trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-04-16:
Jeg noterte at statsråden innenfor sine tilmålte minutter ikke tok opp forespørsler fra saksordføreren, så vi prøver igjen for å se om det kan bli tid til det. Det gjelder de studentadministrative opplysninger der tredjemann forlanger utlevert opplysninger om studerende ved våre høyskoler og universiteter, fordi de skal utnyttes kommersielt. Spørsmålet er: Er det tilfredsstillende for statsråden at de kan gjøre det med offentlighetsloven i hånd? Det andre jeg tok opp, var datalagringsdirektivet – om statsråden hadde noen synspunkter på det spørsmålet som det hastet så veldig med å få vedtatt i fjor, og som det ikke lenger haster med. Det ble først utsatt til 1. juli, og senere er det blitt utsatt på ubestemt tid. Det kan det også være av interesse for Stortinget å få en vurdering av statsråden på.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-04-16:
Jeg må si meg enig med representanten Haugli på ett punkt og uenig på et annet. Jeg er enig i det han fremholder, at kritikken som har vært fremme mot at det er en relativt høy omgjøringsprosent i Personvernnemnda, ikke er tegn på at Datatilsynet tar feil av rettstilstanden, eller at Personvernnemnda lever i en annen verden. Dette er et utslag av at man har en reell totrinnsprosess. Det som kunne bekymret oss mer, var hvis det var et meget stort antall klagesaker som endte i Personvernnemnda. Men det forholder seg også slik at de aller, aller fleste slår seg til ro og aksepterer de løsningene som de har fått anvist fra Datatilsynet. Når det så gjelder angrepet på representanten Skei Grande, som hun sikkert kan følge opp selv, må jeg si – og det er her jeg er uenig med representanten Haugli – at jeg har litt av den samme følelsen som representanten Skei Grande når man lytter til statsråden. Jeg har lært meg å lytte slik: Man begynner med fanfaren, nemlig at personvern er viktig. Ouverturen går så rett over til at man gjør oppmerksom på at dette er et hensyn som avveies mot andre hensyn. Og hver gang det henvises til en avveiningssituasjon, har jeg til gode å se at statsråden virkelig sier at her må vi faktisk gi slipp på litt effektivitet, fordi vi anser personvern for å ha forkjørsrett. Jeg håper jeg lever lenge nok til å ta feil i dette. Man kan jo også justere kursen, og kanskje senere statsråder vil justere nettopp denne, men jeg tror ikke vi skal late som om statsrådens departement er den store pådriver i personvernspørsmål. Det er det altså Datatilsynet som er, og det er derfor vi har det. Jeg tror også vi kan trøste oss litt med at det fra en av de viktigste kildene til norsk rett for tiden, nemlig EU-kommisjonen, blåser nye vinder. 25. januar i år ble det fremlagt et nytt rettsgrunnlag i forbindelse med evalueringen av direktivet fra 1995, som nettopp legger vekt på en styrket borgerinnflytelse, styrket rettstrygghet når det gjelder personvern, og hvor ett av de mer konkrete forslagene er at alle Europas datatilsyn – Artikkel 29-gruppen, som den også kalles, og hvor vårt eget datatilsyn møter som observatør – skal styrkes. Det er klart at hvis dette går gjennom i Europaparlamentet, vil også vårt eget datatilsyn bli styrket som følge av rettsutviklingen i EU. Det setter vi pris på, vi som er tilhengere av EU.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Det var representanten Trine Skei Grandes innlegg som fikk meg til å tegne meg på nytt. Men før jeg går inn i det, og siden ingen andre har nevnt det, vil jeg knytte noen kommentarer til Personvernnemnda, som jo er klageinstans for saker behandlet av Datatilsynet. I meldingsåret omgjorde Personvernnemnda Datatilsynets vedtak i seks av 14 behandlede saker, og det er en vesentlig høyere andel enn i tidligere år. Jeg vil bare presisere at vi legger til grunn at dette ikke er et resultat av dårligere saksbehandling hos Datatilsynet, men heller et uttrykk for at flere saker har vært sammensatte og prinsipielle. Jeg vil minne om også at det totale antall klagesaker er lavt, tatt i betraktning Datatilsynets betydelige saksmengde. Representanten Trine Skei Grande sier at barn og unge får signaler om at deres personvern er uviktig, og at det er liksom signalet samfunnet gir. Det er jeg uenig i. Jeg mener at dagens ungdom har et langt mer reflektert forhold til privatlivet enn det tidligere generasjoner har hatt. De bruker sosiale medier, redigerer sine personverninnstillinger på Facebook osv. Jeg synes Skei Grandes dagbokeksempel viser at ting ikke var bedre før, og at teknologi kan være personvernfremmende. Mens private notater den gangen kanskje var beskyttet av en liten hengelås på en bok, kan dagens ungdom legge private notater på en pc og beskytte det med passord og på andre måter, gjennom f.eks. tilgangskontroller. Det vi må bli bedre på, er å lære barn og unge å beskytte eget personvern. Papiret på avveier er ikke godt personvern. Generelt er det noe veldig tilbakeskuende, romantiserende og teknologipessimistisk i mange av disse personverndebattene. Papir er ikke bedre enn elektronikk, men elektronikken må reguleres. Eller for å si det på en annen måte: Politikken må følge elektronikken. Avslutningsvis vil jeg bare si at selvfølgelig er personvernet under press, men alt var ikke bedre før.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Nå ser jeg at representanten Trine Skei Grande har forlatt salen, men det var et veldig spesielt innlegg vi fikk fra henne her på slutten. Jeg vil for det første ta avstand fra den elendighetsbeskrivelsen hun gir. Det er rett og slett ikke riktig at ungdom ikke har noen private soner. Og for det andre: Når det gjelder Arbeiderpartiets holdning til personvern, er det nedfelt i samlede komitémerknader – vi står altså sammen om det aller meste av det som kommer her i dag. Vi har, som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg, i regjering vært med på å styrke Datatilsynet med 10 mill. kr, dvs. nesten 50 pst. Men i motsetning til Venstre ser vi at personvern er ikke noe absolutt enten–eller. Vi må vurdere ulike hensyn, og iblant må vi også gjøre inngrep i personvernet, men det må selvsagt balanseres. Det er altså ikke slik at personvern er et trumfkort som man kan slenge inn, som oppveier alle andre samfunnsmessige hensyn. Så vi ser ulikt på det i forhold til Venstre. Jeg tror det absolutt viktigste signalet vi gir herfra i dag, er å si at barn og unges personvern er viktig. Vi er alle sammen, tror jeg, opptatt av det, og vi må styrke innsatsen for at barn og unge kan ivareta sitt personvern bedre.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2012-04-16:
Eg føler ikkje noko stort behov for å seie så kolossalt mykje utover det som representantane Tetzschner og Haugli har gjort greie for, for det er stor einigheit i komiteen om denne saka. Vi har kvart einaste år, når vi har behandla årsmeldingane, påpeikt at personopplysningar er under eit sterkt press. Eg har likevel lyst til å nemne spesielt det som komiteen har sagt vedrørande helseopplysningar. Komiteen har vilja understreke verdien av at helseopplysningar vert behandla forsvarleg. Hovudregelen er at bruk av helseopplysningar til anna enn behandlingsretta formål skal vere basert ut frå informert samtykke. Det er eit sentralt personvernprinsipp og skal sikre den enkelte ei reell moglegheit til å bestemme over bruken av eigne personopplysningar. Sjølv om samtykke er hovudregelen, er det dessverre urovekkjande å registrere at fleire og fleire helseregister vert oppretta utan at dei registrerte medverkar til det. Så vil eg òg nytte anledninga til å vise til Innst. 275 L for 2010–2011 om datalagringsdirektivet. Eg skal ikkje gå noko lenger inn på det, for det var ein grundig debatt om dette då den saka var oppe i Stortinget. Eg vil òg vise til at Framstegspartiet i sitt alternative budsjett for 2012 har auka løyvingane til Datatilsynet med 5 mill. kr. Det gjorde vi fordi vi meinte at det var særdeles viktig at Datatilsynet hadde arbeidsforhold som gjorde at dei hadde moglegheiter til å arbeide effektivt og kunne ta det som var nødvendig for å sikre at personopplysningar vert tekne vare på. Elles vil Framstegspartiet støtte forslaget frå Venstre. Vi synest det er greitt at det vert fremma framlegg om å be regjeringa utarbeide forslag til lovendringar som sikrar at enkeltpersonar får eigedomsrett til eigne data og personopplysningar. Eg ser ikkje nokon fare i at ein kan støtte dette forslaget, for ein har full moglegheit til, når dette kjem fram for Stortinget, å behandle dei forslaga som eventuelt vil måtte komme, og då ta stilling til om det er nokon av dei forslaga ein vil støtte eller ikkje.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2012-04-16:
Vi har i media registrert fleire tragiske ulykker der demente har teke seg ein tur ut i det fri og ikkje funne tilbake igjen til der dei oppheldt seg. Det har vore stilt spørsmål ved om det er godt nok at dei har ein alarm på seg. Då vil ein kunne registrere at det har skjedd noko, men ein veit ikkje kor det har skjedd, og ein finn dei på eit tidspunkt som gjer at det ofte har fått eit tragisk utfall. Vil statsråden vurdere bruk av GPS på demente, noko som kan medføre at ein innan kort tid kan finne slike personar dersom dei skulle kome bort frå den institusjonsplassen dei har? Eg har forstått det slik at Datatilsynet støttar ei slik ordning.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-04-16:
Personvernet er en grunnleggende rettighet for alle mennesker. Personvernutfordringene er sektorovergripende. Derfor er det viktige temaer å diskutere i denne salen. Avveiningen mellom personvernhensyn og samfunnshensyn er krevende. Personvernet er under press, og stadig ny teknologi muliggjør mer overvåking. Vi politikere har et klart ansvar for å sette grenser for teknologien. De teknologiske mulighetene gjør at det samles inn en stadig økende mengde informasjon. Det gir oss utfordringer i flere sektorer – i alt fra helsesektoren, arbeidslivet og til sosiale medier. I helsesektoren kan de teknologiske mulighetene lette samarbeidet og bedre informasjonsflyten til beste for pasienten. Helseregistre benyttes også til viktig medisinsk forskning og til iverksetting av forebyggende tiltak i folkehelseperspektiv. Samtidig fører muligheten med seg et svært høyt krav til sikkerhet, siden informasjonen som samles inn, er spesielt sensitiv og ikke må komme uvedkommende i hende. Personvernutfordringer i arbeidslivet har økt i omfang de siste årene. Ny teknologi gjør det så billig å overvåke ansatte at det ikke lenger er et kostnadsspørsmål. Det er enighet om at alle har krav på en viss grad av privatliv – også på arbeidsplassen. Ukritisk overvåking av ansatte vil føre til at den ansattes personvern blir skadelidende. Nå er det slik at mange overvåkingstiltak er positive for den ansatte, ikke minst av sikkerhetshensyn. Men det er dessverre slik at prinsippet om medbestemmelse – dvs. at ansatte skal være med på å vurdere behov for og utforming av kontrolltiltak – ikke bestandig blir fulgt opp av arbeidsgiver. Den ansatte har òg rett til innsyn i opplysninger som angår vedkommende. Rådgivingstjenesten slettmeg.no ble opprettet for å veilede og hjelpe dem som føler seg krenket på nett. Jeg er glad for at denne tjenesten nå videreføres. Det er åpenbart at det er behov for både bedre informasjon og veiledning om hva det er lov til å publisere på nett, og behov for hjelp til å få slettet både ulovlig publisert materiale og ting som en selv har lagt ut i et ubetenksomt øyeblikk. Dette gjelder alle, men kanskje særlig barn og unge. Sosiale medier har mange positive sider, men skyggesiden er at det også kan brukes til grov mobbing og til publisering av uønsket informasjon om enkeltpersoner – med ønske om å skade. Senterpartiet er sterk motstander av datalagringsdirektivet. Vi synes ikke det er greit at staten skal lagre all informasjon om hvem du snakker med, hvem du sender SMS til, hvem du sender e-post til, og i realiteten hvor du til enhver tid befinner deg. Senterpartiet mener at datalagringsdirektivet er en betydelig krenkelse av den enkelte borgers personvern. Vi ønsker ikke at staten skal pålegge lagring av detaljerte opplysninger om borgernes hverdagslige gjøremål. Vi mener at den nytten politiet måtte få av dette, på ingen måte står i forhold til de store utfordringene det gir for den enkeltes personvern.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-04-16:
Jeg tror statsråden og jeg har litt ulike vurderinger av personvernet. Personvern brytes jo alltid opp imot andre interesser, og da er det ulike nivå der vi syns at personvernet skal tape. Jeg reagerte litt på startsetningen i innlegget til statsråden: Hun startet med å si at effektivisering er en grunn til å la personvernet tape. Hun nevnte to områder der man måtte la personvernet tape overfor andre hensyn, og da mener altså statsråden at effektivisering er et hensyn der personvernet bør tape. Det syns jeg statsråden bør begrunne, for da er ikke personvernet mye verdt. Jeg tror nok at vi er uenige om hvilket nivå personvernet skal slå inn på uansett, men det er ikke mye verdt hvis vi må la det tape fordi vi skal gjøre ting mer effektivt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-04-16:
Min bemerkning om barn og teknologi var basert på en enstemmig formulering i utvalget som har vurdert vårt personvern, og som bl.a. representanten Tetzschner har vært medlem av. Det påpekes der at vi i dag har så mange måter å overvåke barn og unge på, fra voksnes side, at det setter hele personvernet vårt under et enormt press. La meg få forklare det kort. For det første tror jeg nok at veldig mange ungdommer i dag, både i debatten seg imellom, i opplæringa på skolen og på andre felt, blir mye mer bevisstgjort på hva de legger ut på nettet. Det er bra, sjøl om jeg tror at mange kommer til å oppleve at de ikke var nok bevisst på det og ikke fikk nok rådgiving. Men det jeg snakker om, er voksnes overvåking av barn. Når man i sosiale sammenhenger opplever at voksne tar opp mobiltelefonen for å sjekke hvor 16-åringen er, og konstaterer at opp og ned og opp og ned av den bakken må bety at 16-åringen faktisk er på aketur med sine venner, sjøl om man er 16 år, mener jeg det er for mye informasjon som foreldre skal sitte på, og det skjer. Mens foreldre i min generasjon hadde en debatt om hva som var mitt personvern som barn, opplever jeg i dag at det ikke er noen debatt om hvor mye voksne kan overvåke barn, hvor grensen går for at barn også skal ha et privatliv, hvor grensen går for at du som 16-åring faktisk kan få chatte med noen du har lyst til å chatte med uten at mor og far vet det, at du faktisk kan ha noen soner i livet ditt som er dine egne, som ikke foreldre har innsyn i, og som kanskje du har kontroll på, og som du opplever som dine egne. Jeg ser at skoleportalene som blir utviklet, gjør at lærere kan gå inn på de mest private sfærene til skoleelever i dag uten noen form for stengsler, uten at elevene sjøl vet det, og overvåke aktiviteten de f.eks. har på nett. Dette gjør vi uten debatt. Det jeg tror vi får da, er en generasjon med barn som får beskjed om at deres privatliv er ikke noe verdt. Det å ha en sone som er bare din, eller det å chatte med en kjæreste når du er 16 år, er noe som faktisk tilhører bare deg. Det har ikke voksne noe med, enten det er læreren din eller mammaen din. Det aldri å la barn og ungdom få ha noen private soner tror jeg skaper en generasjon som heller ikke har respekt for privatlivet til andre. Og da tror jeg at om 20–30 år kommer privatlivet og privatlivets rettigheter i denne sal til å stå like svakt som det står i Arbeiderpartiet for tida. Da er det veldig få grunner til å prioritere privatliv foran andre grunner – ja, når statsråden sjøl ikke gjør det overfor effektiviseringstiltak, er vi ille ute.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Det er helseministeren som har ansvaret for nødvendig lovgivning som kan sørge for at vi bruker GPS-teknologi for å finne igjen demente. Det er ingen tvil om at det er en krevende debatt som har mange nyanser. Men jeg mener at med de rette forutsetningene og de rette forbeholdene vil det være en god mulighet, og jeg vil ikke fra mitt departement sette meg imot at den type teknologi innføres dersom helseministeren mener det er en hensiktsmessig måte å bidra til at vi kan sikre personer som har behov for det. Men jeg tror det er viktig at vi finner systemer som gjør at man kan samtykke til den type bruk mens man er i stand til å gi et bevisst samtykke. Det vil være det tryggeste og aller beste, men i tilfeller der det ikke er nødvendig, må vi eventuelt vurdere andre måter å løse det på.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Når det gjelder det første spørsmålet fra representanten Tetzschner, er det riktig at Kunnskapsdepartementet har sagt at offentlighetsloven går foran personopplysningsloven ved utlevering av såkalte klasselister fra universitetene. Så er det viktig at den som mottar slike opplysninger, må behandle dem i tråd med regler i personopplysningsloven. Så er det sånn at offentlighetsloven skal gjennomgås. Jeg er kjent med at Justisdepartementet vil gjøre den type vurderinger, og da vil dette også være et naturlig tema å ta med i de endringene som eventuelt foreslås i offentlighetsloven. Når det gjelder datalagringsdirektivet og tidsplanen for det, er det samferdselsministeren som har det operative ansvaret. Saken er til vurdering i Post- og teletilsynet – om en del tekniske løsninger. Jeg er ikke i detalj kjent med hvor langt det arbeidet har kommet, men det er lagringsteknikk som har vært drøftet den siste tiden i tilsynet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Jeg tror representanten Trine Skei Grande må ha misforstått det jeg sa. Det jeg sa i mitt hovedinnlegg, var: «Personverninteresser må alltid veies opp mot andre interesser, som f.eks. effektivitet og sikkerhet i ulike sammenhenger.» Det betyr jo ikke at personvernet i alle de sammenhengene skal vurderes ned. Men vi ser at personverninteresser til stadighet må vurderes og blir vurdert og blir utfordret fordi vi finner fram til løsninger som kan være mer effektive og kanskje noe mindre sikre. Derfor ser vi at det er et press mellom nettopp de tre interessene. Jeg har ikke i mitt innlegg sagt at personvernet bestandig skal vurderes ned. Det jeg mente å få fram i innlegget mitt, er at det er flere forskjellige forhold som vi hele tiden må vurdere opp, og personverninteresser er ikke det eneste som skal vurderes.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
