Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-04-23:
Det er en styrke at vi i norsk politikk kan finne løsninger over blokkgrensene i saker hvor forutsigbarhet og langsiktighet er avgjørende. Pensjon er en slik sak. Pensjonsreformen er behandlet og lagt frem i ulike faser av reformarbeidet av to ulike regjeringer, først av den borgerlige regjeringen og nå konkretisert av den rød-grønne regjeringen, og den er basert på to forlik i Stortinget. Behovet for en pensjonsreform er vel dokumentert. Allikevel hører vi fra enkelte, og, ironisk nok, mest fra dem som vil bruke enda mer av pensjonsfondet, at det ikke er behov for noen pensjonsreform fordi vi har et så stort pensjonsfond. La meg da bare peke på to forhold. Det ene er at vi i Norge har en vekst i pensjonsutgiftene som ligger på toppen i Europa, ja selv etter pensjonsreformen vil pensjonens andel av bruttonasjonalproduktet frem til 2050 gå fra i underkant av 6 pst. til 12 pst. Med andre ord: Pensjonsutgiftene som andel av verdiskapingen vil bli fordoblet i løpet at den perioden, og det plasserer oss på europatoppen. Det andre er at de pensjonsforpliktelsene som staten allerede har inngått, er langt større enn pensjonsfondet. La meg også legge til at det ikke er noe særegent for Norge å ha et pensjonsfond. Det som er særegent for Norge, er at mens de fleste andre europeiske land har store private pensjonsfond, har vi i Norge et stort statlig pensjonsfond. Vår utfordring er derfor å ikke tappe det statlige pensjonsfondet, men fremme privat sparing slik at vi kan få en bedre balanse mellom statlig og privat sparing. Dette er viktig for å trygge pensjonene fremover. Høyre har helt siden begynnelsen av 1990-tallet understreket viktigheten av å få til en pensjonsreform. Målet for en pensjonsreform er å skape større trygghet for pensjonen, både for dagens og fremtidens pensjonister. Det er ikke alle pensjonister, ei heller i den vestlige verden, som kan føle seg trygge på at pensjonen står på deres konto hver måned. Jeg mener at vi gjennom en pensjonsreform bidrar til å skape større trygghet for pensjonen. Det andre som er viktig med en pensjonsreform, er å unngå at vi legger en utgiftsbombe under fremtidens skattebetalere. Hvis man ikke er villig til å gjennomføre en pensjonsreform i dag, vil morgendagens politikere stå overfor et valg mellom kraftige utgiftsreduksjoner og kraftige skatteøkninger. Derfor er det viktig at vi tenker langsiktig. Det er viktig at vi fortsetter å bygge opp pensjonsfondet, for det er ikke slik, som jeg har vært inne på, at pensjonsfondet engang dekker alle de pensjonsforpliktelsene som staten har inngått i dag. Dernest er det viktig at vi nå gjennomfører en reform som bidrar til å dempe veksten i pensjonsutgiftene. Like viktig er det at man fremmer arbeidslinjen, nemlig at man gjør det mer lønnsomt å stå lenger i arbeid. Fundamentet i pensjonsreformen baserer seg på Pensjonskommisjonens forslag og det forslaget som sentrum–høyre-regjeringen la frem og fikk behandlet i Stortinget våren 2005. Dette fundamentet ligger fast også etter konkretiseringen fra den rød-grønne regjeringen og det forliket som er undertegnet i Stortinget. Jeg er glad for at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har stått sammen gjennom hele denne prosessen. På noen områder mente vi at det var behov for endringer i konkretiseringen som var lagt frem fra den rød-grønne regjeringen. Men dette dreier seg om justeringer av et forslag, for selve fundamentet i pensjonsreformen står seg også i forhold til det forslaget som vi var med på å legge frem. Vi er glad for at vi har fått til en forbedret ordning når det gjelder omsorgspoeng. Vi hadde ønsket at man kunne få opp opptjeningstaket i pensjonen eller innføre pensjonspoeng for studenter. Vi jobbet også for å få til bedringer for de private pensjonsordningene. Jeg skal ikke legge skjul på at vi reagerte på at den rød-grønne regjeringen senket opptjeningstaket i pensjonen. Opptjeningstaket er viktig for å gjøre folketrygden relevant for alle inntektsgrupper. Jeg er litt overrasket over at ikke venstresiden og sosialdemokratene ser viktigheten av at folketrygden