trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Ved Alta Helsesenter er det opprettet en dialyseenhet. Finnmark fylkeskommune søkte i fjor det daværende Sosial- og helsedepartementet om finansiering av dialyseenheten over ordningen med innsatsstyrt finansiering. Søknaden ble avslått. Innsatsstyrt finansiering er som kjent en ordning for pasientbehandling foretatt på somatiske sykehus. Verken Alta dialyseenhet eller Alta Helsesenter er godkjent som somatisk sykehus. I Alta Helsesenter er det lokalisert en sykestue. Dialysen foregår i sykestuens lokaler. Sykestuer skiller seg fra sykehus både i pasientsammensetning og tjenestetilbud. I St.prp. nr. 1 for 2001 ble det vist til at departementet vurderte å innlemme spesialisthelsetjenestedelen av sykestuene i ISF-ordningen fra 2002. Det viste seg at dette ikke var en tilfredsstillende løsning fordi kostnadsstrukturen for sykestuer skiller seg vesentlig fra kostnadsstrukturen til sykehus. Spesielt har sykestuer mindre kostnadskrevende pasienter enn sykehus. På denne bakgrunn besluttet departementet at en slik endring ikke ville bli iverksatt fra 2002. I tillegg må jeg nevne at det synes som om det såkalte ISF-kodeverket generelt ikke passer for bruk i sykestuer. ISF-ordningen er tilpasset for den aktivitet som skjer ved landets sykehus, og denne aktiviteten avviker vesentlig fra det som skjer ved sykestuene. Det ble derfor bevilget 5,1 mill. kr til drift av sykestueplassene i Finnmark i 2002. Disse midlene er lagt inn i bevilgningen til Helse Nord. Deler av disse midlene bør kunne brukes til finansiering av dialysen som foretas ved sykestuen i Alta. Departementet arbeider nå med å se på finansieringsløsninger, bl.a. sett i forhold til grenseoppdragningen mellom spesialisthelsetjenesten og primærhelsetjenesten. Det er flere forhold som må avklares før en permanent finansieringsordning er på plass. Det er etablert kontakt mellom departementet og flere kommuner med tanke på å drive fram demonstrasjonsprosjekter. Ved Sel sjukeheim i Oppland fylkeskommune ble det sommeren 2001 satt i gang et toårig forsøksprosjekt med såkalt satellittdialyse. Prosjektet skal evalueres fortløpende. Erfaringer fra dette prosjektet vil være med og danne grunnlag for finansieringsløsningen for sykestuer. I sitt tilleggsbudsjett for 2002 varslet Regjeringen at det skulle arbeides med en gjennomgang av de mer langsiktige løsningene for finansieringsordningen innenfor spesialisthelsetjenesten. Vi vurderer nå å sette ned et utvalg som skal foreslå løsninger i denne sammenheng. Jeg vil se til at spørsmålet om sykestuenes finansiering vil bli tatt opp i dette utredningsarbeidet og presentert for Stortinget på egnet måte.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Jeg har grepet fatt i disse forholdene. Jeg viser til at fordi man ikke fikk til en ISF-basert ordning for sykestuene, har man gitt en øremerket bevilgning til sykestuene i Finnmark som Helse Nord har muligheten til å bruke inn mot dette etter min oppfatning fornuftige tiltaket. Men jeg vil vel tro at også representanten Ballo ved nærmere ettertanke vil være enig i at det å gå gjennom forholdet mellom hele sykehusfinansieringen, finansieringen av førstelinjetjenesten og trygdefinansiering av helsetjenester er noe som ikke bare kan skje i forhold til en enkeltsak ved en enkelt sykestue i et enkelt fylke. Det er en stor gjennomgang som vi nå setter i gang, og hensikten min med den er bl.a. å få til et mer strømlinjeformet finansieringsopplegg. Det har vi sjansen til når det nå er staten som finansierer både trygden og sykehusene. Men representanten Ballo må gi helseministeren noe mer tid til å få gjort dette på en grundig og ordentlig måte slik at systemet kan fungere for hele Norge, ikke bare for én kommune i Finnmark.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Sannsynligvis er det det. Jeg var ikke helseminister da det brevet ble skrevet, men jeg kan si på generell basis at jeg er opptatt av den type fleksibilitet som representanten Ballo her etterlyser. Det avslaget man har fått, er et avslag på å inkludere denne behandlingen i den innsatsbaserte finansieringen. Det fikk vi ikke til. Så har man da gitt en øremerket bevilgning til sykestuer i Finnmark som det regionale helseforetaket kan bruke til å finansiere et slikt dialysetilbud, inntil man får på plass et helhetlig system som faktisk henger sammen, og det tar jeg ansvar for å bringe fram.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Det er skapt store forventninger til sykehusreformen. Når man nå i tillegg ser det enorme byråkratiet som bygges opp rundt de enkelte foretakene – det gjelder faktisk alle foretakene, både de regionale og de ordinære – stiller jeg meg spørsmålet om ikke helseministeren og Regjeringen, og ikke minst foretaksstyrene, er i ferd med å miste kontrollen og det eser ut over hele linja. Vil helseministeren bekrefte at det er full kontroll når det gjelder antall ansatte som hentes inn innenfor de regionale helseforetakene? Spørsmål nr. 2: Er ikke helseministeren redd for, med den utviklingen vi ser når det gjelder denne opphopingen av antall ansatte innenfor foretakene, at dette igjen vil gå ut over budsjettene til sykehusene, fordi disse kostnadene også må dekkes inn?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
Den problemstillingen som her er berørt, går på økonomien ved selve helseforetakene. I tilslutning til det vil jeg ta opp en annen problemstilling som Aftenposten berører i dag, også knyttet til helseforetakene, nemlig at en rekke sykehus i Oslo nå sliter med å få utskrevet pasienter fra sykehusene tilbake til kommunene, fordi kapasiteten for å ta imot ferdigbehandlede pasienter i kommunene mangler. Det er spesielt på grunn av manglende sykehjemsdekning. Det er også andre tiltak som mangler, f.eks. en godt utbygd hjemmebasert omsorg. Det betyr at helseforetakene ikke kan ses isolert. Sykehusene kan ikke ses isolert, men må ses i den kjeden der de agerer, og der det blir viktig å utbygge andre typer tjenester som kanskje også kostnadsmessig er rimeligere, for å få ferdigbehandlede pasienter ut av sykehusene, og for å unngå unødvendige innleggelser i sykehus. Det betyr altså at det å se på kapasiteten bl.a. knyttet til sykehjem i framtiden, blir viktig også når man skal betrakte sykehussektoren. Ser helseministeren disse sammenhengene, og at kjeden må styrkes også på ledd som har med kommunen og kommuneøkonomien å gjøre?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
