Anniken Hauglie (Høyre), 2016-05-31:
Aller først vil jeg takke interpellanten for et prinsipielt viktig spørsmål. Spørsmålet berører sentrale verdier som kan bli satt på prøve i et demokratisk og mangfoldig samfunn, og jeg mener – i likhet med interpellanten – at det er viktig å ha en bevissthet rundt slike problemstillinger. De fleste som tilhører en minoritetsgruppe vil, som andre arbeidssøkere, søke seg til yrker som samsvarer med deres kompetanse og interesser, og til arbeidsplasser hvor de kan utføre arbeidsoppgavene sine fullt ut. De som av religiøse årsaker eller av samvittighetsgrunner ikke vil utføre bestemte oppgaver, kan som oftest unngå disse ved å søke seg til andre jobber eller finne smidige løsninger på arbeidsplassen hvor de er. Som regel er dette noe som finner sine løsninger, og slik bør det være. Enhver utfordring tilsier ikke offentlige inngrep. Interpellantens utgangspunkt er imidlertid et annet, fordi det forutsetter at offentlige etater er involvert. Et eksempel kan være når en person som mottar stønad fra Nav, får et tilbud om jobb, men velger å takke nei på grunn av at oppgavene strider mot religiøs overbevisning, slik som også interpellanten hadde flere eksempler på. I slike tilfeller er vedkommende ikke i en situasjon hvor de kan velge fritt og samtidig beholde stønaden. Ved mottak av dagpenger under ledighet stilles det krav til at dagpengemottakeren skal være disponibel for arbeidsmarkedet. Det innebærer at vedkommende må være reell arbeidssøker, jf. folketrygdloven § 4-5, og villig til å ta ethvert arbeid som er lønnet etter tariff eller sedvane hvor som helst i Norge, og uavhengig av om det er heltid eller deltid. Retten til dagpenger kan falle bort i et begrenset tidsrom dersom arbeidssøker uten rimelig grunn nekter å motta tilbud om arbeid. I § 4-5 annet ledd åpnes det for at man kan anses å være reell arbeidssøker selv om man bare søker deltidsarbeid eller arbeid innenfor et begrenset geografisk område, eller dersom alder eller tungtveiende sosiale hensyn knyttet til helse, omsorgsansvar for små barn eller pleietrengende i nær familie tilsier det. Folketrygdloven har ingen bestemmelser om mulighet til å begrense disponibiliteten på grunnlag av livssyn eller religiøs overbevisning. Jeg har derfor bedt Arbeids- og velferdsdirektoratet om å vurdere interpellantens spørsmål. Direktoratet gir uttrykk for at de er kjent med de problemstillinger som reises – vi har jo alle også lest om dem i mediene og fått høre det på annet vis – men direktoratet opplever at både regelverket og Navs egen veilednings- og opplæringsplattform er klar på dette området. Religiøst betingede yrkespreferanser skal som utgangspunkt ikke anses som tilstrekkelig grunn for å motsette seg enkelte oppgaver, men alle slike saker er avhengig av at det gjøres konkrete vurderinger. Direktoratet understreker viktigheten av å bruke tid på å gi god informasjon om hva som kreves i norsk arbeidsliv, at det fokuseres på muligheter og hva den enkelte kan gjøre, og at den enkelte blir orientert om hva som kan bli konsekvensene av å motsette seg bestemte typer oppgaver. Ofte vil det være slik at om en arbeidssøker skulle ha motforestillinger mot visse arbeidsoppgaver, vil det i realiteten være mange yrker vedkommende kan rette seg inn mot. Også for dem som mottar økonomisk sosialhjelp, er muligheten for å delta i arbeidslivet sentralt. Økonomisk sosialhjelp er en subsidiær ytelse som innebærer at den enkelte skal utnytte fullt ut alle reelle muligheter til å forsørge seg selv ved f.eks. arbeid før det foreligger en rett til stønaden. I Arbeids- og velferdsdirektoratets rundskriv med merknader til loven framgår det at kravet om å skaffe seg arbeid må vurderes konkret ut fra tjenestemottakers helhetlige situasjon, men utgangspunktet er at den som søker arbeid, ikke kan velge bare å ta spesielle typer arbeid, men må ta det arbeidet som finnes, og som vedkommende er kvalifisert for. Det kan imidlertid foreligge forhold, f.eks. knyttet til barn eller egen helse, som gjør at kommuner må vurdere konkret hvilke krav som skal stilles i hvert enkelt tilfelle. Samtidig er det helt klart at regjeringen har fokus på overgang til arbeid og vil legge til rette for at kommunene i større grad kan stille vilkår om aktivitet ved mottak av sosialhjelp. Jeg anser ikke, med bakgrunn i interpellantens spørsmål, at det er behov for å utvikle klarere retningslinjer på dette området nå. Samtidig mener jeg vi trenger mer kunnskap og kanskje også refleksjon om samvittighetsfrihetens plass i norsk arbeidsliv. Regjeringen nedsatte i mars 2015 et utvalg som skal vurdere og utrede forhold rundt arbeidstakeres samvittighetsfrihet ved utførelse av arbeidsoppgaver. Samvittighetsutvalget skal levere sin utredning i løpet av høsten 2016. Behovet for å utvikle klarere retningslinjer vil eventuelt bli vurdert i lys av dette. Jeg sa innledningsvis at interpellantens spørsmål er prinsipielt viktig. Jeg har imidlertid ikke grunnlag for å kalle det et omfattende problem. Etter mitt syn er det andre forhold som utgjør langt større barrierer mot minoritetsgruppers arbeidsdeltakelse enn deres medbrakte skikker. Mange innvandrere mangler i dag kompetanse som etterspørres i norsk arbeidsliv, eller de mangler godkjenning av utdanning fra hjemlandet. Flere behersker norsk dårlig. Mange av dem som behersker norsk dårlig, har også bodd her i mange år. Noen sliter med å komme inn hos arbeidsgivere på grunn av svakt nettverk og manglende referanser. Vi vet også fra flere undersøkelser at diskriminering kan forekomme. Regjeringen har nylig lagt fram en integreringsmelding som inneholder en rekke tiltak som skal gjøre det lettere for innvandrere med fluktbakgrunn å komme over i arbeid eller utdanning. Det er også nedsatt et ekspertutvalg som skal se på langsiktige konsekvenser av høy innvandring og bl.a. vurdere hvordan dette kan påvirke samhold og hva som kan bidra til å redusere faren for polarisering og konflikt og styrke fellesskapsfølelsen i samfunnet. Regjeringen er opptatt av og vil motvirke at det utvikler seg «parallellsamfunn», slik vi har sett i mange land rundt oss. Fokus på arbeid er understreket i den nye Meld. St. 33 for 2015–2016, NAV i en ny tid – for arbeid og aktivitet, som ble lagt fram tidligere denne måneden, og i Prop. 122 S for 2015–2016, Tilleggsbevilgninger og omprioriteringer i statsbudsjettet 2016. Innsats som sikrer høy sysselsetting og lav ledighet, vil være blant de viktigste satsingsområdene for denne regjeringen i årene framover. Vi har også litt tidligere i dag hatt et møte i Arbeids- og pensjonspolitisk råd, hvor alle de store hovedorganisasjonene deltar, hvor vi har blitt enige om og underskrevet en samarbeidserklæring som nettopp har til hensikt å få de nyankomne innvandrerne raskere tilbake i arbeid, og erklæringen er en klar forpliktelse fra både arbeidstaker- og arbeidsgiversiden og myndighetene i hvordan vi skal jobbe framover for å integrere flere i norsk arbeidsliv.