Ola Elvestuen (Venstre), 2016-10-04:
Terje Aasland sa i sitt innlegg at det var et klimapolitisk hvileskjær fra regjeringen. Jeg skal definitivt ikke forsvare regjeringen, men jeg skal stå opp for den klimapolitikken som et borgerlig flertall i Stortinget står for. Det er ingen tvil om at det viktigste vedtaket som er gjort internasjonalt siden sist vi hadde trontaledebatt, er Paris-avtalen, og vi har hatt en viktig oppfølging av den i det halvåret som er gått. Det begynte med at vi på borgerlig side ble enige om at vi skulle knytte oss til EUs mål, at vi skulle ha 40 pst. reduksjon, og at vi skal forplikte oss via den enigheten. For meg er det ganske uforståelig at både SV og MDG klarer å være imot. Jeg mener dette er nettopp den typen avtaler som vi er nødt til å være en del av for å nå våre egne målsettinger. Også i budsjettet for i år er det viktige miljø- og klimatiltak, med satsing både på kollektivtrafikk, særlig i de store byene med en betydelig økning, og på jernbane. Vi jobber stadig for å gjøre biodrivstoff konkurransedyktig, og det er mange enkeltvedtak, både hvordan man skal få en styrking av miljødelen av offentlige innkjøp, og også det som gjelder kollektivpriser. Kanskje den viktigste saken vi hadde i fjoråret og vårsesjonen, er energimeldingen, som det ble referert til. Det vi gjorde på Stortinget og i energi- og miljøkomiteen, var å knytte energimeldingen opp mot Paris-avtalen, og vi satte de målsettingene som vi trenger å ha for å nå målene i 2040. Det handler om at vi har stortingsvedtak om at så godt som alle nye biler som skal selges i 2020–2025, må være nullutslippskjøretøy, at vi skal ha fossilfri tungtransport i 2030. Det er offensiv politikk når det gjelder hydrogen. Vi har det innen skipsfart. Vi har et enøkmål på 10 TWh i energimeldingen, og i sommer var Norge det første industrilandet som ratifiserte Paris-avtalen. Der gikk vi i front. Vi gjorde et vedtak i forbindelse med behandlingen som skaper en systematikk i forholdet mellom storting og regjering i årene framover, som vil være helt nødvendig for å drive denne politikken framover. Nå handler det om å gjennomføre. De overordnede målsettingene er på mange måter i stor grad vedtatt på Stortinget. Nå handler det om å gjennomføre, og da må det handling til. Det er ganske underlig når budsjettprosessen i høst begynner med det som nærmest er et ultimatum fra regjeringens side. Nå vet alle som har drevet mye med forhandlinger, at når man framsetter ultimatumer, svekker man egentlig bare sin egen posisjon. Fra Venstres side er vi optimistiske med tanke på den høsten vi skal gå inn i. Det er klart at budsjettet for neste år må ha et helt avgjørende klimatiltak for at vi skal nå de målene vi har forpliktet oss til i Paris-avtalen. Det er 13 år igjen til vi skal ha en 40 pst. reduksjon i ikke-kvotepliktig sektor. Det er mange andre saker som også skal opp. Enova skal ha en ny avtale fra 1. januar. Der må klimamål være en viktig del. Hydrogen må opp som en egen målsetting, ellers kommer det til å drukne i det store bildet. Det må være et eget programmål i bestillingen til Enova. Vi skal også ha Nasjonal transportplan som kommer til våren, med viktige avgjørelser. Det ene er selvfølgelig at vi skal følge opp målsettingen som allerede er vedtatt, om nullutslippskjøretøy og reduksjon innenfor transportsektoren. Men like viktig er det å få et løft for norsk jernbane. Nå trenger vi å se norsk jernbane i et skandinavisk perspektiv, når det gjelder godstransport, hvor vi er nødt til å se utover våre egne grenser for å få nødvendig langsiktighet og løft, og man trenger også en høyhastighetsstrategi for de store byene i Skandinavia. Til slutt: Ett område hvor det er gjort lite, er norsk politikk overfor petroleumssektoren. Petroleumspolitikken må bringes i samsvar med de målsettingene vi har i Paris-avtalen. Da handler det først og fremst om at vi må se på risikoen som ligger i den politikken vi har i dag. Tre ting må ligge til grunn i petroleumspolitikken: Vi skal ikke inn i sårbare områder. Vi skal redusere utslipp under produksjon, og det siste er at det må være lønnsomt. Vi trenger en ny oljeskattekommisjon for å se på hele skattesystemet og knytte det opp mot Paris-avtalen og dens målsettinger.