trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André Oktay Dahl (Høyre), 2008-06-11:
Mange sier at dette er en stor dag. Det er det ikke - det er en selvfølgelig dag. Loven blir heller ikke vedtatt mot noen, men for noen, og da først og fremst for barn, som trenger trygghet. Meg bekjent er faktisk skilsmisser ekteskapets verste fiende - ikke det vi vedtar i dag. Det har blitt lansert en del konspirasjonsteorier om at loven blir vedtatt etter at LLH eller andre har lurt Stortinget og nærmest ligget klar med et lovforslag om at man på løpende bånd skal kunne gifte seg både med naboen, leieboeren og postmannen samtidig. Jeg kan berolige alle med at det vil ikke Høyre stemme for! Filosofen Monsen har filosofert seg frem til at det vi vedtar, visstnok er demonisk. Da må jeg si: Når min partner, som sitter på galleriet, og jeg har passet hans niese fra hun var få måneder gammel, har hun følt trygghet og omsorg, og har fått muligheten til å ha flere voksenpersoner rundt seg. Det er nok ikke to demoner hun og hennes foreldre har sett, men to mennesker som er glad i henne, og som vil bidra i hennes liv sammen med et bredt sosialt nettverk som består av både det ene og det andre kjønnet, og av kvaliteter. Og jeg synes det er litt trist at David må skille seg fra meg for at han skal få mulighet til å adoptere sin egen niese hvis foreldrene hennes dør, eller at lesbiske som har vært fosterforeldre gjennom år fordi biologisk mor ikke greier eller ønsker å ta vare på barnet, etter dagens regelverk ikke skal kunne bli vurdert som adoptivforeldre. Det er til barnas beste, det - jommen sa jeg smør! Det eneste demoniske disse barna kan frykte, er voksnes ureflekterte og ondskapsfulle annonsekampanjer, som egentlig er mobbing av veldig mange flere - det er mobbing av alle adoptivbarn, og det er mobbing av single, enslige foreldre. Jeg har aldri sett min biologiske far, men jeg har hatt en stefar hele livet. Det var aldri noe problem. Det som var problemet, var først og fremst såkalt gode, fromme mennesker som med påklistrede smil hadde veldig behov for å fortelle sannheter om min mor og hvorfor hun ikke burde gjort det hun gjorde. En viktig grunn til at denne loven blir vedtatt, er at veldig mange mennesker som ikke er homofile, kjenner igjen argumentasjonen. Det er en annen innpakning, men innholdet er akkurat det samme. Og så: Vi har altså en familiepolitisk talsmann fra Fremskrittspartiet som syns at mye av det som har kommet, bare er engasjement, for å si det sånn. Vi blir i mailer betegnet som landssvikere, degenererte, at vi ønsker å la barn bli voldtatt, og at vi til og med har tenkt å åpne for at man skal kunne gifte seg og drive med dyresex - og da må jeg si at hvis det er det man ønsker å oppmuntre til ved ikke én eneste gang offentlig å si at dette ikke er greit, syns jeg det er rart at man kan kalle seg for en familiepolitisk talsmann. Jeg vil egentlig gratulere alle sammen. Så håper jeg at alle, uavhengig av om de er motstandere eller tilhengere, bruker tiden på ikke å bygge opp om fordommer i annonsekampanjer som bidrar til å mobbe barn. Det syns jeg faktisk alle burde være enige om å gjøre fremover.
André Oktay Dahl (Høyre), 2008-06-11:
Når jeg hører på representanten Knudsens sitater fra de mailene vi alle har fått, skjønner jeg at han ikke skjønner rekkevidden av hva han sier, og hvordan det tolkes utenfor denne salen. En del mennesker som representanten Knudsen henvender seg til, tolker og oppfatter det som om homofile lever i et lukket rom 24 timer i døgnet og ikke treffer et annet menneske. Det er de to menneskene, og bak de dørene skjer det veldig mye rart. Det er det noen mennesker tror, og det er det noen mennesker tror at Ulf Erik Knudsen sier, for han har ennå ikke sagt noe klart i den offentlige debatt. De menneskene som er enslige homofile eller lesbiske, lever ikke i et vakuum hvor det er glam, glitter og dragshow som ungene skal se på annenhver time. De lever høyst normalt. Og hvis jeg skulle ønske meg barn - som kanskje også Trettebergstuen, Høie og Per-Kristian Foss - vet jeg i hvert fall at det er et par-tre telefoner jeg ville ha tatt: Telefon én til min mor, telefon to til min bestemor, telefon tre til min svigermor, telefon fire til min svigerinne, telefon fem til min beste venninne - rett og slett fordi jeg mener, i likhet med Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, at det er utrolig viktig at barn har rollemodeller av begge kjønn, for vi er litt forskjellige. Barn må ha positive rollemodeller. Det er derfor jeg synes at argumentasjonen fra enkelte her er ganske fordekt. For man later som om barn med homofile og lesbiske foreldre i dag lever på en sånn litt rar, annerledes måte. Man sier det ikke rett ut, men det er de strengene man spiller på. Jeg synes egentlig at representanten Knudsens halvkvedede viser er ganske gjennomskuelige. Men jeg gjentar det jeg sa i mitt første innlegg, at jeg håper at også representanten Knudsen og Fremskrittspartiet føler en felles forpliktelse fremover når loven er vedtatt, til å bygge ned fordommer og ikke bygge dem opp. Så er det også flere som har bemerket det representanten Knudsen sa om at det reduseres til en eller annen form for celle med lav kvalitet, og det synes jeg man bør endre til en stolthet over å være mann, at han er mann nok til å være en god voksenperson også som politiker, og en person som noen lytter til. Stem imot, men gå i kampen mot mobbing. Da kan det faktisk være sånn at jeg oppfatter representanten Knudsen som en så god voksenperson at jeg kanskje også ringer til ham.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Etter alle brevene og mailene som vi har fått om denne saken, finner jeg det nødvendig å si noen ord. At vi alle som stemmer for denne loven i dag, skal gå til evig fortapelse, er et menneskesyn som jeg tar avstand fra. For meg er alle mennesker like mye verdt, og da er det riktig at alle mennesker har like rettigheter - selv om de har en annen seksuell orientering enn det jeg har. Veien fram mot like rettigheter for homofile har vært lang og kronglete, men vi har da greid å avskaffe all lovmessig diskriminering i løpet av en generasjon. For 36 år siden var homofilt samliv mellom menn forbudt, og homofili ble ansett som en psykisk lidelse. Det er ikke mange årene siden de aller fleste homofile holdt seg i skapet. Det var ingen åpenhet i samfunnet. De få som stod fram, tok en stor belastning, med utestenging og ensomhet som konsekvenser. De opplevde at deres kjærlighet gjorde dem mottakelige for andres hat. Men i den kampen grodde det også fram forbilder. Det er takket være disse modige enkeltmenneskene Norge er et av verdens ledende land når det gjelder homofiles rettigheter. Men fortsatt