«I Altaposten den 11. januar 2002 beskrives usikkerhet angående dekning av behandlingskostnadene til dialysebehandling utenfor sykehus slik dette praktiseres ved Alta Helsesenter. Tilbudet står dermed i fare for å bli nedlagt. Flere helseministre(også den sittende!) har rost «Alta-modellen» og tilretteleggingen av et desentralisert spesialisttilbud til befolkningen. (også den sittende!) Vil statsråden bidra til at det følger penger med rosen?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
Mens gresset gror, dør kua. Jeg forstår at det utredningsarbeidet som helseministeren her snakket om, ikke vil kunne være ferdig 1. januar 2003. Det vil ikke være mulig å opprettholde dialysetilbudet i Alta i et slikt tidsperspektiv uten at finansieringsordningen er avklart. Og mye av det som beskrives her, er jo rene teknikaliteter. Det man har gjort i Alta, er å drive et nybrottsarbeid som nettopp muliggjør at man kan redusere de samfunnsmessige kostnadene og redusere belastningene for den enkelte pasient ved at tradisjonell sykehusbehandling kan foregå utenfor sykehuslokalene. Her sparer man altså pasientene for betydelige lidelser ved at de ikke tre ganger i uken må reise til Regionsykehuset i Tromsø, nå Universitetssykehuset Nord-Norge. Behandlingen skjer lokalt, og spesialister innenfor urologi og fagutdannet personell er tilgjengelig. Dette må jo være den modellen som helseministeren skulle være med og ta initiativ til å gjennomføre i framtiden, og så skal man i stedet risikere gjennom byråkratiets trege mølle at dette tilbudet dør hen. Bør ikke helseministeren raskt gripe tak i saken og få dette på plass?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-23:
Jeg lar de døende kyrne ligge. I departementets brev av 28. august 2001, som svar i forbindelse med ønsket om å få sikret finansieringen av dialysetilbudet, argumenterer man for at det er tilrettelagt for hjemmebasert dialyse slik at flere pasienter kan velge hjemmebasert dialyse framfor å dra til sykehus eller satellittenheter for å motta behandling. Med satellittenheter mener man åpenbart et tilbud noe à la det man har i Alta. Men det er altså to vidt forskjellige behandlingsformer. Det er snakk om peritonal dialyse, altså behandling i bukhulen, istedenfor blodrensing, en behandling som for øvrig er helt umulig å gjennomføre i et hjem. Så det er tydelig at det svar man her har gitt, er en type svar der man ikke har gått inn i problemstillingen og sier at det det dreier seg om, er i realiteten sykehusbehandling, men da nær pasientens hjemsted, for på den måten både å spare pasienten for lidelser og samfunnet for helt unødige økonomiske kostnader. Og igjen: Er det ikke nettopp den typen modeller man har trukket fram i ulike sammenhenger, og som nettopp departementet, Regjeringen, skulle være de første til å gripe fatt i for å sikre at de blir videreført?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-01-23:
Det er ganske interessant det siste spørsmålet som representanten Ballo tok opp. En utredning som bl.a. FAFO står bak, viser at de store kommunene har større problemer med å ta tilbake ferdigbehandlede pasienter enn de små kommunene. Det virker som om denne regjeringen ønsker nettopp store kommuner. Det ser ikke ut til at dette henger helt sammen. Jeg vil gjerne at helseministeren skal kommentere det litt, for i et opplegg for å få ferdigbehandlede pasienter ut må det være viktig at vi har den riktige kommunestruktur også. Så litt tilbake til økonomien i helseforetakene. Jeg har et skriftlig spørsmål til helseministeren når det gjelder dette med nedleggelse av helseforetak og institusjoner, så jeg skal ikke ta det nå. Men kan helseministeren love at det enten blir flere midler til helseinstitusjonene før en legger ned noen institusjon, eller at vi får disse sakene til Stortinget før nedleggelse? Det kunne være interessant å få høre. Regjeringen har en behandlingsgaranti overfor pasientene. Men med så lite midler til det offentlige helsevesen som vi har i dag, som også er avslørt ved denne runden her nå, er det klart at med en slik behandlingsgaranti vil det bare bli økt bruk av private sykehus og utenlandsbehandling. Er det en riktig form for helsebehandling for framtiden i Norge?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-01-23:
Jeg vil stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «NIBR viser i sin siste rapport(prosjektrapport 2001:19) til analyser av variasjoner i kommunenes oppgaveløsning, med blikk på sentrale funksjoner lagt til kommunesektoren: demokrati, tjenesteproduksjon, rettssikkerhet og samfunnsutvikling. Dette arbeidet konkluderer blant annet med at de kommunene som kommer dårligst ut, er store perifere kommuner. Statsrådens mål om strukturendringer vil føre til flere slike kommuner. (prosjektrapport 2001:19) Hvorfor mener statsråden at dette er riktig vei å gå, når småkommuner gir best resultat?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg synes i hvert fall at det var visse positive signaler her, i og med at det er et alternativ til kommunesammenslåing, og det er interkommunalt samarbeid. Men det er helt klart at når statsråden har ytret seg så klart politisk om hvorvidt vi skal ha 100 færre kommuner om 10–15 år, betyr det en kommunesammenslåing som vil føre til store kommuner, som fører til store avstander. Og det er i denne NIBR-rapporten påvist at store avstander har med mangler å gjøre i forhold til demokrati, i forhold til nærhet til tjenesteyting og i forhold til flere viktige spørsmål. Jeg synes også at statsråden tar en farlig ovenfra og nedad-vurdering når hun sier at det er dårlige forventninger til det offentlige tjenesteapparat ute i de små kommunene, og derfor blir man så fornøyd. Det er en farlig vurdering av folks holdning til både demokrati og livskvalitet som jeg vil advare statsråden mot å føre videre. Jeg tror at de som føler at de har et godt tjenestetilbud i dag, har det. Og hvorfor skal vi appellere til enda større forventninger og enda større kravmentalitet, hvis folk er fornøyd? Det er helt klart at små kommuner har sammenheng med større engasjement i det lokale demokrati, gjennom valgdeltakelse, gjennom retting av lister og også gjennom at man føler at man har større nærhet til dem som styrer, til førstelinjetjenesten og til de som skal stå for den velferd som folk forventer å få i et offentlig tjenesteapparat som kommunene skal ha. Det harmonerer også lite med det statsråden har sagt om at brukerne skal få tjenester av høy kvalitet tilpasset sine individuelle behov. Det er også gjerne bedre utført i små enheter med større nærhet.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-01-23:
Jeg takker for den runden. Jeg synes at brukerundersøkelser er veldig viktig, jeg, i offentlig sektor. Vi er vel til som politikere og som tjenesteytere for brukerne, istedenfor at vi skal ha fikse ideer ideologisk eller på annen måte om hvordan vi strukturmessig skal gjøre det for brukeren. Hvis brukeren er fornøyd, betyr vel det at da fungerer samfunnet. Så litt om inntektssystemet. Jeg er enig i at det er viktig, og jeg synes at inntektssystemet fortsatt skal være slik at de som er fornøyd, kan oppleve at det fortsetter også i små kommuner. Jeg er litt i tvil om kommunalministeren og Regjeringen har det til hensikt, for jeg har sett at kommunalministeren har uttalt omtrent følgende: Man skal utrede hvordan økte utgifter for kommuner som vokser raskt i folketall, bedre kan innarbeides i kriteriene for inntektssystemet. Utfordringene for kommuner med sterk nedgang i folketallet må dekkes av skjønnsmidler. Hvorfor skal ikke også kommuner som har en nedgang i folketallet, fortsatt ligge inne med forutsigbare og gode ordninger gjennom det ordinære inntektssystemet?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Eg vil gjerne få lov å stilla eit spørsmål til samferdselsministeren. Statsråden har dei siste par vekene nærmast dagleg vorte konfrontert med ulovlegheiter knytte til enkelte bomstasjonar rundt i landet. På Jæren, der eg bur, har det vore ekstra ille, og det verkar som det er gjort alle moglege feil. Eg er ikkje ute etter å fordela skuld, men Arbeidarpartiet meiner me no må få rydda opp. Difor vil eg gjerne få stilla nokre spørsmål. Me må rydda opp raskt og effektivt for å sikra inntektene, slik at me kan få betra transporttilboda, og det er viktig å rydda opp for å hindra meir irritasjon blant folk. Då har eg nokre synspunkt: Det må verta mogleg å veksla eller å få igjen pengar. Ulovleg gebyr må vekk, og bomstasjonar ein bare kan koma gjennom med brikke, må anten endrast slik at alle kan køyra gjennom, eller dei må alternativt takast vekk. Mine spørsmål er: Vil dette skje, og når vil det skje?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Eg takkar for svaret. Det er greitt at ein no skal få ordningar for veksling, og at det ulovlege gebyret er teke vekk. Statsråden svarte ikkje på spørsmålet om kva ho vil gjera med dei bommane der det bare er mogleg å bruka brikke. I tillegg er det mange av oss – bl.a. har eg gjort det sjølv i det siste, for eg har hatt leigebil – som har betalt meir enn me skal. Korleis vil statsråden sjå til at dei som har betalt inn meir enn dei skal – altså om ein bare har ein 20-kroning og skal betala 5 kr, så har ein ikkje fått 15 kr igjen – skal få betalt det tilbake? Eg ser at professor Jakhelln seier at desse pengane som er ulovleg innbetalte, ikkje kan brukast til føremålet, og han meiner dei bør kunna gjevast til eit veldedig føremål. Eg vil gjerne ha statsrådens kommentar til dei to siste problemstillingane.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Vi har en rekke bompengestasjoner her i landet, og det er en kjent sak at det er en måte vi har finansiert veiutbyggingen på, noe som det har vært stor enighet om. De oppslagene som har vært i media i det siste om lite fleksible løsninger når det gjelder betalingssystemene, er en sak som jeg er veldig opptatt av, fordi det er viktig når vi først har denne finansieringsformen, at vi finner former å ta inn disse inntektene på som er fleksible. Årsaken til at det er viktig, er selvfølgelig at den enkelte forbruker skal oppleve det greit å ha denne type finansiering. Det er Vegdirektoratet som har laget retningslinjer for hvordan disse betalingsformene i praksis skal utføres, og det har vært arbeidet over lang tid med å finne gode løsninger. Det som har skjedd i det siste, og det som har skjedd på Jæren, er at det har vært tatt inn et ulovlig tilleggsgebyr. Den ordningen har nå opphørt. Det betyr at det er ikke ulovlig å kreve inn penger der man gjør det, på den måten man gjør det. Jeg er likevel opptatt av at vi skal finne fram til de beste betalingsformene uansett. Derfor har jeg bedt Vegdirektoratet om å komme med innspill i forhold til hvilke fleksible ordninger man kan ha, og som ivaretar det vekslingsbehovet som man har ved de ulike bomstasjonene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Jeg tror ikke jeg skal gå inn på hvilke veldedige formål som kan være egnet til slikt. Jeg synes faktisk det er viktig at vi bruker inntektene på bompengestasjonene til å finansiere de veiprosjektene som de er ment å finansiere. Når det gjelder de tilfellene hvor man har betalt for mye ved at man har betalt dette tilleggsgebyret, er bompengeselskapet det gjelder her, pålagt å betale tilbake de pengene, gitt at man har en kvittering som bevis på at man har betalt dette. Det har bompengeselskapet fått beskjed om, så det regner jeg med vil bli fulgt opp. For øvrig mener jeg selvfølgelig at inntektene til bompengeselskapet skal gå til det det er ment at de skal gå til.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Jeg er litt usikker på hva slags urettferdighet det vises til – om det er bompengesystemet som sådant, eller hva det går på. Når det er snakk om offentlig tyveri, er jeg også litt usikker på hva det er vist til. Jeg regner med at det går på at det er betalt en tilleggsavgift som man nå har funnet ut ikke er i tråd med loven. Det er tatt et initiativ. Jeg har selv Senere korrigert av statsråden. Brevet var ikke sendt fra statsråden, men fra departementet. skrevet brev til Vegdirektoratet og bedt om at vi nå tar et tak for å finne fleksible betalingsformer som gjør at den enkelte forbrukeren opplever dette som en rimelig måte å betale på. Jeg vil samtidig berømme Vegdirektoratet og Statens vegvesen for den jobb som har vært gjort over mange år. Vi har bomstasjoner som vi har meget gode erfaringer med, og hvor det ikke er kommet inn klager på betalingssystemet. Så utfordringen vår er å finne gode løsninger der man ikke er fornøyd, og det arbeidet er vi i gang med.