Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-11-27:
Årets finansdebatt kjennetegnes spesielt av to forhold. Det ene er at vi har en flertallsregjering som også i dette statsbudsjettet gjennomfører valgløfter i høyt tempo og på mange områder. Det andre er at finansdebatten på nytt bekrefter at det ikke er et felles alternativ til dagens flertallsregjering. Først litt om hva budsjettet innebærer når det gjelder å oppfylle valgløfter, gjennomføre det vi lovet velgerne før valget. Arbeidsløsheten er halvert. Aldri tidligere har sysselsettingen i Norge vært høyere. Aldri før har flere mennesker vært i arbeid. Det er et viktig bidrag både til å bekjempe sosial ulikhet og til å utjevne sosiale forskjeller. Det er også det viktigste bidraget til økt verdiskaping og produksjon i landet vårt at vi ikke sløser med arbeidskraften ved at folk går arbeidsløse, men at folk er i jobb og dermed bidrar til verdiskaping. Det er selvfølgelig mange forhold som gjør at arbeidsløsheten synker og sysselsettingen øker. Men Regjeringen har også bidratt gjennom å føre en ansvarlig økonomisk politikk, gjennom et inntektspolitisk samarbeid som på nytt har vist den nordiske modellens styrke når det gjelder å unngå pris- og kostnadsvekst, og gjennom en aktiv arbeidsmarkedspolitikk. Det er også greit å merke seg at de som skremte med at en regjering bestående av SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet ville føre en uansvarlig økonomisk politikk, at spesielt SV i regjeringskontorene ville skape høye renter og kaos i finanspolitikken, har tatt feil. Det er ført en økonomisk ansvarlig politikk, og de tre partiene har stått for den politikken i fellesskap. Så når det gjelder arbeid og verdiskaping, gjør vi det vi sa vi skulle gjøre. Det andre er at dette budsjettet på nytt bekrefter at vi velger velferd framfor skattelette. Det er betydelig økte bevilgninger til mange ulike velferdsformål. Det er mulig fordi vi har avlyst de foreslåtte skattelettelsene fra den forrige regjeringen, og gått tilbake til 2004-nivå når det gjelder skatt. Da har vi fått opp mot 50 milliarder kr ekstra i denne fireårsperioden å bruke på fellesskapsgoder framfor skattelettelser. Det er med på å gjøre det mulig for oss å sørge for nesten 4 milliarder kr mer til sykehusene, sørge for at vi er i rute når det gjelder flere hender i eldreomsorgen, sørge for flere timer i skolen og satse på forskning og kunnskap. Vi har økt bevilgningene til forskning mer på tre år enn det den forrige regjeringen greide i hele sin stortingsperiode. Det er også grunnen til at vi har oppfylt transportplanen og bevilget mer til samferdsel enn den forrige regjeringen. Vi har sørget for et betydelig løft for kommunene, etter mange år med sultefôring under Bondevik II-regjeringen. Barnehagene får mer. Alt dette er altså et uttrykk for at vi velger velferd framfor skattelette. Det tredje dette budsjettet kjennetegnes ved, og som er en viktig oppfølging av Soria Moria-erklæringen og våre valgløfter, er at det er en historisk satsing på miljø. Det er dels på budsjettets utgiftsside, men dels også på budsjettets inntektsside. Det er f.eks. viktig at vi fortsetter med en omlegging av skatte- og avgiftssystemet i mer miljøvennlig retning. Det bidrar til at det blir lønnsomt å redusere utslippene. I tillegg slutter vi oss til EUs kvotesystem. Det gjør at oppimot halvparten – i hvert fall godt over 40 pst. – av norske utslipp nå reguleres av absolutte tak på de totale utslippene, ved at de er en del av et kvotesystem som gjør at det koster å forurense. Og det er lønnsomt: Man tjener penger på å redusere utslippene. I tillegg til miljøavgifter og kvotesystemet iverksetter vi miljøtiltak på budsjettets utgiftsside. Det handler om støtte til kollektivtransport og til jernbaneinvesteringer. Det handler om at vi med det budsjettet som nå legges på bordet, har doblet innsatsen for ny fornybar energi, sammenlignet med Bondevik II-regjeringen. Jeg hører at de partiene som satt i den regjeringen, mener at det er for lite, men vi har altså doblet deres innsats. Så så stusslig som de påstår at det skal være, kan det umulig være når vi bevilger dobbelt så mye til ny fornybar energi som det man gjorde for to år siden. Vi har også bevilget betydelig til utvikling av en gasskraftteknologi for å rense CO2, og vi bruker betydelige summer både på Kårstø og på Mongstad for å utvikle og få til den type rensing. Så det er en betydelig satsing