Bent Høie (Høyre), 2011-05-03:
For at jeg ikke skal glemme det, tar jeg opp de forslagene som Høyre er med på eller står alene om. Dette forslaget handler om å utvide pasientenes rettigheter i Norge. Høyre har alltid stått i fremste rekke når det gjelder kampen for sterkere pasientrettigheter. Høyre sto i fremste rekke når det gjaldt kampen for å innføre fritt sykehusvalg mellom de offentlige sykehusene i Norge. Da det forslaget ble tatt opp, var argumentene imot nøyaktig de samme argumentene som brukes mot fritt behandlingsvalg i dag: Det ville ødelegge systemet, det ville ødelegge styringen, det ville være en trussel mot et desentralisert tilbud. I dagens innstilling omfavner alle partier fritt sykehusvalg som svaret på de utfordringene som forslaget tar opp. Det var også Høyre som sto i fremste rekke når det gjaldt kampen for å innføre en behandlingsgaranti, og det var Høyre som sto i fremste rekke når det gjaldt kampen for å innføre medisinsk fastsatte individuelle tidsfrister i spesialisthelsetjenesten. Nå er tiden kommet for å utvide pasientens rettigheter, for en ser at pasientens mulighet til å velge behandling og behandlingssted i dag begrenses av de regionale helseforetakenes grenser og avtaler, og av anbudssystemet. Det handler om hvorvidt dette skal være pasientenes helsevesen eller helsevesenets pasienter. La meg ta en historie som illustrerer dette, og som på mange måter er en sterk inspirasjon til at forslaget ble fremmet: En mor tok kontakt med meg og beskrev en situasjon der hennes datter, som har spiseforstyrrelser, ønsket å få behandling ved Capio Anoreksi Senter i Fredrikstad. Det var et behandlingstilbud som hun selv trodde på. Det var et behandlingstilbud som foreldrene trodde på, og det var et behandlingstilbud som behandleren til jenta også trodde på – i motsetning til det behandlingstilbudet hun til da hadde fått på Stavanger Universitetssjukehus, som ingen av dem trodde på, og som tiden hadde vist heller ikke hjalp. Da jenta ba om å få reise til Fredrikstad, sa sykehuset nei fordi de ikke hadde avtale med Capio Anoreksi Senter i Fredrikstad. Hadde denne familien bodd rett over fylkesgrensen, i Vest-Agder, kunne jenta valgt dette. Det viser hvordan dagens system hindrer folk i å få den behandlingen som hjelper. Saksordføreren sa at når en er frisk, har en mange ønsker, men når en er syk, har en bare ett ønske, og det er å bli frisk. Det hadde også denne jenta. I dag får hun behandling i Sverige, og foreldrene betaler. Det viser den andre siden ved dette systemet, nemlig at det er et system som bygger opp et klassedelt helsevesen i Norge, der de som har penger og kunnskap, også innenfor dagens system, både har mulighet og makt til å velge ganske fritt, mens de som verken har kunnskap eller penger, er overlatt til å ta imot det tilbudet som systemet gir. Det er altså behov for at vi som pasienter i Norge i dag, får muligheten til fritt å velge mellom de offentlig godkjente behandlingstilbudene i landet, uavhengig av om de har avtale med vårt lokale regionale helseforetak eller har vunnet et anbud. Det betyr ikke, som statsråden argumenterer med i sitt brev, at vi skal gå vekk fra både anbud og avtaler. Nei, tvert imot, det skal ligge i bunnen; der vil hoveddelen av pasientene i Norge få behandling. Dette dreier seg om å lage en sikkerhetsventil for dem som faller utenfor. Og det vil i all hovedsak faktisk dreie seg om de aller svakeste pasientene i landet. Det vil dreie seg om rusmisbrukere, som har en klar oppfatning av hvilken rusinstitusjon de tror hjelper dem, og som har den ideologien de tror på. Det dreier seg om denne unge jenta med spiseforstyrrelser. Og det dreier seg om kronikere som har behov for spesialisert opptrening og rehabilitering. Denne saken handler om dem som forsvarer systemet, og er redde for at enkeltmenneskets valg skal ødelegge systemet, og om oss som tror at systemet i dag faktisk kan ødelegge det enkelte mennesket.