trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-01-09:
Eg vil takke representanten Ingjerd Schou for å ha teke opp eit viktig spørsmål. Dette er ei sak som har vore diskutert mange gonger før her i salen, både i interpellasjonar og i tilknyting til andre saker, f.eks. saka om endring av sjølova. Det har fleire gonger vore brei diskusjon og relativt stor einigheit om at dette er eit område som treng stor merksemd frå denne salen. Det er tragisk når nokon mistar sine kjære i ulykker på sjøen. Sist sommar hadde vi altfor mange ulykker, og det er ein situasjon vi må unngå i framtida. For å møte denne utfordringa må vi skaffe oss innsikt i utviklinga av fritidsbåtane. Derfor har regjeringa sett ned ei brei samansett arbeidsgruppe som skal ta fatt i denne problemstillinga. Samtidig er det viktig å ha ein offentleg debatt om desse spørsmåla og setje i verk tiltak parallelt med den utgreiinga som føregår i arbeidsgruppa. Som vi tidlegare har vore inne på i denne salen, er det ingen enkle, konkrete tiltak eller eit enkelttiltak som løyser den store utfordringa vi står overfor. Når vi har diskutert dette i denne salen før, har vi kome fram til at det er eit breitt spekter av tiltak ein må gå inn i og utforske for å kome fram med konkrete forslag for at vi skal klare å møte dei store utfordringane vi står overfor. Stor fart og manglande bruk av vest er truleg nokre av dei sentrale årsakene til den negative utviklinga vi har hatt når det gjeld ulykker med fritidsbåtar. Vi må vurdere å innføre påbod om at redningsvesten skal vere på og ikkje berre med. Det er også viktig å sjå på fartsgrensene i kystnære farvatn. Utviklinga av fritidsbåtane har vore dramatisk i det siste. Vi har fått ei rekkje båtar med stor fart, og vi har fått ein ganske stor auke i mengda trafikk i sommarmånadene. I det området eg kjem frå, rundt Kristiansand, er det tronge farvatn, og når det i tillegg ikkje alle plassar er fartsavgrensingar, er det ei utfordring å unngå at det oppstår problem. Om ein da i tillegg har promille, er det nesten lagt til rette for at det kan skje ulykker. Eit anna område som vi må sjå på i tillegg til det som gjeld reglar, lover og eventuelle sanksjonar i høve til lover, er kompetanse. Der har denne regjeringa teke grep ved å innføre båtførarprøve for dei som er fødde i 1980 eller seinare. Det betyr at gradvis vil førarane av fritidsbåtane ha teke førarprøva. Det betyr at vi gradvis får auka kompetansen til dei som er i fritidsbåtar. Det er kanskje eit av dei viktigaste grepa vi kan gjere – kunnskap, som vil føre til haldning, som kjem i tillegg til det som går på restriksjonar og lover.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-13:
Jeg vil først returnere komplimenten og si at jeg er glad for at Flåtten nå også avklarer at vi er enige om at regjeringen har sitt på det tørre juridisk sett. Det er også det helt klare inntrykket vi har fått i samtalene med EU. Det er altså slik at vi, som jeg sa i mitt innlegg, handler innenfor det regelverk som gjelder, både med hensyn til WTO og EØS. Artikkel 19 har en intensjonserklæring som vi har fulgt opp, og som vi fortsetter å følge opp. Det står ikke i artikkel 19 at man ikke kan gjøre noen enkeltjusteringer i motsatt retning, men hovedretningen skal gå fra mindre til mer liberalisert omgang også med produkter på dette området. Det har skjedd, og det kommer til å fortsette å skje. Så man tar altså ut et enkeltvedtak og bruker det som en illustrasjon på en hel trend, mens den gjennomgående, beviselige, statistisk dokumenterbare trenden går motsatt vei. Så er det jo alminnelig praksis at man ikke annonserer tiltak som kommer i forbindelse med statsbudsjettet, før statsbudsjettet legges fram. Det tror jeg er en etablert praksis som også gjelder overfor partnere utenfor Norge. Det er jo uansett en varslingstid for når dette tiltaket faktisk trer inn. Jeg har lyst til å legge til til representanten Flåtten at jeg stemte ja til EU, og hvis det skulle dukke opp en ny anledning, ville jeg stemme det igjen. Jeg tror på norsk medlemskap i EU, og det tror jeg at jeg deler med representanten Flåtten. Men det var altså ikke EUs felles landbrukspolitikk som gjorde meg mest begeistret for EU. Det finnes sider ved EU-samarbeidet som imponerer mer enn det man har fått til på det landbrukspolitiske området. Hvis det er noe som bekymrer meg relativt lite, er det eventuelle forsøk på belæring fra EU om at man ikke skal ha importvern og subsidier, for det er et utbredt fenomen både i rike Norge og i rike EU sammenlignet med verden der ute. Dette er altså en mild justering innenfor en hovedramme som har fungert i mange år, og det mener jeg vi skal kunne håndtere. Så er det helt riktig at det er gitt uttrykk for spesielt fra dansk og svensk hold, og også fra kommisjonens side, både spørsmål og skepsis til dette, men jeg kan også avsløre at det ikke er første gang Norge og EU har en diskusjon med ulikt syn, og det finnes også tilfeller der EU-land har ulike syn på politikken som skal føres i EU/EØS-området. Det er en del av normal omgang mellom land.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-13:
Jeg takker for en interessant og opplysende debatt. Jeg savnet en avklaring på et spørsmål som både representanten Lundteigen, Laila Gustavsen og andre stilte til flere av representantene fra opposisjonen. Det er om vi kan få klarhet i om man faktisk vil gjeninnføre kronetoll – hvis man mot formodning skulle ende opp med flertall i denne sal – og om man da skal gjeninnføre den samme kronetollen, for der har vi empirisk bevis for at den kronetollen som har stått fast, har utgjort en stadig mindre del av prisen, slik at osten har blitt stadig mer konkurranseutsatt. Det har i årene som har gått, vært et fall i beskyttelsen som nærmer seg det punkt at det ikke lenger lønner seg å selge f.eks. Jarlsberg og Norvegia, og at andre oster, danske og spesielt svenske, vil overta det markedet. Jeg tror det er veldig interessant for velgerne og ikke minst for dem som har tilknytning til landbruket, å få