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Den såkalte ulovligheten som det har vært vist til nylig når det gjelder disse tilleggsavgiftene, er allerede fjernet. Når det gjelder prinsippene om bruk av bompengeløsninger, som jeg opplever at representanten her viser til, er disse bygd på lokale initiativ der man ønsker å få gjennomført konkrete veiinvesteringer. Dette er lokale initiativ som har fått Stortingets støtte for å bli gjennomført. Derfor er det viktig at vi finner effektive måter å få innkrevd disse pengene og få gjennomført disse investeringene på. Når det gjelder å åpne bommene til sideveier: Det er enkelte steder plassert bommer på sideveiene nettopp for å få inn de inntektene en er nødt til å ha for å få bygd disse prosjektene, og for at de som skal ha nytte av disse prosjektene, er med og bidrar til å få gjennomført dem. Da er det viktig at også disse sideveibommene er der.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Når det gjelder nivået på takstene ved de ulike bomstasjonene, er det noe som har ligget inne i prosessene før de konkret har vært behandlet på Stortinget, og det har også ligget inne i forhold til de konkrete prosjektene det her er snakk om. Jeg vil også minne om at det er et viktig element at vi, når vi først har bompengefinansiering, klarer å finne de mest effektive måtene å få inn disse midlene på. Det er viktig både i forhold til de andre bompengeprosjektene som det har vært snakk om i dag, og i forhold til dette konkrete prosjektet. Det er vanskelig å gå inn i ettertid og si at vi skal senke nivået på takstene, fordi det er det som er lagt inn i de økonomiske premissene for prosjektene. Derfor er det farlig hele tiden i etterkant å komme inn og si at nå endrer vi dem, for da rokkeres finansieringsmodellen. Så jeg kan ikke her og nå uten videre gi noe løfte om at vi vil gå inn på en del prosjekter, men jeg kan gå inn og se om inntektene er i tråd med de forutsetningene som har vært lagt til grunn.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Posten Norge BA og NSB BA er egne rettssubjekter. Styret er i henhold til gjeldende organisasjonsform ansvarlig for forvaltningen av det respektive selskapet og for selskapets økonomi. Ved etableringen av BA-selskapene i 1996 ble eiendommene til de tidligere forvaltningsbedriftene Postverket og NSB overført til de nye selskapene. Dette var en viktig forutsetning ved fastsettingen av åpningsbalansen til selskapene. For NSB omfattet dette driftsuavhengige eiendommer som ikke var knyttet til driften av jernbaneinfrastrukturen. En forretningsmessig utvikling av selskapenes eiendommer er en forutsetning for at selskapenes økonomiske forpliktelser skal kunne forsvares, og dermed for at de skal kunne tilby gode tjenester til brukere av post og jernbane. Salg av eiendommer vurderes av selskapene på forretningsmessig grunnlag. Jeg ser det ikke som aktuelt å pålegge selskapene å selge eiendommer til bestemte kjøpere eller å subsidiere eventuelle kjøpere. Dette ville ikke være i tråd med de valgte styringssystemene for selskapene. Den enkelte kommunes behov for eiendommer til ulike formål må dekkes ved ordinært kjøp eller ved samarbeid med andre om tjenlige løsninger. Det er kommunenes oppgave å drive lokal planlegging og peke på hvor de ønsker boligutvikling. Kommunene har i plan- og bygningsloven fått en myndighet de kan bruke aktivt for å fylle sine boligpolitiske oppgaver. Det vil gi en god ramme for dialog mellom kommunene og selskapene om fremtidig utnytting av eiendommer. Posten har det siste året gjennomført en omfattende prosess med salg av eiendommer. 60 eiendommer er solgt, og ti eiendommer – stort sett terminalbygninger – er fortsatt i en salgsprosess. Posten har opplyst at alle de involverte eiendomsmeglerne i særskilt brev har tatt kontakt med de aktuelle kommunene og oversendt salgsprospekter for eiendommene som har vært til salgs. Avhendingene har skjedd i tråd med avhendingsinstruksen for offentlige bygg og er annonsert både i lokal- og rikspressen. Budfristen har vært to måneder, slik at kommunene bør ha hatt god tid til å vurdere tilbudene. Posten har opplyst at Sunndalsøra har kjøpt ett bygg som skal brukes til administrative formål. Posten har også vært i dialog med andre kommuner, uten at dette har resultert i salg til kommunene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Jeg ser absolutt de utfordringene som representanten Holmås påpeker. Jeg er også opptatt av at vi skal gi de riktige og gode rammevilkårene som vi bør gjøre, til både Posten og NSB. De har viktige samfunnsmessige oppgaver å ta vare på. Og for å ta det isolert: Det ville resultere i en forverring for disse selskapene om vi gikk inn på de løsningene som representanten her påpeker. Så vil jeg også understreke at Posten og NSB ved avhending av eiendommer må følge en fremgangsmåte som tilfredsstiller EØS-avtalens konkurranseregler og særskilte retningslinjer for statsstøtte. EFTAs overvåkingsorgan – ESA – har utarbeidet slike retningslinjer, som vi må forholde oss til.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Når det gjelder forkjøpsrett, var jeg inne på at det er det ikke anledning til å gi. Jeg mener at kommunene til enhver tid har innsikt i hvilke eiendommer som er til salgs, slik at man har mulighet til å være på banen i forhold til kjøp her. Så det er ingenting i veien for at kommuner som har både evne til og interesse av å komme inn og kjøpe, har anledning til det.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Problemstillingen har som kjent vært forelagt Justisdepartementet, som mener at det ikke foreligger hjemmel for å ilegge tilleggsgebyr for kunder som ikke kan betale nøyaktig beløp på myntautomaten, og ordningen med tilleggsavgift vurderes derfor som ulovlig. Jeg er kjent med at Vegdirektoratet har tilskrevet alle vegkontorer med sikte på å oppheve ordningen med tilleggsgebyr umiddelbart. Jeg forutsetter også at bilister som har passert gjennom bomstasjonen fram til dette tidspunkt, plikter å betale bompengeavgiften, men ikke tilleggsgebyret. Har bilføreren i et slikt tilfelle allerede betalt tilleggsgebyret og kan bevise det ved kvittering eller på annen måte, kan dette kreves tilbake.