trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Jeg tror jeg må få lov til å undersøke den saken litt nærmere, for jeg er ikke helt oppdatert akkurat på hva som er situasjonen på Wang Toppidrett, hvor mange studieplasser de har eller ikke, eller hva som er deres budsjettsituasjon. Så jeg vil gjerne benytte meg av muligheten til å ta det opp med Kunnskapsdepartementet, slik at representanten Tybring-Gjedde får et korrekt svar.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Jeg er helt enig i at i kampen mot arbeidsløsheten er det enkeltpersoner det dreier seg om. Derfor sammenlikner vi oss ikke med Sverige når det gjelder våre politiske ambisjoner om å holde arbeidsløsheten så lav som mulig. Vårt slagord er «Arbeid til alle». Det har vært venstresidens og fagbevegelsens slagord hele veien, nettopp fordi arbeidsløshet har stor betydning ikke bare for økonomien – men fordi å være fullt arbeidsfør og ikke ha jobb, også betyr at en mangler et sosialt fellesskap. Det er viktig å se de enkeltpersonene som kampen mot arbeidsløshet egentlig dreier seg om. Det er vårt hovedfokus i den økonomiske politikken. Men jeg har lyst til å komme med noen stikkord i forhold til skatteforslag og skattedebatten. Det blir en for drøy forenkling når Lars Sponheim later som om det er en skattepolitikk fra den forrige borgerlige regjeringen som er grunnen til at inntektene i statskassa har økt betydelig under en høykonjunktur. Den går ikke. Det går heller ikke an å diskutere skatt med så grove masker at en later som om venstresiden mener at enhver skatt er bra, mens høyresiden mener at enhver skatt er dum. Her dreier det seg om å finne et effektivt skattesystem som fungerer etter hensikten, som både fordeler rettferdig, og som sørger for at vi har penger i kassa. Vi driver nå den mest offensive politikken for å bekjempe arbeidsløsheten, når vi sammenlikner oss med alle andre land. Snittet for OECD er en budsjettimpuls på 1,7. Vi ligger på 3. I budsjettet har vi økt det fra 0,7, til tiltakspakken på 2,4, til revidert nå på 3. Det er ekstremt offensivt. Høyre legger ytterligere på en total, og den riktige kostnaden, årsvirkningen, av Høyres forslag er 17, 5 milliarder kr. Det står i Høyres egen merknad på side 12 i innstillingen til revidert nasjonalbudsjett, og det er kvalitetssikret av Finansdepartementet. Det riktige tallet er 17,5 milliarder kr, hvis man legger det på toppen. Regjeringen har vurdert om vi skulle redusere arbeidsgiveravgiften. Det er ikke slik at vi ideologisk sett er imot å redusere arbeidsgiveravgiften. Hvis krisen slo generelt like alvorlig inn over alle delene av økonomien, kunne dette ha vært et fornuftig forslag. Men slik er det ikke. Vi frykter en todelt krise. Det er de bedriftene som er mest utsatt for fall i etterspørselen internasjonalt, som selger færre varer, og som får dårligere priser, som er hovedutfordringen vår. Det de er mest sårbare overfor, er en økning i kronekursen. Der har vi fått hjelp – lav kronekurs har vært en buffer i forhold til de problemene de har. Hvis vi bare pøser på og tror at de som bruker flest milliarder nå, er de som mest effektivt bekjemper arbeidsløsheten, bruker vi opp det rommet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Først om fattigdom: Jeg diskuterer det gjerne når som helst på døgnet, men ikke bare diskuterer jeg det, jeg jobber også for å bekjempe den hver eneste dag. Det som er forskjellen mellom Kristelig Folkepartis syn og SVs syn på fattigdom, er det perspektivet som Heikki Holmås avsluttet med, nemlig at man må føre en politikk for rettferdig fordeling i stort som en del av kampen mot fattigdom. Når borgerlig politikk i forrige periode var å gi ut betydelige skatteletter på toppen, og så drive litt veldedighet overfor dem som var fattige i bunn, mener jeg det er helt riktig å konfrontere dem med forskjellspolitikk og fattigdom. Vi gjør noe. Vi omfordeler fra dem som har mye og til fellesskapet. Vi har i tillegg en annen dimensjon i kampen mot fattigdom, og det er velferdsordningene. Det fordelingsutvalget som har levert en rapport, understreker hvor viktig det er å skaffe barnehageplass til alle barn, og gjøre den så rimelig at de fleste har mulighet til å gå der. Det gir barn et fellesskap, men det gir også de som ikke har foreldre som backer dem, en mulighet til å ha en annen arena. Det samme gjelder skolen, de brede felles ordningene for velferdsstaten er meget viktige i kampen mot fattigdom. Alle disse perspektivene har vi med oss. Det vi direkte har gjort for dem som har dårlig råd, er å heve minstepensjonen, heve pensjonen for unge uføre og utvide bostøtteordningen til å gjelde for 50 000 flere. Vi skal fortsette den linjen: fordele rettferdig i stort, bekjempe fattigdom direkte og styrke velferdsstaten. Så til Erna Solberg om arbeidsgiveravgiftsreduksjon. Halvparten av norske bedrifter har fem eller færre ansatte. Å redusere arbeidsgiveravgiften med 2,5 pst. betyr i snitt en skattelette for de bedriftene på 26 000 kr. Det vil for de fleste dekke én månedslønn, inkludert sosiale utgifter, litt avhengig av hva lønnsnivået er. Men det er ikke slik at det i stor grad vil løse det som er utfordringene for de bedriftene som virkelig sliter. For Årdal, som er en av de bedriftene som sliter, som har mistet inntekter i størrelsesorden 1 milliard kr, og som er veldig avhengig av hvordan kronekursen utvikler seg, ville dette betydd 7,5 mill. kr. – Så hvis man ser på proporsjonene når det gjelder den typen forslag opp mot det som nå er utfordringene i arbeidsmarkedet, har vi en todelt utvikling i norsk økonomi. Det er faktisk slik at det mangler arbeidskraft på noen områder. Der ville jo en arbeidsgiveravgiftsreduksjon ikke bety noe som helst, men på andre områder der man virkelig er utsatt for disse voldsomme fallene i etterspørselen i den internasjonale økonomien, må vi ha hovedfokus på de tiltakene vi fremmer. Det er det vi har rettet det inn mot.