Lars Sponheim (Venstre), 2008-10-24:
Etter å ha fulgt denne debatten i halvannen time nå, slår det meg at det nok er litt ulik oppfatning her i salen om hvordan en skal oppfatte den pakken som nå presenteres, fra å gi inntrykk av at dette er et stort statlig bistandsprosjekt for norske banker, med støttepakker og slike ting. Jeg har lyst til å få fram ganske tydelig at det vi snakker om, er at det som har skjedd i bankmarkedet, på mange måter er en meget rask og effektiv markedssvikt i pengemarkedet mellom bankene. Det fører til at staten går inn som en markedsaktør med et markedsprodukt som er det som trengs for å få markedet til å fungere igjen. Det vil ikke overraske meg, når denne krisen er over og disse produktene skal reverseres, om det vil vise seg at dette har vært god butikk for staten også – sannsynligheten for det er nok til stede – i alle fall at det ikke har vært noe tap. Så ble det sagt under hele oppsangen til denne bankkrisen, ikke minst fra sentralbanken, at det var helt avgjørende at en slo til på rett tid og med rett dosering. Det å komme for tidlig med for kraftig dosering kunne sende noen krisesignaler som ville forsterke problemet. Og om en ventet for lenge, ville problemene selvsagt komme. Når dette vedtaket fattes enstemmig i Stortinget senere i dag, har det ikke vært noen dissens om styrken. Den har det vært enighet om. Jeg har heller ikke sett at det har vært noen dissens om tidspunktet for når pakken skal iverksettes. Så slik sett synes det å være et samlet politisk miljø som stiller seg bak både tidspunkt og styrke i denne intervensjonen i markedet – med markedsbaserte produkter, må det være rett å si. Jeg har også lyst til å få fram litt av det som har skjedd under komiteens arbeid med dette, for det har vært ganske interessant. Det er ingen tvil om at det har vært en reell prosess som har ført fram til der vi er i dag. For det første var høringen veldig viktig. I høringen med banknæringen ble det slått fast noe veldig tidlig for alle som var til stede, for det var det mange rykter om på forhånd: Dette var ikke en pakke som var skreddersydd og så å si laget for DnB NOR alene. Dette var en pakke som hele Bank-Norge mente var nødvendig, enten det var sparebanker eller forretningsbanker. Det kom også tydelig fram at alle er enige om at DnB NOR er viktig, som den desidert største banken i det norske banksystemet. Hadde man laget en pakke som gjorde at DnB NOR hadde like store problemer, mens alle andre kunne hjelpes, ville vi sannsynligvis fortsatt hatt et like stort problem. Bankene er veldig avhengige av at den store DnB NOR fungerer godt og kan distribuere penger. Det er vel grunn til å tro at den banken også har de desidert største innskuddene og best likviditet. Det som gjorde inntrykk på meg – og jeg er sikker på på mange andre – var rapporten fra Sparebankforeningens direktør, Arne Hyttnes. Han sa det veldig enkelt: I disse følsomme, kritiske dagene kunne en bank gå konkurs ved en ren ulykke. En solid bank kunne ganske enkelt gå dukken ved at én person gikk inn og tok ut et stort beløp – og det står veldig store innskudd i norske banker uten noen bindingstid. Pengene kan så å si tas ut på minuttet. En person kunne gå inn og ta ut et kjempestort beløp, som selvsagt banken måtte kompensere ved å låne inn penger fra andre banker. Når det ikke fungerte, kunne en bank plutselig være uten penger til å betale ut neste innskuddsuttak. Da ville det plutselig være en situasjon der en kjempesolid, kanskje det kunne kalles en rik bank ville kunne gå konkurs fordi markedsplassen for penger ikke fungerte. Det sier noe om hvilken dramatikk mange banksjefer sikkert har følt i disse dagene. Så tror jeg det var åpenbart for de fleste som var til stede under høringene, at de vitnesbyrdene – for å kalle dem det – som kom fra noen litt mindre eller mellomstore sparebanker, spesielt fra Sparebanken Pluss på Sørlandet, om at de ikke kunne ta del i dette, førte til en ganske unison reaksjon i komiteen om at dette må vi prøve å gjøre noe med ved å gjøre prisen på inngangsbilletten for å ta del i disse produktene, lavere eller lettere. Jeg ser at noen prøver å antyde at de stod bak dette initiativet. Jeg opplevde det som helt unisont og likt i hele komiteen, at dette gjør vi noe med. Og det er også blitt gjort. Så har jeg lyst til å adressere Island-spørsmålet helt til slutt. Jeg valgte jo å ta det opp allerede etter finanstalen, og senere har det vært en kamp om å være mest islandsvennlig. Det synes jeg ikke er noe stort poeng. Poenget er at det blir gjort noe. Dette er et spørsmål til finansministeren som jeg håper hun vil svare på: Hvor langt unna er vi nå en offisiell versjon av at det foreligger en IMF-pakke, hvor Norge også tar del? Jeg leser i utenlandske aviser at man tror det kommer, men vi har ennå ikke fått noen offisiell bekreftelse på at det finnes en IMF-pakke, hvor Norge er med på et spleiselag.