trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-05-28:
Uttalelsen fra representanten Børge Brende om at det hadde vært bedre muligheter hvis Arbeiderpartiet hadde fremmet det kompromisset man stod sammen med Senterpartiet om, var vel ut fra den formodning at SV ville fulgt med på lasset her som ellers, og at det ville skapt et flertall. Jeg har ikke sett noe som skulle tilsi at det ikke er tilfellet. Så må jeg nok si at det er litt underlig å henstille til Høyre å redde Lundteigen-modellen. Vi har aldri vært i nærheten av å mene at det var en fornuftig modell. Hvorfor i all verden skulle vi etablere et svært system som det antydningsvis ville koste 300–400 mill. kr å etablere, for å taksere noe vi ikke har tenkt å beskatte? Hvorfor i all verden skulle vi gjøre det? Slaget om boligskatten vil stå ved valget. Folk har valget mellom to syn på boligskatten. Noen er for, andre er mot. Da vil folk få et rimelig klart valg, og resultatet vil avspeiles i stortingssalen. Jeg kan ikke skjønne at det er noen fornuftig grunn til at vi nå skulle skape uklarhet om hva vi faktisk vil, ved å stemme for et system vi ville avvikle straks vi kom i nærheten av å kunne få flertall for det. Nå er det vel slik at det langt inn i Senterpartiet er sterk motstand mot det verdivalg som ligger i å beskatte hjem og bolig. Og jeg må si at Senterpartiet argumenterer egentlig ganske godt i innstillingen for at dette er en sosialt urettferdig skatt, som etter deres oppfatning da også bare skal ramme omtrent 9 pst. av boligeierne. Det vil vise seg om det blir resultatet på sikt. Erfaringene er jo at denne typen takseringssystem kommer inn med en slags introduksjonsrabatt, for så gradvis å bli strammet til. Nei, her er det et verdivalg, og her burde Senterpartiet være så klar som man faktisk er i en del andre saker, men i denne sammenheng med motsatt fortegn.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-05-28:
Vi er ikke redde for noe som helst i denne debatten, det må jeg virkelig si. Jeg ser med stor frimodighet frem til at Arbeiderpartiet skal drive valgkamp på boligskatten sin og på takseringssystemet sitt. Jeg møter opp ved enhver given anledning og forsvarer vårt standpunkt. Jeg tror også at folk faktisk kjenner igjen Arbeiderpartiet når man snakker om å sette grenser. Man opplevde noe av det samme i begynnelsen av 1990-tallet i forbindelse med den såkalte toppskatten, som skulle gjelde bare for vanlige og høyere inntekter. Resultatet har jo blitt at ved underregulering av innslagspunktet for toppskatten har denne skatten gradvis krøpet opp til å gjelde godt og vel halvparten av lønnstagere i heltidsstillinger. Det er igjen et eksempel på at underregulering på sikt av denne typen grenser selvfølgelig forandrer skattens karakter dramatisk. Det samme mistenker jeg Arbeiderpartiet for å ville gjøre også i dette tilfellet, fordi man selvfølgelig ønsker å få mest mulig igjen også på dette skatteområdet. De argumenterer som om dette er en skatt som skal betales av fordelingshensyn, og da må selvfølgelig mange være med. Derfor er jeg helt enig i at et meget fornuftig spørsmål å stille til Arbeiderpartiet, slik det ble stilt i forrige replikkordskifte, er: Hvordan vil man regulere dette bunnfradraget? Og svaret jeg fikk, var at det ville være avhengig av hvordan man anvendte boligen, altså om det var et spekulasjonsobjekt. Derfor kunne jeg tenke meg å spørre – men det er vel vanskelig i et replikkordskifte – hva Arbeiderpartiet mener med det. Det er jo de som har brakt denne uklarheten frem, som altså nå har introdusert en begrunnelse for ikke å regulere bunnfradraget for en viss type boliger. Da måtte det være etter et svært individuelt skjønn, og jeg kan vanskelig skjønne hvordan det kan gjennomføres uten å gå til detaljreguleringer.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-05-28:
Man skal vel høre meget, og vi får notere oss det med interesse når SV taler varmt for EU-harmonisering og bruker USA som eksempel i skattepolitikken. Jeg var i en debatt her forleden dag med en annen SV-representant, hr. Langeland, som nettopp angrep det han kalte USAs meget usosiale skattesystem og enda mer usosiale skattelettelser. Jeg erkjenner følgende faktum: På dette området er ikke Norge et høyskatteland, selv om en skulle legge sammen både formuesskatt, kommunal eiendomsskatt og fordelsskatt av egen bolig – det er jeg helt enig i, men slik vil jeg også ha det. Jeg ønsker ikke at Norge skal være et høyskatteland på alle områder. Det er en god norsk tradisjon at vi legger mye vekt på boligen. 80 pst. i dette landet er selveiere. Det er et antall som har økt gradvis med årene, og som SV har vært motstander av hele veien. Jeg har vært tilhenger av det, og gleder meg over at så mange i dag er selveiere. Det skiller oss også fra de fleste andre land. Det kan tenkes at det er en sammenheng her, men uansett: Det er en utvikling jeg ser meget positivt på, at ikke også hus og hjem skal være et skatteobjekt. Når man leser statistikk og hvem som rammes av et takstsystem som holder de fleste boliger utenfor, er det kanskje verdt å minne om at fordelsskatten legges på en uavhengig av inntekt. Det er ikke alltid slik at boligens størrelse nødvendigvis representerer den inntekt man for tiden har. Det kan f. eks. være slik at den representerer den inntekt man en gang hadde, eller den inntekt ens foreldre eller den man måtte ha arvet boligen av, hadde, og man sitter med en stor bolig som kanskje er mer et omkostningskrevende arveprosjekt enn nødvendigvis noe man ser rasjonelt på. Så den skattetypen rammer faktisk ikke slik SV ofte taler for, nemlig at man skal skattes etter evne.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-28:
Jeg skal i likhet med representanten Foss ta utgangspunkt i Arbeiderpartiet. Det ble på slutten av den siste replikken igjen antydet at det er noe kokkelimonke på gang med en introduksjonsrabatt som senere skal trekkes inn. Det er et ordspråk som heter at «tyv tror hver mann stjeler», og det er mulig at det er det som er utgangspunktet for at representanten Foss til enhver tid mistenker folk for å ha andre motiver enn det de legger på bordet. Den samme teknikken ble brukt i replikkrunden etter representanten Hildengs innlegg, der det ble sådd tvil om hvorvidt bunnfradraget skal være der. Hvis representanten Foss leser innstillingen, står det klart og tydelig at det er en forutsetning at bunnfradraget skal settes slik at boliger på opp til 110 m2 ikke skal beskattes. Det står klart i dokumentene. Jeg registrerer at representanten Foss satser på at mange velgere kanskje ikke leser dokumentene i sin helhet, og at han prøver på sin sedvanlige måte å spre misforståelser om hva som faktisk er foreslått. Når jeg sier på sin sedvanlige måte, er det fordi en annen høyrerepresentant i P4 fredag ettermiddag slo til med fantastiske tolkninger av hva som nå blir foreslått. Der ble det sagt at det skal lages et takseringssystem som gjør at myndighetene skal inn og telle hvor mange bad en har og finne ut hvorvidt de er flislagt. Det var representanten Brende som gav uttrykk for det. Det begynner å bli en ganske kjent øvelse at Høyre i enhver sammenheng har behov for å framstille de forslag som blir framlagt, som noe helt annet enn det som faktisk blir foreslått. For eksempel blir det antydet at dette er en kvadratmeterdiskusjon. Men det er jo ikke det. Alle som leser innstillingen, ser at Senterpartiet har foreslått et helt annet system enn det Arbeiderpartiet og SV har foreslått. Mitt spørsmål blir: Er Høyre litt redd for at vi faktisk skal få vedtatt et system som fjerner en urettferdighet som Høyre hittil har skåret stort på?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-28:
Jeg har fulgt både innlegget og replikkrundene til representanten Enoksen. Han gikk til frontalangrep på Fremskrittspartiet og Høyre gang på gang, og representanten Børge Brende spurte ham: Hvorfor snakker han ikke med sentrum, som er hans nære venner? Det nekter han konsekvent å svare på. Så mitt spørsmål nå er: Hvorfor snakker han ikke med sentrum?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-05:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen og Marit Nybakk.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 2001-06-05:
Ot.prp. nr. 38 for 2000-2001 om innføring av en miljølov for Svalbard blir i all hovedsak møtt med enighet fra Stortingets side, så jeg har bare noen små kommentarer. Komiteen slutter seg enstemmig til prinsippet om at Svalbard skal være blant de best bevarte villmarksområdene i verden. Dette er også i tråd med hva Stortinget tidligere har uttalt. Komiteen er også enstemmig i oppfatningen om at der det oppstår konflikter, skal miljøhensyn veie tyngst. Dette begrenser ikke bare industriell virksomhet, det begrenser også hvordan mennesker som oppholder seg på Svalbard, skal forholde seg til naturen. Som komiteen enstemmig skriver i sine merknader: «Poenget er jo nettopp å sikre menneskelig virksomhet, men innenfor rammen av miljøets tålegrenser.» Et annet nødvendig virkemiddel i arbeidet for å bevare Svalbards unike og utsatte natur, er at vi nå får samlet lovverket for Svalbard i én lov, noe som gjør forvaltningen av de store områdene enklere. Det er etter komiteens oppfatning riktig å lovfeste et generelt fredningsprinsipp for Svalbards sårbare flora og fauna – selvfølgelig med enkelte unntak. Samtidig erkjenner komiteen at jakt og fiske er av stor betydning for de fastboende, og forventer at det også blir lagt vekt på dette når forskrifter skal utarbeides og loven håndheves. Kulturminnevern har også en sentral plass i arbeidet med å sikre Svalbards unike kvaliteter. Komiteen støtter forslaget om å innpasse en forskrift om dette i loven. Det forholdet det har vært mest oppmerksomhet rundt, er dette med ferdsel. Det nye forslaget innebærer at allmennhetens rett til ferdsel lovfestes, og at all motorferdsel er forbudt om ikke annet er fastsatt i loven. Det innebærer at adgang til motorferdsel på vinterføre for fastboende og en meget begrenset adgang for tilreisende fastsettes i forskrift. Komiteen understreker i denne sammenheng at det er viktig å sikre allmennheten rett til ferdsel. Som jeg sa: Komiteen støtter i all hovedsak Regjeringens forslag, og jeg vil si at vi med dette gjør et viktig grep for å sikre Svalbards unike miljø, og for å sikre at Svalbard blir et av jordas best bevarte og best forvaltede villmarksområder.
Bent Høie (Høyre), 2001-06-05:
Svalbardmiljøloven innebærer først og fremst en forenkling av og opprydding i dagens gjeldende lover og forskrifter. Men loven i seg selv innebærer også en sterkere vektlegging av miljøperspektivet når det gjelder Norges svalbardpolitikk. Svalbard er en unik del av Norge som vi har et spesielt internasjonalt ansvar for å ivareta for de kommende generasjoner. Det betyr også at vi har et ansvar for å sikre bosettingen på Svalbard. Derfor er vi fornøyd med at en enstemmig komite understreker den betydningen jakt og fiske har for de fastboende og kulturen på Svalbard, og at dette også må vektlegges ved utarbeidelsen av forskriftene på bakgrunn av denne loven. Selv om lovutkastet i hovedsak ikke har vakt stor motstand, har jeg registrert at det er stor spenning knyttet til hva forskriftene som baserer seg på loven, vil inneholde. Det er derfor viktig å følge dette nøye. Høyre ville bl.a. bundet dette mer opp når det gjelder scooterkjøring. Vi er ikke enig i at det kan settes likhetstegn mellom scooterkjøring på fastlandet og på Svalbard. Blant annet er dette mindre konfliktfylt på Svalbard på grunn av de enorme arealene i forhold til innbyggertallet. Dessuten er det et avgjørende fremkomstmiddel så lenge det ikke finnes veier utover bosettingene. Jeg tror at vi har vanskelig for å forstå den betydningen som scootertrafikken og scooterbruken har for de fastboende og deres familier på Svalbard. Derfor mener Høyre at i utarbeidelsen av forskriftene for scooterbruk må en legge til grunn at muligheten for ferdsel for fastboende og deres besøkende i all hovedsak forblir som i dag. Ikke minst er vi bekymret for det økte byråkratiet som den nye ordningen knyttet til de fastboendes besøkende vil føre til når det gjelder scooterkjøring, der en må søke om godkjenning hos