trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Det er selskapet som har levert tilbod, som er ansvarleg for å halde oppe det dei har lovt i anbodskontrakten. Det er det dei vert målte på. Vi kjem til å måle alle som vinn strekningar på norsk jernbane, på dei tilboda dei har levert. Så det legg eg til grunn. Samtidig er det sånn at i dette tilbodet som i alle andre er det staten som kjøper togtenester. Dei er ikkje kommersielt drivne i utgangspunktet. Dei er kjøpte av staten. Så har ein ved desse tilbodspakkane no sett at ulike selskap har vurdert korleis dei kan auke forretningspotensialet, Go-Ahead, f.eks., gjennom eit nært samarbeid med Kolumbus, som gjer at dei trur dei får opp passasjergrunnlaget. Det er bra viss fleire vel å ta toget som følgje av at vi no har hatt ein anbodsrunde på togstrekningar i Noreg. Eg håpar det er eit godt eksempel på korleis vi får meir for pengane på infrastrukturen også i framtida og ikkje minst sørgjer for at vi har tilbod som passasjerane er fornøgde med.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Eg har ikkje vurdert kven ein gjev tilbod til, for det ligg til Jernbanedirektoratet å tildele kontraktar. Denne konkurransen handlar om både pris og kvalitet. Når det gjeld kvalitet, var det 117 – eitt hundre og sytten – minimumskrav i konkurransen. Tilbydarane som ikkje oppfylte minimumskrava – 117 minimumskrav – ville ikkje hatt moglegheit til å vinne konkurransen. I denne konkurransen aksepterte alle minimumskrava. Det betyr at leverandørane ville levere eit minst like godt tilbod som i dag. Minimumskrava sikrar det. Etter å ha sikra eit minst like godt tilbod som i dag gjennom minimumskrav evaluerte Jernbanedirektoratet kvaliteten på tilbydde tenester innanfor 15 tema. Her nytta Jernbanedirektoratet ein poengskala frå 0 til 10. Eit resultat på 7 og 8 reknast som «meget godt» og eit resultat på 9 og 10 som «svært godt». Alle dei tre finalistane gav svar som var innanfor dette poengspennet. Det var, slik Jernbanedirektoratet vurderer det, dermed små skilnadar mellom tilboda. For pris var skilnadene større. Resultatet vart gjort om til ein poengskala for pris og ein for kvalitet. Desse vart seinare slått saman og vekta med 60 pst. for kvalitet og 40 pst. for pris, og Jernbanedirektoratet fekk eit totalresultat som viste at Go-Ahead samla sett hadde det beste tilbodet. Innanfor det anskaffingstekniske fagfeltet kallast dette det økonomisk mest fordelaktige tilbodet. Eg legg grunn til at Jernbanedirektoratet har følgt opp dei føringane dei har hatt, og ikkje minst at dei har klart å finne ei vekting der kvaliteten er vekta 60 pst. og prisen 40 pst. gjennom den anbodsrunden vi har hatt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Svaret på det er nei.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Dette er eit fantastisk spørsmål. Det representanten eigentleg tek til orde for, er ei politisk tildeling, basert på ei politisk vurdering av kven som er i stand til å levere dei beste tilboda. Det driv vi heldigvis ikkje med. Tvert imot er vi opptekne av å vere ein profesjonell kjøpar, der vi er grunnleggjande seriøse i måten vi lyser ut anbod på, gjer faglege vurderingar av dei tilboda vi får inn, og tildeler utan at politikarane driv med detaljerte føringar. Eg er fornøgd med mange ting NSB gjer. Også i denne anbodskonkurransen viser dei at konkurranse skjerpar dei. NSB seier også at dei har lært mykje av denne anbodskonkurransen. Så dette huset, dette stortinget, skal vere veldig fornøgd med at vi ikkje er politikarar som styrer dette landet og meiner at det bør vere politiske tildelingar av anbodskontraktar i milliardstorleik. Det ville gjeve ein useriøs aktør frå staten si side. Det skal vi ikkje vere, vi skal gjennomsyra vere ein profesjonell aktør.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Det offentlege inngår kommersielle avtalar på same vis som private. Dette er eit utslag av det offentlege sin privatautonomi og er difor ikkje enkeltvedtak etter forvaltningslova. Forvaltningslova sine reglar om klage gjeld difor ikkje. Når det gjeld det offentlege si gjennomføring av konkurranse, er det heilt vanleg at klagar vert retta direkte til og blir svara på av same organ som tildelte anbodet. I denne saka vart klagen dermed retta til Jernbanedirektoratet. I klagesaker om offentlege anskaffingar er det ikkje same framgangsmåte som i klagesaker om enkeltvedtak etter forvaltningslova. Førsteinstansen i denne saka er Jernbanedirektoratet, og ein sende difor ikkje over klagen direkte til Klagenemnda for offentlige anskaffelser, KOFA. KOFA handsamar saker først etter å ha teke imot klagar frå aktørar med rettsleg klageinteresse. KOFA skal handsame klagar om brot på anskaffingslova og tilhøyrande forskrifter. Leverandørar som ønskjer det, står heilt fritt – står heilt fritt – til å klage til KOFA. Vidare er det høve til å angripe ei anskaffing i det ordinære domstolsapparatet. I denne saka klaga SJ AB til Jernbanedirektoratet, noko som er i tråd med vanleg praksis. Då Jernbanedirektoratet ikkje tok klagen til følgje, valde SJ ikkje å ta saka vidare. Samferdselsdepartementet kan difor ikkje sjå at klagehandsaminga i denne saka har skjedd på nokon annan måte enn det som er vanleg for offentlege anskaffingar. SJ kunne valt å klage vidare. Då ville det ikkje vore Jernbanedirektoratet som handterte det. Dei kunne ha klaga til KOFA, dei kunne ha teke saka for domstolane. Eg registrerer at dei har valt ikkje å gjere det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Dette er ikkje uryddig. Dette er den måten det offentlege kjøper eit utal tenester på, henta i ein marknad med fleire aktørar. Dette er veldig ryddig. Så kan ein alltids spørje seg: Korleis kan klagemoglegheita optimaliserast? Eg har ikkje veldig høge skuldrer på at ein ikkje har forbetringspotensial. Det trur eg offentleg sektor har på dette som på mange andre ting, men eg trur gjennomgåande vi skal vere glade for at det er Jernbanedirektoratet som lyser ut anboda, som tildeler, og at ikkje politikken, slik representanten antyda, er inne på dei vurderingane. Lat meg berre understreke ein gong til: Eg har ikkje lagt politiske føringar for kven som skal få desse anboda. Det burde representantane vite, for det dei eigentleg kritiserer i denne prosessen, er at eg ikkje har gjort det, og då refererer eg til representanten Gjelsvik som eit godt eksempel på det. Tvert imot har vi sørgja for at vi har gjennomført denne anbodsprosessen slik staten skal gjennomføre anbodsprosessar, og det skal vi fortsetje med også i framtida.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Svaret på det har eg allereie gjeve. Svaret er nei.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
