Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-02-08:
Norge har et stort potensial for verdiskaping i havbruksnæringen. Bare deler av de marine mulighetene er utnyttet. Rapporter fra vitenskapelige institusjoner viser at fiskeri- og havbruksnæringen har et stort potensial for vekst, ikke bare innenfor områder som oppdrett av laks og ørret, men også marin fisk, skalldyr, bioteknologi og utnyttelse av biprodukter. Debatten om havbrukspolitisk redegjørelse har vist at det er enighet om det marine verdiskapingspotensialet, og at det er enighet om hovedtrekkene i havbrukspolitikken. For å kunne realisere verdiskapingspotensialet er det viktig med en god forvaltning, et godt samarbeid mellom aktørene, en felles målforståelse og helhetlig koordinert bruk av virkemidler. Havbrukspolitisk redegjørelse er en helhetlig gjennomgang av Regjeringens havbrukspolitikk. Etterspørsel etter norsk sjømat og adgang til markedene er grunnleggende forutsetninger for at vi skal kunne øke verdiskapingen i havbruksnæringen. Framtiden til vår aller viktigste kystnæring er i stor grad avhengig av hvor godt næringens interesser blir ivaretatt i internasjonale handelsavtaler. Det er bred enighet om at EØS-avtalens løsninger er dårlig egnet til å sikre fiskeri- og havbruksnæringens interesser i forhold til EU. Norske myndigheter har gjennom skiftende regjeringer arbeidet for å få til bedret markedsadgang for norsk sjømat til EU-markedet, uten at vi har lyktes med det. Arbeidet med frihandelsavtaler gjennom EFTA og Verdens Handelsorganisasjon, WTO, er langsiktige prosesser, og det tar tid før dette arbeidet gir ønskede resultater. Vi vil holde en høy profil i WTO-arbeidet for å bidra til at industrivarer, herunder fisk, blir satt på dagsordenen i de kommende forhandlingene. Prinsipielt mener jeg at det er rett at tilpasning av produksjonen i forhold til markedsutviklingen bør være de næringsdrivendes ansvar. Det er likevel behov for en aktiv forvaltning av havbruksnæringen. Med de foreliggende markedsforhold, særlig når det gjelder EU-markedet, har det vist seg å være behov for en kontrollert vekst i lakseproduksjonen. Dette er det også relativt bred enighet om i næringen. Slik jeg ser det, er det norske myndigheter som i dag har de nødvendige virkemidler til en effektiv regulering av totalproduksjonen. Det er stor interesse for den kommende tildelingen av konsesjoner for laks- og ørretoppdrett. Det er naturlig. Men la meg få understreke at framtiden til havbruksnæringen er mye mer. Her tenker jeg spesielt på muligheter i nye marine arter. Jeg tar sikte på at det i de neste årene jevnlig vil lyses ut nye konsesjoner for oppdrett av laks og ørret. I 2001 vil det bli tildelt et begrenset antall nye konsesjoner. Jeg mener at det viktigste er at nye konsesjoner i laks- og ørretoppdrett skal bidra til å få i gang ny næringsvirksomhet i områder som i dag ikke er fullt ut utnyttet til havbruksformål. Derfor vil jeg at konsesjonene denne gangen skal tilfalle distrikter med stort potensial, men som har fått få konsesjoner tidligere. Jeg vil også prioritere mindre aktører som åpenbart har behov for et bedre driftsgrunnlag, og der et bedret driftsgrunnlag ikke kan realiseres uten flere konsesjoner. Vi arbeider nå med å forberede tildelingen av nye konsesjoner. Forslag om endring i oppdrettsloven for å ta vederlag ved tildeling av konsesjoner for matfiskoppdrett av laks og ørret er på høring. Regjeringen tar sikte på å fremme lovforslag om dette før påske. Jeg regner med at forslag til tildelingsforskrift kan sendes på høring før sommeren. Tildeling av konsesjoner kan skje i løpet av høsten 2001. Norge er en verdensledende havbruksnasjon. Med våre fortrinn, bl.a. i en unik kystlinje, råvaretilgang og globalt konkurransedyktig konkurranse, vil næringen fortsette å vokse med basis i Norge. Vår utfordring er å gi næringen rammevilkår som gjør at havbrukspotensialet kan utnyttes fullt ut. Jeg vil i denne sammenheng peke på signalet i redegjørelsen om at vi vil gå over til andre former for å begrense produksjonen. Jeg mener at produksjonen bør reguleres av fôrkvoter og bæreevnen til den enkelte lokalitet. I utarbeidelsen av et nytt system for produksjonsregulering vil vi også legge vekt på å sikre fiskens naturlige behov og ivareta hensynet til fiskehelse og fiskevelferd. Jeg registrerer at forslaget om et nytt, miljøbasert system for produksjonsregulering ser ut til å ha blitt godt mottatt hos næringsutøverne. Dette viser at næringsutøverne vil ta sitt miljøansvar. Det har vært fremmet forslag om at kommunene bør kunne ta særavgifter fra havbruksnæringen. Før nye særavgifter kan innføres, må vi imidlertid utrede hvilke konsekvenser dette kan få f.eks. for næringens internasjonale konkurranseevne. Samtidig som havbruksnæringen får en stadig økende betydning for kystsamfunnene, ser vi en konsentrasjon av eierinteressene som medfører at eksklusive rettigheter for å drive laks- og ørretoppdrett samles hos færre utøvere. Dette bidrar ikke til det nødvendige mangfoldet i næringen. Jeg vil derfor i nær framtid fastsette generelle regler om eierbegrensning.