Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-10-06:
De fleste utdanningspolitiske reformene kjennetegnes ved at det er mange som er kritiske når reformene gjennomføres, men så går det noen år, og så viser det seg at det var ganske lurt likevel. Sånn er det også med Reform 94. De færreste vil være uenig i at det var en del grunnleggende problemer i videregående opplæring før Reform 94. Evalueringa som er lagt fram, viser at reformen allerede etter kort tid langt på vei har ryddet opp i disse problemene. Rettighetsfestinga har fungert godt. Mens mer enn en fjerdedel av elevene tidligere vandret på tvers i systemet og tok grunnkurs etter grunnkurs og under halvparten av elevene klarte å oppnå enten studie- eller yrkeskompetanse etter tre år, har gjennomstrømminga økt kraftig. Samlet sett fullførte mellom 80 og 85 pst. av elevene som startet i 1994, i løpet av de årene de hadde til å ta ut retten sin. Og antall læreplasser er doblet i det hele tatt, og for gruppa mellom 17 og 19 år er faktisk antall læreplasser mer enn firedoblet. Derfor er det et bredt flertall her i salen som konkluderer med at Reform 94 har vært en god reform, og at vi langt på vei har nådd de målene vi satte oss. Det betyr ikke at alt i videregående opplæring er perfekt. Og nettopp fordi Reform 94 på en måte er Arbeiderpartiets barn, akter Arbeiderpartiet å være i front når det gjelder å gjøre videregående opplæring enda bedre, ikke minst gjelder det fordi videregående opplæring nå står foran en kjempestor utfordring, nemlig etter- og videreutdanningsreformen. Her mener vi i Arbeiderpartiet at vi må få på plass en rett for alle, og at dette fases inn over tid, og at dette må følges opp gjennom at fylkeskommunen bedre settes i stand til å møte denne utfordringa. For det andre: Selv om vi har fått en kraftig økning i antallet læreplasser, er mangel på lærlingplasser fremdeles et problem. Spesielt gjelder det for de elevene som trenger ekstra tilrettelegging. Og her holder det ikke, som Høyre vil, å fjerne arbeidsgiveravgiften. Det kommer ikke til å løse problemet, for bl.a. er det jo deler av landet hvor det ikke er arbeidsgiveravgift. Det som trengs, er å fortsette et nært samarbeid med partene i arbeidslivet, og offentlig sektor må også ta et større ansvar for å ta inn lærlinger. For det tredje har vi ikke kommet langt nok når det gjelder innholdet. Her må vi bare erkjenne at å endre innholdet og gjennomføre endringer der elevene har et større ansvar for å utforme undervisninga, er en prosess som tar lengre tid enn å gjennomføre de strukturelle endringene. Men jeg må si jeg er dypt skuffet når Regjeringa og flertallet velger å dempe ambisjonsnivået når det gjelder elevdeltakelse. Begrunnelsen til Regjeringa for å dempe ambisjonsnivået er i tillegg ganske oppsiktsvekkende. På side 96 i meldinga sier man: «Det kan stilles spørsmål ved om elevene er modne nok til å la seg motivere til å være aktive i denne typen planlegging.» Dette er faktisk elever mellom 16 og 19 år! Jeg vil minne om at mange av dem som gikk i videregående skole i 1997, som var mellom 17 og 19 år den gangen, faktisk var med på å stemme oss inn på Stortinget, mens Regjeringa tydeligvis mener at de ikke er modne nok til å planlegge sin egen undervisning, og det er ganske drøyt. Avslutningsvis må jeg bare kommentere representanten Lyngstads svar på min replikk. I sitt svar prøvde han å forklare at Kristelig Folkeparti ikke er med på forslaget når det gjelder toppidrettsutdanning fordi vi har nevnt de private toppidrettsgymnasene i forslagsteksten. Det vi ber om, er en vurdering av hvordan de private toppidrettsgymnasene og det tilsvarende tilbudet i det offentlige skal organiseres i framtida, mens regjeringspartiene i sine merknader sier at man «bør kartleggje behova for ei ytterlegare tilrettelegging av toppidrettsutdanning». Og da regner jeg med at når man sier toppidrettsutdanning, menes både det private og det offentlige tilbudet. Derfor er det ikke noen stor uenighet mellom oss, og da gjenstår den delen av forslaget hvor en ber om en gjennomgang der en sammenligner tilskuddene til landslinjene og toppidrettsgymnasene. Og som representanten Lyngstad sa, er det ikke helt enkelt å regne det ut. Da landslinja i Nordreisa prøvde seg på et regnestykke, fant de også ut at det var vanskelig. Det er derfor vi ber om et regnestykke fra departementet, der man sammenligner og vurderer de tilskuddene som toppidrettsgymnasene får, med det som de offentlige tilbudene får. Og det skjønner ikke jeg hvorfor Kristelig Folkeparti og resten av regjeringspartiene ikke kan være med på.