trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-03:
Den rød-grønne regjeringen har hatt flertall i åtte år, og på mange områder i NTP-en har det vært tverrpolitisk enighet. Men vi i Fremskrittspartiet har vært veldig tydelige på at på noen områder ønsker vi strukturendringer som selvfølgelig får konsekvenser. Alle vet også at NTP har vært en plan, og vi har måttet kjempe år for år om å få midler. Det har ikke vært langsiktighet, det har ikke vært noe som helst tegn på at har man fått inn en strekning i NTP-en, ja, så får man den strekningen. Det har faktisk ikke vært sikkert. Alle vet også at Fremskrittspartiet har vært forkjemper for et eget investeringsfond, et veiselskap og også for en bompengereform. Da er det også naturlig at når vi nå sitter i posisjon, ønsker vi å prioritere mer vei, bygge raskere vei og – ikke minst – bedre vei. Når en da ser på eksisterende NTP, legger vi den til grunn. Men enkeltstrekninger på en to–tre kilometer strødd utover i hytt og vær, hva gjør vi med dem? Jo, vi slår dem sammen. Vi ønsker å bygge helhetlig, vi ønsker å bygge langsiktig. Det er mange måter å overoppfylle NTP-en på, herunder f.eks. en strekning som per i dag ligger i NTP-en – og da må jeg også si den rød-grønne NTP-en – som en tofeltsvei. Når vi da gjør den om til en firefeltsvei, er jo det bra. Det er å overoppfylle, å få det til bedre enn det som ligger der. Og det er faktisk tull å hive gode penger etter snever og lite framtidsrettet planlegging. Representantforslaget fra Senterpartiets medlemmer har nok et lite bakteppe av distrikt-kontra-by-tenkning. Det blir litt merkelig for meg, for hvis det er noe som er med på å bygge sammen by og land, er det nettopp gode, trygge veier som binder distriktene og byene sammen og løfter hele regioner. Dette skaper vekst, det skaper næringsutvikling og økt kvalitet for alle, ikke minst også for distriktene.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2014-06-03:
Jeg tok ordet til en kort merknad knyttet til Juviks påstand om at den NTP-en som ligger der, blir fulgt av Arbeiderpartiet. Det er faktisk ikke rett, for hvis en ser på hva Arbeiderpartiet la inn i sitt budsjett for 2014 i fjor, ligger der mange strekninger som skulle hatt bevilgninger for 2014, som Arbeiderpartiet ikke la inn penger til. Så det er faktisk ikke rett. Noen av de samme strekningene legger vi inn penger til og utvider fra to til fire felt. Så det er ikke riktig det som kom fra representanten Juvik.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-06-03:
Når statsråd Solvik-Olsen doserer om det å være konsekvent i transisjonen fra opposisjonstilværelse til posisjonstilværelse og motsatt, skal man lytte. Der har statsråden erfaringer, riktignok kanskje ikke av det mest tillitvekkende slaget. Jeg ble dratt inn i debatten med et sitat fra Trøndera-Avisa, og jeg må si jeg setter stor pris på at vi har ordentlige referenter i denne salen, fordi måten man refereres på av statsråden, er på ingen måte etterrettelig. Den NTP-en som de rød-grønne vedtok, og som Solvik-Olsen har gjentatt at han ønsker å bli målt på, har plassert prosjektet elektrifisering av Trønderbanen og Meråkerbanen til første del av planperioden. Da Stortinget behandlet NTP i fjor vår, skrev de rød-grønne partiene, med støtte fra noen av støttepartiene til dagens regjering, at man så for seg en mulig, tidligere framdrift, og at man oppfordret Jernbaneverket til å samarbeide med regionen. Fremskrittspartiets merknader i behandlingen av NTP var at dette prosjektet burde realiseres med en gang. Grunnen til at dette prosjektet ikke kan realiseres raskere, er ikke et spørsmål om bevilgning. Det er ikke et spørsmål om kvaliteten på den rød-grønne NTP-en. Det er rett og slett et spørsmål om statsrådens evne og vilje til å gi Jernbaneverket lov til å starte detaljplanlegging. Sånn som systemet er i dag, starter ikke Jernbaneverket planlegging av sine prosjekter før de har fått bevilgning. Vi har en statsråd som har gått høyt på banen og sagt at han vil ha mer effektive systemer. Ja vel, mulighetene ligger på statsrådens bord. Når planer er lagt inn i NTP, er det en forventning om finansiering, som statsråden har gjentatt og gitt forsikringer om. Hvorfor kan man ikke da forsere planlegging? Det er ikke et spørsmål om at Arbeiderpartiet nå ikke liker sin NTP lenger. Dette ligger på statsrådens bord. Her har det ikke skortet på høye og mørke ambisjoner, så vi venter med stor spenning på at dette skal få en framdrift som setter den rød-grønne i skyggen.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-06-03:
Her er det statsråden som ikke er konsekvent. I et tidligere innlegg i en tidligere sak i dag argumenterte bl.a. representanten Orten fra regjeringspartiene om at de rød-grønne var motvillige til å binde opp ressurser over flere år om gangen. Eksemplet ble materialisert i det bompengeprosjektet på Helgeland hvor man også lyser ut driftskontrakter og på den måten binder midler for flere år. Det var de rød-grønne for. Det har vi lagt inn i NTP. Når det gjelder det å planlegge for Jernbaneverket, merker jeg meg at statsråden slår fast at Jernbaneverket ikke skal starte planlegging før de har fått bevilgning. Han skrinlegger altså moderniseringstanken om mer effektiv framdrift på jernbaneprosjektene. Det synes jeg er interessant. Når det gjelder å få framdrift på den aktuelle banestrekningen, handler det rett og slett om å gjøre det mer helhetlig. I dag har Jernbaneverket fått bevilgning for strekningen Hell–Værnes. Det statsråden legger opp til, er altså at man når man er ferdig med det prosjektet, skal stoppe opp planleggingen og vente til man har fått bevilgninger på plass til neste etappe av strekningen. Det kaller vi rød-grønne en stykkevis og delt framdrift. Vi ønsker en helhetlig framdrift, og jeg er litt skuffet over at statsråden slår fast at han ikke vil endre på dette regimet, som de rød-grønne var godt i gang med å modernisere framdriften på.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2014-06-03:
