Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Først må jeg si velkommen til salen og talerstolen til Høyre. Det er fint å se dem her. Det som er viktig for Arbeiderpartiet når det kommer til fiskeripolitikk, er å utvikle kystsamfunnene. Det er å sikre at man har ressurser til å kunne bo og leve langs hele kysten, og at man har stabile rammebetingelser, slik at man kan satse i denne næringen. Men det har blitt et problem, et problem for hele næringen, for forutsigbarheten er ikke der. Det er ikke stabile rammebetingelser. Kysten fortjener bedre enn det de nå får. Denne saken er ikke bare en teknikalitet, som man kanskje prøver å framstille det som, for dette er et resultat av det vi gjorde i mai, da vi behandlet kvotemeldingen. Nå skal vi endre lovene på bakgrunn av noe vi ennå ikke vet konsekvensene av. Det er ganske krevende. Én ting er at det er krevende for oss som sitter her i salen, men for dem som skal forholde seg til dette, er det meget krevende. Riksrevisjonen, som vi har snakket om mange ganger, har også kommet med veldig tydelig kritikk. Noe av det mest alvorlige gjelder hvordan vi driver saksbehandling, og hvordan vi får fram konsekvensene av de vedtakene som fattes i denne salen. Det har vi fått kritikk for. Det burde ha betydning når vi behandler kvotemeldingen, og da burde det åpenbart ha betydning nå. Det er en grunn til at opposisjonen stemmer imot denne saken. Det er også en sannhet at opposisjonen var veldig kritisk da denne saken kom. Jeg tror tidligere fiskeriminister Harald Tom Nesvik trodde at det å behandle kvotemeldingen i Stortinget var plankekjøring. Derfor kunne han sende ut denne saken på høring før vi visste konsekvensene av kvotemeldingen. Vi vet alle hva resultatet av det ble. De store organisasjonene og næringen kritiserte dette også veldig tydelig i høring. Fiskarlaget, Kystfiskarlaget, Sjømat Norge, Pelagisk forening, LO og Sametinget, for å nevne noen, har vært kritiske. De har vært kritiske fordi vi ikke kjenner konsekvensene. Hva vil konsekvensene være i denne saken? Hvilken myndighet overfører vi? Hvilke videre fullmakter får departementet nå? Det burde være på tide med en fot i bakken. Det har Arbeiderpartiet sagt flere ganger. Stortinget burde nå visst hva som er konsekvensene av kvotemeldingen. Kysten burde visst det, næringen burde visst det, men man gjør ikke det – og vi behandler her en lovsak. Frustrasjonen er stor. La meg lese opp hva Fiskeribladet skrev rett før jul: Fiskeripolitikken har blitt en arena der det er alles kamp mot alle. Motsetningene mellom gruppene er forsterket. Det skjer fordi en av de store konfliktene nå handler om at regjeringen ikke forholder seg til intensjonene, det som lå til grunn i kvotemeldingen – åpen gruppe og fordeling av ressurser. Dette er veldig viktig, dette er stor politikk. Det handler om rettferdighet. To av de tingene som regjeringen selv la inn i kvotemeldingen, handler om nettopp det. Det ene handler om at man fjerner den dynamiske trålstigen, som Arbeiderpartiet var sterkt kritisk til. I tillegg satte man en prosentvis fordeling som var til fordel for de største. Da kom man med et annet tiltak: Det var at åpen gruppe skulle tas fra toppen. Det betyr at trålerne skulle være med og betale ressurser til åpen gruppe også. Det har fiskeriministeren valgt å se bort fra. Men det er ingen god grunn til det, for skulle man åpnet det ballet, burde man ha lagt fram en større og mer helhetlig sak enn det man har gjort. La meg fortelle hva landsstyret i Fiskarlaget vedtok for få dager siden. De er svært kritiske og omtaler nå behandlingen av kvotemeldingen som problemet framfor løsningen. De er særlig kritiske. Det burde fiskeriministeren ta til seg. Man ber også om at partiene på Stortinget nå setter seg sammen, tar en fot i bakken og ser om man kan bli enige. Det er noe Arbeiderpartiet ønsker veldig velkomment – det kan vi gjerne gjøre – men da er det ganske mange erkjennelser som må komme på bordet først.