Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Reindrift er viktig i mange fasetter, både som kulturbærer, for norsk matproduksjon og ikke minst som en næring som representerer et urfolk. Mange får inntrykk av at urfolket, samene, gjennomgående driver med reindrift. Det er jo ikke riktig, det er ganske få samer som driver med det. Men det er allikevel en usedvanlig viktig kulturbærer, og derfor er jeg – også på vegne av Arbeiderpartiet – veldig glad for at man i løpet av faktisk de siste årene har klart å få reindriftsavtalen i havn. Det kan drukne litt i lys av andre typer avtaler man forhandler om, men det er ingen tvil om at dette er et viktig virkemiddel for å videreutvikle næringen i tråd med de politiske målsettingene man har for reindriftspolitikken. For Arbeiderpartiets del har det vært viktig, på lik linje som med landbruket, at næringen sjøl kan forhandle med staten om sentrale spørsmål og økonomiske rammebetingelser for næringen. I så måte er det bra at man til tross for ganske marginale økninger i avtalen klarer å komme til enighet. Så har jeg lyst til å understreke at man vel kanskje skal lete lenge etter et matprodukt i Norge som har større potensial enn det vi her står overfor. Jeg har gitt uttrykk for det fra denne talerstolen før og vil gjøre det også nå, at jeg mener at det er noen særlige utfordringer denne næringen har, og som jeg faktisk i rettferdighetens navn opplever at både statsråden og regjeringen har fokus på. Det første er at jeg mener at her er det muligheter for å ta ut mer kjøtt, øke slaktingen og få økt omsetning. Jeg mener at det finnes vel knapt et produkt hvor man står overfor en slik etterspørselsside, og det er til alt overmål et produkt som smaker godt, men som også – etter mitt skjønn, i disse EAT-konferansetider – kan ha mange positive aspekter ved seg. Så det er all grunn til å understreke at her er det et stort potensial, og jeg mener at aktørene ikke tar det ut. Jeg var nylig og besøkte Rørosrein på Røros, og jeg er helt enig med saksordføreren – som for øvrig har gjort en glitrende jobb med denne saken – i at det er et enormt potensial også i foredlingsaspektet når det gjelder dette. Jeg må si at jeg syns det henger igjen, og at alle de grep som gjøres gjennom reindriftsavtalen som bidrar til at vi kan klare å foredle mer og bedre, vil ikke bare styrke den kulturelle bakgrunnen for denne næringen, men i aller høyeste grad norsk matproduksjon. Hos Rørosrein må jeg si at der produseres det høykvalitetsvarer som bare blir revet bort med en gang det legges i diskene – og de tar seg for så vidt ganske godt betalt, for å si det pent. Men det er bra produkter. Alle typer virkemidler, gjennom avtalen, men også ellers, som kan bidra til at vi kan klare å få opp foredlingsgraden, tror jeg vil være av det gode. Det har et enormt markedspotensial som kan utnyttes i mye større grad enn i dag. Det siste jeg har lyst til å nevne, og som ikke er mindre viktig, er at hvis vi skal klare å utnytte og øke produksjonspotensialet i reindriften, er vi fortsatt nødt til å holde et veldig intenst fokus på at reinflokkens størrelse tilpasses tilgjengelig beiteareal. Det kan smerte noen, men jeg mener at det er helt avgjørende. Vi må ikke hvile. Ifølge ressursregnskapet for reindriftsnæringen har det samlede reintallet vel gått ned fra 232 900 til 211 000 dyr, mener jeg. Det er bra at vi etter at vi i mange år har slitt med utfordringer med reintallet i deler av Finnmark, nå har dyretall som er bedre i samsvar med beitegrunnlaget. Men de endringer som ble gjort av Stortinget i reindriftsloven, hvor fylkesmennene bl.a. ble gitt adgang til å gå inn og regulere deler av en sida, er jo helt riktig, og et godt signal fra Stortinget, etter min mening, om at man holder trykket oppe. Det er ingen grunn til å hvile på laurbærene når det gjelder resultater for reindriftstallet. Hvis det rakner der igjen, forsvinner grunnlaget ikke bare for næringen, men også mye av det kulturelle aspektet som vi hegner om i dag.