trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-10-09:
Det var litt merkelig å høre senterpartilederen ta til orde for at kommunene nå måtte få mer frie midler, når en var en av dem som var med på det vedtaket som kanskje har bundet opp mest av kommunenes inntekter kommende år. Men nok om det – vi i Kristelig Folkeparti skal samarbeide også på dette området, til barns beste. Vi har over lengre tid og med skiftende regjeringer sett at det stadig har blitt økte utfordringer i distriktene. Vi i Kristelig Folkeparti har vært villige til å være med og tenke nytt omkring distriktspolitikken. Vårt mål er å få til en politikk som gagner distriktene og som gir dem mulighet til å skape det gode liv for seg og sine innbyggere som de fortjener. Da trenger vi verdiskaping. Å få dette til krever noen konkrete tiltak, som distriktsfond, som Regjeringen har foreslått nå, og denne distriktskommisjonen som skal settes ned, og som skal snu alle steinene og komme med en god del målrettede tiltak. Man kan ikke bare konkurrere om å komme med all verdens vakre mindretallsforslag. Man må av og til også vise til noe konkret for å få resultater i distriktene. Jeg registrerer at Senterpartiet nå har måttet hive seg til dels over i populistenes rekker og er villig til nå å se på handlingsregelen for å få penger til å finansiere sine ensomme og til dels pyntelige forslag. Hvis jeg skulle flyttet ut i distriktene, ville det vært viktig for meg å ha et arbeid å gå til. Den perioden som pressen har insinuert at vi bare har ferie og driver med fritidsaktiviteter, har jeg bl.a. brukt til å reise rundt til en del bedrifter i distriktene, og de har en klinkende klar beskjed: Dere er nødt til å komme med et utrolig stramt budsjett. Og de små og mellomstore bedriftene, som har en stor andel av arbeidsplassene i distriktene, sier at fjerning av investeringsavgiften vil være et godt virkemiddel og en håndsrekning for dem.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-10-09:
Slik jeg har oppfattet Arbeiderpartiet, er også de glade i å sitte i regjering. Jeg tror det er litt av hovedgrunnen til at vi ønsker å engasjere oss politisk, så det gjelder vel oss alle, håper jeg. Dette er faktisk et budsjett som fører til at det blir færre arbeidsledige. Investeringsavgiften er også et grep for å få færre arbeidsledige, ved at næringslivet faktisk får et forutsigbart grunnlag. De reaksjonene vi fikk fra næringslivet, som da faktisk skaper de arbeidsplassene som vi ønsker at folk skal ha, var også positive – også i forhold til stramheten i budsjettet. Så er det velferden. Vi i Venstre er opptatt av at vi skal bruke de pengene vi bruker på velferd, for å nå dem som absolutt trenger det mest. Det er det grepet vi har tatt når det gjelder fattigdom, som i forrige budsjett også var mye bedre enn det Arbeiderpartiet klarte å legge fram. Vi er også opptatt av at ting skal være rettet mot dem som trenger det. La meg gi et eksempel: I dag er det slik at en rik skipsreder i Holmenkollåsen og en stortingsrepresentant i Gamlebyen får den samme summen til gravferd. Men hvis man er en gammel dame på Torshov som mister sin mann, og som da må dekke utgiftene over 4 000 kr selv, er det faktisk en ganske stor økonomisk belastning, mens det f.eks. for arvinger etter meg hadde vært en mikroskopisk økonomisk belastning. Vi syns det er viktigere at de som det er en stor økonomisk belastning for, faktisk får dekket alt, enn at alle skal få en sum jevnt utover. Det andre er f.eks. det Regjeringa gjør når det gjelder støtte til den videregående skolen, dvs. at ingen skal gå ut av videregående skole med lån. Vi ønsker å bruke de pengene vi i dag har smurt tynt utover på alle, slik at de ungdommene som faktisk har dårligst utgangspunkt her i livet, bl.a. i forhold til foreldrenes økonomi, skal få mulighet til å komme bedre ut. Jeg mener at vi må begynne å vri mer mot å nå dem som faktisk trenger det mest. For meg, som alltid bruker min egenandel på blå resept, betyr dette 500 kr mer. Det tror jeg at jeg skal klare, særlig hvis jeg vet at de som trenger mer, faktisk får mer.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-10-09:
Først til skjemaveldet. Hedstrøm har aldri prøvd å lede noe departement eller noe stort byråkrati som skal snus, så jeg kan gi et lite innblikk. Det er ikke alltid like enkelt. Det vi fikk til, var at vi for første gang fikk en helhetlig oversikt over hvilke skjemaer som faktisk fantes, og hvilke skjemaer som bedriftene skulle bli utsatt for. Vi begynte å snu en trend med økning som hadde pågått mange titalls år, til faktisk å bli en nedgang, noe vi fortsetter med nå, både ved den jobben næringsministeren gjør, og ved den jobben justisministeren gjør. Vi har bl.a. innført solnedgangslovgivning, altså at lover bare gjelder i en gitt periode, og så må de vedtas på nytt for å kunne gjelde videre. Dette mener jeg vi er godt i gang med. Teknologien med elektronisk signatur håper vi kanskje kan bringe oss enda noen hakk videre i forhold til dette. Så har det vært viktig for Regjeringa å sikre konkurranseutsatt industri. Vi har sjølsagt måttet prioritere, men dette er et budsjett hvor man har satset veldig mye på forskning, nytenkning, distrikt og utvikling og innovasjon innen maritime næringer. Det er ikke bare én næring, det er ikke bare våre gamle næringer som skal redde oss i framtida, det er også våre nye næringer. Denne regjeringa ønsker å se framover og se på hvilke nye næringer som faktisk hjelper oss. Den satsinga på forskning, nytenkning og innovasjon, også på den maritime siden, som ligger i dette budsjettet, syns jeg er veldig bra. Jeg syns det er veldig mye mer framtidsrettet enn alltid å kjempe for de gamle ordningene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-10-09:
I forhold til innleggets innledende bemerkning må jeg si at det er ikke bare de som er store, som er arrogante. Også de som har vært små og føler seg veldig store, kan være arrogante. Når det gjelder kommuneoppgjøret, er det som Venstres lokalpolitikere har gitt uttrykk for i media, kritikk knyttet til øremerking og til styring. Det som jeg har lest at våre ordførere har sagt, er at de har vært veldig kritiske til barnehageoppgjøret, fordi de føler at det struper kommuneøkonomien. Det er det som er sagt som har nådd meg. Det som har skjedd, er at man over lang tid, under vekslende regjeringer, har strupt kommunene ved å pålegge dem flere og flere oppgaver uten å gi dem friheten til også å kunne velge innenfor sine rammer. Det som Venstre er opptatt av, er å få en gjennomgang og kanskje noen store reformer hvor vi slipper kommunene fri og lar lokalpolitikerne faktisk foreta noen lokale valg og noen lokale prioriteringer av hva som er viktig. I denne sal er man så opptatt av rettighetslovgivning og av kronebeløp, f.eks. på – tilfeldig valgt – barnehager, at man helt undergraver det kommunale sjølstyret. Så er det begrensninger på forbruk. Venstre har vært opptatt av en omlegging av skattesystemet, fra rød SV-skatt til grønn Venstre-skatt, noe som vi føler at vi faktisk begynner å få gjennomslag for. Skal vi klare å gjøre noen miljøpolitiske grep, er det ikke det å tjene penger som sliter på naturen. Det er det å bruke penger som sliter på naturen. Da bør man legge om skattesystemet. Da bør man legge om strukturene, og vi syns faktisk vi har kommet ganske langt, og at det ligger en god del spennende reformer i hele Regjeringas arbeid på denne siden for at vi kommer oss videre. Men jeg tror nok at vi og SV har en litt annen tilnærming til hvordan vi ønsker å få et mer miljøvennlig samfunn på forbrukssiden.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-10-09:
Jeg er glad for at Enoksen har skjønt det med omleggingen av gravferdsstøtten, og at han er enig i at det forslaget har store sympatiske trekk. Så til resten av innlegget. Han mente kontantstøtten er et slikt eksempel. Kontantstøtte er noe man får i stedet for å bruke barnehage. I dag er det faktisk slik at vi har noen goder som fellesskapet byr på, som det er knapphet på. De knapphetsgodene er det noen her i salen som syns bør gjøres billigst mulig, mens noen av oss syns det er viktig at det er en rettighet som alle har. Et av de knapphetsgodene er f.eks. barnehage. Det som er tankegangen, er jo at her er det noen som faktisk får noe fra det offentlige i dag, via barnehageplass, og det er den likheten man ønsker å ha i samfunnet i forhold til barn. Det er det samme som at man ikke ønsker at det bare er de som trenger utdanning mest, som skal få utdanning. Det er noen fellesgoder som absolutt alle har. Gravferd mener jeg derimot er et fellesgode som er av en helt annen karakter, og som kan behandles på en helt annen måte. Så jeg syns det var en litt syk sammenblanding av kontantstøtte og gravferd. Det er omtrent som å sammenlikne gravferd og utdanning. Det syns jeg kanskje var et litt tilgjort eksempel. Vi er for å målrette en rekke tiltak for å hjelpe dem som trenger det absolutt mest. Vi ser at noen av de omleggingene vi trenger, er mer individuelt tilpassede ordninger, både i forhold til rusomsorgen, i forhold til fattigdomsproblematikken og i forhold til barnevernsproblematikken. Så det er mye mer individrettede tiltak vi trenger, og ikke store mastodonter som lager fine handlingsplaner, og som prøver å nå andre mål gjennom sine institusjoner enn det som enkeltindividet faktisk trenger for å komme på rett kjøl.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-10-09:
Jeg er enig med representanten Hedstrøm i at vi ønsker oss driftige bønder som ser en framtid i gården sin og ser muligheten til å ha en arbeidsplass på gården sin. Det er vel omtrent der enigheten stopper. Det som har vært viktig for oss i landbrukspolitikken, er for det første å få til mer verdiskaping, mer ulikhet, flere nye produkter, en mer spennende produktutvikling, og kanskje først og fremst trygg, ren mat og mer miljøvennlig landbruk. I tillegg ønsker vi at det skal være en framtid i distriktene, og at landbruket spiller en viktig rolle i forhold til arbeidsplasskapingen lokalt. Vi ønsker en omstilling som ikke bare er myntet på Fremskrittspartiets pris, men også på miljø, distrikt, gründerkultur og nye produkter.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Venstre er glad for å sitja i regjering, sa parlamentarisk leiar for Venstre, og det har eg skjønt veldig godt. Dei sit i ei regjering saman med Høgre og Kristeleg Folkeparti som ynskte ein ny kurs for landet. Det betyr fleire arbeidsledige, og dei som vert arbeidsledige, får det verre – ein reduksjon på opptil 200 000 kr om ein er arbeidsledig i eitt år. Det vert dårlegare velferd, m.a. vert det mindre til skule og til omsorg. Venstre er oppteke av å ta eit sosialt ansvar, sa parlamentarisk leiar. Då lurer eg på om det er i Venstre si ånd å gå frå universelle velferdsordningar og tilbake til at ein no skal gå med huva i neven og trygla og be om å få litt pengar i forhold til det ein føler ein treng og har krav på. Så er det viktig med både små og mellomstore bedrifter. Det er viktig med føreseielegheit. Stortinget har vedteke å fjerna investeringsavgifta frå 1. oktober i år. Stortinget har også vedteke å fjerna eigendelar på blå resept for uføre og pensjonistar frå 1. oktober i år. Kva er det, etter Venstre si meining, som gjer at det er så mykje viktigare å halda på det vedtaket som er gjort i forhold til investeringsavgifta? Eller kan ein vera med og ta eit sosialt ansvar og seia til dei som er uføre og pensjonistar, at eigendelar på blå resept var verken målretta nok eller bruk av pengar på ein ordentleg måte, så difor fjernar vi det med lett hug?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-10-09:
Representanten Trine Skei Grande var veldig fornøyd med at Venstre kunne delta i en trepartiregjering. Hun var også fornøyd med den innsatsen Venstre har gjort, særlig for små og mellomstore bedrifter. Jeg minnes Bondevik I-regjeringen, da vi hadde Sponheim som næringsminister, og han forsøkte å gjøre noe med skjemaveldet. På de ni–ti månedene den regjeringen satt, klarte man å redusere skjemaveldet med 8 promille. Det ville tatt 350 år å redusere skjemaveldet med 25 pst., som var Sponheims målsetting. Når vi nå ser på de mange små og mellomstore bedrifter og virksomheter utover det ganske land som tar skade på grunn av at Venstre ønsker å nulle ut ordningene for våre sjøfolk, vil jeg minne representanten Skei Grande om at det skipsindustrielle clusteret, det maritime clusteret, er regnet for å være et av Norges mest lønnsomme, så selv om vi subsidierer ett element i dette clusteret, bidrar det til enorme inntekter for landet. Det gir ringvirkninger til ca. 70 000 verdiskapende arbeidsplasser – veldig mange i distriktene. Så mitt spørsmål blir: Hvordan kan Venstre forsvare en slik politikk, og på hvilken måte skal man erstatte alle de verdiskapende arbeidsplassene i Distrikts-Norge som sannsynligvis etter hvert vil forsvinne hvis denne utnullingen av ordningene for sjøfolk blir opprettholdt?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-10-09:
Venstre har tre statsråder i Regjeringen, i tre betydelige departementer, deriblant landbruksminister Lars Sponheim. Vi vet at det norske landbruket i dag står overfor betydelige utfordringer. Vi har de høyeste matvareprisene i hele Europa – jeg leste her om dagen at de er over 50 pst. høyere enn gjennomsnittet – vi har de høyeste overføringer pr. bonde, og vi har mange misfornøyde bønder. Ser vi på regelverket innenfor norsk landbruk, er de fleste reglene veldig gamle, 50–70 år, ja, mange er fra mellomkrigstiden. Vi vet at Sem-erklæringen, som er Regjeringens plattform for landbrukspolitikken også, inneholder svært lite som kan bidra til et mer rasjonelt og effektivt landbruk. Fremskrittspartiet vil fjerne en god del av disse stengslene, slik at den driftige norske bonde kan overleve i tiden fremover. Det blir kanskje færre bønder, men vi ville få et mer robust landbruk. Jeg har bitt meg merke i noe som står i Sem-erklæringen. Der er det et løfte om at prisforskjellene mellom norske landbruksvarer og nabolandenes landbruksvarer skal reduseres. Det vi vet skjer i Sverige, er at der er det et press på å holde matvareprisene nede, og de vil kanskje synke. Konkurransemyndighetene er aktive. Man får utenlandske kjeder. Det skjer ting i EU i forhold til Agenda 2000 osv. Hvordan mener Venstre at landbruksministeren og Regjeringen skal innfri sine løfter til velgerne og det norske folk for å redusere prisforskjellene når det gjelder matvarer mellom Norge og nabolandene? Kunne hun tenke seg å gjøre noe med alle disse reguleringene vi har, slik at vi kan få et effektivt og mer fritt landbruk i dette landet?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Jeg la merke til at Carl I. Hagen tidligere i debatten sa at Venstre ikke trengte å stå til ansvar for Regjeringens politikk, fordi Venstre ikke var viktig i den sammenhengen. Jeg vil tro at Venstre både ønsker og er villig til å stå til ansvar for de tingene de har vært med på å legge fram. Vi får tro at det som kommer fra regjeringskvartalet, også er uttrykk for Venstres prioriteringer og Venstres politikk. Derfor synes jeg det er på sin plass å stille et par spørsmål til representanten Skei Grande. Vi legger merke til at mange av Venstres lokalpolitikere har sluttet seg til det gryende kommuneopprøret som er på gang rundt omkring i landet, der mange sier at de er misfornøyde med størrelsen på de overføringer som blir kommunene til del, og at de vil delta i de aksjonene som planlegges rundt omkring i løpet av høsten. Regjeringen har lagt fram et budsjettforslag, der overføringene til kommunene er lavere enn det som var lovet i kommuneproposisjonen. Jeg synes det er naturlig å be om et svar fra Venstre på om det er slik at nå er Venstres politikk at aktivitetsnivået og tjenestetilbudet i norske kommuner skal reduseres. I den forbindelse er det interessant at man nå i nasjonalbudsjettet har lagt fram en analyse som viser at det legges opp til sju ganger så stor vekst i det private forbruket i Norge som i det offentlige konsumet. Venstre er jo et parti som har presentert seg som et miljøparti, som har lagt vekt på behovet for å begrense privat forbruk, og også et parti som har hatt valgløfter om økte offentlige utgifter, f.eks. til kollektivtrafikken og skolen. Hvis man skal ta disse løftene på alvor – det er en del ting som tyder på at de ikke blir innfridd – er det nødvendig å spørre et parti som kaller seg et miljøparti og har omfattende valgløfter, hvordan man kan forsvare at den private veksten skal være sju ganger så stor som den offentlige. Mener Trine Skei Grande at en slik utvikling er en positiv utvikling for Norge?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-10-09:
Jeg skal replisere til representanten Arnesen og si følgende: Kystpartiet er for at vi skal ha et levende landbruk. Vi skal være selvforsynte med mat i den grad det er mulig i dette landet. Legger vi ned norsk landbruk til fordel for fiskeri, vil vi også legge ned norsk fiskeri. Da vil vi ikke i den grad vi har i dag, ha folk boende på enhver plass i Norge i framtiden. Så at vi skal beholde et norsk landbruk, ja, det er hevet over enhver tvil. Det er i dag blitt kjent at fiskeriministeren trekker tilbake den meldingen han skulle komme til Stortinget med, om nedlegging av kystflåten – ja, jeg sier nedlegging av kystflåten, for det var det det innebar. Næringen skal selv få lov til å se på dette og eventuelt finne strukturordninger som måtte passe. Men det er helt klart at norsk landbruk er en del av norsk kystnæring.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-10-09:
Det er vel ingenting i dette budsjettet som skulle tilsi at alt bare er elendighet, at det ikke er noe å rope hurra for. For det er vel begge deler. Jeg må ærlig talt si, når representanten Aukan sier at det er noe for Kystpartiet i dette budsjettet, at det er mange ting i dette budsjettet som jeg kan skrive under på som jeg er helt enig i. At vi er fornøyd med fiskerfradraget og sjømannsfradraget, er synd og skam å si, men det er bedre med 80 000 kr enn 70 000 kr, så slik sett er vi på linje. Men vi hadde gjerne sett at det hadde vært bedre enn det. Når det gjelder sikkerhetsopplæringen for fiskere, har vi ikke fått brakt på det rene om det sikrer at «Kongsøy» fortsatt skal seile langs kysten. En død fisker er en død fisker, enten det er av den ene eller den andre årsaken, det er nå et faktum. Jeg må ærlig talt si at det er bedre at «Kongsøy» får seile enn at det ikke får seile. Det gjenstår å se. Når det gjelder budsjettet, er det mange ting der, spesielt etter at Regjeringen har tatt bort ordningen med tilskudd til de små partiene ute i kommunene, som er ille. Det er ille ikke minst for Kystpartiet, men jeg tror det blir ille også for andre.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Det var godt å se Bastesen tilbake i gammel stil. Jeg har lyst til å stille ham et spørsmål om et tema som kanskje ikke kommer så ofte fram fra Kystpartiet. Vi hører ganske ofte, og vi har hørt det også her i dag, at nå er tiden inne til å ofre norsk landbruk for fisk. Det synes for noen vanskelig å forstå at skal vi opprettholde bosettingen og selge reiseliv og annen virksomhet i hele landet, så trenger vi først og fremst et bærekraftig fiskeri, men også et bærekraftig landbruk. Dette er jo selve bærebjelken i Distrikts-Norge. Kystpartiet har et aktivt forhold til fiskeri- og kystpolitikk og distriktspolitikk, men kanskje sier de ikke så ofte noe om landbruket. Er representanten Bastesen enig i at fiskeri og landbruk må være på plass for å sikre bosettingen i Kyst- og Distrikts-Norge? Eller kan vi bokstavelig talt bare gi landbruket på båten?