vite om implikasjonene av kritikken av vårt tiltak er at man vil gjøre det motsatte. Det har man ikke svart på, til tross for flere spørsmål. Det er ikke flere anledninger her nå, men det er jo utmerkete anledninger hvis media spør i vandrehallen f.eks. Så vil jeg si at jeg er grunnleggende tilhenger av handel og veldig glad for å tilhøre en regjering som jobber proaktivt i WTO og EØS for å øke handelen, for å liberalisere og for å leve opp til de intensjonene vi har der, inkludert i artikkel 19. Flere av talerne fra både Arbeiderpartiet og Senterpartiet har jo påpekt at importen av landbruksvarer til Norge har gått kraftig opp de siste årene, inkludert de syv årene hvor vi har styrt, så det lever vi opp til. Men når man hørte på f.eks. representanten Kristiansens innlegg, hvis man kom inn i salen uten å vite hva man snakket om, kunne man kanskje få inntrykk av at det ikke dreide seg akkurat om et par tollinjer på ost, men nærmest om det store oppgjøret med norsk europapolitikk og norsk politikk i sin alminnelighet. Dette er en justering innenfor kjent politikk. Vi er strukturelt ganske like EU: EU beskytter gjennom subsidier og importvern, Norge beskytter gjennom subsidier og importvern, og det er en marginal justering. Det har jeg lyst til å si. Jeg bekrefter at det har vært uttrykt bekymring fra svensk og dansk hold og til dels EU-hold, men jeg kan også opplyse om at ingen av dem – og jeg har jo møtt dem – har på noe tidspunkt koblet dette til fiskeri. Ingen har truet, antydet eller indirekte hintet om at dette skulle ha noe med norsk fiskerieksport å gjøre. Det har jeg bare hørt her i Norge, og her sier man hva man vil. Men jeg har altså spurt om hvor klokt det er å gjøre et poeng ut av at vi nesten burde blitt straffet på en helt annen sektor, som vil være direkte i strid med våre WTO- og EØS-forpliktelser, som også EU har overfor oss.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-11-13:
Jeg takker for svaret. Det som er nytt i det vi i dag hører fra utenriksministeren, er at det ikke lenger er den hjemlige opposisjon som bærer ansvaret for at denne saken er kommet opp, og det er jeg glad for at utenriksminister Barth Eide ikke gjentar fra Stortingets talerstol, for jeg tror ikke det er slik; jeg tror det er helt ekte reaksjoner fra EU på det som ble gjort. Så har utenriksministeren gått igjennom en rekke teknikaliteter rundt landbrukspolitikken som jeg kjenner godt fra før, men det kan jo være greit å få slått dem fast. Jeg tror at det sentrale poenget her er artikkel 19 og den ånd og intensjon som partene har lagt inn i det, også når det gjelder handel med landbruksvarer. Det er det som har vært dilemmaet her, for det er ingen tvil om at selv om man har det juridiske på sin side, har reaksjonene vært negative. Jeg refererte i mitt første innlegg til landbruksminister Slagsvold Vedums siste besøk. Nå kjenner vi ikke det eksakte referatet fra det møtet, vi kjenner bare til hva som sies på gangen, men det er helt tydelig at dette ikke mottas positivt. Derfor synes jeg det for så vidt er positivt fra utenriksministeren at han nå tydelig har lagt vekk debatten med oss og heller ser fremover mot det han kan gjøre for kanskje å reparere på det som har skjedd, men også å holde seg til de avtaler som egentlig har vært, og bringe dem videre inn i de samtalene man skal ha med EU. For det er ingen tvil om at intensjoner, ånd og overordnede mål med et samarbeid er veldig viktig. Det var derfor jeg i mitt første innlegg la så vidt mye vekt på det utenriksminister Barth Eide også startet med, altså hyllesten til Europa: hvor viktig det er at vi er med, at vi har et godt forhold, og at vi vet at dette skal virke begge veier. Nettopp derfor hadde det kanskje vært en idé om man akkurat i denne saken med tolløkninger, som man egentlig måtte vite ville påkalle reaksjoner, også hadde hatt noen forhåndssamtaler og kanskje forberedt våre brødre og søstre – jeg tror vi skal holde oss til den terminologien i dag – på hva som skal skje. Det kan være klokt å gi søsken beskjed i god tid om dårlige nyheter.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-11-13:
Takk for mange interessante innlegg om norsk landbrukspolitikk, om importvern og alt det som hører til. Men med all respekt, det var ikke egentlig det interpellasjonen gjaldt. Når særlig Senterpartiet bruker mye tid i sine innlegg til å snakke om et land som er langt og kaldt og bratt, og om hva de har behov for, så var det ikke det som var utgangspunktet. Jeg skjønner at man gjerne vil bruke anledningen til nok en gang å snakke om at Høyre har en landbrukspolitikk som er helt ubrukelig, men jeg synes også det er ganske påfallende hvis det er slik at det bare er ved å øke tollen at man kan gjøre det levelig for norsk landbruk. Representanten Terje Aasland fra Arbeiderpartiet sier at Høyre egentlig har et annet utgangspunkt enn det vi sier at vi har, og at dette er en interpellasjon om saker som ligger i Stortinget. Dette er ikke noen interpellasjon om budsjettet. Dette er ikke noen interpellasjon om tolløkningene. Dette er en interpellasjon om hvordan man tenker om forholdet til våre handelspartnere. Det er en interpellasjon til utenriksministeren, om han tenker å overbevise våre handelspartnere om at vi ikke ønsker å gå i en mer proteksjonistisk retning, nettopp fordi de har oppfattet denne saken som at vi gjør det. Og det har ingen fra talerstolen sagt, at det ikke er noen reaksjon, fordi det er det. Ingen har heldigvis heller sagt at det er Høyre og opposisjonspartiene som her hjemme i Norge har dratt opp denne diskusjonen. Og det synes jeg egentlig er det vesentlige som har kommet ut av dette. Innleggene fra både Arbeiderpartiet og Senterpartiet går som sagt mest ut på å fremstille Høyres landbruk i et dårlig lys. Men jeg takker utenriksministeren – det er mulig jeg er for optimistisk – fordi jeg synes jeg aner, ikke at han deler bekymringen min, for det har han sagt at han ikke gjør, men at han kanskje har en grunnholdning hvor det å ivareta ånden og tonen i internasjonale handelsavtaler, har en betydning utover det rent juridiske som man kan forholde seg helt firkantet til.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-13:
Gjentatte ganger siden budsjettet ble lagt fram, har vi hørt påstanden om at økt toll på landbruksvarer for å beskytte norsk landbruk vil gi vanskeligere markedsadgang. Først var det for fisk, og gjennom dagens interpellasjon har representanten Flåtten utvidet elendighetsbeskrivelsen til å gjelde all norsk handel med Europa. Flåtten sier samtidig at vi har jussen på vår side. Det grunnleggende spørsmålet er da: Hvorfor bruker Høyre så mye tid på å fremme EUs interesser og EUs ærend? Landbruk er unntatt fra EØS-avtalen. EU beskytter sitt landbruk med toll fra land utenfor Europa. Norge har handlefrihet til å gjøre det vi gjør innenfor både WTO- og EØS-avtalen. Importvernet er veldig viktig i landbrukspolitikken. En skal ikke reise veldig mye rundt på norske gårder før en ser at naturens forutsetninger, tilgang på matjord, det at det er dyrt å produsere mat i Norge samt norske lønns- og arbeidsvilkår, gjør at importvernet rett og slett er nødvendig for at bonden skal kunne få en levelig pris for produktene sine. Spørsmålet norske bønder må stille seg, er hva slags landbrukspolitikk et eventuelt borgerlig flertall vil føre. Vil en fjerne importvernet og kutte subsidiene, sånn som Fremskrittspartiet vil og Høyre tydeligvis nå er i ferd med å akseptere? Vil Kristelig Folkeparti og Venstre ofre den norske bonden for å få lov til å sitte rundt Kongens bord? Når vi endrer tollsatsene for en del produkter fra kronetoll til prosenttoll, er det viktig for lammekjøttprodusenter i Sogndal og Hallingdal, for storfebønder i Rogaland og for melkeprodusenter i Buskerud og over hele landet. Det er også noe norske forbrukere faktisk kan leve med. Det er et faktum at norsk landbruks- og fiskeripolitikk er svært forskjellig, men sånn er det også i EU. Vi bruker våre fortinn på samme måte som EU gjør det i vår handel med hverandre. Det er i vår felles interesse. Det er ingen motsetning mellom at ett land, i dette tilfellet Norge, beskytter enkeltområder og likevel driver handel med andre. Det sa også utenriksministeren på en veldig god måte. Alle land i EU beskytter enkelte produkter, og dette er det aksept for. Jeg har også lyst til å si at som ihuga EU-tilhenger og sterk forsvarer av EØS-avtalen, at jeg og Arbeiderpartiet godt kan leve med det vi her gjør innenfor landbrukspolitikken, fordi det er viktig for oss og for den norske bonden. Høyre og Fremskrittspartiet har den siste tiden tatt Røkkes parti mot arbeidsfolk i fiskerinæringen. De har tatt EUs parti mot den norske bonden. Det synes jeg folk i Distrikts-Norge bør merke seg. Det er trist å se at Høyre pisker opp stemningen og løper EUs ærend gjennom å fremme koblingen mellom generell handel og landbruk, paradoksalt nok i strid med norske interesser. Det er en kobling som representanten Flåtten selv innrømmer ikke eksisterer i en eneste formell avtale, og det burde Høyre faktisk kjenne godt til.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-11-13:
Dette er blitt debatten der angrep tilsynelatende er blitt gjort til det beste forsvar i en sak som er så tynn og svak at den ikke står på fast grunn på noe som helst slags vis. Det har både utenriksministeren og regjeringspartienes talskvinner og -menn anskueliggjort veldig, veldig tydelig i dag. Vi hadde en 40 minutter lang redegjørelse fra utenriksministeren om prinsippet for handel og om vår kontakt og vårt samkvem med Europa som det bare er å slutte seg hundre prosent – mer eller mindre – til, og som var meget god i sin fremstilling. Men dette er også debatten hvor den samme utenriksministeren og det samme Arbeiderpartiet har sviktet når praktiseringen av prinsippene skulle gjøres gjeldene. Man snur dette på hodet og går til angrep på Høyre, man går til angrep på norsk fiskerinæring, og man har definert situasjonen i Europa – hvor våre nærmeste handelspartnere sliter økonomisk, og hvor det er viktig av økonomiske årsaker, av sysselsettingsmessige årsaker og av demokratiske årsaker at den vanskelige situasjonen kan snus. Det er åpenbart at de bærende prinsippene for denne politikken har sviktet når regjeringen skulle gjøre opp på kammerset. Utenriksministeren har rett og slett ikke gjort jobben sin: Han sviktet diametralt når man skulle beskytte de prinsipper som man selv angivelig slåss for skal gjelde i vår handelspolitikk og vårt samkvem med våre handelspartnere. Man har bevist nok en gang at tre fjerdedeler av vår eksport går til Europa, at Norge er en stor og åpen økonomi hvor over 40 pst. av vårt BNP er eksportrettet. Så prøver man å bagatellisere virkningene i en tid hvor G20-land gjør alt de kan for å redusere beskyttelsesvernet – i en tid for å gjenreise verdensøkonomien. Så lar man altså partner Senterpartiet få en midlertidig gevinst. Man har glemt Gro Harlem Brundtlands uttrykk om at alt henger sammen med alt. Jeg hadde i det minste regnet med at det uttrykket fortsatt hadde en viss aktualitet i alle fall i Utenriksdepartementet. Har man glemt at norsk fiskerinæring har vært i 20 års konflikt med USA og 20 års konflikt med Europa? Har man glemt straffetoll? Har man glemt innføring av fôrkvoter, minstepris, antidopingtiltak? Har man ikke tatt inn over seg at hver dag man holder på med denne særegne, norske beskyttelsesformen, med økte tollkvoter og økt tollsats, indirekte gir en tapt mulighet for Kyst-Norge? Det er dette denne debatten handler om. Da burde man vært spart for at både utenriksministeren og representanter fra regjeringspartiene går til angrep på norsk fiskerinæring, går til angrep på Høyre, og sier at det er et annet motiv for denne debatten. Jeg skjønner godt at det føles ubehagelig å stå og snakke i Stortinget om fagre prinsipper for vårt samhandlingssystem og vår handelspolitikk med Europa, men hvor liv og lære så fundamentalt svikter for at ett miniparti skal få en midlertidig seier innad i regjeringen. Det holder ikke i det lange løp.