En kommentar til det som både Tetzschner og Skei Grande var innom nå: Regjeringen foretar personvernvurderinger nesten daglig i forhold til nye lovforslag, der vi gjør avveininger mellom ønsket om å bruke nye og effektive teknologier, nye måter å samle inn data på og nye måter å stille opp registre på. Det gjøres vurderinger av personvernet, og det gjøres beslutninger som hensyntar personvernet i svært mange saker. Så jeg vil avvise at vi ikke tar personvernhensyn. Så er jeg enig med dem som her sier at nye teknologiske løsninger gir nye muligheter, men kan også være utfordrende. Derfor er det viktig at vi får drøftet personvernet i en mer helhetlig sammenheng. Jeg ser også at vi må ha fokus på barn og unges personvern i tiden framover. Men når det gjelder hvilke aldersgrupper vi skal vurdere, mener jeg også det er stor grunn til å se på den voksne generasjonen. Jeg tror faktisk mange barn og unge har et minst like reflektert forhold til f.eks. å bruke nye sosiale medier som det foreldregenerasjonen har, og ofte tror jeg det er barna som lærer opp foreldrene til å ta nødvendige personvernhensyn når de er på sosiale medier. Jeg tror overtrampene vi ser, og behovet for å få hjelp til å komme seg ut av en del sånne situasjoner, er minst like store hos dem som er voksne, som hos dem som er barn og unge. Vi trenger å oppgradere vår kunnskap, og jeg ser fram til å diskutere personvern gjennom den stortingsmeldingen vi skal legge fram i høst.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Jeg må bare få lov å gjenta noen tall for representanten Schou, som sier at vi er imot konkurranse innenfor busstransportmarkedet. Det er altså sånn at NSB har ca. 30 pst. av markedet på de fylkesinterne rutene. Det vil si at 70 pst. fortsatt betjenes av andre private busselskaper. Det er i alle fall åtte store selskaper som utfører den type tjenester, og som er med på å konkurrere om oppdrag. Jeg har registrert at Konkurransetilsynet gjentatte ganger har vurdert de oppkjøpene som NSB har gjort innenfor busstrafikken, og funnet ut at de ikke er med på å begrense konkurransen sånn at det er grunnlag for å sette i verk tiltak. På dette området har jeg stor grunn til å ha tiltro til de vurderinger som Konkurransetilsynet gjør. Det overrasker meg litt at representanten Schou ikke ser at Konkurransetilsynet nettopp har gjennomført vurderinger av de oppkjøpene som har vært. Så er det ikke lenger sånn at Nettbuss har adgang til å kjøre for NSB når togavganger blir innstilt. Den tjenesten er konkurranseutsatt. Det skjedde i 2011. Så det er ingen fordel for Nettbuss når det gjelder å ta del i den delen av markedet. Så må jeg ha lov å si at det er litt merkelig å høre representanten Schou være så bekymret for at Nettbuss og NSB har samarbeid, for i 2009 stilte representanten spørsmål der hun var opptatt av å ha et billettsamarbeid mellom Nettbuss og NSB, nettopp fordi det skulle være bra for passasjerene. Det er jo vanskelig å få til et sånt samarbeid dersom Nettbuss ikke skulle drive i markedet. Så jeg registrerer at det er litt forskjell på hvordan representanten Schou ser på Nettbuss’ tilbud i bussbransjen, kanskje litt avhengig av hvilket utgangspunkt hun til enhver tid har.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Jeg blir stadig overrasket over representanten Schou. Det er åtte store selskaper som konkurrerer om busstransport i Norge. Da kan det jo ikke være feil at Nettbuss – som er en vellykket etablering – faktisk gir publikum de tjenestene de har behov for. Det gjør de fordi de vinner anbudene. De gjør det bra, de leverer tjenester i et marked som publikum etterspør. Jeg synes det blir en ganske merkelig sammenligning å si at regjeringen ikke er for private løsninger, når private har 70 pst. av hele markedet. Det høres jo mer ut som om Høyre er helt imot at det offentlige kan drifte noe som er effektivt og vellykket. Det høres ut som om det er det som er problemet – ikke at det er for få aktører i dette markedet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2012-04-16:
Jeg tror jeg vil anbefale statsråden å ta en samtale ikke bare med det monopoliserte busselskapet Nettbuss, men også med alle de andre aktørene, som det blir færre og færre av, for å høre om de opplever at det er grunnlag for å si at det blir en konkurranseskjevhet. I tillegg er det ikke overraskende, men det er synd at regjeringen er helt låst når det gjelder å slippe til andre aktører enn de offentlige ikke bare innenfor helsesektoren og skolesektoren, men også innenfor samferdselssektoren. Det er synd at man ikke er åpen for at det kan være konkurranse, og at private busselskaper kan være med på å befordre folk i både by og distrikt. Jeg opplever at det er positivt med konkurranse, men slik som regjeringen og statsråden nå har fremstilt det, vil man altså kunne ende opp med ett offentlig busselskap, at de vinner anbud etter anbud, og at man derved har fått nok et nytt monopol, og at NSB har blitt et busselskap. Nettbuss har altså en fot i alle markeder, både på fylkesnivå internt, i byene, mellom byene, på langstrekninger og i ekspressbussmarkedet. En undersøkelse fra NHO Transport i fjor viste at antall busselskaper har gått ned siden 2000. Jeg siterer fra rapport 1167/2011, en rykende fersk statusoppdatering for bussnæringen gjennomført av Transportøkonomisk institutt: «Antall selskaper som har vært involvert