Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-27:
Det er vanskelig å være unge og fattig. Derfor blir jeg så opprørt over at det er partier i denne salen som ved direkte vedtak i Stortinget foreslår å gjøre flere barn – ja, tusenvis – fattige. Representanten Høie svarte i en replikk til meg at det viktigste er at folk kommer i arbeid. Ja, vi har lagt om stønaden til enslige forsørgere, slik at man etter ett år må være i aktivitet, i utdanning eller på tiltak for å få stønaden, nettopp for at folk skal komme i arbeid. Det som er så viktig med den, er at disse familiene har en trygg inntekt mens de kvalifiserer seg, for det er vanskelig å være enslig forsørger – mye vanskeligere enn å være to. Det er mye vanskeligere for den enslige forsørgeren å greie det løftet å kvalifisere seg. Derfor har vi lagt om stønaden. Høyre kutter den, Fremskrittspartiet kutter den. Over 1 mrd. kr i året tas fra de fattigste barnefamiliene, de som er mest i risikosonen for å havne i fattigdom i flere generasjoner. Det mener jeg! Det er tusenvis av barn. Når vi også legger til det Høyre har tenkt å gjøre med barnetillegget i uføretrygden, nemlig å fjerne det behovsprøvde barnetillegget til de 30 000 barna som er i det systemet, vet vi at det er et direkte vedtak om mange flere – titusener – fattige barn. Det er vi nødt til å stoppe. Derfor har regjeringen satset på to av de viktigste tiltakene for å få ned barnefattigdommen. Det er å satse på barnevernet. Barnevern går som en svart, vond tråd gjennom generasjoner av vonde liv. Derfor er den satsingen vi har gjort gjennom flere år når det gjelder det kommunale barnevernet, så viktig. Det gjelder å komme for seint så tidlig som mulig, fordi disse barna og disse familiene må få hjelp tidlig. Jeg ser også på opposisjonens budsjetter. De kutter i det statlige barnevernet og legger mer penger til kommunene. Jeg skulle også ønske meg mer penger til kommunene når det gjelder dette. Men å kutte i det statlige barnevernet kan vi altså ikke gjøre før vi har tiltak på plass i kommunesektoren som gjør at disse barna kan få hjelp. De må få hjelp. Hvis ikke vet vi fra Navs egne tall og undersøkelser at det er en sikker sammenheng mellom det å ha det vanskelig som barn og det å få det vanskelig som voksen – få det vanskelig i neste generasjon, og i neste generasjon – fordi det er de bakenforliggende problemene som ikke blir løst. Det går ikke an å fjerne de statlige tiltakene som skal hjelpe de ungene som trenger de mest sammensatte og kompliserte hjelpetilbudene som ligger i det statlige barnevernet. Derfor er det ganske opprørende å se at de gjør det. Jeg er veldig glad for den satsingen som regjeringen nå gjør, for det vet jeg vil bety uhyre mye på sikt. Så er det innvandrerkvinnene. Mange av innvandrerkvinnene står langt fra norsk arbeidsliv når det gjelder kvalifikasjoner, men det gjør de også fordi de ikke er – kanskje gjennom en kultur – vant til at kvinner jobber, og kanskje får de heller ikke lov til det. Derfor har regjeringen satset på Jobbsjansen. Jobbsjansen er et oppsøkende tilbud til innvandrerkvinner, der de skal motiveres og kvalifiseres til å kunne komme i jobb. Det at kvinner har arbeid og egen lønn, er det som har gjort at de fleste kvinner i Norge ikke er fattige. Det er så utrolig viktig, men vi er nødt til å ha tiltak som satser mest mot denne gruppen, for det er også i denne gruppen vi ser at barnefattigdommen øker. I innvandrerfamilier med én forsørger, eller to, er kanskje ingen av dem i arbeid. Hvis mor får kvalifisering og arbeid, vet vi at det er det sikreste vi kan gjøre for at barn vernes mot fattigdom. Sånn er det i Norge, sånn har det vært her, sånn kommer det til å være i de aller fleste andre land. Det å satse massivt på at barnevernet forsterkes, slik at disse barna og ungdommene – og familiene – får hjelp tidlig, er uhyre viktig fattigdomspolitikk. Det å sikre at disse innvandrerkvinnene får begynt den lange vegen mot å få en jobb – det kommer til å ta flere år for mange av dem, så vi må være tålmodige – er uhyre viktig. Dette er langsiktig, god satsing mot barnefattigdom og for god inkludering av alle.