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Først til representanten Lars Sponheim: For det første er det slik at den kraftige veksten man har hatt i denne stortingsperioden, har skjedd i en tid da man økte skattene, ikke reduserte dem. Da vi skulle tilbake til 2004-nivå, nullet vi forslaget til skattelette som lå der fra den forrige Bondevik-regjeringen, og skjerpet skattene tilbake til 2004-nivå. Det har gitt oss 12 milliarder kr mer i økte skatteinntekter pr. år. Det har vi brukt til velferd og fordeling. Så det går ikke an å si at det er skattelettepolitikken til den forrige regjeringen som har sørget for at vi har betydelig større inntekter. Punkt 2: Hvordan man skatter, er utrolig viktig. Vi har gjort betydelige endringer i formuesskatten. Det gjør at 400 000 mennesker som betalte formuesskatt for fire år siden, slipper nå. Ytterligere en halv million har lavere formuesskatt. Men for dem som virkelig er på toppen, har vi tettet skattehullene, og de betaler mye mer skatt nå enn det de gjorde. Det er viktig for å kunne fordele rettferdig. Jeg har en liten visitt til Erna Solberg i tillegg. Man bruker hotell- og reiseliv som det beste argumentet for å øke oljepengebruken med 17 milliarder kr. Det er akkurat den næringen som i tillegg til eksportindustrien vil rammes av sterkere krone, og det er jo de som lever av turisme! Det betyr at det blir dyrere å reise til Norge enn ellers, hvis vi ikke klarer den balansegangen. Det er viktig at vi klarer å målrette tiltakene der utfordringene er størst. Så til fattigdomsdebatten. Jeg har registrert noe som jeg synes er veldig interessant rundt Kristelig Folkepartis tid i opposisjon, nemlig hvor lite vekt Kristelig Folkeparti i sine alternative budsjetter har lagt på omfattende skatteletteforslag. Jeg tror det viser at Kristelig Folkeparti i regjering sammen med Høyre måtte føre en fordelingspolitikk som ikke var deres primærpolitikk. Sånn er det jo å delta i en regjering. Man må komme fram til kompromisser. Men jeg tror kanskje også at en av grunnene til den kritikken jeg kom med for fire år siden, og som jeg gjerne gjentar nå, er at det å føre høyrepolitikk i den store fordelingspolitikken, er en meget dårlig oppskrift på å bekjempe fattigdom. De to tingene henger sammen. Hvis vi klarer å få til en rettferdig fordeling i forhold til verden rundt oss, er dette et lettere land å bekjempe fattigdom i, for det betyr at vi tar noen veldig viktige velferdsvalg. Det betyr at de fleste unger, uansett hvilke foreldre de har, går i den samme skolen, og at det ikke er klasseskiller i utstrakt grad. Det betyr at de fleste barn kommer i barnehager, og det betyr at man målrettet kan bekjempe arbeidsløshet, heve sosialhjelp, bedre trygdeordninger og lettere komme inn i det fellesskapet der andre er. Men det er interessant det som har skjedd med Kristelig Folkeparti i opposisjon på det området. Vi gleder oss over alt!
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Revidert nasjonalbudsjett for 2009 er jo Regjeringas siste moglegheit til å få gjennomslag for politikken sin. Rett skal vere rett. Regjeringa har fått gjennomslag for ein del. Finansministeren har bl.a. fått gjennomslag for å auke aksjedelen i oljefondet frå 40 pst. til 60 pst. Allereie i sitt første budsjett sikra finansministeren betydeleg skattelette til dei med dei høgaste inntektene. Men for folk flest er det framleis utfordringar. Helsekøane aukar. Kriminaliteten aukar. Etterslepet i vegbygging og vegvedlikehald aukar. Det er mange utfordringar i kommunane, bl.a. i eldreomsorga. Mitt spørsmål til finansministeren er: Er finansministeren fornøgd med situasjonen i dag, eller er det noko som finansministeren innrømmer at ein ikkje har fått gjennomslag for, og som ein gjerne hadde sett annleis?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Eg registrerte at representanten Ryan tok eit tilbakeblikk både på dei siste åtte åra og på dei siste fire åra og konkluderte med at han har blitt både tryggare og sikrare. Det er bra. Det som eg føler at eg òg ville hatt ei oversikt over, ein gjennomgang og ei vurdering av, er kva veljarane har fått ut av dei siste fire åra med SV i regjering. Eg skjønar det godt om Ryan ikkje ønskjer å vere så veldig presis på det, det er jo kanskje ein enkel måte å kome seg ut av eit vanskeleg spørsmål på, men eg vil iallfall utfordre representanten Ryan ved å spørje: Kva er han mest fornøgd med når det gjeld regjeringsdeltakinga i desse fire åra? Og kva er han minst fornøgd med? Altså, ein gjennomgang av kva han synest er bra, og kva han ikkje synest er bra.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Jeg har god samvittighet. Og jeg har god samvittighet fordi denne regjeringen har gjort en veldig god jobb når det gjelder å gjennomføre og følge opp de målsettingene vi satte oss i Soria Moria-erklæringen, som var det programmet vi la fram for Stortinget i vår regjeringserklæring. Vi skal om ikke mange dager legge fram et omfattende politisk regnskap der vi går gjennom punkt for punkt av det vi la fram i vår regjeringserklæring. Det gleder jeg meg til at vi får gjort. Og jeg gleder meg til at også opposisjonen bruker mye tid på å lese dette grundig og ser hvor omfattende den resultatlisten er. For der vil man se at vi virkelig har gjort noe på de tunge og viktige områdene. Vi lovet å bruke de store pengene, ikke på skattelette, men på skole, på omsorg og på helse. Og det er brukt milliarder av kroner nettopp på disse områdene. Vi lovet 10 000 nye årsverk i pleie og omsorg, og vi har altså oppfylt det. Det betyr ikke at alle problemer i eldreomsorgen er løst, men det betyr at det er 10 000 flere mennesker som i dag jobber med pleie og omsorg. Det er et viktig bidrag. Vi lovet å gjøre noe i forhold til å ruste opp veinettet her i landet, og vi har lagt fram rekordstore bevilgninger på veier og jernbane. Bare to eksempler på hva vi gjør.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Vi bruker pengene på å øke konkurransekraften til norske bedrifter. Når vi investerer massivt i utdanning, når vi øker forskningsbudsjettene vesentlig mer enn den forrige regjeringen gjorde, er jo det nettopp å investere i ting som gir lønnsomme, gode bedrifter for framtiden i Norge. Når vi investerer mangegangeren i vei og bane i forhold til hva Høyre fikk til da de satt i regjering, er det å øke konkurransekraften til norske bedrifter. Men det er også faktisk slik at når vi bidrar til et velorganisert arbeidsliv, når vi bidrar til sosial trygghet, er det også et bidrag til å øke bedriftenes konkurransekraft. For et samfunn preget av rettferdig fordeling, et samfunn preget av trygghet, et samfunn med mange barnehager, er også et bidrag til å øke samfunnets og bedriftenes konkurransekraft. Det beste målet på om man lykkes med det, er jo verdiskapningen. Vi har altså økt verdiskapningen, vi har økt sysselsettingen helt fram til vi fikk det sterkeste økonomiske tilbakeslaget verden har opplevd siden 1930-tallet. Siden da har ledigheten økt, det er helt riktig. Men fortsatt er det slik at ledigheten i Norge er lavere i dag, midt oppe i det sterkeste økonomiske tilbakeslaget, enn den var da vi overtok etter den forrige regjeringen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