i ekspressbusstrafikken har gått ned etter 2003. I hovedsak kan dette tilskrives oppkjøp. Det er ikke sikkert at det er forhold innad i ekspressbussnæringen som er drivkraften bak dette. De selskapene som er store innen ekspressbuss er også store innenfor fylkesintern bussdrift.» Videre sies det at det fylkesinterne markedet er et betydelig større marked enn ekspressbussmarkedet. Jeg siterer: «Det er rimelig å anta at hovedeffekten er at utviklingen i ekspressbussmarkedet følger av utviklingen i det øvrige bussmarkedet, ikke motsatt.» Når Nettbuss nå gjør inntog i dette markedet, reiser dette spørsmål om konkurranse på ulike vilkår. Med kritikken fra Konkurransetilsynet og tallgrunnlaget fra Transportøkonomisk institutt som bakteppe bør ikke bare jeg, men også regjeringen være bekymret for konkurransesituasjonen i norsk bussbransje i dag. Hvordan vil statsråden sikre konkurransevilkårene i norsk bussbransje? Statsråden har nevnt mange gode tiltak for å sikre god konkurranse i dette markedet, men spørsmålet er om statsråden vil ta initiativ overfor NSB for å sikre at konkurransen skjer på like vilkår, at øvrige busselskaper får tilgang til de samme konkurransepre som Nettbuss – eller at Nettbuss må forholde seg slik øvrige aktører gjør, og at øvrige busselskap har samme fordel og tilgang til oppdrag med buss for tog, under overskriften «like vilkår og åpenhet i prosessene», og at konkurranseforholdene blir like.
Ingjerd Schou (Høyre), 2012-04-16:
Jeg har lyst til å understreke at Høyre har stor tillit til Konkurransetilsynets arbeid – la det ikke være noen tvil om det. Det er også bra med anbud på buss for tog. Men Nettbuss har altså fordeler, og når vi ser på den økningen som har vært i NSB-konsernet, tilskrives den bussvirksomheten og det at flere reiser med buss. Sånn sett er det her konkurransen bør være til stede – og at det er lik tilgang når det gjelder den. Når representanten Hov Eggen spør hva jeg mener med sunn konkurranse, er i alle fall første bud at det må være like vilkår. Her har altså Nettbuss mange fordeler. Jeg har bare lyst til å kommentere det statsråden sa om at forutsetningen for billettsamarbeid er at man har Nettbuss med. Hadde det vært opp til meg, skulle man hatt én billett for all kollektivreising, slik at folk opplevde at det var lett å bruke det som var kollektivtilbudet – at det sånn sett var samarbeid mellom offentlige og private. Mitt, og Høyres, utgangspunkt er jo at infrastruktur og tilrettelegging for kollektive løsninger har sitt utgangspunkt i publikum med behov for transporttjenester til og fra arbeid, skole og annet. Jeg skal være veldig kort: Jeg har avslutningsvis lyst til å understreke at det er reell politisk uenighet om hvorvidt private selskaper kan tilføre nyskaping, nye ideer, bedre tjenester og mangfold. Det tror ikke regjeringen, men det tror Høyre.
Siri Hov Eggen (Arbeiderpartiet), 2012-04-16:
Gjennom et oppslag i NTB 20. februar er representanten Ingjerd Schou glad for at det går så bra med togtrafikken, men vil gjerne privatisere persontrafikken på jernbanen ytterligere. Den politiske ønskedrømmen ble også gjentatt nå i debatten. Det er jo den tilsvarende politikken vi så fra regjeringen i 2001–2005. Da ble NSBs kompetanse bygd ned, og kapasiteten var lav, med liten nybygging. En slik utvikling trenger ikke jernbanen, og denne regjeringen har snudd den utviklingen. Så er det sånn at Nettbuss’ andel er 30 pst. når vi måler antall busser, og ikke 40 pst., slik Ingjerd Schou sier i denne interpellasjonsdebatten. Nettbuss har økt sin markedsandel på bakgrunn av tre faktorer: De har vunnet anbud for by- og fylkesinterne bussruter, de har kjøpt opp eksisterende busselskaper, der oppkjøpene er godkjent av Konkurransetilsynet, og de har utviklet TIMEkspressen, et positivt tilskudd til fylkesoverskridende rutebiltransport. Jeg må tillate meg å spørre representanten Schou hvilke av disse faktorene som ikke er forenlig med sunn konkurranse. Arbeiderpartiet er jo som kjent ikke tilhenger av økt statlig styring av markedet, men vi merker oss at det kan virke som representanten Schou ser for seg nye former for regulering og statlig styring, nettopp at staten i sterkere grad skal styre markedet. Til slutt: Arbeiderpartiet må påpeke at konkurranse i kollektivtrafikken i seg selv ikke er et mål, men kun et virkemiddel for å oppnå en effektiv bruk av ressursene. Noen tjenester er det fornuftig å konkurranseutsette, mens andre – som helse, utdanning og persontransport på jernbane – ikke bør konkurranseutsettes, da dette verken er bra for brukerne eller for effektivitet og kvalitet på tjenestene. For Høyre har det derimot i alle år framstått som et mål i seg selv – ikke et virkemiddel. Så her er det jo en slags debatt om epler og bananer, og Arbeiderpartiet registrerer at vi er ganske langt fra Høyres visjoner om at konkurranse er sunt for enhver pris.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-10-09:
Dagens forslag er et forslag fra Fremskrittspartiet om å få til en mer helhetlig plan for voksnes læring. Det er brei enighet i komiteen knyttet til mange av intensjonene bak forslaget. Vi ser at det er en utfordring innenfor voksenopplæringa i dag at mange av de tradisjonelle institusjonene har blitt mer innadvendt når det gjelder å utvikle egne studietilbud, og bruken av privatistordninger og annet har blitt veldig svekket etter Kvalitetsreformen i høyere utdanning. Derfor settes nye krav til å bruke nye former for etter- og videreutdanning, og da blir det å styrke voksenopplæringa viktig. Mens vi ser at voksenopplæringa har blitt dårlig behandlet under flere regjeringer, under flere regimer, ser vi nå at det er behov rundt omkring i landet for et stadig større påfyll av etter- og videreutdanning. Det var en gang en utdanningsminister – som jeg hørte – fra Portugal som sa at nå er samfunnet i ferd med å utvikle seg så fort at vi kan ikke utdanne folk til noe spesielt lenger, vi må utdanne folk til noe fleksibelt. I dag ser vi at