er relevant for alle inntektsgrupper. For en del inntektsgrupper vil man, også når opptjeningstaket blir liggende på 7,1 G, oppleve et ganske kraftig fall i godtgjørelsen når man blir pensjonist. Det gjør at en del inntektsgrupper vil belage seg på annen form for pensjonssikring, og dermed blir folketrygden mindre relevant. Vi mente det var viktig å få opp opptjeningstaket nettopp for at alle inntektsgrupper skulle føle at folketrygden er relevant for dem. Det andre knytter seg til de langtidsutdannende. Når man senker opptjeningstaket, gjør det at de langtidsutdannede kommer forholdsmessig dårligere ut. Derfor er det slik at de borgerlige partiene stod hardt på for enten å få opp opptjeningstaket eller å få innført pensjonspoeng for studenter. Det er også slik, som vi understreket da dette ble lagt frem, at vi i siste runde mente at det var viktigere å få innført pensjonspoeng for studenter enn å få den marginale økningen i opptjeningstaket, men vi måtte konstatere at regjeringspartiene ikke var villige til å få til en slik veksling. Så stiller noen spørsmålet: Når man ikke har fått gjennomslag for sine primære krav, hvordan kan man da likevel stille seg bak en pensjonsreform? Det er ganske enkelt fordi selve fundamentet i pensjonsreformen, å fremme arbeidslinjen og redusere utgiftsveksten, står seg i forhold til det forslaget vi selv la frem. På ett område kan vi imidlertid konstatere at Stortinget deler seg i to, og det er i synet på privat sparing. For Høyre er det grunnleggende positivt at personer sparer privat. Det at man tar ansvar for eget liv og ikke bare lener seg tilbake og stoler på den statlige sparingen, og at folk tenker langsiktig, er viktig for Høyre. Vi mener også at mange vil ha behov for å spare i tillegg til det som ligger i den offentlige pensjonen. Ikke alle kan forholde seg til en statlig A4-ordning, men har behov for en mer fleksibel løsning, kanskje fordi man går litt inn og ut av arbeidslivet, eller kanskje rett og slett fordi man ikke er i arbeid. Dessuten mener vi det er viktig å få til en bedre balanse mellom den statlige og private sparingen. Det som gjør Norge til et annerledesland når det gjelder pensjon i Europa, er at der andre land har stor privat sparing, har vi i Norge stor statlig sparing. Jeg er glad for at vi har fått gjennomslag for at man nå redder den tredje pilaren i pensjonssystemet. Vi hadde selvfølgelig ønsket at man hadde kommet enda lenger, men det betyr i hvert fall at den tredje pilaren står der – om noe sped – frem til valget i 2009, men det er vårt ønske at vi etter hvert skal klare å styrke også det elementet i det fremtidige pensjonssystemet. Det er sjelden jeg får så mange og så sterke reaksjoner som jeg fikk da Regjeringen med et pennestrøk sviktet sine forpliktelser i de private pensjonsordningene – fra uførepensjonister som hadde spart i individuell livrente, arbeidstakere som benyttet seg av kollektiv livrente, eller de mange som benyttet seg av IPA, privat pensjonssparing. Jeg tror det er viktig at også regjeringspartiene drar lærdom av den saken, for er det noe staten ikke skal gjøre, så er det å bryte sine forpliktelser overfor enkeltmennesker. Men vi har som sagt fått dette spede benet på plass igjen. Jeg er glad for at det nå skal legges frem en ny ordning som skal gjelde fra 2008. Det som også vil bli en diskusjon, er hvilke skatteregler som knytter seg til den nye private pensjonsordningen. Fra Høyres side mener vi at det i utgangspunktet bør være en symmetri i beskatningen, slik at når man får 28 pst. i fradrag for pengene man betaler inn, burde det også være 28 pst. beskatning av de pengene man tar ut. Jeg regner også med at vi vil få en diskusjon om både individuell og kollektiv livrente i tiden fremover. Høyre er glad for at vi er kommet frem til et forlik. Det skaper større trygghet for pensjon både for dagens og fremtidens pensjonister. Det er viktig for generasjonsregnskapet. Som politikere har vi ikke bare et ansvar for våre velgere i dag, men vi har også ansvar for dem som ikke har stemmerett, men som etter hvert skal overta ansvaret for Norge. Vi ønsker å ha balanse i det generasjonsregnskapet.