For det første: Vi skal legge fram samhandlingsreformen. Det er jo bare et eksempel på at denne regjeringen har gjort veldig mye, men vi har fortsatt mye ugjort, så det er derfor vi går til valg. Hvis vi hadde gjort hele jobben, kunne vi egentlig bare pakket sammen. Vi går til valg og skal vinne valget i september fordi vi skal gjøre mer. Derfor legger vi fram samhandlingsreformen som viser hva vi har tenkt å gjøre i neste periode på helse. Hva opposisjonen har tenkt å gjøre, er svært uklart. Når det gjelder det med å skinne av eldreomsorgen, kan jeg gjerne gjenta det, men alle som ser det TV 2-innslaget, vet jo hva jeg sa, og skjønner hva jeg sa. Jeg sa at jeg kommer ikke til å gi skattelette før det skinner av eldreomsorgen. Og jeg har ikke gitt skattelette, jeg kommer ikke til å gi skattelette. Jeg kommer til å gå inn for mer rettferdig skatt. Men å senke det samlede skatte- og avgiftsnivået kommer jeg ikke til å gjøre, fordi jeg simpelthen mener at det er viktigere at vi bruker de pengene på eldreomsorg, på skole, på velferd, enn på nye titalls milliarder i lavere skatt. Og så presiserer jeg at det er ikke noe til hinder for å lage et mer rettferdig skattesystem. Men det samlede skatte- og avgiftssystemet mener jeg vi ikke bør sette ned på noen varig måte, når vi står overfor den situasjonen som vi står overfor nå. – Ja, det var det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
For det første mener jeg at det finnes mange kloke sosialliberale mennesker, og spesielt er de kloke når de samarbeider med sosialdemokratiet og til venstre. Det er det keynesiansk politikk har handlet om: Det er en god balanse mellom marked og stat. Sosialdemokratiet har i hvert fall alltid brukt Keynes, og det er høyresiden, ikke det liberale Venstre, som har kritisert Keynes. Keynes kommer sterkt tilbake, og det er bra. Når det gjelder budsjettpolitikken, er det riktig at det kommer til å bli krevende, ikke minst – som representanten Sponheim var inne på – fordi vi får vekst i antallet eldre, og den kommer egentlig nå. Det er jo grunnen til at det er veldig bra at vi har fått på plass en pensjonsreform som kommer til å gi oss i hvert fall mer handlingsrom enn det vi ellers ville ha hatt. Det er en viktig årsak til at vi må lykkes med Nav-reformen, som handler om å få flere av dem som er i yrkesaktiv alder, til å kunne være i jobb. Og det er en grunn til at vi skal legge fram en samhandlingsreform som nettopp handler om at vi skal få organisert et helsevesen der vi setter inn innsatsen tidligere, der vi forebygger mer for å redusere veksten i utgiftene i helsebudsjettene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Først vil jeg gjerne takke Carl Ivar Hagen for mange gode debatter i Stortinget. Dette er vel den siste replikkvekslingen vi to får i stortingssalen. Det vil være et savn. Så vil jeg takke Hagen for spørsmålet, for da kan jeg også besvare spørsmålet fra Høybråten som jeg ikke rakk å svare på. Det handler egentlig om det samme, nemlig arbeidet med rettigheter til eldreomsorg, tilbud til eldre. Det finnes noe lovverk i dag. Vi mener at det lovverket er for svakt og for uklart. Derfor arbeider Regjeringen med et nytt lovverk som skal forsterke og tydeliggjøre eldres rettigheter til omsorg. Det vil være en annen type lovverk enn det vi har for barnehager, for når det gjelder barnehager, kan vi lett si at alle skal ha rett til en barnehageplass. Når det gjelder hva eldre skal ha rett til, vil det variere veldig, avhengig av hvilke behov de har. Men vi kommer til å presentere forslag til hvordan vi kan styrke rettighetene til eldre.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Vi fikk en repetisjon og en gjennomgang av det Regjeringen har gjort i forhold til finanskrisen. Jeg hørte veldig lite om hva de mener gjenstår, men det skal jeg komme tilbake til. Det statsministeren ikke sa noen ting om – siden vi nå er inne i den siste debatten Stortinget har før sommerferie og valgkamp – er alle løftene den rød-grønne regjeringen kom med før valget i 2005, og en liten statusrapport i forhold til det. Derfor har jeg lyst til å spørre statsministeren litt om alle de brutte valgløftene, for det kom mange løfter i valgkampen i 2005. Jeg tror det er mange mennesker i vårt land som er veldig skuffet over at disse løftene ikke er innfridd. Derfor har jeg lyst til å stille statsministeren et veldig enkelt spørsmål: Jeg vil gjerne vite hvilket av de brutte valgløftene statsministeren har dårligst samvittighet for at han ikke har innfridd.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
