Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Forsikringsselskaper skal ikke uten saklig grunn kunne nekte en person forsikring. Jeg er glad for at vi endelig kan få på plass en bestemmelse som slår fast dette enkle, men viktige prinsippet uttrykkelig i loven. I praksis kan det være vanskeligere å avgjøre hva som er saklig grunn. Kontraheringspliktig forsikring - i betydningen krav til saklig grunn ved forsikringsnektelse - er tilsynelatende et enkelt prinsipp, men likevel er det et komplekst tema å lovregulere. I dette lovforslaget mener jeg at vi har funnet fram til gode og balanserte løsninger, som sikrer forsikringssøkerne den nødvendige beskyttelsen og retten til en både rettferdig og skikkelig behandling. Nektelse av forsikring kan være svært problematisk for den som rammes. Én ting er at det kan ha betydelig økonomisk betydning å bli nektet forsikring. En annen ting er at det også kan oppleves som stigmatiserende eller sårende å bli nektet forsikring. En forsikringsnektelse oppleves gjerne som ekstra vanskelig når en person nektes forsikring på grunn av en tilstand som gjør at denne personen også i flere andre sammenhenger føler seg tilsidesatt eller stigmatisert på ulike måter. En del av de sakene om forsikringsnektelse som gjerne har vært omtalt i media, har dreid seg nettopp om slike tilfeller. Da vil det i det minste være godt å få en god forklaring, en skriftlig begrunnelse, på hvorfor så skjer. Komiteens merknader i innstillingen viser at man på den ene siden har innsett at selskapene må kunne nekte forsikring der risikoen er for stor, samtidig som det skinner igjennom at komiteens medlemmer hele tiden har stilt seg det samme spørsmålet som jeg sjøl har stilt meg hele veien: Hvordan kan vi likevel lage regler som best mulig ivaretar interessene til personer som representerer en slik særlig risiko som etter omstendighetene kan føre til avslag på forsikring? Det er viktig for meg å framheve at departementet ved utformingen av lovforslaget har lagt meget stor vekt på å skape lovregler som i størst mulig grad skal ivareta hensynet til dem som blir nektet forsikring, også der avslaget har saklig grunn og således er lovlig. Jeg vil særlig nevne tre elementer i lovforslaget som for Regjeringa har vært særlig viktig: For det første er det viktig for dem som nektes forsikring, at lovforslaget stiller krav til hvilket faktisk grunnlag selskapene kan basere seg på når de legger til grunn at en person utgjør en særlig risiko. Selskapene kan ikke basere seg på egne fordommer, men må kunne vise til at det er gjort skikkelige vurderinger, og at eventuell statistikk er faglig god og direkte relevant i saken. Jeg understreker det siste. For det andre er det viktig at de som nektes forsikring, får rett til en skikkelig skriftlig begrunnelse for avslaget. For det tredje er retten til behandling av saken i Forsikringsskadenemnda viktig. Gjennom skadenemndas praksis vil det etablere seg nærmere krav til selskapenes risikovurderinger, herunder krav til det faktiske grunnlaget selskapene kan basere risikovurderingene på. Flertallets merknader i anledning det arbeidet som Forbrukerrådet, Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og Finansnæringens Hovedorganisasjon har gjort vedrørende styrking av nemndas medisinske ekspertise, gir ikke nødvendigvis det korrekte bildet av Justisdepartementets rolle og vurderinger. Jeg viser i den forbindelse til flertallets merknader her, som jeg slutter meg til, samt til departementets vurderinger i Ot.prp. nr. 41 for 2007-2008, om at nemndas bruk av fagkompetanse neppe er noe som kan pålegges fra lovgivers side, siden sjølve nemndordningen er basert på en avtale mellom partene. Til slutt vil jeg framheve en helt grunnleggende ting, og det er det grunnleggende prinsippet om at de samme reglene skal gjelde for alle typer risiko. Jeg vil framheve dette spesielt her, fordi noen av merknadene fra komiteen i innstillingen, både fra flertallet og mindretallet, kunne tas til inntekt for at forslaget legger opp til en forskjellsbehandling mellom ulike typer risiko. Jeg er enig med representanten Syversen i hans påpekning av at dette ikke er noen uttømmende oversikt. Jeg antar at det ikke har vært komitemedlemmenes mening å gi inntrykk av at det legges opp til noen slik forskjellsbehandling, men jeg vil likevel avslutte med noen kommentarer knyttet til dette: Noen tilstander og lidelser har vært omtalt spesielt i media i forbindelse med forsikringsnektelser, og i innstillingen nevner både flertallet og mindretallet enkelte slike eksempler. Som justisminister vil jeg ikke ta stilling til hva slags risiko den ene eller den andre av de tilstandene som er spesielt nevnt, kan tenkes å innebære. Det kunne føre galt av sted om jeg skulle gi uttrykk for bestemte meninger om risikoen og hvilke vurderinger som må gjøres når det gjelder ulike medisinske tilstander, og en slik risikovurdering fra min sin ville neppe kunne oppfylle slike kvalitetskrav som lovforslaget stiller til slike risikovurderinger. Jeg vil imidlertid understreke at slike tilstander som er spesielt nevnt i innstillingen, både av komiteens flertall og av mindretallet, uansett ikke er ment å skulle stå i noen særstilling når det gjelder lovens krav til selskapenes risikovurderinger. Lovforslaget skiller ikke her. I alle saker er det den samme målestokken - dvs. de samme kravene til selskapenes risikovurderinger - som skal gjelde.