trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2002-06-05:
Regjeringen gjør ikke Husbanken om til en ren førstehjemsbank nettopp av hensyn til at det er enkelte markeder hvor det vil være vanskelig å få finansiert byggingen av nye boliger, hvis man hadde gjort det. Derfor har vi ikke tenkt å gjøre en full reform av den typen. Det betyr også at vi må ta hensyn til distriktene innenfor de kriteriene når man begynner å jobbe med å rasjonere med hensyn til hvem som får lån i fremtiden. Men samtidig har jeg lyst til å si at når det gjelder utgangspunktet for spørsmålet, nemlig boligproblemene for ungdom, er det faktisk slik at de største boligproblemene, der vi har et sosialt boligproblem i dette landet, er i de større byene, i pressområdene og ikke i Distrikts-Norge. Sannheten er at Husbanken der har spilt en mye, mye mindre rolle enn andre steder. Det er først og fremst det private markedet som har gjort jobben. Det vi er opptatt av, er å sørge for å få reguleringsplanene raskere igjennom, sørge for at kommunene ikke kan laste en rekke nye utbyggingskostnader over på prosjektene, slik at alle prosjekter blir dyrere.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Høgre har lenge gått inn for å gjere Husbanken om frå den banken som vi kjenner, og som har gitt lån til ein million norske hus, til ein bank som berre skal gi lån til såkalla utsette grupper. Det vil føre til mindre boligbygging og høgare prisar, og dette råkar sjølvsagt dei unge verst. Kristeleg Folkeparti har derfor vore einig med Arbeidarpartiet i at Husbanken bør vere som nå. Under budsjettbehandlinga i fjor sa statsråd Solberg:«Høyre har ikke gitt opp dette standpunktet, og vi har sagt klart fra at det er etableringsbankelementet som er det vi kommer til å prioritere.» Er det ikkje dette som er hovudårsaka til at Regjeringa nå ikkje vil auke lånerammene i Husbanken, og ikkje den sterke fokuseringa på renteproblematikken som statsråden hadde i sitt tidlegare svar?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Kommunesektoren er den delen av det offentlege som kvar enkelt av oss møter oftast, og den er ein heilt vital produsent av velferdstenester. Regjeringa legg opp til minimal vekst i overføringane til kommunesektoren, samtidig som me veit at oppgåvene aukar. Det går ut over undervisning, helse- og omsorgstenester og sosialsektoren, og det betyr at kommunane må tilby tenester med lågare kvalitet eller i mindre omfang enn det som er forsvarleg. Høgre var vel offensive i valkampen i fjor og lova store forbetringar i velferden for innbyggjarane. Er ikkje dette å føre veljarane bak lyset? Og er ikkje dette også ei utfordring for lokaldemokratiet når det gjeld rekruttering til folkevalde oppgåver? Høgres fylkesvaraordførar i Telemark har uttalt: Kven vil la seg velje til styre og stell med slike føresetnader? Deler statsråden bekymringa til sin eigen partifelle i Telemark?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Eg har eit spørsmål til kommunal- og regionalministeren, og det dreier seg om bustad. Bustadprisane held fram med å stige. Det blir bygd færre bustader. Husbanken manglar 3,5 milliardar kr, og Regjeringa kuttar 2 milliardar kr i forhold til regjeringa Stoltenberg. Nå er det viktig å setje bustadpolitikk på dagsordenen. Eg har lyst til å gå litt tilbake i historia, til Willoch-regjeringa. Den har sett sine spor. Me veit at burettslaga blei privatiserte. Prisreguleringa blei oppheva, og dagens situasjon viser at det har skapt veldig store problem for unge i etableringsfasen, og me ser òg at ei vanleg lønsinntekt ikkje held til renter og avdrag. Mange nyt godt av den avreguleringspolitikken som skjedde på 1980-talet, for den premierer nemleg dei som har vore på marknaden ei stund, og straffar dei som nå står utanfor. I kjølvatnet av dette har kommunane slutta å føle ansvar for ein sosial bustadpolitikk. Undervurderer ikkje statsråden det bustadbygginga har å seie for samfunnet?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Statsråden er klar på kva slags profil Høgre ønskjer på Husbanken. I store delar av landet er Husbanken heilt avgjerande for bustadutbygginga. I Nord-Noreg er to av tre bustader bygde med husbanklån, i Nordland og Finnmark heile fire av fem bustader. Nå går Husbanken tom for pengar. Arbeidarpartiet meiner at bustadpolitikk er god distriktspolitikk. Mitt spørsmål er: Meiner Regjeringa at bustadbygginga i distrikta skal stoppe opp?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Då Stoltenberg-regjeringa la fram sitt forslag til statsbudsjett i fjor, gjorde dei framlegg om å gjere om Arbeidsforskningsinstituttet, AFI, til ein stiftelse. Dette røysta Arbeidarpartiet for då Stortinget behandla budsjettet for 2002, dette fordi me meiner at stiftelsesforma er ei god organisering der siktemålet er ei friare stilling. Eg er kjend med at denne prosessen har vore til vurdering sidan 1998. Argumentet for slik fristilling er ønske om å frigjere forskingsmidlar, slik at dei i større grad kan kjøpe forsking også frå andre relevante institusjonar. Ei omorganisering til eit statleg aksjeselskap er i seg sjølv inga ulykke for AFI, men Regjeringa sitt forslag skisserer dette som ei mellombels løysing. Innan utgangen av 2003 vil Regjeringa selje inntil 100 pst. av staten sine aksjar, og då vil instituttet bli fullstendig privatisert. For tida kan det sjå ut som om Regjeringa har privatisering som sitt store mål. Det at den får følgje av Framstegspartiet, bør ikkje overraske nokon. Marknadsorientering, privatisering og dynamikk er meir avgjerande for fleirtalet enn å ha stabile rammevilkår. Arbeidarpartiet meiner at det er sterke argument for å velje stiftelsesforma framfor aksjeselskapsforma når det gjeld AFI. Føresetnader og stabile rammevilkår er viktig for forskingsmiljøa. Det bør vere eit offentleg ansvar å forske på arbeidslivet. Eg kan ikkje sjå at konsekvensane av å redusere det ansvaret som det offentlege har i dag, er vurderte eller har vore gjenstand for nokon stor debatt. Fleirtalet sitt forslag kan få store konsekvensar for den samfunnsoppgåva som staten bør ta seg av. Eg viser også til at Statens arbeidsmiljøinstitutt, STAMI, som har utgreidd overgang til aksjeselskap, ikkje ser aksjeselskapsmodellen som ei eigna organisering for instituttet. Forskingsverksemder er ikkje ordinær næringsverksemd. Det er i så fall noko heilt nytt. AFI kan også bli kjøpt opp av konkurrerande institutt. Har me då nokon garanti for at dei forskingsområda som AFI i dag ivaretek, kan bli tatt hand om i framtida? Det kan også ha konsekvensar for ønsket om ein brei forskingsaktivitet. Ei eventuell omorganisering av AFI til aksjeselskap vil skape presedens for forskingsinstitutta. Derfor burde denne saka ha vore ute til mykje breiare drøfting før departementet gjorde framlegg om aksjeselskapsforma. Eg viser her til den evalueringa av Norges forskningsråd som Regjeringa nå for tida drøfter. På denne bakgrunn vil eg tilrå komiteen si fleirtalstilråding der Arbeidsforskningsinstituttet blir foreslått som stiftelse med verknad frå 1. juli 2002. Eg minner om at dette også er i tråd med dei tilsette sine ønske og dei faglege råda under komiteen si høyring.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Når det gjeld det som statsråden var inne på om ein uavklard eigarstruktur, har eg berre eit spørsmål i den samanhengen. Kan statsråden nå seie litt om problemstillinga knytt til dette med sal av aksjar? Er det slik at staten vil selje til høgstbydande, eller kan statsråden nå bekrefte at ein skal bestemme eigarsamansetjinga ut frå forskingspolitiske vurderingar? Grunnen til at eg spør om det, er at eg fryktar for at prisen på aksjane kan ha ei viss betydning for instituttets innteningsevne.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-05:
La meg først få si at jeg deler statsrådens syn på Husbankens rolle, stort sett. Det er klart at det er flere områder som påvirker både boligbygging og pris. Mitt spørsmål og min utfordring til statsråden er i forhold til dette med tilbud på og etterspørsel etter tomter. Ser statsråden for seg en jobb opp mot kommunene, kanskje at det blir mer plikt til å legge ut større områder til tomter? Så et spørsmål i forhold til pressede strøk, som Oslo. Her er det lagt begrensninger på hvor det kan bygges. Ser statsråden for seg en rolle der man kan påvirke prosessen for å utvide de områdene som det er mulig å bygge hus på i Oslo og i andre pressområder?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-05:
Jeg finner statsrådens argumentasjon litt merkelig: Stimuleringstilskuddet har ikke virket, og derfor ønsker altså statsråden og Regjeringen å innlemme dette i rammetilskuddet – sånn forstår jeg det. Men hva er det som tilsier at kommunene vil vise større ansvar hvis de får dette i rammeoverføringene sine, enn når det er et øremerket tilskudd? Når Stortinget har sagt at innen 2005 skal disse ungdommene ut av institusjon, hva er det da som får statsråden til å bryte Stortingets mål gjennom å bruke rammetilskudd i forhold til kommunens ansvar? Det er ingenting som tyder på at kommunene verken på det området eller på andre områder, innen f.eks. helse og skole, der pengene er i rammeoverføringene, viser ansvar. Men akkurat her sier statsråden at kommunene sannsynligvis vil vise ansvar, når de ikke har gjort det når det var i form av stimuleringstilskudd. Hva er forskjellen på det?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-05:
Eg har her ein bunke med solid dokumentasjon om situasjonen i Kommune-Noreg og dei dramatiske verknadene av Regjeringa sin politikk som folk no kjenner på kroppen. Det måfølast som ein spesiell provokasjon av alle dei foreldra og alle dei tilsette i kommunane som stolte på Høgre, og som stemte Høgre fordi Høgre ville arbeida for ein betre skule. Her er eit eksempel frå Nittedal: ein lærar pr. klasse inklusiv spesialundervisning. Og frå Fredrikstad: 26 lærarar fjerna, fem fleire klassar. Slik kunne eg fortsetja. Mitt spørsmål til kommunalministeren er følgjande: Vil kommunalministeren framleis prioritera skattelette for dei rikaste, framfor ein grunntryggleik som no ser ut til å rakna?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-05:
Det er oppsiktsvekkjande at landet har ein kommunalminister som ikkje tek innover seg at kommunane i år faktisk har 6 milliardar kr ekstra i pensjonsutgifter, og at dei kjem til å ha ekstra pensjonsutgifter i komande år, noko som inneber at sjukeheimar vil verta ståande tomme dersom staten ikkje stiller opp, at ein må slå saman skuleklassar, og at lærarar vert fjerna. Eg registrerer at statsråden no vil dela ansvaret. Senterpartiet tek ansvar. Vi sørgde faktisk for ein betre økonomi og ikkje ein verre i den tida då vi sat i regjering, sjølv om landets økonomiske situasjon var vanskeleg. Og vi har gjentekne gonger i Stortinget føreslått tiltak til forbetring. Statsråden svara ikkje på spørsmålet mitt: Vi ho framleis engasjera seg meir for skattelette til dei rikaste? Eller vil ho vera med og ta eit tak for å sikra grunntryggleiken i forhold til skule og omsorg, som no held på å rakna?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-05:
Det er noko uverkeleg over denne saka. Arbeidsforskningsinstituttet er det største forskingsinstituttet i Noreg innan arbeids- og organisasjonsutvikling. Instituttet nyt stor tillit innan offentleg verksemd og med omsyn til evaluering av offentlege tiltak på arbeidslivsområde – på arbeidsmiljøproblem og utstøytings- og inkluderingsprosessar på arbeidsplassane. Instituttet medverkar til forsking på område der det verkeleg er eit forsterka behov for forsking. Dette miljøet, som – til liks med mange andre verdifulle forskingsmiljø – treng ro og føreseielege omgivnader, blir no gjenstand for Regjeringa si AS-ifisering. Dette skjer mens Norges forskningsråd blir evaluert – ei evaluering som nettopp peikar på behovet for ein nærare gjennomgang av den samla norske instituttsektoren og arbeidsdelinga mellom institutt, næringsliv og universitet. Det er vanskeleg å få tak i grunngivinga utover det reint politiske motivet. Det synest å vera eit sjølvstendig poeng for den sitjande regjeringa å telja opp kor mange institusjonar og verksemder ein kan gjera om til aksjeselskap, og seinare selja ut statlege eigardelar nær sagt kor som helst. Regjeringa synest i denne saka å ta i bruk kritikk frå Riksrevisjonen og Mjøs-utvalet si tilråding med omsyn til eigarform, lausrive frå den samanhengen der desse to instansane har ytra seg. Eit fleirtal i komiteen stør dette. Eg registrerer at Kristeleg Folkeparti òg stillteiande godtek dette. Eg legg merke til ein avstand mellom tidlegare statsråd Jon Lilletun sitt engasjement for å styrkja norsk forsking og den uroa som her er skapt rundt denne saka. Om forslaget no skulle bli vedteke, som det ser ut til, vil eg be statsråden leggja opp denne omorganiseringa slik at òg dei tilsette har høve til å vera medeigarar. Så vil eg til slutt seia at Odelstinget i dag skal behandla ei eiga sak om dei tilsette sine vilkår. Sjølv om Senterpartiet er imot den omorganiseringa som no skjer, stør vi naturleg nok eit opplegg som inneber både fortrinnsrett og venteløn for dei tilsette som det måtte vera aktuelt for.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-05:
Det er bra at statsråden strekar under at han er seg sitt ansvar bevisst i forhold til å vera ein god eigar, og at han vil leggja til rette for ei langsiktig basisløyving. Men det han her no står og seier, må vel oppfattast som ei stadfesting med avgrensa haldbarheit – det er vel inntil vidare, det er vel inntil han har gjort sine profesjonelle vurderingar, han kan la dette stå fast. For etter at denne vurderinga er gjord og det er spørsmål om sal, kan vel ikkje statsråden bortforklara at forretningsmessige omsyn vil koma meir i fokus i høve til den forskinga som skal utøvast. Så til det som vi handsamar i dag. Når statsråden høyrer dei spørsmåla som framleis blir stilte frå Stortinget si side når det gjeld skilnaden på aksjeselskap og stiftelsar, er han då samd i at Regjeringa hadde hatt eit mykje betre grunnlag for avgjerdene sine dersom denne saka hadde vore ute på ei omfattande høyring i forkant?
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2002-06-05:
Jeg har merket meg statsrådens svar, både her i stortingssalen i dag og til 90 ordførere som hun møtte her i Oslo for to dager siden. Fra mitt ståsted, som til daglig er i lokalpolitikken, som ordfører, er dette først og fremst et spørsmål om velferd for folk flest, og ikke partipolitikk. Så til spørsmålet: Er det virkelig slik at statsråden og Regjeringen opprinnelig mente å legge opp til at tilbudet f.eks. i barnehager, skoler og eldreomsorg – vitterlig rikspolitiske satsingsområder – skal reduseres rundt om i landet? Eller er det slik at statsråden rett og slett ikke tror på all den dokumentasjonen som i disse dager blir lagt fram fra lokalpolitikere landet over?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-05:
Hvis statsråden og Regjeringen virkelig er opptatt av næringslivet og framtida, må man satse på skolen. Den må være så god at hver enkelt elev får brukt sine ressurser optimalt. I går hadde vi på Stortinget besøk fra Fredrikstad. Flere foreldre kom og var meget bekymret. De hadde elever som ikke var funksjonshemmet, men som kanskje hadde behov for noe tilpasset opplæring. Det blir det slutt på nå. Det blir bare én lærer i hver klasse, og det blir kun spesialundervisning til dem som har en definert funksjonshemming. Det er misbruk av ressurser! Disse foreldrene sa til oss: Vi kan velge om vi vil lære disse ungene å lese og skrive nå, eller vi kan la det være. Og statsråden bør vite at det er flertall i Stortinget for penger til en bedre skole. Hvorfor prioriterer da en statsråd fra et parti som lovet bedre skole, skattelette og mer penger til Forsvaret foran det som ville berge det næringslivet som hun sjøl sier hun er så opptatt av?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-05:
Jeg har et spørsmål til kommunal- og regionalministeren. For to dager siden fikk jeg telefon fra Landsforeningen for Trafikkskadde. Det var en fortvilet far som hadde ringt. Datteren deres på 20 år ble skrevet inn på sjukehjem, og på det sjukehjemmet bodde det allerede en person på under 20 år. Det var også en annen telefon, fra en mann som var blitt plassert på sjukehjem da han var 20 år, og der hadde han nå vært i 28 år. Det var ikke akkurat stedet for ham, og ikke så han noe særlig lyst på muligheten til at han skulle få komme derifra heller, for nå har altså Regjeringen ved kommunalministeren fjernet det virkemidlet, den gulroten som kommunene har fått som skal gjøre at de kan skaffe boliger til disse ungdommene. Regjeringen sier sjøl at det antakeligvis bor 1 000 ungdommer på aldersinstitusjoner, og i planen som de nå har lagt fram, er det i et nytt prøveprosjekt 30 pr. to år som skal være med på å få lov til å flytte ut. Hvor mange år skal de egentlig vente?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-05:
Jeg takker for svaret, men jeg konstaterer at jeg tror det bare er kommunalministeren som greier å kjøpe bolig uten penger. Rammene til kommunene er nå altfor trange, de må kutte på skoler, de må legge på prisene, de har ikke penger til å skaffe unge funksjonshemmede boliger. Og så sier statsråden at dette tilskuddet, som riktignok ikke er stort, ikke har virket, og da tar vi bort de pengene også. Stortinget har sagt at innen 2005 skal det ikke bo ungdommer på alders- og sykehjem. Så konstaterer jeg også at Regjeringen sier at dette er en del av moderniseringspolitikken. Jeg håper da inderlig ikke det – at de oppfatter det som særlig moderne at det skal bo over 1 000 ungdommer på syke- og aldershjem! Og jeg må spørre statsråden om igjen: Har Regjeringen noen god forklaring på hvordan de skal greie å løse det oppdraget Stortinget har gitt dem, nemlig at det ikke skal bo noen unge på aldershjem etter 2005?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-05:
Jeg registrerer at statsråden mener at det bare er forskningsinstitusjoner som er AS, som det er noe styring på. Alt som er stiftelser, reker rundt som. som statsråden sa, «herreløst gods». Så vidt jeg vet, er svært mange forskningsinstitutter i Norge – med noen unntak – organisert som stiftelser. Mener statsråden at disse forskningsstiftelsene reker rundt som herreløst gods, at de egentlig er uten mål og mening? Eller ser statsråden at denne formen for eierskap og drift faktisk er i stand til å frambringe nyttig og god forskning, som både er allmennyttig og kommersielt meget utnyttbar?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-06-05:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren. Parlamentarikerkomiteen i EØS vedtok enstemmig følgende punkt på sitt møte i Reykjavik 27. mai: «… calls on the EEA EFTA States to agree on a common position for the updating of the EEA Agreement to counteract breaches in the legal homogeneity of the Internal Market as a result of the EC Treaty changes after the entry into force of the EEA Agreement, and to submit its proposal to the Commission at the earliest possible stage.» En enstemmig parlamentarikerkomite ber altså EØS/EFTA-landene om å levere til kommisjonen et dokument med ønsker og posisjoner for oppdatering av EØS-avtalen. Norge har hovedansvaret for at dette har vært somlet med, at det ikke har skjedd tidligere. Vil utenriksministeren nå ta et initiativ for å følge opp det enstemmige vedtak i parlamentarikerkomiteen i EØS?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-06-05:
Jeg aksepterer egentlig ikke utenriksministerens påstander her om sonderinger. Man får aldri konkrete svar før man har gjort en formell henvendelse. Kommissær Westerlund sa til en samlet parlamentarikerkomite på Island – og det var i et offisielt møte, ikke en sånn kaffeprat – at de ikke har avslått å snakke med EFTA, men at de avventer et forslag fra EFTA. Han sa også at kommisjonen ikke så noen store problemer med EØS-avtalen, men at de ikke ville motsette seg samtaler hvis EFTA ønsket dette. Da er altså ballen på EFTAs side. Hvorfor kan da ikke utenriksministeren sørge for at man får et dokument, be om formelle samtaler og ikke bare akseptere at enkelte kommissærer har mer enn nok å gjøre og helst vil slippe, hvis en samlet kommisjon, når den fikk et formelt ønske, kanskje ville gjøre noe? Også av hensyn til fiskeriene bør det være substans i det vi legger frem, nemlig å prøve å få fiskeriene og markedsadgang inn i EØS-avtalen.