La meg først slå fast at alle reisande skal sikrast eit minst like godt tilbod som i dag. I nokre trafikkpakker er det mogleg å gjere større forbetringar enn i andre pakker. Til dømes er det ulike avgrensingar i dagens jernbanenett og materiellpark for dei ulike pakkene. Difor vil evalueringa vere noko ulik, fordi rammevilkåra for pakkene også er ulike. Ein god kjøpar må ta omsyn til slike forhold. Trafikkpakke 2 Nord har tre tildelingskriterium: kostnad 50 pst., kvalitet 45 pst. og oppdragsforståing 5 pst. I konkurransegrunnlaget for pakke 2 vert kvaliteten på tilbodet først sikra gjennom ein stor del minstekrav, som eg refererte til også var tilfellet for Sørlandsbanen. Dette er krav som alle tilbydarane må oppfylle. Dei reisande skal difor vere sikra eit minst like godt tilbod som i dag, og dei anbodsrundane som vert, sikrar altså eit nivå utover det. Det gjer at vi er med på å sikre at dei reisande får eit godt jernbanetilbod. Når Jernbanedirektoratet evaluerer tilboda i pakke Nord, vil dei fokusere på korleis tilbydaren vil få fleire og meir fornøgde kundar, oppdragsforståinga og kva tilbod som gjev det beste forholdet mellom kostnad og kvalitet. For krava som må vere oppfylte, minstekrava, konkurrerer tilbydarane om kven som kan levere dette til ein kostnad som gjev mest for pengane, og med det sikrar gevinstrealisering i åra som kjem. Det gjer at vi får meir jernbane for pengane, og kan bruke dei på å investere eller å halde ved like anten materiell eller infrastruktur. Jernbanedirektoratet ønskjer også å byggje kompetanse som grunnlag for komande trafikkpakker ved å vekte tildelingskriteria noko ulikt i Trafikkpakke 1 og 2. Ved å gjere denne forskjellen allereie no vil Jernbanedirektoratet ha eit betre grunnlag for kva vektingsfaktor som gjev best kvalitet for den statlege ressursinnsatsen i komande konkurransar. Jernbanedirektoratet har også tydeleggjort at dagens nivå, både på persontogtilbodet og på vilkår for dei tilsette, er sikra gjennom krava som må vere oppfylte for alle tilbydarane. Vi er på veg vekk frå eit monopol. Det er veldig lenge sidan staten kjøpte tenester på denne måten. Dei har aldri gjort det før, bortsett frå i eitt tilfelle, på jernbanen. Det gjer at eg ikkje går rundt og innbiller meg at alt er gjort perfekt i første runde. Også staten må lære av dei prosessane dei er gjennom. Forskjellane på Trafikkpakke 1 og Trafikkpakke 2 vil bidra til at staten vert ein endå betre kjøpar i framtida, og at ein finn ei fornuftig og rett vekting som gjer at vi til sjuande og sist får ned kostnadene, men også får opp kvaliteten på det tilbodet som passasjerane tek imot.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Eg synest det er triveleg å vere i spørjetimen, men det hadde vore fint om representantane høyrde på kva eg faktisk svarte. Og det eg svarte – på det førre spørsmålet og på tidlegare spørsmål i dag – er at minstekrava bidreg til at vi held minimum dagens standard. På toppen av det vektar vi ytterlegare kvalitet. Det gjorde vi i Jernbanepakke Sør, det skal vi gjere i Jernbanepakke Nord. Så det betyr noko for i kva grad ein har evna å få anbodet, om ein klarer å levere kvalitet utover dagens standard, utover minimumsnivået. Det betyr at det framleis er ei jernbanereform som handlar om å gje betre kvalitet på tenestene til dei som vel å reise med toget. Ikkje minst sørgjer det for at vi gjev incentiv til at dei selskapa som konkurrerer om desse pakkene, faktisk prøver å få fleire til å ta toget, fordi det er effektivt når vi likevel har bygd ut denne infrastrukturen. Dette har eg vore veldig tydeleg på i alle svara mine, og det er fint om representantane også høyrer på svara, og ikkje bestemmer seg for spørsmåla på førehand.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Eg høyrde at representanten starta spørsmålet sitt med å seie at han høyrer etter når eg har svart. Så avsluttar han spørsmålet – og bekreftar at han ikkje har gjort det. Eg har ikkje lagt politiske føringar for kven som får tildelt desse anboda. Det er ikkje lagt politiske føringar for kven som får tildelt desse tilboda. Det er faktisk slik at Jernbanedirektoratet har gjort ei fagleg vurdering av kriteria, både av kostnad og av kvalitet. Det har dei gjort i desse tilboda, og dei har valt. Så har eg her fått hint frå andre representantar om at vi kanskje i større grad burde ha lagt politikk inn i dette. Det har eg ikkje tenkt å gjere. Vi har ikkje tenkt å gjere det i komande anbodspakker, og vi har ikkje gjort det i ho som vi allereie har hatt ute. Lat meg berre slå det fast ein gong for alle – og eg gjentek det for ørtande gong: Det er ikkje lagt politiske føringar for tildelinga på Jernbanepakke Sør – vil ikkje verte gjort på Jernbanepakke Nord. No legg eg til grunn at representantane faktisk har fått med seg kva eg har svart på spørsmåla.