Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-15:
De siste månedene har det pågått en spennende og iherdig prosess i næringskomiteen. Det har vært jobbet for å sikre et bredt politisk flertall for havbruksnæringens rammevilkår. Komiteen har vært samlet om målene: Næringen skal få forutsigbare rammevilkår, og miljøet skal sette premissene. Oppdrettsnæringen er en svært viktig næring for Norge. Mange peker på den som en av næringene som skal ta over etter oljen. Næringskomiteen ønsker å skape politikk som står seg i lang tid, en politikk som videreføres uavhengig av hvilke partier som sitter i regjeringskontorene. Det gjøres kun gjennom brede politiske forlik. Resultatet er da også noe så sjeldent som en samlet næringskomité. Jeg vil rette en stor takk til mine kolleger i komiteen. De har vist samarbeidsvilje og evne til å finne gode løsninger, og de har hatt en konstruktiv tilnærming til arbeidet. Jeg blir fascinert av suksesshistorier – historier om at noen tenker nytt, at man har turt å satse, folk som har tjent både landet, lokalsamfunnet og seg selv. Jeg lar meg imponere over dem som har evne til å se nye løsninger og skape nye jobber i nye næringer. Det er historien bak et av Norges største eventyr, historien om havbruksnæringen. Ja, vi har naturgitte forutsetninger som er enestående i verden. Golfstrømmen gir oss perfekte strømmer og vanntemperaturer til å drive med havbruk. Havbruksnæringen var før en attåtnæring for noen spesielt interesserte. I dag er den en multimilliardbedrift som eksporterer verdier for over 45 mrd. kr hvert eneste år. Dette flytter havbruksnæringen helt i front sammen med olje og gass og maritim industri. Havbruksnæringen er en veldig viktig eksportnæring for Norge. I tillegg er havbruksnæringen veldig viktig for kystsamfunnene våre. Langs hele kysten finnes det oppdrettsanlegg som skaper både arbeidsplasser og inntekter for kommunene. Det er rom for en enorm vekst i havbruksnæringen. Trolig kan vi femdoble produksjonen innen 2050. Men veksten må være bærekraftig. Miljøutfordringene har vært og er fremdeles store. Rømning gjør at oppdrettslaksen truer villaksen i elvene. Mange tilfeller av lakselus både skader fisken i oppdrettsanleggene og tar livet av villfisken. I tillegg kan utslipp fra anlegg, som i dag ikke er et stort problem, bli et problem om produksjonen skal femdobles. Komiteen er helt klar på følgende: Miljøet skal sette premissene for oppdrettsnæringen, ikke omvendt. Derfor går vi inn for en nullvisjon både når det gjelder rømning, og når det gjelder resistens hos lakselus. Det skal utarbeides en strategi mot rømning og en handlingsplan mot resistens hos lakselus. Det er ingen tvil om at oppdrettsnæringen har et miljøavtrykk. Hvor stort miljøavtrykk hvert anlegg har, er det ingen som kan si. Hvor stort det samlede miljøavtrykket er i de nye produksjonsområdene, er det svak kunnskap om, men ingen stiller lenger spørsmål om hvorvidt oppdrettsnæringen har et miljøavtrykk. Det miljøavtrykket må begrenses. Derfor mener komiteen det vil være uansvarlig å legge til rette for et nytt vekstregime nå. Først må vi ha gode nok modeller for å slå fast oppdrettsanleggenes ansvar for dødelighet på villfisk. Det er viktig i et bærekraftperspektiv. Derfor ber komiteen om mer kunnskap om oppdrettsnæringens påvirkning på villfisken. Vi ønsker å være sikre på at det er miljøet som legger premissene. Da må modellene være tryggere enn i dag. Enn så lenge legger vi opp til at verdens strengeste miljøregelverk skal videreføres. Regjeringen skal kunne gi vekst, men etter svært strenge kriterier, særlig når det gjelder miljøavtrykket til næringen. Den innstillingen vi nå diskuterer, ivaretar også små og mellomstore aktører. Regjeringen ønsket at prisen aktørene måtte betale for vekst, skulle settes ved auksjon mellom aktørene. Problemet med dette var at