Jan Petersen (Høyre), 2002-06-05:
Det har vært et ønske fra norsk side, og fra øvrige EFTA-stater, at man får en sammenheng mellom EØS-avtalen og det nye avtaleverk som er vedtatt i EU etter at EØS-avtalen ble inngått. Det er en såkalt teknisk oppdatering. Det betyr altså at det er teknikken i det det dreier seg om, ikke om materielle bestemmelser. Således er det et ryddighetssynspunkt som ligger under her, mer enn et substansielt synspunkt. Men likevel har det vært et ønske om å få dette til. Man har jo sondert mulighetene for å få kommet i gang med slike forhandlinger, og vi har fått meget tydelig beskjed fra kommisjonen om at på denne siden av utvidelsesforhandlingene har man ikke kapasitet til å gå inn i denne type vurderinger. Det har vært gjort kjent i en rekke sammenhenger, ikke minst i det møtet jeg sist hadde med kommissær de Palacio her i Oslo for ikke så mange måneder siden. Vi har flere forhandlingsopplegg vi ønsker å gjennomføre med EU-siden – ikke minst kompensasjonsforhandlinger når det gjelder fisk, som vi vil drøfte med Stortingets organer før sommerferien. Det er et substansielt, viktig spørsmål og er prioritet nr. 1. Vi har derfor lagt til grunn når det gjelder fremdriften, det svaret som vi ved en rekke anledninger har fått fra EU-kommisjonen. Når Carl I. Hagen sier at det er «somlet» fra norsk side, forstår han sikkert at det er et uttrykk som ikke er spesielt presist.
Jan Petersen (Høyre), 2002-06-05:
Jeg er stygt redd for at hva Carl I. Hagen aksepterer eller ikke, ikke har noe særlig bæring for hvorvidt min beskrivelse er riktig eller ikke. Den er fortsatt riktig. Betegnelsen «kaffeprat» er vel kanskje ikke den mest presise jeg har hørt. For øvrig må jeg si at Carl I. Hagen nå snakker om to forskjellige prosesser. Det spørsmålet han opprinnelig tok opp, var spørsmålet om en teknisk oppdatering av EØS-avtalen. Det er det definitivt behov for, fordi både Maastricht-avtalen og Amsterdam-avtalen er kommet siden den tid. Noe helt annet, for så vidt viktigere, og som er prioritet nr. 1, er jo det Carl I. Hagen nå tok opp, nemlig de substansielle spørsmålene knyttet til fiske og eksport. Men det er en annen sak. Ikke minst må de kompensasjonsforhandlingene gjennomføres før vi får en EU-utvidelse. Det er derfor viktig å prioritere og sette fullt trykk på det. Jeg kan derfor forsikre Carl I. Hagen om at disse spørsmålene er under god kontroll, og jeg må si at jeg er mildt forbauset over hans språkbruk. Men jeg registrerer den.
Jan Petersen (Høyre), 2002-06-05:
Det spørsmålet som Lodve Solholm nå tar opp, er jo et helt annet spørsmål enn det Carl I. Hagen tok opp, og det EØS-komiteen tok opp i Reykjavik. Det som Carl I. Hagen tok opp, dreide seg jo om en teknisk oppdatering av EØS-avtalen etter Maastricht-avtalen og Amsterdam-avtalen. Jeg er helt enig at det er ønskelig, men på det punktet har altså flere representanter for kommisjonen gitt oss meget tydelig beskjed om at det er ikke det de har prioritert å ta opp før utvidelsesforhandlingene er ferdige. For de er meget krevende, det vet vi – og det har vi i og for seg lagt til grunn. Men et helt annet spørsmål, som er vår prioritet, er jo det Lodve Solholm nå tar opp, nemlig spørsmålet om hvordan vi håndterer det forholdet at vi mister frihandelsrettigheter i søkerlandene når EU utvider seg. Som jeg sa i svaret til Carl I. Hagen, det er det spørsmålet vi gjerne vil presentere for EØS-utvalget før sommerferien. Men Lodve Solholm reiser altså et helt annet spørsmål i sitt innlegg nå.
Jan Petersen (Høyre), 2002-06-05:
Jeg setter pris på den oppklaringen fra Jaglands side, for jeg tror det er meget riktig her å gjøre det tydelig at ett er spørsmålet om politisk substans, men det spørsmålet som Carl I. Hagen reiser, er utelukkende et spørsmål om en teknisk utskriving av avtaleverket, å få det gjort mer up to date. Det ønsker vi i og for seg at gjøres, men det ligger jo ikke noe politikk i det spørsmålet, og det var jo på den bakgrunn at jeg var mildt forbauset over den språkbruken som ble anvendt. Det er jo ren juridisk teknikk vi snakker om her, og ikke noe som har med substans å gjøre.