Det er ei glede for meg som saksordførar å fremja ei samrøystes innstilling frå transport- og kommunikasjonskomiteen i denne saka, som altså gjeld delvis bompengefinansiering av prosjektet rv. 13 ved Joberget i Granvin kommune. Dette kjem som ei utviding av den eksisterande Vossapakko. I 2009 slutta Stortinget seg til at finansiering av Vossapakko skulle baserast på bompengar og statlege midlar. Det vart då lagt til grunn at den planlagde miljøtunnelen på 0,4 km ved Øvre Vassenden kunne verta erstatta med ein lengre tunnel for å sikra betre mot skred, og at dette måtte handsamast som eiga sak. Nå er den saka her, og det føreligg lokal og regional tilslutning til delfinansiering av prosjektet gjennom utviding av den opphavlege Vossapakko. Prosjektet inneber utbetring av flaskehalsen ved Øvre Vassenden. Det har ei samla lengd på 4,6 km, der tunnelen utgjer om lag 2 km. Styringsramma for rv. l3 Joberget er fastsett til 357 mill. 2014-kroner, og kostnadsramma er 393 mill. kr. Statleg del av finansieringa er på 228 mill. kr, medrekna kompensasjon for meirverdiavgift. Dette inneber at utbygginga ved Joberget er føresett finansiert med 64 pst. statlege midlar og 36 pst. bompengar. Slik trafikkutviklinga i Vossapakko har vore, er det rekna med at prosjektet vil verta finansiert innanfor den opphavlege bompengeperioden på 15 år, dvs. at prosjektet vil vera nedbetalt i løpet av 2025. Dette er den første bompengesaka i Hordaland som denne regjeringa har utarbeidd på eiga hand, og nå altså lagt fram for handsaming i Stortinget. Det er ein milepæl at eit framstegspartistyrt departement for fyrste gong legg fram ein eigenprodusert bompengeproposisjon, som også partiets representantar i denne salen vil røysta for seinare i kveld. I fleire andre saker har me sett at regjeringa har lagt fram forslag om å redusera den planlagde bompengedelen. Eg registrerer at det ikkje skjer i denne saka. Med det vedtaket me skal gjera i dag, vil Vossapakko endeleg verta fullført på ein skikkeleg måte. Dette er ein av dei vegstrekningane der ein aldri kjenner seg heilt trygg. I midten av mars gjekk det på nytt eit ras som stengde heile vegbanen. Dette er også vegen til sjukehuset for folk i Granvin, Ulvik og Eidfjord. Dei har som regel god helse der, men det hender dei må til Voss. Eg har snakka med ordføraren i Granvin. Ho seier at dei gler seg over innstillinga og håpar at dette går greitt. Eg sluttar meg til gleda til ordføraren, og eg trur også at dette går greitt.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2014-06-03:
Eg vil begynna med å seia at eg er glad for at statsråden er glad og for at ordføraren i Granvin er glad. Og sola skin, så dette vert gode greier. Komiteen har i merknadene sine vore oppteken av at bompengeinnkrevjinga skal gå føre seg så effektivt som mogleg. Me peiker på at det vil vera naturleg at bompengeselskapet for Vossapakko går inn som ein del av eit framtidig bompengeselskap som kanskje omfattar heile Vestlandet. Arbeidarpartiet ønskjer sterkt at meir av dei innbetalte bompengane skal gå til veg, og at mindre skal gå til administrasjon og innkrevjing. Me var pådrivarar for nokså sterke formuleringar om dette i Nasjonal transportplan. Me støttar regjeringa og statsråden fullt ut i dette arbeidet. Eg synest eigentleg at ein kunna gått endå litt lenger, spesielt når det gjeld obligatoriske brikker, som fjernar mykje av innkrevjingskostnadene. Når ser statsråden for seg at Vossapakko vert del av eit stort regionalt bompengeselskap?
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2014-06-03:
Arbeidarpartiet i posisjon var veldig opptekne av dette, og me er det også i opposisjon. Det var ikkje begge noverande regjeringsparti som var like oppglødde for det, for å seia det sånn. Eg seier berre at eg synest det er flott at dette er på gang. Regjeringa har lansert ein såkalla bompengereform som skal gje bilistane lågare bompengesatsar, og den statlege delen på nokre vegprosjekt har allereie auka. Men eg kan ikkje sjå at regjeringa har gjort noko som gjer det rimelegare for dei som køyrer bil i Hordaland enno. Spørsmålet er då: Kvifor er ikkje Vossapakko ein del av denne reforma? Eg kan ikkje seia meg einig med representanten Roy Steffensen som sa at ein allereie ser resultat. Ein ser det i alle fall ikkje i Joberget.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Jeg viser til representantforslag fra representantene Hadia Tajik, Tove Karoline Knutsen og meg selv om å godkjenne Harstad som friby for en forfulgt musiker. På vegne av medrepresentantene trekkes forslaget tilbake, da forslaget allerede er ivaretatt.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
«Stortinget har flere ganger slått fast at Det Norske Teatret og Nationaltheatret er likestilte riksscener. Denne likestillingen er viktig både for språket og for konkurransen på scenekunstfeltet. Trass i at Det Norske Teatret kom best ut av kvalitetsevalueringen til Kulturdepartementet, velger regjeringen å øke avstanden i tilskudd med ca. 2,5 mill. kroner. Hvilke tanker ligger bak denne forskjellsbehandlingen?»