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2002-10-09:
Eg lyttar som regel når Bastesen går på talarstolen. Kystpartiet og Kristeleg Folkeparti har, slik eg forstår det, felles forståing av mange av dei utfordringane Noreg og i spesiell grad distrikta, står framfor. Det er eit godt utgangspunkt. At kommunane no får påfyll i næringsfonda, er ein inspirasjon for den lokale næringsutviklinga. Det at fylkeskommunen blir ein meir sentral aktør i næringsutviklinga, er også riktig sett frå ein lokal og regional ståstad. At ordninga med fondsavsetjing til forsking og utvikling vert utvida til å gjelda alle typar bedrifter, er eit svar til næringslivet som eg er glad for. Styrkinga av regionale flyplassar, frå 107 mill. kr til 262 mill. kr, vil eg tru representanten Bastesen vil ta imot. Sjømanns- og fiskarfrådraget vert auka med 10 000 kr, til 80 000 kr. Her er det mange godbitar som ein skulle tru var direkte innretta mot Kystpartiet sin markante leiar. Dette står altså Samarbeidsregjeringa for, inklusiv Kristeleg Folkeparti. Eg kunne nemna fleire døme. Er det råd å få ein kommentar frå Kystpartiet?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Arbeiderpartiregjeringen la i budsjettet for 2001 til grunn en vekst i kommunesektorens økonomi på 5 milliarder kr i forhold til nivået våren før. Veksten i de frie inntektene ble på 2 milliarder kr. I budsjettet for 2002, hvor spesialhelsetjenesten var tatt ut, var veksten på 3,5 milliarder kr, og i de frie inntektene på 1,7. Arbeiderpartiet har under behandlingen av kommuneøkonomiproposisjonen lagt til grunn at vi for 2003 bør ha en vekst på 3,5 til 4 pst., i de frie inntektene 1,75. Det er forskjell på at arbeiderpartiregjeringen i budsjettet for 2001 la til grunn en vekst i de frie inntektene på 2 milliarder kr, og at denne regjeringen legger til grunn en vekst i de frie inntektene i forhold til nivået i vår på 0,5 milliarder kr. Tar vi hensyn til den faktiske inntektssituasjonen i kommunene i år, blir det en nedgang i kommunesektorens frie inntekter på 0,5 milliarder kr neste år. De kommunene som nå sliter med å få kommuneøkonomien til å henge sammen, skal neste år møte 0,5 milliarder kr mindre. Det betyr kutt i skoletilbudet, og det betyr kutt i eldreomsorgen. Men det er valg som denne regjeringen gjør. For øvrig må jeg få lov til å minne representanten Hogsnes om at arbeiderpartiregjeringen når det gjelder skattepolitikken, foreslo å redusere bensinavgiften og dieselavgiften – som den første og eneste regjeringen som har foreslått det. Vi foreslo endringer i toppskatten, som representanten sikkert har registrert, og vi stilte oss bak budsjettavtaler med reduksjoner i matmomsen og med reduksjoner i investeringsavgiften. Det var mange lettelser i skatter og avgifter for vanlige folk i Arbeiderpartiets økonomiske opplegg. Når det gjelder opplegget for 2003, skal vi få lov til å komme tilbake til det.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Jeg deler den bekymring over situasjonen i kommunene som representanten her gir uttrykk for. Det er ingen tvil om at veldig mange kommuner sliter veldig tungt. Kommunene har i flere år hatt trange økonomiske rammer. Det som vi like fullt står overfor nå, er som sagt en situasjon hvor de frie inntektene faktisk kommer til å bli mindre neste år enn det man har til disposisjon i år. Med utgangspunkt i at situasjonen i mange kommuner allerede er vanskelig, er det grunn til å frykte at situasjonen i mange kommuner kan bli alvorlig neste år, eller som det ble uttrykt fra Kommunenes Sentralforbund: Det er en fare for at kommunene møter veggen i 2003. Jeg tror det er to ting som er viktig i denne forbindelse. Det ene er at de økonomiske rammene som Regjeringen har prioritert til kommunesektoren, er for lave. Arbeiderpartiet vil komme tilbake til det i sitt økonomiske opplegg for neste år. Men vi har allerede ved behandlingen av kommuneproposisjonen i vår gjort det klart at vi ønsker større vekst i kommunenes inntekter enn det Regjeringen har lagt til grunn. Det andre er at kommunene sliter med betydelige ekstrakostnader innenfor pensjon. Arbeiderpartiet har for sin del foreslått tiltak for å møte dette, bl.a. gjennom en låne- eller fondsordning som det vil være mulig for kommunene å trekke på for å klare å finansiere de økte pensjonskostnadene. Jeg konstaterer også på det området at Regjeringen har valgt å ikke ta imot det forslaget til løsning som Arbeiderpartiet har lansert. Det synes jeg er uheldig. Men jeg må bare registrere det. Vi mener at det fortsatt er behov for slike tiltak. Når det gjelder rusomsorg, vil jeg for øvrig, i tilknytning til det som representanten her sier, vise til at det også er viktig å tilrettelegge et boligtilbud til dem som har rusproblemer, som Arbeiderpartiet har lagt fram forslag om i Stortinget.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-10-09:
Det er en interessant studie å lytte til representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen og hans budsjettbetraktninger. Av en eller annen grunn kom jeg til å tenke på arbeiderpartiordføreren som på en LO-konferanse nylig utbrøt, etter å ha hørt tilsvarende betraktninger fra Schjøtt-Pedersen: Hvorfor hørte vi så lite om dette for vel ett år siden, da han selv satt slik til at han kunne gjøre noe med det? Nei, si det! Da var det kanskje slik som TV 2s kommentator Per Norvik sa i en analyse før sommeren: Schjøtt-Pedersen er jo den gjerrigste finansminister Norge noen gang har hatt. Nå hører vi at det har blitt litt romsligere for Arbeiderpartiet, selv om budsjettet helst burde vært enda strammere. Så da er det vel ikke helt unaturlig å spørre også Schjøtt-Pedersen: Hvilke skatter og avgifter skal Arbeiderpartiet nå øke igjen for å hente inn det de mangler for å få nok til alt det de nå skal bruke mer penger på? Jeg har forståelse for at Arbeiderpartiet skal ha en viss partibehandling av dette. Men representanten Schjøtt-Pedersen har jo som tidligere finansminister spisskompetanse på dette med å øke skatter og avgifter, så noen tanker om saken kan han kanskje dele med oss, siden han så lett kunne fortelle oss om alt han nå skal bruke mer penger på.
