Lars Sponheim (Venstre), 2009-06-19:
Jeg forstår at fabrikken Lerum i Sogndal står sentralt i denne debatten. Jeg kunne også tilført litt historie til det. Mens jeg var næringsminister mistet de det «meget sunne» produktet Pepsi-Cola, og en måtte gjøre en betydelig innsats for å skaffe dem en nødvendig erstatning fra de amerikanske Pepsi-Cola-eierne, og det hjalp dem da til å bli flinkere til å presse norske bringebær. Det er bra. Men tilbake til revidert nasjonalbudsjett. Det er jo slik, og det bærer debatten preg av – at det ikke er selve dette reviderte budsjettet som inneholder så mye politikk at det er grunnlag for den store debatten. Det ligger nok mer i oppsummeringen av hele perioden og den økonomiske politikken og veien vi skal gå videre. Dagen i dag og de siste dagene bærer mye preg av oppsummering når det gjelder forholdet mellom regjering og storting. Mange snakker om et storting som har betydelig mindre innflytelse enn det som kanskje har vært tilfelle gjennom tidligere perioder. Kanskje én ting er at opposisjonen, som er i mindretall, ikke har så stor påvirkning på sakene, men det er verdt å merke seg at selv regjeringspartiene i Stortinget har svært begrenset påvirkning, i alle fall på det som skjer i Stortinget. Det er altså ikke 50 øre som er flyttet på i det reviderte budsjettet som vi behandler i dag. Selve symbolet på dette, som vi har fått mange påminnelser om, ikke minst denne våren, er finanskomiteens ærverdige medlem Rolf Terje Klungland, som i 2008 fikk inn 3 mill. kr til nattog på Sørlandsbanen. Det er ennå ikke gjennomført, og når representanten i dag tar sin siste togtur hjem fra Stortinget, må han sitte søvnløs og tenke på denne situasjonen. Venstre etterlyser en kurs som satser mer på framtiden og møter de store, viktige utfordringene, satsing på forskning, utdanning og stimulanser til mer klima- og miljøvennlig atferd. Ikke minst savner Venstre tiltak som er målrettet mot den del av norsk næringsliv som sliter, og som vi er helt avhengige av lykkes i framtiden. På alle disse områdene leverer Regjeringen og regjeringspartiene i beste fall svært svakt og har gjort det i hele regjeringsperioden. Dette gjelder spesielt på områder som er viktige for Venstre, nyskaping og forskning, miljø og klimavennlig omlegging av samfunnet, og målrettede tiltak for å sette flest mulig i stand til å utvikle seg og ta vare på seg selv. Dersom Regjeringen og regjeringspartiene hadde brukt et like stort engasjement og like mye politisk energi i å utvikle det nye næringslivet som vi er avhengige av i framtiden, som de har brukt i interne forhold når det gjelder det statlige eierskapet i Aker, Hydro og Statoil, hadde vi stått mye bedre rustet til å møte den internasjonale finanskrisen og framtiden. Det er bra at Regjeringen bevilger mer penger til flere studieplasser. Men så lenge UH-sektoren fortsatt er underfinansiert og sliter med Regjeringens vedvarende hvileskjær, er konsekvensene for sektoren kutt i utgifter og dermed færre studieplasser og dårligere undervisning og mindre forskning. Venstre foreslår derfor å bevilge 700 mill. kr mer til høyere utdanning og forskning. Dette går til å styrke basisfinansieringen, men også til å øke næringsrettet forskning og klima- og energiforskning. Venstre er skuffet over at Regjeringen heller ikke benytter denne anledningen til å oppfylle klimaforliket og satse målrettet på det klimavennlige næringslivet vi skal leve av i framtiden. Venstre er spesielt skuffet over at tiltak for å styrke investeringer i fornybar energi fortsatt er utsatt på ubestemt tid. Resultatet vil bli fortsatt kø av gode prosjekter som ikke blir realisert. Regjeringen har lovet en nasjonal strategi for marin energiproduksjon. Når denne ikke kommer i revidert nasjonalbudsjett, er det et signal om at hele strategien i beste fall ligger nedlåst i en skuff i departementet. Også den lovede offensive CO2-rensingen på Kårstø er nå skjøvet langt ut i det blå. Rensing fra dag én er et av denne regjeringens største løftebrudd. Selv om Regjeringen har hatt et handlingsrom som er mer enn 100 milliarder kr mer til disposisjon i sitt siste år enn det Bondevik II-regjeringen hadde i 2005, klarer ikke Regjeringen det som ifølge finansminister Kristin Halvorsen kunne gjøres med et pennestrøk: å utrydde fattigdom. I beste fall har Regjeringen klart å bevilge noen hundrelapper ekstra til de fattigste. Også innenfor helsesektoren sliter Regjeringen. Det er vel og bra at Regjeringen i dag, på Stortingets siste dag, presenterer en samhandlingsreform. Det er en reform som foreløpig stiller flere spørsmål enn vi får svar. Jeg vil spesielt peke på situasjonen i eldreomsorgen, som det