er «homo » mye brukt som skjellsord i norske skolegårder, og en del lesbiske og homofile føler seg fremmedgjort overfor egen familie. Også for lesbiske og homofile innvandrere er utfordringene store. Derfor er innføringen av en felles ekteskapslov viktig, ikke minst for barn i slike forhold. For meg er det viktig å få stemme for denne loven, ikke bare som stortingsrepresentant og medmenneske, men også som bestemor. Jeg er stolt over å kunne fortelle barnebarna at om deres venner måtte være homofile, om foreldre til klassekamerater måtte være homofile, eller om de selv skulle ha en slik legning, så har de et medmenneske - og en bestemor - å gå til. Dette er ingen debatt mellom generasjonene, selv om det er flest unge som kjemper for loven. Jeg er et eksempel på det motsatte, og for meg er kjernen i debatten hvorvidt homofile og lesbiske er likeverdige mennesker. Arbeiderpartiet har lagt dette til grunn i alle debatter, og jeg vet at historien vil gi oss rett gjennom denne loven. Arbeiderpartiet står på riktig side - vi er for barnas rettigheter og for menneskeverdet.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-11:
Eg vil veldig gjerne få lov til å starte med å takke for engasjementet i saka og for alle dei hundrevis av e-postane som har ramla ned i innboksen min dei siste månadene. Det fine med engasjementet er at det gjerne utløyser andre sitt engasjement. Og alle desse e-postane har jammen utløyst mitt engasjement i denne saka. Eg vil gjerne oppfordre alle dei som har sendt meg e-post, om å halde fram med å sende meg e-post som ei påminning om denne utruleg fine dagen. Så vil eg få lov til å rette ein endå større takk til alle dei som har kjempa. Eg skulle ønskje at det var unødvendig å kjempe denne kampen. Eg skulle ønskje at det var slik at det var likeverd i samfunnet. Men i historias lys ser vi at kampen for liberale rettar aldri har vore sjølvsagt, det finst ufatteleg mange historiske parallellar. Dessverre er ikkje dette første gongen majoriteten står i vegen for minoritetane sin fridom. Eg fattar og begrip ikkje at det er mogleg å vere kvit, hundre prosent funksjonsdyktig, heterofil og leve i eit ekteskap velsigna av Vårherre - og samtidig slåst for å nekte andre den same retten til å velje sitt liv. Det som er utruleg bra med denne dagen, er at når generasjonen etter meg skal vekse opp, kjem dei til å vekse opp i ein stat som har ein lov som seier at alle menneske er like mykje verde, at alle menneske kan gifte seg med den dei elskar, eller at alle menneske kan få lov til å velje fritt - om dei kanskje ikkje har lyst til å gifte seg i det heile, men at alle saman har valet. Eg er overtydd om at for generasjonen etter meg kjem det til å bli ei sjølvfølgje at folk skal få lov til å gifte seg med kven dei vil. Dei kjem til å tenkje: Så merkeleg at dei brukte så lang tid på å diskutere noko så sjølvsagt - på same måten som vi i dag tenkjer at det var merkeleg korleis kvinner måtte slåst for stemmerett, på same måten som vi i dag grin på nasen over korleis vi i vår nære fortid har behandla dei som har vore omtalte som lausungar, på same måten som det for min generasjon er heilt ubegripeleg at det faktisk har vore forbode ved lov å vere homofil. I lufta i dag ligg det ei forventning om at ein minoritet i samfunnet i dag skal vere glad og takksam for at dei får tilgang til dei same rettane som det resten av befolkninga har. For meg er det å snu det heile på hovudet. For meg er poenget i dag: Eg er så ufatteleg stolt og takksam for at eg, som er heterofil, skal få lov til å leve i eit samfunn der dei homofile vennene mine har akkurat dei same rettane som eg har, der våre ungar - mine eller ungane til dei homofile vennene mine - skal kunne leve innanfor akkurat dei same juridiske rammene, eit samfunn der eg kan velje, slik vennene mine skal få lov til å velje. Eg gler meg så ufatteleg til den dagen då dette er sjølvsagt. I dag er det dessverre så lite sjølvsagt at eg må innrømme at eg er letta, eg er glad og veldig, veldig stolt. Gratulerer med dagen!
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Av og til hender det at noen spør oss: Hvorfor driver dere egentlig med politikk? Det ligger en undring bak dette spørsmålet om hva som er den dypeste meningen med alle møtene, talene og reisene som så mange engasjerte mennesker bruker sin tid på. For oss som er her, er ikke det et vanskelig spørsmål. Vi deltar fordi vi tror at mennesket er motoren i samfunnets utvikling. Vi ønsker at retningen for samfunnsutviklingen skal skje i tråd med våre grunnverdier - frihet, likhet og solidaritet. Men hva betyr disse visjonene i hverdagen, vil noen spørre. Leverer dere? - spør de. Og noen spør: Er dere egentlig opptatt av frihet og mangfold? Representanten Knudsen fra Fremskrittspartiet hevdet at deres motstand mot denne loven er en seier for valgfriheten. Da vil jeg svare slik Einar Førde gjorde i 1987: Tror noen at Marcus Thrane ikke var opptatt av individuell og politisk frihet da han satt i fengsel for å organisere småkårsfolk? Tror noen Einar Gerhardsen og Martin Tranmæl ikke var opptatt av frihet da de satt i fengsel? Tror noen at Karen-Christine Friele ikke var opptatt av frihet da hun prøvde å få homofili bort som diagnose - eller Håkon Haugli, da han startet homofile og lesbiskes nettverk i Arbeiderpartiet? Svaret er at Arbeiderpartiet først og fremst er en frihetsbevegelse. Vårt frihetsbegrep skiller seg fra høyresidens tradisjonelle syn: Vi ser ikke bare på frihet som frihet fra tvang, men på frihet til livsutfoldelse. Barnehagereformen gir frihet til å kombinere arbeid og familie. Likestillingsloven gir frihet mellom kvinner og menn, og arbeidsmiljøloven gir rett til fritid. Vi leverer når det gjelder frihet. Med denne ekteskapsloven styrkes ekteskapet som institusjon i dette landet fordi det nå ikke lenger er en diskriminerende ordning. Det er ikke lenger slik at homofile og lesbiske er utelukket fra majoritetssamfunnet. Med denne loven følger vi opp en lang tradisjon med å innføre lovverk som endrer samfunnet og samfunnets holdninger. Et anstendig samfunn ydmyker ikke sine borgere. Det vil være holdningen fra nå av. Dette handler om helt grunnleggende rettigheter, for et samfunn som ikke har likhet for loven, følger ikke samfunnet og sivilisasjonens grunnverdier. Begrunnelsen for en ny ekteskapslov er at vi ikke vil opprettholde den forskjellsbehandling som partnerskapsloven representerte - vi vil ha full likebehandling. Vi vil at minoriteten skal være en del av majoriteten. Dere har hørt her i dag hva denne loven vil innebære i forhold til homofile og lesbiske. For oss er dette frihet i praksis. Vi leverer når det gjelder frihet - frihet kommer ikke av seg selv. Gratulerer med dagen!
