trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-01:
Dette må vi komme tilbake til, men Danmark og Sverige er jo en del av EU, så det vil være vanskelig å se for seg at vi skulle ha ulike regimer for de ulike EU-landene. Representanten Lundteigen framstiller EØS-avtalen som et problem for nordmenn i denne sammenheng, eller for Norge. Den er jo ikke det. Det er bra for nordmenn at man har denne eksportmuligheten, at man har muligheten til å ta med seg trygdeytelsene mellom landene også. Det er et betydelig antall nordmenn som jobber i utlandet, og de fleste av disse avtalene inngår vi nettopp også fordi det er en fordel for norske borgere. I meldingen nevner vi bl.a. en pågående prosess om en avtale med Sør-Korea. Det er i dag en stor norsk koloni i Sør-Korea som ikke har muligheten til å ta med seg opparbeidede rettigheter i Sør-Korea tilbake, og det er bakgrunnen for at vi ønsker å inngå en avtale med nettopp det landet. Så i all hovedsak er trygdeavtalene viktig for norske borgere også. Nedsiden, hvis man kan si det, i Lundteigens terminologi, vil være at det gjelder begge veier. Men EØS-avtalen er bra for Norge og for nordmenn, og så ønsker vi å kjøpekraftsjustere disse ytelsene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-01:
Jeg er usikker på hva spørsmålet egentlig var, men det er klart at inngåtte internasjonale konvensjoner og avtaler, det være seg EØS-avtalen, nordiske konvensjoner eller bilaterale avtaler som er inkorporert i norsk rett, har selvfølgelig også forrang. Sånn vil det være, men det er jo bra for Norge at man har denne typen avtaler, fordi det styrker norske borgere i utlandet. EØS-avtalen er også bra for norske bedrifter. Når det gjelder akkurat det med trygdeeksport til Europa, er vi opptatt av nettopp å kjøpekraftsjustere barne- og familieytelsene, og der kommer vi til å påvirke våre europeiske kollegaer når vi møter dem. Jeg har selv hatt flere møter både med kommissærer og også saksordførere for flere av sakene som er i Europa nå. Så vi kommer til å jobbe politisk, men vi skal selvfølgelig også ta dette opp med ESA, nå som Stortinget forhåpentligvis kommer til å vedta det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-01:
Jeg må innrømme at jeg lyttet nøye da representanten Tajik holdt sitt hovedinnlegg og kom med flere forslag til tiltak som kunne øke organisasjonsgraden. I realiteten var ikke det spesielt spenstige forslag, og det er heller ikke slik at fordi man ikke gjør det partene til enhver tid vil, respekterer man ikke partssamarbeidet. Slik kan det ikke være – selvfølgelig respekterer vi partssamarbeidet, men det er ikke gitt at partene alltid får gjennomslag for det man ønsker, på den måten man vil. Til det som Tajik også tok opp i sitt andre innlegg, nemlig kritikken fra Fellesforbundet om ekspertutvalget: Det er ikke slik at Fellesforbundet og BNL ikke skal bli hørt i det utvalget. De skal i aller høyeste grad involveres, men de skal involveres på en litt annen måte enn det partene selv skulle ønske. De skal delta i en referansegruppe, og de skal selvfølgelig også bli hørt underveis. Vi har mange prosesser gående med partene i de fleste sektorer. De deltar i ulike råd og utvalg, programmer og annet for å være med på å påvirke politikken på områder som er viktige for dem, for deres medlemmer og for deres bransjer. Jeg vil tro at noe av det viktigste for en organisasjon er å få gjennomslag nok til at den også er relevant for sine medlemmer – at medlemmene ser at det å melde seg inn i denne fagforeningen betyr at en vil få reell innflytelse over områder som er viktige for en selv og ens kolleger. Her bidrar regjeringen i aller høyeste grad til å involvere organisasjoner på flere områder som er av stor betydning for medlemmene. Men igjen mener jeg det vil være helt feil å si at én organisasjon skal kunne få vetorett over politikken til en regjering. Vi vet også at når man snakker om partene, betyr det ikke alltid at partene er helt enig seg imellom; det kan være motstridende interesser dem imellom. Da er det viktig at også regjeringen forsøker å balansere de ulike hensynene. Et av tiltakene som Tajik ramset opp, var det som handler om innleie. Regjeringen sendte allerede i fjor ut flere forslag til hvordan man kan begrense det. Her kommer vi tilbake til Stortinget i løpet av noen uker, så det anser jeg som utkvittert. Det er mulig at man skal ta mer av dette inn i læreplanene. Da er vi over i et annet ansvarsområde enn mitt, dette må kunnskapsministeren svare for. Men vi vet at skal noe inn i læreplanene, er det også noe som skal ut. Flere, til og med medlemmer i organisasjonene selv, har også påpekt at de mener – og det mener jeg er et tankekors som organisasjonene må ta inn over seg – at flere av organisasjonene oppfattes som for partipolitiske. Det må være en utfordring at medlemmene selv sier det – det må i hvert fall være et klart signal til organisasjonene, om de kanskje bør være mer nøytrale enn det medlemmene selv oppfatter dem som i dag.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-01:
Norsk arbeidsliv er bra, trolig blant de beste og tryggeste i verden. Ni av ti trives på jobb, og det er stor grad av tillit mellom arbeidstakere og arbeidsgivere. Arbeidstakere i Norge har stor autonomi sammenlignet med mange av deres kolleger i de fleste land vi kan sammenligne oss med. Det er relativt stabil organisasjonsgrad, noe også LO-lederen bekreftet her forleden. Men sammensetningen har endret seg, fordi utdanningsmønsteret, yrkesfag, arbeid og næringsliv har endret seg og vil fortsatt endre seg. Denne utviklingen vil fortsette og vil også utfordre organisasjonene til å tenke nytt. Det er ikke bare Bente Stein Mathisen som møter fagforeningsmedlemmer som reagerer på partitilknytning og partipolitisk slagside. Fagforeningenes egen medlemsundersøkelse bekrefter det, og resultatet, mener jeg, er noe som også organisasjonene må ta på alvor og ikke overse. Lise Christoffersen hevdet i sitt innlegg at Høyre stemte imot alle forslag mot arbeidslivskriminalitet ikke i forrige periode, men i perioden før der. Nei, Høyre gjorde ikke det. Høyre stemte for om lag 30 av de ca. 40 forslagene som ble fremmet. Muligheten for kollektiv søksmålsrett, som også representanten Tajik tar opp nå som et tiltak for å øke organisasjonsgraden, tok vi bort – den var omstridt, den var prinsipielt betenkelig, og den ble heller ikke brukt. Vi har sammen med partene i arbeidslivet utarbeidet to strategier mot arbeidslivskriminalitet. På toppmøtet mot arbeidslivskriminalitet denne uka var det samstemmighet rundt bordet om at innsatsen gir resultater, og det politiske trykket merkes. Det er bra. Jeg er enig med flere av dem som har nevnt i salen nå at det er uakseptabelt at ansatte opplever sanksjoner når de varsler. I fjor strammet da også regjeringen inn HMS-forskriften, nettopp for å styrke de ansattes arbeidsmiljø. Vi fremmet også flere forslag til endringer i arbeidsmiljøloven for å styrke de ansattes rettigheter. Respekt for partssamarbeidet handler om å involvere. Det er altså ikke noen harselas mot det som representanten Tajik tok opp. Jeg bare mener at det ikke er noe nytt eller noe vi er uenige om. Jeg er enig i at man skal respektere partssamarbeidet. Det handler om å involvere, men det handler også om å avveie partenes ofte ulike syn. At partene ikke alltid får det som de vil og akkurat som de vil, betyr jo ikke at de ikke blir hørt. Det kan være andre hensyn som vi politikere også ønsker å ivareta. Det har vært en god debatt, og jeg vil igjen takke interpellanten for å sette dette på dagsordenen. Det har vært interessante innspill, og jeg har vel en sterk følelse av at siste ord ikke er sagt. Jeg for min egen del skal ta dette opp på Arbeidslivs- og pensjonspolitisk råd med partene allerede førstkommende tirsdag.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2018-03-01:
Denne meldingen er ikke den største meldingen som Stortinget har fått, verken i omfang eller i sidetall, men den er viktig, antagelig viktigere enn folk tror. Utbetalingene til utlandet har økt mye de siste årene, mer enn doblet seg fra 2004 til 2016, og ingenting tyder på at dette vil stoppe. Det er derfor viktig å ta grep, slik regjeringen nå har gjort. Men det er også viktig å se på de forskjellige ytelsene på ulike måter, da det ligger forskjellige premisser til grunn for hvorfor de er innvilget. Pensjoner og uføretrygd er f.eks. ytelser der man ikke ønsker begrensninger, mens kontantstøtte og barnetrygd er eksempler på området hvor det er naturlig å se på om man kan gjennomføre eksportbegrensende tiltak. Meldingen nevner også en del tiltak for å begrense trygdeeksporten, som det er naturlig å se videre på, men da meldingen kom, var ikke disse ferdige, så dette temaet vil ikke få noe endelig punktum i dag, heldigvis. Ett av tiltakene som jeg synes er spesielt godt, gjelder offentlige ytelser til folk som er på rømmen. Så det var en fryd i fjor høst da daværende justisminister, Per-Willy Amundsen uttalte at nå er det slutt, festen er over. Han sa videre at nå kommer lovforslaget som stopper utbetalingene av trygd og pensjoner til rømlinger, og at det offentlige ikke skal finansiere folk som er på flukt fra lovens lange arm. Og i desember kom denne proposisjonen, som bl.a. legger opp til å stoppe tilgangen på offentlige ytelser for personer som er dømt eller mistenkt for alvorlig kriminalitet, og som unndrar seg straff eller straffeforfølging. Det er gledelig at det er en enstemmig komité som slutter seg til regjeringens målsetting om å få til en reduksjon i eksporten, og det er også en enstemmig komité som gir sin tilslutning til at regjeringen skal følge opp de tiltakene som nevnes i meldingen, men som da den kom, ikke var ferdig utredet. Stortingsmeldingen og de sakene som nå kommer, er virkelig flere skritt i riktig retning. Velferdseksporten har økt vesentlig de siste ti årene, og den er økende. Selv om omfanget i dag heldigvis ikke har nådd nivåer som gir grunn til stor bekymring, er det viktig og riktig av regjeringen nå å starte denne jobben og fullføre den.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2018-03-01:
I februar i år deltok jeg på årskonferansen til NHO i Nordland. Temaet var «Verdien av arbeid», og et av foredragene het «Partssamarbeidet – suksessmodell for nærings- og samfunnsutvikling i Norge». Det er vel ingen tvil om at de fleste av oss ønsker et likestilt og inkluderende arbeidsliv med høy organisasjonsgrad. Men det kan jo bli litt vanskelig å sitte på en krakk med tre bein hvis det ene beinet er mye kortere enn de andre. Så bare å se på arbeidstakerne og deres organisasjonsgrad synes jeg blir litt feil. Man må se på helheten i det. I Meld. St. 29 for 2010–2011 skrev den rød-grønne regjeringen at det er en viktig side ved demokratiet at både arbeidstakere og arbeidsgivere skal stå fritt til å stifte og til å drifte organisasjoner. Man skal stå fritt til å velge den organisasjonen man vil, og man skal også stå fritt til å velge ikke å organisere seg. Dagens regjering handler helt i tråd med det de rød-grønne selv slo fast da de regjerte. I nevnte stortingsmelding slo de videre fast at staten har ansvar for å legge til rette for et godt arbeidsliv for alle arbeidstakere og arbeidsgivere, både de organisere og de uorganiserte. Regjeringen har slått fast i regjeringsplattformen at man vil legge til rette for et organisert arbeidsliv, og at man vil sikre at alle arbeidstakere skal få ivaretatt sine grunnleggende rettigheter, inkludert organisasjonsfriheten. Hvis man velger å organisere seg, må det være frivillig og også fordi man føler at det har en verdi. Kanskje man heller bør snu interpellantens problemstilling? Kaste ballen litt tilbake? Hva kan organisasjonene gjøre for at flere skal ønske å organisere seg? Hvordan skal organisasjonene bli mer attraktive? Skattefradraget for fagforeningskontingenten har vært stabilt de siste årene, mens selve kontingenten har økt. Kanskje det er der problemet ligger, at mange føler at de ikke får noen ting eller får lite igjen for det det faktisk koster? Det er ingen som liker å kaste pengene ut av vinduet, vi er et nøkternt folk her i landet. Helt til slutt: Man kan vel kanskje ha litt forståelse for Arbeiderpartiets bekymring for organisasjonsgraden blant arbeidstakerne og at organisasjonene får inn litt mindre midler i kontingent. Det er jo bare et drøyt år til neste valgkamp.