det er et stort behov for relevant etter- og videreutdanning på veldig mange felt. Det er også et veldig viktig grep for mange distriktskommuner som har vanskelig tilgang til de høyere videreutdanningsinstitusjonene. Komiteen har vist til at det er et godt samarbeid mellom kommuner, fylkeskommuner og næringsliv, bl.a. gjennom bransjeskoler, for å styrke voksnes opplæring. Vi ser at fylkeskommunene, kommunene, NHO, LO, Nav, KS og utdanningssektoren gjør mye for å inngå forpliktende partnerskap når det gjelder karriereveiledning og mer formell kompetanse. Komiteen mener at det er et stort behov for å få til større samhandling innenfor voksenopplæringsfeltet, og mener at det må lages flere opplæringsløp som kan gi uformell kompetanse mer formelt preg. Det er sånn at det er et mindretall og et flertall. Flertallet kommer nok sjøl til å klare å argumentere for at de er imot forslaget, men Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre støtter forslaget som ligger i saken: «Stortinget ber regjeringen utarbeide en nasjonal tverrdepartemental plan for voksnes læring som skal synliggjøre og gi et bedre tilbud av relevant og god etter- og videreutdanning.» Vi trenger et løft på etter- og videreutdanning på mange felt i samfunnet. Vi trenger også større samordning, og vi trenger et løft av voksenopplæringsdelen, sånn at vi ser at vi klarer å bygge kompetanse og klarer å la den norske befolkninga henge med i den utviklinga som vi ser setter store krav til ny kompetanse på veldig mange felt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-10-09:
Jeg tror ikke man skal være så opptatt av at alt skal gjøres likt alle steder, men av at man faktisk finner gode løsninger på de ulike tingene. Min erfaring som lærer på videregående er at du utvikler fag ut fra hvilken elevgruppe du har foran deg. Det å kjøre historie for gullsmeder kan være ganske spennende. Det å kjøre historie for frisører kan også være veldig spennende. Men det å kjøre historie for frisører og gullsmeder er faktisk ganske vanskelig, det å klare å utvikle en spesiell vinkling på historiefaget som gjør at begge grupper utvikler en viss faglig glede og stolthet over sitt eget fag også knyttet til andre fag. Mitt spørsmål er: Klarer vi å dele opp dette slik at man kan gi lærere mulighet til å ha en slik spesifikk del også av allmennfagene på en måte som gjør det mye mer spennende for yrkesfaget også?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-10-09:
Jeg har et veldig enkelt spørsmål. Da Arbeiderpartiet gikk så klart ut i sommer og støttet forslaget vårt – var det SV som stoppet det?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-10-09:
Statsråden mener altså at det ikke er statens oppgave å tilrettelegge ulike etter- og videreutdanningsløp. For sjøl om det er kommunen som betaler disse prosentene – om det er 20 eller 25 pst. – så er det likevel staten som er tilrettelegger for utdanningsløpene. Og det å lage et eget, spesielt opplegg som gjør det mulig for disse 9 000 fortsatt å jobbe prosenter som lærer, men også få etter- og videreutdanning – det å lage et spesielt løp for dem – må staten gjøre. Da har nok tydeligvis statsråden misforstått forslaget, for forslaget handler ikke om å ta fra kommunen ansvaret for å ansette riktige folk. Jeg tror faktisk kommunene prøver å ansette fagfolk som har utdannelse i de fagene de underviser i, men de klarer det ikke alltid, for det er faktisk ikke nok folk som står klar på søkerlista.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2012-10-09:
Det er sånn i dag, som også representanten Skei Grande var inne på, at mer enn noen gang er det uklart hvilken framtid vi egentlig går i møte. Det var sikkert de færreste som for 50 år siden visste hva vi skulle jobbe med i dag, visste hvor sterkt informasjons- og kommunikasjonsteknologi skulle dominere vårt samfunn, og kunne si noe om hva slags evner som skulle til for å håndtere det. I lys av det er det mange som i de siste 20–30 årene også har hatt behov for stort påfyll av kunnskap, stort behov for etterutdanning, og mange har sikkert også hatt behov for videreutdanning for å kunne omstille seg og gjøre noe nytt. Jeg synes det er fint også at dette kommer til diskusjon i Stortinget. Men som representanten Skei Grande var inne på, er dette noe det har vært ganske bred enighet om ganske lenge i Stortinget og i komiteen om at det er et stort behov for. Så er spørsmålet om regjeringen skal utarbeide en nasjonal tverrdepartemental plan for voksnes læring som skal synliggjøre og gi et bedre tilbud av relevant og god etter- og videreutdanning. Jeg tror at intensjonen i det er god, men den beste jobben man kunne gjøre der, ville ikke være tilstrekkelig for å kunne si noe om det tilbudet som egentlig finnes der ute. Vi vet at veldig mye av læring foregår på arbeidsplassen gjennom kurs og kompetanseoverføring. Det finnes vanvittig mange organisasjoner som driver med læring for voksne. Det finnes fagskoler, høyskoler og universiteter. Noe av dette er lettere å sette i system enn annet. Det jeg tror det er et stort behov for å si noe om, er: På hvilken måte kan den kunnskapen som voksne tilegner seg gjennom veldig mange ulike utøvingsformer, brukes også inn mot de mer institusjonaliserte utdanningsinstitusjonene? Hvordan greier vi å vise på hvilken måte vi setter pris på den læringen som har foregått på arbeidsplasser og andre steder? Det finnes f.eks. et nasjonalt kvalifikasjonsrammeverk. Jeg skulle ønske at mer av den uformelle og ikke-formelle læringen ble tatt inn der, og at vi greier å synliggjøre bedre hvordan den passer inn i resten av utdanningssystemet. Det tror jeg er viktig. Jeg tror det er viktig at vi f.eks. greier å lage en bedre nasjonal fagskoleplan for å si noe om hvordan det tilbudet fungerer sammen på tvers av de ulike fylkene, etter at det er overført til fylkene. Jeg tror også det er på tide at vi setter oss ned med partene i arbeidslivet og snakker om hvordan vi sammen kan få til en enda større satsing på etter- og videreutdanning. Her vet vi at diskusjonen om livsopphold er en av de store sakene vi må klare å lande. Det har vært gjort vanvittig mye bra i denne perioden. Jeg vil særlig trekke fram den satsingen som regjeringen har hatt på BKA-programmet. Her er det mange voksne som har fått hevet sin grunnleggende kompetanse, mange voksne som er blitt satt i stand til å kunne tilegne seg mer utdanning. Vi må nesten bare fortsette på den jobben. Men jeg tror at litt av nøkkelen til å lykkes i dette arbeidet er at vi heller enn å lage en plan hvor vi prøver å putte alt inn i én bås, må la folk jobbe på flere arenaer på en gang.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2012-10-09:
Jeg registrerer at teknologien ikke står presidentbordet helt bi i dag.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-09:
Jeg har ikke blitt statsråd ennå, så jeg tror jeg holder meg på denne siden! Det er positivt at statsråden har samme oppfatning om og er positiv til voksenutdanning, og er tydelig på at hun ser behov for det. Men så til spørsmålet. I Soria Moria II står det bl.a. om livslang læring: «Etter- og videreutdanning er et av de viktigste verktøyene vi har for å kvalifisere folk til et yrkesliv som stadig endres, både i struktur og arbeidsmåter.» Der er vi enige. Regjeringen lover å «styrke informasjonsarbeidet, slik at flere blir kjent med sine muligheter for etter- og videreutdanning», og å «øke den offentlige støtten til voksenopplæring». Fra flere hold pekes det på at muligheten for voksenutdanning er vanskelig å finne ut av, og for lite kjent. Forslaget i denne saken går ut på å styrke informasjonen om hvilke muligheter som de voksne har, og gjøre de ulike tilbudene bedre kjent. Spørsmålet er: Har regjeringen innfridd sin lovnad om sitt mål på dette punktet?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-09:
Jeg vil i et senere innlegg komme tilbake med hva Fremskrittspartiet mener når det gjelder VO-sektoren. Det forundrer meg litt at statsråden ikke har satt seg inn i det. Det neste spørsmålet dreier seg om at antallet personer på uføretrygd har økt jevnt i en rekke år. Mange har pekt på at en stor andel av disse faktisk er i stand til å jobbe, og de har ikke minst selv lyst til å jobbe. Men de mangler ofte den kompetansen som må til i dagens arbeidsmarked. Et tettere samarbeid mellom voksenopplæringsaktører og Nav-kontorene, vil sannsynligvis føre til bedre og mer markedsrettet læring og bedre oppfølging av dem som befinner seg i Nav-systemet. Vil regjeringen støtte initiativet for en bedre samordning mellom voksenopplæringsaktører, arbeidslivet og Nav?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-09:
Jeg føler et behov for å komme med noe når det gjelder oppklaring i denne saken, for her er det tydelig at vi har snakket forbi hverandre og misforstått. Da er det litt dumt at det ikke har blitt tatt kontakt, slik at vi kunne hatt en dialog og kommet til enighet og forståelse. For det er helt riktig, som samtlige som har hatt ordet i denne saken har sagt, at dette er komplekst – det er et fryktelig vanskelig område. Det favner utrolig vidt. Samtidig er det utrolig mange tilbydere av voksenutdanning, og det skal vi være glade for. Men i dag ønsker faktisk tilbyderne av voksenutdanning å samarbeide tettere. Til det trenger de en nasjonal samordning på området, slik at dette kan organiseres på best mulig måte. Når det gjelder hvem dette skal være rettet mot, påpeker statsråden at det antageligvis er for dem som har lite utdanning. Vi lever i en global verden, og vi sitter ikke på vår egen tue og bestemmer hvordan arbeidsoppgavene skal bli utført. De endrer seg faktisk måned for måned og dag for dag. Dette gjelder innenfor alle sektorer – enten du har høyere utdanning eller om du har minimalt med utdanning. Derfor favner dette vidt – det må gjelde absolutt alle hvis vi skal følge med i verden. Det er slik det har blitt nå, og det nytter ikke å tro at vi kan sitte og ikke bry oss om det. Dette gjelder i høyeste grad både dem som har lav utdanning og dem som har høyere utdanning fra før. I dag er det også slik at du faktisk ikke trenger å være på campus for å ta en høyere utdanning. Du kan sitte på den ytterste nakne øy så lenge du har tilgang på strøm. Her må vi få til en samordning av hva som finnes av tilbud og få til en god oversikt over det, slik at den som ikke daglig er i kontakt med f.eks. opplæringskontorene eller andre når det gjelder informasjon om dette, har mulighet til å finne ut av dette på en enkel og grei måte, gjennom Internett f.eks. eller trykte opplysninger. Alle bruker faktisk ikke Internett i dag heller, så av og til er det behov for en papirbit. Alt i alt føler jeg vel at de ulike partiene er enige, og så håper jeg at vi i løpet av debatten har klart å rydde vekk noe, og at det ikke går prestisje i saken. Avslutningsvis vil jeg si at det er veldig bra med BKA-en som tilbys, men når de er ferdige med basiskompetansen, har de forhåpentligvis behov for videreutdanning i ettertid, og vi må sørge for at det kan bli en helhetlig utdanning.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-09:
Cirka 9 000 lærere i den norske skolen mangler undervisningskompetanse for de trinnene de underviser på. Alle er enige om at læreren er den viktigste faktoren for elevenes læring. Statsråden skrøt av at det satses veldig på videre- og etterutdanning til lærerne. Men faktum er at satsingen står på stedet hvil, og at mange ikke får den etterutdanningen de har behov for. Når det kommer til de lærerne som har minst undervisningskompetanse, er det ikke vilje til noen nasjonal satsing. I svarbrevet til representantforslaget understrekes det at det er et kommunalt ansvar å gi dette. Samtidig innrømmes det at statlige utdanningsmyndigheter har et medansvar og en rolle i etter- og videreutdanningen. Spørsmålet er da: Ser ikke statsråden nytteverdien av å prioritere å gi disse lærerne den nødvendige fagkompetansen gjennom et nasjonalt kompetanseløft?
