trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-15:
Det er relativt jevnt i disse debatter at nestlederen i Arbeiderpartiet er den som blir tildelt replikk på meg. Hvis jeg skulle være så heldig å bli innvalgt igjen på Stortinget, må jeg, i likhet med Kjell Magne Bondevik, si at noe jeg kommer til å savne i neste periode, er at Tom Thoresen ikke vil være her for å kunne fortsette med disse replikkene. Så til innfasing av oljeinntekter. Som om vi skulle ha helt andre rammebetingelser! Vi har ganske enkelt andre politiske synspunkter. Jeg husker mange debatter, særlig fra den tiden da vi hadde 150 000–180 000 arbeidsledige. Da sa faktisk Arbeiderpartiet at tiden var inne for å øke de offentlige utgiftene, at man ikke nødvendigvis skulle øke inntektene, men skulle få stimulans i økonomien. Vi har av og til hatt litt sans for det. Det er den realøkonomiske situasjonen som er avgjørende. Nå er det mange i denne sal som sier at vi har mangel på arbeidskraft. Jeg kjøper ikke den, for jeg leste i en annonse fra LO Oslo og Akershus fra mai der de påpekte at det var 70 000 arbeidsledige. Det var 90 000 deltidsansatte, særlig i helse- og eldreomsorgssektoren, og mange av dem ville gjerne ha heltidsstillinger, men det var mangel på penger. Det er en stor arbeidskraftsreserve i form av folk som er ansatt i deltidsstillinger. Vi vil gjerne bruke penger i helsevesenet og i eldreomsorgen for å få dem over på heldagsstillinger. Det er ikke mangel på arbeidskraft. Det er mangel på penger. De internasjonale konjunkturer er for øyeblikket litt nedadgående, og sentralbanksjefer setter ned renten for å få fortgang i økonomien. Særlig i IT-bransjen er det ganske betydelige oppsigelser og permitteringer. Vi er villige til å gjøre ting innenfor det som er fornuftig, f.eks. som vi har skissert i denne debatten: La oss bevilge en god del mer penger, f.eks. et par milliarder kr til veisektoren for å få sysselsatt dem som er ledige der, slik at det blir en realfordel for norsk samfunnsliv.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-15:
Jeg vet ikke om jeg skal le eller gråte, men igjen insinuerer Lars Gunnar Lie at hvis vi reduserer bensinavgiften slik at bensinprisen synker til mellom 7 kroner og 6 kroner og 50 øre, betyr det prisøkning! Hvis vi reduserer elavgiften slik at den blir mindre, hvis vi reduserer kjøpsavgiften på bil, hvis vi reduserer en rekke avgifter, skulle det altså bli prisstigning av det! Jeg begriper det ikke. Lars Gunnar Lie sier selv at når man reduserer momsen på matvarer, går prisene ned. For det er jo det vi bruker mye penger på. Vi pøser dem ikke ut, vi lar være å trekke så mye inn fra det norske folk i form av avgifter! I vårt budsjett for dette år foreslo vi ca. 40 milliarder kr i skatte- og avgiftslettelser, og så reduserte vi netto utgifter med 20 milliarder kr. Enkelt sagt foreslo vi altså å redusere overskuddet i statsbudsjettet med 20 milliarder kr – fra de 170 milliardene det lå an til, og ned 20. Men likevel, et gigantisk overskudd. Og hvorfor skulle det bli prisstigning – det spør jo også arbeiderpartifolk om – av å redusere avgiftene? Jeg begriper det ikke. Jeg begriper heller ikke at hvis man gir skattelettelser til folk flest slik at de ikke er så avhengig av å gå til sin bedrift, til sin arbeidsplass, og kreve lønnsøkning for å stå stille kjøpekraftsmessig eller for å oppnå en viss forbedring i forhold til prisstigningen, så skulle det i seg selv medføre prisøkning! Det er jo nettopp når man går til sin arbeidsplass, til sin bedrift, og krever høyere lønn at bedriftene som følge av den høyere lønnsutbetalingen og den høyere arbeidsgiveravgiften osv. må øke sine priser for å dekke inn de økte kostnader til lønn! Så når vi gir skattelettelser i stedet for det, slipper vi den prisøkningen. Så jeg står fast ved – og jeg prøvde å beskrive hva som var keiserens nye klær for en god stund siden – at her er det altså vi som er den lille gutten, og det er det store flertallet i denne salen som er keiseren som ikke skjønner at når man setter ned skatter og avgifter, setter man ned prisene, og dermed rentene.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-15:
Først må jeg si at det var meget interessant å få bekreftet av Per-Kristian Foss at han også er enig i at hvis man reduserer avgifter, går prisene ned, som han sier, på kort sikt. Det kommer an på hvor lang den korte sikten er, for de fleste er faktisk opptatt av prisene de betaler i butikken! Og hvis det er slik at økonomien er god, også på litt lengre sikt, er det jo fullt mulig å gjøre den samme operasjonen en gang til. Jeg er klar over at ikke alle kan gjøre dette, men den gode økonomien vi har i Norge, gjør det altså mulig å påvirke også på litt sikt prisstigningen som folk flest er opptatt av. Og de studerer ikke det såkalt underliggende inflasjonstrykket. Det tror jeg heller ikke Norges Bank ville gjøre på lang sikt, for hvis prisene som folk flest møter, er relativt stabile, og det er en lav inflasjonstakt, er det det som etter min oppfatning vil gjelde for rentefastsettelsen. Hvis ikke jeg husker helt feil, har man i de siste rapportene fra Norges Bank om at man ikke har satt ned renten, også vist til den delen av prisene som gjelder avgiftsøkninger. Og det er jo det som er det viktige i realøkonomien, de prisene som man der finner. Det er klart at hvis man gjør det samme med skattene, hvis man reelt sett senker skattetrykket, som jeg nevnte i sted når det gjelder bedriftene, vil man se at skattesatsene har direkte innflytelse på bruttolønnskrav – lavere satser eller høyere bunnfradrag. For i lønnsoppgjørene – og det tror jeg ikke Foss har fått helt med seg – er det den reelle kjøpekraft som er grunnlaget for kravene. Ved hvert eneste lønnsoppgjør er det kjøpekraften som ligger til grunn, og den er avhengig av hva man samme året har gjort med skattetrykket.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-15:
I sammendraget i innstillingen står det: «Det ville være uheldig om store svingninger i avkastningen i fondet fra år til år skulle forplante seg til fastlandsøkonomien gjennom endringer i bruken av oljeinntekter over statsbudsjettet. For å motvirke slike svingninger bør den forventede realavkastningen av Petroleumsfondet, og ikke den faktiske, danne utgangspunktet for innfasingen av oljeinntektene. Ved beregning av den forventede realavkastningen er det lagt til grunn en realrente på 4 pst. Videre tar beregningene utgangspunkt i størrelsen på Petroleumsfondet ved inngangen til budsjettåret.» Hvis vi sier, for argumentets skyld, at det var 350 milliarder kr i petroleumsfondet ved inngangen til dette året, tilsvarer 4 pst. – hvis dette var gjort gjeldende – 14 milliarder kr i innfasing av oljeinntekter i år. Er det slik å forstå at det er denne måten å tenke på man skal ha for fremtiden, at det er det man får ved dette regnestykket, som skal avgjøre og være en bunnplanke i budsjettet? Hvor mye oljeinntekter vi skal bruke, begynner man med, istedenfor omvendt, som man har gjort nå. Hvordan kan dette egentlig bli jevn innfasing? For øyeblikket forventer man at det ved inngangen til neste år er 600 milliarder kr i fondet, og da vil beløpet øke fra 14 milliarder kr til 24 milliarder kr. Hva har Regjeringen tenkt å gjøre under revidert behandling av budsjettet når det vil bli betydelige endringer i alle andre skatter og avgifter? Skal man da gjøre brå endringer i budsjettet? I år la man opp til å bruke 12 milliarder kr av oljeinntektene, og nå ligger det an til 5-6 milliarder kr i revidert. Da burde man egentlig justert dette, slik at man opprettholdt denne bunnplanken på 12 milliarder kr, som man la opp til. Hvordan kan dette bli en jevn innfasing? Det blir helt avhengig av alt det andre. Mitt siste hjertesukk til Karl Eirik Schjøtt-Pedersen: Hva galt har det norske folk gjort som gjør at arbeiderpartiregjeringen ikke vil la dem nyte godt av den gode økonomien i form av langt lavere skatter og avgifter enn det Regjeringen legger opp til, og slik at vi i realiteten kunne fått kostnadsveksten i næringslivet ned og prisstigningen ned, og dermed kanskje fått litt lavere rente? Hva galt har det norske folk gjort som fortjener en slik behandling som Arbeiderpartiet gir dem?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-05-15:
Det er selvsagt ikke til å komme bort fra at det er et problem for oss alle sammen at vi har en kombinasjon av det som folk flest oppfatter som et relativt høyt skatte- og avgiftsnivå, og det at mange heller ikke føler at man får nok igjen for de skatter og avgifter man betaler inn til fellesskapet. Der er Regjeringen prisverdig nok i gang med det de kaller modernisering av offentlig sektor. Så skal ikke jeg ta opp til diskusjon innholdet i den moderniseringen som Regjeringen er i ferd med – der er det ikke sikkert vi er like enige om alt. Men poenget er at vi på en del områder ser at det er store uløste oppgaver. Representanten Bondevik stilte spørsmål ved ett slikt område, og jeg merket meg at statsministeren ikke svarte på hans spørsmål. Dersom vi i fellesskap skal være i stand til å demme opp for et stadig økende krav om lavere skatter og avgifter, er det viktig at vi tar på alvor de områder der befolkningen i større og større grad føler seg misfornøyd med det man gjør. Statsministeren sa i sitt innlegg at det er «knapphet på hender og hoder», at det er meningsløst at mennesker går arbeidsledige, og avsluttet med å invitere til bredt samarbeid. Denne invitasjonen tar vi gjerne imot, og jeg har da en utfordring til statsministeren, nettopp i tråd med det jeg også innledet med, nemlig den misnøye som mange gir uttrykk for på enkelte områder. LO Industri har dokumentert at det fins ca. 3 000 ledige arbeidere innenfor anleggssektoren. Samtidig fikk vi i nyhetene på TV 2 i går kveld se en bygd som har vært isolert i flere uker, fordi staten mangler 100 000 kr til å sette veien til denne bygda i en stand som gjør det mulig å komme til og fra. Vi ser at det nesten ukentlig går steinras på E10 mellom Narvik og Bjerkvik som setter både liv og helse i fare for dem som trafikkerer denne veien daglig. Og så har vi altså flere tusen ledige hender på den sektoren! Min utfordring til statsministeren er: Vil statsministeren være med på et initiativ for å få de 3 000 ledige i arbeid for å utføre høyst nødvendige oppgaver på denne sektoren?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-15:
Regjeringen og statsminister Stoltenberg er nå i den situasjonen at det blåser nordavind fra alle kanter. Det er en helt selvvalgt situasjon. Det er tydeligvis den situasjonen som Regjeringen gjerne vil være i etter neste stortingsvalg også, for statsministeren sa den 2. mai at deres alternativ var en mindretallsregjering fra Arbeiderpartiet uten en forpliktende samarbeidsavtale med det som kan være et flertall i Stortinget. Og da kommer det fortsatt til å blåse nordavind fra alle kanter. Da kommer fortsatt Regjeringen til å være i den situasjonen at de må slåss skatt for skatt, avgift for avgift, sektor for sektor med moderniseringsprosjektene. Vi tror at veldig mange i Norge gjerne ville vært med på et stort solidaritetsprosjekt, gjerne ville vært mobilisert for å bli med på noe som var større enn dem selv, og som sendte på noen andre frekvenser enn til den enkeltes lommebok og den enkeltes lønnskonto. Mange vil være med og si: La oss bruke fire år til å gjøre det viktigste først. Skole og utdanning for alle mennesker er det viktigste vi kan investere i for framtiden, slik at alle mennesker kjenner seg igjen i et utdanningstilbud, slik at de evnene man har, som er gode fra før av, blir gjødslet og dyrket videre fram og alle kan vokse. Mange vil være med på et prosjekt som sier: Hør her, i et av verdens rikeste land må vi stille oss slik at alle har de samme mulighetene, vi må bekjempe forskjeller, vi skal være et land som er et godt land å bo i for alle. Veldig mange ville vært med på et prosjekt som sa: La oss nå glemme bensinavgiften, la oss nå heller få oss en kollektivtrafikk som er slik at selv statsråd Kosmo gjerne vil ta toget. Det hadde vært en visjon å få! Hvorfor i all verden satser ikke regjeringen Stoltenberg på et stort prosjekt som kan føre til litt hjertebank, og som kan invitere flertallet i Stortinget til et forpliktende samarbeid i fire år, slik at verdens rikeste land kan gjøre det viktigste først?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-15:
Først vil jeg gjerne gratulere stortingsrepresentant og parlamentarisk leder i Kristelig Folkeparti, Bondevik, med at han har oppdaget situasjonen i skolen. Nå har vi holdt på her i mange år og fortalt at skolen trenger en opprustning, ikke bare noe småklatting. Senest i forrige valgkamp – altså for to år siden – var SV et uansvarlig overbudsparti når vi sa at det trengtes en nasjonal dugnad for å ruste opp skolen, og at vi burde begynne med ungdomsskolen. Så er jo spørsmålet om velgerne skal forholde seg til fast fisk eller til løse løfter før valget. Det ligger faktisk et forslag fra SV til behandling i Stortinget nå, et forslag om et statlig bidrag til å trappe opp og ruste opp grunnskolen over en fireårsperiode – vi begynner med ungdomsskolen – med 2,5 milliarder kr pr. år. Det er ikke ett øre for mye. Samtidig må en ruste opp på innholdssiden for å sikre mangfold, trivsel og alt det vi vet skal til for at trygge unger får maksimalt med kunnskap. Jeg vil gjerne vite om disse nye tonene fra Kristelig Folkeparti nå betyr at SV kan få et flertall for forslaget, i det minste støtte fra Kristelig Folkeparti. Så er det én interessant ting som har skjedd i denne debatten om langtidsprogrammet, og det er den påfallende manglende interesse fra Høyre for å ta replikker på Kristelig Folkeparti. Nå er jo også diverse meningsmålinger sånn at Høyre kan få et bedre valgresultat enn sentrumspartiene til sammen. Jeg vil gjerne vite hva Bondeviks plan B går ut på. Hvis stortingsvalget gir som resultat at Venstre, Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet har flertall i Stortinget, og Høyre er større enn sentrumspartiene til sammen, vil da Kristelig Folkeparti og Kjell Magne Bondevik gå i forhandlinger med Høyre om å danne en alternativ regjering? Og vil de lunke bakveien til Carl I. Hagen for å trygle om hans aksept for en slik regjeringsdannelse?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-15:
Det er min faste overbevisning at SV er Stortingets mest ansvarlige parti. Jeg syns at stortingsflertallet, alle unntatt SV, er særs uansvarlige når de mener at i år 2001 skal man f.eks. når det gjelder samferdselspolitikken, prioritere å senke bensin- og dieselavgiften med 2,5 milliarder kr og sultefôre kollektivtrafikken. Det mener jeg er direkte uansvarlig. Det er en holdning som ikke nødvendigvis er kjempepopulær i første runde, men vi er villig til å stå for den. Så blir jeg ganske smålei av Arbeiderpartiet, som mener at den politikken de til enhver tid fører, er den eneste ansvarlige. Når Arbeiderpartiet nå legger opp til hva en kan kalle et oljepengeregime, vil resultatet av det være det SV foreslo i merforbruk av oljepengene. Dette er forslag om å bruke oljepenger som inntil to minutter før langtidsprogrammet var lagt fram, var uansvarlig SV-politikk. Vi mener det kan være situasjoner der det er ansvarlig å bruke mer oljepenger, men kanskje også situasjoner der det er ansvarlig å bruke mindre oljepenger enn det Arbeiderpartiet legger opp til. I en situasjon med arbeidsløshet er det ansvarlig å bruke mer oljepenger, fordi et samfunns viktigste ressurs er den menneskelige kapitalen, enten det er i form av armer og bein eller hoder. Det største sløseprosjekt et samfunn kan gjennomføre, er en politikk for høy arbeidsløshet. Og vi har mange oppgaver som kan gjøres hvis vi kommer i en situasjon med høy arbeidsløshet, og vi har penger og handlefrihet til å gjøre det. Vi kommer ikke til å delta i den skattedumpingskrigen som denne valgkampen kanskje blir. Ikke fordi vi elsker hver eneste skatt og avgift i seg selv. Jeg kjenner ingen som elsker skatter og avgifter. Vi syns til og med at en del av disse skattene og avgiftene er dustete, men vi er villig til å si: Hør her, vi mener at noe annet er viktigst, og det vil vi gjøre først, nemlig styrke fellesskapsløsningene, fordi det er det restene av det sosialdemokratiske Norge står og faller på.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-15:
Det var om noen avgifter, og jeg regner med at det kanskje har en viss sympati fra presidentens side.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-15:
Når SV er opptatt av barnehager, er det først og fremst fordi vi mener at det er et godt utgangspunkt for alle barn i Norge å kunne være noen timer i barnehagen og få det fellesskapet og den oppfølging som man kan få der. Det er også bra for foreldrene å ha fagpersoner å diskutere sine egne barn med. Mye av det man tror er helt spesielt, er jo fullstendig normalt – der har jeg sjøl erfaring med beroligende samtaler med godt fagpersonell fra barnehagen. Det er bakgrunnen for at vi ønsker oss at barnehagene ikke skal prises som et avsindig luksusgode, sånn som det gjøres i Norge. Vi syns det er hinsides når svenskene innfører 1 140 kr i maksimalpris, og vi har 4 000 kr for veldig mange. Det ville ført til mye større fleksibilitet og mulighet for småbarnsforeldre hvis man kunne slippe å jobbe overtid og kanskje redusere stillingen sin litt fordi utgiftene ble mindre. Dette er jo svære beløp for de fleste familier. Så er jeg helt enig med Valgerd Svarstad Haugland: Selvfølgelig ville det betydd at man måtte bygge mange flere barnehager. Det er helt riktig. Og hvis man fjernet hele kontantstøtten, ville man bare kunne redusere til svensk nivå for det antall barnehageplasser vi har pr. i dag. Så det er en reform for framtida som kommer til å koste mer penger. Men vi ønsker å være veldig klare på barnehagens verdi for barna, og hvilken valgfrihet det gir foreldre som har muligheten til å velge en god barnehageplass. Derfor sier vi jo ikke bare det. Vi sier jo at vi vil gjerne ha det som en individuell rett også, så man faktisk kan velge den barnehageplassen. Så til spørsmålet om fordelingspolitikk. Etter at svangerskapspermisjonsordningen er bygd ut, vet vi at det er omtrent 20 pst. som ikke har opptjente rettigheter til svangerskapspermisjon. Vi har diskutert å øke det beløpet som er engangsstønad ved fødsel, og utbetale det som månedlige beløp, sånn at en lager en slags minstesvangerskapspermisjon for dem som ikke har opptjent fulle rettigheter.(Presidenten klubber.) Det ville være et fordelingspolitisk grep også – og ikke dustete. (Presidenten klubber.)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-15:
Hvis Gabrielsen jubler over min hyllest til den faste og private eiendomsretten, så bør han ikke juble for tidlig, for hytta står nemlig på en festetomt. Og hvis ikke vi hadde klart å slå tilbake Høyre og Fremskrittspartiet i sin tid, så hadde ikke vanlige folk kunnet hatt hytter i det området som min familiearv ligger i. Så er jeg jo veldig fornøyd med at Høyre har oppdaget vår offensive innsats når det gjelder offentlig sektor. For dette er jo motsatsen til den enøyde privatiserings- og anbudsutsettingen som Høyre bedriver rundt omkring i Kommune-Norge, og som gjør at folk i veldig mange tilfeller har fått dårligere tjenester. La meg ta et par eksempler: Oslo Sporveier har jo innført en garanti. Den betyr at hvis T-banen ikke kommer, så har man rett til å få dekket drosje på den strekningen man skulle reise. En liknende ordning burde vi ha f.eks. når det gjelder TT-tjenesten. I Oslo var situasjonen følgende: Oslo Taxi mistet kontrakten de hadde med kommunen for transport av funksjonshemmede. Den fikk Falken. Det betydde at svært mange funksjonshemmede som var i jobb, ble stående i én time, to timer, tre timer og vente på at bilen skulle komme. Det var anbudsutsettingen, det var høyrepolitikken. Det var til og med historier om funksjonshemmede som stod på trappa og frøs i timevis på julaften, fordi man ikke klarte å levere de tjenestene som høyrepolitikken skulle effektivisere. Da burde disse menneskene hatt rett til å ta en taxi isteden på kommunens regning. Vi tror at man må stille store krav og lage tjenestene slik at den vanlige forbruker i kommunen vet at han kan stole på dem. Det kommer ikke til å være slik framover at folk står med lua i handa utenfor et kommunalt kontor og bukker og skraper og er takknemlige hvis de få hjelp, tvert imot. Særlig for oss, som vil forsvare at man skal løse oppgaver i fellesskap og skattefinansiere en velferdsstat og en velferdskommune, er det svært viktig at standarden på de tjenestene man får, er tipp topp. – Og høyresiden skal ikke få lov å eksperimentere med dem.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Det sikreste man kan si om resultatet etter valget, er vel at det er forholdsvis usikkert. Og da kan man selvfølgelig markedsføre både mer og mindre sannsynlige regjeringsalternativer. Man kan selvfølgelig også posisjonere seg etappevis og i ulike alternativer. Det er et fritt valg for ethvert parti. Jeg vil også registrere at sentrumsalternativets troverdighet ikke er helt uavhengig av at en fri og uavhengig presse refererer fra de politiske debattene og de landsmøtene som har vært holdt. Det som derimot er sikkert, er at landet skal ha et budsjett som skal vedtas, også til høsten – for 2002. Lars Sponheim mente i Trondheim at det var helt uaktuelt å samarbeide om et budsjett som var lagt fram av regjeringen Stoltenberg. På spørsmål i radioen i går morges om Bondevik var enig i det, svarte han: Ja, jeg er enig i hans analyse. I Dagsavisen i dag sier Bondevik at spørsmålet kom litt «brått på», men at han i hovedsak er enig med Sponheim, mens derimot Enoksen mener at det er det budsjettet som blir lagt fram, som viser hva det skal være mulig å samarbeide om når det gjelder høstens budsjettbehandling. Dette viser at Sponheim mener at det logiske er å søke et samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet. Det er ikke Enoksen umiddelbart villig til å være med på, og for Bondevik kom det litt «brått på». Jeg tror det er viktig at vi får en klargjøring av det nå.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Jeg vet ikke om deler av Hagens resonnement var slik å forstå at Fremskrittspartiet er sterkt uenig i det Fremskrittspartiet var veldig ivrig etter å understreke i fjor, nemlig at et revidert nasjonalbudsjett reviderer det budsjettet som er vedtatt, og skaper verken nye politiske satsingsområder eller nytt forbruk. Det har vi altså budsjettbehandlingen til. Men med alt forbehold om at vi antakelig kan få en interessant diskusjon framover om langtidsprogrammets stilling og debattform her i huset, er det altså også den avgitte innstilling om retningslinjer for den økonomiske politikken vi diskuterer i dag. Her er altså et bredt flertall enig med Regjeringen om en langsiktig strategi for bruk av oljeinntektene, der det legges opp til å bruke den årlige forventede realavkastning fra Statens petroleumsfond. Det er Fremskrittspartiet ikke enig i. Da reiser jo spørsmålet seg om hva slags økonomiske mekanismer Fremskrittspartiet har oppdaget som gjør at de har helt andre rammebetingelser enn alle andre seriøse deltakere i norsk økonomisk debatt. Vi kan sannelig være uenige om mange ting – men innenfor den økonomiske virkelighet vi er i. Blar jeg litt videre, finner jeg at man tar avstand fra en type økonomisk tenkning som kalles «korporativ keynesianisme». Hva er nå det for en teori? Er det f.eks. den teori som sier at når arbeidstakere, arbeidsgivere og regjering samarbeider og oppnår å få arbeidsledigheten ned, produktiviteten opp og reallønnsforbedringer for medlemmene, så er det en foreldet økonomisk teori? Jeg mottar gjerne – og dette mener jeg alvorlig – en manuduksjon fra Carl I. Hagen om hva dette egentlig betyr.