Ingjerd Schou (Høyre), 2012-11-13:
Jeg er også helt sikker på at det er veldig mange gode eksempler fra bruk av nødnettet. Det er både å forvente og bra, men det underkjenner allikevel ikke de erfaringene som tilsier at forbedringer må til. Siden det er så bra i alle andre land som bruker dette, kan det jo tyde på at det er i Norge problemet ligger. Det er altså ingen andre som bruker TEDS, utviklingsprosjektet, og da blir det heller ikke et nøkkelferdig opplegg, som Stortinget forutsatte. Bestillingen fra Stortinget var også at vi skulle ha en teknologinøytral konkurranse som leverte nettopp et nøkkelferdig robust nødnett, etter flere spesifikasjoner på nødvendig kvalitet, og vi er i ferd med å få på plass et kryptert nødnett som gjør at beredskapsenhetene våre har bedre muligheter til kommunikasjon med hverandre. Det er gode eksempler, men det er også ting som må forbedres. Men vi har altså endt opp med å knytte oss til en enkeltleverandør i et utviklingsprosjekt som ikke har den robusthet, den kvalitet, den pris eller den gjennomførbarhet i tid som ble forutsatt i vedtakene. Nøklene til systemet passer rett og slett ikke helt ennå etter seks år. Fortsatt driver direktoratet og Motorola med mekking og filing, og håper at de vil passe til slutt. Tålmodigheten er i ferd med å renne ut. Fakta må på bordet, uavhengige evalueringer må foreligge, og vi som lovgivere må også få tilgang til disse. Det kreves en grundig gjennomgang av nødnettet som nå er i ferd med å komme på plass. Vi må vite om dette rett og slett er godt nok. Er det godt nok for de operative beredskapsmannskapene? Holder det vann for vårt samfunn i store katastrofer? Er nødnettet fremtidsrettet, slik at det kan integreres med den nye teknologien som har kommet siden dette først ble vedtatt i 2005? I Høyre mener vi at det ville være nyttig å se nærmere på hvilke løsninger som er mulig for å få til forbedringer av systemet, som løsningen det norske forskningslaboratoriet Simula er i ferd med å teste ut, med et nytt SIM-kort som gjør at nødradioene ikke bare kan bruke TETRA-nettet, men også Telenor, NetCom, Ice eller andre ved behov. Det statsråden har sagt om nødnettet og dets utvikling, er så langt ikke svar på alle de utfordringene som brukerne kommer med. Jeg tror det er viktig at statsråden forsikrer at dekningsgraden, som statsråden sier skal være slik Stortinget har forutsatt, også blir etterlevd av Direktoratet for nødkommunikasjon, og at det ikke finnes hemmelige dokumenter som tilsier at dekningsgraden skal være på 57 pst. i Sogn og Fjordane eller i andre deler av landet vårt, hvor dekningsgraden er betydelig lavere enn forutsatt.
Ingjerd Schou (Høyre), 2012-11-13:
Nødnett, beredskapsnett, er dyrt, det er vanskelig, men det er nødvendig, så jeg kan berolige representanten Sønsterud med at vi gjerne vil forbedre og tilpasse det til moderne tid. Tilliten til nødnettsprosjektet er helt avhengig av at vi da klarer å innfri, og at det er en trygghet både for befolkningen som skal nytte nødnettet i krisesituasjoner, og for ansatte i nødetatene når de er i sitt arbeid. Den tryggheten er en forutsetning for at vi har tillit til fremdriften. Representanten Klinge mente at jeg burde følge mer med ute i Europa. Det tror jeg kanskje jeg skal returnere til representanten Klinge, fordi Anna Falk Drugge, som leder utbyggingsprosjektet for nødnett i Sverige, Rakel, sier at Norge har valgt en annen standard av Tetra for sitt nødnett enn Sverige. Jeg tror vel kanskje det er greit at både regjering og statsråd kjenner til hvilken standard vi faktisk bygger ut til, fordi neste år skal vi altså bruke mer enn nesten 1,5 mrd. kr. Vi er opptatt av å forbedre nødnettet, sikre at Stortingets vedtak følges, og at det tilpasses ikke bare til det som er fremtiden i 2012, men også fremover. Det statsråden har sagt i dag, har vært opplysende, men på en del forhold ikke avklarende. Det gjelder tidsplan, finansiering, kostnadskontroll, betryggelse av dekningsgraden – at det faktisk skjer, og at vi ikke ser denne type oppslag om at det finnes hemmelige avtaler – bildekommunikasjon, at helikoptrene, både innen politi og helse, er inkludert, at det er teknologinøytralt, at det er nøkkelferdig, at brukerne involveres, og at det er struktur og system for nettopp det. Høyre ba – så vidt jeg husker var det også flere av opposisjonspartiene som støttet dette – om jevnlige rapporter om utbygging av nødnettet da vi behandlet dette tidligere. Regjeringspartiene og regjeringen ønsket ikke det. Jeg har en utfordring til statsråden, nemlig om statsråden er klar for å vurdere slike jevnlige rapporteringer nå. Jeg tror at med de opplysningene vi har fått i dag, med den tilbakemeldingen som er fra de operative brukerne, så må vi vurdere hvordan vi sammen skal følge opp utviklingen av nødnettet i Stortinget. Vi må hele tiden få trykk på og sikkerhet for at de bestillinger som er gjort, og det innholdet som er forutsatt, blir fulgt opp, slik at tryggheten for dem som skal bruke dette, er til stede, slik at vi som folkevalgte også har den nødvendige tillit hos våre oppdragsgivere, nemlig befolkningen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-11-13:
Jeg er glad for at dette prosjektet har stor oppmerksomhet. Nødnettet er en vesentlig forbedring av kommunikasjonsmulighetene for nødetatene. At det likevel er krevende å gjennomføre et så vidt stort prosjekt, er ingen overraskelse, og at vi må følge med både fra regjering og storting på gjennomføringen, er også selvsagt. Jeg vil med en gang forsikre om at det ikke foreligger noen hemmelige avtaler om redusert dekningsgrad. Det har vært flere diskusjoner om hvordan en skal sikre denne utbyggingen, og senest i denne sal ble det diskutert hvordan en skal gjøre denne installasjonen skånsom f.eks. i verneområder. Med grunnlag i det vedtaket Stortinget gjorde, er det også derfor tatt hensyn til dette i gjennomføringen av den landsdekkende utrullingen, hvor faste installasjoner og også mobile løsninger er tatt i bruk for å sikre en dekning som forutsatt. Gateway repeatere blir nevnt flere ganger. Det er en teknisk betegnelse som jeg