Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-01-09:
La meg bare starte med å si at også fra Høyres side er det et ønske om at man etter 2012 får faset ut perioden med tildeling av gratiskvoter. Det må det ikke herske noen tvil om. Det er en målsetting. Om den er gjennomførbar, det er noe helt annet. Jeg tror en debatt som dette vil stå seg på å ha en betydelig grad av realisme innabords, og at man tilnærmer seg dette på en måte som gjør at norsk industri klarer å henge med i svingene, i hvert fall at de har den nødvendige langsiktigheten med seg når de skal legge fremtidige planer. Jeg tror at debatten også krever litt ydmykhet, i hvert fall når jeg har i bakhodet den nære forhistorien rundt behandling av klimalov som vi har hatt i Norge. Norge var faktisk helt i front i Europa med hensyn til å utvikle handel med utslippskvoter. Det er liten tvil om at den posisjonen har vi tapt underveis, på den måten at mens EU i dag fullt og helt har blikket stivt festet på perioden etter 2012, konsentrerer altså vår saksbehandling seg om ikke engang 2009, men om å rydde opp etter 2008. Dermed er det blitt tapte år, også fordi norsk industri, som i utgangspunktet ikke på nytt nivå skulle bli tildelt gratiskvoter, kanskje har lagt alternative planer som gjør at vi har gått glipp av industriutvikling i Norge. Det er ingen tvil om at i disse spørsmålene om klimapolitikk har EU vært i førersetet i verdenssammenheng. Det tror jeg vi skal være veldig, veldig glade for. Jeg deler på mange måter statsrådens tilnærming til disse spørsmålene – at vi skal være ærgjerrige. Jeg har også tro på at det på sikt vil være lønnsomt for norsk industri å være best på disse områdene, for uansett, før eller senere, vil perioden med frikvoter være forbi. Men i denne sammenhengen har vi det som er virkeligheten, og det er den situasjonen vi er midt oppe i. Det er nemlig det forholdet at samtlige EU-land i dagens situasjon har en mulighet for å få tildelt annen kvotereserve. Dette har vi med Regjeringens forslag ikke lagt opp til så langt i Norge. Det tror jeg det er all grunn for regjeringspartiene til å ta på dypeste alvor, særlig etter de rapportene som ble lagt frem i høringen i går, som interpellanten er inne på. Jeg tror gjerne vi statistisk kan komme godt ut av det på klimautslipp i Norge om vi foretar en alenegang, men det gir ingen miljøgevinst globalt hvis vi navigerer i retning av at industri i Norge må legges ned fordi den må flyttes ut, til den andre siden av landegrensene, fordi rammevilkårene der er blitt bedre. Det er faktisk det som er det avgjørende spørsmålet for en del selskap i dag. Derfor håper jeg at statsråden i sin tilnærming til den aktuelle saken vi har gående i komiteen, kan gi klarsignal for at man av den reserven på 8 mill. tonn som den norske staten skal selge, kan være i stand til å sette av en bitte liten del til en kvotereserve som gjør at både Celsa og NorFraKalk osv. kan se dagens lys også i fremtiden. Jeg tror vi forenkler debatten hvis vi ser bort fra at dette er enkle spørsmål å håndtere nasjonalt. Norge må gå i takt med resten av verden. Det er ikke enkelt for EU-landene heller å foreta enkle grep, og jeg tror også at vi vil stå oss på å ta begrep som «karbonlekkasje» inn i denne debatten. Det er ikke noen gevinst for verdens miljøsituasjon hvis vi har et nasjonalt regelverk, EU har sitt regelverk, og så er det andre regelverk i andre land, som kan produsere uten strenge bestemmelser. Da er vi faktisk ikke kommet noe særlig langt. Men til slutt: Jeg håper at statsråden vil være i stand til å gi et klarsignal slik at det internasjonalt eide Celsa, som blir brukt som Regjeringens utstillingsvindu, som den bedrift som har investert mest nylig på miljøgjenvinning, fortsatt med stolthet kan selge sine varer og tjenester fra Norge.