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
En felles ekteskapslov som likestiller homofile med heterofile, er en seier for kjærligheten. I all hovedsak er det jo det dette handler om. Det vi vedtar i dag, er at to som er glad i hverandre og som ønsker å leve sammen, skal få lov til å gifte seg, og at det ikke skal være noen forskjell mellom kjærligheten i et heterofilt par og homofilt par. Rett til å inngå ekteskap er til og med nedfelt i menneskerettighetene. Ønsket om å stifte familie er ganske universelt. Nå når vi gir lesbiske og homofile par muligheten til dette i ordnede former, sikrer vi også at de barna som vokser opp med lesbiske og homofile foreldre, er ivaretatt i lovverket. De har de samme rettighetene som andre barn, og det skulle bare mangle. Da den spanske statsministeren Zapatero innførte en felles ekteskapslov, uttalte han at det var på tide å slutte å ydmyke deres borgere. Jeg er glad for at vi nå slutter å ydmyke våre borgere ved å skille mellom et kjærlighetens A- og B-lag. Ja, for slik lovverket vårt er i dag, kan jeg ikke forstå det annerledes. Partnerskapsloven var viktig for 15 år siden, men det er på tide at samfunnet nå sier at det ikke er noen forskjell på heterofil og homofil kjærlighet. Det gjør vi med denne loven. Det signalet vi med dette sender til unge lesbiske eller homofile som tror at de har noe å skamme seg over, er viktig. Vi vet at lesbiske og homofile er overrepresentert på selvmordsstatistikken. Jeg mener faktisk at vi er med på å redde liv med dette symbolske vedtaket. Jeg undres også over hvordan motstandere av denne loven mener homofil kjærlighet er like flott som heterofil kjærlighet, men samtidig kaller det for en desavuering av ekteskapet å gi de samme muligheten til å gifte seg. Jeg får det ikke til å henge sammen. Var det da en desavuering av stemmeretten å gi den til kvinner? Tvert imot: Å gi flere muligheten til å ta del i en institusjon vil jo heller være å styrke den. Tror man virkelig at færre heterofile par gifter seg fordi lesbiske og homofile gis muligheten til det samme? Til slutt må jeg nevne alle de brev og e-poster som har kommet inn i forbindelse med denne saken. Jeg har respekt for at vi har ulike syn, men jeg er nok ikke den eneste representanten som har latt seg sjokkere av formen på og innholdet i disse brevene. Motstanderne av en felles ekteskapslov tillater seg en språkbruk som neppe lar seg gjenfortelle fra denne talerstol. Mange av dem har sendt brev som har vært direkte avskyelige. La meg si én ting: Disse kampanjene og de holdningene de har synliggjort, har bare gjort meg enda sikrere på hvor viktig det faktisk er å få vedtatt denne loven. Jeg har også snakket med representanter som har vært i tvil i denne saken, men som etter den massive og nedsettende kampanjen vi har opplevd fra lovens motstandere, har blitt så rystet at de støtter den fullt ut. At folkene bak disse kampanjene ikke har forstått dette, viser hvor liten kontakt de har med virkeligheten.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Loven vi behandler i dag, engasjerer. Det har flere vært inne på, og det er egentlig flott. Det er flott at folk engasjerer seg. Men jeg må nok også, som flere talere har vært inne på, understreke at de mailene og SMS-meldingene som de fleste av oss har mottatt, skremmer meg. Mange av henvendelsene har vært direkte motbydelige. Jeg håper at loven vi behandler i dag, kan bidra ytterligere til å skape positive holdninger til homofiles rett til å leve ut sin legning. Nå skal Kirkemøtet endre liturgien slik at prester også kan vie likekjønnede par. Vi har heldigvis mange flinke og inkluderende prester i Den norske kirke, så jeg tror nok at fornuften seirer til slutt på Kirkemøtet. «Jesus levde livet sitt i samtale med mennesker. Han var på tempelplassen, på torget, i en kontinuerlig dialog med verden rundt seg. Slik må også kirken være i en vedvarende samtale om kjærligheten, om dens utfordringer, om livsoppgavene, om nederlagene, om samlivet. » Dette har jeg dessverre ikke skrevet selv. Det er et sitat fra Hamar Arbeiderblad den 7. juni 2008, undertegnet av to kapellaner, en seniorprest og en sogneprest i Hamar bispedømme. Det er jeg stolt av. De skriver også: «Kristen tro og etikk må stadig formuleres på nytt. Kirken står ikke utenfor tiden, men midt i den. » Mange barn vokser allerede i dag opp i familier der omsorgspersonene er likekjønnede. Disse barna har behov for trygge juridiske rammer rundt oppveksten i familien sin. Artikkel 2 i Barnekonvensjonen skal forhindre diskriminering av barn. Med forslaget til ny felles ekteskapslov vil barn med likekjønnede foreldre fra fødselen av få de samme rettigheter og juridiske rammer som andre barn. Barnet får arverett, og begge foreldrene får foreldreansvar og underholdsplikt overfor barnet. Forskning har vist at det for disse barna er viktig at deres familieforhold blir respektert. Barn i likekjønnede familier er et gjennomforsket tema. Forskning har vist at for disse barna, som ellers, er det kvaliteten på relasjonen mellom barn og foreldre som er avgjørende. Det viktigste for alle barn er kjærlighet og omsorg. Så til reservasjonsretten for helsepersonell når det gjelder å bistå ved assistert befruktning. Jeg er skeptisk til hvordan dette forslaget vil bli i praksis. Skal helsesøstre kunne nekte å motta lesbiske par på helsestasjonen? Skal lærere kunne nekte å snakke om at det å leve i homofilt samliv er like mye verdt som heterofile samliv? Skal barnevernet kunne nekte å foreta hjemmebesøk i forbindelse med adopsjonssøknad? Ikke la denne dagen bli et gufs fra fortiden. Nå kan vi gratulere hverandre med dagen og glede oss over at kjærligheten seirer.