Mari Holm Lønseth (Høyre), 2018-12-14:
I 2014 opplevde norsk økonomi et sjokk. Da oljeprisen stupte til under 40 dollar fatet, var det ingen tvil om at finanskrisen var en lett bris sammenliknet med de utfordringene norsk økonomi da sto overfor. Regjeringen førte en ekspansiv politikk for å sørge for at flere kom seg i jobb. Det ble bevilget mer penger til å bygge vei og jernbane. Det ble forsket som aldri før. Folk og bedrifter har fått lov til å beholde litt mer av sine egne penger. Og forenklingsarbeidet har skutt fart og har spart norsk næringsliv for milliarder av kroner. Resultatet av regjeringens politikk er at vi har den laveste arbeidsledigheten på ti år, og den er særlig lav i distriktsfylkene. Resultatet er at vi har et konkurransedyktig næringsliv som bidrar med milliarder i inntekt til statskassen hvert eneste år. Det er først og fremst takket være arbeidsfolk, gründere og bedriftseiere som står opp om morgenen og går på jobb, at vi har disse økte inntektene. Det er takket være folk som har vist at de kan snu seg på hælen og løse utfordringene på andre måter enn tidligere. Offentlig sektor er nødt til å gjøre den samme erkjennelsen som det private næringslivet var nødt til å gjøre etter oljekrisen. Handlingsrommet i norsk økonomi vil bli mindre. Inntektene fra olje og gass vil gå ned. Og skattepengene som vi krever inn, må brukes smartere. Vi er nødt til å få mer igjen for mindre, og da er vi nødt til å tenke nytt. Digitalisering, automatisering og kunstig intelligens gir oss muligheter for nye næringer som kan bidra til statsbudsjettet. Men like viktig er det også at det bidrar til at vi kan finne innsparinger i statsbudsjettet. Digitaliseringen av offentlig sektor vil skape en enklere hverdag for innbyggere, næringsliv og ansatte. Det vil frigjøre ressurser til andre områder, og det er også viktig for å øke innovasjonskraften og produktiviteten i offentlig sektor. I dette budsjettet leverer regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti tidenes største satsing på digitalisering. 1,7 mrd. kr til digitaliseringstiltak har betydning for dem som trenger hjelp fra barnevernet. Det har betydning for alle dem som har kontakt med Nav, for dem som har tenkt å bygge ut et nytt boligfelt, eller for dem som får helsehjelp – for å nevne noen. Det har også veldig stor betydning for norske kommuner, men det er klart at vi har en vei å gå. Medfinansieringsordningen for digitaliseringsprosjekter skal sikre at lønnsomme, små og mellomstore digitaliseringsprosjekt gjennomføres. Ordningen har vært en kjempesuksess. Fra 2016 til 2018 har medfinansieringsordningen gitt tilsagn på til sammen 336 mill. kr til 40 prosjekter. Men disse 336 mill. kr som er brukt, gir en potensiell innsparing for det offentlige på hele 7 mrd. kr over ti år. Forenklingen, moderniseringen og digitaliseringen av offentlig sektor viser oss at vi kan klare å få igjen mer for mindre bare vi tillater oss å tenke nytt. Men det er ikke bare nytenkning som må til for å sikre at skattepengene blir brukt best mulig. Denne regjeringen har sikret at vi har gått løs på det unødvendige byråkratiet. Gjennom avbyråkratiseringsreformen som fortsetter også i dette statsbudsjettet, frigjør vi årlig milliarder av kroner fra unødvendig byråkrati til tjenester. Hvis norske kommuner hadde hatt det samme effektiviseringsmålet som staten har hatt, kunne man også frigjort betydelige midler i kommunene, som kunne gått fra papirflytting til tjenesteyting. Helheten i dette budsjettet tar velferdssamfunnet vårt i en mer bærekraftig retning hvor vi får mer igjen for hver skattekrone, hvor det legges til rette for at næringslivet kan skape mer, som er det viktigste for å sikre at vi skal kunne sitte i denne sal og fordele goder og byrder. Det er også avgjørende for å skape gode velferdssamfunn nettopp fordi byene og bygdene våre ikke lever av tilskudd. De lever faktisk av arbeidsplasser. Jeg er også glad for at det er regjeringens budsjett som vedtas i dag, for alternativet er så utrolig mye verre. Alternativet er partier på venstresiden som mener at økt pengebruk er løsningen, uavhengig av hva problemet er, og ikke innser at økt bruk av pengesekken er det noen som må ta regningen for – og det er det norsk næringsliv som gjør.