La meg få friske opp representanten Solbergs hukommelse. Når det gjelder klimaforliket, var det slik at jeg sendte et brev til representanten Solberg og inviterte til samtaler og forhandlinger om klimaspørsmålet etter statsminister Stoltenbergs tale til Arbeiderpartiets landsmøte. Det som skjedde, var at det ble tatt et initiativ til klimaforhandlinger som Fremskrittspartiet aldri ble invitert med på. Vi fikk altså ikke muligheten til å delta i forhandlingene, og dermed heller ikke muligheten til å være en del av forliket. Det er sannheten. Så er det også slik at Fremskrittspartiet gjennom flere forslag i Stortinget har foreslått tiltak som vi mener ville være gode og fornuftige miljøtiltak, men som er blitt stemt ned av regjeringspartiene av en eller annen mystisk grunn. Når det gjelder pensjon, er Fremskrittspartiet grunnleggende uenig i den kuttoperasjonen som ligger til grunn i pensjonsreformen. Vi mener det ikke hadde vært behov for å frata fremtidens pensjonister så store deler av inntektsgrunnlaget deres. Derfor er vi uenig i det.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Representanten Holmås innledet med å si at det var høyrepolitikk som hadde skapt finanskrisen. Det er iallfall ikke fremskrittspartipolitikk, for vi har aldri styrt. Vi vil veldig gjerne gjøre det. Og vi er – i likhet med den sittende regjering – opptatt av å ha et godt ytre rammeverk som grunnlag for å regulere en ellers velfungerende markedsøkonomi. Jeg har heller ikke sett denne regjeringen – til tross for noen ivrige sosialistiske uttalelser – gjøre noe forsøk på å ødelegge velfungerende markedsmekanismer, rett og slett fordi det ikke finnes noe bedre alternativ. Jeg er stolt av hvert eneste ord som står i Fremskrittspartiets program, og jeg akter å gjøre det som står i min makt – og resten av Fremskrittspartiets – for å få det gjennomført i neste fireårsperiode. Bare da får vi et godt grunnlag for å skape nye verdier og nye arbeidsplasser, gi folk tryggheten tilbake i hverdagen og sørge for at enkeltmennesket får rå mer over sitt eget liv enn å bli styrt fra vugge til grav av styringskåte politikere – som Holmås er representant for.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Først til påstanden om alenegang. Fremskrittspartiet er i opposisjon, og vår jobb er å markedsføre Fremskrittspartiets politikk – verken mer eller mindre. Men vi har samtidig gjort det klinkende klart at vi gjerne setter oss ned med andre partier for å forsøke å forhandle frem en bred plattform, som innebærer kompromisser. Så til landbrukspolitikken. Jeg tror jeg skal sende utfordringen i retur. Senterpartiet har hatt hånden på rattet i norsk landbrukspolitikk gjennom mange, mange år. De har ikke vist noen vilje til å gjøre forandringer til det bedre for norske matvareprodusenter. Resultatet av dette er at det blir stadig færre bruk og stadig færre bønder. Det står altså ikke så fantastisk godt til med norsk matvareproduksjon under Senterpartiets ledelse. Og da er spørsmålet: Når er Senterpartiet villig til å gå inn og se på en deregulering av alle de bestemmelser, lover, forordninger, forbud og påbud som er knyttet til denne næringen? La oss slippe bøndene fri, slik at også de kan bli selvstendige næringslivsledere, og slik at de kan få muligheten til å produsere under andre vilkår enn det de har i dag!
Erna Solberg (Høyre), 2009-06-19:
Da denne regjeringen tiltrådte, skrev Dagsavisen at den kom til dekket bord. Aldri hadde en regjering hatt større muligheter for å gjennomføre politikken sin, fordi den forrige regjeringen hadde ryddet opp i norsk økonomi og sørget for konkurransedyktighet. Tre år etter hverandre hadde norsk konkurranseevne forbedret seg. Hvert eneste år under denne regjeringen har konkurranseevnen forverret seg. Når da den nedgangstiden som alltid kommer etter en oppgangstid, kommer til Norge, er norske bedrifter dårligere rustet til å klare dette, fordi konkurranseevnen deres er dårligere på grunn av Regjeringens politikk. Mange næringslivsledere snakker nå om problemene knyttet til at Regjeringen ikke følger opp den opprinnelige intensjonen med handlingsregelen, at Arbeiderpartiet har sviktet det de lovet næringslivet da de innførte handlingsregelen, nemlig at man skulle bruke pengene til konkurransekraft for norsk næringsliv. Mitt spørsmål til statsministeren er: Kommer han til å endre strategi og bruke av oljepengene fremover for å øke konkurransekraften for norsk næringsliv?
Erna Solberg (Høyre), 2009-06-19:
Den desidert mest grunnleggende velferd er å ha en jobb – det å ikke være engstelig for at man ikke kan betale regningene sine neste måned, og det å være sikker på å kunne planlegge for fremtiden. Derfor er skattelettelser et viktig tiltak, når skattelettelsene brukes til å sikre jobbene til folk og sørge for at færre distriktssteder nedlegger arbeidsplasser – noe som gjør at familier må flytte og barn må skifte skole. Hvis Arbeiderpartiet, i en krisesituasjon, hadde skjønt at det å tenke nytt med hensyn til virkemidler for å hindre at den grunnleggende velferden til enkeltindivider blir rokket ved, hadde det vært en fordel. Jeg hører retorikken om skattelettelser kontra velferd på nytt igjen, men vi ser jo hva som har skjedd under denne regjeringen. Skattene har økt, og helsekøene har økt. Når Arbeiderpartiet har tenkt å gå inn i en valgkamp og skryte av hva man har oppnådd på velferdssiden, kommer de også til å skryte av at deres helsepolitikk medfører at 65 000 flere mennesker nå står i helsekø enn det var ved inngangen til denne perioden – 65 000 flere med smerter hver dag og dårligere livskvalitet fordi Arbeiderpartiet har allergi mot private løsninger.
Erna Solberg (Høyre), 2009-06-19:
Det som har skjedd, er at det har blitt en betydelig annen økonomisk situasjon. Og jeg har ikke tenkt å sitte med åpne øyne og se på at flere og flere mister jobben, når vi gjennom gode stimuleringstiltak på skattesiden kan bidra til at flere får beholde jobben sin. En analyse fra Statistisk sentralbyrå antyder at våre forslag i forbindelse med arbeidsgiveravgiften ville sikret 5 000 jobber i Norge. Jeg synes at Arbeiderpartiet burde vært for det. Jeg synes at Arbeiderpartiet burde vært opptatt av den grunnleggende velferden – som gjør at foreldre ikke må fortelle barna sine at de har mistet jobben og må flytte, for det er kanskje ikke jobb i deres bygd lenger, men i Oslo, så derfor må de reise et helt annet sted, og de må få nye venner. Det er en grunnleggende velferd. Jeg synes at vi skal ha råd til det. Det kommer ikke til å ha noen som helst betydning for den langsiktige balansen eller for finansene om vi bruker 5–6 milliarder kr mer i dagens økonomiske situasjon. Tvert imot vil det bety utrolig mye for dem som blir arbeidsledige, og for bedriftene, som kanskje kommer igjennom denne krisen gjennom å sikre jobbene og å utvikle seg i stedet for å dø, fordi Arbeiderpartiet har allergi mot skattelettelser.