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Eg vil svare på vegner av olje- og energiministeren. Nasjonal ramme for vindkraft fekk brei tilslutning i Stortinget i samband med behandlinga av energimeldinga. Det er eit grep for å styrkje lokalisering av nye vindkraftanlegg til dei områda som er best eigna. Arbeidet handlar i stor grad om å etablere eit oppdatert og felles kunnskapsgrunnlag om verknadar av vindkraft. Heile 20 temarapportar er under utvikling. Basert på dette skal myndigheitene peike ut område som er mest eigna for vindkraft. Her vil sjølvsagt vindkvalitet, nettkapasitet og ulike miljø- og samfunnsforhold vere viktige. NVE leiar arbeidet i denne fasen og skal gjere ferdig ein rapport innan 1. april 2019. Andre etatar og interessentar deltek også, og særleg vil eg framheve at Miljødirektoratet bidreg aktivt. Når Olje- og energidepartementet får forslaget, vil det verte sendt på ei brei høyring. Det vert også regionale innspelsmøte, slik at det skal verte lettare for lokale og regionale aktørar å kome med innspel. I dette arbeidet vil det heilt sikkert kome fram tema der ein manglar kunnskap, og det vil også vere viktig informasjon for vidare arbeid. Arbeidet med nasjonal ramme tek for seg heile landet, og det vil naturlegvis vere snakk om verknader på eit noko overordna nivå. Konsesjonsbehandling av det enkelte konkrete vindkraftprosjektet vil vere som i dag. Det er først her at dei lokale verknadene kan vurderast i detalj. Alle potensielle prosjekt skal greiast grundig ut om konsekvensane. Parallelt med dette arbeidet ser vi no ei stor utbygging av vindkraft i Noreg. Det er naturleg, ettersom fristen for å få elsertifikat går ut i 2021. I tillegg har kostnadene falle så mykje at fleire aktørar no seier at dei vil utvikle vindkraftprosjekt sjølv utan subsidiar. Dette gjer også at motstanden mot vindkraft no kjem tydlegare fram. Eg trur ikkje at vi heilt kan unngå konfliktar knytte til vindkraft, og til liks med olje- og energiministeren meiner eg at grepet med å styre lokaliseringa til dei totalt sett beste områda vil verte endå viktigare no når vindkrafta vert meir lønsam.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Eg viser til det førre svaret. Miljødirektoratet bidreg aktivt til det arbeidet som no er i gang, og kunnskapen utviklar seg undervegs. Den måten vi ofte involverer andre aktørar enn fagmyndigheitene på, er gjennom høyringsprosessar, basert på eit fagleg grunnlag. At ein har eit fagleg fundamentert grunnlag å gje innspela sine på, trur eg gjev gode avgjerdsprosessar, også lokalt. Høyringane bidreg ofte med ny eller oppdatert kunnskap, som er grunnlag for regjeringa sitt vidare arbeid med dette. Det er eg heilt sikker på vil skje i denne omgangen også. Eg meiner difor at den prosessen som det er lagt opp til, fullt ut kan vareta dei omsyna. Men vi er opptekne av at vi skal kome ut med eit best mogleg kunnskapsgrunnlag. Det sikrar vi også gjennom at vi har mykje meir detaljerte gjennomgangar i samband med konsesjonsbehandlinga av dei enkelte søknadene.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Det har eg ikkje tenkt å avklare no, ganske enkelt fordi det er eit arbeid som no er i gang, og som skal landast våren 2019, og eg synest det ville vore uklokt, både av meg og av regjeringa, å konkludere før vi har sett det faglege grunnlaget for dei vurderingane vi skal gjere. Så svaret på det vil vere at det må vi sjå på når det faglege grunnlaget har kome. Eg har ikkje tenkt å sjå bort frå noko, eg har heller ikkje tenkt å stadfeste noko rundt det no, ganske enkelt fordi også regjeringa gjer sine vurderingar baserte på eit fagleg grunnlag, som no er under utarbeiding.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-11-28:
«Selskapet Go-Ahead vann anbodet på Sørlandsbana. Ifylgje Aftenposten 19. november scora dei betre enn NSB på eitt av 15 kvalitetskriterium. På 12 av 15 kvalitetskriterium scora NSB betre enn Go-Ahead. Ein av dei leiande ekspertane i Noreg på offentlege anskaffingar, advokat Robert Myhre, seier til Aftenposten at «for meg er det åpenbart at selskapene ikke kommer likt ut. Jeg vil si at forskjellene er ganske store». Kvifor meiner statsråden det var rett å velje selskapet som vil levere klart dårlegast kvalitet?»
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-11-28:
Jeg refererte også til en av de fremste ekspertene i Norge på offentlige anskaffelser, som viser til at forskjellene er betydelige mellom de ulike tilbyderne. Det er en situasjon der Jernbanedirektoratet så sent som den 13. september i år vurderte å kaste ut Go-Ahead fra hele anbudskonkurransen, bl.a. ut ifra en vurdering av en mulig usunn økonomi i anbudet. Etter det har det blitt avholdt møte mellom Go-Ahead og Jernbanedirektoratet, som i henhold til referatet fra møtet var et forhandlingsmøte. Nå har det fra statsrådens side senere blitt avkreftet, men vedkommende som har ført referat, har i hvert fall oppfattet det slik. Da jernbanedirektøren skulle vise hvem som hadde fått anbudet, ble det sitert at det «er viktig å få inn nye aktører på persontrafikken i Norge», dvs. det var viktig at NSB ikke skulle vinne. Er statsråden enig i at det er et mål i seg selv med anbudsprosessen?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-11-28:
Da er det litt spesielt at statsråden gang etter gang har rakket ned på hvordan NSB driver sin aktivitet i dag, gjennom å vise til hvilke kostnader det er for staten, med den driften som har vært på Sørlandsbanen, og gjennom å vise til hvor mye en sparer ved å velge Go-Ahead i det nye tilbudet. Staten – ved statsråden – er eier av NSB, og da er spørsmålet: Hvorfor viser ikke staten større tillit til det selskapet en selv er eier av, og som leverte bedre enn Go-Ahead på 12 av 15 kvalitetskriterier i et anbud der kvalitet skulle veie tyngst, istedenfor å velge å ta inn et selskap som har vært en skandale i Storbritannia, og som med særdeles stor sannsynlighet ikke kommer til å bli noen suksess i Norge?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Da kan vi bare Go-Ahead! «SJ Norge, som la inn anbud om kjøring på Sørlandsbanen, klaget på Jernbanedirektoratets tildeling av anbudet til britiske Go-Ahead. Klagen ble behandlet av Jernbanedirektoratet. Altså ble klagen behandlet av samme organ som tildelte anbudet. Mener statsråden det er riktig at samme organ som tildeler anbud, også behandler klagene, og hvorfor blir ikke klagene behandlet f.eks. av Klagenemnda for offentlige anskaffelser?»
