Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Dommere i tingrettene er jo, som interpellanten er inne på, tillagt vigselsmyndighet med hjemmel i ekteskapsloven § 12, i kraft av å være notarius publicus. Det er Barne- og likestillingsdepartementet som har ansvaret for ekteskapsloven. Mitt svar er derfor utarbeidet i samarbeid med barne- og likestillingsministeren. Men som justisminister vil jeg nå konsentrere meg om spørsmålet om vigsler skal være en del av domstolenes oppgaver. Spørsmålet om å flytte vigsler ut av domstolene har vært reist ved tidligere anledninger. Domstolenes rolle i forbindelse med vigsler ble tatt opp i NOU 1999:22 Domstolene i første innstans – Førsteinstansdomstolenes arbeidsoppgaver og struktur, der Strukturutvalget ble stående ved at arbeidsoppgavene med prøving av ekteskaps- og partnerskapsvilkår bør bli værende ved domstolene, men at også andre særskilt betrodde offentlige tjenestemenn, advokater eller lignende, bør få adgang til å foreta borgerlige vigsler. Justisdepartementet uttalte i sin vurdering, i St.meld. nr. 23 for 2000-2001, Førsteinstansdomstolene i fremtiden, bl.a. at avholdelse av vigselsseremonien ikke er noen nødvendig domstolsoppgave, og kan overføres til andre, f.eks. kommunale tjenestemenn, som i Danmark. Men jeg vil føye til, som interpellanten også var inne på, at det er mange viktige domstolsoppgaver som i dag venter på å bli løst. Mange ser jo på kjerneoppgavene for norske domstoler som å være dømmende instanser, som tar stilling i viktige sivile saker, ikke minst i straffesaker. Samtidig har det vært et argument fra andre at det er viktig at domstolene har bred kontakt, og også en oppgaveportefølje utover den dømmende myndighet, som bidrar til både å opprettholde lokal tilknytning og å sikre driftsgrunnlag for at man kan opprettholde en veldig desentralisert domstolsstruktur. Det har blitt brukt som argument for at man skal kunne beholde disse typer oppgaver i domstolene, bare slik at det også er gjort gjeldende. I forbindelse med endringer i ekteskapsloven i 2004, der obligatorisk borgerlig prøving av ekteskapsvilkårene ved folkeregistrene ble innført, ble også kommunene vurdert. Forslag om å overføre vigselskompetanse til kommunene ble imidlertid ikke foreslått av det daværende Barne- og familiedepartementet. I Danmark foretas borgerlig vigsel av kommunene ved kommunalbestyrelsens formann, dvs. borgermesteren, eller av et magistratmedlem eller en utvalgsformann. I Sverige, som interpellanten også var inne på, holdes borgerlig vigsel enten av dommer i tingretten, eller av særskilt utnevnt borgerlig vigsler. De særskilte vigslerne utnevnes av länsstyrelsene, som tilsvarer fylkesmennene. Tid og sted for vigselen bestemmes av vigsleren i samråd med brudefolkene. Spørsmålet om å overføre vigselskompetanse til andre enn tingrettene, reiser i hvert fall interessante og prinsipielle spørsmål om hvilke oppgaver domstolen skal ha, både i dag og i framtida. Det har vært en prosess i domstolene, som har gått på at man bl.a. har flyttet ut tinglysingsoppgaver og namsmannsfunksjonen, noe som i det siste har bidratt til å rendyrke domstolenes dømmende virksomhet. Jeg må nok si at det er mer enn nok av oppgaver for domstolene å ta fatt i, også for å opprettholde desentralisert struktur, slik at man er ikke avhengig av å utføre disse oppgavene for å opprettholde driften av domstolene. For mange vil nok domstolene framstå som de nærmeste til å understreke og markere at ekteskapsinngåelse er en rettsstiftende handling. Og dersom vigsel skal tas ut av domstolene, er det viktig at man finner andre og bedre løsninger. Det bør gå etter to linjer. For det første bør det være kraft og myndighet bak den gjerning som en vigsler faktisk gjør, at den markerer både alvor, seremoni og høytid, og for det andre bør det samtidig bidra til å få en bedre praktisk ramme rundt vigslene, noe interpellanten også er opptatt av: en seremoni som tiltaler mer, lokaliteter som er bedre egnet, og ikke minst at man får en bedre fleksibilitet både til tid og – jeg vil også si – til sted, enn det man opplever i dag. En vigsel er en utrolig begivenhet for dem som deltar, det kan vi underskrive på alle og enhver av oss som har prøvd det både en og to ganger. Jeg er opptatt av at en borgerlig vigsel skal være et verdig og godt alternativ til den kirkelige, og at seremonien må bli en fin begivenhet. Dersom vigslene skal flyttes ut av domstolene, bør alternativet innebære et mer fleksibelt tilbud enn dagens ordning, både med hensyn til tid og sted for vigsel. Samtidig bør et alternativ representere et like høytidelig eller mer høytidelig tilbud for vigselsseremonien, selv om jeg må forsvare litt det som skjer i domstolssektoren. Vi har faktisk i det siste, gjennom etablering av mange nye tinghus, fått på plass mange veldig godt egnede og usedvanlig fine vigselsrom, slik at det er ikke bare armod ute i domstolene i forhold til dette heller. På bakgrunn av dette vil jeg i samråd med Barne- og likestillingsministeren nå gjennomgå regelverket for hvem som skal utføre vigsler, og på bakgrunn av interpellantens initiativ vurdere om det er grunnlag for å gjøre endringer i dette.