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Et par talere i debatten har vært så elskverdige å minne meg om at jeg ikke skal være her til høsten. Siden det har vært sagt i vennlige ordelag, vil jeg takke for det. Det forhindrer meg likevel ikke i å interessere meg for hva som skal skje her til høsten. Da er det også sider ved politikken til dem som er rause med komplimenter på det personlige plan, som skremmer meg litt. Det forhindrer ikke at det på tampen av en slik debatt må være lov til å gi uttrykk for både glede, en viss frykt og en viss forbauselse. For å ta gleden først: Vi har til behandling i dag en innstilling som viser at det er bred enighet i Stortinget om hvordan vi skal innrette vår økonomiske politikk i forhold til å forvalte oljeformuen. Det er godt, fordi et system hvor en skjermer kapitaldannelsen fra oljen, men benytter avkastningen til å bygge samfunnet videre ut, ivaretar flere viktige hensyn, dels det at det simpelthen blir mer penger til samfunnsbyggingen, men dels også at en sikrer en stabilitet i økonomien, og ikke minst at en sikrer at det fond som skal bygges opp for å møte kommende generasjoners krav og behov, ikke minst i forhold til den alderssammensetningen befolkningen etter hvert vil få, er vel ivaretatt. Det sikrer rimeligvis også at vi unngår Ole Brumm-sykens verste farer, nemlig at man legger på seg der man ikke bør legge på seg – og som kjent satte Ole Brumm seg til slutt fast i hulen til Nasse Nøff. Men dette betyr jo også at vi har definert rammene for hvor den politiske kampen skal stå, og i den kampen og innenfor den rammen er det vi skal fastlegge velferdssamfunnets behov i forhold til individets behov. Og velferdssamfunnets behov er nettopp at det er et velferdssamfunn. Det betyr ikke nødvendigvis at vi alle skal bli rikere hele tiden, men det betyr nødvendigvis at tryggheten skal være til stede når tryggheten trengs. Og tryggheten trengs for å bekjempe arbeidsledigheten, men først og fremst trengs tryggheten når vi bli syke, når vi blir eldre, og når vi av ulike årsaker ikke kan livnære oss av det arbeid og de inntekter vi ellers får. For meg står selve kjernen i den politiske debatten her, og det er også her alternativene trer klart fram: på den ene side i debatten det syn at skatter og avgifter løsrevet fra finansieringen av velferdssamfunnet er et problem i seg selv, og på den annen side det syn at det er tryggheten som er det viktige. Da står valget mellom å gi betydelige skattelettelser, som er hyggelig for det enkelte individ når alt går godt, og å forsvare f.eks. sykelønnsordningen, som er et gigantisk tap for alle, og sterkest for dem som er svakest, når det ikke går godt. Det er slike ting vi i høytidelige stunder kaller ideologi. Det betyr selvfølgelig ikke at det ikke er en debatt om skatte- og avgiftsnivå. Til og med i Arbeiderpartiet er det en debatt om skatte- og avgiftsnivå. Det går bl.a. på fordelingsvirkning. Det er derfor Regjeringen har sagt at den skal se på toppskattesatsene i det budsjettet som legges fram til høsten. Men det går altså på fordeling. Det går ikke på å rive grunnen vekk under en finansiert velferdsstat, som er det vi trenger mest av alt – når vi trenger det.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Ingen er vel i tvil om at Høyre i tiden framover kommer til å snakke mye om skatt. Representanten Petersen innledet også i dag med å si at det var viktig å snakke om hva partiene vil, og vi har alle fått med oss at skatt kommer nok Høyre til å snakke mye om. Men det koster å vinne fram i skattedebatten, så Høyre har dratt i gang en annonsekampanje har jeg sett, som skal være med og finansiere deres skatteaksjon, der de henvender seg til ulike yrkesgrupper og faktisk også ber om støtte for å få litt trøkk i Høyres skatteaksjon. Det som overrasker meg sterkt, er at i en slik annonse har Høyre også en invitasjon til sykepleiere. For som Høyre sier: «Men det plager oss i Høyre at vanlige folk med helt vanlige inntekter skattlegges som om de var steinrike.» Det er beklagelig at denne skatteannonsen til Høyre ikke sier noe om medaljens bakside. Den sier ingenting om at en kommunetilsatt sykepleier, som det er flest av, med en gjennomsnittlig årsinntekt på 252 000 kr ikke har toppskatt i dag, at de med Høyres skatteløfte får en skattereduksjon på noen få hundrelapper, mens Høyre på den andre siden er villig til å ta fra de samme sykepleierne flere tusen i året gjennom å redusere sykelønnen. For ifølge organisasjonen til disse sykepleierne er et gjennomsnittlig sykefravær for en sykepleier tilsatt i kommunesektoren 10–12 dager fordelt utover året, og det gir mange tusen i tapt inntekt. Og skulle vedkommende være så uheldig å bli sykmeldt et helt år, vet vi at virkningen er dramatisk, da taper man 25 000 kr og mer med Høyres opplegg. Så mitt spørsmål til representanten Petersen er: Plager ikke det Høyre, plager det overhodet ikke Høyre at deres samlede opplegg i økonomien har en sånn virkning for disse yrkesgruppene?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Jeg vet for så vidt at representanten Bondevik ikke liker å høre det, men faktum er at det som skjedde for et drøyt år siden, var at regjeringen Bondevik kom i Stortinget og i realiteten søkte avskjed fordi man forsøkte å tvinge et flertall på plass i en sak der man var meget klar over hva som var det samme flertallets standpunkt i spørsmålet om gasskraftverk. Og som det også har vært pekt på i tidligere replikkordskifter i dag, var det i tilknytning til den saken som da var til behandling, nettopp Arbeiderpartiet og sentrumspartiene som var enige om det meste, og det nettopp på grunnlag av et dokument fremlagt av regjeringen Bondevik. Det var altså det ene punktet i spørsmålet om hva som var riktig miljøpolitikk på gasskraftsiden, som skilte. Det synes jeg representanten Bondevik også må minnes om. Det var Bondevik som fremmet et kabinettsspørsmål her i Stortinget vel vitende om hvilket flertall han hadde med å gjøre. Det er også en del av historien. Så til spørsmålet. Nei, det vil aldri være slik at Arbeiderpartiets miljøpolitikk skal styres verken av Bush eller andre som måtte ha makten i USA. Men det som allikevel er en kjensgjerning i den globale sammenhengen, er at det blir vanskelig for et samlet internasjonalt samfunn å nå sine mål hvis ikke USA gjør sin del av jobben. Denne erkjennelsen tror jeg også at representanten Bondevik må komme til. Skal vi oppnå gode resultater når det gjelder klimasituasjonen, er vi avhengige av at nettopp USA gjør sin del av jobben. Og hvorfor? Jo, fordi de står for den største delen av utslippene. Når de er ansvarlige for omtrent 25 pst. av utslippene, sier det seg selv at det har en negativ virkning på den globale miljøpolitikken hvis USA ikke gjør sin del av jobben. Det var nettopp det forholdet som også statsministeren pekte på. Og jeg er ganske overbevist om at det vet også representanten Bondevik.