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-03-01:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg registrerer at statsråden innleidde med å seia at regjeringa i Jeløya-plattforma understrekar at ein vil leggja til rette for trepartssamarbeidet og det organiserte arbeidslivet. Men det var vanskeleg å identifisera i dette innlegget akkurat kva regjeringa har tenkt å gjera. Statsråden gav nokre enkle eksempel, ho påpeikte at dei ønskjer eit godt kunnskapsgrunnlag, at dei ønskjer kartlegging. Det synest eg er heilt fint – det handlar om å få kunnskap på bordet. Det opplever eg at alle parti er einige om, og på sett og vis skulle det berre mangla at ein aukar kunnskapsgrunnlaget her. Ein annan ting eg merka meg, var bransjeprogram innanfor enkelte sektorar. Det synest eg òg er fint, men det skulle strengt tatt berre mangla. Det er nokre sektorar som er spesielt utsette for sosial dumping og arbeidslivskriminalitet, og mange av oss har vore pådrivarar for å oppretta slike bransjeprogram. Det vart også nemnt at Arbeidslivspolitisk råd den 6. mars skal snakka om desse tinga. Det òg er fint, men det skulle berre mangla. Og det var det – det var det me fekk høyra av tiltak og initiativ. Så eg vil gjerne spørja rett ut: Er det riktig forstått at statsråden ikkje har nokon planar om å setja i verk nye tiltak for å auka organisasjonsgraden? Utover desse tinga vart det stort sett berre gjeve beskrivingar av kva organisasjonane sjølve kan gjera, og kva som er utfordringane deira. Eg merkar meg òg at statsråden ikkje tok opp kritikken som er komen frå Fellesforbundet og Byggenæringens Landsforening, om at dei ikkje har vore involverte i ein viktig del av arbeidet mot sosial dumping. Eg skulle gjerne ha høyrt statsråden ta for seg korleis ho har tenkt å handtera den kritikken frå desse to viktige aktørane. Det siste eg har lyst til å seia, er at me dei siste åtte åra har sett at sysselsetjinga har falle med 4 prosentpoeng. Den vesle veksten me har sett innanfor sysselsetjing i det siste, er i all hovudsak isolert til bygg og anlegg, og til utleige av arbeidskraft. Då veit me samtidig at dette er dei bransjane der me har størst problem med sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Det er òg dei bransjane der me har lågast organisasjonsgrad. Då veit me at det er noko som kan ramma både enkeltmenneske og familiar og arbeidslivet vårt, men på sikt er dette òg ei utvikling som vil kunna ramma produktivitetsveksten til dette landet – altså evna vår til å produsera verdiar som kan finansiera velferda. Noko av det me treng no for å koma på rett kjøl, er faste, høgproduktive stillingar og trygge og kompetente arbeidstakarar, men ikkje minst treng me ein auka organisasjonsgrad i heile arbeidslivet, for å sikra at det me håper skal verta framtidig vekst, òg kjem innanfor sektorar som er trygge for folk.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-03-01:
Eg takkar for debatten. Han har vore klargjerande. Eg kommenterer fortløpande nokre påstandar frå debatten. Statsråden har gjort det til sitt varemerke å gje karakteristikkar av opposisjonen sine forslag, utan sjølv å koma med eigne forslag. No får me høyra at forslaga våre ikkje er så spenstige. Nei, det kan godt henda at respekt for partssamarbeid ikkje er så veldig spenstig, men det har altså effekt. Det å gje nedlatande karakteristikkar av opposisjonen sine forslag kan hende verkar tøft, men me har i det minste forslag. Kvar vert det av forslaga frå Høgre, Framstegspartiet og Venstre? Dei er totalt fråverande. Representanten Nordby Lunde har ein undertone av harmdirrande moral over fagorganisasjonane. Dei bør endra åtferd. Dei bør gjera seg meir attraktive. Dei bør spørja folk, slik at dei organiserer seg. Men kva i alle dagar skal Høgre sjølv gjera? Eller Framstegspartiet? Eller Venstre? Kva skal regjeringa gjera? Sjå det – det seier dei ingenting om. Representanten Wiborg seier at ansvaret for å auka organisasjonsgraden må liggja hos organisasjonane sjølve – det er det neste, viktige poenget – fordi det handlar om å auka medlemstalet. Nei, å auka organisasjonsgraden er fyrst og fremst eit gode for samfunnet. Det er eit gode for alle. Det aukar tilliten i samfunnet. Det reduserer forskjellane i samfunnet. At Framstegspartiet og Høgre fyrst og fremst ser på dette som medlemspleie, gjer at alle desse honnørorda som me får høyra, om kor viktig det organiserte arbeidslivet er, lyder ekstra holt. Eg er glad for at representanten Wiborg fortel at Arbeidarpartiet er på arbeidstakarane si side, for det er der me har fått mykje partistøtte frå, i motsetning til Høgre og til dels Framstegspartiet, som først og fremst har fått pengar frå dei mest pengesterke i landet. Det er ei binding som er ganske alvorleg. Det får me ta i ein annan debatt. Så til representanten Stein Mathisen. Ho seier at det har pleidd å vera konsensus mellom dei store partia i dei store sakene. Nei, i dei store kampane for arbeidstakarars rettar har Arbeidarpartiet og Høgre historisk sett vore på heilt ulike sider. Det er me tydelegvis no også. Representanten Stein Mathisen sa òg at venstresida skapar eit bilde av at Høgre vil fagforeiningane til livs. Kven er dei folka som påstår det? Eg har kanskje høyrt éin person seia det i denne salen. Det er eit stråmannsargument. Me har ei heilt enkel skulding: Bidra til å auka organisasjonsgraden, seier me. Det gjer dei ikkje, og den skuldinga står ved lag. Så er det fleire har som har snakka om retten til ikkje å organisera seg. Det er ingen som er imot den retten. Det er ingen som vil tvinga nokon til å organisera seg. Det er retten til å vera organisert som er under press. Det er organisasjonsgraden som er under press – ikkje omvendt.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-01:
Eg vil begynna med å takka representanten Tajik for å reisa ein veldig viktig debatt. Eg er i veldig stor grad einig i dei forslaga til tiltak som Tajik nemnde. Me i SV ser med stor bekymring på at organisasjonsgraden i Noreg fell. Spesielt gjeld dette nye bransjar, som tenesteytande sektor og it-bransjen, f.eks., men me ser òg ei brutalisering overfor unge arbeidstakarar som vel å organisera seg, bl.a. hos velferdsprofitørar i barnevernet. Eg vil sitera ei eg snakka med for eit par dagar sidan. Ho jobbar i det private barnevernet. Eg spurde om ho var organisert, og ho svarte: «Ja, men det er hemmeleg, for eg ser korleis sjefane behandlar og snakkar til dei som er opent medlem av klubben.» Ein av dei tydelegaste trendane me ser, er at tilsette i bemanningsbyrå og dei som har andre former for mellombelse kontraktar, ikkje organiserer seg. Dette har no vorte så tydeleg at fagforeiningane seier at fast tilsetjing er ein føresetnad for å tora å organisera seg i dagens arbeidsmarknad. Det er ikkje rart. Når ein person berre får mellombelse kontraktar og er prisgjeven velviljen til sjefen, gjer ein så klart alt for å få vidare jobb og inntekt. Det er utruleg synd, for det er gjerne dei personane som er i ei utrygg stilling, som spesielt har behov for ein klubb i ryggen. Dette er grunnen til at me i SV går inn for å gjeninnføra kollektiv søksmålsrett og å leggja riktige tariffavtaler til grunn for å ha tilgang til innleige. Dette er noko som vil bidra til auka organisasjonsgrad. Innleige av arbeidskraft representerer ein betydeleg del av det som vert avdekt som arbeidslivskriminalitet. Regjeringa seier klart og tydeleg i plattforma si at eit organisert arbeidsliv er ein konkurransefordel for Noreg. Då er det merkeleg at regjeringa vel å anerkjenna dei som ikkje er med i ei fagforeining. Organisering i arbeidslivet er eit av dei aller beste verktøya for å få bukt med arbeidslivskriminalitet, men òg for å få eit samfunn med små forskjellar. Det er på tide å ta politiske grep no for å bidra til å auka organisasjonsgraden.
Olemic Thommessen (Høyre), 2018-03-08:
Før vi begynner på dagens kart, har jeg en kort meddelelse til Stortinget: Jeg har fått beskjed om at Kristelig Folkeparti har trukket sin støtte til meg som stortingspresident. Jeg vil selvfølgelig derfor gå av i den rollen. Jeg vil legge til rette for at vi innen kort tid kan få valgt en ny president. Byggesaken er og har vært en vanskelig sak for Stortinget, og jeg håper at når jeg nå går av, at jeg kan bidra til at vi kan få ro om saken, og at vi kan få brakt den videre på en best mulig måte. Det foreligger to permisjonssøknader: fra Arbeiderpartiets stortingsgruppe om velferdspermisjon for representanten Terje Aasland fra og med 8. mars og inntil videre fra Arbeiderpartiets stortingsgruppe om permisjon for representanten Kari Henriksen i tiden fra og med 12. mars til og med 16. mars for å delta i FNs 62. kvinnekommisjonsmøte i New York. Etter forslag fra presidenten ble enstemmig besluttet: Søknadene behandles straks og innvilges. Følgende vararepresentanter innkalles for å møte i permisjonstiden slik: For Vest-Agder fylke: Odd Omland 15.–16. mars For Telemark fylke: Christian Tynning Bjørnø 8. mars og inntil videre
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-03-08:
Jeg vil legge fram et representantforslag på vegne av stortingsrepresentantene Geir Adelsten Iversen, Sandra Borch, Kari Anne Bøkestad Andreassen og meg selv om at fiskerihavnene fortsatt skal være et statlig ansvar.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-08:
Først vil jeg gratulere alle kvinnene med kvinnedagen. Så vil jeg fremsette et representantforslag fra Karin Andersen, Mona Fagerås, Freddy André Øvstegård, Solfrid Lerbrekk og meg selv om ni tiltak for å sikre trygg fødselsomsorg i Norge.
Liv Gustavsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-08:
Jeg er historisk interessert og benytter derfor anledningen. Jeg har hatt gleden av å være saksordfører i denne saken, og jeg hadde også gleden av å være med på Norsk Våpenhistorisk Selskaps årlige våpenting ved Akershus festning tidligere i år. Der var det hundrevis av samlere av historiske våpen som viste fram sine samlinger. Den gleden disse lovlydige våpeneierne har over historiske og norske nasjonale verdier, er beundringsverdig. Våpentinget har historie helt tilbake til Magnus Lagabøtes landlov av 1274 og Kristian IVs lov av 1604. Kristian IVs krigsordinans av 1628 påla bøndene i Norge å utruste og stille soldater til hæren. Derfor måtte disse bøndene komme én gang per år inn til våpentinget og vise og få kontrollert sine våpen. Og våpentinget lever fortsatt den dag i dag – slik blir norsk våpenhistorie bl.a. ivaretatt. Her er det entusiastiske samlere, som har historiske våpenverdier. Det er derfor gledelig at flertallet i komiteen, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, står sammen om å forstå at merking av samlervåpen ødelegger den historiske og kulturelle verdien av gjenstanden og mener at det må gis rom for at slike verdier må kunne bevares. Vi fremmer derfor følgende forslag til vedtak: «Kongen gjev reglar om unnatak frå merking av skytevåpen etter første ledd for å unngå at merking vil øydelegge det kulturelle eller historiske verdet til skytevåpenet.»