Helge Bjørnsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Arbeiderpartiet og representanten Schjøtt-Pedersen snakker varmt om behovet for å styrke kommuneøkonomien, og det er bra. Men for å få dette til må Arbeiderpartiet også være villig til å prioritere kommuneøkonomien sterkere. I kommuneproposisjonen foreslo Arbeiderpartiet å øke veksten i kommunenes samlede inntekter med 1,5 milliarder kr utover Regjeringens forslag. Dette er ikke nok. I min hjemkommune, Stange, har vi tatt oss råd til å utstyre hver elev med ca. 12 kr dagen – 2 300 kr for hele skoleåret – til drift av skolens pedagogiske arbeid. Dette skal dekke alt fra ekskursjoner og leirskole til skolebøker, kopiering og arbeid på Internett, men også til kvalifiserende tiltak overfor lærere. Stange kommune er ikke landets versting. Foreldre i Stange ser seg tvunget til å bedrive sivil ulydighet og bidrar til budsjettet med ca. en halvpart ekstra, for, som de sier: Barna kommer ikke i reprise. Stortinget må få seg forelagt et budsjettforslag som gjør at representantene har et klart alternativ til å sende en eksplisitt oppfordring til kommuner og befolkning om sivil ulydighet og lovbrudd. Stortinget må hjelpe statsministeren fra å framstå som neste års nasjonale sjefsmobber. Regjeringen gir inntrykk av å skulle satse på rusomsorg og gjør i denne sammenheng noen symbolske handlinger. Stortinget har med jevne mellomrom og på ulike måter sendt avskyerklæringer til kommunene om hvordan de håndterer det såkalte ettervernet. Alle vet at ettervern er synonymt med de samlede innsatser til rehabilitering – innsatser som kommunen har hovedansvar for. Bolig er helt sentralt, det samme er kommunens evne til å tilrettelegge for aktivitet, og ikke minst god og individuell oppfølging og koordinering av ulike innsatser. Når Regjeringen undergraver kommunens økonomi, legger de et minefelt inn i sitt eget satsingsområde. Det er påtrengende nødvendig at Stortinget slutter å legge snubletråder som hinder for kommunene, slik at de ikke kan realisere Stortingets uttrykkelige mål. Kommunene må få en vekst i økonomien som ikke bare gjør det mulig å unngå kutt, men som også forbedrer velferdstilbudene i kommunen. Bare helt til slutt: Kan jeg tolke representanten Schjøtt-Pedersen slik at Arbeiderpartiet nærmer seg SV i forståelsen av kommunens rolle og behov – ikke for 1,5 milliarder kr, men for 6 milliarder kr i økte inntekter?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Omgrepet «realisme» har vel ulikt innhald for Høgre og SV, vil eg gå ut frå. Derfor skal eg forsøka å svara ut frå det SV ser som realistisk og nødvendig for Noreg å gjera. I mitt innlegg sa eg at det er viktig at ein hushalderer med dei ressursane som faktisk er på norsk sokkel, og som Høgre i dag kjem til å stemma mot at vi skal forsøka å få meir ut av. Det er eitt tiltak og ein måte å tenkja på som eg trudde òg Høgre var med på, men som dei altså ikkje er med på førebels – eit konkret tiltak som sikrar dei inntektene som blei etterlyst, anslått til ca. 400 milliardar kr. Det er ein måte å tenkja på som Høgre burde gjera meir enn det dei gjer. SV har i heile si politiske historie hatt som mål å sørgja for at det er eit jamt og lågare tempo i oljeutvinninga enn det ein har i dag. Det hadde betydd at i staden for at ein har den jojo-økonomien som Høgre og marknadsliberalistane står for, ville ein kunne hatt ei stabil sysselsetjing på Kværner Egersund, kor representanten kjem frå, mens ein no altså har jobb ut frå marknaden. Ein burde hatt styring med dette, og det er SV sin politikk. Problemet er rett og slett at Høgre si løysing er meir marknad. Når EØS-avtalen sørgjer for at det privatiserte Statoil sender oppdrag til utlandet, vil det jo ikkje vera jobbar i norsk verftsindustri med Høgre-politikk. Derfor har SV ei heilt anna retning, som Høgre tydelegvis ikkje heilt har forstått.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Eg takkar for eit godt spørsmål, for det er nettopp det eg la stor vekt på i mitt innlegg. Kritikken frå Framstegspartiet som seiast å vera den største marknadsliberalisten her på huset, er heilt grunnlaus. Det er Framstegspartiet sin politikk som fører til at straumprisen vinglar opp og ned, sånn som no. Framstegspartiet ønskjer meir marknad, det får dei, men når prisen går opp, toar dei sine hender, og så ropar dei på staten, som skal løysa problemet. Det er jo heilt på – no må eg passa meg her, president! – det heng ikkje på greip, for det er den politikken som Framstegspartiet ønskjer seg, som gjeld no. Og så til spørsmålet: SV sitt alternativ er å gå inn med tiltak som kan redusera straumforbruket. Framstegspartiet sitt er å byggja gasskraftverk og gi blaffen i jordas klimaproblem. SV har i dag og i går fremma konkrete forslag som skal få ned straumforbruket. Dersom me går inn med varmepumper, f.eks., dersom me støttar tiltak for å få til vassboren varme, dersom me støttar innkjøp av pelletskaminar, vil me bidra til at folk ikkje blir så straumavhengige som dei er i dag, og dermed få ned forbruket. På den måten vil prisen stabilisera seg, og ein vil få mindre marknadsmakt og dermed lågare pris. SV føreslår gjerne tiltak for å auka straumprisen for periodar – det gjer me òg i dag – for å få til dei tiltaka som trengst for at det norske folk skal få vera med og redusera straumforbruket og dermed bidra til å betra miljøet. Framstegspartiet sin politikk er meir marknad. Framstegspartiet burde eigentleg unnskylda seg overfor det norske folk for at straumprisen er så høg; det er nemleg dei som har bidrege til det.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
