Erna Solberg (Høyre), 2002-02-21:
Vi har nå hatt en lang debatt om kvinner. Jeg har lyst til å minne om at det finnes gutter som er utsatt for det samme sterke psykiske presset. En ganske stor andel av dem som tar kontakt med hjelpeapparatet, er unge gutter som føler den samme typen press, men kanskje ikke den samme typen vold. Noe av rekrutteringen til kriminalitet, bl.a. blant ungdom, og opprør blant innvandrerungdom kan nok også tilbakeskrives til disse konfliktene man har hjemme, og hvor noen av dem melder seg helt ut av familiesamfunnet, fordi konfliktene blir så store. Jeg har lyst til å understreke en ting til: I det arbeidet vi nå skal drive må vi ikke bare fokusere på den fysiske volden. Det viktigste her er ofte den psykiske volden. Det er trusselen om å bli utestengt fra sin familie og ikke ha videre kontakt som virker disiplinerende på mennesker, på ungdom som har vokst opp i et mye sterkere familiesamfunn enn vi har. Familien betyr mye mer, og de har mye færre kontaktpunkter utenfor. Vi må fokusere på foreldrenes psykiske disiplinering av sine barn, vi må ikke bare tenke vold i form av fysisk vold. Derfor er det så viktig at vi har flere kontaktpunkter ungdom kan nå. Selv om jeg er fra samme parti som representanten Inge Lønning, tror jeg faktisk at Karin Andersen har rett i at konfliktene kommer til å øke. Flere vil tørre å bryte ut når debatten er så sterk som den har vært, men det vil også være fordi vi rett og slett får flere førstegenerasjons nordmenn, det blir flere barn av innvandrere som nå kommer i den aktuelle alderen, og vi er et mer multikulturelt samfunn. Da vil det være flere som kommer til å trenge hjelp. Så til spørsmålet som ble stilt av Magnhild Meltveit Kleppa, om kjønnsbasert forfølgelse. Vi kommer med en odelstingsproposisjon knyttet til noen endringer i utlendingsloven. Vi kommer til å komme tilbake til den saken, bl.a. for å få en videre forskriftshjemmel. Så litt til debatten i debatten her – om Fremskrittspartiets fortreffelighet eller mangel på fortreffelighet: Det er altså ikke slik som representanten Nesvik sa, at kjønnsbasert forfølgelse dreier seg om forfulgte kvinner som må gå med slør. Det dreier seg om hvorvidt en kvinne som er blitt utsatt for trussel om æresdrap i sitt hjemland, har grunnlag for å få politisk asyl i Norge. Det sa Fremskrittspartiet nei til, og det er litt dobbeltmoral, synes jeg. Så til spørsmålet om vi skal forby ekteskap mellom fetter og kusine. For meg er det bare et paradoks, for det er ikke der man må begynne når det gjelder spørsmålet om tvangsekteskap. Det er mange grunner til at fetter og kusine-ekteskap er problematisk, ikke minst i forhold til helse for barna deres etter hvert, og innavl. Men da blir det fort ekteskap mellom tremenninger. Vi kan ikke løpe etter med loven, hvis vi ikke på en måte tar tak i kultur og holdninger på forhånd. Jeg er enig i at vi må tenke oss en samfunnskontrakt. Jeg tror at den dialogkonferansen som vi inviterer til i august, vil kunne danne grunnlaget for en plattform av de samfunnsforpliktelsene vi har – det gjelder både det norske storsamfunnet og det vi skal kreve av religiøse og etniske minoritetsgrupper i Norge i integreringsarbeidet.