Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Utnyttelsen av vannkraft var spiren til og drivkraften bak den industrielle revolusjonen i Norge. Store industriforetak som Hydro, Borregaard, Elektrokemisk og mange flere kan nevnes. Utenlandske foretak investerte i norsk vannkraft, og mange industriarbeidsplasser ble skapt. Produksjonen av billig elektrisk kraft var en hovedfaktor til den økte velstand vi fikk i vårt land, særlig i første halvdel av det tjuende århundret. Fremskrittspartiet ønsker å reise en debatt om norsk vannkraft. Gjennom de teknologinøytrale elsertifikater vil nok utnyttelse av vannkraften være den beste fornybarsatsingen både kostnads- og miljømessig. I Norge finnes det et stort ubrukt vannkraftpotensial: Gamle verk kan oppgraderes, og flere store, mellomstore og små vannkraftanlegg kan ved en miljøtilpasset utbygging være en god energi- og miljøpolitikk. Representanter fra Fremskrittspartiet har flere ganger fremmet forslag i Stortinget om å sikre mer utbygging av lønnsomme og miljøtilpassede vannkraftprosjekter. Det er vanskelig å forstå at regjeringen ikke har et større ønske om å utnytte potensialet som fortsatt finnes innen vannkraft i Norge, da vannkraft er totalt CO2-fri. Regjeringen er ansvarlig for at det ikke bygges flere store vannkraftanlegg. Statsminister Stoltenberg sa i sin nyttårstale i 2000 at tiden for de store vannkraftprosjektene er forbi. Dette er tydeligvis også i dag regjeringens uttalte politikk om vannkraft. Fremskrittspartiet får støtte fra fagfolk, LO og NHO, nåværende og tidligere politikere og andre om at man burde se på de vassdrag som i dag er vernet. Man bør utrede og vurdere muligheten for å øke miljøvennlig vannkraftproduksjon i vernede vassdrag der det ikke ødelegger allmenne interesser eller berører det biologiske mangfold i vesentlig grad. Med dagens teknikk kan mye av de vernede vassdrag benyttes til kraftproduksjon uten fare for miljøet. Fremskrittspartiet mener at regjeringen nå må utarbeide en melding om norsk vannkraftpolitikk. Meldingen må inneholde vurderinger av potensialet for ny vannkraftutbygging. Videre må det vurderes hvor mye ekstra kraft som vil være tilgjengelig ved opprustning og utvidelse av eksisterende anlegg. Gjennom elsertifikatordningen kan det i Norge bygges 13,2 TWh innen 2020. Den ønskede vannkraftmeldingen må inneholde vurderinger av hvor kraften blir produsert og hvor den sannsynligvis vil bli benyttet. Denne kraften – sammen med tilgang på kraft fra det nordiske markedet – burde trigge utvidelser og nyanlegg for den kraftforedlende industrien. Aluminium produsert i Norge med vannkraft som energidriver er god miljøpolitikk. Aluminium produsert i Kina eller i andre land som bruker kull i kraftproduksjonen, slipper ut ca. ti ganger så mye CO2 som tilfellet ville være med norsk produksjon. Til tross for den miljømessige fordelen vannkraft vil ha for denne industrien, gjør regjeringen svært lite for å fremskaffe billig strøm til industrien. SV har i for stor utstrekning hatt makt til å hindre regjeringen i å satse på vannkraft. I SVs øyne er fornybar energi – og da helst vindkraft med store subsidier – noe å satse på for fremtiden. Regjeringen har ved flere anledninger blitt konfrontert med behovet for overordnede planer, uten at det ser ut til å endre motstanden mot slike planer. En melding om norsk vannkraftpolitikk burde være en naturlig del av en energi- og næringsplan. Ved behandlingen av Dokument 8:97 S, for 2009–2010, om norsk vannkraftpolitikk, uttalte regjeringsfraksjonen bl.a. følgende: «Flertallet deler regjeringens vurdering av at Norge trenger mer energi, ikke flere utredninger.» Denne uttalelsen viser at Stortingets flertall – den gang som nå – ikke ser behovet for en vannkraftmelding. Først når en slik melding er utarbeidet og behandlet i Stortinget, vil dette være et viktig styringsredskap for regjeringen i vannkraftspørsmål. Regjeringens aversjon mot overordnede planer er skremmende. Til slutt tar jeg opp forslaget fra Fremskrittspartiet i innstillingen.