Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-02-05:
Jeg vil starte med å gi ros til interpellanten, Hans Frode Kielland Asmyhr, for å holde trykket oppe i debatten om boplikt i Norge. Nå får han jo god drahjelp av statsråden, som tidligere i dag har varslet innstramminger og sendt ut et forslag på høring - slik sett gjør det bare denne debatten i Stortinget mer aktuell at dette skjer samtidig. Jeg vil gjøre det klinkende klart at Høyre er en sterk motstander av boplikt som virkemiddel i norsk distrikts- og landbrukspolitikk. Høyre fremmet derfor så sent som i fjor i Dokument nr. 8:40 for 2006-2007 et omfattende forslag om å avvikle hele dette regelverket - vi foreslo å fjerne både boplikten knyttet til landbrukseiendom og såkalt nullkonsesjon. Vårt prinsipielle utgangspunkt er at boplikten først og fremst er et svært urimelig inngrep i den private eiendomsretten til den som eier en bolig eller et gårdsbruk ute i distriktene. Det er helt grunnleggende at den enkelte skal ha frihet til å velge hvordan man vil bruke en boligeiendom. Man må til sjuende og sist kunne bestemme selv hvordan man bruker et bolighus. Etter Høyres oppfatning er det et klart skille mellom et privat bolighus og en politikk for hvordan man f.eks. disponerer jordbruksareal eller annen type areal i distriktene. Prinsippet er at den enkelte selv bør kunne styre med bolighus, og dermed blir det et veldig dramatisk inngrep overfor den enkelte hvis man har strenge regler for dette. Det er ingen tvil om at boplikt er et dramatisk inngrep. Det fører til en betydelig verdireduksjon ved salg i enkelte deler av landet, og man får en del tilfeller hvor myndighetene faktisk presser folk til å selge eiendom som de har hatt gjennom mange år. Begge deler er selvfølgelig en stor belastning for eieren av et bruk. Vi har mange eksempler på hvordan dette kan slå ut. En aktuell sak som jeg er sikker på at statsråden kjenner til, er saken hvor Morten Sekse i Ullensvang i 22 år har eid og vedlikeholdt en familiegård. Han overtok den etter en onkel av faren i 1985, og hadde den på dispensasjon fra boplikten til 2001. Nå har det vært en rettssak der staten tapte i forrige uke, så vi får håpe at dette er en konflikt som legger seg. Rundt omkring i Norge har vi mange konflikter av den typen, hvor den enkelte boligeier og eier av en familiegård føler seg kraftig overkjørt av myndighetene som følge av bopliktsregelverket. Et annet eksempel som er ganske klassisk, er hvis et eldre par som eier et lite bruk som kanskje ikke er drivverdig, ønsker å selge for å kjøpe seg en ny leilighet - kanskje sentralt i bygden eller et annet sted - på sine eldre dager. Da vil de oppleve at salget gir så liten inntekt på grunn av at staten konfiskerer verdier gjennom bopliktsregelverket, at de kanskje ikke får muligheten til å kjøpe en tilsvarende eiendom når de skal ut på boligmarkedet. Det har ganske dramatiske konsekvenser for den enkelte. I tillegg til at bopliktsregelverket er urettferdig, praktiseres det veldig vilkårlig. Forskning, som statsråden viste til, bekrefter at ni av ti fritakssøknader fra boplikten blir innvilget. Dermed har man et regelverk hvor hovedregelen er unntaket fra regelverket. Når unntaket er hovedregelen, er det klart at med den belastningen regelverket fører til med byråkratisering, med store prosedyrer for den enkelte med å søke fritak, kan man jo stille et legitimt spørsmål om hvorvidt man trenger et slikt regelverk. Vi kan videre slå fast at graden av kontroll med bopliktsregelverket er svært forskjellig fra kommune til kommune, og at mange omgår bopliktsregelverket og dermed slipper unna noe som loven skulle forby. Regelverket har etter min mening råtnet på rot, det blir ikke fulgt opp, og det bør - hvis det ikke har en klar begrunnelse - avvikles på grunn av de belastninger det medfører for folk som eier bolig. Da er spørsmålet som står tilbake: I hvilken grad betyr boplikt noe for bosetting i bygdene? Da har statsråden selv fått fram nyere forskning på det området, hvor Bygdeforskning slår fast at boplikt i liten grad påvirker omfanget av bosetting i bygdene. De mener at de fritakene som gis, bør gis. Dermed har vi fortsatt ikke fått dokumentert at boplikt har betydning for distriktsbosettingen. Jeg synes det er ganske arrogant når statsråden omtaler forskning på dette som synsing, når man ikke engang selv finner fram ny forskning som viser det motsatte. Boplikt er nostalgi, det er symbolpolitikk liksom til distriktets beste og bør avvikles i sin helhet, etter Høyres oppfatning.