Jan Petersen (Høyre), 2002-06-05:
Det er riktig at vi har høye ambisjoner for Johannesburg-møtet, som jo vil ha en ganske bred og omfattende dagsorden. Når Jacobsen spør om hvordan vi vil nærme oss forberedelsene, vil jeg si at det nettopp vil være å legge mye tyngde inn i forberedelsesarbeidet. Mens vi er her, er det nå et nytt forberedelsesarbeid i Indonesia, hvor både miljøvernministeren, utviklingsministeren og statssekretæren med dette ansvaret i Utenriksdepartementet er til stede. Det er derfor løpende diskusjoner akkurat nå om disse spørsmålene, og det at vi er så tungt representert gir uttrykk for den prioriteringen vi også gir dette møtet.
Jan Petersen (Høyre), 2002-06-05:
Det spørsmålet som Jacobsen nå reiser, er et spørsmål som delvis må finne sin løsning utenfor denne konferansen. Det er en rekke spørsmål som Stortinget har drøftet tidligere, og som man er nødt til å ta i den daglige utøvelsen av utenrikspolitikken. Når det gjelder selve innholdet i det som kommer ut fra konferansen i Indonesia, forutsetter det at jeg har puls på hvert eneste minutt av det som skjer der nede. Jeg vil derfor ikke gå inn og forsøke å antyde hva resultatet fra Indonesia skulle komme til å bli. Men nettopp det at vi legger så stor tyngde inn i forberedelsene, gjør iallfall at Norge for sin del gjør sin del av jobben. Jeg skal ikke legge skjul på at det er mange vanskeligheter knyttet til Johannesburg-konferansen. Det er stadig nødvendig å kjempe for ting som allerede er oppnådd, men det gjør vi altså.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-06-05:
Eg synest at utanriksministeren ikkje heilt tek på alvor det som parlamentarikarkomiteen i EØS har bede om i eit samrøystes vedtak frå Reykjavik. Betyr ikkje eit samrøystes vedtak i ein så pass viktig komite noko som helst? Utanriksministeren var sjølv inne på at det fiskerinæringa no treng, er ei oppdatering, eller iallfall marknadstilgang, i forhold til EU, og når han ikkje vil ta dette på alvor, må eg jo stille spørsmålet: Kva initiativ vil utanriksministeren ta for at fiskerinæringa no skal få ein avtale, eller få marknadstilgang i EU som er atskilleg betre enn i dag? Dersom han ikkje gjer noko, har vi problem med å følgje opp våre intensjonar om at fiskerinæringa totalt sett skal bli ei av hovudnæringane for norsk økonomi i framtida.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Jeg tok egentlig ordet bare for å støtte utenriksministeren på dette punktet. Jeg syns det er noe merkelig at man nå begynner å kjøre et helt annet løp, eller krever at man skal kjøre et helt annet løp i dette spørsmålet. Jeg tror det av mange grunner er veldig viktig at det er Regjeringen som får håndtere Norges forhandlingssituasjon i forhold til EU, som er veldig komplisert, og jeg er meget forundret over at Fremskrittspartiet nå begynner å blande sammen EØS-avtalen og spørsmålet om teknisk oppdatering av den og fiskerispørsmålet. Som kjent var fiskerispørsmålet en viktig grunn til at vi ikke ble medlem av EU, og at vi derfor fikk en protokoll når det gjelder fiskeri knyttet til EØS-avtalen. Så det er to vidt forskjellige ting. Dette var ikke for å komme med et spontant spørsmål, men for å komme med en spontan kommentar.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-05:
Det kan virke som om kommunalministeren nesten er mer opptatt av systemene enn av virkningene. Situasjonen er den at det er nesten 1 000 yngre som nå bor på alders- og sykehjem. Utflyttingstakten er, som Karin Andersen var inne på, ca. 15 pr. år, og når Stortingets målsetting er at alle disse skal ut innen 2005, ser vi at vi er veldig, veldig langt fra målet. Vi nærmer oss nesten ikke i det hele tatt. I denne situasjonen er det altså at Regjeringen fjerner det eneste stimuleringstiltaket overfor kommunene, kommuner som, som vi tidligere i denne spørretimen har fått beskrevet, har en veldig trang økonomisk situasjon. Spørsmålet blir da: Hvilke andre virkemidler og stimuleringstiltak vil statsråden ta i bruk for å få fart på utflyttinga, slik at vi kan nærme oss dette målet innen 2005?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Det er ingen uenighet mellom Arbeiderpartiet og Regjeringa når det gjelder målet om at kommunene skal ha færre øremerkede ordninger. Men det denne saka dreier seg om, er at det er uverdig at unge trafikkskadde og andre funksjonshemmede blir plassert på aldershjem sammen med eldre folk. Jeg syns kommunalministeren her har demonstrert at hun umulig kan kjenne virkeligheten på dette området, i hvert fall er hun ikke villig til å gjøre noe med det. For hvis resonnementet i forhold til å fjerne denne øremerkede ordninga, skulle hatt noe hold, burde Regjeringa gitt kommunene penger så det monnet, slik at kommunene faktisk hadde hatt en mulighet til å gjøre det som må gjøres for å hindre at flere havner på sjukehjem av unge folk som blir trafikkskadde eller lignende. Dessuten er jeg ikke enig i at denne ordninga ikke har virket for noen kommuner. For noen av de kommunene som jeg har møtt, var dette kjærkomne penger for å greie å gjøre noe med dette. Spørsmålet er: Hvordan mener kommunalministeren at kommunene skal ha noen mulighet til å gjøre noe med denne uverdige situasjonen, med det stramme kommuneopplegget som denne regjeringa nå har foreslått?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Eg har eit spørsmål til kommunal- og regionalministeren. Regjeringa har lagt fram forslag om kommuneøkonomi for 2003. Det er eit dårleg forslag – kommunane får for lite pengar. Velferda over heile landet blir ramma. Det blir for lite pengar til sjukeheimane, eldre personar blir taparane. Det er svært beklageleg. I kommunane blir også barnehagane ramma. Det blir for lite midlar til å byggje nye barnehageplassar. Foreldrebetalinga er for høg. Også det er uheldig. Når kommunekassa er tom, vil det føre til at skuleplassar blir nedlagde. Barn og unge, som er framtida vår, blir skadelidande. Spørsmålet mitt til statsråd Solberg blir derfor: Korfor kjem Regjeringa med forslag som svekkjer tilbodet på sjukeheimane, i barnehagane og på skulane? Samtidig er det tydelegvis viktig for Regjeringa å gi skattelette til dei som tener mest i landet vårt.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-06-05:
Statsråd Solberg prøver å bortforklare at Regjeringa gir kommunane for lite pengar til eldreomsorg, til barnehagar og til utdanning. I går møtte eg mora til to barn som har lese- og skrivevanskar. Dei bur i Fredrikstad. Der slit kommunen med dårleg økonomi, og mange ser mørkt på kva som vil skje neste år, når kommunane skal få færre kroner å hjelpe seg med. Gjer det inntrykk på statsråd Solberg at dårleg kommuneøkonomi rammar barn som ikkje får den hjelp og oppfølging som dei skal ha mens dei går på skule?
