Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
Gjennom historien har homofile og lesbiske blitt tvunget til å leve ut sin kjærlighet i skjul på grunn av fordommer og forbud i loven. Så sent som i 1972, for 36 år siden, ble forbudet i straffeloven mot sex mellom menn fjernet, og ti år etter, i 1982, fjernet Sosialdepartementet homofili som en sykdomsdiagnose. Vi har alle en nær fortid som vi ikke er like stolte over. Men i Arbeiderpartiet er vi stolte over at vi har bidratt til at denne diskrimineringen nå blir endelig fjernet, og at vi har sørget for å gi homofile rettigheter, først ved innføringen av partnerskapsloven for 15 år tilbake og nå med felles ekteskapslov. Det er et historisk sus over den beslutningen vi vil ta i Odelstinget i dag. Vi setter et endelig punktum for diskriminering og forskjellsbehandling av homofile i norsk lov. Vi sørger for at barn av lesbiske og homofile får de samme rettighetene som alle andre norske barn. Og i dag sluttfører vi kampen med å vedta en felles ekteskapslov. Med andre ord - det er en dag i kjærlighetens tegn. Med en felles ekteskapslov vil homofile få lov til å gifte seg, bli vurdert for adopsjon og assistert befruktning akkurat som heterofile. Men utover at man nå får på plass et lovverk som omfatter alle, er signaleffekten av at vi som lovgivende forsamling gir aksept til de lesbiske og homofile, kanskje enda viktigere. For fortsatt opplever homofile å bli trakassert på grunn av sin legning. For en tid tilbake kunne vi lese i avisene om ei jente i Trondheim som ble kastet av bussen fordi hun var lesbisk, og om en gutt fra Rogaland som opplevde at familien slo hånden av ham fordi han var homofil, og at vennene hans sa at det hadde vært bedre at han var død enn homofil. Slike holdninger er forkastelige, noe vi er nødt til å ta sterk avstand fra. Derfor vil jeg faktisk si at vedtaket om en felles ekteskapslov er en seier på linje med innføringen av allmenn stemmerett og likestillingsloven. Den gir nemlig et klart signal om at homofile og heterofile er like mye verdt, og at kjærligheten er like vakker uansett om det er to av samme kjønn eller en mann og en kvinne som elsker hverandre. Gjennom endring av bioteknologiloven og barneloven sikrer vi rettighetene til barn av homofile. Det vil gi disse barna to juridiske foreldre allerede fra fødselen av samt rett til arv dersom en av foreldrene faller fra, og juridisk tilknytning til besteforeldre på begge sider. Vi veit at lesbiske jenter drar til Danmark for å få assistert befruktning. Uansett om norske myndigheter legger til rette for dette eller ikke, vil altså disse barna bli født. Ved å åpne for assistert befruktning i Norge for lesbiske par vil barna deres bli sikret de samme juridiske rettighetene som alle andre barn. Gjennom et tilbud ved en norsk klinikk vil barna også få kjennskap til sitt opphav. De fleste utenlandske klinikker som benyttes av norske lesbiske par i dag, tilbyr assistert befruktning med anonym sædgiver. Allerede i dag tilbyr norsk helsevesen assistert befruktning med donorsæd til heterofile par. Arbeiderpartiet kan ikke se at det vil være noen etisk forskjell om et heterofilt par får barn med denne metoden enn om et lesbisk par får det. Barna vil i begge tilfellene vokse opp med to foreldre hvor kun den ene er deres biologiske, og hvor de først ved myndighetsalderen har mulighet til å få kjennskap til sitt opphav. Forskjellen i dag er at barn født inn i heterofile forhold automatisk får to foreldre ved fødselen, mens man i det lesbiske forholdet vil måtte gå gjennom en kronglete prosess med stebarnsadopsjon. Jeg mener vi som samfunn har en plikt til å sørge for at alle barn får de samme juridiske rettigheter uavhengig av om de er født med to mødre eller med en mamma og en pappa. Barna skal ikke straffes. Vår viktigste oppgave er å gi barn rammer for et stabilt familieliv uavhengig av om foreldrene er homofile eller heterofile. Arbeiderpartiet mener det er positivt at homofile får mulighet til å forplikte seg gjennom ekteskap. Undersøkelser viser at folk som er gift, sjeldnere går fra hverandre enn samboere. «Urettferdig », sa ei jente på 8 år som jeg kjenner, da hun lurte på hva som ble diskutert på tv-en, og vi forklarte henne at de diskuterte om to gutter eller to jenter som var kjærester, skulle få gifte seg. Men hun stoppet ikke