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Mange i min generasjon synes at det skjer mye rart for tida. Det går liksom litt fort i svingene for noen hver av oss. Jeg husker første gang jeg så en neger! Og så gikk vi på dans og danset med en partner av motsatt kjønn. De jentene som danset med jenter, var de som kunne havnet som veggpryd. Men verden går heldigvis videre. Undersøkelser fra Sverige foretatt blant barn med likekjønnede foreldre gir uttrykk for at folk og venner mangler litt respekt, og barna sier selv at de har det bra, hadde det ikke vært for trykket utenfra. Dette viser at det er viktig for barn at deres familieforhold blir respektert. NOVAs levekårsundersøkelse viser også at homofili aksepteres mer og mer. Jeg tror mange i min generasjon vil være med på å se framover. Selv i min alder vil jeg se framover og møte morgendagens foreldre med den respekten de fortjener. Så må vi på en dag som i dag takke Kim Friele og alle dem som stod på i kampen for likeverd og mot mobbing og diskriminering. Og vi som besteforeldregenerasjon har en jobb å gjøre. Barnebarna våre har ingen forutinntatthet. De tar verden som den kommer, og der har vi noe å lære. Jeg må også si: Vi skal fortsatt jobbe sammen her i denne salen. Vi må også ha respekt for hverandres synspunkter. Så skal vi gå ut i sommerdagen, og så skal vi ta imot den nye generasjonen barn, uansett hvem foreldrene er.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
I dag har mange talere brukt store ord - og det med god grunn, for det er en historisk dag. Norge tar et historisk skritt i arbeidet for likeverd og respekt for homofile og lesbiske. Norge blir med dette det sjette landet i verden som gir homofile og lesbiske samme rett til ekteskapsinngåelse som heterofile har. Det er en meget lang kamp for rettferdighet, respekt og likestilling for homofile og lesbiske som i løpet av juni måned i år vil krones med seier. Tilbake på 1600-tallet ble faktisk homoseksuelle handlinger straffet med døden i Norge. I 1972 ble homoseksuell praksis avkriminalisert. I 1993 fikk vi partnerskapsloven. I 2002 ble retten til stebarnsadopsjon i registrerte partnerskap tillatt. Det norske samfunnet har altså tatt mange store og små skritt i riktig retning de senere årene på dette området. I dag tar vi nye steg for likeverd og juridisk likestilling i vårt samfunn. Dette er derfor en gledens dag. Etter min mening styrker vi i dag ekteskapet som institusjon. Vi legger til rette for at flere mennesker skal kunne knytte kjærlighetsbånd gjennom ekteskapsinngåelse. Noen i denne salen er imot de lovendringer som vi behandler her. Slik har det også vært før. Slik var det også i 1993. Den gang mente Kristelig Folkeparti at partnerskapsloven ville virke ødeleggende for samfunnet og medføre normoppløsning og rotløshet. Det er de samme som i dagens debatt forsvarer partnerskapsloven og vil videreføre den. Slik har noen i denne salen alltid gått baklengs inn i framtiden i spørsmål om homofile og lesbiskes rettigheter. En meget viktig følge av dagens lovendring er at barns rettigheter styrkes. Mange barn fødes i dag i lesbiske parforhold. Disse barn fortjener de samme rettigheter som barn født i et heterofilt parforhold. Loven vi nå behandler, vil sikre at barn får to juridiske foreldre allerede fra fødselen av. Det er positivt at barn gis trygge juridiske rammer allerede fra sin fødsel. Det vil bl.a. innebære at barnet får arverett, og at mors ektefelle eller partner vil få foreldreansvar og underholdsplikt overfor barnet. Barn av lesbiske par blir likestilt med barn født i heterofilt parforhold. Det er viktig. Fortsatt vil nok homofile dessverre kunne oppleve diskriminering i det norske samfunn. Det tar tid å endre folks holdninger og verdisyn. Jeg håper imidlertid at dagens lovendringer vil bidra til mer åpne og inkluderende holdninger overfor homofile og lesbiske. Kanskje får vi oppleve at de som i dag stemmer mot loven, om 15-20 år vil forsvare loven og innse at de tok feil, slik de gjorde den gangen med partnerskapsloven.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
I går skrev Stortinget historie med ny diskriminerings- og tilgjengelighetslov, og i dag skriver vi historie igjen. På dette stadiet i debatten er det neppe mulig å tilføre noe nytt. Men jeg tar ordet i solidaritet med dem som har fått sin personlige integritet krenket av andres fordommer og intoleranse, og som dessverre ofte målbæres av krefter som hevder å stå på nestekjærlighetens grunn. Forbundet av 1948 var lenge hemmelig. Så kom Kim Friele, så intoleransen i hvitøyet og gikk i front som den første åpne homofile i Norge. Men først i 1972 ble homoforbudet opphevet, og først på slutten av 1970-tallet ble diagnosen «mental forstyrrelse » fjernet. Så kom lovbeskyttelse mot diskriminering i 1981 og rett til partnerskap så seint som i 1993. Først i 2008 er vi altså klare for kjønnsnøytral ekteskapslov og endringer i tilhørende lover. Det betyr dessverre ikke at vi som samfunn er der vi skal være, for det gjenstår mye på holdningssiden. Men vi vet at det å gi klare signaler gjennom lovgivning sakte bidrar til å flytte mentale sperrer. I dag omfavnes partnerskapsloven - husk debatten fra den gang den ble innført! Mange påstander er reist: Saken er ikke godt nok utredet. Valg av samlivsform er en privatsak. Alle har krav på respekt for egne valg og krav på trygge rammer rundt seg og sin familie. Det kan vi ikke utrede oss bort fra, for det handler om grunnleggende menneskerettigheter, og en utsettelse nå er bare en trenering. Ekteskapet trues: Det argumentet skjønner jeg ikke. Ekteskapet som institusjon vil jo