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-06-05:
I min hjemkommune var det skolestreik i går på to skoler, der foreldre og elever protesterer mot nedlegging av skolen. Vedtaket som det legges opp til, kommer fordi kommunens ledelse har lest kommuneproposisjonen, og de har hørt kommunalministeren si det kommunalministeren sier. Den håpløsheten en føler i Bjugn, føler en veldig mange andre steder, og det etter at valgkampen ble dominert av løfter om en bedre skole. Og Høyres løfter var størst. Men lokalpolitikernes hverdag består altså i å legge ned skoler, å redusere lærertetthet, og så blir de ikke trodd når de sier at de innsparingene som de tvinges til, gir dårligere skole. Men de kan regningen for pensjonene og for lønningene for inneværende år og for neste år. Den ligger der. Det stemmer altså ikke med forventninger som er skapt sentralt. Hva mente Høyre da de lovte mer skole? Mente Jan Petersen at det skulle bli mindre penger til skolevesenet i Norge?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-06-05:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren. Betydelige prisforskjeller på matvarer mellom Norge og nabolandene reduserer norske bønders overlevelsesevne, og det er ingen tvil om at sentrale norske landbruksprodukter vil utsettes for et betydelig prispress i årene som kommer. Hvis vi ikke klarer å stabilisere eller redusere prisforskjellene mellom Norge og nabolandene, vil det bety en dødslinje for norske bønder. Vi vet at handlingsrommet blir stadig redusert fordi importen av landbruksprodukter øker, eksporten stabiliseres eller går ned, muligheter for reguleringseksport blir redusert via WTO og grensehandelslekkasjen øker. På hvilken måte vil Regjeringen legge opp en strategi slik at vi kan beholde et konkurransedyktig norsk landbruk av noen størrelse i tiden som kommer?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-06-05:
Vi er alle klar over at på grunn av klimatiske forhold vil vi ikke i Norge kunne komme langt nok ned i pris, men det som var mitt hovedpoeng, er at prisforskjellene ikke må økes, men stabiliseres. Og når vi ser på de internasjonale kjedene, som statsråden var opptatt av, så er de i full gang med å etablere seg i Sverige, konkurransen skjerpes, konkurransemyndighetene går gjennom regelverket, og de fleste forståsegpåere mener at prisene på landbruksvarer i Sverige vil reduseres. Og da vil jo dette gapet øke. Vi kan nemlig ikke grave vollgraver rundt Norge. Det vil da være helt umulig å oppnå noe gjennom reguleringer på det området. Derfor må vi ha en strategi for at ikke disse prisforskjellene øker. Hva planlegger Regjeringen for at vi skal kunne ha et levedyktig landbruk framover – noe som virkelig betyr noe på relativt kort og mellomlang sikt?
Lars Sponheim (Venstre), 2002-06-05:
Det var et omfattende spørsmål som det ville krevd mye tid å svare på, men hvis jeg skal gi noen raske stikkord, vil jeg si at den avtalen vi nå har inngått, gjennom jordbruksavtalen som ligger til behandling i Stortinget, er et første viktig bidrag bl.a. til å få en – tror jeg – nødvendig og viktig rasjonell utvikling i melkeproduksjonen. I tillegg er det mange andre områder dette må gjøres på. Det vi kan si, og det tror jeg er veldig viktig å ta med, er at vi aldri kan komme ned på priser i norsk landbruksproduksjon som er på linje med våre nabolands. Det har å gjøre med vår geografiske beliggenhet, og det har å gjøre med det kostnadsnivået som er spesielt for Norge. Men vi må passe på at ikke prisforskjellene blir for store. Og så må vi prøve å utvikle andre konkurransestrategier for det vi kan være veldig gode på, og det er vi i ferd med å gjøre på mange områder. Vi har forutsetninger for å produsere mat av veldig høy kvalitet i Norge. Vi har forutsetninger for å produsere mat på en miljøvennlig måte. Vi har forutsetninger for å gi dyrene våre bedre livsbetingelser den tiden de lever fram til de havner på matfatet vårt, osv. Jeg kan nevne at jeg hadde gleden av å høre hvordan noen av de store internasjonale matkjedene nå planlegger sine matvarebutikker for 5–10 år fram i tid, og de sier at den type moderne forbrukere og borgere som Europa vil se i løpet av de neste 5–10 årene, ikke først og fremst kommer til å legge vekt på prisspørsmål, men på innholdet i maten. Er maten trygg? Er maten produsert miljøvennlig? Og ikke minst det vi har opplevd de siste årene: Hvordan har dyrene hatt det i den tiden de levde og produserte? På den bakgrunn har vi de beste forutsetninger for å utvikle konkurransestrategier for norsk landbruk som gjør at vi kan tilfredsstille den moderne forbruker, som ser på mer enn bare pris.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-06-05:
Det var vel i og for seg samme spørsmål, men jeg kan supplere med andre elementer i svaret. For det første er det slik at vi hele tiden må være opptatt av å gjøre ting på en smartere og bedre måte i norsk landbruk, som gjør at disse prisforskjellene ikke øker. En måte er f.eks. det Regjeringen har gjort denne våren, å åpne for driftsselskaper i landbruket på tvers av landbrukseiendommer. Det gjør det mulig å bruke kapitalutstyret og arbeidskraftressursene på en mer fleksibel måte. Nå håper ikke jeg at alle disse rasjonaliseringsgevinstene som ligger i dette, bare skal komme ut i lavere pris, men at også bøndene skal være i stand til å opparbeide seg større inntekter. Vi må få en fornuftig deling her. Men vi må ikke bare ha et øye på prisene. Jeg hadde gleden av å være i en av våre fremste og best utviklede butikker når det gjelder å selge alternative produkter og økologiske produkter, i Lier i går, og det imponerte meg veldig. De fortalte at de ikke hadde noe problem med å ta ut 20–30 pst. i prisøkning, fordi det var dokumenterbart at produktene var produsert miljøvennlig. Mange forbrukere ønsker det slik. Og det er en konkurransestrategi.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-06-05:
Jeg har bak meg en vinter og en vår hvor jeg har fått ganske mye juling fordi jeg har prøvd å gå inn i debatten om disse spørsmålene, om nettopp det representanten Ryan sier her, at mat handler om mer enn pris. Det handler om kvalitet, om variasjon, og det handler om å få høre en historie bak produktet, hvordan det er produsert, hvordan livsbetingelsene har vært i det distriktet og det området det er produsert. En del av de opplevelser vi har fra Frankrike, som er matlandet nr. 1 i Europa, vil vi gjerne overføre til Norge. Vi vet at der er det en høyere prosentandel av befolkningen som har det øye for sitt matvalg som det representanten her gir uttrykk for. Så jeg skal love at jeg fortsatt skal klare å ha to tanker i hodet samtidig, snakke for variasjon, konkurranse, få fram mangfold og kvalitet i norsk matvareproduksjon, men ikke slik at kostnadene løper løpsk, og at prisforskjellene blir helt urimelige i forhold til andre land. Det skal jeg prøve å bidra til.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-05:
Jeg hører til blant dem som syns at maten i Norge er billig. Og da næringskomiteen var i Frankrike i forrige uke på studietur, var det ett hovedinntrykk som satt igjen for meg etter den turen, og det var at man stadig ble mer og mer bevisst, også i Frankrike, på å produsere kvalitet – kvalitet som markedet etterspurte. Så mitt spørsmål til statsråden er følgende: Hva gjør statsråden for at det i større grad skal bli fokusert på matvarekvalitet i den norske debatten enn på denne ensidige diskusjonen om pris hele tida? Hva vil statsråden gjøre for at vi skal få en langt større fokusering på det spørsmålet, og komme oss litt bort fra den ensidige prisdebatten som vi har hatt den siste tida?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-05:
I dag er det den internasjonale miljøverndagen, og eg har sjølvsagt då lyst til å stille spørsmål til utanriksministeren. Om eit par månader er det eit internasjonalt miljøtoppmøte i Johannesburg. Eg har tidlegare spurt utanriksministeren om dei norske førebuingane, men reknar med at Regjeringa no har kome eit stykke vidare og kan seie noko meir konkret om korleis ambisjonane til Noreg er. Korleis vil utanriksministeren vere med på å sikre at dette møtet gjev resultat og bli eit lyft for det internasjonale miljøarbeidet?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-05:
Eg takkar for svaret. Konferansen i Johannesburg handlar jo om fattigdom og miljø. Auka handel med landa i sør er ein viktig nøkkel for å kjempe mot fattigdom. Over heile verda arbeider ein for å fremme ordningar som sikrar etisk handel, for å hindre handel som byggjer på rovdrift av menneske og miljø. Kva vil Regjeringa gjere for å fremme etisk handel, og vil Regjeringa bruke den kommande FN-konferansen i Johannesburg til å arbeide for slike ordningar?
Victor Norman (Høyre), 2002-06-05:
Jeg er glad for å kunne benytte denne anledningen til å presisere at salg av aksjer i AFI ikke vil foregå på grunnlag av inntjening eller mulig salgsgevinst. Hele formålet med eierskapet er å utøve et eierskap som er godt for instituttet forskningsmessig, og godt for utviklingen av forskningsfeltet i Norge. Et eventuelt salg av aksjer til andre vil være basert på hva som er en god løsning for instituttet og dets faglige utvikling, og hva som er godt for forskningspolitikken i Norge. Vi tar ikke sikte på å bruke AFI som en inntektskilde for staten.
Victor Norman (Høyre), 2002-06-05:
Jeg må – med respekt – melde dyp uenighet med representanten Meltveit Kleppa i spørsmålet om hva AS-formen innebærer. Det virker som om flere i denne salen tror at det er en automatisk kobling mellom selskapsform og virksomhetsprofil. Det er ikke slik at aksjeselskapsformen bare egner seg til profittmaksimerende næringsvirksomhet. Aksjeselskapsformen er en bredt anvendelig selskapsform for mange typer virksomhet. Vi har valgt AS-formen som mest hensiktsmessig for AFI, fordi det er en god form for å sørge for at forskningsinstituttet fortsatt har en eier. Jeg vil i den forbindelse understreke at AFI i dag faktisk har en eier. Staten eier AFI 100 pst. Flertallet i komiteen ønsker at staten skal gi bort AFI til en uavhengig enhet ingen kan styre. Vi ønsker at staten fortsatt skal eie AFI, ha ansvaret for AFI og sørge for at AFI får en utvikling som er i samsvar med instituttets og forskningens samlede ønsker. Når det gjelder spørsmålet om å sende saken på høring, vil jeg gå tilbake til spørsmålet om hvorfor dette ikke var klarert med utdannings- og forskningsministeren. Dette er selvfølgelig klarert med utdannings- og forskningsministeren. Det er en samlet regjering som overfor Stortinget foreslår denne løsningen. Den er helt i samsvar med den generelle forskningspolitikken vi har i Norge, og den er helt i samsvar med den linjen Utdannings- og forskningsdepartementet fører overfor andre institutter. Derfor mener vi at det ikke var nødvendig med noen separat, omfattende høringsrunde om akkurat dette spørsmålet – om hvorvidt staten fortsatt skal eie AFI, eller vi skal gi det bort.