på miljø i dette budsjettet. Det er også mange andre satsinger der vi følger opp Soria Moria-erklæringen, bl.a. Kulturløftet – en historisk satsing på kultur. Vi har lyktes med å redusere fengselskøene ved å bygge ut fengselsvesenet. Og vi har en historisk økning i bistanden. Slik kan vi fortsette, men det er uomtvistelig dokumentert i dette budsjettet og i denne budsjettdebatten at selv om vi ikke er i mål, er vi godt i gang og holder et høyt tempo når det gjelder å innfri valgløfter. Landet fikk nemlig en ny retning, en ny kurs, med valgresultatet i 2005, med den nye regjeringen som valgte fellesskap framfor skattelette. Det er det ene hovedkjennetegnet ved budsjettdebatten og budsjettet Stortinget nå vedtar. Det andre hovedkjennetegnet ved denne debatten er at alternativet til denne regjeringen er stadig mer uklart. Det er to år igjen til stortingsvalget, så det er ikke rimelig å forlange at de fire opposisjonspartiene, i den grad de ønsker å være et felles regjeringsalternativ, skal presentere felles program, felles politikk på alle punkter, men jeg registrerer at de ikke presenterer noen felles visjon om hva slags regjering de ønsker i 2009 som alternativ til dagens flertallsregjering. De har ingen felles statsministerkandidat, og de er svært langt fra hverandre når det gjelder å avklare felles politikk, i hvert fall på noen hovedområder. Da Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet begynte å jobbe seg sammen i forrige stortingsperiode, var det i respekt for at det var tre ulike partier med tre ulike programmer, og heller ikke vi hadde sammenfallende synspunkt i alle saker i budsjettinnstillinger. Men vi jobbet for et felles mål, og fram mot valget i 2005 avklarte vi viktige hovedproblemstillinger. For det første avklarte vi hva slags regjering vi ønsket, nemlig en flertallsregjering. For det andre avklarte vi noen hovedsatsinger, nemlig satsingen på fellesskap i stedet for å fortsette den usosiale skattelettepolitikken. For det tredje – det var kanskje det mest krevende – avklarte vi en del av de vanskelige sakene som tradisjonelt hadde splittet våre tre partier. Vi kom fram til felles holdning når det gjaldt europapolitikken. Vi kom fram til felles holdning når det gjaldt utenriks- og sikkerhetspolitikken. Og vi kom fram til felles holdning når det gjaldt hovedinnretningen av den økonomiske politikken, bl.a. ved at vi skulle legge handlingsregelen – en ansvarlig bruk av oljepenger – til grunn. Det velgerne kan forlange av opposisjonen, er at dersom de ønsker å være et troverdig regjeringsalternativ, må de – ikke i denne finansdebatten, men framover mot 2009 – avklare noen av den samme typen grunnleggende problemstillinger. Hva slags regjering ønsker de – hvis de ønsker en felles regjering som alternativ til dagens regjering? Og hva mener de om en del av de sakene som tradisjonelt har splittet dem mest, slik f.eks. europasaken og sikkerhetspolitikken tradisjonelt splittet Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet? Jeg har med glede merket meg at Høyre har garantert – og det er et sterkt uttrykk – at de kommer til å følge handlingsregelen. De kommer ikke til å bruke mer oljepenger. De kommer ikke til å gjøre det Fremskrittspartiet lover, nemlig å øke bruken av oljepenger. Jeg synes det står respekt av at Høyre, som er et parti som er opptatt av ansvarlighet i den økonomiske politikken, garanterer for at det ikke blir mer bruk av oljepenger. Det som da er interessant, er hva Fremskrittspartiet svarer på det. Da legger jeg til grunn at Fremskrittspartiet må begynne å avlyse mange av sine valgløfter – innenfor samferdsel, innenfor helse, innenfor eldreomsorg, innenfor skattelette og mange andre områder. Det vi bør ha et svar på fra Fremskrittspartiet, er: Hva er det Fremskrittspartiet kutter ut av alt det de lover velgerne, når de skal samarbeide med Høyre, som har garantert at det ikke blir mer oljepengebruk? Det synes jeg ikke vi behøver svar på i alle detaljer, men det kunne være interessant om Fremskrittspartiet begynte å antyde hvor mange milliarder de skulle kutte på sitt helsebudsjett, sitt eldreomsorgsbudsjett, sitt veibudsjett og andre ting, når de skal samarbeide med et parti som har garantert at det ikke blir mer oljepengebruk. Jeg forventer ikke svar på alt dette i dag, men jeg gleder meg til – hva skal jeg si – arbeidet som må gjøres her før valget i 2009, og vi vil gjerne se en start på det svaret i dag.