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Mitt departement har skrevet til Vegdirektoratet og bedt om en vurdering av fleksible betalingsordninger. Dette regner jeg med det kommer et svar på. Det representanten her refererer til, er en form for fleksible løsninger. Jeg syns faktisk ikke det er uforståelig. Og det som er et viktig aspekt her, som er viktig for forbrukeren, er at vi må finne løsninger som er rimelige også. Ja, det er viktig både at forbrukeren forstår betalingssystemet, og at det er smidige løsninger. Men det er også viktig at vi holder kostnadene nede, for jeg vil tro at forbrukeren ikke er tjent med at vi fordyrer bompengeinnkrevingen med f.eks. å ta manuell betaling, som er veldig fleksibelt. Så her må vi ha en balansegang. Men mitt mål er at vi skal finne fleksible, gode og forståelige løsninger for forbrukeren.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Da vil jeg med stor glede vise til systemet i Trondheim, hvor man har slike fleksible løsninger. Man har registrert veldig få – personlig har jeg ikke registrert noen – klager på systemet i Trondheim. Det er veldig fleksibelt, og det består av over 20 ubemannede stasjoner. Så det er mulig å få til slike løsninger. Som sagt, forholdet til den enkelte forbruker er viktig, og vi skal finne de beste løsningene, men vi må hele tiden være bevisst på at vi ikke skal fordyre løsningene. Det er min utfordring, og det kommer jeg til å jobbe for.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Som representanten Hansen viser til, arbeider departementet nå med sluttføring av anbudsdokumentene for neste anbudsperiode, som starter 1. april 2003. Etter prosedyrene for anbudsutlysning kan ikke departementet si noe nærmere om hvilke anbudskrav som vil bli stilt, før anbudsutlysningene offentliggjøres til våren. Jeg kan imidlertid opplyse at departementet legger stor vekt på å opprettholde et godt transporttilbud på de regionale flyplassene. Når det gjelder tekniske krav til fly, viser jeg til at disse fastsettes av Luftfartstilsynet. I anbudsutlysningen vil det generelt bli stilt krav om at flyene må tilfredsstille de til enhver tid gjeldende krav til sikkerhet som fagmyndighetene stiller. Jeg er kjent med at det skjer en del utviklingsarbeid på de områdene som representanten Hansen viser til, og jeg vil følge utviklingen nøye.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Når vi har jobbet med denne anbudsprosessen, har vi selvfølgelig fått mange innspill fra ulike regioner som har dette tilbudet. Det er elementer som vi selvfølgelig ser på. Vi er også opptatt av at vi skal få et godt tilbud til dem som bor i disse områdene, og at vi samtidig skal få et så rimelig og godt tilbud som mulig. Og det er viktig, fordi vi bruker statlige midler på å kjøpe disse tjenestene. Det er en satsing vi skal fortsette med, men det er mange ting som tilsier at løsningene kan bli dyrere i framtiden, jf. det som skjer innenfor luftfarten generelt. Det er en stor utfordring for oss. Men mitt mål er at vi gjennom denne anbudsprosessen skal finne best mulige transportløsninger på det regionale nettet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Den nye motorvegen mellom Gutu og Kopstad, som ble åpnet i oktober 2001, gir fordeler både for gjennomgangstrafikken på den nye E18 og lokaltrafikken langs gamle E18. Ved å kreve inn bompenger også på gamle E18 sikrer man at flest mulig trafikanter benytter den nye motorvegen. Resultatet er en betydelig nedgang i trafikken på gamle E18, til glede både for beboere langs vegen og for lokale trafikanter. Det er derfor ikke urimelig at lokale trafikanter er med på finansieringen gjennom bomavgift. Dagens plassering ved Ødegården på kommunegrensen mellom Sande og Holmestrand er vurdert som den gunstigste for lokaltrafikken. Dette vedtok også fylkestinget ved sin behandling 22. desember 1997. Bommen berører ikke interntrafikken verken i Sande eller i Holmestrand kommune. Det er allerede gitt fritak for bomavgift for husstandene i Sande syd for bommen, slik at disse fritt kan passere bommen når de skal til kommunesenteret. Det er ikke betaling for mopeder, motorsykler, passasjerer og busser i rute. Takst- og rabattsystemet er i samsvar med takstretningslinjene, og med mulighet for rabatter på opptil 50 pst. ved kjøp av brikke. De hyppigste brukerne oppnår dermed størst rabatt. Det er generelt stort press for å oppnå særordninger og betalingsfritak i bompengesaker. Jeg kan ikke se særlige grunner for at trafikken mellom disse to kommunene skal innvilges særordninger utover dagens rabattsystem, spesielt med tanke på at trafikkforholdene er forbedret etter at E18 ble lagt om.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Jeg anser dette for så vidt som et nytt spørsmål som ikke er knyttet opp til den konkrete bommen på E18. Men når det gjelder funksjonshemmede, finnes det retningslinjer for dette. Saken har vært behandlet i Stortinget, hvor man kom til at man ville gi funksjonshemmede fritak for betaling ved bomringer, men ikke ved andre bomstasjoner. Nå satt ikke jeg på Stortinget da, men bakgrunnen for det var nok at prinsippet er at alle trafikanter som nyter godt av et prosjekt, skal være med og bidra til finansieringen. Men så valgte man allikevel å gi dette fritaket ved bompengeringer.