der, hun fortsatte videre: «Hvis jeg får en jentekjæreste en gang, vil jeg også gifte meg! » Dette sier meg at barn stiller ganske fordomsfrie i denne verden, uten diskriminerende holdninger, og at det er de voksnes ubetenksomhet og fordommer som eventuelt overføres til barn. I løpet av debatten som har vært den siste tiden, har motstanderne av loven vært bekymret for at barn av lesbiske og homofile skal bli mobbet, for så i neste setning å referere til barn som er kommet til etter assistert befruktning som «donorbarn », «fabrikkerte barn » og «inseminasjonsunge ». Blir barn mobbet, er det nettopp fordi voksne bruker slike ord. På lik linje med heterofile par er det mange homofile par som ønsker å gifte seg i kirka. Mange homofile er religiøse, og mange er medlem av statskirka. Derfor åpner vi nå for at kirka og andre trossamfunn får en rett, men ikke en plikt til å vie homofile par. Det er Kirkemøtet som bestemmer om det skal lages en liturgi som gjør at prester kan vie par av samme kjønn. Inntil dette skjer, kan ikke prester i Den norske kirke vie homofile og lesbiske par. Skulle dette likevel skje, vil det være i strid med ordinasjonsløftet, og ekteskapet vil være ugyldig. For at det ikke skal være noen juridisk tvil om dette, har komiteen fremmet en presisering i ekteskapsloven § 16 første ledd nytt tredje punktum, hvor det klart sies at «et ekteskap er ugyldig dersom prest i Den norske kirke ikke har fulgt liturgi fastsatt av Kirkemøtet ». Kristelig Folkeparti har flere ganger den siste tida beskyldt oss for å ha snudd i synet på partnerskapsloven ved at vi nå går inn for en felles ekteskapslov. Ja, det er helt rett. Arbeiderpartiet har snudd mange ganger i synet på diskriminering av homofile. Hadde vi gjort som Kristelig Folkeparti som ved hvert eneste veiskille har kjempet med nebb og klør mot enhver endring, ville homofili fremdeles vært forbudt i Norge. Kristelig Folkeparti stemte mot å avkriminalisere homofili i 1972, Kristelig Folkeparti stemte mot utvidelse av rasismeparagrafen til også å omfatte homofile og lesbiske i 1981, og Kristelig Folkeparti stemte mot partnerskapsloven i 1993. Alle disse tingene er de for i dag. Problemet er at Kristelig Folkeparti aldri har tatt et oppgjør med sitt syn på homofili og det de tidligere har stått for. I de fleste av de mange hundre mailene jeg har mottatt fra motstandere av den nye ekteskapsloven, spilles det på frykt for de uante konsekvensene en slik lov vil få for barn, familie og samfunn. Men da må vi spørre oss: Hvilke negative konsekvenser har avkriminalisering av homofili og innføring av partnerskapsloven påført samfunnet, familien eller barna? Ja, for det er det samme trusselbildet og de samme advarslene som ble ytret den gangen, som blir ytret i dag. Jeg har vanskelig for å se dette trusselbildet som blir tegnet. At homofile får lov til å gifte seg, kan neppe bidra til å svekke ekteskapsinstituttet. Jeg har vanskelig for å tro at heterofile lar være å gifte seg fordi homofile får den samme rettigheten. Tvert imot tror jeg ekteskapsinstituttet vil bli styrket. Det blir heller ikke flere homofile i samfunnet av at vi endrer loven. Men det som er sikkert, er at flere homofile vil komme ut av skapet og leve åpent med sin legning. For hver gang vi har endret loven, har det parallelt bidratt til at samfunnet har endret holdning til homofili. Både tilhengere og motstandere av loven bruker barna som argument. Den fremste uavhengige talsperson for barn i Norge er Barneombudet. Ombudet har ett mål for øyet, å finne ut hva som er til det beste for barnet i enhver situasjon. Og Barneombudet er tydelig. Det anbefaler forslaget på alle punkter, både at homofile skal bli vurdert som adoptivforeldre, og at lesbiske skal få tilgang til assistert befruktning. På lik linje med heterofile par er det mange homofile par som nå får den muligheten. Til slutt vil jeg takke alle som sammen eller alene har talt de homofiles sak i mange år. Det koster å stå i vinden når det blåser, så jeg håper alle, hver og en, tar denne historiske dagen som en seier. La vedtaket i Odelstinget i dag være en kjærlighetserklæring til alle par, uansett legning, som har funnet kjærligheten. For, som kjent: Størst av alt er kjærligheten! Helt til slutt vil jeg på vegne av familie- og kulturkomiteen ta opp forslag nr. 8, som er omdelt i salen.