ifølge statsminister Jens Stoltenberg skulle skinne av før det ble gitt en ekstra krone i skattelette. Venstre konstaterer at det er stadig flere mennesker som opplever problemer i eldreomsorgen, og at køene for å få sykehjemsplass vokser, mens det er brukt over 500 mill. kr f.eks. på skattelette for fagforeningskontingent i den samme perioden. Venstre vil gå motsatt vei og foreslår i denne innstillingen en storstilt satsing på sykehjemsplasser, med over 600 mill. kr i påplussinger innenfor de samme økonomiske rammene som Regjeringen har. I Venstres alternative forslag til revidert nasjonalbudsjett 2009 prioriterer vi å bruke om lag 1 milliard kr mer på skole, utdanning og forskning, om lag 650 mill. kr mer på helse, familie og fattigdomsbekjempelse, om lag 120 mill. kr mer til tiltak rettet mot norsk næringsliv, i tillegg til flere målrettede skatte- og avgiftsforslag. Vi foreslår videre et skatteskifte fra rød til grønn beskatning på rundt 700 mill. kr med en netto skattelette på 390 mill. kr, økte utgifter på rundt 1,9 milliarder kr og inndekning på om lag 2,3 milliarder kr – alt innenfor samme økonomiske ramme som Regjeringen og regjeringspartiene foreslår. Regjeringens pengebruk er allerede rekordhøy og virker sterkt ekspansivt på økonomien. 130 milliarder oljekroner brukes i 2009, en økning på hele 58 milliarder kr på ett år. Regjeringens forslag til revidert nasjonalbudsjett innebærer alene en økning på 9,5 milliarder kr. Dette er bekymringsfullt på sikt. Det er vel min og Venstres vurdering at det i denne situasjonen ikke er behov for ytterligere ekspansivitet på statsbudsjettets utgiftsside, men kanskje heller det motsatte, spesielt med tanke på at vi fikk en ytterligere rentereduksjon for få dager siden, som også bidrar til økt etterspørsel i norsk økonomi. Derfor er det med en viss undring jeg ser at ingen av de andre opposisjonspartiene har lagt seg på en liknende ansvarlig og langsiktig linje. Politikk handler til syvende og sist om prioriteringer innenfor en ansvarlig ramme. Det er ikke spesielt ærefullt utelukkende å tappe mer av de framtidige pensjonsforpliktelsene for å finansiere små og store – og for all del – velmente påplussinger. Til slutt. Det er også fristende ved avslutningen av et storting og en stortingssesjon å reflektere over hvilke utfordringer det kommende storting kommer til å stå overfor. De kommer ikke til å være ubetydelige. Innenfor finanspolitikken blir det en viktig oppgave etter hvert som forhåpentligvis finanskrisen gir seg og tilstandene normaliseres, å ta finanspolitikken inn på treffpunkt med handlingsreglen igjen. Nå har vi knapt nok øyekontakt. Det skal bli en krevende oppgave de neste årene å komme tilbake på den rette banen. Det politiske handlingsrommet som har vært i denne fireårsperioden, tror jeg vi skal få problemer med å se igjen i de neste periodene framover – i alle fall for dem av oss som vil ha handlingsregelen velfungerende og på plass. Like fullt: Under så krevende, mer krevende økonomiske rammer enn det jeg tror denne regjeringen har hatt i sine fire år, må de kommende storting ta tak i store utfordringer i vår tid. Det er å bringe oss raskere mot lavutslippssamfunnet enn det vi har lyktes med de siste årene. Det er å ta utfordringene med kraftig vekst av eldre i dette samfunnet, som kommer etter 2020. Det er de neste årene vi må legge til rette for å håndtere denne voldsomme dynamikken som kommer inn i norsk økonomi, og som jeg tror altfor få i politikken tar inn over seg hva kommer til å bety. Jeg tror det viktigste vi kunne gjøre for å møte dette i denne situasjonen i dag, hadde vært å møte disse store utfordringene med en formidabel og konsentrert satsing på forskning og kunnskap, og ny kunnskap. Enten det er å forbedre offentlig sektor, løse de store velferdsutfordringene, bringe oss til lavutslippssamfunnet, eller det er å bringe fram de nye grønne bærekraftige bedriftene, er det bare ett svar når det gjelder virkemidler, og det er innsats på forskning, framskaffe kunnskap, distribuere ny kunnskap gjennom utdanning. Den mest kraftfulle måten å møte finanskrisen på i denne situasjonen hadde vært å legge det meste annet til side, bruke handlingsrommet og gjøre en kraftig satsing innenfor denne sektoren – ikke minst i en tid hvor mange unge ikke får arbeid, ikke kommer ut i sin første jobb, ikke får den læreplassen de har ønsket seg, og søker til våre ulike høgskoler og universiteter. Det hadde vært en langsiktig og god strategi for å møte de store utfordringer og bringe en arv videre til nye storting, som har ganske krevende oppgaver foran seg. Da vil jeg til slutt få ta opp de forslag Venstre har i innstillingen.