ikke skal gi meg inn på å beskrive i detalj, men det er med i trinn 2. Det er også slik at redningshelikoptrene kommer med i gjennomføringen av prosjektet videre. Dette var jo til diskusjon allerede i den regjeringen som interpellanten tilhørte, og jeg er sikker på at teknologinøytral anskaffelse ble diskutert og også gjennomført i det anbudsgrunnlaget som senere gikk ut. Det er en selvfølge at brukerne er med hele veien, ikke minst knyttet til å sikre at nødnettet til slutt skal virke etter sin hensikt. Når vi har tatt lærdom av hva det var som bidro til forsinkelse i byggetrinn 1, bl.a. at det skulle være så å si perfekt før man tok det i bruk, har vi i trinn 2 valgt en mer dynamisk utrulling, også etter vedtak her i Stortinget. Det gjør at brukermedvirkningen for å sikre at nettet virker etter sin hensikt, er helt sentral. De feil som etter hvert oppdages, og de svakheter som avdekkes, skjer det en utbedring av, og da i samarbeid med brukerne, så langt det er mulig.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-11-13:
Jeg vil også takke for interpellasjonsdebatten. Den har gitt anledning til både å gi viktig informasjon og å lytte til de synspunktene som gjør seg gjeldende i salen. Prosjektet Nødnett handler om å investere i en mulighet for gruppesamtaler i et avlyttingsfritt nett. Jeg hører ingen innvendinger mot at den grunnleggende forutsetningen er viktig å sikre. Likevel er det mange spørsmål knyttet til hva det er mulig eventuelt å gjøre i tillegg, og om man kunne gjort ting annerledes. Dette prosjektet er diskutert mange ganger i stortingssalen, og gjennomføres nå slik et bredt flertall i denne salen har lagt opp til, med en dekningsgrad som jeg legger til grunn at skal bli minst like god som de gamle nettene vi har rundt om i landet. Når noen har snakket om hvorvidt mobile løsninger kunne vært tilstrekkelig, må vi ikke glemme at mobilnettet, mobilsamtaler, i dag legger begrensninger ved at det bare er én som snakker med én. Nødnettet gir altså mulighet for samtale mellom flere. Utviklingsprosjekter er viktig. Tetra-standarden gir oss f.eks. mulighet til å kommunisere med andre land, og vi har prøveprosjekter på gang med svenskene. TEDS-standarden av Tetra gjør det også mulig for oss med større datatrafikk i nettet. Dette er interessant, og vi skal gjennomføre prøveprosjekt neste år. Vi har også kontakt med Simula allerede. Det gjennomføres brukermedvirkningsundersøkelser jevnlig, og vi skal ha en med frivillige organisasjoner og helsevesen. Opplæring er selvsagt sentralt knyttet til å bruke nettet effektivt. Både manglende opplæring og en manglende kapasitet som senere er utbedret, var noe av bakgrunnen for svikten man opplevde på Ila. Til slutt: Jeg er glad for at Venstre var veldig korrekt i sin anvisning av at 22. juli virket nødnettet der hvor det var installert.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-11-13:
Først vil jeg takke interpellanten for å ta opp et viktig tema. Mye er sagt allerede, og Venstre stiller seg selvsagt bak dem som har uttalt at nødnettet er en svært viktig del av beredskapen i Norge. Venstre er også en av dem som stiller seg bak at nødnettet er verdt investeringene, selv om det har blitt mye dyrere enn forutsatt. Det er jo ikke den eneste offentlige anskaffelsen som har blitt dyrere enn tenkt. Man kan jo si at nødnettet kostet omtrent like mye som en fregatt da det ble bestilt, og det koster omtrent like mye som en fregatt i dag – bare til sammenligning. Da 22. juli-kommisjonen la fram sin avsluttende rapport om terrorangrepene på regjeringskvartalet og på AUF-leiren på Utøya, sa kommisjonens leder at det nye digitale nødnettet fungerte godt – og som forventet. Nødnettet er, som vi alle vet, bare delvis utbygd i Norge, og ikke i Nordre Buskerud politidistrikt. Avansert funksjonalitet i nødnettet ble derimot i liten grad benyttet under innsatsen den 22. juli i fjor. Dette inkluderer felles talegrupper mellom nødetatene og funksjonene for tekstmeldinger som skulle sikre rask og effektiv distribusjon av informasjon med bruk av lite kapasitet. Men kommisjonen skriver også at svakt lokalt samband og manglende dekning av nødnettet bidro til misforståelser om bl.a. oppmøtested – at det kunne oppstå. Det bekymrer selvsagt Venstre. Venstre ønsker å være konstruktiv og løsningsorientert i det videre arbeidet – og selvsagt ikke, som representanten Klinge antydet, drive spill og spetakkel i denne saken. Nødetatene og det viktige arbeidet de gjør, fortjener at vi får et godt fungerende og brukervennlig nett på plass. Det vil Venstre bidra til.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-11-13:
Takk til interpellanten for å reise dette viktige spørsmålet til debatt her i Stortinget. Kommunikasjon er naturligvis helt avgjørende for et godt beredskapsarbeid, og det nye nødnettet skal jo sy sammen flere nødetater for å gi mulighet for en effektiv kommunikasjon og dermed et godt samvirke for å trygge sikkerheten i samfunnet. Interpellanten la stor vekt på Stortingets forutsetninger for sine vedtak i denne saken, og det er jo det som er det vesentlige i tillegg til samfunnsberedskapen og samfunnssikkerhetsinteressene. I 2004 la Stortinget mange forutsetninger til grunn for å starte arbeidet med et nytt nødnett i Norge. Én av forutsetningene var dataoverføring. Selvfølgelig – talesambandet er helt sentralt, og vesentlig når vi snakker nødnett, men også dataoverføring er viktig. Jeg er sterkt uenig i det representanten Hagebakken legger til grunn i sitt innlegg om at det nær sagt kun er snakk om et talesamband her. Justiskomiteen var i Japan tidligere i høst – der var også representanten Hagebakken med – og der kunne vi til fulle se betydningen av datasamband i det japanske sambandssystemet og hvor viktig det er for å effektivisere både samfunnssikkerhetsarbeidet og kriminalitetsbekjempelsen. En annen viktig forutsetning som Stortinget la til grunn i 2004, var en bedret innendørs dekningsgrad. Så hører vi – og leser – hva som har skjedd. Dataoverføring er dessverre skjøvet fram i tid med det nye nødnettet, og innendørs dekningsgrad står under sterk