tvert imot styrkes når vi fjerner dagens diskriminering av homofile og lesbiske. Den nye loven skal jo ikke tvinge noen til å gifte seg med en person av samme kjønn. Den nye loven vil heller ikke påvirke folks seksuelle legning. Ekteskap mellom mann og kvinne vil fortsatt være det vanligste, men det mest usaklige av alt er likevel påstandene om at polygami blir neste skritt. Henvendelser i denne saken har sjokkert meg med sitt menneskesyn. «Ja til ekteskapet »’s demonstrasjon i april kan stå som et grelt eksempel på det, og jeg ble trist da jeg så parolene deres, der de opphøyde de vakre og vellykkede i tradisjonelle kjernefamilier til det eneste saliggjørende. Plakatene gav meg uhyggelige assosiasjoner til den typen propaganda vi vanligvis forbinder med totalitære regimer. Ekstra ille var det at dette budskapet ble båret fram under parolen «Biologi, Barn og Bibel ». Uhyggen ble seinere forsterket av annonser med overskrifter som «Du er en inseminasjonsunge ». Med hvilken rett kan folk få seg til å tråkke på andre på den måten? Det finnes ingen unnskyldning for slikt. Samtidig har jeg lyst til å si at jeg ble glad da jeg nylig fikk en henvendelse fra Kristelig Folkeparti i Buskerud, mitt hjemfylke. Den var saklig og høflig, med respekt for ulike meninger. Selv er jeg stolt av å tilhøre en over hundreårig politisk bevegelse som er bygd på frihet, likhet og solidaritet - på alle menneskers like verdi. Jeg er glad for å tilhøre flertallet i dag, som likebehandler kjærlighet uten å skjele til den seksuelle legning vi er født med.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-06-11:
Ekteskapet mellom mann og kvinne har dype kulturelle røtter. Det er ingen særnorsk ordning, men den gjenkjennes i hele verden, uavhengig av religion eller livssyn. Ekteskapsloven regulerer langt mer enn et samliv mellom to av samme kjønn. Den er altså noe mer enn en samlivslov. Ekteskapet har i tillegg en funksjon som innebærer en videreføring av slekten og nye generasjoner, og er faktisk avhengig av to ulike kjønn. Et samliv mellom to likekjønnede bærer ikke i seg dette elementet. Det gjør at et homofilt eller lesbisk parforhold er genuint annerledes - ikke mindre verdifullt, men genuint annerledes enn ekteskapet. Partnerskapsloven ble vedtatt for å sikre gode og trygge juridiske rammer rundt samlivet til homofile og lesbiske. Jeg mener som lovgiver at partnerskapsloven ivaretar dette på en god måte. Det er verdt å merke seg at alle opposisjonspartiene, også de som støtter lovforslaget eller deler av det, kritiserer Regjeringen for at det ikke er foretatt et grundigere utredningsarbeid i forkant av lovforslaget. En slik radikal endring av ekteskapsloven, barneloven, adopsjonsloven og bioteknologiloven bryter radikalt med sterke historiske røtter. Jeg deler denne kritikken av manglende utredninger av konsekvenser før lovforslaget ble lagt fram for Stortinget. Jeg har lyttet til debatten i dag, og jeg blir overrasket over anklager om diskriminering. I Senterpartiets stortingsgruppe har vi forskjellige syn, men det er ingen i Senterpartiets stortingsgruppe som anklager noen for å være diskriminerende eller intolerante. En har faktisk valgt å lytte til hverandres argumenter, og så blir en akseptert fordi en har forskjellige tilnærminger til dette lovforslaget. Jeg hadde håpet at det også kunne avspeiles i debatten her, uten at en kommer med anklager om diskriminering fordi en kommer fram til en annen konklusjon. Jeg stemmer mot endringene i ekteskapsloven, mot endringene i bioteknologiloven og mot endringene i barneloven og adopsjonsloven. Jeg støtter forslaget om reservasjonsrett for helsepersonell, som er fremmet av Trond Lode. Jeg støtter forslaget som krever kjent donor, og også forslaget om å sende saken tilbake for ytterligere utredning.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-11:
Størst av alt er kjærligheten. Dette er en dag i kjærlighetens tegn. Stortinget gjør en viktig verdibeslutning i dag. Vedtaket som fattes i Stortinget i dag, vil styrke ekteskapet og styrke barnas rettigheter. Vi vil sikre barn retten til to foreldre. Jeg er stolt og glad for å være med på denne lovendringen. Norge tar et viktig og riktig skritt for å bli et mer åpent og inkluderende land. Å gi alle like muligheter og like rettigheter er noe vi er nødt til å strebe etter. I løpet av de siste månedene har jeg fått hundrevis av mail, og jeg har lest dem. Jeg har også lest min bibel. Jeg vil takke alle for det store og sterke engasjementet som har vært vist. Vi har fått alle argumentene på bordet, både for og imot. Vi som i dag skal ta denne beslutningen om en ny lov, vet hva vi mener, og vi vet hva vi vedtar: at alle skal få gifte seg, at alle skal kunne få assistert befruktning uansett hvem man velger å bo sammen med, og at alle på lik linje nå skal kunne bli vurdert for å kunne få adoptere. Det er viktig å gi alle like muligheter og like rettigheter. Det er viktig at man når man ønsker å adoptere, skal kunne bli vurdert ut fra sin egnethet som foreldre, ikke ut fra hvem man deler seng med. Det er mange, som jeg var inne på, som har skrevet mail til meg, og det er mange som har sagt at de har igangsatt bønnegrupper for at Stortinget skal komme på bedre tanker. Mange andre, inkludert meg selv, har bedt om at denne loven skal bli vedtatt. I dag får vi se hvem det er som kommer til å bli bønnhørt. Jeg er glad for at vi i dag vedtar en lov som setter menneskeverdet og menneskerettighetene i fokus. Helt til slutt vil jeg sitere en sang som passer veldig godt i dag: «All you need is love, all you need is love, All you need is love, love, love is all you need. » Gratulerer med dagen!
