Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 1999-05-04:
Når vi i dag behandler stortingsmeldingen om Norges deltakelse i Europarådet i 1998, vil jeg først benytte anledningen til å gratulere Europarådet med de 50 år ,som skal feires nå i mai. Europarådets rolle har utviklet seg gjennom en kontinuerlig prosess fra starten av og fram til i dag. Etter den annen verdenskrig var det behovet for å bygge opp igjen Europa som var drivkraften bak opprettelsen av mange internasjonale organisasjoner. Flere ble dannet, men Europarådet var av de første. Målsettingen den gang var å oppnå større enhet mellom medlemslandene for å ivareta og realisere de idealer og prinsipper som hadde sitt utspring i en felles arv, og dermed bidra til at de økonomiske og sosiale fremskrittene hadde en raskere progresjon. Disse overordnede målsettinger skulle følges opp gjennom Europarådets ulike organer – gjennom diskusjon, avtaler og handling i forhold til økonomi, sosiale forhold, kultur og forskning samt lovmessige og administrative forhold. De første 40 årene var Europarådet en vesteuropeisk institusjon. Mot slutten av denne perioden fikk Europarådet mange nye medlemmer fra tidligere mer autoritære regimer, som så på rådet som en vokter av menneskerettighetene. Europarådet ble nærmest å betrakte som et virkemiddel i overgangen fra diktatorledede regimer til mer moderne demokratier. De siste ti år har utviklingen i Europa relativt sett vært mindre stabil enn de 40 foregående. Europarådets rolle har ikke blitt mindre viktig av denne grunn. Dets politiske rolle er faktisk av stor betydning for oss som lever i Europa i dag. Den politiske stabiliteten i Europa har endret seg, og målsettingen for Europarådet er nå å styrke dets bidrag til hovedinnsatsområdene – menneskerettigheter, demokrati og rettsstatens prinsipper, spesielt overfor landene i Sentral- og Øst-Europa og Russland. Spesielt skal man legge vekt på tiltak rettet mot nye medlemsland. Herunder følger også viktig arbeid på det mellomstatlige plan, som spenner fra likestilling, sosiale forhold, arbeids- og innvandringsspørsmål, utdanning, kultur, medier, idrett og ungdom til kulturminnevern og naturforvaltning. Den første konvensjonen som Europarådet trakk opp, var Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen i 1950. Konvensjonen er viktig fordi den beskytter enkeltpersoners grunnleggende sivile og politiske rettigheter. Enkeltpersoner, ikke-statlige organisasjoner og grupper av personer kan alle fremme klage mot den aktuelle konvensjonsstaten dersom de mener seg utsatt for brudd på rettighetene fremsatt i konvensjonen. På denne måten er konvensjonen et redskap i forbindelse med menneskerettigheter og demokratiutvikling. Regjeringen fremmet i 1998 en odelstingsproposisjon med forslag om at Stortinget inkorporerer bl.a. Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen i norsk lov. Dette forslaget er ledd i et viktig arbeid med å styrke vernet av menneskerettigheter også i Norge. Norge jobber aktivt i Europarådets ulike organer og komiteer og har vært pådriver til å få satt flere saker og forhold på agendaen. Dette er et arbeid vi tror på og som er viktig for den videre utviklingen av Europa. Demokratiseringsprosessen i de nye medlemslandene er godt i gang, men er en vanskelig prosess. Det er viktig at de avgjørelsene som blir tatt i Den europeiske menneskerettighetsdomstolen, respekteres, og at man ikke svekker troverdigheten i det arbeidet denne nedlegger. Dette er særdeles viktig å minne om i disse dager, med krig og uroligheter i sentrale områder av Europa. Den 3. november 1998 ble den nye Menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg etablert. Det gjør at kapasiteten til å behandle individuelle klagesaker er styrket. Dette vil nå kunne gjelde nesten 800 millioner europeere. 49 norske klager ble fremmet det siste året. Det arbeides videre med at dødsstraff avvikles i de fem medlemslandene som fremdeles har denne straffeformen. Men ingen dødsdommer ble fullbyrdet i disse landene i 1998. Samarbeid mellom Europarådet og EU er formalisert, og EU-kommisjonen deltar på møter i komiteen av faste representanter og på arbeids- og rapportørgruppemøter. Tilsvarende deltar Europarådets sekretariat på en rekke møter på ekspertplan i kommisjonen. Samarbeidet mellom EU og Europarådet er godt utviklet også i Baltikum og i Albania, og dette er vesentlig for hvor fort demokratiseringsprosessen kan gå. Når Norge nå i 1999 har formannskapet i OSSE, vil det være en særlig mulighet til å styrke samarbeidet mellom Europarådet og OSSE – konsentrert om demokrati, menneskerettigheter, inkludert minoritetsrettigheter, og styrking av rettsstatens prinsipper. Sammen utfyller de to organisasjonene hverandre i dette arbeidet. Flere land har søkt om medlemskap i Europarådet. Blant annet søkte Den føderale republikken Jugoslavia om medlemskap i mars 1998. Men det er ikke gitt tilråding om medlemskap. Ved flere anledninger har utviklingen i Jugoslavia vært tatt opp. Det har vært en entydig fordømmelse av den økende volden i Kosovo, og det har blitt understreket at menneskerettigheter må respekteres. Det har vært fremholdt at sikkerhetsgarantier for befolkningen og stor grad av autonomi for Kosovo ville være viktig for en fredsløsning. Det er planlagt en norsk markering for å synliggjøre Europarådets verdier og menneskerettighetsarbeid, der en særlig vil fokusere på innsatsen for å bekjempe rasisme og intoleranse. Vi gratulerer med jubileet og ønsker lykke til i det videre arbeid i Europarådet.