Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Mange norske bedrifter konkurrerer på det globale markedet og trenger konkurransedyktige rammevilkår. Fra bedriftene uttrykkes det bekymring for at energikostnader og CO2-regelverk for industrien er betydelig høyere og strengere enn de er i konkurrentlandene. Dette har vi også hørt tidligere i dag. I Norge leder industrien an i den teknologiske utviklingen innen energieffektive produksjonsprosesser for produksjon av metaller og materialer på mange områder. Forsvinner denne industrien, er de viktigste forutsetningene for å kunne gjennomføre banebrytende innovasjoner borte. Etter mange års ansettelse i Elkem Aluminium Lista, nå Alcoa Lista, kjenner jeg denne industrien godt. Elkems egne ingeniører startet i slutten av 1980-årene på en forbedring av Søderberg-ovnene for aluminiumsproduksjon. I løpet av 10–15 år var hele verket bygget om til et moderne verk med utslipp som konkurrerer med den best tilgjengelige teknologien som finnes i dag. Resultatet ble at bedriften reduserte CO2-utslippet med 350 000 tonn pr. år, tilsvarende 67 pst. Produksjonen er økt med 15 pst., mens bemanningen er redusert med 35 pst. i samme periode. De fleste andre utslipp som bedriften måles på, er redusert med opptil 90 pst. Teknologien er billig, og den er eksportert til mange verk i fire verdensdeler. Hadde ikke Elkems ingeniører stått på for innovasjonen, for å redusere utslippene, ville dette verket antakelig blitt lagt ned i 2011. Tilsvarende produserer Elkem Solar silisium til solceller, og bruker halvparten så mye energi som med tradisjonell teknologi. Sammen med Alcoa bygger nå Elkem et storskala anlegg på Lista for å produsere aluminium med 30 pst. lavere energiforbruk og mulighet for netto utslippsfri aluminiumsproduksjon ved at CO2-avgassen kan benyttes til kjemisk produksjon eller energiproduksjon. Så det er helt klart at industrien arbeider hardt for å redusere utslippene. Men hvis betingelsene er forskjellige fra Europa for øvrig, er det vanskelig. Jeg må også i dagens debatt nevne hva tidligere olje- og energiminister Åslaug Haga uttaler til Teknisk Ukeblad: «Norsk kraftkrevende industri er basert på fornybar kraft, har tøffe miljøkrav og verdens beste teknologi. Det er meningsløst å flytte ut produksjonen fra Norge. Selv om det er bra for det nasjonale klimaregnskapet, er det ikke bra for det globale regnskapet.» Dette er jeg helt enig med Åslaug Haga i. Jeg vil derfor utfordre statsråden på om han deler Åslaug Hagas uttalelser om at denne industrien er verdens reneste og bør forbli i Norge. EU ser på karbonlekkasje som den største trusselen for sin industri i landene, og de reviderte sitt kvotehandelsdirektiv i desember 2008. Der går det fram at de to bærende elementene som har betydning for norsk industri, er at bedrifter utsatt for karbonlekkasje skal få tildelt opp til 100 pst. frikvoter for direkte CO2-utslipp. Medlemsland kan gjennomføre finansielle tiltak overfor sektorer som er utsatt for karbonlekkasjen som følge av kvotekostnader som videreføres gjennom kraftpris. I Norge får den industrien kanskje 99 pst. av kraften fra vann, så vi skulle ikke pålagt industrien noen avgift for CO2. Den avgiften som blir innkrevd, går direkte inn til Statkraft og til staten. Så det er viktig at det føres en politikk der det blir lovt fra Regjeringen at man følger nøyaktig de samme – ikke bare tilnærmet like, men de samme – krav til kvotereguleringer, til frie kvoter, sånn at det ikke blir forskjell i utgiftene for norsk industri og for utenlandsk industri. Det er det industrien sitter og venter på. De har ingen forhåpninger om at det skal bli bedre i Norge. De er innovative, og de vil utvikle bedriftene sine, sånn at det blir minst mulig utslipp, men det må være identiske, like betingelser, ellers forsvinner den industrien.