Sysselmannen for å ta med seg f.eks. sin besøkende familie på scooteren. I loven er det også foreslått en sterk begrensning knyttet til det å eie eller leie hytte på Svalbard. I all hovedsak er denne begrensningen begrunnet med ønsket om å redusere hyttebyggingen på Svalbard. Denne målsettingen deler Høyre fullt ut, men vi kan ikke se at begrensninger knyttet til det å eie og leie eksisterende hytter vil gi noen effekt på dette. Derimot finnes det nok grunnlag i loven, og andre reguleringer bør fullt ut styre i forhold til det formålet. Vi kan ikke se at forslaget til § 85 er noe annet enn et sterkt angrep på eiendomsretten. Spesielt ille er det at barn som selv ikke har vært bosatt på Svalbard, nå vil bli fratatt sin mulighet til å arve foreldrenes hytte. Selv om de vil få en symbolsk økonomisk kompensasjon, representerer en fritidseiendom noe langt mer enn en økonomisk verdi. Vi vil derfor i samsvar med det som Svalbardrådet også anbefaler, stemme imot denne paragrafen. Jeg tar med dette opp forslag nr. 2 på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2001-06-05:
Fremskrittspartiet er fornøyd med at det nå innføres en egen miljølov for Svalbard. Det er tidligere slått fast at Svalbard skal være blant de best bevarte villmarksområdene i verden, og at miljøhensyn skal veie tyngst dersom det oppstår konflikter med andre interesser. Vi er også tilfreds med at det er bred enighet i komiteen om de viktigste prinsipper i loven, så jeg skal konsentrere meg om de få områder der vi ikke deler flertallets syn. Først til dette med kulturminner. Vi er for så vidt ikke uenig i lovens intensjoner, men vi er noe skeptiske til hva som legges i definisjonen kulturminne. Komiteen var i fjor på Svalbard og besøkte bl.a. noen gamle fangst- og bosettingssteder. På et av disse stedene lå en haug med gamle, rustne blikkbokser og annet gammelt skrot. Min første tanke var at her måtte det ryddes opp, da dette skrotet lå og var direkte skjemmende for naturen. Dette var også reaksjonen til en tidligere miljøvernminister som hadde besøkt stedet, fikk jeg opplyst. Men nei da, dette var fredede kulturminner som en ikke fikk røre. Vi har selvfølgelig ingenting imot å verne kulturminner. Men vi er skeptiske til at alle spor av menneskelig aktivitet fra en gitt tidsperiode automatisk skal være et kulturminne. Så til dette med hyttebygging. Det er i loven et godt grunnlag for å begrense hyttebygging på Svalbard, noe vi er enige i. § 85 omhandler begrensninger når det gjelder hvem som skal få eie eller leie de få hyttene som slipper gjennom nåløyet og kan bli bygd. Det er etter min mening ganske håpløst at en skal kunne reise til Svalbard og f.eks. ta inn på hotell, men dersom en ønsker å leie hytte, skal en altså ikke få lov til dette. Dette virker ikke særlig gjennomtenkt. Så til § 78, om gebyr for tilreisende. Det foreslås her innføring av et gebyr for alle tilreisende til Svalbard. Gebyret skal gå inn i Svalbards miljøvernfond. Vi er tradisjonelt tilhengere av at forurenseren skal betale, og for så vidt også tilhengere av øremerkede miljøavgifter, men når vi likevel ikke vil støtte forslaget, skyldes dette at det som er foreslått, ikke vil virke etter hensikten. Det vil kreve store ressurser og omfattende byråkrati bare å innkreve denne avgiften, noe som langt på vei vil spise opp de få millionene en vil få inn, slik at det ikke blir stort igjen til fondet. Vi vil på bakgrunn av dette stemme imot § 78, samt støtte forslag nr. 3 om at § 85 om rett til å eie eller leie hytter utgår.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2001-06-05:
Som jeg redegjorde for i mitt innlegg, er vi skeptiske til at alle spor etter menneskelig aktivitet innenfor en gitt tidsperiode automatisk skal defineres som kulturminner. Dette går imidlertid bare i liten grad fram av selve loven. Jeg vil derfor spørre statsråden: Vil hun under utarbeidelse av forskriftene til loven ta hensyn til at ikke alle spor av menneskelig aktivitet nødvendigvis skal være kulturminner, som en dessverre ser eksempler på i dag, slik at rustne blikkbokser og annet skrot for fremtiden ikke nødvendigvis skal være verneverdig, men at en heller konsentrerer seg om å verne de reelle kulturminnene?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-05:
Eg stilte i innlegget mitt ein del spørsmål som statsråden sikkert ikkje hadde tid til å svara på, men som ho skal få ein ny sjanse til å gje svar på. Det eine er knytt til klimaproblematikken. Regjeringa seiest vera opptatt av å følgja opp Kyotoprotokollen og medverka til å redusera klimagassutsleppa i verda. Det første spørsmålet knytt til det er då: Dersom ein subsidierer utvinning av kol på Svalbard, som medverkar til at det blir meir kol i marknaden, som igjen medverkar til redusert kolpris, synest miljøvernministeren at det er ein god måte og ein god politikk for å fylla opp Kyotoprotokollens målsetting om å redusera klimagassutsleppa? Spørsmålet blir ikkje av ein annan karakter om ein tar vekk subsidieringa, for då vil ein framleis frå Noreg si side levera kol til marknaden, noko som vil føra til at ein ikkje får ein prisauke, som vil vera nødvendig for å redusera utsleppa. Spørsmål nr. 2 gjeld dette med arter på land og i sjøen og § 23. Eg saknar ei skikkeleg grunngjeving for kvifor Regjeringa ønskjer å differensiera mellom det som ein vernar om til lands, og det som ein vernar om i sjøen. Kvifor ønskjer ein å avgrensa dette når det gjeld såkalla innvandra arter, i forhold til fastbuande, for å seia det på ein spesiell måte? Kva er grunnlaget for det? Hadde det ikkje vore enklare for Regjeringa og for oss alle(presidenten klubbar) å føra tilsyn dersom ein hadde(presidenten klubbar) like reglar? (presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-05:
SV har slutta seg til ein samrøystes komite i denne saka, og me håpar at det som Stortinget gjer i dag, kan bli ein viktig stimulans for lokaldemokratiet på Svalbard. Eg vil gjerne følgja opp noko av det min treningskamerat, Kristiansen, var inne på i forhold til Framstegspartiet. Dersom representanten Alvheim seier seg lei for at det nå blir innført folkevald styring – grå folkevald styring, som han vel òg sa – synest eg det er eit signal som gjev grunn til ettertanke. SV er sjølvsagt interessert i ein demokratidebatt, ikkje minst vinkla mot at Stortinget ofte gjev frå seg makt gjennom bl.a. EØS-avtalen, EU-samarbeid og òg ulike andre ting. Me er sjølvsagt òg opptekne av at ein diskuterer kommuneøkonomi med demokrativinkling når Stortinget svekker kommuneøkonomien og det blir vanskeleg for kommunane å prioritera. Men derfrå til å seia at folkevald styring er noko som ein ikkje treng, noko ein ikkje vil ha, at det er grått, og at det eigentleg er ein trist dag for Svalbard når det blir innført, er å gå for langt. Då må ein vera på ville vegar. Då må spørsmålet til Framstegspartiet vera: Kva er det dei ønskjer seg, ikkje berre på Svalbard, men i alle kommunar dersom det ein har, er så grått og stussleg? Konsekvensen må jo vera at ein har eit alternativ. Ønskjer dei seg kommunar drivne av sysselmenn, og ønskjer dei å avvikla folkevald styring i alle kommunar når det er så gale å innføra det på Svalbard? Det er desse spørsmåla Framstegspartiet må svara på når dei går til angrep med omsyn til å innføra lokaldemokrati. Eg forstår heller ikkje kva slags erfaringar Framstegspartiet har som gjer at dei nå dreg opp ein slik debatt som det dei nå gjer. Dei har jo sett i sitt eige parti at eineveldet ikkje alltid fungerer demokratisk. Tvert om kan det ha motsett verknad.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-06-05:
Miljøloven for Svalbard representerer en viktig forbedring av lovverket for Svalbard. Det er et viktig signal om høye norske miljøambisjoner. Venstre slutter seg til lovforslaget med noen få forbehold og støtter målsettingen om at Svalbard skal være blant verdens best forvaltede villmarksområder. Det er positivt at loven får brei tilslutning i Stortinget den 5. juni, verdens miljøverndag. Det har også vært viktig at en under behandlingen av loven har motstått press for å svekke miljøambisjonene. Venstre er glad for at loven innfører føre var-prinsippet, og at en får samlet mange bestemmelser i en og samme lov. På noen få punkter ønsker Venstre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV en mer restriktiv linje enn flertallet. Disse partiene ønsker en strengere linje når det gjelder motorisert ferdsel, og Venstre går sammen med de andre sentrumspartiene og SV mot Regjeringens forslag om at det bør foretas en avgrensing i forhold til forvaltning av saltvannsfisk, krepsdyr og sjøpattedyr som ikke er stedegne på Svalbard. Venstre mener at samme prinsipp må gjelde til lands som til havs. Vi støtter derfor utvalgets innstilling til svalbardmiljøloven og ønsker at det utarbeides forskrifter om forvaltning av loven i samsvar med dette. Spørsmålet om kulldrift er reist av SV. Regjeringen kommer tilbake med en egen sak om dette til Stortinget. Den var ventet i vår, men er utsatt fordi miljøorganisasjonene ønsker mer tid til å komme med innspill. Det er naturlig at Stortinget drøfter kulldriften når Regjeringen legger fram sin sak. Venstre vil i den forbindelse legge stor vekt på miljøhensyn, og jeg vil vise til at jeg for kort tid siden tok opp forhold knyttet til transport i Akselsundet i spørsmål til miljøvernministeren. Jeg vil også gjøre det klart at Venstre er mot subsidiering av kulldriften på Svalbard, nettopp fordi en ønsker at det skal være rett prising av denne virksomheten, slik som Langeland var inne på. Venstre støtter forslaget om et eget turistgebyr. Det er en naturlig oppfølging av prinsippet om at forurenseren skal betale. Penger som skaffes til veie på denne måten, kan være med og finansiere nødvendige avbøtende tiltak og dekke behov for informasjon. Etter Venstres mening er lovforslaget godt i samsvar med Svalbardtraktatens bestemmelser om norsk suverenitet og likebehandlingsprinsippet.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-06-05:
Jeg vil peke på betydningen av at kulturminner har en plass i loven og får en viktig plass i forskriftene. At kulturminner får et sterkere vern også på Svalbard, er i tråd med den generelle politikken som Stortinget har ført de siste årene i tilknytning til kulturminnearbeidet. Dette skal gjøres med vett og forstand i forskriftene, som det gjøres i alle forskriftene Regjeringen utarbeider på bakgrunn av lovvedtak i Stortinget. Og her har vi en mulighet for å ta vare på og se i sammenheng naturmiljø og kulturmiljø på en god måte som gjør at kulturminnefeltet kan prioriteres.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-06-05:
Jeg minner om at kulldriften på Svalbard har en veldig lang historie, en historie langt utover de forholdene som representanten Langeland nå kommer inn på i sin replikk til meg. Jeg minner også om at Stortinget den siste tiden har hatt klare synspunkter på hvordan kulldriften på Svalbard skal organiseres, bl.a. da stortingsmeldingen om svalbardpolitikken ble behandlet i Stortinget for ikke så lenge siden. Regjeringen skal nå komme tilbake til Stortinget med en vurdering av eventuell videre kulldrift. Den saken skal vi komme tilbake til på bakgrunn av en vurdering av en konsekvensutredning og høring, der det skal legges betydelig vekt på miljøhensyn, på det økonomiske grunnlaget for driften, på bosetting og på alternativ næringsvirksomhet i tiden framover. Det er i dette brede lyset Regjeringen vil vurdere den framtidige næringsvirksomheten og også kulldriften på Svalbard. Når det gjelder spørsmålet om vern av arter på land og i sjø, viser jeg til det jeg sa i mitt innlegg, at det er hensiktsmessig å gjøre et skille ganske enkelt fordi artene i sjøen på denne måten ikke kan få et tilstrekkelig vern, fordi de vandrer. Derfor ønsker vi å trekke disse artene inn i andre vernesammenhenger, og har valgt å gjøre unntak for dem når det gjelder svalbardmiljøloven.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-06-05:
Det står i innstillingen at «Svalbards flora og fauna er sårbar og trenger et solid frednings- og verneregime». Det er jeg helt enig i. Derfor bekymrer det meg noe – selv om ikke dette er tatt fram i det som er oppe til debatt i dag – at det synes som om sikkerhetskravene på Svalbard er nedjustert i forhold til på fastlandet. Jeg tenker i den forbindelse på transport av kull på 75 000-tonnerne gjennom Akselsundet. De av oss som har litt peiling på sjøen og båter, vet at slike båter også skyver til side vann under kjølen, og de trenger derfor en minstedybde på 20 m. Det betyr i praksis at størrelsen på Akselsundet for disse båtene er to ganger båtens lengde. Det betyr at her må man være nøye med navigeringen. På Svalbard gjelder verken losloven eller havne- og farvannsloven. Det er noe bekymringsfullt sett fra min og Kristelig Folkepartis synsvinkel. Man sier at man vil innføre havnelosing. Det betyr at man leier inn kjentmenn, som i praksis vel vil være pensjonerte kapteiner som har fått et hurtigkurs; de har erfaring fra bruk av den type båter, samtidig som de skal være spesialbrifet i dette området. Jeg tillater meg likevel å peke på at dette synes som en nedprioritering av sikkerhetskravene i forhold til det som skjer ved Fastlands-Norge. Vi vet at det finnes loser på frivakt som i aller høyeste grad kunne bidra på Svalbard. Det må være en eller annen årsak til at man velger en slik ordning. Sett i et miljøperspektiv vil en grunnstøting og et eventuelt utslipp av drivstoff fra disse båtene være en katastrofe. Jeg tillater meg derfor å be miljøvernministeren være spesielt oppmerksom på disse tingene og sørge for å vurdere alt dette når man går videre i forhold til det som skal skje, hvis det blir intensivert utskipning fra Svea Nord. Dette er et område som ligger lagelig til for grunnstøtinger og forurensninger. Det må ikke skje.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-06-05:
Jeg vil bare ganske kort kommentere de forhold som utenrikskomiteen har tatt opp i sin uttalelse til innstillingen. Komiteen viser innledningsvis til sin uttalelse til fjorårets innstilling, Innst. S. nr.196 for 1999-2000 om Svalbard, hvor komiteen bekreftet at bevaring av Svalbards særegne villmarksnatur var ett av de overordnede mål og en hovedutfordring i svalbardpolitikken. Utenrikskomiteen understreker derfor nødvendigheten av en restriktiv praksis når det gjelder virksomhet på Svalbard som kan innebære tunge naturinngrep. Den arktiske naturen er svært sårbar. Det er nødvendig å utvise stor varsomhet og ta alle mulige hensyn for å unngå skader i denne unike villmarksnaturen som vanskelig vil kunne la seg reparere når skaden først har skjedd. Dette har for øvrig energi- og miljøkomiteen på en utfyllende og utmerket måte kommentert i sine merknader. Miljøhensyn og hensyn til en effektiv, lønnsom næringsvirksomhet vil ofte komme i konflikt. Det ser en kanskje ekstra tydelig på Svalbard. Begrensningene i næringsvirksomheten må, av hensyn til miljøet, nødvendigvis være strengere på Svalbard enn på fastlandet. Men utenrikskomiteen understreker at etter Svalbardtraktaten må miljøverntiltak håndheves likt overfor alle traktatparters selskaper og borgere. Utøvelse av næringsaktiviteter i det arktiske området må begrenses. Det forstår alle – forhåpentligvis. Samtidig er det viktig at restriksjonene gjennomføres på en slik måte at det oppleves rettferdig, konsekvent og vel begrunnet overfor alle traktatparter. Det vil nødvendigvis også være utenrikspolitiske forhold knyttet til praktiseringen av miljøvernreguleringer på Svalbard. Disse bør også være en del av den samlede vurderingen ved innføring og praktisering av miljøverntiltakene. Jeg merket meg miljøvernministerens kommentarer på dette punkt og tar det som en bekreftelse på at slike forhold vil bli tatt med i den samlede vurdering. Imidlertid har utenrikskomiteen funnet det nødvendig å understreke at de rettigheter som er tildelt etter Bergverksordningen, vil kunne avgrenses og modifiseres i forhold til annen relevant norsk lovgivning, for at de grunnleggende hensyn til naturen på Svalbard kan bli ivaretatt på en tilfredsstillende måte. Selv om Norge etter Svalbardtraktatens artikkel 8 var forpliktet til å etablere en bergverksordning, innebærer ikke dette at Bergverksordningen i seg selv har en folkerettslig status tilsvarende traktatens. Ordningen er å anse som et norsk regelverk, vedtatt ved kgl. resolusjon, og må derfor forstås og tolkes i en slik sammenheng, innenfor traktatens rammer.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-06-05:
Det er litt uvant for meg å ta ordet i en debatt av denne type, men det skyldes at tidligere fremskrittspartimedlemmer i utenrikskomiteen har forlatt oss, og vi er derfor ikke med i denne innstillingen. I tillegg vil jeg få lov å gjøre kjent for Stortinget at vi i Fremskrittspartiet går mot innføring av lokaldemokrati på Svalbard, med alle de negative konsekvenser det vil få for det som nå er et levende lokalsamfunn av spesiell karakter, en perle og et fristed i mange sammenhenger i forhold til grå, triste norske kommuner. Det er også slik at det er ikke alle som i dag er på Svalbard, og som har jobbet på Svalbard, som er så begeistret for det som nå skjer med hensyn til å innføre vanlig kommunal forvaltning der oppe i ishavet. Vi hadde etter vårt skjønn både råd og anledning til å opprettholde dette spesielle samfunnet, den spesielle atmosfæren i dette samfunnet. Men så er det enkelte politiske partier som er så ekstremt opptatt av at alt skal være likt og alt skal være grått, og så måtte man på død og liv ta initiativ til å etablere såkalte folkevalgte organ på Svalbard, det man kaller for demokrati. Man begynner forsiktig, det er greit nok, men det tar vel ikke så veldig lang tid før de har nøyaktig det samme systemet der oppe som vi har på fastlandet, og det tar vel heller ikke så lang tid før dette med krav om mindre skatt og mindre avgifter slår fullt ut der oppe, og de er på linje med en vanlig norsk kommune. Jeg synes personlig at dette er trist. Jeg har vært mye og ofte på Svalbard, og det var hyggelig å komme dit. Jeg er slett ikke sikker på om det blir like hyggelig å komme etter at man har fått det såkalte folkevalgte styret. Så er det én ting jeg spesielt vil understreke, og det gjelder forholdet til våre russiske venner på Svalbard. Et utviklet lokalt selvstyre, demokrati, et vanlig kommunestyre, kan bli – jeg sier ikke at det blir, men jeg sier at det kan bli – konfliktskapende i forhold til de russiske bosettinger på Svalbard. Det skal vi tenke veldig nøye gjennom og være veldig var for at så ikke skjer. Helt til slutt vil jeg bare annonsere at vi kommer til å stemme for §§ 5 og 25 og mot alle andre paragrafer i lovteksten.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-06-05:
Ja.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-06-05:
Det var Fremskrittspartiets representant, Alvheim, som fikk meg til å bruke av Stortingets dyrebare tid i dag. Jeg kan ikke helt forstå den uttrykte redsel for virkningene av et demokrati og hvordan det skal fungere i praksis. Men jeg har registrert Alvheims synspunkter og uttalelser på hans mange reiser – noen av disse langt unna hjemlandets grenser – og hva slags mønster han har som referansepunkter. Jeg tror at for dem som har vært med og bygd opp Svalbard-samfunnet gjennom mange tiår, må det være skremmende å høre slike uttalelser i dag fra Stortingets talerstol. Dette er en befolkningsgruppe som har tatt noen krafttak for fellesskapet i et geografisk område som både sikkerhetspolitisk og strategisk har betydd og betyr så mye for nasjonen – og så skal man i dag få høre at det er en trussel for fellesskapet og en trussel for lokalsamfunnet hvis man nedfeller normale demokratiske prinsipper for hvordan lokalsamfunnet skal styres. Heldigvis virker det ikke som om Fremskrittspartiet her i Stortinget i denne saken heller er særlig representativ for hva som er gjeldende politikk på dette området. Jeg synes det er på høy tid at denne saken sluttbehandles i Stortinget i dag. Jeg tror det vil bli en berikelse for Svalbard-samfunnet og for de enkelte politiske partier at ikke kontaktpunktet skal være et lokalt begrenset styre som har sitt neste kontaktpunkt overfor Sysselmannen. Det er ikke noen demokratiske prinsipper som bør være mønstergyldige for Svalbard-samfunnet, som i dag begynner å ligne mer og mer på et normalt samfunn. Det er ikke slik i dag at vi i dette området bare har én stor offentlig eid bedrift som styrer samfunnet etter beslutninger fattet av Justisdepartementet. I dag har vi et hundretalls enheter som hver især er med på å sikre vårt nærvær og vår stabilitet i et området som etter hvert vil bety mer og mer for nasjonen. Når vi har folk som er villig til å være der, må man ha rettigheter og plikter innenfor dette samfunnet som gjør dette så attraktivt som overhodet mulig, slik at Svalbard også i de kommende tiår kan fremstå som et attraktivt samfunn å leve og bo i, i den tid det har mulighet for å fungere. Jeg tror at Høyre har bare gode erfaringer med sine kontakter, med sine stedlige representanter. Vi får økt og bedre informasjon enn hva vi ellers ville ha fått. Jeg ser ikke at det i denne saken skulle være noe ønske og heller ikke noen målsetting å skulle bytte ut de gode kontaktpunkter vi har i demokratiets navn.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-05:
Meget kort: Jeg skal ikke forsøke å gi meg i kast med en analysering av representanten Alvheims holdning til demokrati. Men jeg kan vel si at jeg slutter meg til treningskameratene Kristiansens og Langelands vurdering. Jeg bad om ordet for at det ikke skal henge igjen en misforståelse her. Representanten Alvheim pekte på at det kunne bli en konflikt med den russiske bosettingen på Svalbard. Jeg vil bare presisere at det det nå blir fattet vedtak om, er Longyearbyen lokalstyre. Det alt vesentlige av den russiske befolkningen bor ikke i Longyearbyen. De aller fleste bor i Barentsburg, og de kommer altså ikke under dette styret. Longyearbyen lokalstyre og dets rolle og myndighet er begrenset i henhold til § 33 i den loven som nå foreslås, til «arealplanområdet for Longyearbyen». Jeg tror det er litt viktig at det blir stadfestet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-06-05:
Jeg skal ikke forlenge debatten så veldig mye. Når det gjelder punktet om opptreningsinstitusjonene, er vi på linje med representanten Woie Duesund, og jeg støtter fullt ut det representanten sa fra talerstolen. Vi vil også stemme mot den paragrafen, og står bak det forslaget som ligger der. Det jeg tar ordet for, gjelder den interpellasjonen som undertegnede hadde 2. mai, som hadde med yrkesskade å gjøre. Dette er en veldig viktig sak. Det er veldig viktig at de som blir rammet av dette, nå får en bedre mulighet både til å legge fram saken sin, til en enklere saksgang og ikke minst et enklere oppgjør. Det viser seg at veldig mange faktisk føler at man ikke bare blir rammet av en yrkesskade, men man får et nytt slag i ansiktet når man skal måtte gå det som jeg dessverre må si virker som en kanossagang, før man oppnår de ytelsene man har krav på. Men det er jo sånn at det dessverre ikke er flertall for det forslaget som vi står bak, om å be Regjeringen legge fram for Stortinget forslag om endringer i lov om folketrygd som fører til at «vedtak om yrkesskade fattes i ett kompetent organ og blir gyldig for andre ytelsesgivere». Jeg synes det er veldig trist at man nå ikke tar dette steget, strekker ut denne hånden til dem som kommer i denne situasjonen, og sørger for en gang for alle at vi nå får løst saken. Så er ikke tilfellet, og det må vi bare ta til etterretning. Fremskrittspartiet står alene om én merknad, og den handler om at arbeidsinntekt i utlandet ikke gir opptjening til folketrygdytelser i Norge, og «bør heller ikke etter disse medlemmers mening inngå i inntektsgrunnlaget ved inntektsprøving av ytelser fra folketrygden». Fremskrittspartiet viser imidlertid til at Stortingets flertall støttet de endringsforslagene som Regjeringen fremmet i Ot.prp. nr. 46 for 1998-99, og viser til merknader i Innst. O. nr. 8 for 1999-2000 til punkt 15 om inntektsprøving av alderspensjon ved inntekt i utlandet. Fremskrittspartiet vil imidlertid støtte forslaget til endring av § 15-14 første ledd for å unngå forskjellsbehandling av ytelsesmottakere fra folketrygden. Når det gjelder folketrygdloven § 13-2, om yrkesskade, vil Fremskrittspartiet stemme imot.