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Jeg takker samferdselsministeren for svaret og må samtidig si at det er litt komplisert, det som han nå leste opp, men jeg skjønner at det er mulighet for å klage til KOFA, Klagenemnda for offentlige anskaffelser. Spørsmålet mitt til samferdselsministeren går imidlertid på om han er fornøyd med det regimet som nå er innført hva gjelder anbudstildeling for jernbanetrafikken i Norge – hvem som tildeler, og hva slags klageadgang som finnes. Basert på svar på de to foregående spørsmålene er det mye som kan tyde på at det som nå skjer, er et politisk bestillingsverk fra regjeringen og departementet. Flere eksperter sier at dette er uryddig. Om jeg ikke går så langt, må jeg i hvert fall si at det er grunn til å stille noen spørsmål ved hvordan dette fungerer. Spørsmålet mitt til samferdselsministeren er: Er han fornøyd med hvordan systemet han har rigget for tildeling av kontrakter i jernbanesektoren, fungerer?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Da vil jeg avslutningsvis stille et veldig konkret spørsmål til samferdselsministeren: Er han enig med Jernbanedirektoratet når de uttaler at det er viktig at andre enn NSB vinner kontrakter?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-28:
«Jernbanereformen skulle bl.a. sikre bedre kvalitet til togkundene. Go-Ahead, som vant anbudet på Sørlandsbanen, skåret dårligere på 12 av 15 kvalitetskriterier enn NSB. I Jernbanepakke Nord har det blitt varslet at pris skal vektes høyere enn kvalitet. Hva er begrunnelsen for det, og synes statsråden dette samsvarer med målet for jernbanereformen om å sikre bedre kvalitet til togkundene?»
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-28:
Jeg takker for svaret. Med det som statsråden nå sier, og den nye dreiningen i kriteriene for tildeling av jernbane nordover, slipper statsråden egentlig katta ut av sekken. Det er på et vis mer ærlighet i de kriteriene, for nå er det helt åpenlyst at pris skal telle mer enn kvalitet. Og da sitter jeg selvfølgelig igjen og vurderer grunnlaget for hele jernbanereformen. Så vidt jeg har forstått statsråden tidligere – og tidligere statsråd – ble det sagt at det var passasjerene som skulle stå i sentrum, det var kvalitet og service det skulle konkurreres om. Alt annet var jo likt. En skulle ha samme skinner, samme tog, osv. Operatørene skulle altså konkurrere om kvalitet og service. Er det slik at det sporet, det at kvalitet skal gjelde på norsk jernbane, som bl.a. statsråden svarte meg på et spørsmål den 20. november, ikke lenger skal telle i like stor grad som før?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-28:
Jeg kan love at jeg lytter – og jeg leser. Det er nettopp derfor vi står her i dag med alle spørsmålene til statsråden. I oktober i fjor, altså før anbudsrunden på Sørlandsbanen, sa Dagfinn Berge, som har ansvaret for konkurransen på norske skinner, ifølge Aftenposten: «Det er ikke hvor langt ned et togselskap kan presse prisen som avgjør hvem som vinner jernbanestrekningene. Pris skal telle 40 prosent, kvalitet og hensyn til ansatte 60 prosent.» Dette ba han om å bli trodd på. Vi ser hva som er resultatet. Vi som følger med på dette skuespillet, må da konkludere med at det er politisk ledelse som nå har overstyrt fagfolkene i direktoratet. SV vil nå kreve at de videre utlysningene settes på vent, i lys av all den kritikken som er kommet. Vil statsråden vurdere det?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-28:
«Stortinget har sluttet seg til at det skal innføres en nasjonal ramme for vindkraft som skal bidra til å dempe konflikter og gi en forutsigbarhet for lokalsamfunn og utbyggere. Ifølge Miljødirektoratets temarapporter har man ikke nok kunnskap om hvilke områder som har nok verdi. Det er også tvilsomt om man har nok kunnskap om konsekvensene for reiseliv og turisme. Hva gjør statsråden for å sikre et oppdatert kunnskapsgrunnlag slik at Stortingets forutsetning om konfliktdemping og forutsigbarhet blir oppfylt?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-28:
Takk for svaret. Det er rett at målet med rammeplanen er å få eit felles kunnskapsgrunnlag før ein skal velja ut dei beste områda. Mi bekymring er at Miljødirektoratet i temarapporten sin skriv at dei ikkje har nok kunnskap om langtidsverknadene for etablering av vindkraftanlegg med omsyn til friluftsliv. Dei skriv i rapporten sin at dei ikkje har tilstrekkeleg kunnskap til å slå fast kva konkrete, større, samanhengande naturområde som har størst verdi, og dei kan ikkje bidra med forslag til konkrete område som kan ekskluderast i samband med nasjonal ramme. Da har vi eit problem. Spørsmålet mitt til statsråden er da: Ein har sagt at ein skal sikra ei brei høyring etterpå, når forslaget frå NVE har kome, men burde ein ikkje ha involvert både befolkning og lokalsamfunn når kunnskapsgrunnlaget til Miljødirektoratet, bl.a. når det gjeld friluftsliv og natur, er så tynt?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-28:
Da er nok eg og statsråden litt ueinige om det er urovekkjande at Miljødirektoratet, som skal bidra til kunnskapshenting og betre kunnskapsgrunnlag, heilt klart og tydeleg seier at dei ikkje har nok kunnskapsgrunnlag for det som er ei viktig vurdering når ein skal etablera vindkraftparkar, nemleg omsynet til friluftsliv og samanhengande naturområde. Eg har eit spørsmål som går på kor mange område ein faktisk skal sitja igjen med, for NVE har føreslått at ein skal sitja igjen med 15–20 område. Det har eg ikkje sett at ansvarleg statsråd har sagt, men meiner statsråden, som på vegner av regjeringa står her i dag, at ein skal sitja igjen med 15–20 større område av dei 43 som vert analyserte no? I tilfelle: Er det ei forsvarleg tilnærming, sett i lys av at det er store kunnskapshol?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
«Åpen tilgang til forskningsresultater er et gode, men Plan S vekker betydelig reaksjon og debatt. Det er stor uvisshet rundt konsekvensene. Forskningsrådets direktør var først negativ til en ny høring, men har nå åpnet for dette. Hva vil statsråden gjøre for å forsikre seg om at en beslutning om norsk deltakelse i Plan S har godt nok faglig og politisk grunnlag?»