SV og Arbeidarpartiet står saman i ein del saker i innstillinga. Det synest SV er positivt, men det er eit par problemstillingar der me ikkje heilt snakkar same språk. Den eine går på straumpris og tilgang på kraft. Det eine arbeidarpartiforslaget som SV støttar, går på at ein skal satsa meir på biobrensel og vassbåren varme. Det er etter SV si meining rett veg å gå. Men når me høyrer Arbeidarpartiet sitt svar til f.eks. Framstegspartiet, er det først og fremst gasskraftverk som skal løysa dette. Altså: Ein treng meir kraft i marknaden, det er det som er hovudbekymringa, og då kjem gasskraftverk først. Me i SV blir ofte skulda for å seia «Ja takk, begge deler», men her gjer Arbeidarpartiet det på ein måte som eg trur blir komplisert. Så mitt spørsmål til Arbeidarpartiet er: Kvifor er ei av desse to retningane viktigast, dersom ein først og fremst tenkjer på miljøet? Kva er viktigast for Arbeidarpartiet? Det siste spørsmålet går på eit forslag som SV har når det gjeld å gå inn i EØS-avtalen sine verknader for norsk verftsindustri. Olav Akselsen, leiaren i næringskomiteen, seier at EØS-avtalen er «ein husmannskontrakt» – ikkje ein «hersens» kontrakt, som eg beklagelegvis kom til å seia. Når ein ser at ein i EU ser ut til å tilby prisar som er langt under dei norske, er det sånn å forstå at Arbeidarpartiet reknar dette med EØS-avtalen inn i det forslaget som har fleirtal? Er det grunngjevinga for at ein ikkje støtter SV sitt forslag?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Miljøvernministeren har vore etter måten profilert når det gjeld miljøspørsmål, i alle fall i ein periode av den tida Regjeringa har sete. Det som forundrar meg no i det siste, er det som har skjedd i forhold til villaksen og korleis ein på ein måte skal bevara villaksen – og der har Noreg eit spesielt internasjonalt ansvar. Der har ein lagt fram ei stortingsmelding, som Stortinget har til behandling. Men så vel Regjeringa å dela ut 40 laksekonsesjonar over bordet etter samtalar med Framstegspartiet. Ein vel i budsjettet å tildela 50 konsesjonar til, som ingen eigentleg vil ha fordi marknaden er metta. Dette kan ifølgje miljøvernbevegelsen bli ein katastrofe for villaksen når ein får så mange oppdrettsanlegg rundt omkring overalt der ein eigentleg frå Regjeringa si side skulle verna nasjonale laksefjordar og nasjonale laksevassdrag. Så mitt spørsmål til representanten Onarheim er: Er det i tråd med Regjeringa sin politikk og er det i tråd med god miljøpolitikk å gjera desse overgrepa overfor villaksen? Det andre spørsmålet går på at Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet har eit felles forslag om at ein skal gå inn og sjå på den målsetjinga ein har for Enova i forhold til energieffektivisering, og koma med skikkelege enøktiltak og satsa på alternativ fornybar energi. Me ønskjer ein uavhengig analyse av det kapitalbehovet dette selskapet har i forhold til dei mål Stortinget har sett. Er det ikkje god butikk å arbeida på den måten, sidan Høgre ikkje støttar det?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Så billig som representanten Vaksdal no prøvde å sleppa unna, det går ikkje. Her må ein stå inne for den politikken ein står for. SV er for at det skal vera nokså høge straumprisar, sånn at ein skal kunne framskaffa dei alternativa me ønskjer, fornybar energi og straumsparing. Det er me ærlege og seier. Men det å seia at ein eigentleg ikkje vedkjenner seg marknadsliberalismen, som ein no på ein måte seier indirekte, det blir jo direkte feigt. Viss ein vil byggja dei gasskraftverka som det har vore planar om, og som har konsesjon, må ein jo setja av pengar til det – ein må altså gå inn og styra pengar sånn at dei blir bygde. Det kunne ein ha gjort, for Framstegspartiet har jo vore med på å leggja premissane for statsbudsjettet. Kor er pengane til alt dette som det har vore snakk om? Nei, ver ærleg og sei at ein høg straumpris er Framstegspartiets politikk, for dei ønskjer at marknaden skal råda. Det er ei ærleg sak. Det å prøva å vri seg unna med at det ikkje skjer noko, at det ikkje blir bygd ut noko, og heller ikkje foreslå å byggja ut noko, er feigskap. Her må ein stå rakrygga og seia: Me meiner marknaden skal rydda opp i dette. Når det ikkje skjer, må me akseptera at straumprisane aukar. Ein kan ikkje kjefta på regjering og storting når ein sjølv er med på å leggja premissane i budsjettet. Eg vil gjerne utfordra Framstegspartiet til å seia om dei no kjem til å setja av pengar til å byggja ut nye vasskraftprosjekt eller gasskraft. Er det det me skal venta på frå Framstegspartiet si side, sånn at straumen blir billigare? Det må jo vera det som må skje.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Eg vil gjerne utfordra Senterpartiet litt på rovdyrpolitikken. Vi er opptekne av å ta vare på våre internasjonale forpliktingar i forhold til Bern-konvensjonen, dette med at me skal ha dei viktigaste rovdyrartane, og at dei skal ha gode leveforhold i Noreg. Der er eg usikker på kva Senterpartiet meiner. Det verkar på meg som om Senterpartiet veldig ofte trekkjer pistolen så snart dei høyrer ordet rovdyr, og slik sett har dei mykje til felles med amerikanarar. Av og til verkar det òg som om Senterpartiet, dersom ein hadde hatt anledning til å fylla på med rovdyr inn i Sverige, gjerne ville ha gjort det, for å få dei vekk. Det betyr at Senterpartiet nærmast ikkje har nokon grenser for kor langt ein kan gå for å kvitta seg med rovdyra. Derfor er det knytt stor usikkerheit til om Senterpartiet eigentleg ønskjer at det skal vera rovdyr i Noreg. SV har sett fram to forslag for å forsøkja å gjera det litt enklare for bl.a. primærnæringa i distrikta i forhold til rovdyr. Me har eit forslag der me ønskjer å prøva ut ein svensk modell for erstatning, der ein får erstatninga i forkant. Han verkar der. Kva er grunnen til at Senterpartiet ikkje stør SV i dette? Kvifor stør ikkje Senterpartiet SVs forslag om eit forsøksprosjekt i Nordreisa i Nord-Troms, der ein forsøkjer å få til ein sameksistens, slik ein bl.a. har fått det til i Abruzzo i Italia?