Trine Skei Grande (Venstre), 2011-06-07:
Dette er jo en sal der man fort blir gammel dame. Presidenten er sikkert enig med meg i at man får fort litt erfaring. Men jeg mener at jeg har vært i denne salen lenge, både i posisjon og i opposisjon. Jeg har liketil vært parlamentarisk leder når vi har vært i posisjon, der man vel gjerne stemte for forslag fremmet av andre, der Dokument nr. 8-forslag ble behandlet med et åpent sinn, og der regjeringspartiene ofte stemte for Dokument nr. 8-forslag, fordi man syntes forslagene var gode. Til det at man prinsipielt skal stemme imot, for å sitere en arbeiderpartirepresentant i en lokalavis i Vestfold: Det spiller ingen rolle om forslaget er godt, det spiller ingen rolle om det står i Arbeiderpartiets program engang, det eneste som betyr noe, er at Arbeiderpartiet har fremmet forslaget sjøl. Det er det som avgjør om man stemmer for. Det står svart på hvitt. Jeg må si at jeg i denne saken – og også i andre saker – føler at man prinsipielt er imot ting fordi andre har foreslått det. Da svarer man med at man slår inn åpne dører. Det syns jeg ikke man kan si overfor Oslo-folk. Grunnlaget for vårt forslag er en frustrasjon som føles i mange bydeler i Oslo, bl.a. i den bydelen jeg bor i. Når jeg går herfra, blir jeg nesten daglig stoppet av folk som bor i den sonen som det her er snakk om – innvandrerpappaer som er frustrert over at de ringer og anmelder kriminalitet gang på gang på gang, men som føler at de ikke blir tatt på alvor, politifolk som jeg sjøl har sett prøve å gjennomføre arrestasjoner, men der folk står og flirer dem opp i øynene og vet at de kommer til å være tilbake igjen så fort det tar å fly tilbake fra Tyskland, og folk som føler at problemene de opplever, ikke blir tatt på alvor, at det bare er småkriminalitet, men det er en type kriminalitet som oppfattes som veldig truende og krenkende i de delene av byen der det foregår. Det Venstre gjorde, var å gå en runde, i tillegg til at vi har kjempet i bystyret for å få vakter i området og byverter som skal prøve å få opp området, der vi har jobbet for å få belysning på plass, der vi har jobbet for å få dette området løftet. Men så satte vi oss også ned med politimennene for å høre deres beskrivelse av hverdagen. Det de beskrev, var at de tar folk for småkriminalitet. Når de kommer inn på fengselscella, leverer de en søknad om asyl og vet at det tar mange måneder, og at de kan tjene gode penger mens den søknaden blir behandlet. Det er disse vi vil ha inn i en hurtigfil. Disse søknadene skal behandles på en skikkelig måte, men det kan gjøres fortere enn for folk som kommer flyktende fra konfliktområder. Så var man opptatt av at man sendte ut folk gang på gang på gang på gang. Det er politimenn som påstår at de har utvist folk 40 ganger innenfor Schengen-området. Jeg er veldig for Schengen-avtalen, jeg er veldig for Dublin-avtalen. Men det er ingenting i veien for at folk som havner i en loop mellom Dublin-land og Norge, ikke kan få lov til å avslutte den loopen og bli sendt til opprinnelsesland. Så til slutt: Det sies at vi slår inn åpne dører. Det sies at vi fremmer forslag bare for å bli nedstemt. Venstre fremmet forslag om et eget identitetssenter fem ganger og ble nedstemt. I dag skryter regjeringa av å ha gjennomført det. Jeg vet sannelig ikke hva som er mest heltemodig.