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Jeg takker for svaret. Langt på vei følger jeg svaret. Jeg velger likevel å være opptatt av og spørre om hvorfor regjeringen i de fleste reguleringene i kulturbudsjettet har brukt 2,2 pst. vekst til drift, mens den ved Nationaltheatret har en lagt inn en økning på 3,3 pst.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Jeg takker for svaret. I det samlede og minkende tilskuddet til nynorsktiltak slår tilskuddet til Det Norske Teatret tydelig ut. Jeg ønsker bare å spørre helt avslutningsvis om dette er en politisk styrt nedtrapping fra regjeringens side når det gjelder språket vårt.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
På vegne av representantene Ingrid Heggø, Anna Ljunggren, Per Rune Henriksen og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om likeverdige nettariffer i regionalnettet og sentralnettet for store forbrukere med høy brukstid.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
På vegner av representantane Dag Terje Andersen, Anette Trettebergstuen, Lise Christoffersen, Sonja Mandt og meg sjølv vil eg leggje fram eit forslag om eit tryggare arbeidsmiljø for arbeidstakarar i valds- og trugsmålutsette yrke.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Denne veka var det høyring i arbeids- og sosialkomiteen, noko som enda opp med å fortone seg som den reine klagemuren mot det budsjettet som regjeringa har lagt fram. Ei av dei sakene som også i denne omgang vekkjer mest harme, er det som blir oppfatta som arroganse frå regjeringa si side når ein nektar å lytte til organisasjonane og næringslivet, som dagleg får melding om bedrifter som må seie opp tilsette fordi regjeringa har gjort det for dyrt å permittere. No finst det knapt nok ei levande sjel utanfor Høgre og Framstegspartiet som er einig med regjeringa i at svekkinga av permitteringsregelverket var ein god idé. Kva er det eigentleg som skal til for at regjeringa snur?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Stoltenberg-regjeringa var ikkje heilt fornøgd med overgangsstønaden slik han var utforma då vi tok over, og derfor endra vi han frå å vere ein passiv stønad til å bli ein aktivitetsstønad. Vi stilte krav om at du måtte vere uforskyldt arbeidsledig, aktivt arbeidssøkjande eller på tiltak, men den skulle framleis gjelde inntil tre år. Dette har gjeve ei positiv utvikling, og vårt aktivitetskrav har gjeve god effekt. Då er jo spørsmålet: Kva er det som gjer at trass i denne positive utviklinga og trass i at stønaden bidreg til å flytte menneske vekk frå trygd og over til sjølvstendig inntektsgjevande arbeid, meiner arbeidsministeren likevel at det er så viktig å kutte i livsgrunnlaget til desse, primært kvinnene?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Mitt spørsmål til arbeidsministeren i dag er følgjande: «Mange arbeidstakarar som jobbar med menneske opplever vald og trugsmål om vald som ei stor arbeidsmiljøutfordring. Ei Fafo-undersøking frå 2009 viser at 60 pst. av dei tilsette i barnevernsinstitusjonar, bustader for menneske med utviklingshemming og i kommunalt barnevern har vore utsette for vald og/eller trugsmål det siste året. Desse tala ligg stabilt høge. Kva vil statsråden gjere for at ikkje vald på jobben skal verte daglegdags, og korleis vil han gjere arbeidsmiljøet tryggare i utsette yrker?»
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Eg takkar statsråden for svaret. Det er godt å høyre at vi deler den holdninga at arbeidstakarar ikkje skal føle seg trua eller bli utsette for vald på jobb. Arbeidsmiljølova er ei av våre aller fremste folkehelselover. Ho er fundamentet for helse, miljø og tryggleik i arbeidslivet, og ein føresetnad for tryggleik på jobben er eit sterkt regelverk, der fast tilsetjing er hovudregelen. Eit fullt forsvarleg arbeidsmiljø er vidare avhengig av arbeidstidsordningar som er føreseielege, og som tek omsyn til arbeidstakaranes helse, velferd og tryggleik. Eg meiner denne tryggleiken blir utfordra når regjeringa no har sendt endringa av arbeidsmiljølova ut på høyring. Meiner statsråden at svekking av arbeidsmiljølova med fleire midlertidig tilsette og lengre arbeidsdagar kan gje eit tryggare arbeidsmiljø?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
I Aftenposten denne veka kan vi lese om sju barnevernsaktørar på den norske marknaden som til saman frå 2009 til 2013 hadde eit overskot på heile 550 mill. kr. Det er ikkje ein urimeleg påstand at delar av denne profitten har vorte skapt gjennom å spare inn på utgifter som løn, pensjonsordningar og bemanning. Barnevernet er ikkje arbeidsministeren sitt ansvar, men dei tilsette der er det. Kva er det som får statsråden til å tru at meir privatisering av velferdstenester, slik regjeringa hans ønskjer, er ein god idé når det m.a. gjer det vanskelegare å kontrollere og sørgje for at tryggleiken for dei tilsette er på plass?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-11-05:
På vegne av representantene Ingunn Gjerstad, Sveinung Rotevatn og meg selv vil jeg framsette forslag om endring av omsetningsloven for å redusere reklame for kjøtt. På vegne av meg selv vil jeg også framsette forslag om avvikling av pelsdyrnæringen.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-11-05:
Mitt spørsmål til finansministeren lyder: «Kapittelet om bærekraft og indikatorene for bærekraftig utvikling er utelatt fra nasjonalbudsjettet for 2015. Kan statsråden forklare hvorfor dette er gjort, hvor i regjeringen ansvaret for bærekraft nå ligger, og hvordan regjeringen skal håndtere Norges arbeid for en bærekraftig utvikling uten målbare indikatorer?»