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Først til det som no ser ut til å utvikla seg til å bli ein skandale på Snøhvit-feltet, der ein allereie er oppe i 5 milliardar kr i overskridingar, der Hydro ønskjer å trekkja seg ut, og der me veit at staten gjennom Statoil og SDØE er inne med store eigardelar – SDØE med 30 pst. Med Åsgard friskt i minne bør statsråden verkeleg gripa fatt i denne saka og sørgja for at Stortinget får den nødvendige informasjonen, slik at ein kan forhalda seg til det som faktisk skjer, for det ser jo ut til at kostnadsauken kan bli endå større enn det me veit i dag. Eg utfordrar derfor statsråden til å seia litt om korleis han vil handtera saka i forhold til Stortinget. Så til straumprisen: Den dereguleringa som Kristeleg Folkeparti og andre stod for, skulle bringa forbrukarane lågare pris. Det var heile intensjonen med endringane i energilova. Og så ser ein altså resultatet, der ein får høg straumpris, som SV i utgangspunktet ikkje er med på dersom ein ikkje målrettar det inntektene skal gå til. Dersom ein f.eks. gjennom denne prisauken kunne brukt meir pengar på energisparing, hadde det vore eit godt tiltak. Men det er ikkje det som skjer. Staten bruker inntekta si til heilt andre ting. Statsråden bruker pengane til skattelette for rikfolk, til billigare sprit. Det er det pengane går til. Dei går ikkje til å få ned energiforbruket, som er nødvendig. Derfor er utfordringa mi, som eg sa i hovudinnlegget mitt: Vil statsråden no vera med i eit konstruktivt samarbeid med SV om å gå inn med tiltak som kan redusera forbruket vårt, og på den måten unngå eit press når det gjeld bygging av gasskraftverk, Saudafallene osv.?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Statsråden har opfatta stortingsfleirtalet heilt rett når det gjeld Kartverket. Eg vil berre antyda at fleirtalet òg vil ha forståing for at det kan få budsjettmessige konsekvensar når ein må stoppa opp, og me vil koma tilbake til det i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Dette er mitt signal til det som er audmjukt forstått av statsråden. Så har eg ei viss forståing for at statsråden brukar innlegget sitt på skrytelista si. Eg synest det er fornuftig å visa kva ein får til. Men det som blir mi utfordring, er følgjande: Når statsråden foreslår å gjera noko for villaksen, er det andre i Regjeringa som motarbeider dette. Det er slik at når statsråd Brende prøver å gjera noko for villaksen, kjem statsråd Ludvigsen slepande med ein bråte med oppdrettsanlegg og legg det i vegen for det vernet som statsråd Brende ville ha. Og ikkje nok med at han gjev 40 nye konsesjonar midt i Stortingets behandling av villaksmeldinga, men han kjem òg med 50 nye konsesjonar i forliket med Framstegspartiet, fordi han skal skaffa seg 240 mill. kr – 50 konsesjonar som folket og marknaden ikkje vil ha. Likevel seier statsråden at dette budsjettforliket er positivt for miljøet – når det har slike konsekvensar for det alle miljøvernorganisasjonane meiner er ei viktig satsing for å bevara villaksen og vårt internasjonale ansvar for det. Dette krev ei forklaring. Heilt til slutt: PCB har vore ei gammal, god Høgre-sak. Men det forundrar meg at statsråden er så vag i si formulering. SV ønskjer å trappa opp satsinga på dette, og lurer på kvifor han ikkje er tydelegare på dette.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
For SV er dette ei viktig distriktssak. Det er ei viktig sak for veldig mange kommunar. Det har me fått merka i prosessen når me har halde på med dette, og eg synest at me har fått veldig mange gode innspel som viser at det er nødvendig å fatta vedtak slik som fleirtalet ønskjer her i dag, ikkje minst dersom ein ser på korleis stortingsfleirtalet tyner kommunane for tida. Her har ein faktisk ei moglegheit til iallfall å hjelpa nokre av dei med ein betre økonomi. Så kan ein seia at det er gjerne nokre som ikkje treng det så mykje som andre, og det er faktisk korrekt. Likevel blir det feil ikkje å gå inn på denne saka av den grunn. Og det er riktig som det er sagt av fleire her: Mange kommunar bruker dette lokalt, direkte, til å få i gang næringsutvikling, og det er viktige incitament sett frå SV si side. Så er det riktig som saksordføraren, Siri A. Meling frå Høgre, seier: Arbeidarpartiet, som har sete i regjering, og Senterpartiet, som har sete i regjering, har ikkje rydda opp i dette. Det er heilt korrekt, og det burde dei ha gjort. Men no har me altså ei regjering som kunne vera med oss og rydda opp i dette, men ho vil altså ikkje. Det er noko av det som har forvirra meg i denne saka, eller frustrert meg. For eigentleg synest dette rimeleg enkelt. Me skal berre retta opp ein feil, og det er alle einige om, at det er ein feil. Men så er det altså nokre som meiner at den feilen kan me ikkje retta opp likevel. Det er ulogisk, sett med SV sine auge. Når ein har ei grundig høyring, ei grundig saksbehandling og ei forsvarleg framdrift på dette, ser eg ikkje nokon grunn til at me skal venta med å fatta vedtak, tvert imot. Eg må innrømma, til liks med representanten Klungland frå Arbeidarpartiet, at den saksbehandlinga som energi- og miljøkomiteen og Stortinget har vore utsett for frå departementet si side, har vore frustrerande. Me hadde fått eit svarbrev, datert 11. februar 2002, som ikkje kompliserte dette noko særleg. Men då det blei eit stortingsfleirtal, blei saka