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Takk for svaret til statsråden. Vi er enig i at dette er viktig å oppnå, men like fullt er det betydelig usikkerhet både internasjonalt og nasjonalt rundt konsekvensene av selve overgangen til åpen publisering, og Arbeiderpartiet mener at det er viktig å få identifisert og drøftet det så snart som mulig. Så er det noen helt åpenbare hindringer i veien som må passeres. Statsråden var inne på dette med kostnader. Mitt neste spørsmål handler nettopp om det, de ekstra ressursene som nødvendigvis må til for at akademia og offentligheten omstiller seg til en praksis med helt åpen tilgang til forskningsresultater. Hva er det sannsynlig at dette vil koste i en overgangsperiode? Hvem tar regningen som oppstår underveis? Og har statsråden en plan for om og eventuelt hvordan ekstrautgiftene som vil komme, skal dekkes?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Takk igjen. Professorene Tore Slaatta og Helge Rønning ga i Khrono 27. november uttrykk for at Plan S bør utredes, og at en utredning bør inneholde en vurdering av hvordan incentiver for publisering i norske fagtidsskrifter må bygges inn i Plan S for å unngå en utilsiktet og ytterligere anglifisering av undervisningen og formidlingen ved norske universiteter. Har statsråden noen synspunkter på om Plan S vil ha noen betydning for det norske språkets posisjon i undervisning og formidling ved institusjonene i det norske forskningssystemet?
Iselin Nybø (Venstre), 2018-11-28:
Regjeringen er opptatt av å gjøre forskning mer tilgjengelig ved å stimulere til mer åpen forskningsformidling og mer åpne data. Dette er også et mål som Stortinget har sluttet seg til flere ganger i løpet av de ti siste årene. Åpen tilgang er viktig for bedrifter som er i omstilling, altså det å få den siste, den nyeste og oppdaterte forskningen. Men det er også viktig for legene våre, for lærerne våre – det er viktig at alle yrkesgruppene i samfunnet vårt er faglig oppdatert. Offentlig finansiert forskning bør være tilgjengelig for allmennheten, slik at den kan benyttes av alle. Dette er et mål som jeg opplever at mange stiller seg bak, både politikere og forskere. I dag er det slik at vi har et dysfunksjonelt marked i forlagsbransjen. I stor grad er det tale om et monopol, og offentlige penger går med til å styrke forlagenes profitt i stedet for at disse pengene kunne vært brukt til mer forskning. Et eksempel på det er RELX Group, hvor Elsevier er en stor del av virksomheten. De hadde i 2017 et overskudd på 10 mrd. kr og en profittrate på 37 pst. Mye av det overskuddet kommer fra skattebetalernes lommer, og 10 mrd. kr er ca. et årsbudsjett for Forskningsrådet. Norge alene bruker 350 mill. kr på tidsskriftsabonnementer i året. Forskningsrådet inngår i det som kalles cOAlition S, som arbeider med Plan S, en plan hvor målet er at offentlig finansiert forskning skal publiseres åpent. Jeg støtter Forskningsrådet fullt ut i det arbeidet. Som representanten også sier, har det vært en del uro i sektoren rundt implementeringen av Plan S. Det har jeg forståelse for. Endring kan være vanskelig, og natt til i går offentliggjorde koalisjonen bak Plan S en veileder til hvordan planen skal fortolkes, med forslag også til smidige overgangsordninger for denne implementeringen. De foreslår at det fortsatt skal gis støtte til publisering som skjer på én av følgende måter: publisering i tidsskrifter med umiddelbar åpen tilgang publisering i abonnementstidsskrifter, men da med en samtidig deponering og tilgjengeliggjøring av artikler i et åpent og søkbart arkiv publisering i abonnementstidsskrift som inngår i en overgangsavtale Jeg oppfatter det som konstruktivt, og jeg vil tro at disse overgangene vil gjøre det enklere for våre forskere, som har vært bekymret. Forskningsrådet vil også gjennomføre en innspillsrunde gjennom vinteren, slik at sektoren kan komme til orde.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-11-28:
I dag, som jeg også sa i svaret mitt, bruker vi ikke ubetydelige midler på abonnementer. Vi bruker mye penger på kvalitetssikring av forskningsprosjekter. Nå skal det gjennomføres en høring om implementeringen av Plan S. Der vil vår sektor få anledning til å uttrykke seg både om hva de bekymrer seg for, og om hva som er positive sider ved dette. Jeg opplever at vi har en sektor som står bak målet, og så får vi diskutere også gjennom denne høringen som skal foregå, de utfordringene som ligger der. Men jeg mener at det som koalisjonen nå legger fram, er konstruktivt. Det legger opp til en smidig overgang, og jeg ser veldig positivt på den runden som Forskningsrådet skal ha nå gjennom vinteren.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-11-28:
Vi ser en utvikling i akademia som går i retning av en større bruk av engelsk på bekostning av norsk. Det er en utvikling som har gått over tid, og som er ganske stor når det gjelder både mastergrader og doktorgradsavhandlinger. Kulturministeren og jeg hadde faktisk et seminar for ikke lenge siden om akkurat det temaet. Jeg er mer usikker på koblingen mellom den utfordringen det er at akademia i større grad bruker engelsk, og Plan S, for dette handler om publisering og åpenhet rundt publiseringen og ikke først og fremst om hvilket språk artikkelen er skrevet på. I disse internasjonale tidsskriftene er det i stor grad engelsk som brukes, og det vil det nok også være i framtiden. Plan S handler om å ha blikket på målet, som er åpen tilgang, at vi skal bruke pengene våre på forskning og kvalitetssikring og ikke på å finansiere dem som står bak de store forlagene.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-11-28:
La meg først få si at endringen i konverteringsordningen ikke innebærer reduksjon i stipend for studenter som gjennomfører gradsstudier. Disse studentene vil fremdeles få omgjort 40 pst. av studielånet til stipend. Endringen påvirker heller ikke nivået på studiestøtten for studentene mens de er under utdanning. Alle vil få utbetalt like mye i støtte som i dag – faktisk mer, siden regjeringens forslag innebærer en økning på 2 700 kr fra forrige til inneværende studieår. Nivået på utdanningsstøtten har økt hvert år under denne regjeringen. Den årlige støtteutbetalingen til studenter er i dag 11 600 kr høyere enn den ville vært uten Solberg-regjeringen, Venstre og Kristelig Folkepartis satsinger på studiestøtten. Så til det som representanten Henriksen spør om: forskningsgrunnlaget for å hevde at endringen i konverteringsordningen vil føre til økt gjennomføring. Den generelle forskningen på incentivordninger rettet mot studenter gir støtte for at utprøvde incentiver vanligvis gir de effektene man kan forvente at de vil gi. En effektstudie av den såkalte turbostipendordningen på 1990-tallet viste at den ordningen hadde en markant positiv virkning på studentgjennomføringen i den målgruppen. Jeg vil understreke at det forslaget som ligger på bordet, ikke er et turbostipend, det er ikke et krav om at graden må gjennomføres på normert tid for å få konvertert lånet til et stipend. Jeg mener at den endringen i konverteringsordningen som regjeringen foreslår, gir studentene en klar beskjed om at det vil lønne seg å fullføre grader. Omgjøring til stipend er betydelig høyere for dem som fullfører grader, enn for dem som ikke gjør det. Når incentivet har et såpass enkelt og tydelig budskap, mener jeg at sannsynligheten er høy for at det etter hvert kommer til å gi en økt gjennomføring av grader. Jeg vil også vise til både Produktivitetskommisjonen og en ekspertgruppe som utredet nytt finansieringssystem for universitetets- og høyskolesektoren i 2015, som anbefalte å gjøre endringer i studiefinansieringsordningen, der poenget var å gi studentene sterkere incentiver til å fullføre grader. Regjeringens forslag til endring i konverteringsordningen er sånn sett en oppfølging av de anbefalingene. Dagens konverteringsordning ble innført med en begrunnelse som er ganske parallell til den vi nå har for å gjøre endringer i ordningen. Det var Stoltenberg I-regjeringen som foreslo å innføre dagens konverteringsordning, der 40 pst. av studielånet konverteres til stipend etter bestått eksamen. Argumentet var at ordningen skulle stimulere til økt gjennomføring av utdanning. «Både samfunnet og den enkelte student har interesse av å gjennomføre studiane på normert tid», står det i budsjettproposisjonen for 2001–2002, Stoltenberg I-regjeringens siste, som konkluderte med: «Stipendet går til dei som nyttar studietida si på ein god måte.»
Iselin Nybø (Venstre), 2018-11-28:
Jeg må vise til mitt forrige svar, der jeg viste til både Produktivitetskommisjonen og denne ekspertgruppen. Men som representanten også sier: Det er andre ting som også må til for å bedre gjennomføringen. Det har også regjeringen vært opptatt av. Derfor har vi stilt krav om pedagogiske meritteringssystemer innen 2019 på universitetene og høyskolene. Vi stiller krav om pedagogisk kompetanse hos dem som ansettes, eller som skal rykke opp. Vi har startet arbeidet med å gi studentene en mentorordning. Vi har hatt en realvekst i studiestøtten i alle budsjetter vedtatt under Solberg-regjeringen, og vi har lagt fram en langtidsplan for forskning og høyere utdanning der det er satt av 250 mill. kr over fire år til kvalitetstiltak i høyere utdanning. Dette er blant flere tiltak som regjeringen satser på, for å bedre gjennomføringen for studentene.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-11-28:
Jeg mener det er to ting i denne saken som det er viktig å merke seg. Det er for det første at studenter som er i studier, nå får utbetalt mer penger mens de er studenter, enn de har gjort tidligere. Det andre er – som også representanten viste til – OECD-rapporten, som viser at bare litt over seks av ti som begynner på høyere utdanning, gjennomfører en grad. Vi har gratis utdanning i Norge, vi har et av de beste studiefinansieringssystemene gjennom Lånekassen, men det er viktig at vi får opp gjennomføringsgraden. Vi skal selvfølgelig gjøre ulike tiltak. Men det er sånn med økonomiske incentiver at vi innfører dem fordi vi mener de virker. Vi gjør dette grepet nå fordi vi ønsker at flere skal gjennomføre den graden de begynner på, akkurat slik som vi har innført økonomiske incentiver for dem som velger å begynne på lærerutdanning, gjennomfører den og går inn i læreryrket – fordi vi tror det virker.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-11-28:
De samlede bevilgningene til stipender gjennom Lånekassen har vokst betydelig under denne regjeringen. Forslaget til statsbudsjett for 2019 ligger nesten 700 mill. kr høyere enn i 2013, og da er det korrigert for prisvekst i perioden. Realveksten i stipendutgifter fra 2013 til 2019 er på knappe 7 pst. Regjeringen har vært spesielt opptatt av å bedre vilkårene for studentene mens de faktisk er under utdanning. Derfor har vi år for år sørget for realvekst i studiestøtten til en samlet kostnad på om lag 700 mill. kr. Regjeringens prioritering av realvekst i basissatsen og gradvis opptrapping til elleve måneders studiestøtte har ført til at den årlige studiestøtteutbetalingen i dag er 11 600 kr høyere enn den ville vært uten disse satsingene. I inneværende studieår vil en student i høyere utdanning få 2 700 kr mer utbetalt enn i forrige år når regjeringens forslag etter alt å dømme blir vedtatt. Ved gjennomføring av siste trinn i opptrappingen til elleve måneders studiestøtte vil studentene få en realvekst i støtten på ytterligere 2 750 kr. Det er riktig at det har vært en del omprioriteringer på studiefinansieringsområdet innenfor den veksten som har vært i totale bevilgninger i perioden. Innføring av forsinkelsesrenter med årlig beregnet innsparing på 341 mill. kr ble foreslått av Stoltenberg II-regjeringen i budsjettforslaget for 2014. Holder vi det utenfor, har kutt og satsinger gått om lag i null. Innsparingstiltakene på studiefinansieringsområdet har særlig vært rettet mot dem som skal betale tilbake