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-11-05:
Jeg konstaterer at statsråden ikke svarer på hvorfor kapittelet er fjernet, og heller ikke på hvor i regjeringen ansvaret for bærekraft nå ligger, og hun omgår det faktum at et helt kapittel på 20 sider med en rekke indikatorer er fjernet. Henvisningen til at man kan finne dette hos Statistisk sentralbyrå, er interessant. Hvis statsråden mener at alt som er interessant ved statsbudsjettet, kan finnes på hjemmesidene til forskjellige organer, kan man spare mye arbeid her på Stortinget. Jeg vil gå videre til å minne om at stortingsmeldingen Et mangfoldig og verdiskapende eierskap, fra Solberg-regjeringen, som nå er til behandling, har følgende setning i seg: Regjeringen forventer at selskapene – altså statens selskaper – «rapporterer om sitt arbeid med samfunnsansvar, med vekt på vesentlige utfordringer, mål og indikatorer for måloppnåelse». Hvordan kan statsråden forklare logikken bak at private, statseide selskaper pålegges å rapportere indikatorer for bærekraft, mens regjeringen selv dropper en sånn rapportering?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-11-05:
Jeg har ingen flere spørsmål.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Vi mener det er tilstrekkelig kunnskapsgrunnlag om sammenhengen mellom negative helseeffekter og midlertidighet fra internasjonal forskning, inkludert forskning fra andre nordiske land. Sitat slutt. Særlig kombinasjonen av midlertidige ansatte og økt mulighet for lengre arbeidsdager gir samlet sett et resultat som kan være uheldig. Dette gjelder særlig i de bransjer som allerede har høy risiko for utnyttelse av arbeidstakere, og i bransjer som har stor ulykkesrisiko. Sitat slutt. Når det gjelder endringsforslagene om arbeidstid, så er vi bekymret for de helse- og sikkerhetsmessige konsekvenser forslagene har. Forslaget vil vanskeliggjøre vår innsats mot å redusere antall ulykker, sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Sitat slutt. Dette er ikke sitater fra et leserinnlegg fra Arbeiderparti-representanter, det er vurderinger gjort av regjeringens – myndighetenes – egne eksperter på arbeidsliv, Arbeidstilsynet, og kommer fram i deres skriftlige høringssvar til regjeringens forslag om endringer i arbeidsmiljøloven. At regjeringen innfører politikk uten å lytte til partene i arbeidslivet og forskning er ikke noe nytt. De holder seg med et permitteringsregelverk som både arbeidstaker- og arbeidsgiversiden protesterer mot, et forslag om kutt i sykelønn som var så dårlig forankret at det ble trukket før behandling, og nå altså forslag til bl.a. endringer i regelen for midlertidighet, som de med nedsatt funksjonsevne vil ha seg frabedt å bli brukt i kampen for – uten at det gjør inntrykk på regjeringen. Mener statsråden at Arbeidstilsynet tar feil når de nå advarer så sterkt mot regjeringens forslag til endringer i arbeidsmiljøloven?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
De som organiserer de gruppene med nedsatt funksjonsevne, vil altså ha seg frabedt å bli brukt på den måten som statsråden nå bruker dem på. Men det er interessant at statsråden også nevner STAMI, for det er ikke bare Arbeidstilsynet som peker på at regjeringens høringsforslag til endringer i arbeidsmiljøloven samlet sett vil føre til større ulykkesrisiko og helseskader og vanskeliggjøre kampen mot arbeidslivskriminalitet. STAMI, statens eget arbeidsforskningsinstitutt, peker på det samme, at ulykkesrisikoen vil gå opp, og at de er sterkt bekymret. I andre sammenhenger har statsråden hatt så stor tillit til Arbeidstilsynet at det er ikke måte på hvilke oppgaver tilsynet skal ha. Men det kan virke som om den tilliten er svekket, eller at Arbeidstilsynet er godt å ha kun når det er enig med regjeringen. Så jeg spør igjen: Mener statsråden at Arbeidstilsynet og STAMI tar feil? Kan statsråden utelukke at Arbeidstilsynet kan være inne på noe? Hvis ikke, hvordan kan statsråden i det hele tatt tørre å vurdere å innføre en politikk som kan ha denne typen negative konsekvenser?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Statsråden mener at det er utrolig viktig og interessant å lese STAMI-rapporten. I STAMI-rapporten kommer det klart og tydelig frem i hovedkonklusjonen at det er vanskelig å kunne måle effekten av de helsemessige årsakene knyttet til midlertidige ansettelser ut fra det norske regelverket som vi har, og også ut fra det norske arbeidsmarkedet som sådant. Jeg synes det er viktig å skape et arbeidsliv som gjør det mulig at flere kan få en fot innenfor det ordinære arbeidslivet. La det ikke være noen tvil: Denne regjeringen står fast på at hovedregelen skal være faste ansettelser. Da er det også viktig, når vi ser at mange unge står utenfor arbeidslivet, der alternativet er ingen jobb, at midlertidige ansettelser kan være et springbrett til at flere får muligheten til å komme seg inn i arbeidslivet. I stortingsmeldingen fra den forrige regjeringen kommer det også klart og tydelig frem at forskning, rapporter som er utført, viser at to av tre som har hatt midlertidige ansettelser, er i fast ansettelse etter to år. Jeg synes det er positivt, jeg synes det er bra, å prøve å skape et arbeidsliv der broen inn til det ordinære arbeidslivet blir bredere, blir større, blir bedre, der flere som står utenfor arbeidslivet, får muligheten til å prøve seg i arbeidslivet. Dét trygge arbeidslivet skal denne regjeringen satse på, men vi ønsker også et fleksibelt, godt arbeidsliv. Så er det ikke slik som representanten sier, at regjeringen har foreslått. Regjeringen har sendt ut en del alternative forslag på høring. Regjeringen har ikke lagt frem noen saker i denne sal knyttet til det; regjeringen vil legge frem saker i denne sal. Hva forslagene konkret vil innebære, kommer vi tilbake til når vi legger frem de sakene. Men: Ja, vi ønsker å få et fleksibelt, trygt og familievennlig arbeidsliv med plass til flere.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Det er ingen forskning som viser at om man f.eks. utvider gjennomsnittsberegningen en uke – det denne regjering har sendt ut på høring – beholder man ikke de trygge vernereglene i arbeidsmiljøloven, der man fortsatt ikke skal kunne jobbe mer enn 300 timer overtid hvis man er organisert, og 200 timer hvis man er uorganisert. Det er fortsatt sånn at man i løpet av en uke – etter de forslagene vi har sendt ut på høring – ikke kan jobbe mer enn 54 timer i gjennomsnitt. Det vi åpner opp for, er fleksibilitet innenfor disse trygghetsverdiene i arbeidsmiljøloven. Det er ingen forskning som viser at å ivareta disse trygghetspålene i vår arbeidsmiljølov og skape mer fleksibilitet vil føre til økt helserisiko. Det slår også STAMI-rapporten fast, og da ber jeg representanten lese hele STAMI-rapporten, ikke bare noen få utdrag, men lese hovedkonklusjonen i STAMI-rapporten, som er ganske klar og tydelig på dette.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Det som skal til, er situasjonen på arbeidsmarkedet. Regjeringen følger situasjonen på arbeidsmarkedet nøye, kontinuerlig, hver eneste dag. De siste ledighetstallene fra Nav slår også fast at det ikke blir brukt mer permittering enn tidligere, og det blir heller ikke markert økt ledighet. Men jeg deler bekymringen som er i enkelte sektorer – det er bekymringsfullt. Derfor følger regjeringen nøye med på situasjonen på arbeidsmarkedet. Skulle situasjonen tilsi at man må ta grep, er denne regjeringen villig til å ta grep. Tallene og de undersøkelsene som foreligger for arbeidsmarkedet per dags dato fra Nav, viser at det ikke er grunnlag for å ta de grepene på dette tidspunkt.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