Liv Gustavsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-08:
Lovforslaget baserer seg på Schengen-samarbeidets kvalitative krav til grensekontroll. Behovet for en oppdatering av grenseloven er det jobbet med over flere år. Endelig har man en fornyelse av lovverket. Kanskje var det riktig å bruke denne tiden, da vi – og også Europa – har forandret oss – og dessverre blitt et hyppig terrormål de siste årene. Grensetilsyn og grensekontroll er derfor svært viktig for Norges sikkerhet. Vi ser terrorhandlinger i Europa, også her i Norden. Derfor er viktigheten av Schengen-samarbeidet større enn noen gang. Selv om Schengen-samarbeidet førte med seg at grensene mellom nabolandene i Norden ble åpnet, ble det en ekstra og sterkere kontroll ved yttergrensene, altså Schengen. Vi har sett de seneste år at man raskt kan snu seg rundt og innføre egne passkontroller ved behov, slik vi så i 2015. Derfor er dette en dobbel grensekontroll, når behovet melder seg. Å si opp Schengen-avtalen nå, i vår tid, er direkte uforsvarlig. Avtalen gir en forutsetning for å kunne avdekke, forebygge og etterforske terrorvirksomhet og øvrig alvorlig kriminalitet, på tvers av grensene. Å tre ut av Schengen-samarbeidet vil svekke norsk politi og grensekontroll. Det vil svekke et godt etablert samarbeid mellom politimyndighetene på tvers av landegrensene, og vi vil miste tilgangen til internasjonale databaser og andre verktøy som politiet og myndighetene er avhengig av i dag. Fremskrittspartiet stiller seg bak loven slik den foreligger, med de merknader som flertallet blant komiteens medlemmer har kommet fram til, med midlertidige passkontroller ved ferjeanløp og «luft- eller landegrensene» dersom sikkerhetssituasjonen tilsier det. Det å samle flere forskrifter under en samlet lov vil tydeliggjøre og gi et helhetlig, samlende og modernisert regelverk.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Eg vil starte med å takke saksordføraren for ein god jobb. Eg vil òg gje ros til regjeringa for å fremje denne viktige saka. Våpenloven er 50 år gamal og er utfylt av mange omfattande føreskrifts- og instruksregelverk. Ein har nok opplevd han som litt lite tilgjengeleg og vanskeleg å setje seg inn i, som òg saksordføraren sa. Denne nye våpenloven tydeleggjer reglane samtidig som ein styrkjer samfunnstryggleiken. Arbeidarpartiet støttar i all hovudsak forslaga til lovendringar. Eg er glad for at loven no kjem med ein føremålsparagraf om samfunnstryggleik, som legg vekt på å tryggje samfunnet, og at omsynet til samfunnstryggleiken alltid går føre individets behov for skytevåpen. Denne saka har me hatt høyring i. Ho vekkjer òg engasjement frå fleire organisasjonar. Arbeidarpartiet har, som komiteen elles, forsøkt å kome nokre av høyringsinstansane i møte. Sjølv om me gjer nokre unnatak frå proposisjonen, vil eg understreke at alt som ligg i saka i dag frå Arbeidarpartiets side, framleis er i tråd med føremålsparagrafen. Det låg eit forslag til grunn om ein jaktvåpengarderobe. Det er me for. Det var lagt opp til seks våpen. Som saksordføraren sa, meiner me òg at det kanskje blei litt rigid, og fleirtalet i komiteen legg opp til eit tal på åtte. Vidare meiner me at kravet til løyvepliktige våpen ein ervervar til sportsskyting, blir fastsett i føreskrift. Til førehandsvarsling av kontroll har eg lyst til å gjenta noko av det som saksordføraren sa. Det er skrive i komiteens merknader: «Komiteen viser til at når det foreligger berettiget mistanke om brudd på de personlige vilkårene, og det er grunn til å tro at våpenet kan bli misbrukt, må politiet kunne gripe inn og ta beslag uten at det blir gitt forhåndsvarsel.» Dette meiner eg er i tråd med føremålsparagrafen til denne loven. Samtidig vil eg understreke det same som Liv Gustavsen sa, at når det gjeld rutinemessig kontroll, har regjeringspartia sagt at ein vil førehandsvarsle, og at det skal fastsetjast i forskrift. Så er det spørsmålet heilt klart. Regjeringspartia er kanskje ikkje heilt einige med seg sjølve i saka. Me er vant til at Framstegspartiet kan ha ei meining på Stortinget og ei anna i regjering, men eg vil stille eit spørsmål om kompensasjon, for det ligg ikkje i proposisjonen at ein skal kunne vurdere eller sjå på moglegheita til å få kompensasjon når eit forbod mot enkelte typar halvautomatiske rifler – dei med størst skadepotensial – blir gjennomført. Der har Arbeidarpartiet og Framstegspartiet eit forslag i saka, der me føreslår at ein skal vurdere korleis ein kan kompensere for dette. Eg legg vel eigentleg til grunn at om Framstegspartiet som eit regjeringsparti føreslår dette i Stortinget, er det forankra i regjeringa, men eg trur eg må stille det som eit spørsmål i og med at Høgre ikkje stiller seg bak forslaget. Elles viser eg til merknadene i saka, anbefaler tilrådinga frå komiteen og tek opp dei forslaga me er med på.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Statsråden seier i innlegget sitt at ho registrerer det forslaget som Arbeidarpartiet og Framstegspartiet fremjar. Det forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen vurdere hvordan våpeneiere som rammes av forbudet mot enkelte typer halvautomatiske rifler, kan kompenseres.» Så seier statsråden at regjeringspartiet Høgre ikkje står bak dette forslaget. Difor vil eg spørje: Er statsråden einig i forslaget frå Framstegspartiet og Arbeidarpartiet?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Dette forslaget ligg ikkje an til å få fleirtal i Stortinget, slik som innstillinga ligg no. Forslaget er frå statsråden sitt eige parti. Vil statsråden på eige initiativ sjå på moglegheita for å vurdere ei slik ordning, òg i ljos av det statsråden sa om iverksetjing av forbodet?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Ja.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Mitt spørsmål til statsråden er ganske kort. Meiner statsråden det er rett at ein kan få høgare straff for å truge nokon med å dele eit bilete, enn ein kan få viss ein faktisk gjer det?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Då er mitt neste spørsmål: Kva er det i forslaget frå Arbeidarpartiet som forhindrar statsråden frå å køyre heilt vanleg prosess?