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Når det fortsatt er slik at vi skal få til en raskest mulig nedbetaling av de prosjektene vi går inn og prøver å finansiere på denne måten, tilsier det at vi bør ha flest mulig til å betale. Med mindre det er helt spesielle forhold som gjør at det finnes grupper som bør fritas – og nå prøver jeg å være generell, for det er andre grupper som også vil kunne mene seg å være spesielle i så henseende – er utgangspunktet at alle trafikanter som har nytte av et prosjekt, skal betale. I den grad det er grunn til å gi helt spesielle særordninger, får man komme tilbake til det. Det kan man gjerne gjøre ved en prinsipiell behandling, men det vil også være aktuelt når man utformer de konkrete prosjektene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Det arbeides med to saker som gjelder utvidelse og utbedring av lufthavnen. Det er nytt ekspedisjonsområde og forlengelse av rullebanen. Eventuell forlengelse av rullebanen er foreløpig stilt i bero i påvente av avklaring med Luftfartstilsynet i forhold til nye forskrifter for utforming av store flyplasser. Dette ble det orientert om i budsjettproposisjonen for 2001. I samme proposisjon ble det opplyst at planleggingen av et nytt terminalbygg på Kirkenes lufthavn skulle videreføres, og at man ville presentere utbyggingsforslag på et senere tidspunkt. Luftfartsverket utarbeidet våren 2001 et forprosjekt for nytt ekspedisjonsområde på Kirkenes lufthavn. Prosjektet ble kostnadsberegnet til om lag 200 mill. 2001-kroner. På grunn av den generelle økonomiske situasjonen valgte Luftfartsverket ikke å gå videre med prosjektet på det daværende tidspunkt. I Luftfartsverkets infrastrukturplan for 2002-2005 er tiltak prioritert som har direkte sikkerhetsmessig betydning, og som følger av myndighetskrav. Nytt ekspedisjonsbygg på Kirkenes lufthavn er på denne bakgrunn ikke prioritert i infrastrukturplanen. Luftfartsverket mottok høsten 2001 henvendelse fra Sør-Varanger kommune om kommunal forskuttering av nytt ekspedisjonsbygg på 30 mill. kr, noe Luftfartsverket avslo siden det ikke ville være i stand til å fullfinansiere prosjektet innenfor egne budsjetter. Disse midlene var en del av den statlige omstillingsbevilgningen som tilfalt Sør-Varanger-samfunnet etter at staten solgte seg ut av AS Sydvaranger. Etter det jeg kjenner til, er beløpet på 30 mill. kr som var tenkt til forskuttering av nytt ekspedisjonsbygg, nå omdisponert til næringsfond. Blant annet på grunn av betydelig trafikknedgang siden september i fjor er Luftfartsverkets økonomiske situasjon for tiden svært anstrengt, og en rekke investeringstiltak vil måtte gjennomgås nøye. De betydelige utbyttekrav som bl.a. den forrige regjeringen påla Luftfartsverket, har også bidratt til at Luftfartsverket ikke har kunnet prioritere denne terminalutbyggingen tidligere. En eventuell framtidig utbygging av Kirkenes lufthavn må etter min vurdering ses i lys av utviklingen av flytrafikken framover og etatens økonomiske situasjon.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Det ligger selvfølgelig til grunn. Men nå er det slik at statsråden ikke har muligheten til å bedre økonomien til Luftfartsverket som sådan utover det vi har gjort gjennom ulike tiltak for inneværende år, bl.a. har flypassasjeravgiften blitt fjernet i håp om at det vil bety en bedret økonomisk situasjon for Luftfartsverket. På den måten vil Luftfartsverket ha økonomi til å kunne foreta denne typen investeringer. Luftfartsverkets anstrengte økonomi har konsekvenser for alle typer investeringer, derfor er det viktig at vi nå tenker sikkerhet først. Jeg vet, og jeg kommer til å legge vekt på framover, at det er en utfordring for terminalbygget på Kirkenes, og det kommer jeg til å ha med meg videre, men akkurat nå er Luftfartsverkets økonomi slik den er, og det er en utfordring for oss alle.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Da vil jeg minne om at forrige regjering – hvor finansministeren kom fra Finnmark – heller ikke fant rom for noen ekstra bevilgninger til dette tiltaket over statsbudsjettet, som jeg nå opplever at det nesten blir spurt om. Heller ikke den forrige regjeringen kunne gjøre det, selv om man da hadde en bedre økonomi i Luftfartsverket. Rammene er ikke endret i forhold til det. Luftfartsverket har en mye mer anstrengt økonomi nå enn de hadde da. Og det er slik at denne type utbygging skal skje over Luftfartsverkets budsjett. Jeg vil bare minne om at heller ikke andre investeringstiltak av denne typen blir gjennomført nå. Nå er det først og fremst sikkerheten som prioriteres.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Eksporten av norsk ferskfisk til Japan skjer for det meste med det russiske flyselskapet Aeroflot på oppdrag av norske fiskeeksportører. Rutinemessig har Aeroflot hittil vært engasjert til å fly fra to til fire ganger i uken, alt avhengig av sesongen, og flygningene skjer normalt fra lufthavnene Banak, Evenes, Trondheim og Bergen. Flygningene har ofte hatt Harstad/Narvik Lufthavn, Evenes, som utgangspunkt, men med varierende hyppighet. Aeroflot har benyttet russiskbygde fraktfly av en spesiell type til denne fiskefrakten. Denne flytypen hører imidlertid til den kategori fly som vil bli forbudt benyttet på flyplasser i hele EØS-området fra og med 1. april 2002, på grunn av for støyende motorer. Aeroflot har derfor – etter hva vi vet – valgt å gå til anskaffelse av DC-10 fraktfly for å kunne fortsette sine fraktoppdrag i Vest-Europa. Samferdselsdepartementet er kjent med at Aeroflot har vurdert inn- og utflygingsforholdene på Harstad/Narvik Lufthavn, Evenes, for sine nyanskaffede DC-10 fraktfly, og at selskapet har kommet til at det er ønskelig å flytte fiskefraktoperasjonene til Gardermoen. Departementet antar at dette har sammenheng med de begrensninger som er knyttet til å utnytte lastekapasiteten. Gjeldende prosedyre for inn- og utflyging er tilpasset de topografiske forholdene rundt flyplassen og medfører at visse flytyper, bl.a. DC-10, ved avgang må ha redusert vekt. Etter Luftfartsverkets vurdering er imidlertid de tekniske, operative, kapasitetsmessige og miljømessige forhold knyttet til selve flyplassanlegget ved Harstad/Narvik Lufthavn, Evenes, av en slik karakter at Aeroflots fiskefraktoperasjoner burde kunne fortsette ut fra Evenes selv med vektbegrensninger. Luftfartsverket understreker imidlertid at de selv ikke utfører bakketjeneste på sine flyplasser, og at losse- og lasteutstyr tilpasset den enkelte flytype således ikke hører inn under Luftfartsverkets ansvarsområde. Som det framgår av mitt svar, synes det å være en kommersiell vurdering som ligger til grunn for Aeroflots beslutning om å benytte Oslo Lufthavn, Gardermoen, for sine operasjoner med DC-10 fraktfly. De nye støyforskriftene er allmenngyldige og gjelder alle flyselskap og lufthavner.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Som det har framkommet, er dette kommersielle løsninger. Dette er ikke løsninger som staten på noe vis har vært inne og styrt. Her har man funnet kommersielle løsninger, mellom dem som ønsker å eksportere fisk, og dette russiske flyselskapet. Det er et område som staten ikke har vært inne og regulert på noe vis, annet enn gjennom de miljø- og støyforskriftene som gjelder allment, og som ikke er spesielle, ikke på Evenes heller. Det var det som regulerte den forrige flytypen som Aeroflot brukte. Klarer man å komme fram til kommersielle løsninger nettopp med å fly videre på Evenes, også i en situasjon hvor man tilfredsstiller støy- og miljøkravene, er ingenting bedre enn det.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-23:
