Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-12-14:
En av velferdsstatens aller viktigste tjenester er tilbudet om helsetjenester til hele befolkningen, uavhengig av bosted og personlig økonomi. Det viktigste kjennetegnet ved en god helsetjeneste er at den er oppnåelig når behovene melder seg, og at kvaliteten er god. I Norge har vi meget gode helsetjenester utført av personale med yrkesstolthet og gjennomgående meget høy faglig kvalitet. Selv om vi i Norge har noen private helsetilbud, er kjennetegnet i Norge et omfattende offentlig helsetilbud. Og for de aller fleste er det nettopp tilgangen på gode offentlige helsetjenester som gir trygghet og tillit. Selv om vi i dag må rette oppmerksomheten mot det utilstrekkelige, så må vi trolig minne hverandre om at det norske helsevesenet på de fleste områder har tålt sammenligning med det beste i verden. Men vi har nå meget god grunn til å vokte oss. Det er alarmerende at vi nå ser at sykehuseiere og dermed de driftsansvarlige for våre sykehus presenterer planer med sterke kutt i pasientbehandling, ikke på grunn av at helsesektorens penger går til andre formål, men fordi midlene ikke strekker til til de oppgaver man er satt til å løse på helseområdet. Det er alarmerende når barneavdelinger må legges ned, rehabiliteringstilbud legges ned, kirurgiske og medisinske avdelinger innskrenkes, kreftpasienter må vente på behandling utover det medisinsk forsvarlige osv. Det er et alarmsignal som må tas på alvor når vi i går gjennom media fikk presentert en kraftig økning i privat helseforsikring det siste året. Selv om det ikke finnes en ensporet, enkel forklaring, så er dette en tendens som viser at folks tillit til vårt helsevesen begynner å svikte, og det er meget alvorlig. Det er alvorlig for dem som føler usikkerhet om helsetilbudet er der når behovene måtte melde seg. At folk prøver å skaffe seg et privat tilbud i inn- eller utland, er det i seg selv ikke noe galt i, men hvis vi kommer dit hen at tilliten til at det offentlige helsevesenet svikter, så vil det norske helsevesenets fundament vakle – nemlig de solidariske helsetjenestene som når alle i vårt land. Jeg frykter for at vi nå kan stå ved en skillevei. Gapet mellom de ressurser som stilles til rådighet for sykehuseierne, og det de gjennom sine driftsopplegg illustrerer at de må ha for å beholde nivået på pasientbehandlingen, synes å være altfor stort. Vi har nå en finansieringsordning, innsatsstyrt finansiering, som er et partnerskap mellom staten og fylkeskommunene. Denne ordningen skulle bygge på det beste i rammefinansieringen, basert på økonomisk styring og stykkprissystemets betaling for utførte tjenester. Svært mange erfarer at dette systemet er komplisert fordi det gjennom ulike tekniske komponenter må legges til rette for et system som gir økonomistyring, honorerer effektivitet, honorerer aktivitet og ivaretar alle kvalitetskrav. Selv om det ikke er gitt noe menneske å beregne med absolutt nøyaktighet hvilket kronebeløp som er det riktige i forhold til den pasientbehandling vi forplikter oss til, ser vi nå at det er et stort gap mellom det sykehusene mener skal til, og de tall departementet mener er dekkende. Et slikt uavklart misforhold kan verken sykehusene eller Stortinget leve med. ISF-ordningen må bygge på gjensidighet og felles forståelse mellom departement, storting og fylkeskommune. Stortinget må forholde seg til de vurderinger og beregninger som Regjeringen presenterer i sitt budsjett. Arbeiderpartiet har nøye vurdert den alvorlige situasjonen og fått komiteens tilslutning til bl.a. følgende: 1. Vi finner det ikke godtgjort i budsjettdokumentene at det å sette ned både enhetsprisen pr. DRG-poeng og nedjustere kostnadsvektene gir et riktig bilde av sykehusenes kostnader. Vi forlanger derfor at departementet nå foretar en evaluering av det faktiske kostnadsnivået for sykehusdriften og ut fra dette legger fram for Stortinget en vurdering av enhetsprisens nivå. DRG-enhetsprisene er av avgjørende betydning for inntektssiden til sykehusene. Ikke noe tyder på at det finnes økonomisk grunnlag for 2 pst. vekst, slik departementet legger til grunn.2. Grunnlaget for fastsetting av enhetspris har fått så liten omtale i budsjettet at det ikke gir