Henning Warloe (Høyre), 2012-10-09:
Jeg vil først gi ros til forslagsstillerne for å sette et viktig tema på dagsordenen. Som flere har vært innom, så er etter- og videreutdanning – voksnes læring på ulike nivåer – en stadig viktigere del av samfunnets totale verktøykasse når det gjelder omstilling og omskolering. Men problemet på dette feltet er nok også – som kanskje har vært nevnt i tidligere innlegg – at vi snakker om et veldig komplekst område. Vi snakker om en rekke mennesker med svært ulike behov, med forskjellig utgangspunkt, og vi snakker om en rekke ulike aktører som på forskjellige nivåer gir mer eller mindre omfattende tilbud om utdanning for voksne arbeidstakere. Nettopp kompleksiteten i dette landskapet gjør det – etter vår oppfatning – vanskelig å tro at man skulle kunne løse alle problemer ved å lage det som i dette forslaget er kalt en plan. Det er mulig at årsaken til at Høyre skiller lag med de øvrige opposisjonspartiene i denne saken, er en litt ulik forståelse av uttrykket «plan». Vi tolker egentlig forslaget i denne saken om å lage en slik samlet plan for voksnes læring som et veldig omfattende arbeid, og vi mener at det ikke er åpenbart at det er lett eller hensiktsmessig å få til. Jeg vil også fra Høyres side gi ros til statsråden for et veldig godt svar til komiteen i denne saken. I svaret fra departementet og kunnskapsministeren gis det en veldig klar fremstilling av hvor komplekst, omfattende og mangfoldig dette landskapet er. Det er satt i gang en rekke tiltak, f.eks. BKA-programmet, som handler om basiskompetanse i arbeidslivet, som ble opprettet så sent som i 2006. En evaluering av dette programmet er i gang. Det er satt i gang en rekke andre tiltak i løpet av de siste årene av en del forskjellige aktører på oppdrag bl.a. fra departementet. Det er i det hele tatt et ganske dynamisk bilde vi ser akkurat nå. Det betyr at det er behov for å hente inn mer informasjon. Deler av det arbeidet pågår nå, og det kan godt hende at det på et litt senere tidspunkt er behov for å sette seg ned og forsøke å tegne dette landskapet på nytt. Men å lage en plan som kun skal gi en oversikt over et tilbud, er iallfall ikke Høyres oppfatning av hva en plan er. Informasjon og å gjøre tilbud tilgjengelig er det sannsynligvis alltid behov for. Men å lage en plan vil etter vår oppfatning være å bidra til å designe dette landskapet på nytt. Forslagsstillerne er også inne på det i sitt forslag, hvor det står at det er behov for en «strømlinjeforming» av tilbudet. Det er sannsynligvis en veldig stor utfordring når vi snakker om et så komplekst område som dette. Høyre står derfor på sin egen merknad i saken. Vi er enige i intensjonen i dette forslaget, men vi deler ikke den oppfatning at man på dette tidspunktet skal sette seg ned og lage en plan over hele dette området. Men bedre informasjon og bedre tilgjengelighet for brukere og for aktører vil alltid være et gode.
Henning Warloe (Høyre), 2012-10-09:
Dette med forholdet mellom realkompetanse og formalkompetanse er sannsynligvis veldig sentralt i denne debatten. Jeg har lest i svaret fra statsråden til komiteen i forbindelse med denne saken at Utdanningsdirektoratet skal utarbeide nasjonale retningslinjer for realkompetanse. Det er sannsynligvis et veldig godt tiltak. I tillegg er det en evaluering av BKA som gjennomføres. Det er opprettet en nasjonal enhet for karriereveiledning, og det er laget en avtale om statistikkarbeid og prognoser for framtidig kompetansebehov osv. når det gjelder voksenopplæring. Alle disse tiltakene gir i alle fall oss et inntrykk av at det foregår ganske mye på dette feltet. Spørsmålet til statsråden blir da: På hvilket tidspunkt vil det være naturlig å imøtekomme forslagsstillernes forslag i denne saken? Hvordan ser statsråden for seg at man eventuelt kan reformere – hvis det er behov for det – dette feltet?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-10-09:
Jeg kan berolige statsråden med at det var en snill og god versjon av Matteus-effekten. Den er nok kanskje litt SV-aktig. Den er nok litt hardere enn slik den faktisk har stått, for det står vel at: Den som har, den skal få, og det i overflod. Men den som ikke har, skal fratas selv det han har. Det er vel den brutale effekten i Matteus-effekten, og det var vel også den som gjorde at jeg tenkte at jeg kunne ta en replikk. Jeg vet at statsråden og jeg er like bekymret for drop-outen i videregående skole. Vi har ungdomskull som havner utenfor. Det gis i dag et tilbud – voksne uten rett – i en del private skoler, som Kristelig Folkeparti og regjeringen har laget et opplegg for i den nye privatskoleloven, og som fungerer. De har høyere søkningsandel enn det de har mulighet til å gi plass til. Min utfordring til statsråden i denne saken er: Har man et ønske om å kunne gå gjennom hvert fall det, for å se om behovet faktisk blir dekket, eller om det hadde vært smart å gi noen flere plasser som kunne tilby dette innenfor de private skolene?