Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-06-06:
Noe av det viktigste i St.meld. nr. 20 for 2006-2007, Nasjonal strategi for å utjevne sosiale helseforskjeller, og i komiteinnstillingen er den felles gjennomgangen og forståelsen av det brede faktagrunnlaget som presenteres. Her foreligger det en basis for en bred innsats i årene som kommer, en innsats hvor vi vil trenge ikke bare de tiltak som er omtalt i meldingen. Jeg kan i den forbindelse nevne den varslede opptrappingsplanen når det gjelder omsorgen for rusavhengige, og tannhelsemeldingen, som det er varslet vil komme innen sommerferien. Jeg kan videre nevne den viktige saken om habilitering og rehabilitering – som vil komme – oppfølgingen av planene for innsats når det gjelder diabetes, kols og kreft, handlingsplanene for et bedre kosthold og for fysisk aktivitet, den videre oppfølgingen av opptrappingsplanen for psykiatrien og innsatsen med hensyn til psykiske plager. Noen av hovedpunktene i det faktagrunnlaget vi har gått igjennom, gjelder forskjeller i levealder. Det viser seg at det er forskjeller i levealder mellom grupper med kort utdanning og lav inntekt og grupper i utsatte yrker og dem som representerer gjennomsnittet, og at det er forskjell mellom disse og grupper med høy utdanning og høy inntekt. Forskjellene i levealder avtar ikke. For eksempel er det fem ganger større fare for at grupper med lav inntekt dør – faller fra – i alderen 45–60 år i forhold til grupper med høy inntekt. Vi kjenner også til forskjeller når det gjelder bosted. Det er kanskje særlig synlig når det gjelder forskjellen mellom menns levealder i Oslo øst sammenliknet med menns levealder i Oslo vest – levealderen kan variere med ca. 12 år. Også i andre deler av landet er det store forskjeller når det gjelder levealder – mellom fylkene og mellom områder i det enkelte fylket, noe som er omtalt i meldingen. Med hensyn til levealderforskjeller er det særlig grunn til å være klar over at det er særtrekk ved menns helseatferd som vi kanskje har diskutert litt for lite. Uten at det skal gå på bekostning av den vekten vi har lagt på kvinners helseatferd, må vi rette søkelyset mot dette, for det er nok en fare for at menn er mindre flinke til å være oppmerksomme på faresignalene om helseproblemer, og tar mindre vare på seg selv i en del sammenhenger. En annen viktig del av dette faktagrunnlaget viser en økning i livsstilssykdommer, særlig i noen grupper. Jeg vil peke på gruppen barn og unge i østlige bydeler i Oslo – som er trukket fram i faktagrunnlaget vårt, bl.a. – der tallene viser at 24–27 pst. av disse har psykiske plager. 8–10 pst. av disse plagene er det behov for å behandle som lidelser. Videre omtales det at 12–15 pst. i gruppen av barn i familier med lav utdanning og lav inntekt har astmaplager. Jeg kan videre nevne at opptil 15 pst. av barna i Norge lider av alvorlig overvekt – fedme – og at man registrerer at opptil 90 pst. av barn og unge inntar for mye sukker. Også i minoritetsmiljøene er det grunn til å rette oppmerksomheten mot noen spesielle helseutfordringer. Det framgår av faktagrunnlaget vårt at opptil 24 pst. har spesielle psykiske helseproblemer – mot 10 pst. i den norske befolkningen. Det framgår videre at det blant menn fra ikke-vestlige land er ca. 15 pst. som har diabetes. Blant kvinnene har 18 pst. diabetes. Sammenlikner man med den norske befolkningen, ligger gjennomsnittet på ca. 4 pst. blant kvinner og på ca. 2 pst. blant menn. Forskjellene i sykdomsbildet er på noen felter store blant minoriteter i forhold til den norske befolkningen. Dette gjelder også tannhelse. Det er registrert opptil fire ganger flere problemer når det gjelder tannhelse – flere tilfeller av tannhelsesykdom – blant barn med minoritetsbakgrunn i forhold til norske barn. Dette faktagrunnlaget som jeg har nevnt noen viktige punkter fra nå, er viktig for hele helsepolitikken framover og for det vi sier i innstillingen. Hvis det er noen uenighet i innstillingen, vil jeg nevne det som framkommer på side 9. Et flertall i komiteen, unntatt regjeringspartiene, sier at de ønsker å satse på målrettede tiltak og at den økonomiske utjevningspolitikken ikke har forhindret sosiale skjevheter i befolkningens helse. Regjeringspartiene ønsker også å satse på målrettede tiltak, men vi tror