kritikk. Derfor mener jeg at det også er grunn til fra denne talerstol å kritisere regjeringens arbeid med oppfyllingen av Stortingets forutsetninger fra 2004. Så noen ord om selve prosessen. I 2004 la Stortinget til grunn at nødnettet skulle være ferdig utbygd i 2009. Nå er tidsrammen 2015. Det i seg selv er alvorlig, og også det mener jeg det er grunn til å kritisere regjeringen for. Så til kostnadsbildet. I 2004 la man til grunn en øvre kostnadsramme på 4 mrd. kr. De foreløpige kostnadstallene lyder nå på 6 mrd. kr. Det er også kritikkverdig. Dette er bakteppet for debatten her i Stortinget i dag – Stortingets forutsetninger i forhold til hva som er realitetene. Dette er ikke et politisk spill, slik representanten Klinge påpekte og hevdet i sitt innlegg. Stortinget har en genuin interesse av å styrke samfunnssikkerheten, og nødnettet er en viktig brikke i det arbeidet. Å kalle det for et politisk spill at man stiller kritiske og godt begrunnede spørsmål til både prosess, tidsbruk og kostnader, synes jeg ikke hører hjemme i en så viktig og seriøs debatt. Det er med dette bakteppet Høyre i tillegg registrerer og tar på dypeste alvor de innspill vi får fra operatører i de ulike nødetatene, og det er derfor Høyre mener det er grunn til å kritisere regjeringens håndtering av denne saken.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg er veldig glad for at bedre kjønnsbalanse i Forsvaret er regjeringens erklærte målsetting, og håper at vi får dette til i løpet av ikke altfor lang tid. Jeg deler også langt på vei statsrådens syn, at det å få personer med god kompetanse inn i Forsvaret på mange måter er en annen side av den saken å få flere kvinner inn – bruke de beste av begge kjønn og ta inn de beste fra bl.a. sesjonen. Det er viktig at den beste kompetansen kommer inn i Forsvaret. På sett og vis er det også det dette dreier seg om. Jeg vil vise til det jeg sa i mitt første innlegg. Grethe Værnø skriver i sin bok om kvinner i Forsvaret: «Et påfallende trekk ved planene er at det virker som om man startet på nullpunktet hver gang.» Jeg håper nå at det ikke er det som skjer, men at man nå viderefører og fortsetter med de tiltakene man har satt i gang, og med de planene som man har, slik at man bryter dette mønsteret. Jeg håper at statsråden er enig i at vi kan konkludere med følgende tre hovedmål: Det ene er at det må rekrutteres flere kvinner til Forsvaret, både til førstegangstjeneste og som befal. Det andre er at vi må få kvinnene til å være i organisasjonen – det er jeg veldig glad for at statsråden understreket – og, det tredje, det må bli flere kvinner i ledende stillinger i Forsvaret. Det siste av disse tre målene er der hvor man kanskje har kommet lengst. Det har skjedd en god del siden Elisabeth Sveri ble første kvinnelige oberstløytnant, i 1982, eller siden Line Svingen ble første kvinnelige helikopterpilot, i 1990. Dette er ikke så veldig lenge siden, men det har skjedd noe fra den gang til oppnevning av oberstløytnant Ingrid Gjerde til gardesjef i 2006, eller til oppnevning av den samme, nå oberst Ingrid Gjerde, til kontingentsjef i Afghanistan i annet halvår av 2011. Det er også flere andre, bl.a. generalinspektøren for Heimevernet. Også på ledernivå har vi sett flukt fra Forsvaret til andre bransjer. Jeg nevner bl.a. PR-bransjen – det er andre som går dit, men også fra Forsvaret – og organisasjonslivet. Når det blir sagt at Forsvaret er samfunnets best bevarte hemmelighet som har svært mye å tilby unge kvinner og menn, tror jeg min utfordring blir: Hvordan skal vi få til en strategi og et system slik at dette ikke blir en hemmelighet? Det dreier seg om rekruttering av både kvinner og menn, men det gjelder særlig rekruttering av kvinner.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
La meg først takke for en veldig fin debatt og for at det er tverrpolitisk og genuin både interesse for og vilje til å styrke kvinners andel i Forsvaret. Jeg har også merket meg, som komitéleder Ine Marie Eriksen Søreide i utenriks- og forsvarskomiteen, at det var omtrent like mange menn som kvinner med i debatten, og det er viktig. Jeg vil også slutte meg til noe annet som representanten Eriksen Søreide sa, nemlig at det er viktig at Forsvaret har en naturlig plass i skoleverket. Det kan synliggjøre Forsvaret som en viktig og interessant arbeidsplass og gjøre at det ikke forblir samfunnets best bevarte hemmelighet, som statsråden snakket om. Det er viktig at vi understreker at rekruttering av kvinner også dreier seg om å øke kompetansen. Jeg har i grunnen hatt inntrykk av – det har alle talere snakket om, inkludert representanten Åmland – at vi ønsker å få de beste. Det er viktig for å få til et tidsriktig og kvalitativt godt forsvar og et godt innsatsforsvar. Mangfold har en egenverdi, sa statsråden. Det dreier seg selvfølgelig også om å få en bedre balanse mellom kvinner og menn i Forsvaret. Det er også viktig å få flere kvinner for å bidra til likestilling i et forsvar som krever en helhetsforståelse. Mange har snakket om de strukturelle tiltakene. Jeg vil slutte meg til alle dem som har støttet opp om det som ble sagt om kulturen i Forsvaret – om menns holdninger og at vi må gripe fatt i det som nettopp dreier seg om kulturen. Til slutt: Vi kommer ikke unna en diskusjon om verneplikt for både jenter og gutter. Jeg vil slutte meg til alle som har tatt opp akkurat det. Flere har sagt at verneplikten i dag fungerer som en radikal kjønnskvotering for gutter i Forsvaret. Når vi vet at førstegangstjenesten er avgjørende – nesten fundamental – for rekruttering til videre tjeneste i Forsvaret, ja, så må vi få tak i de beste jentene allerede på dette nivået, altså i førstegangstjenesten. Vi må ha dem på sesjon, ta dem fra sesjon, vi må ha dem på det nivået. Da må vi ta debatten om verneplikt for alle, for det betyr nettopp at vi tar de beste fra hvert kjønn av dem som kommer på sesjon, i henhold til Forsvarets behov.