Erna Solberg (Høyre), 2009-06-19:
Jeg tror det mest interessante i spørsmålet om vannkraft er hvordan dagens regjering skal oppfylle løftet sitt om bedre kraftpriser til kraftkrevende industri. Det var den største valgbløffen i forrige runde. Jeg tror at én strategi kunne vært at norske industribedrifter hadde eid vannkraften selv, istedenfor at staten og det offentlige nå skal overta eierskapet til mye av vannkraften. Da hadde en sikret koblingen mellom industri og det andre. Så har vi et pragmatisk forhold til hvor stort det statlige eierskapet skal være. Vi har sagt at når det gjelder kjernebedrifter, må vi sørge for at vi har kontroll over hovedkontor, forskningsavdelinger, tilstedeværelse og viktig infrastruktur. Statkraft er for øyeblikket et spennende selskap, men de driver med utrolig mye aktivitet i andre land. Da er spørsmålet: Er det en hovedoppgave for den norske stat i fremtiden å eie masse vindkraft i England, eller drive med kraftutbygging og bygge ledningsnett andre steder i Europa? Jeg mener at Statkraft skal ha et stort statlig eierskap i fremtiden, men hvor stort det skal være, må avhenge av hva som tjener selskapet og norske arbeidsplasser best.
Erna Solberg (Høyre), 2009-06-19:
Høyre har brukt mindre penger enn Regjeringen når norsk økonomi har hatt behov for det. Vi mente f.eks. i fjor at det var viktig å sørge for at renten i Norge ikke ble for høy. Derfor brukte vi mindre penger i vårt alternative budsjett i fjor. Det gjorde vi også året før, for å holde tilbake. Nå mener vi at den økonomiske situasjonen er helt annerledes, og at det da er rom for å bruke mer penger på noen kortsiktige tiltak – og senking av arbeidsgiveravgiften er ønske nr. 1 fra samtlige av de små og mellomstore bedriftene i handels- og servicenæringene med tanke på hva som kan bidra til at jobbene blir sikre i Norge. Det har vi lagt inn som ettårig – 2,5 pst. lavere i løpet av ett år, for å sikre at vi nå ikke mister arbeidsplasser som er varige på lang sikt. Det mener vi faktisk er verdikonservativt, vi mener det er forsvarlig, vi mener det er måten vi skal bruke oljepengene våre på – og det er en stor forskjell mellom oss og Fremskrittspartiet. Vi bruker pengene på målrettede tiltak for å kutte kostnader for næringslivet. Fremskrittspartiet bruker mer penger på bl.a. å øke de offentlige utgiftene, noe vi ikke gjør i vårt alternative statsbudsjett.
Erna Solberg (Høyre), 2009-06-19:
Dette er siste dagen i en fireårsperiode, og jeg føler behov for å kommentere noe av det som har vært utviklingen i løpet av disse fire årene. Da den nåværende regjeringen trådte inn i regjeringskontorene, var det bl.a. med et voldsomt ideologisk korstog mot det de kalte privatisering, og som jeg vil kalle et korstog mot fornuftige løsninger som bidrar til at flere mennesker får hjelp raskere i vårt samfunn. Konsekvensene av dette korstoget så vi ganske raskt. I dag har det vært demonstrasjoner utenfor her knyttet til rehabilitering. Vi opplevde at plass på plass innenfor rehabiliteringssektoren og institusjon etter institusjon ble lagt ned. Vi så at kaoset i barnevernet dukket opp fordi Regjeringen trodde det var greit å kutte ut gode barnevernstilbud fordi de var private, og bygge opp veldig dyre, spesialiserte, men for få barnehjemstilbud fra statens side. Vi har sett at vi har økte helsekøer fordi denne regjeringen har allergi mot å bruke private. Samtidig har denne regjeringen stått for den mest massive privatiseringen av helsetjenestene som har vært noen gang. Antallet privatpersoner som og bedrifter som for sine ansatte har tegnet private helseforsikringer, har økt med 134 pst. i løpet av denne regjeringsperioden. Det er et klart signal på én ting: Folk i dette landet har sikret seg da de så at rød-grønn politikk ikke virket. De har sørget for at de kan få behandling. Men en massiv privatisering er faktisk konsekvensen når man bekjemper valgfriheten for enkeltmennesker ved å la de offentlige ordningene og finansieringsformene også nå ut til at man kan bruke private tilbud. Det er et ideologisk skille som jeg er sikker på at stortingsvalget kommer til å lage en ny kurs for til høsten, fordi folk er oppgitt over den typen ting. En annen ting som folk også er litt oppgitt over, eller i alle fall som mange lurer på, er hvordan utviklingen i den offentlige debatten i Norge er. Det er eksemplifisert med finansministerens svar. Da hun ble utfordret med hensyn til demokratiet og Stortingets rolle tidligere i dag, svarte hun at denne regjeringen jobber på en annen måte – de involverer Stortinget på forhånd. Nei, man involverer ikke Stortinget på forhånd, man involverer regjeringspartiene på forhånd. Det er ikke den åpne demokratiske debatten som gjør at man kan ta korrektiver, når resten av samfunnslivet rundt ser noe. Nei, det er faktisk de lukkede roms politikk, og på område etter område har vi sett at det har blitt mer av de lukkede rommene under denne regjeringen, fordi man er så fint fremforhandlet når det gjelder kompromissene. Det er også et område jeg tror at det neste stortinget må lære av dette stortinget, og det er å ha en helt annen måte å involvere den offentlige debatten på, kunne ta korrektiver og gjøre endringer.
