobbe med både konkurransekraft og den økonomiske utviklingen framover. Norge er blant de land i verden som har høyest inntekt per innbygger. Det høye inntektsnivået er et resultat av mange tiår med god økonomisk vekst. Det skyldes først og fremst høy produktivitet. Hvis vi ser på de siste 20 årene, har produktiviteten i norsk fastlandsøkonomi vært på linje med veksten i Sverige, Amerika, Japan, og klart bedre enn i Danmark. Det er riktig at produktiviteten gikk noe ned etter 2006, men det er ikke riktig, som interpellanten påstår, at det er en særnorsk utfordring. Vi så en tilsvarende oppbremsing i Sverige, i England og hos mange av handelspartnerne våre, så det skyldes nok konjunkturelle forhold. Det er viktig å være klar over at når det blir tilbakeslag i økonomien, som under finanskrisen, faller ofte produksjonen mer enn sysselsettingen, for bedrifter holder på ansatte og kompetanse i påvente av bedre tider. Dermed kan det oppstå et fall i produktiviteten. Men for at det ikke skal være noen tvil: Det er et sentralt mål for regjeringen å styrke produktiviteten i norsk økonomi. Derfor jobber vi kontinuerlig med å utvikle arbeidskraften, slik at vi også i framtiden har en omstillingsdyktig, velkvalifisert og produktiv arbeidsstyrke. Derfor fører vi en aktiv arbeidsmarkedspolitikk. Derfor jobber vi for et godt pensjonssystem, gode regler for uføretrygd og gode inntektssikringsordninger som stimulerer til arbeid og gir den enkelte tilstrekkelig trygghet. Derfor prioriterer vi investering i den framtidige arbeidskraften, fra barnehage via grunnskole og videregående skole til høyskoler og universitet. De siste internasjonale undersøkelser om elevenes kunnskaper viser at vi får resultater av satsingen i grunnskolen. Forskning og utvikling er et annet felt for å fremme innovasjon og produktivitet. Om vi ser på offentlig finansiert forskning per innbygger, rangerer Norge helt i toppen blant OECD-landene og klart høyest av de nordiske. Siden 2005 har det vært en realvekst på 32 pst. i forskningsbevilgningene. Denne regjeringen satser på forskning. Med betydelige bevilgninger til vei og jernbane over flere år har regjeringen overoppfylt Nasjonal transportplan, som nå utløper i løpet av dette året. Den sterke satsingen på samferdsel kommer til å holde fram. Ser vi framover, er utsiktene for norsk økonomi gode, og veksten er ventet å holde seg oppe. Etter hvert som veksten hos våre handelspartnere tar seg opp, vil markedsforholdene for norsk eksport bli bedre. I Statistisk sentralbyrås konjunkturbarometer, som ble lagt fram i forrige uke, vurderer bedriftsledere innen eksportrettede industrinæringer de generelle utsiktene på kort sikt som bedret. De forventer økt produksjonsvolum og stigende ordretilgang. Vi vil aldri klare å skjerme økonomien fullt ut for forstyrrelser og sjokk. Det vil alltid være svingninger. Bedrifter og arbeidsmarkedet i Norge viser god evne til omstilling etter skiftende omstendigheter. Rammeverket for den økonomiske politikken legger til rette for det. Det er arbeidskraften og ikke oljen vi lever av. Slik er det i dag, og slik vil det være i framtiden. Dette er den grunnleggende idéen som vår økonomi og vår velferd bygger på, og som det må bygges på. Dette er også den grunnleggende ideen som regjeringens politikk bygger på. Den bærer også inn i en ny tid. Vi lever av hverandres og ikke andres arbeid.