studielånet. Studielånet betales ikke tilbake før studentene er ferdige med utdanningen sin. Da er de ikke lenger studenter, og de fleste vil i løpet av kort tid være i full jobb med normal inntekt. Jeg synes ikke det er urimelig at de som er ferdige med utdanningen og stort sett tjener greit, er med på å finansiere økte støtteutbetalinger for dem som er studenter her og nå. Når det gjelder den foreslåtte endringen i konverteringsordningen i 2019-budsjettet, er poenget med tiltaket å stimulere til økt fullføring av grader i høyere utdanning, noe som vil være bra for den enkelte student, men også viktig for samfunnet som helhet. Jo, høyere gjennomføringen av grader blir, desto mindre stipendutgifter vil staten spare på endringen. Under denne regjeringen har studentene fått mer å rutte med, og det er det motsatte av å være en salderingspost. Vi har prioritert studenter i utdanningsfasen framfor personer som er i jobb, og som derfor er i tilbakebetalingsfasen.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-11-28:
Det går an å gå gjennom kuttet for Lånekassen post for post. For eksempel var det en renteøkning på 0,35 prosentpoeng i 2017-budsjettet, med en innsparing på 366 mill. kr. Den er det jeg og kanskje representanten Tvedt Solberg som betaler for, fordi vi har studert. Vi har benyttet det fantastiske velferdsgodet det er med gratis høyere utdanning, vi har benyttet oss av den fantastiske institusjonen Lånekassen, og når vi nå er i full jobb, betaler vi litt mer når vi betaler tilbake rentene på det lånet. De 366 mill. kr i innsparing på 2017-budsjettet, kan jeg ikke huske at Arbeiderpartiet reverserte heller.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-11-28:
Innføringen av elleve måneders studiestøtte mener jeg er et veldig viktig tiltak for å gjøre det mulig for folk å gjennomføre studiene sine. Det var viktig for Venstre i opposisjon, det har vært viktig for Venstre i regjering. Derfor legger vi også nå fram et budsjett der vi øker med ytterligere en uke i opptrappingen opp mot elleve måneders studiestøtte. Det er to ting representanten må merke seg. Det er for det første at det er når man er student, man trenger pengene, og det er nettopp det regjeringen leverer på. Vi leverer en realøkning til dem som er studenter her og nå. Så vet vi at vi har noen utfordringer med gjennomføringen. Når bare seks av ti som begynner på en grad, gjennomfører graden, er det grunn til bekymring. Vi har gratis utdanning i Norge. Jeg mener ikke det er urimelig at vi nå lager noen økonomiske incentiver for at flere studenter faktisk skal gjennomføre det de begynner på. Det er det vi gjør med dette forslaget.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
«Torsdag 29. november demonstrerer studentene mot regjeringens endring av konverteringsordningen for studiestøtte. Dette får konsekvenser for studenter som ikke fullfører en hel grad eller bytter retning underveis i studiene, og det vil være et disinsentiv for å få til mer etter- og videreutdanning. Det er usikkert hvilken effekt endringen vil ha for studentgjennomstrømmingen. Hvilket forskningsgrunnlag har statsråden for å hevde at dette kuttet i stipendet på 256 mill. kroner vil føre til økt gjennomføring blant studentene?»
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Arbeiderpartiet er tydelig på at vi ikke støtter regjeringas innstramming i studiestøtten for studentene, og mener at det vil kunne straffe studenter som ikke fullfører en hel grad, eller som bytter studium underveis. Det vi egentlig trenger, er en diskusjon om hva som er årsakene til at noen studenter faller fra, og hvordan vi best kan hjelpe dem å fullføre. Når vi leser statsbudsjettet, virker det som om regjeringa trengte penger til å finansiere andre satsinger og fant de 256 mill. kr i studiestøtte. Man burde satset på bedre studiekvalitet, tettere oppfølging av studentene og en lang rekke andre tiltak. Vi synes det er litt rart at regjeringa landet på dette som et av de viktigste tiltakene for å få flere studenter til å fullføre. Det er fristende å spørre – når de har vært i kontakt med ulike forskningsmiljøer: Hvilke forskningsmiljøer har man vært i kontakt med angående akkurat denne konkrete endringen, og hva har tilbakemeldingen på forslaget vært fra dem?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Jeg var ikke kjent med at verken Produktivitetskommisjonen eller ekspertgruppen hadde vurdert det konkrete forslaget om endring av konverteringsordningen. Jeg registrerer at statsråden ikke har nevnt noen konkrete forskningsmiljøer eller fagmiljøer som har gitt en tydelig melding om denne endringen av studiestøtten. Vi ser jo at det er mange som frykter konsekvensene av akkurat denne endringen. OECD-tallene – som regjeringa ofte har vist til – gir ikke et godt grunnlag for å hevde at kutt i stipendet vil føre til mindre frafall blant norske studenter. Og vi så, da vi behandlet fagskolemeldingen i Stortinget, at regjeringa skrev at antallet som faller fra, ikke er god nok informasjon til å innføre tiltak fordi det ikke sier noe om årsakene. Her endrer man altså konverteringsordningen uten å gå inn på årsakene til at ulike studenter slutter eller endrer studium. Det jeg lurer på, er hvorfor regjeringa ikke har gjort mer for å finne ut om årsakene til at studenter slutter, før man innfører et så kontroversielt tiltak.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
«29. november samles tusenvis av studenter til demonstrasjon mot regjeringens stipendkutt. Siden 2013 har en innfasa 11 måneders studiestøtte til en samlet kostnad på drøye 700 mill. kroner, men samtidig har Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre gitt studentene målretta kutt; i reisestipend, økt rentepåslag og kutt i stipendandelen, på godt over 900 mill. kroner. Om regnestykket er riktig, har regjeringen spart flere hundre millioner kroner på bekostning av studentene. Hvorfor bruker regjeringen studentene som salderingspost for å få budsjettet til å gå opp?»
