Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Forslaget vi har til behandling i dag, går ut på at man ønsker at hviletidsbestemmelsene for politifolk fortsatt skal være avtalefestet og ikke fastsatt gjennom forskrift, slik det nå arbeides med i departementet. Flertallets svar på dette er at situasjonen i politiet den siste tiden har skapt usikkerhet med hensyn til hvorvidt man ville kunne komme til enighet om en ny avtale om hviletid. Dersom man ikke kom til enighet i forhandlinger, ville det bety at politistyrken ville ha vært omfattet av arbeidsmiljølovens hviletidsbestemmelser, uten tilpasninger til politiets spesielle behov for å være operative. En slik situasjon ville svekket betydelig politiets evne til å løse de oppgaver som politiet har ansvar for. Det ville svekket samfunnets evne til å opprettholde lov og orden, og det ville skapt frykt og usikkerhet i befolkningen. På denne bakgrunn ble det besluttet å forskriftsfeste hviletidsbestemmelsene for politiet. Forslaget til forskrift som nå er på høring, er i praksis forskriftsfesting av den gjeldende framforhandlede særavtale på disse punkter. Av opposisjonen hevdes det at Regjeringen med dette overkjører forhandlingsretten. Det er jeg sterkt uenig i. I vår arbeidslivsmodell legger vi til grunn at lønns- og arbeidsvilkår i utgangspunktet framforhandles av partene. I arbeidsmiljøloven har vi, særlig når det gjelder arbeidstidsbestemmelsene, gitt partene muligheter til å forhandle fram avtaler som går utenfor de rammer som er satt for arbeidstakere og bedrifter som ikke er organisert. Men vi har også gitt samfunnet en mulighet til å forskriftsfeste unntak fra arbeidstidsbestemmelsene for deler av den offentlige forvaltningen når virksomheten vanskelig kan tilpasses lovens bestemmelser. Det er en rekke arbeidstakergrupper som i dag får sin arbeidstid regulert gjennom slike forskrifter. Poenget er at samfunnets behov må legges til grunn. Så må det utformes arbeidstidsbestemmelser som tilpasses og balanserer den spesielle virksomhetens art opp mot arbeidstakernes helse, mot miljø og sikkerhet. I dette tilfellet var det klart at samfunnets behov for et operativt politi var truet. Derfor måtte Regjeringen bruke den forskriftshjemmelen som er gitt for å regulere arbeidstidsbestemmelsene. Tvungen lønnsnemnd er en helt klar parallell når det gjelder lønnsfastsettelse. Når samfunnsinteresser står på spill i en lønnskonflikt, griper vi inn og overstyrer partene med tvungen lønnsnemnd. De siste ti årene har det blitt vedtatt lønnsnemnd ni ganger. I alle disse tilfellene har dagens opposisjonspartier stemt for lønnsnemnd. Høyresidens betraktninger om Politiforbundets forhandlingsrett i denne saken er derfor mer styrt av situasjonsbestemte politiske motiver enn av prinsipielle betraktninger. Høyresidens argumenter bygger på en blind tro på at det ville blitt oppnådd enighet i forhandlingene. Men hva om det ikke hadde skjedd? Hva om vi den 1. juli hadde stått med et politikorps som måtte gå etter arbeidsmiljølovens hviletidsbestemmelser, som ikke er brukbare i det hele tatt for politiets spesielle virksomhet? Hva hadde opposisjonen sagt da? De ville selvsagt pekt på at det var Regjeringens oppgave å sørge for et operativt politi. Vi ville ikke vente til en slik situasjon oppstod før vi begynte en forskriftsprosess. Vi gjør det i tide – av hensyn til befolkningen, av hensyn til samfunnet. Vi tar ansvar. Det eneste opposisjonspartiet som har holdt hodet kaldt i saken om forskriftsfesting, er Venstre. Jeg tolker Venstres merknad og forslag dit hen at de evner å fylle sin rolle som opposisjonsparti, samtidig som de anerkjenner Regjeringens ansvar for å sørge for at vi har en tilstrekkelig politistyrke. At Fremskrittspartiet, som bare kjenner begrepet «ansvar» av omtale, opptrer som de gjør, forundrer ingen. At de tidligere regjeringspartiene Høyre og Kristelig Folkeparti hiver seg på Fremskrittspartiets linje i denne saken, er mer forstemmende. Jeg ville trodd at disse partiene i likhet med Venstre evnet å ha oppfatninger om konflikten i politiet uten å kaste samfunnets behov for sikkerhet over bord. Det er i alles interesse at Politiforbundets arbeid for medlemmenes lønns- og arbeidsvilkår føres i de rette kanaler, som er ordinære avtaleforhandlinger. Jeg registrerer at det nå er i gang forhandlinger mellom Politidirektoratet og Politiets Fellesforbund, og at det sies at forhandlingene foregår i en god tone. Det er bra ikke bare for de politifolkene det gjelder, men også for samfunnet, som trenger en operativ og funksjonell politistyrke. Det er mitt håp at man gjennom forhandlinger finner løsninger på de utfordringene som har skapt usikkerhet. Men det er også min faste overbevisning at det er rett av Regjeringen å sikre at vi har nok politi gjennom den omtalte forskriften.