Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-06-08:
Det sies at språk er makt, og det gjelder i aller høyeste grad også for lover. Når lover er vanskelige å forstå, kan innbyggerne gå glipp av informasjon om viktige rettigheter og plikter, og det kan i ytterste konsekvens være et rettssikkerhetsproblem. Jeg syns saksordføreren og komiteen har gjort en veldig grundig jobb med denne saken, og jeg vil rette en takk til alle som har bidratt. Forenkling av regelverket er alltid en viktig oppgave politisk, og det gis høy prioritet. I forsvarsloven har regjeringa lagt fram et forslag som både forbedrer og forenkler regelverket for vernepliktige og ansatte i forsvarssektoren. Det er sammenslåing av vernepliktsloven, heimevernloven, militærnekterloven og forsvarspersonelloven til én lov. Lovarbeidet har vært en del av prosjektet «Klare lover for innbyggerne», som er en del av en satsing fra regjeringa på en enklere hverdag. Jeg har hatt som et viktig mål med det arbeidet å utforme lovene i et så klart og forståelig språk som mulig, og på den måten bidra til mindre avstand mellom innbyggerne og forvaltningen. Jeg er veldig glad for at det store flertallet i komiteen er enig i at lovene skal slås sammen til en felles lov. En felles lov vil gjøre det betydelig enklere å finne fram til på ett sted hvilke rettigheter og plikter som gjelder vernepliktige og militært og sivilt ansatte. Både vernepliktsloven og heimevernloven har lenge vært modne for denne type revisjon. Begge lovene er fra 1953, og militærnekterloven er opprinnelig fra 1965. Jeg har merket meg at det har vært en bekymring for at lovforslaget kan innebære endringer i Heimevernets struktur, og at forslaget kan bidra til å svekke Heimevernets egenart. La meg også understreke her at den viktige årsaken til revisjonen av loven var rent teknisk, og ikke substansiell. Regjeringa vil jo alltid framlegge saker som har å gjøre med styrkestruktur, fordi det er konstitusjonelt forankret i Grunnloven, så den forankringen ligger der uavhengig av hva som står i den nye forsvarsloven. Heimevernet er en del av Forsvaret, på linje med forsvarsgreinene og andre avdelinger, og det er viktig også å huske på mye av forhistorien, som også representanten Navarsete var inne på. Det er likevel viktig med en tidsriktig og relevant ordlyd i loven, og Heimevernet må også tilpasses de nye sikkerhetspolitiske utfordringene og utvikle seg i tråd med de militære krav som stilles til forsvaret av Norge. I tidligere tider hadde vi 18 heimevernsdistrikter. Nå er det 11, og innsatsstyrkene i Heimevernet har i lang tid allerede kunnet bli satt inn også i andre områder enn der de har naturlig tilhørighet. Så jeg legger til grunn at «vernet av heimtrakten» må tolkes i samsvar med Heimevernets organisering til enhver tid. Gjennom den nye loven får vi et mer moderne regelverk, som er oppdatert til dagens organisering av Forsvaret. Utgangspunktet for arbeidet er videreføring av gjeldende rett, men å oppdatere lovverket til dagens organisering av Forsvaret. Jeg er også glad for at komiteen har sluttet seg til enkelte nødvendige endringer i loven som sikrer at Forsvaret får tilgang til nødvendig informasjon om personer som skal kalles inn til tjeneste, så man ikke kommer i situasjoner hvor personer som ikke er vandelsmessig skikket, får militær opplæring og våpentrening. Forsvarspersonelloven er en ung lov sammenlignet med de andre, men det er også behov for en språklig forenkling av denne og for å utforme den i samme språkdrakt som de øvrige. Enklere språk kan også innebære en presisering av uklare lovtekster og begreper som kan forstås på ulike måter. Selv om intensjonen har vært å forenkle, har vi sett at enkelte har hatt den oppfatning at omskriving av språket i lovene har bidratt til materielle endringer. Det har ikke vært intensjonen. Jeg har merket meg at komiteen foreslår å videreføre gjeldende ordlyd i forsvarspersonelloven om tilsettingsvilkår for militært ansatte. Det komiteen mener, er at regjeringas forslag til ordlyd innebærer et generelt unntak fra tjenestemannsloven for militært tilsatte og en utvidelse av retten til å tilsette midlertidig. Det har på ingen måte vært hensikten, og det ligger heller ikke i lovforslaget. Derfor er det heller ikke noe problem at komiteen legger seg på den gamle ordlyden, for det er ingen realitetsendring. Forsvarspersonelloven og forslaget til forsvarslov er særlover til tjenestemannsloven, og unntak fra de generelle reglene i tjenestemannsloven må følge av lov eller forskrift, akkurat som de gjør i dag. Jeg vil også understreke at i Forsvaret skal hovedregelen være at de militære tilsettes fast, enten til 35 år eller til 60 år. Det er noe som vil forsterkes ytterligere nå når den nye militærordningen trer i kraft, for da er dette hovedregelen, og konvertering av stillinger til faste stillinger har allerede begynt i stort omfang. Språket utvikler seg, og språket i lover må også følge den utviklingen, så ikke avstanden mellom lovgiver og innbyggerne blir for stor.