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-06-11:
I de snart 58 år jeg har levd, har synet på homofili forandret seg sterkt. Partienes syn har forandret seg sterkt, og homofiles syn på seg selv har heldigvis også forandret seg i takt med dette. Også i eget parti har holdningene forandret seg. Derfor kan jeg med glede si i dag at jeg stiller meg i sin helhet bak hvert ord som min partileder sa om dette - dog med et litt annet ståsted. Det er også en gledens dag når jeg kan stemme for loven i dag. Den fjerner en god del diskriminering, men mye gjenstår. Det vanskeligste gjenstår, for det er å forandre holdninger. Jeg hadde ikke stemt for loven hvis man hadde falt for fristelsen til å bruke denne lovendringen til å diktere trossamfunns holdninger til ekteskapet. Det hadde vært å misbruke lovgivningsmakten. Jeg synes også det hadde vært et altfor dramatisk skritt å frata prester vigselsrett, altså å gjøre ekteskapet til en borgerlig institusjon og en rent juridisk institusjon. Det er nå bedt om en utredning av det. Det må man gjerne utrede, men la meg si det slik at den henvendelsen kom så sent at jeg også har en mistanke om at det foreligger visse taktiske motiver. Men utrede må man gjerne gjøre. Men noe sterkt press fra Den norske kirke for å oppheve presters vigselsrett har man jo ikke opplevd tidligere, for å si det slik. Jeg har også lest mange hundre innlegg som er blitt sendt meg. De har i grunnen overbevist meg om én ting: Det er mye diskriminering ute og går i samfunnet fortsatt. Så venter kanskje mange at jeg sier «overfor homofile ». Nei, ikke primært. Jeg leser jo mange av innleggene som en grov krenkelse av mange enslige forsørgere. Jeg er blant dem som har vokst opp med en far og en mor, og er veldig glad for det, men i dag er det ikke slik at alle har den muligheten. En del av de ord og uttrykk som brukes i henvendelsene til oss, er slik at de krenker mange tusener i dette samfunnet som ikke har den muligheten til far og mor, eller hvor heterofile ekteskap har gått i oppløsning som følge av mangel på lojalitet eller kjærlighet, og hvor barn ikke opplever den situasjonen som så mange nå hyller. Det er kanskje det verste. Så må jeg få si, med en viss undertone av ironi - som jeg ikke er kjent for, men som jeg kan koste på meg av og til - at det er rørende nå å registrere en voldsom oppslutning om partnerskapsloven. Jeg våger også den påstand - men her er jeg på tynn is - at det i neste periode kanskje ikke vil bli fremmet forslag om å endre det lovvedtaket som Odelstinget og Lagtinget nå formodentlig gjør.
Tom Rune Thorvaldsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Vi har nå hatt en lang debatt med mange sterke innlegg. Personlig synes jeg det er stort å få lov til å delta i og lytte til denne debatten. Det er ingen tvil om at debatten og det kommende vedtaket er historisk på mange måter. Vi bruker nå muligheten til å rette opp den urett og diskriminering som dagens lovverk medfører. Det har kommet mange innspill i denne saken til oss stortingsrepresentanter. Det er flott at folk er engasjert, også de som er imot endringene. Det er flott når vi som er folkevalgte, får klare og tydelige innspill. Jeg har stor respekt for andres meninger, også for dem som er mot denne lovendringen, men det er skuffende å oppleve hvor langt mange som er mot denne lovendringen, går i sin argumentasjon. Ja, sågar beskriver flere hvor vi som er for loven, skal reise når vi forlater denne jord. Reglementet her på huset tillater meg neppe å nevne navnet på det stedet, antar jeg, men det er fristende. Mange av disse innspillene viser etter min mening liten toleranse for andres meninger og andres synspunkt. Det må være lov å være uenige, og vi må respektere hverandre for det. Jeg må si at jeg har blitt skuffet over mye av dette. Barnas beste tas ofte opp som argument i saken. Det gjentas i debatten at vi må tenke på barnas beste. Det er jeg også helt enig i. Jeg tar som utgangspunkt at vi alle ønsker det beste for barna, uavhengig av hos hvem de vokser opp. Mange barn vokser i dag opp hos likekjønnede par, og jeg er overbevist om at også disse barna gis den beste omsorg og oppfølging i sin oppvekst. Mange motstandere hevder at antall homofile og lesbiske vil øke som følge av dette vedtaket. Ærlig talt tror jeg ikke at folks seksuelle legning avgjøres av et klubbeslag i Stortinget. Jeg håper heller at vedtaket bidrar til at folk tør å stå åpent fram med sin legning, med andre ord være ærlige overfor seg selv og omverdenen. Ærlighet varer jo som kjent lengst. Hvis kjærlighet er det største av alt, som det sies, vil jeg i dag bruke min stemme og min nestekjærlighet til å sikre flertall for loven og dermed skape en juridisk trygg ramme også for homofile og lesbiske par og deres barn.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
La meg først si når det gjelder den tidvise mobbing og trakassering som har forekommet i forkant av behandlingen av denne saken, at det er ikke greit. Det er ikke greit, uavhengig av hvilket standpunkt man måtte ha til de vedtak som blir fattet i salen i dag. Det er heller ikke greit at flertallet i denne salen tillegger meg og resten av mindretallet holdninger, menneskesyn, som vi ikke har. Jeg har vel aldri i mitt liv blitt beskyldt hardere for å være mørkemann enn som følge av mine standpunkter i denne saken. Og noe særlig lenger fra sannheten går det altså ikke an å komme. Jeg registrerte Kristin Halvorsens høyt hevede moralske pekefinger i hennes innlegg, og hvordan hun nærmest bidrar til mobbing av dem av oss som har et annet standpunkt enn det hun selv har kommet frem til. For mange av oss har det vært vanskelig å komme frem til et standpunkt i denne saken rett og slett fordi de fleste av oss nok mener at kjærligheten oppstår på kryss og tvers, uavhengig av legning, uavhengig av kjønn, uavhengig av hva man tror på, uavhengig av hvor man bor. Men så er det også slik at det er veldig mange forhold i et samfunn som man ikke kan lovregulere seg ut av. Det betyr ikke at man ikke skal ha respekt for mennesker som velger å innrette sitt liv annerledes enn det man oppfatter som det tradisjonelle og konforme. Den respekten har jeg. Når jeg likevel er uenig i loven, skyldes det mange forhold. Jeg registrerte at flertallet beskylder mindretallet for å skyve barna foran seg i argumentasjonen. Det kan man altså like gjerne snu rundt. Jeg mener flertallet skyver barna foran seg når de argumenterer. Det man egentlig gjør, er å lage denne loven for å legitimere at noen har omgått lovverket gjennom mange år for å skaffe seg barn fordi de har hatt lyst på dem. Jeg respekterer at mange mennesker ønsker seg barn, men jeg respekterer også at det er lover som har regulert ulike livsformer i vårt samfunn. Det samme lovverket har vi også for dem av oss som er enslige. Vi er også underlagt lover når det gjelder våre rettigheter som mødre, adoptivmødre, osv., og her har det vært endringer over tid. Vi kan ikke lovregulere oss ut av at det kreves to kjønn for å lage et barn. At man kaller det diskriminering ikke å ha et slikt lovverk, skjønner ikke jeg. Samtidig er det ett forhold som står veldig høyt for meg. Det er retten til å kjenne sitt biologiske opphav. Den retten fratar man svært mange barn. Og etter å ha snakket med adoptivbarn og andre barn som har brukt hele sitt liv på å kartlegge sitt biologiske opphav, synes jeg man tar veldig lett på det i den argumentasjonen som fremføres av flertallet.