La meg først få lov til å si at denne regjeringen når det gjelder antall tiltaksplasser med lønnstilskudd knyttet til arbeidsavklaringspenger, har en økning i forhold til den rød-grønne regjeringen i dette budsjettet på 25 pst. Jeg tror det er viktig med mange ulike virkemidler hvis man skal nå mange som står utenfor arbeidslivet. Man trenger ulike talentutviklere til å dra frem talentet i den enkelte og hjelpe dem tilbake til arbeidslivet. Derfor har denne regjeringen også tredoblet innsatsen knyttet til sosiale entreprenører. Pøbelprosjektet er en av de sosiale entreprenørene som gjør en fantastisk jobb og hjelper folk raskt og godt tilbake til det ordinære arbeidslivet. Denne regjeringen synes det er viktig å bruke alle gode krefter. Da må man også se på den samlede bruken av virkemidler opp mot den gruppen som står utenfor arbeidslivet, for å hjelpe dem tilbake til arbeidslivet. Jeg mener at vi har en god innretning i politikken på det for 2015.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
I regjeringsplattformen står det at vi skal gjennomgå både de reglene som er knyttet til tjenestemannsloven, og de som gjelder for ansettelse av forsknings- og utdanningspersonell. Jeg skal ikke annonsere når og hvordan de endringene kommer. Jeg synes de spørsmålene må rettes til dem som har ansvaret for dem. Tjenestemannsloven hører inn under kommunal- og moderniseringsministerens ansvarsområde, og forsknings- og utdanningsområdet hører inn under kunnskapsministerens ansvarsområde.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Jeg og regjeringen er veldig opptatt av å ta folk på alvor. Folk lever ulike liv. Folk har ulike yrker. Folk jobber på ulike steder. Folk har ulike behov for å få arbeidsdagen sin og familielivet sitt til å gå i hop. Jeg ønsker å skape økt fleksibilitet – en bedre arbeidslivspolitikk, som går i hop med familielivet til den enkelte. Ta snekkeren fra Verdal som reiser til Mo i Rana, som eksempel: Han kunne godt tenkt seg å ha muligheten til å jobbe litt lengre dager – innenfor de trygge reglene for maksimal arbeidstid – når han er ute på anlegg og på oppdrag fra mandag til torsdag, for å kunne komme hjem og ha en lengre helg sammen med familien sin. At han selv får muligheten til å avtale det med sin arbeidsgiver, synes jeg er god politikk. Jeg har tillit til og tro på at den enkelte ivaretar seg selv og sine interesser på en god måte. Den fleksibiliteten ønsker jeg å gi dem, slik at de kan få familielivet og arbeidslivet til å gå i hop på en god måte.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Først: Takk for spørsmålet. Jeg synes det er et godt og viktig spørsmål. Det regjeringen er svært opptatt av, er: Den viktigste velferdspolitikken man kan føre, er å sørge for at folk blir selvforsørget gjennom egen inntekt. Derfor er det viktig å legge til rette for at de som er alene og forsørger barn, på en rask, god måte og gjennom god oppfølging får muligheten til å komme tilbake til arbeidslivet. Over halvparten av dem som i dag mottar overgangsstønad, har en fot innenfor arbeidslivet. Jeg synes det er viktig at vi hjelper dem til å få begge føttene inn i arbeidslivet, slik at de får muligheten til å være selvforsørget. Så er det viktig å si, synes jeg, når det gjelder barn som vokser opp med foreldre med lav inntekt eller med foreldre som står utenfor arbeidslivet – for bare å sitere min forgjenger, fra Arbeiderpartiet, Anniken Huitfeldt, som 16. oktober 2011 sa: «Noe av det vanskeligste ved å være fattig som barn er å bli ekskludert fra sosiale aktiviteter.» Videre står det: «Huitfeldt nevner følgende to tiltak på vårt spørsmål om hva partiet vil gjøre for å få ned antallet fattige barn her i landet: * Flere ferie- og fritidsaktiviteter for barn og ungdom gjennom idrett *Inntektsgradert foreldrebetaling for barnehage(…) (…) Dette pekte Huitfeldt på. Derfor er jeg glad for at denne regjeringen målstyrer virkemidlene mot de ungene som trenger det mest – at 30 000 flere familier nå får lavere barnehagekostnader, at de ungene som går på videregående skole og har foreldre med lav økonomi, får 10 000 kr mer i stipend. Denne regjeringen bruker 115 mill. kr på å gjøre det mulig for disse ungene å være med på fritidsaktiviteter og benytte seg av ferietilbud. Denne regjeringen målstyrer altså virkemidlene mot dem som trenger det mest, samtidig som det er viktig å legge til rette for at de foreldrene som står utenfor arbeidslivet, får mulighet til å delta i arbeidslivet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Den tryggeste og beste måten å drive god arbeidslinjepolitikk på, er å hjelpe disse foreldrene inn i arbeidslivet på en rask og god måte. De foreldrene som trenger lengre tid på å omskolere seg, ta utdanning for å kunne klare seg i det ordinære arbeidslivet, opprettholder denne regjeringen unntaksbestemmelser for. De kan i inntil tre år ta utdanning for å komme seg inn i arbeidslivet. For dem som har et barn som er sykt – sterkt funksjonshemmet eller kronisk syk – beholder denne regjeringen unntaksbestemmelsen om at man kan få overgangsstønad til barnet er 18 år. Har man et barn med forbigående sykdom, legger denne regjeringen til grunn den unntaksbestemmelsen som gjør at man kan være hjemme med barnet og motta overgangsstønad til barnet er i skolealder. Man opprettholder altså dagens unntaksbestemmelser, samtidig som man styrker arbeidslinjen – med tettere og bedre oppfølging – slik at de som er alene med ungene sine, på en raskere og bedre måte får oppleve en av de største frihetene: å være selvforsørget gjennom egen arbeidsinntekt. Det tror jeg er bra for foreldrene – og for ungene.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
