Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-11-28:
Som presidenten nå sa i innledningen til interpellasjonen, er sepsis en av de vanligste dødsårsakene på norske sykehus. Konsekvensene kan være fatale om man ikke får behandling raskt. På verdensbasis dør det som sagt 6–10 millioner mennesker hvert år, og 1 million av dem er nyfødte. I Norge er sepsis årsaken til 4 pst. av alle sykehusopphold. Det finnes ikke helt nøyaktige tall, men tilgjengelige helsedata fra norske sykehus antyder at over 10 000 pasienter får sepsis hvert år, og at 3 000–5 000 av dem dør. Kunnskapen om dem som overlever, er mangelfull, og vi vet for lite om hvordan det går med dem etter at de har blitt skrevet ut fra sykehuset. Det vi vet, er at blant dem som overlever sepsis, må mange leve med senskader, som nedsatt kognitiv funksjon, forverring av kroniske sykdommer, nedsatt fysisk funksjon og smerter. Det går ut over livskvalitet og arbeidsevne. Kartleggingen av pasientenes vitale funksjoner er derfor viktig for å oppdage sepsis så tidlig som mulig, ifølge dem som kan det. Rask og målrettet behandling er avgjørende og kan i enkelte tilfeller forhindre utviklingen av selve sykdommen. Forsinket oppstart av riktig behandling ved sepsis øker dødeligheten. Pasientsikkerhetsprogrammet har utviklet tiltakspakker og læringsnettverk for tidlig oppdagelse og behandling av sepsis i akuttmottak og på sengepost. Tiltakene er definert av en nasjonal, sammensatt ekspertgruppe og baserer seg på både erfaringskunnskap og ny internasjonal forskning og kunnskap. Ved utarbeidelsen har ekspertgruppen jobbet etter prinsippene om at tiltakene skal kunne gjennomføres ved alle norske sykehus, at de skal treffe pasientene som er i risiko for å utvikle sepsis tidlig i forløpet, eller som har fått diagnosen sepsis eller septisk sjokk, og at de kan gjennomføres innenfor eksisterende rammebetingelser og strukturer. Det er bra. Undertegnede mener på ingen måte at det ikke skjer noen ting på feltet. Tvert imot er det jobbet systematisk og godt i norske sykehus for å oppdage og behandle pasienter med sepsis, særlig etter Helsetilsynets landsdekkende tilsyn med sepsis i akuttmottakene. Likevel er det åpenbart at vi kan og bør gjøre mer og ikke minst søke bedre kunnskap som kan gi bedre råd om forebygging. Forskning viser at BMI, hjerte- og karsykdom, røyking, alkohol, angst og depresjon øker risikoen. Et nytt funn er at det å ha for lave eller veldig høye jernnivåer i kroppen også kan disponere for sepsis. Representanter fra Kreftforeningen fortalte under Arendalsuka i år at kreftpasienter har ti ganger høyere risiko for å få sepsis. Kreft er en tøff nok sykdom om en ikke også skal få sepsis, og om en får det, får en kanskje heller ikke effektiv behandling. Kreftforeningen er bekymret for at mange ikke får effektiv behandling på grunn av frykten for antibiotikaresistens. Vi deler selvsagt bekymringen for å få mer utbredelse av antibiotikaresistens, for det kan bety at den kreftbehandlingen vi tilbyr i dag, settes tiår tilbake. Jo mindre antibiotika vi bruker, jo mindre fare er det for resistens. Men hvis vi trenger antibiotika, må vi ha en effektiv antibiotika. Pasienthistorier kjent gjennom media gjør også inntrykk, og flere av oss har lest om Gry Hege. Gry Hege Henriksen hadde jobbet dag og natt før hun endelig tok juleferie i 2016. Hun begynte å hoste mens hun pakket inn julegavene og forberedte juleferien. Det gikk bare noen timer fra Gry Hege hadde begynt å føle seg skikkelig elendig, til hun gikk i koma. Hun våknet igjen etter fire uker, og da sa legene at hun var heldig som i det hele tatt hadde overlevd. Hun hadde en sepsis som sannsynligvis startet med en lungebetennelse. Gry Hege måtte dessverre amputere både hender og føtter. I vårt helsepolitiske fellesskap her på Stortinget har vi også opplevd at sykdommen rammer hardt og uventet. Stig Slørdahl, administrerende direktør i Helse Midt-Norge, var med i en diskusjon om sepsis under Arendalsuka i år. Han fortalte at data viser at raten over tilfeller ved norske sykehus er veldig forskjellig: «Jeg tror ikke det er store forskjeller i befolkningen. Her har nok vi en jobb å gjøre i helsetjenesten». I Trondheim har SINTEF og NTNU etablert et Gemini-senter for sepsisforskning ved St. Olavs hospital for å møte utfordringene sykdommen gir, med kunnskap. Vi har også en gruppe i Bergen som har forsket på sepsisforekomst i Norge, og i tillegg har vi flere gode fagmiljø innen infeksjonsmedisin i resten av landet. Sepsis er vanskelig å oppdage tidlig, først og fremst fordi symptomene er diffuse. På sykehus er det få andre sykdommer som er så dyre å behandle. Det er fordi pasientene blir liggende så lenge. Samfunnet ville kunne spare store kostnader ved å øke innsatsen gjennom hele sykdomsforløpet til pasienter med sepsis. Det finnes imidlertid konkrete tiltak som vil kunne spare oss for store summer og mye lidelse. Basert på erfaringer fra fagfolkene som driver med sepsisforskning, vil en opplysningskampanje for å øke folks bevissthet rundt sepsis være et godt tiltak. Vi trenger også beslutningsstøttesystemer for raskere diagnose og oppfølgingsprogram med følgeforskning etter behandling for å vite mer om hvordan det går med disse pasientene. Globalt er byrden så stor at Verdens helseorganisasjon, WHO, vedtok en resolusjon mot sepsis i 2017. Her bes medlemslandene bl.a. om å etablere strategier for å forebygge, diagnostisere og behandle sepsis og for å gi tilgang til nødvendig helsehjelp for sepsisoverlevere. Norge bør også lytte til WHO. En nasjonal strategi mot sepsis bør man i aller høyeste grad se på, både hvordan den skal utformes, hvilke fagmiljøer som skal involveres i utarbeidelsen av den, og hvem den skal treffe. Prate, smile, løfte – veldig mange av oss kjenner i dag de vanligste symptomene på hjerneslag, og noen av oss har også gjort disse øvelsene ved mistanke. Denne enkle testen har sannsynligvis reddet mange menneskeliv. Men kjenner egentlig noen av oss symptomene på sepsis, og kjenner vi dem godt nok? Mange vil nok svare nei på disse spørsmålene, så både privatpersoner og helsevesenet trenger derfor mer kunnskap om sepsis.