Tom Strømstad Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Dette er en historisk dag på mange måter. Etter forslaget til ny ekteskapslov kan to av samme kjønn også inngå ekteskap. Endelig har vi kommet så langt. Dette er et stort skritt for menneskeheten, vil jeg påstå. Det er ikke mange år siden to av samme kjønn som var glad i hverandre, ble sett på som lovbrytere og kunne straffes for sin kjærlighet. Heldigvis har vi kommet lenger. Det jeg synes er det mest triste i denne debatten her i dag, er de som hevder at de setter barna i fokus, slett ikke gjør det. Man påstår at barn har rett til en far og en mor, og at det er det beste for barnet uansett. Det som er best for barna, er at man har gode omsorgspersoner som ser barnet og bryr seg om barnet. Det er ikke noe annet som er viktigere for et barn enn at det vokser opp i et trygt hjem med faste rammer og får den kjærlighet som barnet har krav på. Det er det som er viktig, og det er det dette handler om. Jeg er 100 pst. overbevist om at et homofilt eller lesbisk par kan, på lik linje med heterofile par, yte den samme gode omsorgen som et barn behøver. Det finnes da jammen mange barn som vokser opp i hjem hvor man ikke har gode rollemodeller, og som ikke har faste, trygge rammer. Det er kanskje til barnets beste, for de lever jo med mor og far? Selvsagt er det ikke slik. Dette forslaget som vi behandler her i dag, betyr at det er omsorgsevne og ikke kjønn som er avgjørende for hvorvidt de er gode foreldre. Kun personer som anses skikket, skal bli adoptivforeldre, og seksuell orientering skal ikke være avgjørende. Dette er en god dag. Gratulerer med dagen, alle sammen!
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-06-11:
Felles ekteskapslov er eit uttrykk for eit samfunn i endring. For få år tilbake var eit barn født utanfor ekteskap i mange miljø ei skam og ei påkjenning for storfamilie, mor og barn. I nokre miljø er sambuarskap framleis ikkje god tone. Aktuelt lovverk er likevel endra etter kvart for å sikre likeverd. Det er det same som skjer i dag. Lovverket blir endra for å sikra likeverd. Mangt har endra seg på 15 år. Fleirtalet i Senterpartiet og Høgre støttar i dag ny lov. Kristeleg Folkeparti skriv i innstillinga at dei vil homofile parforhold skal ha gode og trygge ordningar for samliva sine. Tre eksempel på endring. Forslaga har medført debatt. Det er bra. Mange har teke e-post eller penn fatt. Nokre av innlegga ber etter mitt syn preg av at delar av debatten er noko fordekt. Slett ikkje alle avsendarar aksepterer homofili, langt mindre at ein homofil er seg sjølv. Kven spør oss andre om praksis? Tvert imot, i svært mange samanhengar blir betydninga av nettopp å vera seg sjølv understreka. Til tider får eg òg ei kjensle av at debatten tek utgangspunkt i eit ideelt samfunn, der mor og far i lykkelege, livslange ekteskap sørgjer for berre gode dagar for ungane sine. Slik er ikkje verda. Mange uforsiktige ord i denne debatten har ramma ektepar utan barn og òg åleineforeldre, som gjer det dei kan for å gje ungane sine ein god oppvekst. 127 par inngjekk partnarskap i 2006. Dagens lovendring inneber på den måten ingen trussel mot ekteskapet. Lat oss heller håpa det motsette, at dei av dei homofile som vel eit forpliktande forhold, ved denne likestillinga blir fleire. Vi drøftar i dag djupe etiske problemstillingar. Det fyrste prinsippet eg måtte prøva meg sjølv på, var min bastante motstand mot adopsjon. Eg kjenner frå arbeid og elles homofile med omsorg og grenser som eg er trygg på vil vera til det beste for eit barn å oppleva. Eg kan ikkje lenger stå for ein argumentasjon der ein ikkje skal kunna bli vurdert som adoptivforeldre på grunn av legning. Så har eg møtt påstanden om at eg reserverte meg mot assistert befrukting fordi eg ikkje har opplevd dette dilemmaet i nær familie. Det er faktisk ikkje slik. Eg kjenner til kvinner som går i terapi fordi assistert befruktning har mislykkast. Eg kjenner til kvinner som slit med overdrivne forventingar frå omgivnadene. Eg trur vi burde ha teke oss tid til å tenkja gjennom dei erfaringane som vi har så langt, før vi drøfta utviding. Så må eg til slutt få seia: Eg var imot ny lov i 2005. Eg ynskjer å vera ærleg i mitt politiske arbeid. Det å vera ærleg inneber for meg i denne saka å skifta syn.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-11:
Noe av det vondeste jeg hører om, er mennesker som har levd i årevis, til og med hele livet, uten å tørre å si hvem de egentlig er. I Norge bor det antakelig tusenvis av mennesker som fortsatt den dag i dag aldri har tort å være ærlige med seg selv eller omgivelsene, av frykt for fordømmelse, av frykt for utstøting, av frykt for skam og av frykt for ikke å bli behandlet som et menneske på lik linje med alle andre. Dagen i dag er derfor ufattelig viktig. Snart vil ingen lenger kunne mobbe, diskriminere eller fordømme homofile og lesbiske mennesker eller deres barn under dekke av norsk lov. Jeg mener det er opplagt at så lenge det er slik at norsk lov ikke sidestiller homofil og heterofil kjærlighet, men diskriminerer mellom dem, vil det være enklere å behandle homofile og lesbiske og deres barn annerledes også i det daglige liv. Jeg hører at noen mener denne felles ekteskapsloven truer farsrollen, mannsrollen, kjærligheten mellom mann og kvinne og ekteskapet som institusjon. Ulf Erik Knudsen føler seg redusert til en sædcelle. Det syns jeg er leit. Men jeg kan ikke med min beste vilje tro at det går så mange menn rundt i Norges gater og føler at de er truet av andre menneskers valg av samlivsform, at deres identitet og egne samliv står på spill. Selv føler jeg meg rørt i dag, rørt og stolt