For det første fjerner ikke denne regjeringen et godt tiltak. Denne regjeringen gjør et godt tiltak enda bedre. Jeg er ikke enig med representanten Andersen når hun sier at de skal få lov til å «kvalifisere seg i ro og fred». Jeg synes de skal få lov til å bli kvalifisert med god hjelp og veiledning, med god oppfølging, som er målrettet, så man kommer raskere tilbake til arbeidslivet. Målet må ikke være at man skal gå i et kvalifiseringsløp lengst mulig, men faktisk få hjelp og oppfølging raskest mulig for å komme tilbake til arbeidslivet. Men så ser regjeringen – og det tror jeg at jeg og representanten Andersen er hjertens enige om – at noen trenger lengre tid på utdanning, og noen har krevende oppgaver knyttet til at man har ansvar for barn med funksjonshemninger og barn med kroniske sykdommer. Derfor opprettet også denne regjeringen den unntaksbestemmelsen som gjelder i dag.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Det er ikke viktig å kutte i livsgrunnlaget. Det som er viktig, er å sørge for at de får et bedre livsgrunnlag raskere. Jeg klarer ikke å skjønne representantens poeng når han mener at det er positivt at man skal kunne gå og vente i tre år for at man skal bli hjulpet godt inn mot arbeidslivet. Hvis man kan sette inn innsatsen tidligere og bedre for å kunne hjelpe dem tilbake på ett år, vil det øke inntektene deres raskere, det vil gi dem begge føttene inn i arbeidslivet raskere. Husk at 54 pst. allerede har en deltidsjobb og allerede er en del av arbeidslivet. Mitt mål og min og regjeringens ambisjon er å sørge for at de får muligheten til å få gleden av å være selvforsørget med egen arbeidsinntekt langt raskere enn det som er tilfellet i dag. Derfor endret Arbeiderpartiet på 1990-tallet overgangsstønaden, som også var en stor debatt den gangen, men som har vist seg å bli en stor suksess da man tok innstramningene under Gro Harlem Brundtlands tid.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Først vil jeg få lov til å takke for spørsmålet, et spørsmål som er viktig å få belyst og viktig å diskutere. La meg først si at det er noen yrker som er mer utsatt enn andre yrker. Som også Fafo-rapporten peker på, er det spesielt sosionomer, vernepleiere og barnevernspedagoger som er mest utsatt for vold/trusler på arbeidsplassen, sammen med bl.a. sykepleiere, vektere og politi. La meg da minne om at Arbeidstilsynet så langt i år har gjennomført 373 såkalte aksjonstilsyn innenfor helse- og sosialsektoren, hvor temaet nettopp har vært vold og trusler om vold. Arbeidstilsynet fortsetter dette arbeidet og har det høyt prioritert, samtidig som det også er nedsatt en arbeidsgruppe, sammen med partene i arbeidslivet, for å se på hvilke tiltak man kan iverksette for å styrke innsatsen for å forhindre vold eller trusler om vold på arbeidsplassen. Jeg har også lyst til å reflektere litt over at også arbeidsgiverne er veldig avhengig av å legge godt til rette for å ta sikkerheten til de ansatte på dypeste alvor. Jeg mener, som arbeidsminister, at alle arbeidstakere i Norge skal føle seg trygge når de drar til jobben, når de er på jobben, og når de drar hjem fra jobben. Det er noe vi alle sammen har som en forutsetning, at man skal ha den nærheten og den tryggheten. Så ser vi også, innenfor bl.a. Nav, som er et område jeg kjenner godt, at utviklingen når det gjelder vold og trusler, har vært økende den senere tiden. Der tar man dette på alvor, og det gjør man også på en rekke andre steder der man er utsatt for vold og trusler. Men her tror jeg det er viktig å gjøre noen enkle grep, og derfor vil jeg oppfordre også arbeidsgiverne til å gjøre noen enkle grep, som bl.a. er at i de tilfellene der man har kartlagt at dette kan være en risiko, stiller man aldri med bare én ansatt, men man stiller med flere ansatte man har god opplæring og forebygging knyttet til voldssituasjonene som en del av opplegget på den enkelte arbeidsplass, det vil være viktig man har utformet gode lokaler med både alarmer og rømningsveier hvis det skulle en skje en situasjon der man blir truet med vold, eller en voldelig situasjon skulle oppstå man har gode ordninger som er lette å få tak i når det gjelder de menneskene som har vært utsatt for vold og trusler, slik at de får god psykisk oppfølging i ettertid
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Denne regjeringen svekker ikke arbeidsmiljøloven; denne regjeringen moderniserer arbeidsmiljøloven til den arbeidshverdagen folk flest møter. Derfor beholder også regjeringen vernebestemmelsene i arbeidsmiljøloven, beholder de vernebestemmelsene som ble vedtatt i Stortinget i 2005, men åpner opp for fleksibilitet innenfor vernebestemmelsene. Så er det jo faktisk slik at uansett hva som står i en lov, så trenger ikke det å føre til resultatoppnåelse. Det har vi sett i forhold til alle de som bryter loven bevisst, de som driver med organisert arbeidslivskriminalitet. Derfor er mer koordinerte tilsyn, mer fremoverlente tilsyn inn mot de næringene der dette skjer ofte, løsningen for å ta de useriøse, samtidig som man hegner om og verner om de seriøse.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-11-05:
Hvis det er slik som representanten viser til fra Aftenposten, at det skyldes at barnevernet har måttet spare inn, så er det under de økonomiske rammene som ble gitt av den rød-grønne regjering. Den rød-grønne regjeringen må nesten ta ansvar for de økonomiske rammene man har gitt barnevernet, både i kommunesektoren og i staten, for de viser faktisk år tilbake. Jeg mener det er viktig å slippe til gode, ideelle krefter og organisasjoner inn i vår velferdsproduksjon. Ta Norske Kvinners Sanitetsforening som et eksempel, som har vært en av de store, viktige ideelle organisasjonene som var med og skapte den første sykepleierutdanningen, som var med og skapte de første sykehusene. De har gjort en fantastisk jobb. Jeg er stolt av å tilhøre en regjering som i større grad ønsker å ta i bruk de ideelle, frivillige organisasjonene til å bli med og løse fremtidens velferdsutfordringer. Det er bra for landet, og det er bra for den enkelte som trenger velferd.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-11-05:
En av arbeidsministerens viktigste oppgaver er å sørge for at menneskene som har falt utenfor arbeidslivet, kan få lov å komme inn igjen. Det å bidra til at en får prøvd seg, er ett av virkemidlene. Derfor er Kristelig Folkeparti enig med statsråden i at midlertidige ansettelser kan være et av de viktige virkemidlene. Men når vi ser de andre forslagene, enten det er kutt i overgangsstønaden, som jo er aktivitet for å kunne klare å kvalifisere seg tilbake igjen til arbeid, eller f.eks. kutt i feriepenger for arbeidsledige, er det tiltak som vi ikke akkurat tror bidrar til at flere kommer i arbeid. En må ikke bare bruke pisk, en må bruke de tiltakene som vi vet fungerer. Og noe statsråden har vært opptatt av, er flere tiltaksplasser, det å gi mennesker som har falt utenfor, utdanning, arbeidstrening og lov til å prøve seg. I budsjettet som er lagt fram, kuttes det i tiltaksplasser. Vi er faktisk tilbake på rød-grønt nivå. Det er ikke godt nok, og det tror jeg statsråden også vet. Hvorfor ønsker han ikke å satse mer på de tiltakene som vi vet fungerer?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-11-05:
Jeg vil også takke for svaret og et stort engasjement på feltet fra utenriksministerens side. Hvis man løfter blikket, er det totalt over 50 millioner mennesker som er på flukt. Bare det siste året er det blitt 6 millioner flere. Det dramatiske er at i 2013 ble bare litt over halvparten av de appellene FN sendte ut, der de ba om økonomisk og humanitær hjelp, innvilget. Det betyr at verdenssamfunnet ikke stiller opp. Det er millioner av mennesker som er på flukt, som ikke får den hjelpen de trenger. Midt oppi dette ser vi at ISIL herjer. Det vil føre til enda mer lidelse og enda mer frykt. Ebola er en kjempestor utfordring. Man kan si at det først er når ISIL og ebola rammer sterkt og rammer Vesten, at innsatsen blir større. Men min utfordring til utenriksministeren gjelder den langsiktige hjelpen. Det er veldig viktig at vi kan stille opp, slik at appellene blir fulgt opp, og bidra til det langsiktige arbeidet, slik at ikke ebola bryter ut, f.eks.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2014-11-05:
Eit breitt fleirtal i denne salen har gått til val på å opne opp for eit generelt løyve til mellombelse stillingar og fått tilslutning frå veljarane til å gjere det. Det støttar også Venstre, og vi er glade for at regjeringa har sendt dei forslaga ut på høyring. Men det er ikkje alle arbeidstakarar som er omfatta av arbeidsmiljølova i Noreg. Det er mange arbeidstakarar som følgjer tenestemannslova eller universitets- og høgskulelova, og vi ser store forskjellar mellom ulike sektorar når det gjeld omfanget av mellombelse stillingar. Generelt ligg det på 9 pst., men i f.eks. universitets- og høgskulesektoren er talet 40 pst. Venstre ser at det er eit behov for å få likare regelverk mellom dei ulike sektorane, og ja, vi treng nokre innstrammingar i andre sektorar. Spørsmålet mitt er: Ser statsråden behovet for likare reglar, og ser han behovet for å gjere enkelte innstrammingar i andre sektorar?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-05:
Arbeidsministeren vil bygge bro i arbeidslivet, men foreslår lengre arbeidsdager, mer helgearbeid og mer overtid. Jeg frykter at den broen blir for lang til at mennesker med nedsatt funksjonsevne, ungdom og alenemødre klarer å krysse den. I tillegg foreslås det mer bruk av midlertidighet i arbeidslivet – og det i en tid da altfor mange allerede har for løs tilknytning til arbeidslivet. Jeg lurer på hvordan arbeidsministeren vil sikre alle dem ved å åpne opp for enda mer bruk av midlertidig arbeidskraft.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-05:
Mitt spørsmål er til arbeidsministeren. De færreste planlegger å bli gravid når man er ung uten utdanning, eller er alene. Like lite planlegger man samlivsbrudd idet man går inn i et forhold. Likevel skjer det. Det er fordi livet er en praktisk sak – og ikke en teoretisk øvelse. Spørsmålet er om vi ønsker å legge forholdene til rette for at unger som vokser opp med aleneforsørger, skal få en stabil og selvstendig økonomi og en trygghet i bunnen, eller om det å være alene skal være en fattigdomsfelle. Overgangsstønaden gjør at man har en liten, men likevel trygg inntekt idet man skaffer seg en utdanning og kvalifiserer seg for arbeidslivet. Anne Kristine Lehn er aleneforsørger. Hun har fortalt til Dagbladet: «… med 10 000 kroner i måneden utbetalt i overgangsstønad kan vi leve et nøkternt liv med penger nok til mat, og til klær etter hvert som hun vokser til.» – og her kommer noe viktig – «Stønaden har gitt meg roen til å tørre å gå på skole.» I samme sak forteller arbeidsministeren at det fortsatt skal være mulig å få støtte lenger enn ett år, men sier ikke noe om hvordan dette skal kombineres med å redusere stønaden fra tre til to år. Jeg lurer på: Kan statsråden garantere at alle som er i samme situasjon som dem som i dag er i aktivitet, også i framtiden kan få overgangsstønad til å skaffe seg selv og ungene sine et trygt liv?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-05:
Tryggheten ligger i arbeidslivet, men tryggheten ligger også i et trygt arbeidsliv – med begge bena plantet i arbeidslivet. Det er derfor SV har tro på en arbeidslinje som virker. Vi vet at dagens overgangsstønad nettopp fungerer sånn at man kan kvalifisere seg til å få en jobb, i motsetning til ikke å ha arbeidserfaring eller utdanning nok til å kunne stå i trygt arbeid over tid. Hva er alternativet? Jo, det er å motta supplerende sosialhjelp innimellom og kombinere det med strøjobber – en løs tilknytning til arbeidslivet, som gir liten trygghet og en dårlig plattform. Vi vet at overgangsstønaden virker. Jeg lurer på: Hva er den beste arbeidslinjen? Er det at aleneforsørgere får trygg kvalifisering for arbeidslivet gjennom dagens ordning, eller er det å henvises til utrygge jobber, eventuelt sosialhjelp?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2014-11-05:
Mitt spørsmål går til utanriksministeren. Det er ein spesiell dag i Stortinget i dag. Statsministeren kjem hit seinare med ei utgreiing. Det er fordi me no står framfor ein tragisk væpna konflikt, ein væpna konflikt som kan rive både Syria og Irak som land frå kvarandre, med svært store og tragiske humanitære konsekvensar. Det er ei veldig alvorleg avgjersle. Militær innsats er alltid siste verkemiddel, men må aldri stå aleine. Me opplever no fire store humanitære kriser på nivå 3: i Sør-Sudan, i Den sentralafrikanske republikken, i Irak og i Syria. Resultatet er at me ser den verste flyktningsituasjonen etter andre verdskrigen. Berre i Syria er i realiteten ti millionar menneske på flukt – seks millionar internt drivne, og nesten fire millionar som flyktar frå landet. Libanon stengde tidleg i oktober grensene sine for flyktningar. Me kan altså sjå ein enda meir krevjande humanitær katastrofe i emning ettersom Libanon, Jordan og Tyrkia kjenner at dei ikkje har kapasitet til å ta imot fleire flyktningar. Samtidig avsluttar Italia sin redningsoperasjon i Middelhavet. Mitt spørsmål til utanriksministeren er: Kva kan Noreg gjere for å styrkje nabolanda si evne til å ta imot fleire flyktningar og sikre at EU og Europa som heilskap tar eit større ansvar for menneske på flukt?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2014-11-05:
Eg takkar for det gode svaret. Samtidig som me ser bilete frå sør i Europa der menneske desperat prøver å kome til eit Europa som kan gi dei fridom, avsluttar altså Italia sin redningsoperasjon, Mare Nostrum, som har redda 90 000 menneske. Så veit vi at EU no kjem med eit alternativ. Samtidig blir det stilt spørsmål ved om det alternativet er godt nok, og om det vil kunne vere den same støtta som redningsaksjonen til Italia har vore. Mitt spørsmål er: Vil Noreg ta initiativ overfor EU for å sikre at det no blir ein meir heilskapleg koordinert innsats frå eit samla Europa i den situasjonen som me no opplever i Sør-Europa, med dei kritiske følgjene som me no ser?
