Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-17:
Jeg har notert meg at representanten Bremer var opptatt av det sterke og utadrettede næringslivet på Vestlandet. Han nevnte ikke i samme slengen den åpenbart kulturelt betingede – og sunne, må jeg si – skepsisen mot sentralmakten og det å betale skatt, som man også er kjent for på Vestlandet. Det er bra at jeg fikk tatt opp det. Det er ikke så ofte jeg sier så veldig mye positivt om EU fra denne talerstolen – eller fra noen annen talerstol, for den saks skyld. La meg begynne med å si: Hadde det ikke vært for krisen i EU nå, som gjør at vi kan rekruttere faglært arbeidskraft fra både Polen og Øst-Europa ellers, men også høyt utdannet teknologisk kompetanse fra land som Italia og til dels Spania, så hadde den krisen, som jeg tror vi må kunne si at vi har i en del næringer i Norge, vært enda tøffere å håndtere. Så er det ikke sånn at den teknologimangelen som man har i store deler av norsk næringsliv, bare rammer næringslivet. Den rammer også i stor grad kommunene, ikke minst på Vestlandet, hvor næringslivet faktisk står ganske sterkt, og hvor flere og flere kommuner har ubesatte stillinger med krav om teknologisk kompetanse. Så er det sånn at det er noen studenter som kommer hit, og som reiser frivillig hjem. Det skulle vi selvfølgelig, som interpellanten var inne på, ha gjort noe med. Så er det også sånn at noen studenter, f.eks. fra u-landskvoten, blir tvangsreturnert hjem etter endt utdanning. Det er klart at hvis du kommer fra Somalia og reiser til Trondheim og tar en mastergrad i geofysikk, er det et rimelig begrenset arbeidsmarked i Somalia for den type kompetanse. De reiser ikke hjem for å bygge opp Afrika. De reiser til Canada for å bygge canadisk næringsliv og industri. Her mener jeg at vi kanskje kunne tatt en debatt om hvordan vi i større grad kan utnytte også den arbeidskraften som allerede er i landet, og som i noen grad har lyst til å være her, men som ikke får lov til å være her. Jeg synes interpellanten holdt et godt innlegg, men jeg synes det er litt overraskende når man løfter denne type debatt, at man ikke diskuterer struktur, for det liker jeg veldig godt å gjøre. Forhandlingsrom er mer enn et finansielt handlingsrom. Jeg oppfatter det sånn at både rektoratene, departementet og Stortinget i stor grad har abdisert når det gjelder å gjøre de grep med høyere utdanning som er nødvendig for å forsyne næringslivet og arbeidslivet for øvrig med den kompetansen de har bruk for. Rektorer, stortingsrepresentanter og statsråder har overlatt til norsk russ – norske 18-åringer – å definere kapasiteten i høyere utdanning i Norge. Man kan si mye positivt om landets framtid, men om de er kvalifisert til å gjøre denne type strategiske vurderinger, er jeg litt tvilende til og mener nok at man kanskje må vurdere sterkere insitamenter overfor sektoren, for å få orden på dette. Det gjør vi gjennom SAK, som vi er enige om, samarbeid, arbeidsdeling og konsentrasjon. På sikt bruker vi kanskje andre virkemidler. Det handler også om at ingeniørutdanningen, som flere har snakket om, har et spesielt stort frafall. Det er store regionale forskjeller på hvor frafallet er, hvilke høyskoler som gjør det veldig bra, og hvilke høyskoler som sliter mer. Så er det også sånn at man nå har innført en ny plan for ingeniørutdanningen, med, etter min oppfatning, større ambisjoner, som er helt riktig å gjøre, uten at det har fulgt ekstra finansiering med de ambisjonene. Det mener jeg er noe vi må få løst. Så er det å håpe at den nye samfunnskontrakten, det nye målstyringssystemet til Kunnskapsdepartementet, ikke innebærer at vi nå får åtte like universiteter – størrelsen kommer nok ikke til å bli lik, uansett hva man måtte mene om det – men at profilen blir lik. Jeg håper vi vil se at universitetene utvikler seg i forskjellig retning, at de to breddeuniversitetene vi har her i Sør-Norge, fortsetter med det, men at de andre i større grad velger en klar og tydelig profil på det de skal gjøre. Jeg håper at både Stortinget og statsråden vil følge den i fellesskap. Så sa interpellanten at det ikke er noe hokuspokus. Det er vel kanskje ikke et veldig parlamentarisk begrep, men det må jo presidenten vurdere, som sagt. Prerogativene til presidenten skal man ikke tulle med. Men det er i noen grad litt hokuspokus også, for dette handler om å øke studietallet – studiekapasiteten – innenfor noen disipliner, spesielt ingeniørutdanningen, og det håper jeg Høyre og statsråden tar med seg.