og trygg, fordi vi på denne dagen er i ferd med å skrive historie. Det er intet mindre enn fantastisk at vi endelig får fjernet viktige deler av vårt lovverk som diskriminerer mellom mennesker. Det er nesten ikke til å tro at vi snart - forhåpentlig og endelig - kan si at det ikke er hvem du elsker, som skal avgjøre om du kan anses skikket til å ha barn. Det er om du er skikket til å ha barn, som skal avgjøre saken. Barn ønsker seg trygghet. De ønsker seg kjærlighet. De ønsker seg ærlighet og respekt. Barn som vokser opp med respektfulle, omsorgsfulle og trygge voksne, blir oftest selv respektfulle, omsorgsfulle og trygge. Tenk om vi kunne fått 50 000 underskrifter for kampanjen reddesmå.no, som består av mennesker som jobber for å beskytte de minste barna mot overgrep, vold og forsømmelse, uavhengig av foreldrenes seksuelle orientering! 200 000 barn lider i Norge i dag under voksnes mangel på beskyttelse og omsorg. Hvor er aktivistene? Hvor er oppropene? Hvor er protestene og engasjementet? Jeg ber dere som føler denne dagen som en trussel mot kjærligheten mellom mann og kvinne: Vær så snill, bruk hver dag til å kjempe for kjærligheten på vegne av de barna som i dag lider under fravær av kjærlighet. I dag er det grunn til å ta på seg prinsesseskjørtet, gå ut i gatene og feire. Lenge leve kjærligheten! Lenge leve friheten! Lenge leve det inkluderende samfunn!
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-11:
Dagfinn Høybråten gjorde seg til offer her i stad, og det syntes jeg ikke var noe pent syn. Sjølsagt skal vi respektere at det er ulike meninger om en sak. Men i grunnleggende spørsmål som omhandler retten til likeverd og inkludering, mener jeg at det går en grense. For hvorfor er det de som setter beina i grusen, som fortjener størst respekt? Etter mitt syn er det alle de menneskene som har kjempa, til og med med livet som innsats, som fortjener den største respekten. Kim Friele ble nevnt som en av dem som har kjempa, og det sitter mange her som vet noe om hva dette har betydd. Høybråten viste til verden rundt oss, at i verden i dag er det flertall for hans syn. Ja. Han kunne også nevnt at i svært mange land er homofili forbudt. I noen land er det dødsstraff for det representanten Knudsen konsekvent omtaler som «seksuell praksis ». I de fleste land anses fortsatt homofili som noe stygt og syndig, som avvikende og i verste fall kriminelt. I Norge tar fortsatt et stort antall homofile og lesbiske sitt eget liv fordi de ikke kan leve med skammen og fordømmelsen. Er ikke dette verdt en setning? Hvor går grensen for respekten, når de som påberoper seg respekt, er de som samtidig er med på å undertrykke andre? Vi som «stemmer for og sitter » her i dag, har flertallet i ryggen i Norge. Blant ungdom er det massiv oppslutning om å fjerne diskriminering. Neste generasjon kommer til å spørre oss hvorfor dette ikke skjedde før. Det er som med røykeloven, bare så uendelig mye viktigere.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-11:
Mitt poeng var følgende: Er ikke dette verdt en setning? Jeg mener faktisk at de som er så skeptiske til at vi skal likestille fullt ut homofile og heterofile, har et ekstra ansvar for å påpeke den urettferdigheten som homofile og lesbiske lever under rundt omkring i verden hver eneste dag. Det var mitt poeng. Jeg syns at Dagfinn Høybråten, som leder av Kristelig Folkeparti, nettopp har et ekstra stort ansvar for å holde fram nestekjærligheten - den som jeg deler, som ikke er kristen. Ofte føler jeg jo at det er jeg som målbærer den nestekjærligheten. For meg er det på en måte absurd. Jeg tenker at i forbindelse med kampanjer som f.eks. den om inseminasjonsungen burde Dagfinn Høybråten stå i front og si at dette tar vi klart avstand fra, dette skal vi ikke ha noe av, folk får ikke lov til å behandle dem som er for full likestilling og ikke minst homofile og lesbiske i Norge på den måten, med en slik mangel på respekt.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Denne debatten har i veldig stor utstrekning dreid seg om hvem som har oppfatninger som er politisk korrekte, og hvem som ikke har det. Jeg har lyst til å gi et bidrag i den sammenhengen og slå et slag for historien og biologien på min måte, dvs. ved å bruke en annens ord og sitere fra en av mine favorittbøker. Den er skrevet av tidligere sorenskriver Stian Sørlie. Boken heter «Det konsekvensløse samfunn: forsøk på problematisering av det selvfølgelige ». Der står det bl.a.: «Urbildet av de tre fotsporparene i Olduvai-kløften i Tanzania, avsatt i myk lava for 3-4 millioner år siden, lar seg ikke viske ut. Her vandret et menneskelignende individ gjennom dalen og avsatte sine fotavtrykk, fulgt av et litt mindre individ som forsiktig gikk i den førstes spor. Og ved siden av disse adstadige, voksne, sporene finner vi et langt mer sangvinsk sporsett av et meget mindre individ, hoppende og dansende fremover. «Kjernefamilien » er en selvsagt enhet og har vært det så lenge mennesker og hominider har vandret omkring på jorden, uansett om de har bodd i huler, hus, landsbyer eller storbyer og uansett hvilke varianter sosiologer og etnologer kan hente frem fra sine raritetssamlinger. Denne urcellen kommer til å motstå alle angrep og gjøre alle spådommer til skamme - helt til forplantningen eventuelt blir overtatt av kjemiske institutter. Men da er ikke menneskesamfunnet lenger et menneskesamfunn. Inntil det skjer - om det skjer - vil barn være avhengig av sine foreldres nærhet, først og fremst mors. For mors rolle kan ikke overtas av noen stand in, uansett hvem det måtte være og uansett hvor massivt propagandaen forsøker å indoktrinere oss om det motsatte. »