Jeg har svært varme følelser for den landsdelen det her er snakk om, og jeg er veldig interessert i at man skal lykkes næringsmessig, også med å eksportere fisk derfra. Men det er en stor forskjell på de rutene som vi snakket om når det gjelder persontransport, og denne type kommersielle løsninger for frakt av fisk, som er en kommersiell virksomhet i forhold til næringsvirksomhet. Dette er ikke rutefly. Dette er avtalt mellom næringen og dette flyselskapet. Slik er det alltid med næringstransport av denne karakter. Staten er ikke inne og regulerer på den måten. Jeg føler meg trygg på at næringen vil være opptatt av å finne gode løsninger for denne transporten sammen med flyselskapet, om det er Aeroflot eller andre selskap, gitt at de tilfredsstiller de krav som er satt til både sikkerhet og miljø.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Jeg tror alle i denne salen ville oppfattet det som blodig urettferdig om de skulle ha passert en bom med stor vilje til å betale, og opplevd at det er systemet som hindrer, og at man deretter blir den som skal ta straffen. Når det ligger politiske vedtak bak plassering av veibommene, tror jeg det er rimelig å anta at de fleste – ut fra et vanlig folkelig synspunkt – vil si at ekstragebyrer er offentlig tyveri. Det krever kontant handling for å kvittere ut folks reaksjon, for bompengesystemet krever en legitimitet i befolkningen som en viktig finansiering av veibyggingen. Gjør vi ikke noe, bidrar vi til politikerforakt. Mitt spørsmål er: Hvorfor kan ikke statsråden ta innover seg den urettferdigheten som folk opplever, og umiddelbart reagere, for det må være rimelig å oppfatte det folk nå føler? Og hvorfor kan man ikke avvikle det som er feil i systemet i dag?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Nå har beløpet som innkreves av bilistene i alle bomstasjoner, kommet opp i astronomiske 2,5 milliarder kr pr. år, og staten er jo umettelig når det gjelder å sette opp flere bomstasjoner. På alle mulige måter skal alt tettes, og nå viser det seg at det er en stor diskusjon om lovligheten av en hel del av disse ekstrainnkrevingene på sideveier, om at en ikke har penger, om gebyrer og om alt mulig. Vil ikke statsråden istedenfor å fortsette hele denne farsen som nå har pågått veldig lenge, like godt åpne de bommene som det nå er diskusjon om hvorvidt er lovlige eller ikke, og la bilistene kjøre der gratis inntil lovligheten er avklart en gang for alle?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I Norge har det i stadig større tempo blitt etablert bompengestasjoner for å finansiere veibygging som bilistene allerede har betalt gjennom avgifter til staten. I VG 7. januar d.å. kommer det frem at bompengeselskapene, i tillegg til avgiften, tar skyhøye gebyrer hvis bilisten ikke har med seg penger. Dette gjelder ofte for bilførere som ikke har kunnskap om at det er en bompengestasjon i området. Vil statsråden sørge for at disse urettferdige gebyrene blir fjernet?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Jeg er for så vidt fornøyd med at det blir gjort noe med tilleggsgebyret. I VG står det om en annen, lignende sak. Nå skal det bli grønt lys for myntautomater, men det vil fungere på følgende måte: Om du har for høyt beløp, men mynter: putt på, ta imot kvittering og krev beløpet tilbake på nærmeste Esso-stasjon. Har du bare sedler eller for lite mynter, trykk på knappen og få dermed tre dagers utsatt betaling. Dette minner nærmest om en parodi. Men så står det videre at ifølge samferdselsministeren derimot er det ikke så uforståelig. Mener virkelig samferdselsministeren at dette er en brukbar og moderne metode for bilister i dagens Norge?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Jeg blir nesten helt matt når jeg hører på en del av svarene. Statsråden kommer jo fra det private næringsliv. Det er egentlig bare å gå rett ut på gaten eller hvor som helst, så kan man få kjøpt en vare på en automat eller på andre måter. Det private næringslivet har allerede i dag mange enkle metoder hvor man bl.a. får tilbake vekslepenger. Hvorfor skal det da være så innmari vanskelig når man plutselig kommer inn i byråkratiet?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2002-01-23:
Statsråden er oppteken av at folk skal oppleve bompengar som tenlege verkemiddel. Gjennom handsaminga av Nasjonal transportplan vart det drøfta eventuelle tiltak for å redusere bompengar ved spesielt tre bompengeanlegg som har ein høg kostnad, m.a. Fjærlandstunnelen i Sogn og Fjordane, der det kostar 150 kr å passere med ein personbil. Dette hindrar utvikling av tenlege bu- og arbeidsområde, og det hindrar òg utvikling av lokalt næringsliv. Vil statsråden ta initiativ for å redusere bompengeavgiftene ved desse bompengestasjonane, som nemnt i drøftinga av Nasjonal transportplan, til eit nivå som kan opplevast som rimeleg for den enkelte brukar?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2002-01-23:
Eg vil få stille følgjande spørsmål til landbruksministeren: «Gjennomsnittleg mjølkekvote for leverandørar i Tine Vest sitt marknadsområde, som omfattar Hordaland, Sogn og Fjordane og Sunnmøre, er i dag om lag 60 000 liter, eller 12 mjølkekyr. Landbruksministeren har sagt at bruk med 13–14 mjølkekyr ikkje skal ha livets rett i framtida. Korleis vil statsråden vidareutvikle jordbruket på Vestlandet og i landet elles og ivareta målsetjingane i St.meld. nr. 19 for 1999-2000 om trygg mat, kulturlandskap og busetnad med dei store strukturendringane ein her legg opp til?»