Erna Solberg (Høyre), 2009-06-19:
Takk for det. Jeg synes kanskje Regjeringen selv burde rydde litt i sine egne argumenter. I morges var jeg i debatt med finansministeren hvor hun sa at Regjeringen hadde gitt 11 milliarder kr i skattelettelse i forbindelse med krisen. Vi har en statsminister som har stått her og sagt at de ikke har gitt noen skattelettelse, for de skulle ikke gi noen skattelettelser før eldreomsorgen skinner. Men de to tingene henger rett og slett ikke sammen. Hvis Regjeringen mener at de har gitt skattelettelse, bør de kunne tørre å si det i debattene om eldreomsorg også, ikke bare i debattene om finanspolitikk og annet. Hvis de mener at de ikke har gitt skattelettelse, som de sier i debattene om eldreomsorg, bør de også kunne tørre å si at vi bruker ikke skatt som virkemiddel for vi har lovet velgerne noe annet, og det har vi bundet oss til – uansett hvordan den økonomiske situasjonen utvikler seg, uansett om det er enkeltmennesker som blir arbeidsledige, uansett hvor mange små og mellomstore bedrifter som sliter. Vi har bundet oss til det, for vi skulle ikke gi skattelettelser. Men to budskap på samme dag hvor man motsier hverandre, er dobbelt bokholderi, det er å forsøke å lure velgerne. Jeg tror velgerne er klokere enn som så. Til spørsmålet: Selvfølgelig virker skattelettelse. Skattelettelse virker, særlig en reduksjon i arbeidsgiveravgiften. Det har også SSB dokumentert. En reduksjon i den størrelsesorden vi har foreslått, vil kunne føre til 5 000 færre arbeidsledige. Den virker med 0,75 i forhold til 1, hvis en setter 1 som er det som er rene offentlige finansieringsmekanismer, altså offentlig etterspørsel. Men hvorfor sier vi at vi heller skal bruke skattelettelse enn bare mer offentlig etterspørsel? Jo, fordi det når dem vi ikke når med offentlig etterspørsel. Det er også et av de mantraene som finansministeren og statsministeren bruker i alle debatter: Se på eksportnæringen, se på privat næringsliv – vi når ikke dem med offentlig etterspørsel. Jo, vi når dem med å kutte kostnadene deres. Vi når dem ved å sørge for at det er billigere at folk beholder jobben. Vi sørger for at folk kan komme gjennom en vanskelig situasjon, uten at flere skal miste jobben. Det burde egentlig finansministeren ha tatt inn over seg. Dette er et virkemiddel som når dem som har det vanskeligst, som når de 51 000 småbedriftene som sliter, som det stod om i VG i forrige helg, som når de menneskene som trenger det mest, nemlig de i små bedrifter som står i fare for å måtte si opp flere. Men man velger å si med åpne øyne: Nei, vi har ikke råd til å bruke mer penger på skattelettelse. Det burde man ha turt å gjøre, for det hadde betydd mye for velferden, den mest grunnleggende velferden – at færre blir arbeidsledige. Det går an å reversere en sak. Vi har vært åpne fra dag én med hensyn til at det vi har foreslått, er et ettårig tiltak. Det kan da også reverseres, uten at noen vil være så veldig forbauset over det.
Erna Solberg (Høyre), 2009-06-19:
Jeg tok ordet fordi jeg følte behov for å rette opp min ære. Når Heikki Holmås gjentatte ganger i denne debatten har sagt at vi kuttet i bostøtteordningen, og så med litt lavere stemme sa, for barnefamiliene, så er jo sannheten den at det under den forrige regjeringen ble en realøkning av bostøtteordningen med 350 mill. kr. Vi foretok mange forbedringer av storbyordningen – det var en viktig del av den forrige regjeringens fattigdomssatsing. I denne perioden har vi foreslått forbedringer i bostøtteordningen hvert eneste år, og vi har også vært sjenerøse nok til å si at vi syntes det var bra at Regjeringen endelig kom med et løft for bostøtteordningen i fjor. Men de hadde altså ikke gjort noe med dette de første årene. Den forrige regjeringen gjorde det hvert eneste år. Vi bygde den opp og målrettet den til de svakeste gruppene. Så har jeg også lyst til å si til representanten Gullvåg at det er grenser for hvor mye effekt man får av å øke offentlig etterspørsel. Det forutsetter jo at man har arbeidsledighet i den kapasiteten som offentlig sektor trenger, men det er ikke arbeidsledige sykepleiere, det er ikke arbeidsledige lærere. Det er svært liten arbeidsledighet blant de gruppene, og man hjelper altså ikke den industriarbeideren som mister jobben sin, ved å øke antallet kommunale arbeidsplasser, hvis de etterspør en helt annen kompetanse. Det menneskelige aspektet i dette er at jo større og sterkere omstillingskrav, jo flere er det som ramler utenfor. I og for seg er det jo SV som har ledet an i denne debatten. Arbeiderpartiet har vært ganske stille, og det er forbausende, for Arbeiderpartiet er et parti som tradisjonelt har vært for næringslivet, og tradisjonelt har vært opptatt av at verdiskaping også dreier seg om lønnsomme bedrifter. Når det gjelder eierskap og privat eierskap i Norge, dreier det seg om et fordelingsperspektiv. Det å skattlegge dem som skaper arbeidsplasser, mest mulig, blir i et fordelingsperspektiv slik at hver gang man øker skatten for eierne, øker skatten på arbeidsplassene. Det er altså et skifte i år med den skattleggingen som er gjort, som gjør at ramaskriket fra mange distriktsarbeidsplasser er blitt mye sterkere – mange flere opplever svikt. Men så har vi helt sikkert mange gode eksempler på hvordan arbeidsgiveravgiften slår ut. Men det er jo interessant at de som presser mest på for å få en reduksjon i arbeidsgiveravgiften, er de små og mellomstore bedriftene. Det er jo nettopp de bedriftene som har fem ansatte, som har stått mest på, så kanskje det ville være lurt av finansministeren å lytte til dem som faktisk fatter beslutningen om de skal si opp folk eller la folk beholde jobben, og å høre hva de mener er det viktigste virkemiddelet, istedenfor å lene seg tilbake og mene at man alltid selv vet bedre. Jeg tror det er riktig når de sier at de ville kunne beholde flere ansatte f.eks. innenfor hotell- og reiselivsnæringen, gjennom denne krisen, hvis de hadde fått en lettelse i arbeidsgiveravgiften.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-19:
Det er et par timer igjen av denne stortingsperioden, og Regjeringen har hatt fire år på seg til å legge fram en samhandlingsreform som var ferdig utredet da vår regjering forlot regjeringskontorene. Det gjør de altså omtrent idet stortingspresidenten lar klubba gå. Stortinget får ingen sjanse til å forholde seg til det. Det er ikke akkurat respekt for Stortinget. Men jeg vil ta opp et annet spørsmål. Denne regjeringen synes å lide av en slags kollektiv fornektelse av hva de har sagt. 6. mai stod statsministeren på talerstolen her i Stortinget og sa at han hadde aldri sagt at det skulle skinne av eldreomsorgen. TV 2 hjalp til med å friske litt på hukommelsen. I dag har vi hørt at finansministeren ikke kan huske at hun har sagt at det å fjerne all fattigdom i Norge, stod på politisk vilje. Det som jeg gjerne vil vite, er om statsministeren nå kan, i motsetning til det han kunne 6. mai, forsikre Kristelig Folkeparti og Stortinget om at man har tenkt å oppfylle avtalen om nye rettigheter og en lovfestet verdighetsgaranti for eldre i dette landet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-19:
Nei, det var ikke det.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-19:
Kristelig Folkeparti mener det er høyst ansvarlig og innenfor handlingsregelen å bevilge 3 milliarder kr mer i revidert nasjonalbudsjett enn det Regjeringen legger opp til. Jeg vil minne representanten Klungland om at den samme kritikken ble rettet mot Kristelig Folkeparti i stortingssalen den 19. november i fjor av statsminister Stoltenberg, da han påpekte at vi gikk lenger i oljepengebruk – i fjor høst – enn det Regjeringen gjorde. Ja, vi gikk 6 milliarder kr lenger enn Regjeringen i fjor høst. Men hva har skjedd i budsjettåret? Allerede i januar foreslo Regjeringen 27 milliarder kr mer enn det de selv foreslo i fjor høst – og nå i revidert 9,5 milliarder kr mer. Jeg synes disse tallene taler for seg. Representanten Klungland kan slutte å bekymre seg. Han kan sove godt på veien hjem, selv om han ikke kan ta nattoget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-19:
Representanten Lund Bergo har gjort en meget viktig og helt korrekt observasjon. Kristelig Folkeparti har i denne stortingsperioden inntatt en ledig plass i norsk politikk. Det er den plassen som ble ledig etter SV da SV sluttet å utfordre makten, men ble en del av makten, da SV i stedet for å være det offensive partiet som bekjemper fattigdom, ble det partiet som forsvarer tingenes tilstand og sier seg tilfreds med så lite som vi har oppnådd i denne perioden. Det er den plassen som ble ledig da SV sluttet å utfordre den enorme kjøpefesten, men selv satte seg på toppen og administrerte den. Kristelig Folkeparti befinner seg meget vel i denne rollen, men vi har en ambisjon om å ta rollen inn i regjeringskontorene. Det er avhengig av vår styrke og vår oppslutning ved valget i september. Får vi en styrket oppslutning, skal vi også få gjennomslag for den type politikk.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-19:
La meg først korrigere et feil inntrykk, som representanten Lundteigen må ha fått ved å høre på mitt innlegg. Jeg sa ikke at Regjeringen var udugelig, men jeg sa at den ville vært udugelig om den, med det handlingsrommet den har hatt, ikke hadde evnet å sette inn økte bevilgninger på nær sagt alle viktige områder i budsjettet. Det har Regjeringen gjort. Det som var mitt poeng, var at det ikke er noen prestasjon med det handlingsrommet som denne regjeringen har hatt. Den har hatt en misunnelsesverdig enkel prioriteringsjobb i forhold til det vi hadde under den forrige regjeringsperioden – med langt trangere økonomiske rammer og tider enn det som har vært tilfellet i denne stortingsperioden.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-19:
For en måneds tid siden ble tiltakene som Regjeringen ønsket å iverksette for gjennomføringen av Nav-reformen, diskutert her i salen. Statsråden sa da at de tiltakene som ble iverksatt, både bevilgningsmessig og organisatorisk, ville gi brukerne bedre tjenester. Men statsråden sa samtidig at dersom ikke tallene for restanser i Nav i mai viste en klar bedring, måtte direktoratet vurdere om tiltakene som var iverksatt, var riktige og tilstrekkelige. Vi har nå fått en rapport om arbeidsmiljøet i Nav som er veldig alvorlig. Vi har fått tall for mai som vel neppe kan sies å representere den bedringen i saksbehandlingstid som vi alle hadde håpet på. Jeg forventer selvfølgelig ikke at tiltak som ble vedtatt i Stortinget 15. mai, har full virkning 19. juni. Jeg vil gjerne høre hvordan statsråden vurderer situasjonen, og hva han har tenkt å gjøre framover.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-19:
Det er sagt mye bra i denne debatten, ikke så veldig mye oppsiktsvekkende. Det mest oppsiktsvekkende var at finansministeren i sitt hovedinnlegg ikke berørte kampen mot fattigdommen med et eneste ord. Det eneste tilløp til temperatur i debatten var da representanten Syversen etterlyste dette fra finansministeren. Men hun svarte med å snakke om rettferdig fordeling, noe som selvfølgelig er viktig. Men det er her noe av problemet ligger. Denne regjeringen har ikke vært villig til å gå langt nok i å målrette tiltakene i forhold til kampen mot fattigdom. De sa at de skulle avskaffe fattigdommen. De brukte sterke ord om at det bare hadde med vilje å gjøre. Vi kan nå ved slutten av denne stortingsperioden oppsummere fasiten. Det har ikke blitt færre fattige i Norge, det har blitt flere. Det har ikke blitt færre barn i fattige familier, det har blitt flere. Det har ikke blitt færre rusavhengige i kø, det har blitt flere. Det har heller ikke blitt færre i attføringskøen, det har blitt nær dobbelt så mange. Det forbauser meg at finansministeren heller ikke i sitt andre innlegg valgte å ta opp denne hansken, valgte å svare på utfordringen. Hvis dette er en like viktig sak i 2009 som det var i 2005, hvorfor blir det ikke levnet ett ord i Stortingets viktigste politiske debatt før vi går fra hverandre? Det skylder finansministeren å svare på.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-19:
Jeg synes det er ganske betegnende for situasjonen når det gjelder kampen mot fattigdom i Norge, at den som i valgkampen i 2005 fremstod som den fremste fanebærer på opposisjonssiden i kampen mot fattigdom, i debatten her i dag, etter å ha hatt nøklene til Finansdepartementet i fire år, må ty til forrige regjeringsperiode for å finne argumenter for sin egen fortreffelighet. Forskjellen mellom Kristelig Folkepartis politikk og SVs politikk mot fattigdom handler ikke om at SV er for fordeling og Kristelig Folkeparti er for almisser. Det er historieløst å hevde noe slikt. Kristelig Folkeparti er i høyeste grad opptatt av fordeling. Men vi er, når det gjelder fattigdom, kommet til den erkjennelse at du når ikke målet hvis du ikke målretter tiltakene mye, mye mer enn det denne regjeringen har vært villig til. Og det stod jo på vilje. Det var jo det som avgjorde om man skulle nå målet om å avskaffe fattigdommen, ifølge den samme finansminister for fire år siden. Nå er vi kommet til sannhetens øyeblikk. Forskjellen på Kristelig Folkepartis politikk når det gjelder fattigdom, og SVs politikk når det gjelder fattigdom, handler først og fremst om den erkjennelsen. Vi sa det var vanskelig. Finansministeren sa det var lett. Det hadde vært et bidrag til økt troverdighet for politikere generelt og for finansministeren spesielt om hun hadde vært villig til, i hvert fall til en viss grad, å innrømme at det var litt mer vrient enn det det så ut som i 2005, fordi tallene taler i hvert fall sitt tydelige språk om det. Så har regjeringspartiene, og de gjentar det her ved voteringen i dag, i hvert fall ifølge innstillingen, stemt imot en rekke av de målrettede tiltak Kristelig Folkeparti har foreslått. Vi er ikke uenig i noen av de politikkområdene som finansministeren listet opp, men vi har altså foreslått mer til arbeidsmarkedstiltak for dem med særlige bistandsbehov, inntektsgraderte barnehagesatser, som ville ha motvirket den kraftige prisøkningen som de med dårligst råd, ifølge Statistisk sentralbyrå, har møtt i barnehagene, storbytiltak rettet mot barn og unge, og økt kapasitet i rusbehandlingen, for å ta i bruk den ledige kapasiteten som er i private institusjoner, men der synes det som om det er greit for Regjeringen at rusmiddelavhengige står i kø, bare det er en statlig kø.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Som kjent er det i denne perioden innført en lovfestet rett til barnehageplass til alle dem som ønsker det. Forslag nr. 28 i dagens debatt går ut på å be Regjeringen legge frem et forslag som gir de hjelpetrengende lovfestet rett til å få dekket grunnleggende behov, uavhengig av hvor de bor i landet. De rød-grønne partiene er ikke med på dette forslaget, men Fremskrittspartiet er medforslagsstiller sammen med Kristelig Folkeparti. Dette ville gi alle eldre som er engstelige for alderdommen, en lovfestet rettighet til å få en sykehjemsplass når fagfolkene mener at de fyller kriteriene. I dag er det en betydelig rasjonering av eldreomsorgstjenester, fordi det ikke er noen lovfestede rettigheter. Når man har lovfestede rettigheter for de yngste, hvorfor er da Regjeringen så imot å gi de eldste og andre hjelpetrengende en lovfestet rett til nødvendig hjelp, uavhengig av hvor de bor i landet? Hvorfor skal ikke de eldre likestilles med de yngste?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Det har jo alltid vært en betydelig avstand mellom Arbeiderpartiets syn på innvandring – og i særdeleshet integreringspolitikk – og Fremskrittspartiets linje. Det er heller ikke slik at jeg i dag vil dele den beskrivelsen som nå ble gitt av representanten Tybring-Gjedde, om hvordan innvandrere påvirker samfunnet vårt. Men det som tør være kjent i Stortinget, også for alle representanter for Fremskrittspartiet, er at den sittende regjering har lagt fram en rekke tiltak som skal regulere innvandringen vår, og vi har en meget streng innvandringspolitikk. I tillegg har Regjeringen også lagt fram en aktiv politikk for å få til en bedre integrering i det norske samfunnet for dem som faktisk kommer hit og får opphold.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Her var det mange ting på 1 minutt. Jeg får starte med skatten. Jeg vil bare først slå fast at Regjeringen har holdt sitt løfte om å beholde det samlede skattenivået. Vi vedkjenner oss absolutt den skjerpingen vi har vedtatt, for dem som har de aller høyeste inntektene, og vi vedkjenner oss at vi også har brukt den skjerpingen til å skape lettelser i bunnen ved å øke minstefradraget og dermed også gi skattelettelser til dem med de laveste inntektene. Dette er en skattepolitikk vi absolutt står ved. Så synes jeg det er drøyt av Høyre å si at deres skattelettelser går til å sikre jobber til befolkningen. Det alt vesentlige av skattelettelsene som Høyre foreslår, også i dagens innstilling til revidert, er store skattelettelser til de absolutt rikeste her i landet – absolutt rikeste. Over halvparten av de 13 milliardene som foreslås kuttet, vil gå rett i lomma på de 2,5 pst. rikeste her i landet. Det er en skattepolitikk vi tar avstand fra.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Jeg skal innrømme at det er veldig fristende, men jeg skal avstå fra å gi programerklæringer for en jobb som jeg skal tiltre 1. november. I dag er jeg fortsatt stortingsrepresentant – selv om det er raskt forbigående nå. Så er det helt klart at den samhandlingsreformen som ble lagt fram i dag innenfor helse, stiller Kommune-Norge overfor utfordringer, og vi kan bare lykkes med den gjennom et veldig godt samarbeid kommunene imellom. Svært mange kommuner er små, og det er helt nødvendig at de etablerer et tett samarbeid for å kunne gjøre den jobben som Kommune-Norge skal bidra med i et bedre helsevesen, der primærhelsetjenesten skal spille en enda større rolle og ta større ansvar for folks helse. Så samhandling og samarbeid i Kommune-Norge kommer til å bli helt avgjørende framover.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Representanten Jensen startet sitt innlegg med å kritisere Regjeringen og regjeringspartiene for å gjøre som de vil. Det er nok litt tidlig i dag å prøve å skrive historie over den fireårsperioden som har gått, men jeg er likevel ganske sikker på at historien vil fortelle at det var to helt avgjørende, store saker som dette storting behandlet, der Stortinget gikk inn i brede politiske forlik. Det er pensjonsforliket og klimaforliket. Regjeringspartiene inviterte et samlet storting til forhandlinger og å inngå drøftelser om disse temaene. Ett parti valgte å gjøre som de ville. Det var Fremskrittspartiet. De står derfor utenfor disse to mest avgjørende sakene som vi har behandlet i Stortinget. Nå er representanten Jensen klar til å bli statsminister, forstår vi, og da er et spørsmål viktig å stille: Er det slik at Fremskrittspartiet i regjering ville respektere de brede politiske forlik på disse to områdene, som de øvrige partiene i Stortinget har inngått i denne perioden?