Victor Norman (Høyre), 2002-06-05:
Jeg bare konstaterer at forskningsstiftelser og andre stiftelser ikke har noen eier. «Herreløst gods» tror jeg er en betegnelse som vanligvis brukes om ting som ikke har noen eier. Det er en realitet. Det er også i stor grad en realitet at det i forskningspolitisk sammenheng mange ganger har vært pekt på som et problem at det er vanskelig å få den utvikling av instituttsektoren som er ønskelig – gitt at man ikke har noen eiere. Det er selvfølgelig ikke slik at det ikke drives svært god forskning også i forskningsstiftelser. Vi har svært gode forskningsstiftelser faglig sett. Men det er en realitet at den samfunnsmessige styringen av forskningsprofilen og av forskningsutviklingen i forhold til disse stiftelsesmiljøene i sin helhet må skje gjennom forskningens finansieringsordninger. Det er ikke mulig for staten – som i mange tilfeller har vært disse stiftelsenes mor eller far – å være med på å utvikle instituttsektoren i kraft av eierposisjoner. Ut fra dette mente Mjøs-utvalget, og mener jeg, at det er mer hensiktsmessig at forskningsinstituttene har eiere. Selv om det gjøres gode ting i institusjoner som er herreløst gods, kan det gjøres enda bedre ting i institusjoner som faktisk har en herre eller en kvinne.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Jeg kan i hvert fall si til representanten Brørby at jeg er en togentusiast. Jeg er av dem i Stortinget som bruker toget rimelig mye. Jeg har stor tiltro til at NSB og Jernbaneverket kan utvikle gode konsepter for en framtidig jernbane. Derfor er det grunn til å bemerke at i årets budsjett er det satset betydelig innenfor kollektivtjenestene. Når det blir sagt at vi nå er i ferd med å tilrettelegge et løftebrudd, mener jeg at det ikke er en riktig beskrivelse. Da man gikk inn for dette vedtaket, var det under klar forutsetning av at det måtte ha en framdrift som ikke forstyrret det som allerede lå inne i NTP, og det gjelder da de sterkt trafikkerte områder – Østfoldbanen, Vestfoldbanen – og Intercityalternativet. Når det gjelder spørsmålet om hvorfor vi velger det dyreste alternativet, har vi vært nødt til å veie miljøet og arealdisponeringen opp mot kostnader. Det ligger til grunn for vår beslutning.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Det oppfattes av Forum Nye Bergensbanen som et løftebrudd det Stortingets flertall i dag kommer til å vedta når det gjelder Ringeriksbanen. De hevder også at uten Ringeriksbanen kan Bergensbanen neppe overleve på sikt. Det er et utsagn jeg kan si meg enig i. I ti år har altså Bergen, Voss, Hallingdal, Ringeriksregionen – inkludert Jevnaker, hvor jeg bor – og Bærum ventet og ventet, og man har også fått to konsekvensutredninger hvor en forkortelse av Bergensbanen står fram som det mest lønnsomme større jernbaneprosjektet vi har hatt på lenge. Når da representanten Odd Holten sier at man etter en samlet vurdering går inn for Åsa-alternativet, vil jeg spørre ham: Hvorfor er det så viktig for Kristelig Folkeparti og stortingsflertallet å gå inn for et alternativ som er 700 mill. kr dyrere, i en tid hvor hver krone teller? Hvorfor gå inn for et alternativ som i realiteten aldri vil se dagens lys? Men det er kanskje meningen? Jeg synes ærlig talt at flertallet tøyer miljøargumentene i denne saken veldig langt. Jeg er forundret over at det i innstillingen står at man skal ha en kollektivtrafikk og bruke toget som det kommunikasjonsmiddelet som har framtiden foran seg. Hvorfor vedtar man nå noe som er stikk i strid med de målsettinger man selv hevder å ha?
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Jeg synes dette er en trist dag for Ringeriksbanen. Den er trist fordi flertallet i dag i realiteten parkerer et godt, framtidsrettet jernbanealternativ – og ikke bare det alternativet som jeg og Arbeiderpartiet mener er best. Jeg mener at Kroksund-alternativet og også Åsa-alternativet støtes ut i det store intet. Jeg mener flertallet parkerer en forbedring og en forkorting av Bergensbanen for godt. Det er riktignok pakket inn i mange delvis gode ord, men jeg synes ærlig talt at det er en litt feig måte å gjøre det på. Det som er forunderlig, er at flertallet mener at «Ringeriksbanen vil oppfylle mange mål, blant annet å senke transportkostnadene og begrense miljøbelastningene i samferdselssektoren ved økt bruk av toget som kollektivt transportmiddel». Jeg viser til det Thorbjørn Jagland sa om hvor viktig det er i denne saken å ha litt større miljøbriller på seg når man diskuterer miljøargumentene. Flertallet ser også bort fra at vi kunne få en god løsning med Kroksund-alternativet, som ville gjøre det mulig å lage ringbaner på nordvestre side av Oslo og en mulig påkopling til Gjøvikbanen. Det hadde virkelig hatt et 15-20-årsperspektiv og litt sus over seg hvis vi hadde fått til det. De 700 mill. kr man bruker mer på en jernbanetrasé, kunne med fordel vært brukt f.eks. til å ruste opp Gjøvikbanen, noe den sårt trenger. Jeg synes det er et paradoks at Sverige, uten den pengerikdommen som vi har, gjør som flere andre land i Europa og satser på jernbanen som et miljøvennlig og trygt transportalternativ. Svenskene har besluttet å investere 8,5 milliarder kr hvert år fra 2004 til 2014. Jeg må si at Norges ambisjoner blir veldig puslete i sammenligning med dette. Jeg vil igjen si at dette er en trist dag for Ringerike, for Ringeriksbanen og for mulighetene for jernbanen i Norge.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-12-17:
Det er helt korrekt at denne regjeringen er opptatt av å finne fram til jernbaneløsninger som folk har nytte av. Jeg ser på en forkorting av Bergensbanen og av Ringeriksbanen som en viktig løsning på jernbanesiden. Vi står også overfor utfordringer. Her ligger noen miljøkonflikter, her ligger noen kulturminner, her ligger noen landbrukskonflikter, her ligger et miljø det er verdt å ta vare på – det har en verdi. Jeg hørte i stad: Hvorfor skal vi velge det dyreste alternativet? – det blir aldri gjennomført. Disse verdiene som ligger der, har en verdi, de har en verdi for oss, de har en verdi for miljøet rundt oss, de har verdi for framtiden – og det vil ikke jeg være med på å rasere i dag. Derfor mener jeg at det som Regjeringen har foreslått, er et riktig alternativ å velge. Det vi nå skal bestemme, er hvilken trasé som skal velges. I neste omgang vil vi ta standpunkt til prioritering av dette prosjektet i forhold til tid og i forhold til andre prosjekter. Men svaret er ja, det er interessant å endre transportutviklingen slik at vi får et godt nærmiljø, et godt luftmiljø, en god arealpolitikk. Vi trenger busser, men vi trenger togløsninger også i framtiden.