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Men eg fekk ikkje svar på spørsmålet mitt, for kva er det i forslaget frå Arbeidarpartiet som forhindrar statsråden, regjeringa, i å sende saka på høyring, kome med forslag og kome tilbake til Stortinget? Det er ingenting i forslaget frå Arbeidarpartiet som forhindrar heilt vanleg saksgang. Viss statsråden meiner det er det, vil eg ha eit svar på kva ho meiner forhindrar vanleg prosess. Den einaste forskjellen – og det er ein vesentleg forskjell – er at me seier at me ynskjer å auke ramma, og så blir det heilt vanleg saksgang. Men eg vil høyre svaret frå statsråden: Kva er den store forskjellen?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Eg høyrer kva statsråden seier, men eg får ikkje svar på spørsmålet. I dag er det slik at det er tre forslag i saka. Senterpartiet signaliserer at dei subsidiært støttar forslaget frå Høgre og Framstegspartiet. Det blir sagt at me treng ein normal prosess. Då prøver eg ein gong til: Kva er det i forslaget frå Arbeidarpartiet som forhindrar ein heilt vanleg prosess, der saka er på høyring, der statsråden kjem med forslag til Stortinget til strafferamme? Kva er det som forhindrar det i vårt forslag?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Det er ikkje me som tenner denne brannen eller skaper forvirringa her. Det viser replikkordskiftet i stad. Eg får ikkje svar på spørsmålet mitt om kva som gjer at forslaget frå Arbeidarpartiet og SV ikkje vil føre til ein heilt vanleg saksgang. Eg sat på Stortinget medan me var i regjering. Det å sende som svar at ein vil greie ut noko, kan bety så mangt. Det kan bety at ein vil bruke ganske lang tid fordi ein har mange andre ting å drive med, eller at ein ikkje tør å forplikte seg. Det er ei ærleg sak. Det me gjer, er å fremje eit forslag som skal sende eit klart signal om det statsråden eigentleg seier. Eg høyrer jo at fleire seier at dei ynskjer å skjerpe straffa, at dei ynskjer strengare straff, i tråd med folks rettsoppfatning. Då er det vanskeleg å forstå kvifor ein enten ikkje støttar forslaget vårt. Eller – eit lite råd: Forslaget frå Høgre og Framstegspartiet burde i det minste innehalde ordet «auke» og ikkje «endring». Det er ei bestilling frå Stortinget. Og til representanten Peter Frølich, sjølv om han er god i rettslære: Det er jo ikkje slik at Stortinget – lovgjevarane – ikkje skal ha synspunkt på straffenivå eller strafferammer. Det er i så fall noko heilt nytt. Det eg er glad for, og som det er einigheit om, er at me ynskjer å tydeleggjere lovverket og kome med ei eiga føresegn. Det synest eg er veldig bra. Eg er glad for at me har fått gjennomslag for det, for det i seg sjølv meiner eg er veldig viktig. Dei sakene me snakkar om her, rammar mange. Ni av ti offer for såkalla hevnporno er kvinner. Så – igjen til representanten Frølich – me gjer ikkje dette til ein kvinnekamp. Det er ein kvinnekamp. Det hadde det vore om denne debatten hadde vore 9. eller 10. mars òg. Men eg forstår at det ofte kan vere noko vrient for representantar frå Høgre å skjøne. 68 pst. av dei som er offer for hevnporno, er mellom 18 og 30 år, 27 pst. er mellom 18 og 22 år. Konsekvensane desse jentene opplever, er enorme. Eg tviler ikkje på at me er einige om det. Eg høyrer ein komité som uttrykkjer same type bekymring, og som ser det same problemet, men som med respekt å melde ikkje landar på det same forslaget. Eg meiner at viss ein her i salen meiner at strafferamma burde aukast, eller i det minste at det burde vere samsvar mellom det å truge og det å dele, så burde ein kunne seie det. Arbeidarpartiet skal ikkje leggje opp til at ein skal begynne å jobbe på heilt nye måtar i departementet. Det er klart at det må gjerast skikkeleg, på ein ordentleg måte. Det kan ein gjere med forslaget vårt. Difor meiner eg det nok ligg heilt andre motivasjonar til grunn for at ein ikkje støttar forslaget vårt i dag, noko ein burde ha gjort for å samle seg i denne viktige saka.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-03-08:
Eg kan jo ikkje seie at Arbeidarpartiet får til det, når me ikkje gjer det. Så enkelt er det. Eg synest at me no gjer saka veldig vanskeleg, men eg har berre eitt minutt, så eg skal prøve å vere kort. Viss det er slik at me er så einige, så får ein formulere det slik. Det er jo ikkje kva me står her og seier som betyr noko til sjuande og sist – det er kva me vedtek. Så viss me ikkje føreslår å auke ramma, er det ikkje det me seier. Det er heilt legitimt å meine at ein ikkje kan seie det no. Eg har ikkje noko imot det, men eg meiner me burde sendt eit tydeleg signal om at me vil auke strafferamma. Til voteringa: Eg forstår at forslaget vårt ikkje kjem til å få fleirtal. Det beklagar eg. Subsidiært kjem Arbeidarpartiet til å støtte forslaget frå Høgre og Framstegspartiet, for noko må jo verte vedteke i denne saka. Så håpar eg at me kan kome tilbake til denne debatten. Me kjem til å diskutere det fleire gonger. Det er ein seier at me får ei tydeleggjering av straffelova. Det er veldig bra. Men me må heller ikkje framstille det som at det med auka strafferamme ikkje har noko betyding – for det har det.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-03-08:
En viktig konklusjon av 22. juli-kommisjonens rapport var å forby halvautomatiske våpen. Proposisjonen som vi behandler i dag, er en oppfølging av det samt oppfølging av EUs våpendirektiv. Vi har dessverre sett eksempler på både i Norge og i utlandet at våpen med stort skadepotensial blir brukt i meningsløse terroraksjoner for å gjøre mest mulig skade. Jeg er derfor glad for at vi nå får et forbud mot halvautomatiske våpen, slik Gjørv-kommisjonen har anbefalt. Dette blir det siste som er på plass for at vi nå har fulgt opp alle momentene for et tryggere samfunn i Gjørv-kommisjonens rapport. Så vil jeg gjerne si noe om selve lovforslaget. Vi har lenge hatt strenge regler for å inneha og erverve våpen i Norge, i motsetning til i en del andre land. Når vi nå da ratifiserer EUs våpendirektiv, kan vi faktisk si at våpendirektivet blir brakt opp til norsk standard. Vi har vært veldig klar på at halvautomatiske rifler som opprinnelig er konstruert for helautomatisk funksjon, for militære