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Jeg takker representanten Nybakk for gode innspill. La meg knytte et par refleksjoner til det som nå ble sagt. Det ene er at jeg tror det er viktig for meg å understreke at mangfold har en egenverdi. Vi er ikke opptatt av mangfold bare fordi det f.eks. er politisk korrekt eller av andre grunner. Det er lurt å ha en organisasjon med det vi kaller kognitiv bredde. Når folk har flere ulike typer erfaringer når viktige beslutninger skal tas, blir ofte beslutningene bedre enn hvis de som tar dem, er kopier av hverandre. Dette må man få til på mange måter, men økt kvinneandel vil definitivt bidra til det. Jeg tror at Forsvaret her med fordel kan se hen til samfunnet for øvrig. Det er ikke noen tvil om at det at det går så bra i norsk økonomi, og det at vi har blitt et vellykket samfunn generelt, også har å gjøre med at vi ligger langt framme når det gjelder likestilling. Det er stadig flere mennesker langt fra våre grenser som nå merker seg dette som en selvstendig faktor når det gjelder hvorfor Norge og andre nordiske land gjør det spesielt bra. I så fall må dette også gjelde for Forsvaret, etter mitt syn. Mangfold har en egenverdi, og det gjelder å forstå hva mangfold er. Det andre poenget som representanten Nybakk tok opp, var å ikke begynne på null på nytt. Det er jeg helt enig i. Det var også formålet med å nevne en del av de tiltakene som er i gang. Jeg vil bygge videre på alt som fungerer, og så tilføre det som trengs. Det er lenge siden man nedkjempet de formelle barrierene. Det er ingen yrker i Forsvaret som ikke kvinner kan ha. Vi har kvinnelige kampflyvere. Vi har kvinnelige jagerflyvere. Verdens første kvinnelige ubåtkaptein var norsk, osv. Så vi har brutt mange barrierer, slik sett. Men det gjelder nå å jobbe med organisasjonskulturen, slik at de vi rekrutterer, blir. Til tematikken «godt bevart hemmelighet». Jeg tror en av de åpenbare fordelene med den kjønnsnøytrale sesjonsordningen er at unge kvinner tidligere – for å søke seg til Forsvaret, som de hadde full rett til – måtte finne ut hva Forsvaret var, hvor de var, hvem man tar kontakt med, og hva man gjør. Da ble det gjerne slik at folk som hadde venner og venninner, eventuelt familie eller en annen type tilknytning, hadde lettest for det. Ved at man nå blir pålagt en eksponering mot sesjonsordningen, må unge kvinner gjøre et aktivt valg, de må si ja eller nei. I motsetning til menn har de lov til å si nei, men de må likevel svare, og det tror jeg er et skritt på veien. Jeg vil understreke veldig sterkt det representanten Nybakk nettopp sa om ledere. Det er viktig at man har fått solide og dyktige kvinner inn i ledende stillinger, også fordi det er viktig å ha gode rollemodeller, og de nevnte er jeg helt enig i at er og har vært gode rollemodeller, og flere vil komme. Men det er altså viktig at dette etter hvert reflekteres gjennom hele organisasjonen, slik at vi ikke bare har admiraler og menige soldater, men at vi har i hele bredden.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Jeg vil også takke for en veldig god debatt med stor tverrpolitisk enighet og nok en bekreftelse på at likestilling er et tema for begge kjønn, noe talerlisten reflekterte. Jeg er veldig glad for det. Jeg vil understreke noe i og for seg nesten alle som har tatt ordet, har nevnt, ikke minst Eriksen Søreide, Nordtun og Ramsøy, at dette er en tematikk rundt samfunnskontrakten. Jeg tror veldig sterkt på verneplikten som institusjon. Jeg tror verneplikten er mye mer enn noe vi holder oss med fordi det er praktisk. Det er også noe vi har fordi det sier noe om forholdet mellom innbyggerne i staten Norge og det sterkeste maktmiddelet vi har. Jeg mener at det i seg selv er et argument for at man er nødt til å ta den store diskusjonen om kvinner i Forsvaret og verneplikt for begge kjønn. Lar vi det gå for lenge som i dag, vil spørsmålet stilles om det egentlig er en verneplikt i Norge når man bare har pekt ut ett kjønn som adressaten for det. Og som Nordtun helt riktig minte oss om: Grunnloven har ikke spesifisert at verneplikten bare gjelder for menn, så strengt tatt er vi vel i strid med Grunnloven når det gjelder praksis, men det har formodentlig vært klarert tidligere. Den debatten kommer. Når vi valgte å ikke foreslå for Stortinget å innføre verneplikt for begge kjønn i denne langtidsplanen, er det rett og slett fordi vi mener at dette er en så stor ordning, en så pass stor reform i det norske samfunnet, at den må utredes og begrunnes grundig. Ikke minst ønsker vi mer erfaring fra de tiltakene som allerede har vært nevnt. Det er kjent hvor jeg står. Jeg mener dette er en diskusjon vi definitivt må ta. Så har jeg lyst til å si til det flere var inne på, bl.a. Eriksen Søreide, rundt kvotering. Jeg tror at en del mennesker er skeptiske til spesifikke tiltak for å rekruttere kvinner. Jeg har ikke hørt noen verken her eller i nyere tid som har vært imot å slippe kvinner til, spørsmålet er om man skal ha særskilte tiltak. Jeg tror mange tror at de som er for det, mener radikal kjønnskvotering. Det er ikke nødvendigvis det. Poenget vårt er at dagens ordning innebærer en kraftig skjevhet til fordel for menn. Menn rekrutterer menn. Rollemodellene er typisk menn. Det er en rekke trekk i systemet som gjør at det faktisk er lettere å komme inn og gjøre karriere som mann enn som kvinne. Det man ønsker, er å oppveie for den skjevheten, slik at det blir mest mulig likhet og vi kan oppnå det som Åmland og flere andre nevnte, nemlig at det er de best egnede som får de viktigste jobbene. Jeg vil til slutt understreke at vi trenger et mangfold. Mangfold er bra, kognitiv bredde er bra, det er viktig å gjøre Forsvaret kjent. Jeg er enig i det som har skjedd med skoleverket, og vil også si at man nå har laget et system slik at man kan søke direkte både til gjennomgående krigsskole fra videregående skole og også til ingeniørskoler. Det er et stadig tettere samvirke, og det skal vi fortsette med, for her har vi et klart og tydelig mål som jeg i dag har fått bekreftet at svært mange deler.