Stortinget et godt nok grunnlag til å fastsette denne. Det er viktig at justeringer i denne vitale delen av finansieringsordningen baserer seg på realisme, både i forhold til effektiviseringspotensial og sykehusenes kostnadsnivå.3. Vi mener det er helt nødvendig å vurdere grunnlaget og prosedyrene for fastsetting av DRG-enhetsprisen og andre faktorer knyttet til ISF-ordningen. Dette må skje i nær kontakt mellom partene, dvs. Kommunenes Sentralforbund og staten. Den situasjonen vi nå har, kan ikke fortsette.4. Uforutsigbarheten i finansieringen av pasientbehandlingen er et problem i seg selv og blir forstørret ved at de endringer som gjøres, ikke er avtalt med sykehuseierne, enten det skjer i forbindelse med budsjettbehandlingen, eller, enda verre, når det skjer i løpet av året. Dette blir av fylkeskommunene omtalt som uakseptabelt, og dette må nå tas på alvor. Totalt sett er det nødvendig at Regjeringen vurderer tiltak som gjør statens refusjoner i forbindelse med innsatsstyrt finansiering langt mer forutsigbare for sykehuseierne. Jeg ser fram til å bli gjort kjent med rapportene om evalueringen av ISF-ordningen, som er varslet skal komme med det første. Jeg antar at det da kan være behov for justeringer, bl.a. i tråd med det som jeg har nevnt i de fire punktene. Det er nå helt nødvendig å se på regionsykehusenes utfordringer. At regionsykehustilskuddet ikke er justert på flere år, synes å ha ført til store problemer både for driften av sykehusene og for de angjeldende fylkeskommuners økonomi. Ved siden av de systemendringer som vi gjennom komiteinnstillingen har varslet må gjøres, summerer dette seg definitivt opp i et behov for større bevilgninger til sykehusene. Fylkeskommunene behandler i disse dager sine budsjett. Stortinget må være krystallklar på at når det gjelder de vurderinger av den økonomiske situasjon som helseministeren nå skal gjøre, må det legges et økonomisk grunnlag som fanger opp dagens kostnadsnivå ved sykehusdrift og forutsetningen om 2 pst. økning i pasientbehandlingen fra 1999 til år 2000. Fylkeskommunene kan ikke vente særlig lenge over jul før driftsplanene for sykehusene må settes ut i livet. Dette betyr at helseministeren, slik Stortinget ber om, raskt må komme til Stortinget, slik at Stortinget får fastsatt det nye driftsgrunnlaget for sykehusene for år 2000. Vi har også utfordringer utover det mer alvorlige når det gjelder finansiering av drift. Helsetilsynets undersøkelse av omfanget av overbelegg på sykehusene viser relativt alvorlige forhold. Kort kan nevnes: korridorpasienter forekommer ofte eller regelmessig ved 80 pst. av avdelingenebelegget av korridorpasienter har ikke blitt bedre i 1999 enn det var i 1998 Verken pasientenes verdighet eller integritet blir ivaretatt under slike forhold. Behandlingskvaliteten blir også svekket for mange. Arbeidsforhold og arbeidsmiljø for personalet blir heller ikke godt nok under slike forhold. Vi har et godt stykke å gå før jobben er gjort, gode helseminister! Slik har det også vært tidligere. Mange skritt må tas før en får på plass det som er nødvendig. Jeg er tilfreds med at vi i forståelse med regjeringspartiene har fått til en styrking av opptreningsinstitusjonenes økonomi, noe som for mange institusjoners vedkommende vil lette driften noe og samtidig snu utviklingen mot stadig høyere egenandel for pasientene. De nye bidragssatsene fra staten blir etter dette 631 kr pr. døgn pr. pasient for gruppe I-institusjoner, og 496 kr for gruppe II-institusjoner, en forbedring fra 1999 med henholdsvis 72 og 57 kr. Det er også gledelig at de nye sengene ved Glittreklinikken kan tas i bruk straks de er ferdige, gjennom ekstra bevilgede 4 mill. kr. Det ville være bortimot meningsløst om disse sengene ikke skulle kunne utnyttes, sett på bakgrunn av de svært lange køene for de pasienter som trenger lungerehabilitering, og sett på bakgrunn av at dette er en klinikk som allerede har oppnådd både nasjonal og internasjonal anseelse. Flertallet er bekymret over den sterke utgiftsveksten i refusjoner til private laboratorier og røntgeninstitutt og ber departementet foreta en kritisk gjennomgang av denne veksten, en vekst som ligger langt over det en har på enhver annen større post knyttet til helseområdet.