eller for politiet, ikke skal kunne tillates. Samtidig ønsker vi ikke å ramme legitime jakt- og skytterinteresser for hardt. Vi har en lang tradisjon i Norge for jakt, og det skal også være mulig for skyttere å utøve sporten sin. Derfor rammes ikke halvautomatiske jaktrifler generelt av forbudet. Det samme gjelder dem som driver skyttersport på høyt nivå. Forbudet dreier seg eksempelvis om den typen våpen som ble brukt på Utøya i 2011. Vi ønsker ikke at folk skal inneha den typen våpen. Det har man rett og slett ikke bruk for. Og kan man sannsynliggjøre at man har bruk for det, eksempelvis som samler eller som sportsskytter, skal man under strenge vilkår få muligheten til å ha det. Så må også jeg oppklare og presisere politiets adgang til å gjennomføre husundersøkelser, for her har det versert mange forskjellige rykter om at det ikke lenger skal kunne utstedes et forhåndsvarsel. Forskriften som vi har i dag, skal fortsatt være der, og det tilsier at politiet for en generell kontroll må varsle 48 timer før. Men når det er en berettiget mistanke om brudd på de personlige vilkårene, og det er grunn til å tro at våpenet kan bli misbrukt, kan politiet ta beslag i våpenet uten forhåndsvarsel. Det er utrolig viktig at dette er klart – er disse to momentene til stede, kreves det altså ikke et varsel. Så den som har rent mel i posen, har faktisk ingenting å bekymre seg for. Jeg er veldig fornøyd med jobben som er gjort for å modernisere våpenloven. Når vi hører debatten som raser i USA etter skoleskyting og ser at politikere ikke er villige til å skjerpe inn våpenlovene, er jeg utrolig glad for at vi i Norge ser annerledes på dette. For oss veier samfunnssikkerhet tyngst.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-03-08:
Det er en viktig sak for oss at vi nå legger til rette for en tydeliggjøring av at det er ulovlig å offentliggjøre bilder, som f.eks. nakenbilder. Det er viktig for oss. Dette er et eksempel på en kriminalitet som har kommet med den teknologiske utviklingen, og det er nå helt nødvendig at vi går inn og understreker at dette er kriminelle handlinger, faktisk så alvorlige kriminelle handlinger at endringer i straffeloven også skal vurderes. «Slapt signal», sier Petter Eide fra SV, og Arbeiderpartiet henger seg på. Her vrir og vender de på ord for å få det til å se ut som om de er imot dette – det er faktisk ikke greit. Både statsråd Listhaug og representanten Frølich var veldig tydelige på at dette dreier seg om uenighet om prosess. Vi ønsker faktisk en utredning av dette. Arbeiderpartiet har vært veldig klar på at de faktisk ikke ønsker en utredning, som vil være en helt normal prosess når man skal lage en lov, en så viktig lov, som dette. At man da, på selveste 8. mars, får seg til å gå så langt for å score billige poeng på oss, synes jeg er skuffende. Her er vi alle enige, og som det er blitt sagt tidligere her av Senterpartiets Emilie Enger Mehl, burde vi ha kunnet stå sammen i dag, på 8. mars, og signalisere at her skal vi få til en lovendring. Det burde vi ha gjort. Slik ble det ikke, men jeg håper vi greier å slukke den brannen som unødvendig er tent.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2018-03-08:
Subsidiært gjer vi det, ja. Regjeringa og stortingsfleirtalet vil innføre forbod mot våpen som allereie er i bruk, og som enno er i sal og såleis òg mogleg å kjøpe. Det er ille om enkeltpersonar i perioden fram til regjeringa forskriftsfestar eit forbod mot bestemte halvautomatiske jaktvåpen, brukar mykje pengar på å kjøpe eit våpen som dei i løpet av få år må levere inn utan vederlag. Det vart nemnt at lova kan tre i kraft i 2023. Eg meiner statsråden må sørgje for å gjere politimeistrane kjende med kva våpentypar som kan bli forbode, slik at lensmannskontora kan åtvare dei som i framtida søkjer om løyve til å kjøpe desse modellane, mot at dei kan bli forbode innan kort tid. Respekten for eigedomsretten burde tilseie at dette forbodet ikkje fekk tilbakeverkande kraft. I det minste bør statsråden sørgje for at folk slepp å kjøpe katta i sekken, no som det faktisk er avklart at det kjem eit slikt forbod. Vil statsråden sørgje for tiltak som hindrar at folk heilt uvitande kjøper eit våpen som snart kjem til å bli forbode?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2018-03-08:
Representanten Guro Angell Gimse frå Høgre sa i sitt innlegg at ein som har reint mjøl i posen, ikkje har noko å bekymre seg for. Men kvifor ramme lovlydige våpeneigarar ved å innføre ein ny praksis for forbod mot enkelte våpentypar? Det er jo ein ny praksis når forbodet som no er varsla, faktisk skal få tilbakeverkande kraft, og i tillegg skal ikkje verdien på desse våpna bli kompensert. Det er rett at Senterpartiet kjem til å kunne danne fleirtal for forslaget til Arbeidarpartiet og Framstegspartiet om å vurdere ei kompensasjonsordning, men vi har jo primært eit forslag som ikkje går på å vurdere, men på faktisk å innføre ei slik kompensasjonsordning, noko som er mykje tydelegare og sterkare, og som er forpliktande. Synest statsråden at ho har stått opp for eigedomsretten i denne saka?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2018-03-08:
Vi er utruleg opptekne av desse miljøa, for det er mykje godt arbeid som er gjort der, og det er ikkje minst ein høg tryggleikskultur. Her i landet har vi svært få hendingar med våpen, viss vi ser bort frå Utøya. Det som eg lurar på, er om statsråden er trygg nok på at grunngjevinga for å forby nettopp Mini Ruger 14 og eventuelt enkelte liknande modellar, er god nok. For forbodet mot å setje på større magasin enn det som er tillate for desse halvautomatiske riflene, skal uansett gjelde for rifler med både fast magasin og laust magasin. Det er ikkje særleg vanskeleg å tilpasse eit våpen med fast magasin til å kunne setje på utbytbare magasin heller, om ein ønskjer å gjere noko ulovleg. Det som er poenget, er at så lenge folk er lovlydige – og det er i svært høg grad norske skyttarar og jegerar – er ikkje dette noko problem. Eg lurar på om statsråden meiner at ho har god nok grunn til å forby Mini Ruger 14, òg med tanke på at vi får innspel om at dette ikkje er eit våpen som opphavleg er konstruert for polisiær og militær bruk.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-08:
Aller først: Takk til saksordføreren og komiteen for et fint arbeid. SV er selvfølgelig opptatt av at vi skal ha et grensetilsyn og en grensekontroll av personer som ivaretar sikkerheten ved grensene våre og de spesielle forpliktelsene vi har til nabolandene våre, Sverige, Finland og Russland, og også dekke behovene vi har for å kontrollere grensekryssende kriminalitet. I likhet med kollegaer fra justiskomiteen deler SV intensjonene i denne loven. Likevel har jeg et par kommentarer. Grensetilsynet skal også ivareta folkerettslige rammer som Norge er bundet av. Vi er opptatt av at grensekontrollen ikke skal brukes til innvandringskontroll og være tiltak som forhindrer asylsøkere fra å komme til Norge for å søke asyl. Den skal altså ikke berøre de konvensjonsforpliktelsene Norge har, og forhindre at asylsøkere får tilgang til det norske territoriet for å søke om asyl. Derfor er vi noe kritisk til en utvidet personkontroll innenfor de nordiske landene. Vi har registrert justisministerens utsagn om at den midlertidige kontrollen kan bli utvidet til luft- eller landegrense dersom sikkerhetssituasjonen tilsier det, som det heter. SV er opptatt av at en utvidelse av personkontrollen må være basert på en framlagt trusselvurdering fra PST, og at det ikke går over til å bli en normaltilstand. Det skal være kontroll av grensene, men ikke på en måte som forhindrer asylsøkere fra å komme til landet. SV har lagt inn et helt konkret forslag i dette lovforslaget. Vi er opptatt av at grensepasseringene – spesielt ved flyplassene våre – skal være effektive, publikumsvennlige og imøtekommende. Vi har derfor tatt opp hensiktsmessigheten ved at politiet, uten bistand, driver med personkontroll og ID-kontroll av pass ved inn- og utreise ved lufthavnene, spesielt på Gardermoen. Dette har noen ganger ført til krisemøter – på grunn av lange køer – mellom politidistriktene og Politidirektoratet. Det har også vært påpekt av Avinor, som har krevd at politiet må sikres bedre ressurser. Vi må stille spørsmål om det at politiet skal kontrollere folks pass, er en effektiv bruk av politiressurser i en tid hvor vi har et stort behov for å fordele politiressurser, både geografisk og tematisk, f.eks. mer til etterforskning av seksuallovbrudd. Dette krever ikke nødvendigvis en lovendring, for politiet har anledning til dette allerede, men politiet gjør dette i svært liten grad. Derfor ønsker vi å ta opp i dette forslaget at vi får vurdert en mer effektiv bruk av politiressursene ved lufthavnene våre. Vi er klar over at det som oftest ikke er politiutdannede politifolk, men sivilt utdannede politifolk som står for passkontrollen. Det betyr at passkontrollen ikke nødvendigvis binder opp politiutdannede og faglige ressurser, men likevel binder det opp politiets ressurser. Derfor har vi i forslaget bedt om at dette utredes for å se om vi kan få en mer effektiv og hensiktsmessig bruk av politiressursene i forbindelse med denne typen passkontroll. Med tar jeg opp SVs forslag om dette.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-08:
Gratulerer med dagen til både kvinner og menn i salen! Det er 8. mars, og denne saken har definitivt noen forgreninger inn mot det. Vi legger altså her fram et forslag som skal tydeliggjøre at det er ulovlig å dele eller offentliggjøre bilder som er avslørende, nedverdigende eller krenkende for den eller de som avbildes. Dette har ikke vært et veldig vanskelig arbeid, for i all hovedsak har komiteen vært enig i intensjonen med dette. Komiteen har vært enig i behovet for å få på plass en ny lov, men det har vært noe uenighet om hvorvidt man skal ha økte strafferammer for denne typen kriminalitet. Det skal jeg komme litt tilbake til. Moderne informasjonsteknologi, sosiale medier osv. har ført til en eksplosiv økning i informasjonsspredning og deling av bilder over nett. Problemstillingen og debatten om dette skjøt fart i Norge av den såkalte Nora Mørk-saken, altså en profilert håndballspiller. Det var private bilder av henne som ble lekket på internett etter at telefonen hennes ble hacket. Deling av bilder av privat karakter uten samtykke er en relativt ny form for kriminalitet, naturlig nok siden teknologien som gjør dette mulig, er relativt ny. Men denne typen kriminalitet har store konsekvenser for dem det gjelder. Ofrene opplever ofte at de mister kontroll, de vet ikke hvem som vet, de vet ikke hvem som har sett, og disse bildene kan forfølge dem resten av livet. De forsvinner aldri. En samlet justiskomité har ment at det er behov for en ny lovtekst om dette. Vi er enige om at det er behov for å bekjempe denne kriminaliteten langt bedre enn tilfellet er i dag. Dagens lovverk og straffebestemmelser er ikke oppdatert i tråd med denne typen kriminalitet. Dagens lovtekst er skrevet i en annen tid og tar ikke opp i seg at dette er alvorlig, med konsekvenser for dem som rammes. Vi har altså straffelover som kan brukes mot bildedeling uten samtykke, men utfordringen med disse er at de ikke tydelig nok forbyr det å dele bilder uten samtykke. Gjennom å få på plass en egen bestemmelse som er tydelig på dette, vil vi i langt sterkere grad få tydeliggjort at dette er ulovlig, og kunnskapen vil også lettere kunne formidles. Det er slik at intensjonene bak dette er en samlet komité enige om. Det har derimot vært noe uenighet om hvorvidt vi skal øke strafferammene for denne typen forbrytelser. SV og Arbeiderpartiet mener at det å øke strafferammen vil sende et sterkt signal om at dette er en alvorlig kriminalitet som kan forårsake betydelig skade. Vi er derfor skuffet over at vi sannsynligvis ikke får flertall for dette i dag. En skjerping av strafferammene ville være det tydeligste uttrykket for at vi som lovmakere ønsker å slå hardt ned på denne typen kriminalitet. Vi mener nok at regjeringspartiene her gir et slapt signal på selveste 8. mars, og de kriminelle som har spredd private bilder, kan juble inni seg og registrere at Stortinget ikke ser veldig, veldig strengt på dette. Og de jenter som blir rammet av dette, blir sannsynligvis også da skuffet. Med dette legger jeg fram komiteens innstilling.