Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-10-18:
Jeg vil også takke interpellanten for å ha tatt opp den alvorlige situasjonen som oppstår når psykisk syke må tas hånd om enten for å komme til behandling eller for å bli roet ned. Jeg tok sammen med Robert Eriksson, Harald T. Nesvik og Jan Arild Ellingsen opp dette spørsmålet i Dokument nr. 8:47 for 2005-2006. Da hadde vi også en debatt rundt dette, og under behandlingen av saken var det ingen av partiene som ønsket å støtte vårt forslag. Forslaget gikk jo ut på å opprette psykiatrisk ambulansetjeneste etter modell fra Helse Bergen i alle helseforetak, altså innenfor de fem helseforetakene vi hadde da. Alle var enige om at psykiatriske pasienter skal møtes med samme verdighet og tilbud om nødhjelp som pasienter med somatiske lidelser. De som deltok i den forrige debatten, var alle enige om at det var et problem at psykiatriske pasienter i økende grad ble fulgt opp av politiet, enten det var snakk om personer i psykisk ubalanse, ofte kombinert med rusproblem, som trengte akutthjelp, eller det var pasienter som hadde forsvunnet fra tvungen omsorg, og som ble hentet tilbake av politiet. Tall fra 2005 viste at Østfold-politiet hadde 735 utrykninger for å hente pasienter som de mente ikke hørte inn under deres ansvarsområde. Vi så jo også at Helse Bergen hadde 1 100 utrykninger første året som de ikke ville hatt om de ikke hadde hatt denne psykiatriambulansen. Det er et samfunnsproblem at politiet med sine knappe ressurser bruker tiden til oppgaver som andre har ansvaret for. Politiet har dessuten ikke den nødvendige kompetansen til å håndtere alvorlige psykiatripasienter, noe som kan føre til uheldige og farlige situasjoner. Det er også en svikt at alvorlig syke pasienter ikke blir fulgt opp av sykehuset når de forsvinner fra behandling. Det er faktisk helsepersonell og ikke politiet som har den nødvendige faglige kompetansen til å stille en diagnose. Der må jeg si jeg er uenig med Jan Bøhler, som mener at det er politiets oppgave å avgjøre om det er en psykiatrisk lidelse eller et rustilfelle man står overfor. Det er jo en svikt når politiet skal stå og avgjøre hvor denne pasienten eller personen skal få hjelp videre. Et akutteam med psykiatrisk fagkyndige etter modell av det som var opprettet i Bergen, burde, slik vi ser det, fremdeles være et krav innenfor alle helseregionene. Tjenesten i Bergen har vist gode resultater, som både politiet og helseforetaket og ikke minst også pasientene er veldig godt fornøyd med. Med andre ord: Det er en vinn-vinn-situasjon, og det har heller ikke hatt de store økonomiske konsekvensene. Den ambulansen er sivil. Den er utstyrt med moderne hjelpemidler, noe som er nødvendig når man skal håndtere alvorlig syke personer. Det er uverdig å bli hentet i en politibil når man er syk. Det har aldri vært spørsmål om hvorvidt vi skal ha ordinære legevaktambulanser her i landet, om det er et behov overalt, og om man skal finne egnede løsninger. Jeg mener vi må se det på samme måte når det gjelder psykisk syke. De bør kunne få den samme verdigheten og den samme sikkerheten for at de blir møtt på rett måte. Det vil selvfølgelig fortsatt være nødvendig med politiassistanse, men dette må være som et tillegg. De skal helst ikke komme først. Slik det er i dag, oppleves det både skremmende og nedverdigende, og ikke minst stigmatiserende, at psykisk syke blir hentet av uniformert politi. Det er ingen forbrytelse å ha en alvorlig psykisk sykdom. Disse pasientene må kunne få samme fagpersonell ved akuttilfeller. Det var enighet i komiteen om at dette var et problem, men det det var enighet om blant de fleste, bortsett fra Fremskrittspartiet, var at dette var noe som skulle ordnes mellom helseforetakene og politiet, noe som det har vært mye snakk om i dag. Det vi ønsket den gangen, var ikke å lage en blåkopi av det som er gjort i Helse Bergen, men at det skulle ligge som mal, og at det måtte skje noe, at det måtte være mye klarere krav til helseforetakene om å ta ansvaret sitt. Når det samme problemet nå tas opp halvannet år etterpå, bør det kunne settes spørsmålstegn ved om det flertallet som sist vedtok ikke å gjøre noe mer konkret enn det som er gjort nå, gjorde det rette. Det handler om å bedre arbeidsforholdene for helsepersonell og for politiet, men det som er alle viktigst, er å sikre en verdig, faglig og god behandling til denne sårbare pasientgruppen. Jeg vil ønske at dette blir vurdert på nytt, så man kan få klarere grensesnitt mellom politiet og helseforetaket og klarere retningslinjer for hvordan de skal samarbeide.