små aktører kanskje ikke hadde like mye kapital som store, og at aktører som brukte mye kapital og ressurser på bekjempelse av lus og rømning, ikke hadde like mye kapital igjen til å vinne auksjoner. Med auksjonsprinsippet kunne man dermed risikere at det kun var de få store eller de som ikke hadde brydd seg så mye om lusebekjempelse og rømning, som til slutt fikk veksten. Det hadde vært et uklokt regime når vi forsøker å bli kvitt problemene med lus og rømning og også ønsker at flere små og mellomstore aktører fortsatt skal være med i næringen. Komiteen har derfor foreslått et nytt regime for prising av konsesjoner. På nye konsesjoner fastsettes prisen gjennom en kombinasjon av auksjon og fastpris, mens fastprisprinsippet brukes på vekst på eksisterende konsesjoner. Kommunene kommer også godt ut av næringskomiteens behandling. Tidligere har kommunene fått 40 pst. av prisen på nye konsesjoner og 50 pst. av prisen på vekst. Resten har gått til staten. Nå har næringskomiteen foreslått at kommuner og fylkeskommuner skal få 80 pst. av begge tildelingene. Det vil bety at kommuner og fylkeskommuner med oppdrettsvirksomhet får omtrent 400 mill. kr mer annethvert år dersom to av fem oppdrettsanlegg kvalifiserer til vekst. Man må kvalifisere til vekst, og det er det lusa som avgjør. Komiteen legger også opp til at kommuner som i dag har oppdrett, skal få midler fra havoppdrettsfondet. For meg er det viktig nok en gang å understreke at i den innstillingen vi nå har til behandling, slår vi fast at det er miljøet som skal være premissleverandør. Derfor var jeg overrasket over responsen fra to av de partiene på Stortinget som selv mener de er best på miljøet. Miljøpartiet De Grønne reagerte på at vi bremset regjeringens vekstplaner. De Grønne mente tiden var overmoden for vekst. Tydeligvis var det ikke så viktig at fagmiljøene først skulle finne fram gode modeller for næringens miljøavtrykk. Fagmiljøene er usikre på den foreslåtte modellen. Det kom tydelig fram gjennom høringene. De er uenige om den er god nok. Derfor mener næringskomiteen at det er lurt å vente med et nytt vekstregime. Modellene som skal måle miljøavtrykket, må først bli gode nok. Men tydeligvis mente Miljøpartiet De Grønne at fagmiljøene her tar feil. De mente det var mulig å vedta 6 pst. vekst annethvert år allerede nå. Jeg må si det overrasker meg, siden vi for noen måneder siden behandlet et forslag fra Miljøpartiet De Grønne der de foreslo stans i veksten i oppdrettsnæringen. SV bommet like mye i sin kritikk da vi hadde vår pressekonferanse. Hovedkritikken kom fra representanten Knag Fylkesnes. Ifølge ham gikk komiteen imot regjeringens ønske om å innføre lakselus som indikator. Han sa følgende til IntraFish: «Det er helt utrolig. Alle har bedt om bærekraftindikatorer. Så ender en opp med én bærekraftindikator – lakselus – og så blir til og med det sendt tilbake. Det er ganske tung forskning om dette.» Dette er rett og slett feil. I innstillingen sier en samlet komité følgende: «Komiteen støtter at det i første omgang er lusenivået som er miljøindikator for vekst.» Videre ber komiteen om at også utslipp bør utredes som en miljøindikator, og alle, bortsett fra Fremskrittspartiet, ber om at det må utredes indikatorer for svinn og sykdom. Det er ikke bare lakselus som skal bli indikator. Også svinn, sykdom og utslipp skal utredes som indikatorer. Det viktigste for Kristelig Folkeparti har vært at vi kan være trygge på at framtidig vekst i næringen er bærekraftig. Miljøavtrykket må være minst mulig. Jeg mener at regjeringen har fått gode verktøy i det videre arbeidet med å legge til rette for et godt vekstregime – et vekstregime som setter miljøet og det biologiske mangfoldet som premissleverandør. Med disse rammene kan oppdrettsnæringen ha en eventyrlig framtid i landet vårt. Jeg anbefaler med dette komiteens innstilling.