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Takk for et svært viktig spørsmål. Representanten Hareide har helt rett i at vi står overfor en av de verste humanitære krisene, katastrofene, i nyere tid som følge av konflikten i Syria og Irak. I tillegg har vi humanitære katastrofer i Afrika som bidrar til et stort press av flyktninger over Middelhavet. Dette må håndteres med ulike virkemidler. For det første trengs det mye mer humanitær assistanse i de områdene som er rammet. Derfor har regjeringen lagt opp til en betydelig vekst i de humanitære midlene både i år og til neste år. Norge er en av de største giverne i Syria og Irak på det humanitære området. Det er bekymringsfullt at man ikke har et bedre system for å hjelpe flyktninger som søker seg over Middelhavet. Det vi har sett av bilder derfra, er rystende. Like før jeg kom til Stortinget i dag tidlig, snakket jeg med Italias nye utenriksminister og diskuterte bl.a. hvordan man kan sikre disse båtflyktningenes situasjon, slik at vi ikke ser flere forferdelige drukninger. Når det gjelder Norges innsats, er vi som sagt en av de store humanitære giverne. Vi bidrar nå militært for å bekjempe ekstremistorganisasjonen ISIL. Når det gjelder flyktninger, som i og for seg ikke er Utenriksdepartementets ansvarsområde, er det slik at når vi ser på kvoteflyktningtallet, er Norge et av de landene i Europa som tar imot flest, både i absolutte tall og i forhold til innbyggertallet.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Det korte svaret på det er ja. En av årsakene til at jeg ringte Italias utenriksminister i dag tidlig, var for å bekrefte at Norge har interesse av å fortsette i innsatsstyrken Task Force Mediterranean, som har vært med på å redde mange av disse båtflyktningene. Men dette må ses på i sin helhet. For det første kan vi lese i Norge – også når det gjelder nye asylsøkere – om situasjonen i Mogadishu, i Asmara i Eritrea og i Sør-Sudan, så vi må trappe opp hjelpen i de landene som er midt oppe i en humanitær katastrofe. For det andre er vi i en situasjon hvor vi nå ser effekten av at Libya er så svekket som land at det mer og mer er blitt et landterritorium. Vi har ikke kontroll over den flyktningmassen som kommer over Libya, og som utsetter seg for de store risikoene det innebærer. I tillegg trenger EU å styrke sin kapasitet for å håndtere disse flyktningene når de ankommer. Vi må alle ta et ansvar. Dette er ikke Italias ansvar alene.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg kan slutte meg til alle de vurderingene. Det vi har sett i løpet av det siste halve–trekvart året, er at utenrikspolitikk enda tydeligere er blitt innenrikspolitikk. Vi kan lese det ut fra antall asylsøkere til Norge og situasjoner i Afrika. Vi har fremmedkrigere som reiser til områder, og vi har fremmedkrigere som kommer tilbake. Vi har selv vært i den situasjonen at vi midt i fellesferien måtte øke terrorberedskapen på grunn av trusselbildet i Norge. Det er et langsiktig arbeid når det gjelder både å redusere de humanitære katastrofene og å styrke landenes – spesielt de svakeste statenes – evne til å håndtere disse krisene selv. Det er et forebyggende freds- og forsoningsarbeid. Det dreier seg om menneskerettighetene: Når vi ser de første bruddene på menneskerettighetene, er det ofte en indikasjon på at ting går galt. Når det gjelder ebola, illustrerer utbruddet både i Sierra Leone og i Liberia at de har et helsevesen som ikke i det hele tatt har vært i stand til å foreta forebyggende arbeid. Det er en stor svakhet. Derfor må vi kombinere humanitær assistanse med langsiktig utviklingshjelp.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Først vil jeg takke for hyggelige ord, som jeg òg kan returnere. Det samarbeidet vi har hatt om mange viktige utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål det siste året, har vært en styrke for Norge. Det at vi nå kan stå sammen i håndteringen av ekstremistorganisasjonen ISIL, er svært viktig. Det er ikke noen tvil om at med de humanitære katastrofene man står midt oppe i, så trengs det mer utviklingshjelp og mer humanitær bistand. Derfor har regjeringen fremlagt et budsjett som har en rekordhøy bevilgning til utviklingshjelp. Vi øker utviklingsbudsjettet med over 1 mrd. kr. Når det gjelder prosentandelen, ligger vi rundt det samme nivået som i 2006, 2007 og 2008, men prosentvis noe under de siste årene med rød-grønn regjering. Men jeg synes vi skal være fornøyd med det utviklingsbudsjettet vi nå har fremlagt, for vi har foretatt klare prioriteringer innenfor det budsjettet.