Karin Lian (Arbeiderpartiet), 2001-06-05:
Arbeiderpartiet er godt fornøyd med de endringer som er foreslått av Regjeringen, og som nå ser ut til å få flertall i Odelstinget. Endringene vil føre til at tilgangen på apotektjenester blir bedre for brukerne i hele landet. Norsk Medisinaldepot tar på seg et spesielt ansvar for å opprette apotek, også i distriktene, dersom ikke andre apotekeiere eller kjeder ønsker å etablere nye apotek. Antall apotek vil stige, og det er rom for en netto tilvekst av apotek. Det vil da også være mulig å utnytte farmasøytene bedre. Den nye loven vil også garantere at etablering av nye apotek ikke skal få konkurranse fra medisinutsalg. Dette vil gi et bedre tilbud og bedre service til brukerne. Fageksperter i apotekene kan gi informasjon og råd til kundene i større grad enn det kan gjøres i medisinutsalg. Stortinget har vedtatt de politiske mål når det gjelder tilgang på legemidler. Apotekforvaltningen, som er den utøvende myndighet, skal følge opp og bruke de virkemidler som foreligger for å oppnå målet. Arbeiderpartiet og flertallet i komiteen er enig med Regjeringen i at det tidligere vedtatte konsesjonstaket erstattes med avtale for å sikre apoteketableringer. Flertallet mener det ikke er noe helsepolitisk mål å beskytte etablerte økonomiske interesser. Bortfall av konsesjonstak vil skjerpe konkurransen i et tidligere overbeskyttet apotekmarked. Etablering av flere apotek i hele landet vil legge til rette for at brukerne får bedre service, lettere tilgjengelighet og lavere priser. Arbeiderpartiet ser det også som riktig at legemiddelgrossistene skal ha plikt til å innlevere data om legemiddelomsetningen, noe som igjen vil sikre at kundene får de rettmessige rabatter. For å få en raskere saksbehandling og å sikre kvalitet når det gjelder refusjonssaker, er det flertall i komiteen for å innføre en saksbehandlingsavgift. For produsentene er det en fordel å få et legemiddel registrert under refusjonsordningen. Da er det også naturlig at utgifter til saksbehandlingen av søknader om refusjon, gjenspeiles i saksbehandlingsavgiftene. Den tidligere apotekavgiften blir erstattet av en legemiddelavgift på grossistleddet. Komiteens flertall har støttet Regjeringen i alle forslag til endringer i apotekloven og legemiddelloven.
Karin Lian (Arbeiderpartiet), 2001-06-05:
Denne odelstingsproposisjonen inneholder elleve saker om endringer i folketrygdloven. Komiteen har merknader i forhold til tre av disse. Det gjelder for det første punkt 2 i innstillingen om felles regelverk for opptreningsinstitusjoner og helsesportssentra m.m., såkalte spesielle helseinstitusjoner, i folketrygdloven § 5-20. Som saksordfører bad jeg i brev til Helsedepartementet datert den 4. mai 2001 om en presisering av punktet om å etablere en lik finansieringsordning for alle institusjonene ved at det ytes stønad til drift etter satser, som kan variere, og at alle institusjonene skulle kunne ta egenandeler. Usikkerheten gikk spesielt på om også de fire spesielle helseinstitusjonene som hører inn under sykehusloven, og nå spesialisthelsetjenesteloven, også skulle innføre egenandeler. Svarbrevet fra Helsedepartementet datert den 8. mai gav uttrykk for at det med dette forslaget til endring i folketrygdloven ikke er foreslått at det skal innføres egenandeler for disse fire. Komiteen har også merket seg at de faglige krav til tjenestene skal knyttes til spesialisthelsetjenesteloven, og det som gjelder det økonomiske oppgjøret, skal knyttes til folketrygden. Ved å innføre denne felles hjemmelen viser komiteen til at dette ikke betyr at en går bort fra prinsippet om å tilpasse folketrygdens driftstilskudd til hver enkelt institusjons oppgaver og opplegg. Under behandlingen av denne saken har komiteen imidlertid mottatt mange henvendelser fra institusjoner som føler usikkerhet i forhold til konsekvensene av dette forslaget. I sin planlegging av behandling har disse institusjonene samlet søkere i grupper med svært like behandlingsbehov for å kunne gjennomføre en best mulig og effektiv behandling. Bekymringen fra disse er at hvis trygdekontorene etter dette endringsforslaget skal vurdere hver enkelt søknad, er de usikre på om det kan føre til en mindre effektiv inntaksprosedyre og behandling. En slik ekstra saksbehandling strider mot alle prinsipper for moderne, offentlig forvaltning. Med bakgrunn i disse henvendelsene ber jeg, som saksordfører, om at departementet utreder virkningene av denne endringen. Det overordnede mål for oss er å organisere behandlingstilbudet til beste for pasientene. Dette må skje innenfor et tidsperspektiv som er akseptabelt, og ved en ansvarlig utnyttelse av forutsigbare økonomiske rammebetingelser. Når det gjelder punkt 8 i innstillingen om presisering av reglene om godkjenning av skade eller sykdom som yrkesskade i folketrygdloven § 13-2, viser flertallet til en interpellasjon om dette den 2. mai i år, hvor justisministeren uttalte at Regjeringen skal sette ned et offentlig utvalg for å vurdere forenklinger. Arbeiderpartiet og Høyre avventer dette utvalget, mens et mindretall har et forslag nå om at vedtak om yrkesskade fattes i ett kompetent organ. Jeg regner med at mindretallet redegjør for forslaget. Under punkt 10 i innstillingen, om overgangsstønad, forholdet til andre folketrygdytelser m.m., folketrygdloven § 15-14 første ledd, har Fremskrittspartiet en egen merknad. Når det gjelder de andre åtte forslagene til endring, har komiteen ingen merknader.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-06-05:
Vi kan gjøre dette ganske kort. Saksordføreren har gjort rede for det som komiteen er enig om, og Arbeiderpartiets talskvinne har gjort rede for komiteflertallets innstilling. Kristelig Folkeparti er en del av dette flertallet. Vi ser behovet for justeringer på enkelte punkter i en nylig vedtatt lov, og støtter som sagt flertallsinnstillingen. Jeg vil bare kort peke på to forhold. Sammen med Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og SV, er Kristelig Folkeparti med i et flertall som er noe skeptisk til at departementet inngikk avtale med Norsk Medisinaldepot om opprettholdelse av apotektilbudet i distriktene uten at andre apotekeiere eller apotekkjeder fikk anledning til gi et tilsvarende tilbud. Det andre gjelder den nye legemiddelavgiften som skal erstatte apotekavgiften. Det vi vil legge vekt på, som det også står i innstillingen, er at denne «avgiften ikke skal ha utilsiktet konkurransemessig vridningseffekt, at avgiftssystemet skal være nøytralt med hensyn til apotekstørrelse, og at innkreving og betaling skal være så enkel som mulig». I tråd med dette gjør jeg mitt innlegg her så enkelt som mulig, og avslutter med det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-05:
Eg skal på vegner av Senterpartiet berre knytta nokre få merknader til denne saka. Kva er det som gjev ei god omsorg? Det er nok fyrst og fremst moglegheita for den enkelte til å bli møtt med vørdnad og respekt. Eg trur dei aller fleste av oss vil vera samde om at vi ikkje kan regulera og lovfesta god omsorg og pleie tilstrekkeleg dersom ikkje viljen, haldninga og kunnskapen om kva slike tenester inneber, er til stades. Eg har her eit rundskriv som vart sendt ut i mars 1997, og som omhandlar kvaliteten i pleie- og omsorgstenestene. Det består både av ei forskrift i forhold til helsetenestene og retningsliner i forhold til omsorgstenestene. Bakgrunnen for at det i St.meld. nr. 28 for 1999-2000 om innhaldet og kvaliteten i omsorgstenestene vart varsla eit samordna tilsyn, var erfaringa med at det var nødvendig å sjå tenestene i sjukeheim, i aldersheim og i open omsorg meir likt, fordi tilboda no til dei pleie- og omsorgstrengande går litt om kvarandre i ulike typar institusjonar og bustader. Det var svært overraskande for oss at Arbeidarpartiet ikkje i utgangspunktet var innstilt på å følgja opp med eit meir samordna tilsyn og forskriftfesta det. Det var noko som Stortinget gav si tilslutning til under handsaminga av Omsorg 2000, og det var òg noko som 62 av 64 høyringsutsegner var positive til. Eg er no glad for at det er stor semje om at dette er naudsynt. Frå vår side vil vi understreka at dette ikkje fyrst og fremst handlar om å gje kommunane nye plikter, men faktisk om å gjera det mykje meir ryddig både for den enkelte brukar, den enkelte pleie- og omsorgstrengande, for pårørande, tilsette og lokale folkevalde. Når det gjeld den rådgjevande gruppa som vart oppretta i høve til lova om kontrollavgrensing av bruk av makt og tvang overfor psykisk utviklingshemma, har eg òg lyst til å leggja til at det er gledeleg å registrera det som dei melder i høve til at bruken av registrert tvang faktisk går ned. Det var òg ei sak som det var stor debatt om den gongen lova vart innført. Det var ny runde då forskriftene vart lagde fram for Stortinget, faktisk som ei eiga melding. Vi vil frå Senterpartiet si side be departementet spesielt vera merksam på utviklinga av alternative metodar til tvang i utdanningsinstitusjonane. Skal vi få til ytterlegare redusert bruk av tvang, er det særs viktig at utdanningsinstitusjonane er innstilte på å utvikla alternative metodar. Vi gir elles, som det går fram av innstillinga, vår tilslutning til at rådgivande grupper får den tida dei har bede om.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-05:
Senterpartiet sin medlem i sosialkomiteen er Ola D. Gløtvold. Han er ikkje medlem av Odelstinget – difor eit noko variert engasjement frå senterpartihold når det gjeld saker i Odelstinget. Frå oss òg korte merknader på to punkt. For det fyrste er vi med i det forslaget som både Kristeleg Folkeparti, Framstegspartiet og SV allereie har omtalt her, og som gjeld vedtak om yrkesskade. Vi ynskjer òg at dette vedtaket skal fattast i eitt kompetent organ, og vil ha ei sak tilbake til Stortinget i forhold til det. Det andre gjeld rehabilitering. Her er skapt forventingar når det gjeld rehabilitering. Stortinget har tidlegare gitt si tilslutning til ei melding som vart lagd fram av sentrumsregjeringa – «Ansvar og meistring» – der eit sentralt element var ein lokal koordinator. Sentrumsregjeringa sette òg i gang eit arbeid i forhold til eigendelar, eit tak l og eit tak 2. Det siste var for å skjerma kronikarar og storforbrukarar av helsetenester. Vi frå Senterpartiet er ikkje nøgde med at Arbeidarpartiet har lagt denne utgreiinga til side. Det var ei utgreiing der Stortinget hadde slutta seg til intensjonane, der det verkeleg var ynskjeleg med ei sortering i forhold til eigendelar. No seier Arbeidarpartiet i budsjettet at det er ei gjennomsnittleg eigenbetaling med om lag 3 000 kr for dei tenestene som ikkje er omfatta av frikortordninga. For mottakarar av grunn- og hjelpestønad er samla eigenbetaling på 8 000 kr pr. år pr. person utanom frikortordninga. Tal frå Statistisk sentralbyrå viser at enkelte brukarar og grupper har hatt samla eigendelar som langt overstig gjennomsnittstala. Vi frå Senterpartiet er ikkje nøgde med at Regjeringa ikkje finn det mogeleg å etablera eit utgiftstak for utgifter som menneske med kroniske lidingar og funksjonshemma blir belasta med, og som andre ikkje har. Så la Regjeringa inn lågare eigendelar, bl.a. knytte til opptreningsinstitusjonane, som ein kompensasjon i budsjettet for år 2000. Det nemnde finansministeren seinast i førre spontanspørjetime. Men så opplever ein altså at eigendelane til opptreningsinstitusjonane aukar. Det dreier seg om 190–220 kr pr. døgn. I seg sjølv er 30 kr ikkje noko stort beløp, men det inneber faktisk 840 kr i ekstra kostnad for ein som treng fire veker på opptreningsinstitusjon. Det betyr faktisk at det er mange som vil måtta avstå frå opphald på opptreningsinstitusjon sjølv om behovet heilt klart er til stades. Når Regjeringa i den saka som vi no har til behandling, fremjar forslag om fellesforskrifter for opptreningsinstitusjonar og helsesportsenter, vil vi frå Senterpartiet understreka at eit slikt forslag ikkje skulle ha vore fremja utan at ein hadde hatt ein prosess på førehand, der ein høyrde dei instansane dette gjeld, der ein visste kva følgjer dette kom til å få. Ein burde òg sjå dette i samanheng med ein samla rehabiliteringsplan. Det er årsaka til at Senterpartiet finn å måtta røysta imot det forslaget som er fremja i dag. Vi synest det er svært mangelfullt greidd ut.