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2002-01-23:
Eg takkar statsråden for svaret. Statsråden seier i eit intervju i Nationen at storleikstilhøvet på mjølkebruka våre har vore fastlåst sidan 1984. I denne tida har gjennomsnittleg mjølkekvote auka frå 56 000 liter til vel 70 000 liter, og meir enn 12 000 mjølkeproduksjonsbruk er lagde ned. Ser ikkje landbruksministeren framfor seg ei satsing òg på gjennomsnittsbruka for å sikre moglegheit til investeringar og vidare drift? Det er slik at topografien set grenser for kor store bruk ein kan ha, m.a. i den delen av landet som landbruksministeren kjem frå. Vil landbruksministeren syte for at kanaliseringspolitikken vil stå fast i framtida, og at dei som overtek bruk, gjerne i kombinasjon med andre landbruksnæringar i tillegg til mjølkeproduksjon, òg skal sjå at det finst utviklingsmoglegheiter for vidare drift? Det er skapt uvisse om kva landbruksministeren eigentleg meiner. Derfor spør eg: Vil statsråden arbeide for ei inntektsutvikling i landbruket som er slik at òg dagens gjennomsnittsbruk i mjølkeproduksjon får rom for investeringar som sikrar framtidig drift?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2002-01-23:
Eg takkar for svaret. I innstillinga frå næringskomiteen til St.meld. nr. 19 for 1999-2000 er det frå fleirtalet i komiteen, alle med unntak av Høgre og Framstegspartiet, sagt at løyvingane over jordbruksavtalen til investeringar i tradisjonelt landbruk bør aukast for å kunne oppretthalde og utvikle eit berekraftig landbruk. Til merknaden er det ikkje knytt vilkår om større einingar. Før valet svara Sponheim slik på spørsmål frå eit av faglaga i Hordaland: «Venstre meiner at samfunnet må vere villeg til å betale for eit desentralisert landbruk med variert bruksstruktur og allsidig drift. Det inneber at ein må vere villig til å gje meir til små bruk enn det vi gjer i dag.» Med unntak av at Venstre har gått i regjeringssamarbeid med Høgre, kva andre saklege argument ligg bak landbruksministeren si endra haldning til småskalalandbruket?
Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-23:
Jeg har ikke sagt at bruk med 13–14 melkekyr ikke har livets rett. Det jeg har sagt, er at det ikke er mulig å bygge videre på en struktur basert på 13–14 melkekyr. Det har vært en meget begrenset strukturutvikling innen melkeproduksjonen samlet sett de siste 20 årene, noe som har gitt melkeprodusentene lite handlingsrom. Gode inntektsmuligheter er avgjørende for om folk ønsker å satse på landbruket. For å sikre en framtidig rekruttering til melkeproduksjonen mener jeg derfor det er helt nødvendig å gjøre dagens kvoteordning mer fleksibel, slik at flere får muligheten til å øke inntektsgrunnlaget. Det utredes nå ulike alternativ innenfor omsetningssystemet for melkekvoter som kan gi økte tilpasningsmuligheter for produsentene. I lys av denne utredningen vil det i det kommende jordbruksoppgjøret bli vurdert endringer i kvoteordningen som generelt sett kan øke melkeprodusentenes tilpasningsmuligheter. Rekruttering til næringen er en forutsetning for å nå Stortingets landbrukspolitiske mål om et levedyktig og bærekraftig landbruk i hele landet. Tiden er inne for å øke melkeprodusentenes handlingsrom dersom man skal sikre produksjonen av landbrukets samfunnsoppgaver også i framtiden. En viss strukturutvikling innebærer at antallet melkeprodusenter reduseres noe. Jeg mener imidlertid dette er helt avgjørende for å få kvalifiserte folk til å satse i næringen. Et nedslitt driftsapparat og nye krav til husdyrrom har skapt et betydelig behov for investeringer i næringen, og også tiltak for å møte dette behovet er nødvendig for å gi de unge tro på en framtid i melkeproduksjonen. Ved investeringer i nytt driftsapparat vil det være lite kostnadseffektivt og framtidsrettet å ikke bygge for en noe større produksjon. Dagens kapasitet på norske melkebruk er i stor grad basert på investeringene på 1970-tallet, og vi bør ikke basere nye investeringer som skal gjelde for den neste 20–30-årsperioden, på den samme strukturen som det ble investert for på 1970- og 1980-tallet.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-23:
La meg først få si at det var jo nettopp – med et nøyaktig referat fra referentene – hva landbruksministeren faktisk sa fra denne talerstol, som gjør at spørsmålsstilleren i dag fremkommer med en usannhet i sitt spørsmål, for det er nettopp strukturen og framtiden og muligheten til å kunne forbli i melkeproduksjonen som er hele mitt anliggende. Det som burde bekymre spørsmålsstilleren og alle andre som er opptatt av disse spørsmålene, er: Hva skjer med melkeproduksjonen hvis ikke flere kommer i gang med å fornye et driftsapparat? Det er den stille død blant melkeprodusentene på bygdene landbruksministeren frykter. Det er nødvendig å gi handlingsrom til å kunne fornye et driftsapparat. All erfaring innenfor landbruksøkonomien gjennom alle år har vist at når man skal gå på den store investering som et nytt driftsapparat, en ny driftsbygning, i realiteten er, må volumet økes noe for den enkelte. Kalkylene sier det, og også rapportene fra fylkene sier nå at dette stopper opp fordi man ikke får anledning til å planlegge for en noe større produksjon. Det er det jeg ønsker å ta tak i, og det står i den landbruksmeldingen som også Senterpartiet var med på å legge fram for få år siden, at det er nødvendig å gjøre små strukturendringer i melkeproduksjonen for å kunne få nysatsing.