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Jeg synes kanskje at representanten Gabrielsen på Høyres vegne skulle trå litt mer varsomt når det gjelder å angripe i forhold til rammebetingelser, og ikke minst knyttet opp mot industri. 1980-tallet var et tiår da Høyre hadde betydelig politisk makt i Norge, da de faktisk i lange perioder satt med regjeringsmakt. Og vi gikk inn i en fase der vi opplevde en dramatisk nedbygging i norsk industri. Større nedbygging enn vi hadde i den perioden, skal man lete lenge etter! Da gikk titusener av industriarbeidsplasser faktisk tapt, og vi kom i en veldig vanskelig situasjon for norsk industri og for norsk næringsliv. Det er en situasjon som vi vet er blitt snudd. Det er ikke på tross av Arbeiderpartiets politikk; tvert imot, det er på grunn av Arbeiderpartiets politikk. Arbeiderpartiet har ført en politikk ikke minst i forhold til næringslivet, ikke minst i forhold til lønnsdannelse som har bidratt til et oppsving i næringslivet vårt, og som har brakt oss dit vi er i dag, at vi i dag i denne debatten i mange innlegg har hørt at vi er et av de samfunn i verden som har de beste mulighetene. Og vi har greid å få slike rammevilkår for vårt næringsliv at vi sannsynligvis er det landet i verden som har høyest sysselsetting – i hvert fall i Europa, men jeg tror faktisk i hele verden, over 80 pst. Og dette bruker da representanten Gabrielsen som eksempel på at det ikke føres en politikk som gjør det mulig å drive næringsaktivitet i dette landet. Selvfølgelig gjør det det! I dag er situasjonen at næringslivet vårt faktisk skriker etter arbeidskraft. Så til virkemidler knyttet til distriktene. Ja, jeg mener faktisk, og det mener Arbeiderpartiet, at det er et både – og. Selvfølgelig er generelle rammevilkår for distriktene viktig. Det er derfor vi også har spesielle virkemidler knyttet til f.eks. Nord-Troms og Finnmark på skatt og på avgiftssiden. Det er derfor vi har hatt en differensiert arbeidsgiveravgift. Men virkningene av Høyres politikk, med dramatiske kutt i jordbruksoverføringene og fjerning av det meste av distriktspolitiske virkemidler, ville slått tungt inn i mye av distriktenes næringsliv.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Som jeg sa i mitt innlegg, skjer det én viktig ting i dag i Stortinget – en meget viktig ting – og det er at det brede flertallet stiller seg bak Arbeiderpartiets og Regjeringens forslag til nye retningslinjer for den økonomiske politikken. Men Fremskrittspartiet har ikke funnet det riktig å være med på å definere en slik handlingsregel for hvordan vi skal bruke av oljeinntektene i norsk økonomi. Det illustrerer for så vidt også bakgrunnen for det spørsmålet som representanten Svendsen stiller. Fremskrittspartiet har i alle år siden jeg kom i dette huset, operert med sin helt egen virkelighetsforståelse av hvordan den økonomiske politikken kan styres her i landet. Det har de gjort i alle saker, det har vi sett gang på gang her i Stortinget. Nå hadde Fremskrittspartiet egentlig anledning til å gå i dialog med de andre partiene om hvordan vi skal fase inn disse inntektene – som også på lang sikt tar vare på velferd – i norsk økonomi på en forutsigbar og trygg måte. Der har Fremskrittspartiet valgt å stille seg utenfor. Det er ganske kort tid siden Stortinget behandlet Nasjonal transportplan. I den planen hadde faktisk Regjeringen foreslått en betydelig økning av de årlige bevilgningene, og som sikkert representanten Svendsen kjenner til, ble det under behandlingen her i huset ytterligere lagt til innsats knyttet nettopp til veisektoren. Det er derfor ikke riktig at her blir det bare mindre og mindre. Det er faktisk lagt en plan for samferdsel for de nærmeste årene som ligger over det nivået som er brukt på samferdsel de senere år. Når representanten også velger å bruke lokale eksempler, kan jeg gjøre ham oppmerksom på at regjeringen Stoltenberg har foreslått å forsere planarbeidet maksimalt knyttet nettopp til rasproblematikken ved Leirvik-tunnelen. Veikontoret er her på etterskudd. Det blir satt fortgang i det for å gi en mulighet til å rydde opp i den problematikken så tidlig som overhodet mulig.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-15:
Eg håpar at SV merkar seg at om ikkje Høgre tar replikk på oss, tar vi replikk på dei. Eg har lyst til å peika på for representanten Petersen at ein av grunnane til at vi får så veldig stort trykk på dette med skattar og avgifter, er kanskje at enkelte politikarar frir uhemma til veljarane når det gjeld akkurat dette området. Eg vil streka under før eg går vidare i replikken at dette ikkje er ein invitasjon til regjeringsforhandlingar, eg føler behov for å seia det etter alt som har blitt sagt av veldig mange i salen før her i dag. Høgre er store på meiningsmålingane, og dei ynskjer å koma i regjering. Då må dei òg ha tenkt at det dei foreslår, skal få gjennomslag i Stortinget. Eg veit ikkje kor mange milliardar Høgre ynskjer i skattelette. Nokre opererer med 19 milliardar, andre opererer med 40 milliardar, og så viser dei til at dei alltid har hatt budsjett som har gått i balanse. Ja, men 6–7 milliardar av desse pengane som har fått budsjettet deira til å gå i balanse, går på sjukelønnsordninga, og det er eit formidabelt kutt. 2–3 milliardar, eller 1–2, alt ettersom, har gått på bistandsmidlar. Det finst det heller ikkje fleirtal for i denne salen. Og då er mitt spørsmål til Høgre: Kven er det som skal ta kostnadene med desse 19 milliardane, eller 40 milliardane, som ein skal kutta, når ikkje rammene skal aukast noko særleg? Det er ikkje fleirtal for å ta 6–7 milliardar på sjukelønnsordninga, og det er heller ikkje fleirtal for å kutta hjelpa til dei fattigaste i verda. På ein eller annan måte må iallfall veljarane få svar på kven som skal ta kutta. Det er lett å seia at vi skal kutta mykje i skattar og avgifter, og eg kan sjølv vera med på nokre av kutta, men her blir dimensjonane så store at veljarane må ha krav på å veta kven som skal bli ramma av dette når så store summar skal gå til skatte- og avgiftslette.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-15:
Regjeringa har opna for bruk av noko meir av avkastinga frå oljefondet. Det tok Kristeleg Folkeparti og sentrumspartia til orde for alt under budsjettforhandlingane i haust, men då fekk vi plent nei. Vi viste til ein ECON-rapport om kapasitetsreserven i anleggsbransjen. Målretta bruk innanfor denne bransjen kunne gjort godt for ugjorde oppgåver i infrastrukturen vår, og òg sett dei ubrukte ressursane i aktivitet. Regjeringa sa nei. Men no har ein altså opna for å bruka noko meir. Og så kjem revidert. Der blir det atter ein gong sett ei ramme som skal vera absolutt. Og mitt spørsmål er: Kvifor skader vi den økonomiske situasjonen ved å bruka noko meir no, mens vi f.eks. ikkje skader den økonomiske situasjonen ved å bruka 4 milliardar kr meir til neste år? Vil det skada den økonomiske situasjonen å ta f.eks. ECON-rapporten på alvor og bruka noko meir – eg snakkar ikkje om milliardar av kroner, men eg snakkar om noko meir i anleggssektoren, slik at kapasiteten vår i denne sektoren ikkje blir send ut av landet på oppdrag. Altså: Kvifor skader det den økonomiske situasjonen om vi brukar pengane før jul, men ikkje om vi brukar 4 milliardar kr til neste år? Eg har faktisk litt problem med å forstå dette, og eg trur det er veldig mange med meg som ikkje skjønar at det skal vera så absolutte krav til rammer for inneverande år, medan vi til neste år altså kan opna sekken for om lag 4 milliardar kr. Kan finansministeren forklara det for meg?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-15:
Eg er faktisk einig i ganske mykje av det Kristin Halvorsen sa i sitt innlegg, bl.a. det med å forvalta jorda på ein slik måte at neste generasjon kan ta over noko som er betre enn det vi sjølve tok over. Der har vi kome på bakbeina, kan ein seia, i Noreg. Å gi neste generasjon eit betre utgangspunkt er Kristeleg Folkeparti einig i. SV har i mange år vist eit stort engasjement for barnehagar, eit engasjement som òg Kristeleg Folkeparti deler fullt ut. SV har òg vist eit like stort engasjement mot kontantstøtta, noko Kristeleg Folkeparti ikkje støttar. Ei fjerning av kontantstøtta skal betala barnehagesektoren, ifølgje Dokument nr. 8-forslag frå SV. Neste generasjon treng eit betre utgangspunkt. Vi veit at foreldra spør etter meir tid saman med borna sine. Vi veit òg at dei tre fyrste åra av borna sine liv kanskje er dei viktigaste åra for å gi dei ein trygg oppvekst. Difor har vi altså foreslått og innført kontantstøtta. Men eg har òg lyst til å utfordra Kristin Halvorsen på det reint økonomiske i dette. For ved å fjerna ei ordning som kostar 3 milliardar kr, skal ein kunna bruka dette berre på barnehagar for å få full dekning. Men poenget er at dersom vi fjernar ei ordning, så skapar vi nye behov. Og dersom vi fjernar ei ordning, må vi byggja langt fleire barnehagar enn det som ligg i barnehageplanane. Difor blir det ikkje så mykje pengar å henta som Kristin Halvorsen gir uttrykk for både i Dokument nr. 8-forslaget og elles. Såpass god økonom trur eg faktisk representanten er, at ho ser det. Eg vil òg peika på eit anna område, nemleg utjamning mellom fattige og rike i landet. Vi ser at kontantstøtta har hatt ein utjamnande effekt. Korleis vil Kristin Halvorsen betala den meirutbygginga av barnehageplassar som ho må gå inn for ved fjerning av kontantstøtta? Og korleis kan ho òg gå imot ei støtte til barnefamiliane som faktisk viser at dei som har minst, får mest, og dei som har mest, får minst? Dette er eit poeng i evalueringsrapporten eg aldri høyrer verken folk frå Arbeidarpartiet eller SV nemna noko om. Eg vil oppfordra representanten til å ta med seg òg det positive – og kanskje freda kontantstøtta for framtida.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-15:
Jeg har oppfattet det slik at Høyre følger Arbeiderpartiet og Finansdepartementet når det gjelder synet på budsjettbalansen og ikke minst synet på at bruk av penger over statsbudsjettet virker likt, uansett hva pengene brukes til. Oljeformuen blir nå omplassert i finansiell formue i utlandet. Er Høyre enig i at det i gitte situasjoner kan være fornuftig å omplassere noe av denne formuen i realkapital i Norge, når dette kan gjøres enten ved å bruke pengene i utlandet til f.eks. kjøp av sykehusutstyr, som vil øke effektiviteten i det norske helsevesen, eller ved å utnytte ledig kapasitet i Norge? Akkurat for tiden har vi et meget godt eksempel på hvordan det kan gjøres. Vi har bekreftede tall på at det er over 3 000 ledige i anleggsbransjen, og bransjen selv sier at 80–90 pst. av det tunge anleggsutstyret nå står ledig – altså ikke er i bruk. Er Høyre enig i at det i en slik situasjon kan være fornuftig å bruke noen milliarder av den kapitalen vi har i utlandet, til å bedre infrastrukturen i Norge?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-05-15:
Noe av det som har preget denne fireårsperioden som nå går mot en avslutning, er mangel på stabilitet når det gjelder næringslivets rammebetingelser. Arbeiderpartiet har nærmest anstrengt seg til det ytterste for å svekke konkurranseutsatt næringslivs rammebetingelser. Det har vi sett igjennom flere budsjettbehandlinger, og man opplever at for hver sjette måned er dette gjenstand for fornyede vurderinger. Vi vet at store deler av norsk konkurranseutsatt næringsliv ligger i distriktene. Representanten Solberg var inne på distriktspolitikk og overføring og mangel på overføring til distriktene. I distriktene ligger fiskeindustrien. Der ligger oppdrettsnæringen, der Arbeiderpartiet nå vil inndra hundretalls millioner kr i avgifter for at de i det hele tatt skal få lov til å drive med oppdrett. Norsk kraftkrevende industri ligger i distriktene, Arbeiderpartiet vil innføre hundretalls millioner kr i elavgift for å svekke de betingelsene. Aktørene i de maritime cluster ligger i distriktene, leverandørindustri, sjøfolk, rederier osv. – sånn kan man fortsette. Det største angrepet mot bosetting i distriktene står Arbeiderpartiet for gjennom sitt nærmest monomane angrep på rammebetingelser for det næringslivet som ligger der. Så skal man kompensere dette med «plaster» som består i 200–300 mill. kr mer til SND, og så skal man gi et par hundre millioner kanskje mer til bøndene i et jordbruksoppgjør for å kompensere for den dårlige samvittigheten man måtte ha for de samme distriktene. Mitt spørsmål til Arbeiderpartiets parlamentariske leder er: Ser ikke representanten Solberg at overføringer, intravenøst, til distriktene på ingen måte er å foretrekke fremfor å gi næringslivet i de samme distriktene rammevilkår som gjør at de kan overleve, at bosettingen kan fortsette?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-05-15:
Takk for at presidenten påser at det blir rettferdig fordeling. Om SV kan det sies mangt, og om Kristin Halvorsen kan det selvfølgelig også sies mangt. At det er et standhaftig parti og en standhaftig partileder, er helt sikkert. Og hovedinnlegget hun holdt her, synes jeg var veldig bra. Det var jo et typisk konservativt innlegg om generasjonsperspektiv, om odling av fast eiendom og overlevering til neste generasjon osv. Det eneste jeg reagerte på, var lovprisningen av alternativet til utedo, som jeg ikke helt forstod. Men på enkelte områder er SV også der gjenkjennelig og står i motstrid til hva Høyre står for. Et av de områdene er det man måtte kunne kalle privatisering, konkurranseutsetting osv., der får både SV og Kristin Halvorsen nærmest allergiske anfall bare ordet nevnes, og håndbremsen slås på. Men i dagens innstilling som er til behandling, er det formuleringer som enten er kommet inn ved en feil, eller så tyder de på kursendringer. For det står vitterlig under kapitlet om fornyelse av offentlig sektor: «Brukere av offentlige tjenester har krav på et tilbud som dekker deres behov, har god kvalitet og som leveres til avtalt tid. Dette medlem vil derfor gå inn for å prøve ut en ordning med forbrukergarantier. Dersom kommunene ikke kan levere tjenester til avtalt tid, skal brukerne gis alternativer … Slike ordninger kan for eksempel prøves ut innen avfallshåndtering, TT-transport eller hjemmehjelp.» Mitt spørsmål er: Hva er disse alternativene til offentlig avfallshåndtering, offentlig TT-transport eller offentlig hjemmehjelp? Hva er det dette innebærer? Er det rett og slett en trussel mot de offentlig ansatte i kommunen for at de skal skjerpe seg, som SV har slått inn på?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-15:
Norge har i dag en vesentlig dårligere veistandard enn de øvrige land i Europa. En undersøkelse NHO har gjennomført, viser at transporten i Norge er 50 pst. dyrere enn i EU. Sånne kostnadsforskjeller er på sikt ødeleggende for næringslivet. Kostnadsforskjellene skyldes i hovedsak høye avgifter, dårlig veistandard som fører til stengte fjelloverganger om vinteren, trailervelt, ventetid på ferje, skader på kjøretøy, etc. Fremskrittspartiet har gang på gang foreslått å øke bevilgningene til veibygging og vedlikehold av veinettet. Arbeiderpartiet har gang på gang avvist å bruke mer penger på veibygging. Og standardsvaret har vært at dette fører til press i norsk økonomi. Behovene er enorme. Bare i Solbergs hjemfylke er det store rasproblemer ved E6 i Narvik, der det heldigvis ennå ikke har gått liv. Men på en så sterkt trafikkert vei som E6 kan det bare være et tidsspørsmål. Nå er situasjonen en gang sånn at i år ser det ut til at vi får en ekstra inntekt fra oljeutvinningen på i overkant av 40 milliarder kr. Det vil si at vi har penger som kan brukes uten å bruke av de pengene vi skal sette av til framtida. Så er det sånn at vi har ledige hender i anleggssektoren. Folk går arbeidsledige. 3 000 anleggsarbeidere! Det vil si at vi har ledig arbeidskapasitet. Kan representanten Solberg forklare meg hvordan det blir press i norsk økonomi ved å sette disse 3 000 arbeidsledige anleggsarbeidere i arbeid med å bygge vei, sånn at vi kan få en bedre transport i dette landet?
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 2001-05-15:
Langtidsprogrammet skal prøva å dra opp dei litt lengre politiske linene, slik ein også har prøvd i innstillinga i år. Stortinget har ved fleire høve i slike innstillingar funne grunnlag for regjeringserklæringar og regjeringssamarbeid. Denne innstillinga inneheld også slike signal frå sentrumspartia si side. Framstegspartiet har gjennom sine merknader ikkje gjeve nokon slike signal, og det kunne vera interessant å veta kvifor. Dei lange linene i politikken gjev også prinsipp for økonomisk vekst, utvikling og korleis den veksten skal nyttast. Finanspolitikken bør rettast inn mot økonomisk vekst, seier Framstegspartiet. Det er ikkje Kristeleg Folkeparti usamd i. Men samstundes klagar Framstegspartiet på at det vert lagt altfor stor vekt på budsjettbalansen, også slik i innlegget til representanten Hagen no. Det er iallfall einsidig fokusering på etterspurnadssida i økonomien, meiner partiet. Dette har ført til at Framstegspartiet har kunna koma med lovnader om meir til det meste, dessutan omfattande skattelette. Det meste av pengane som Framstegspartiet ønskjer å pøsa ut i økonomien, meiner dei kan absorberast av veksten i økonomien. Dette synest Framstegspartiet å vera nokså åleine om. Ikkje eingong Sosialistisk Venstreparti har så god råd til alle gode føremål. Eg vil seia det slik at ein treng ikkje tru på keynesiansk teori for å verta uroa for verknaden av ein slik politikk. Eg endar derfor opp med eit enkelt spørsmål: Vil Framstegspartiet akseptera høgare prisstiging, primært høg prisstiging?