Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-01-11:
Odels- og åsetesretten har vært en viktig del av norsk landbrukstenkning og juridisk kulturarv i svært lang tid. Det er imidlertid også på det rene at allerede før grunnlovsfedrene samlet seg på Eidsvoll ble det lagt opp til at odelsretten skulle avvikles. Begrunnelsen var i all hovedsak å fjerne innskrenkningen odelsretten utgjorde for eiendomsretten og hensynet til et mer effektivt landbruk. Grunnlovsforsamlingens flertall var klart uenig i den tankerekken og fikk etter betydelig strid nedlagt forbud mot opphevelse av odelsretten i Grunnloven. I 2003 la Landbruksdepartementets tall til grunn at nærmere 80 pst. av landbrukseiendommene med dyrket jord og skog og utmarksområder skulle være odelsjord. Det er vanskelig å forsvare denne forretten odelsretten gir de få som er familiært tilknyttet denne formen for landbrukseiendom. I realiteten er retten en grundig innskrenking av den eiendomsrett som resten av landets borgere har i forhold til sin eiendom, og den virker svært innsnevrende i forhold til utviklingen av landbrukspolitikken. Dette er i grunnen i all hovedsak de samme argumentene som ble brukt mot odelsretten for 200 år siden. En rekke av de hensyn odels- og åsetesretten i utgangspunktet er ment å ivareta, kan politisk ivaretas gjennom eksempelvis konsesjonslovgivning. På den måten kan en også raskere tilpasse lovverket den aktuelle situasjonen i landbruket. Det er ikke utenkelig at det å ha et rammeverk rundt landbrukspolitikken som er hundrevis av år gammelt, legger noen begrensninger i evnen til å utvikle et bærekraftig og moderne landbruk i 2011. Jeg synes det illustreres godt i flertallsmerknaden fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti i innstillingen, og som også representanten Marit Nybakk gjentok her fra talerstolen i dag, når de viser til at Christian Magnus Falsen i 1815 ga ut et skriv med tittelen «Norges Odelsrett, med hensyn paa Rigets Constitution», hvor han nettopp skrev at odelsretten hadde medvirket til at ingen i Norge hadde hatt mulighet til å samle seg store jordeiendommer. Slik er det i grunnen fortsatt, med noen få unntak, hvor staten er det største. Er det virkelig slik at norsk landbruk bør ha den samme enhetsstørrelse og struktur som i 1815? Jeg kan forstå at en ut fra et landbrukskonservativt ståsted, hvor utgangspunktet er at alt egentlig var bedre før, kan si at odelsretten er et gode. Imidlertid er det langt mer problematisk å se at odelsretten i seg selv skal bidra til å gjøre norsk landbruk mer levedyktig, mer lønnsomt og mer attraktivt som arbeidsplass. Derfor kan det være passende, ikke minst tatt i betraktning innlegget fra representanten Nybakk, å avslutte med noen ord som angivelig skal ha falt fra Christian Frederik i forbindelse med Eidsvollforsamlingens behandling av dette spørsmålet – det kan egentlig være en slags illustrasjon på det som fortsatt er odelsrettens forsvareres fremste argument. Hans syn er gjengitt slik: «Han troede man burde understøtte den, om dens Fordele endog kun ere Fordomme.» Jeg tar med det opp mindretallsforslaget på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre. Jeg gjør samtidig oppmerksom på at Fremskrittspartiets representanter naturligvis anbefales å støtte det forslaget, og subsidiært det forslag som antakelig vil bli tatt opp av Venstre noe senere i debatten.