veldig komplisert. Då kom det eine brevet etter det andre frå departementet som fortalde at dette kunne ein ikkje gjera, og dette kunne ein ikkje gjera, dette var i konflikt med § 97 i Grunnlova – «trolig» stod det i eit brev. I eit anna brev stod det at det sannsynlegvis ikkje var i konflikt med § 97. Så her var det ein del forvirring frå departementet si side også. Derfor er det slik at stortingsfleirtalet i dag står på det standpunktet me har hatt heile vegen. Trass i at komiteen har utsett saka tre gonger på grunn av brev frå departementet, har me landa på det standpunktet som me har hatt heile vegen, nemleg at dette skal skje frå 1. januar 2003, og at det ikkje er nødvendig å komplisera saka meir enn det som allereie er gjort frå departementet si side. Så ordninga gjeld frå 1. januar 2003. Det er fleirtalet einige om, og då er det berre opp til statsråden å sørgja for at det fleirtalsvedtaket Stortinget i dag fattar, blir gjennomført på ein korrekt måte.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Ja, eg er ikkje forundra over at statsråden iallfall forstår irritasjonen til komiteen, når ein ser korleis ein får brev på brev som tvingar ein om igjen og om igjen til å utsetja saka. Til og med når ein endeleg skjer igjennom og seier at no tek komiteen standpunkt, no vil me at dette skal gjennomførast, kjem det altså nok eit brev som forklarer at dette kan me ikkje gjera. Så det er jo ikkje tvil om at ein føler at ein blir hindra i arbeidet, når ein gong på gong får nye brev med nye informasjonar. For det er variasjon i dei informasjonane me får frå Lovavdelinga òg. Eitt brev seier at det ikkje skaper nokon problem i forhold til Grunnlova § 97, mens det neste forklarer at det truleg er til hinder for endring av reglane for konsesjonskraft – dette er i forhold til tilbakeverkande kraft. Men me snakkar ikkje her om tilbakeverkande kraft. Me vedtek noko i dag som skal gjelda frå 1. januar 2003. Det er ikkje tilbakeverkande kraft i noko som blir vedteke i dag. Det gjeld frå 1. januar 2003 det fleirtalet i Stortinget vedtek i dag. Så at det no er tidsaspektet som er blitt det store problemet i forhold til tidlegare, det forundrar meg òg. Intensjonen til stortingsfleirtalet er veldig klar. Me skal ha denne endringa. Ho skal gjelda frå 1. januar 2003. Det er ikkje nødvendig med noka svær utgreiing om dette. Det som er nødvendig, er å sørgja for at dette tek til å gjelda på det tidspunktet som stortingsfleirtalet har bestemt, og at statsråden følgjer det opp.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Det er eitt problem med forslaget frå presidenten. Det er at me – med den forretningsordenen som me vedtok – skal votera over dei tre første sakene no. Då må ein i tilfelle endra det vedtaket. Men me er opne for å diskutera saka med presidenten.
Siri A. Meling (Høyre), 2002-12-12:
SV sier i sine hovedprioriteringer under Olje- og energidepartementets område at «budsjettet for 2003 bør innlede en ny retning for norsk energipolitikk». Og videre: «Bakgrunnen for dette er Norges unike stilling i verden, samt den økte nødvendigheten av å redusere miljøproblemene. Norges største bidrag til dette innen energiområdet må være redusert olje- og gassproduksjon og en stans i leteaktiviteten etter nye olje- og gassfelt, økt satsing på verdiskapning gjennom fornybare energikilder, energieffektivitet og energisparing.» Jeg tillater meg å stille spørsmål ved realismen i denne foreslåtte nye retningen for energipolitikk. Petroleumsnæringen stod i 2001 for ca. 23 pst. av brutto nasjonalproduktet i Norge og utgjorde ca. 45 pst. av norsk eksport. Ved å redusere produksjonen samt stanse ny leteaktivitet vil inntektsgrunnlaget for vår velferd bli dramatisk redusert. SV er normalt den fremste talsmann for det ene velferdsgode etter det andre, men tenker tydeligvis ikke på at pengene skal tjenes først. Så mitt spørsmål er: Hvordan skal velferden sikres med bortfall av store inntekter, som konsekvensen er av SVs politikk? Kan SV og representanten Langeland gi et realistisk svar på dette?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-12:
Jeg har med interesse lyttet til representanten Langeland og spesielt lagt merke til at han nå er begynt å bli bekymret for strømprisen. Det er nye takter fra den kanten. SV har gjennom mange år tatt til orde for at man må redusere forbruket av strøm. De har også vært villig til å øke avgifter nettopp for å oppnå dette. Representanten Langeland har også vært en ivrig forkjemper for elektrifisering av norsk sokkel, på tross av at man ikke har hatt kraft nok i markedet. Vil representanten Langeland fortelle meg og det norske folk hva strømprisen ville ha blitt med SVs avgifter og med den kraftmangelen vi ville ha fått med elektrifisering av norsk sokkel? Ville den blitt 3 kr, 5 kr eller kanskje 7 kr pr. kilowattime?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-12:
Representanten Brustad startet sitt innlegg med å vise en stor omtanke for dem som har fått en kraftig økning i strømregningen. Jeg har også registrert at hun i forskjellige media har uttrykt det samme. Jeg er noe forbauset over dette. Jeg går selvfølgelig ut fra at representanten Brustad skjønner at i et marked hvor etterspørselen øker samtidig som tilbudet ikke øker tilsvarende, vil dette medføre en økning i strømprisen. Jeg vil derfor spørre om ikke hun og Arbeiderpartiet tar sin del av ansvaret for den håpløse situasjonen vi er kommet opp i, og vil samtidig minne om Arbeiderpartiets stemmegivning i Øvre Otta-saken og i forbindelse med Saltfjellet/Svartisen-utbyggingen, i tillegg til Jagland-regjeringens fomling i gasskraftsaken med å behandle CO2-utslipp etter forurensningsloven.