Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2014-02-25:
Jeg vil også takke interpellanten for å ha satt temaet på dagsordenen, og utenriksministeren for et godt og fyllestgjørende svar. Jeg er glad for at utenriksministeren er så tydelig i å understreke at Norge står bak FNs arbeid og tar avstand fra voldshandlinger og angrep på flyktningleirer i Irak, og vi deler naturligvis også bekymringen når det gjelder den humanitære situasjonen. Både under den forrige og den sittende regjeringen har Norge fulgt forholdene i Camp Liberty og den tømte Camp Ashraf. Det er gjentatte ganger blitt reagert fra norske myndigheter når det har vært meldt om voldsbruk mot og i campene. Det er også grunn til å se på andre konflikter generelt internt i Irak og graden av mistillit som råder mellom irakiske myndigheter og opposisjonen. Når man ser på den utviklingen som er i Iraks nabolag, og særlig i Syria, er det grunn til bekymring for spinn-off-effekter. Alle gode krefter i Irak er derfor nødt til å handle og samhandle og handle ansvarlig for å unngå uønskede scenarioer. Rapporter om den humanitære situasjonen i området i Irak og de alvorlige hendelsene for øvrig er det liten grunn til å betvile. De er godt dokumentert gjennom de få mediene som har tilgang, og gjennom FN, UNHCR. Eksempler når det gjelder Camp Liberty, er svekket beskyttelse av leirene, en hindrer at mat og nødutstyr kommer inn, og evakuering til tredjeland blir hindret. Det har samtidig blitt lagt til grunn at sikkerheten i campene først og fremst er irakiske myndigheters ansvar. Regjeringen i Irak har akseptert fullt ansvar for sikkerheten til flyktningene fra forflyttingen fra Camp Ashraf og gjennom oppholdet i Camp Liberty. Avtalen innebærer også at ingen skal bli tvangsmessig returnert til Iran eller bosatt i tredjeland mot sin vilje. Det er derfor rett at regjeringen fortsatt har som sin strategi å støtte FNs arbeid i området, som innebærer politisk, samfunnsbyggende og humanitær hjelp gjennom UN Assistance Mission for Iraq, UNAMI. Rollen til UNAMI i denne prosessen er å overvåke menneskerettighetene og den humanitære situasjonen gjennom relokaliseringer og sørge for en døgnet-rundt-overvåking i Camp Liberty. Det er liten tvil om at det har vært svært krevende for UNAMI å sikre at overflyttingen til Camp Liberty skjedde uten voldsbruk, og sikkerheten i leiren for øvrig. Likevel: UNHCR jobber med å få land til å ta imot flyktninger, og Norge har – som det ble sagt – tatt imot en del av dem. Fortsatt er det vansker. Meldinger kan tyde på at det bl.a. kan skyldes at irakiske myndigheter arbeider aktivt for å hindre at land i regionen vil ta imot flyktninger fra Camp Liberty. Det er heller ingen tvil om at dette er et svært krevende oppdrag for FN, og jeg oppfatter også at FNs rolle har blitt diskutert. FN arbeider under vanskelige forhold i Irak. Oppgaven er å sørge for dialog mellom partene, yte bistand til å gjenoppbygge og utvikle landet etter mange år med krig og møte de behovene som er der, både humanitært og på annet vis. FN har vært tydelig og vil også framover i kraft av sitt engasjement i Irak måtte ta hensyn også til situasjonen i Camp Liberty og ikke tillate at det skjer tilsvarende overgrep som det vi har sett bl.a. i Camp Ashraf. Mye gjenstår før man kan si at situasjonen for dem som oppholder seg i Camp Liberty er akseptabel. Derfor må vi fortsatt støtte FNs rolle i denne saken og oppfordre irakiske myndigheter til å forebygge, etterforske og reagere på menneskerettighetsbrudd og angrep på Camp Liberty, og også støtte kravet om granskning. Til slutt, som det ble sagt i den forrige interpellasjonsdebatten: I et nyhetsbilde som preges av et utall av regionale kriser og konflikter med til dels stor grad av brutalitet, humanitær nød, forfølgelse og andre brudd på menneskerettighetene, er det ofte veldig vanskelig å beholde søkelyset på konflikter som isolert sett fortjener det. En kontinuerlig internasjonal oppmerksomhet er derfor nødvendig. I så måte er denne interpellasjonen et prisverdig initiativ.