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Jeg skulle ønske at statsråden var tydeligere og ærligere i sitt svar og ikke gjemte seg bak statistikk og så helt bort fra det som jeg mener er realitetene i denne saken, at kuttene til regjeringa overgår satsingene på studenter. Det er jo tydelig at regjeringa ikke ser dette heller. Det er nok det som er bakgrunnen for det voksende sinnet nettopp hos studentene, og bakgrunnen for at tusenvis skal demonstrere i morgen. Jeg mener at det ikke er urimelig av verken studentene eller opposisjonen i Stortinget å påpeke at regjeringa bare sender regningen til andre enden av studietida – det er studentene selv som må betale for de satsingene som regjeringa skryter av. Jeg vil gi statsråden nok en anledning til å svare litt tydeligere på det som jeg mener er realiteten: Kan statsråden svare ja eller nei på om det er riktig at kuttene i statsbudsjettet har vært større enn satsingene på økt studiestøtte?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Det som jeg synes er litt spesielt i denne saken, er å merke seg at det er en helt annen retorikk og en helt annen holdning fra regjeringa, og spesielt Venstre i regjering, til studenter og til studier. Når en f.eks. feiret innføringen av elleve måneders studiestøtte, var det viktig å endre en ordning som slo urettferdig ut. Da var det viktig at alle skulle ha muligheten til å utdanne seg, at en ikke skulle være avhengig av familiens økonomi. I dette budsjettet har man foreslått et stipendkutt for å saldere eget budsjett, og da er det med helt motsatt retorikk. Da er ikke Venstre og regjeringa lenger opptatt av rettferdige velferdsordninger, og at det skal være like muligheter til å studere. Jeg mener dette nå er tiltak mot frafall, helt i motsatt retning av det studentene og Norsk studentorganisasjon påpeker. Det jeg lurer på, er hvorfor dette var viktig for statsråden kun da en feiret innføringen av elleve måneders studiestøtte, og at en har glemt dette når en bruker kutt i stipendordningen for å saldere budsjettet.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
«I Øst politidistrikt har politimesteren overført stillingene som er dedikert til å arbeide med dyrekriminalitet, til etterforskning av andre kriminalitetsområder. Stortinget har øremerket disse stillingene gjennom statsbudsjettet. Synes statsråden at det er greit at politidistriktet nedprioriterer det Stortinget har øremerket stillinger til?»
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
La meg takke statsråden for svaret. Jeg er veldig glad for at det er helt tydelig at dette er en midlertidig omprioritering, og at denne midlertidigheten skal opphøre i første halvdel av desember, som statsråden svarte. Jeg mener opprettelsen av dyrepoliti har vært en suksesshistorie, som regjeringen har vært i front for å få innført. Da er det viktig at det Stortinget også prioriterer, og det regjeringen har foreslått, blir fulgt opp. Jeg føler meg da trygg på, av det svaret som kom, at man skjønner viktigheten av å prioritere dyrepoliti. Men er det slik at statsråden kan bekrefte at man også i tiden framover vil fokusere sterkt på ønsket om også å bekjempe dyrekriminalitet, nettopp ved å benytte seg av dyrepoliti og det prosjektet som regjeringen har vært i front på?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Jeg er veldig, veldig glad for klar tale fra justisministeren. Det er veldig mange som er veldig glad for at vi har fått opprettet dyrepoliti i en rekke politidistrikt, og at målet til regjeringen er å få opprettet dyrepoliti i alle politidistriktene i landet. Jeg er også veldig glad for det statsråden svarer, at spesielt i ekstremt krevende saker må det også være mulig for politimesterne å hente inn etterforskere til å supplere arbeidet mot dyrekriminalitet når det er behov for det. Jeg er veldig fornøyd med svaret.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Jeg er opptatt av at politiet når mål og krav innenfor de rammer og retningslinjer som settes av storting og regjering. Det er politimesteren i det enkelte distrikt som må disponere ressursene på en mest mulig effektiv og hensiktsmessig måte, ut fra behov, for å nå målene. Politiet skal følge opp øremerkinger gitt til særlige formål. Politimesterne skal sørge for å fordele ressursene etter behov. Det innebærer også ansvar for å omprioritere ressurser når det er nødvendig. De alvorligste straffesakene, som seksuallovbrudd og voldssaker, skal ha høyest prioritet. Jeg viser her også til Riksadvokatens mål- og prioriteringsrundskriv for politiets straffesaksbehandling, som sier at denne typen saker skal ha høyeste prioritet. Jeg har fått opplyst at politimesteren i Øst politidistrikt midlertidig har valgt å omprioritere ressurser fra dyrepoliti til å behandle voldtektssaker. To etterforskere i distriktet er avgitt til å jobbe med voldtekter i inntil åtte uker. Ordningen er ikke ment som en permanent løsning. Bakgrunnen er for lang saksbehandlingstid i voldtektssaker og saker som gjelder seksuelle overgrep og vold i nære relasjoner. Øst politidistrikt opplyser at den midlertidige omprioriteringen av to etterforskere vil bli avsluttet i første halvdel av desember. Jeg mener politimesteren har foretatt nødvendige omprioriteringer. Jeg har forståelse for at det for korte perioder gjøres omprioriteringer fra dyrevernsaker til saker som gjelder seksuelle overgrep og vold i nære relasjoner.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Det kan jeg bekrefte. Dette er en viktig prioritering, og det ligger føringer fra Stortinget som regjeringen selvfølgelig vil følge opp. I dette politidistriktet er det tre stillinger knyttet til dyrevernskriminalitet – det er egentlig litt mer enn øremerkingen skulle tilsi – selv om det nå er to etterforskere som trekkes ut i åtte uker. Så vil det nok alltid være sånn at ting varierer, og jeg ser for meg at vi kan få en situasjon med en alvorlig dyrekriminalitetssak hvor politimesteren må gjøre det motsatte, nemlig hente etterforskere fra annen type kriminalitet for å løse et akutt problem som oppstår der. Det er innenfor det som er handlefriheten til en politimester, mener jeg, men den overordnede føringen ligger helt klart fast: Dyrekriminalitetssaker skal prioriteres i henhold til det Stortinget har bestemt.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Ja, jeg synes at vi kan avslutte denne runden med å si at det som Stortinget har bevilget, blir prioritert i henhold til det. Vi er i starten når det gjelder dyrepoliti, og det er veldig mye vi skal vinne av erfaringer når vi nå jobber videre med å rulle dette ut over hele landet.