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Jeg vil også takke interpellanten for å reise denne utfordringen vi har felles i samfunnet. Det er viktig at vi holder trykket på det, i aller høyeste grad. Hvis vi ser litt historisk på det, har det helt siden slutten av 1980-årene vært et politisk mål å øke kvinneandelen i Forsvaret. Stortinget ga allerede i 1976 kvinner adgang til befalsutdanning og i 1983 samme adgang som menn til å avtjene verneplikten. I 1984 vedtok Stortinget full yrkesmessig likestilling mellom menn og kvinner i Forsvaret. Lovverket har altså vært på plass lenge. Men tiltakene har ikke gitt de resultatene vi hadde forventet, og som var ønskelig. Hvis vi ser litt rundt oss, ser vi at erfaringer fra andre deler av arbeidslivet i denne perioden viser at i de yrker som tidligere har vært sterkt mannsdominert, har andelen kvinner økt betraktelig de siste 20–30 årene. Jeg tror f.eks. politiet har en kvinneandel nå på ca. 30 pst. Jeg er glad for at forsvarsministeren i dag understreker og prioriterer dette så sterkt som han viste nå i sitt innlegg, og også refererer til de tiltakene som det nå arbeides fortløpende med. Pliktig sesjon for kvinner ble innført i 2010, som tidligere nevnt i debatten, og tallene viser en merkbar økning av kvinner kvalifisert som tjenestedyktige soldater. Det er en positiv trend når det gjelder kvalifiserte kvinner som ønsker å gjennomføre førstegangstjenesten. Utfordringen er å få dem med videre etter førstegangstjeneste/befalsutdanning. Jeg tror det er på høy tid også å vurdere å innføre verneplikt likt både for menn og kvinner, og 2012 bør bli et merkeår for at vi tar denne utfordringen skikkelig på alvor og legger premissene. Jeg vil også vise til Grunnloven § 109: «Enhver Statens Borger er i Almindelighed lige forpligtet, i en vis Tid at værne om sit Fædreland, uden Hensyn til Fødsel eller Formue.» Dette betyr at utvelgelseskriterier basert på kjønn eller sosial/økonomisk posisjon ikke kvalifiserer plikten. Plikten innebærer å stille seg til disposisjon, ikke nødvendigvis avtjene. Forpliktelsen gjelder fram til fylte 44 år. Dette innebærer at verneplikten – på samme måte som stemmeretten – skal være universell, og at kjønn ikke er et relevant utvelgelseskriterium. Dette underbygges av likestillingsloven, som forbyr kjønnsdiskriminering. Skikkethet skal være primært bestemmende for avtjening eller ikke. Verneplikten er slik sett en lov for samfunnets beskyttelse, ikke Forsvarets rekrutteringsbehov eller den enkeltes karriereambisjoner. Kjennetegnet på et likestilt samfunn er at både menn og kvinner er representert på alle nivåer og alle områder i arbeidslivet. Her er det et prinsipielt syn Forsvaret ikke bør være noe unntak fra. Den lave kvinneandelen er derfor ikke i pakt med samfunnet Forsvaret er en del av. Dette innebærer igjen at Forsvaret ikke i tilstrekkelig grad nyttegjør seg den kompetanse og de ressursene kvinnene kan tilføre organisasjonen. Jeg er derfor enig i regjeringens målsetting om å øke kvinneandelen blant både vernepliktige, befal og vervede. Men jeg tror nå tiden snart er moden til å ta et skritt videre og innføre verneplikt for begge kjønn.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2012-04-16:
Jeg synes det er en veldig viktig interpellasjon som har blitt reist, og det har vært gode innlegg fra både statsråden, interpellanten og andre representanter som har deltatt. Forsvaret er avhengig av legitimitet og en god forankring i samfunnet. I den sammenhengen blir rekruttering og sammensetningen av Forsvaret viktig. Jeg mener det er viktig at vi har et forsvar som evner å rekruttere fra ulike deler av samfunnet, og at de ansatte i Forsvaret også i en viss grad gjenspeiler det samfunnet som de er en del av. Diskusjonen om kvinner i Forsvaret handler ikke for meg isolert sett om likestilling, men det handler om hvordan vi skal ha et så godt forsvar som mulig. Da er det viktig at Forsvaret skal ha tilgang til de beste folkene, og da må man rekruttere fra begge kjønn med samme selvfølgelighet. I tillegg er det behov for at vi også i framtiden skal ha et forsvar som har en god forankring og ikke minst oppslutning blant folket. Da må vi ta på alvor at et forsvar med så sterk tradisjon for sterk mannsdominans ikke vil være i tråd med det samfunnet vi ønsker oss i dag, og ikke minst det synet på samfunnet som vi viderefører til neste generasjon. Jeg er veldig opptatt av verneplikten som institusjon. Det er veldig positivt at mange i samfunnet slutter opp om den i dag. Men jeg tror at hvis vi ikke tar grep for at verneplikten i praksis skal omfatte begge kjønn, vil dette kunne endre seg i framtiden. Det må både vi som politikere og Forsvaret ta på alvor. Vi har allerede gjort noen grep ved å innføre sesjonsplikt for kvinner. Det gjør at vi når hele ungdomskullet med informasjon om Forsvaret, og det vil forhåpentligvis bidra til å øke kvinneandelen. Forsvaret har blitt bedre til å markedsføre seg som attraktivt og svært aktuelt for begge kjønn. Utfordringen blir da å beholde kvinnene etter endt førstegangstjeneste eller befalsutdanning. Holdningsskapende arbeid, mentorordninger, forskning og bedre oppfølging av kvinner og kanskje også en bedre familiepolitikk er noen av tiltakene som kan bidra til at man i større grad kan beholde kvinner i Forsvaret etter endt førstegangstjeneste. De signalene som nå har kommet fra forsvarsministeren, er i denne sammenhengen viktig; å være tydelig på at man ikke aksepterer den type negative hendelser som har vært fremme i media, samtidig som man sender sterke signaler om behovet for flere kvinner i Forsvaret. Til syvende og sist handler det om holdninger i befolkningen. Fortsatt er det mange som møter fordommer når man som kvinne sier at man ønsker seg en karriere i Forsvaret. Våre utdanningsvalg blir jo preget av holdninger fra foreldre, venner og samfunnet for øvrig, og saker der enkelte i Forsvaret selv bidrar til å bekrefte alle fordommene som finnes mot Forsvaret, kan påvirke de valgene som jentene tar. Mitt eget parti har ikke gått inn for en kjønnsnøytral verneplikt, men jeg tror at det vil være det viktigste og tydeligste grepet vi kan gjøre for å synliggjøre for all verden at kvinner har like mye rett og plikt til å forsvare landet. Målet må jo være at vi også i framtiden vil ha de beste kvinner og menn til vårt forsvar.