at den brede velferdspolitikken – det gjelder barnehager, utdanning, arbeid, inntekt osv. – er like avgjørende for å utjamne helseforskjeller, så her må vi ha en kombinasjon. Hvis vi går videre i innstillingen på sak, er det heldigvis enighet i komiteen, slik jeg oppfatter det, om en bred satsing på barnehager, en gjennomgang av hvordan vi kan få økt kvalitet i barnehagene, en gjennomgang av skolen for å se på hva vi kan gjøre for å få en utvidet skoledag, ordninger med frukt og grønt og bedre kosthold i skolen. Hele komiteen går inn for en ordning med gratis frukt og grønt. Regjeringen kom med forslag om gratis frukt og grønt til alle skoler med ungdomstrinn allerede i revidert budsjett. Vi går igjennom frafallet i videregående skole, som bekymrer komiteen, og tiltak trekkes opp. Når det gjelder tiltak, er skolehelsetjenesten sentral. Skolehelsetjenesten har et altfor lavt nivå, en altfor lav tilstedeværelse rundt om på skolene i det ganske land. Komiteen går igjennom hva vi kan gjøre både i grunnskolen og i videregående skole. Vi vil styrke skolehelsetjenesten med psykologisk kompetanse, og vi vil styrke tilgjengeligheten. Det hjelper ikke å ha skolehelsetjeneste på mandag hvis barna slår seg på torsdag. Vi trenger en daglig tilgjengelighet. Skolehelsetjenesten må bringes mer inn i videregående skole. Den må ikke ligge i helsestasjoner utenfor skolen, som kan være vanskelig tilgjengelig for dem som ikke aktivt oppsøker et helsetilbud. Det er behov for en samordning av tiltakene for barn og unge, særlig når det gjelder psykiske plager og lidelser. Skolehelsetjenesten bør være en viktig faktor når det gjelder å fange opp problemene. Det må bli en bedre samordning mellom PP-tjenesten, BUP – som er barne- og ungdomspsykiatrien – barnevernet, familiesentra, familievernkontorer osv. Kanskje kunne vi trenge en slags NAV-reform også for denne delen av tjenesteapparatet – en felles dør, en felles koordinering, en felles tankegang i innsatsen for å kunne ivareta alle på en bedre måte. Arbeidsmiljøet legges det også vekt på i innstillingen. Det er uro når det gjelder svekkelsen av bedriftshelsetjenesten. Det har vært 30 pst. reduksjon i antall leger siden 2000. Bedriftshelsetjenesten bør snarere styrkes når vi ser de nye utfordringene vi står overfor, f.eks. når det gjelder arbeidsmiljøplager i forhold til hørsel og støy. De fleste som nå går over på uføretrygd, ifølge de opplysningene jeg har, har faktisk hørselshemninger og problemer knyttet til nye yrker hvor hørselsplager er et stort problem. Når det gjelder helseadferd, er det også et snev av uenighet i komiteinnstillingen. Et flertall bestående av regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti går inn for å videreføre den restriktive alkoholpolitikken. Begrunnelsen for det er at alkohol er den tredje største årsaken til ulike sykdommer i Norge. Vi trenger en aktiv, forebyggende og restriktiv alkoholpolitikk for å demme opp for dette problemet. Det samme flertallet vil også bruke avgiftspolitikken for å påvirke kostholdet, folkehelsen, i positiv retning, og er glad for at Regjeringen har varslet nye tiltak rundt dette og nye gjennomganger av dette. En samlet komite er også opptatt av den endringen som har skjedd, ved at viktige medisiner, bl.a. diabetes- og kols-medisiner, er flyttet fra generell refusjon til individuell refusjon, og ber om at vi får en evaluering av eventuelle sosiale virkninger av denne overgangen. En sentral problemstilling i innstillingen er hvordan vi kan oppdage skjulte sykdommer bedre. Det er åpenbart at mange mennesker lever med astma, allergi og kols uten at det oppdages tidlig nok. Mange lever med diabetes uten at det er oppdaget ennå, og mange lever med psykiske plager og kreft. Hvis vi oppdager disse sykdommene på et tidlig stadium, kan vi gjøre en mye bedre innsats for å forhindre alvorlige utslag. Vi trenger derfor bedre redskaper for å fange opp en del helseplager tidlig. Jeg gjentar skolehelsetjenestens betydning, men også god tilgjengelighet til fastlege, spesialistdekning i hele landet, gode avrusningstilbud for rusavhengige osv. Jeg er glad for at det har vært et godt komitearbeid. Det er stort sett en samlet innstilling om viktige innsatser i årene som kommer, som vil bli fulgt opp i ulike dokumenter fra Regjeringen.