trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrer jo at statsråden viser forståelse, men også at han prater mer om kroner enn om trygghet. Min vurdering er at når det er lagt en struktur for fødeavdelinger og fødestuer rundt om i landet, må vel dette vurderes som et minimum, altså en akseptabel standard for befolkningen. Når dette i deler av året brytes opp og blir dårligere, må man forstå at folk blir urolige og spør om dette er forsvarlig. Det er i alle fall ikke i tråd med målet om bedre tilgjengelighet av slike tilbud. Vil helseministeren gripe inn når slike midlertidige og tilfeldige kutt finner sted og minimumstilbudet blir svekket? Jeg undres på om det nå på en måte bare er hoder som telles og ikke kilometer?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg forstår selvfølgelig at folk må ha ferie, men samfunnet kan ikke stoppe opp i feriehalvåret. Jeg synes det må gå an å løse dette. Jeg setter spørsmålstegn ved de regnestykkene som viser de store besparelsene ved midlertidig nedlegging av slike tilbud og det å ikke ta inn ferievikarer. Blir det regnet på merkostnader i form av ambulanse, annen transport, hotell, lange opphold på grunn av lange avstander, osv.? Og de rent menneskelige forhold kommer jo selvfølgelig i tillegg. Eller er det slik at det ikke teller når disse statlige pengene kommer fra forskjellige budsjett og ikke blir vurdert i sammenheng?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Rehabilitering av kronisk syke gir gode resultater både for den enkelte og for samfunnsøkonomien. Mange kommer i arbeid i stedet for uføretrygding. Det blir færre innleggelser etter rehabilitering. Dette gjelder ikke minst hjertepasienter. Undersøkelser om Feiringklinikkens hjerterehabilitering viser at hele 80 pst. av de i yrkesaktiv alder kommer tilbake til arbeidslivet. Mangel på offentlig godkjenning og finansiering av dette tilbudet kan føre til nedlegging av dette tilbudet. Vil statsråden godkjenne tilbudet?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg takker for svaret. Når jeg reiste spørsmålet, var det i grunnen ut fra to forhold. Det ene er den betydning god rehabilitering har for livskvaliteten hos pasienter og den samfunnsøkonomiske betydning det har at folk kommer i arbeid. Det andre forholdet retter seg konkret til rehabiliteringsopplegget ved Feiringklinikken. Som helseministeren var inne på, har Helse Øst sett positivt på dette tilbudet, men en avventer åpenbart et svar fra departementet når det gjelder godkjenning. Spørsmålet, i og med at dette er et tilbud som tydeligvis kommer svært mange pasienter til gode, blir da: Hvor lang tid vil det ta før en får svaret, ja eller nei, på en slik søknad? Det tror jeg er ganske viktig også for dette tilbudet å få klarhet i.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Vi er jo nå inne på et ganske generelt, men veldig viktig, spørsmål, altså hvordan en kan få fokusert mer på rehabilitering i vårt helsevesen. Og det blir det spørsmålet jeg nå stiller, men la meg få begrunne det kort. Fersk statistikk fra Trygdeetaten viser at av de personer som har gått sykmeldt i mer enn seks måneder, kommer i gjennomsnitt bare 20 pst. tilbake i sin opprinnelige jobb. De tallene som jeg refererte til fra Feiringklinikken, som selvfølgelig gjelder en spesiell pasientgruppe, viste at de aller fleste kommer tilbake til sin opprinnelige jobb. Jeg synes dette understreker viktigheten av at vi greier å få til et godt rehabiliteringsopplegg i Norge, og spørsmålet blir, som jeg sa, hvordan en skal greie å få fokusert mer på rehabilitering i vårt helsevesen.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. «Norge har store gassressurser som kan nyttes til kraftproduksjon, men de tre konsesjonene for bygging av gasskraftverk er ikke realisert, grunnet økonomisk og politisk usikkerhet. Usikkerheten rundt framtidige krav om CO2-håndtering er en vesentlig usikkerhetsfaktor. Det er viktig å bygge gasskraftverk for å bedre kraftbalansen. Vil statsråden sikre at gitte konsesjoner for gasskraftverk kan overføres til nye og bedre prosjekt, selv om det ikke foreligger CO2-håndtering på slike prosjekt?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg synes var skuffende, men ikke særlig overraskende. Statsråden hevder at Regjeringen er tilhenger av gasskraftverk, men da med såkalt CO2-håndtering – dette til tross for at det i dag ikke finnes teknologi som gjør dette kommersielt forsvarlig. Ifølge den ekspertise vi har, vil det ta kanskje 10–15 år før dette er på plass. Stortinget vedtok 9. mars 2000 at norske gasskraftverk skulle underlegges de samme rammebetingelser som andre i EØS-området. Vil statsråden sørge for at dette vedtaket blir fulgt? Og vil Regjeringen sørge for at eventuelle særnorske rammebetingelser som følger av dette, ikke vil bli innført?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Vinterens strømkrise har vist at den energipolitikk som Regjeringen og stortingsflertallet har ført, er totalt feilslått, og mange er tvunget til å gå på sosialkontoret for å få betalt strømregningen. Samtidig må vi importere store mengder sterkt forurensende kullkraft og kjernekraft. Kraftproduksjon basert på våre gassressurser, selv uten CO2-håndtering, er sammenlignet med dette et svært miljøvennlig tiltak. Ser ikke statsråden denne åpenbare fordelen? Hva vil statsråden nå gjøre for å få fortgang i denne miljøvennlige gasskraftproduksjonen i Norge?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Regjeringens holdning til gasskraftverk kommer klart fram i Sem-erklæringen. For de planlagte gasskraftverk som er gitt konsesjon, legges Stortingets vedtak til grunn. Videre forutsettes det at ytterligere konsesjons- og utslippstillatelser kun gis til gasskraftanlegg basert på CO2-fri teknologi, inntil det er etablert et system for omsettelige utslippskvoter i tråd med Kyotoprotokollen. I dag finnes det tre gyldige konsesjoner for bygging av gasskraftverk for levering av kraft til industri og alminnelig forsyning. Ingen av disse konsesjonene er foreløpig nyttet. En vesentlig forutsetning for lønnsom drift av slike gasskraftverk er en gasspris som gir lønnsom produksjon i forhold til forventet prisutvikling i kraftmarkedet. De tre gitte konsesjonene etter energiloven knytter seg til konkrete gasskraftprosjekter og kan ikke overføres til andre prosjekter. Et nytt prosjekt krever derfor ny konsesjon gjennom en ordinær konsesjonsbehandling med tilhørende utredninger. På samme måte vil et nytt prosjekt også kreve ny utslippstillatelse etter forurensningsloven. Når det gjelder de langsiktige utfordringene knyttet til kraftbalansen, ser Regjeringen det som helt avgjørende at det nå legges opp til en politikk som bedrer sikkerheten i energiforsyningen på lengre sikt. Et slikt arbeid er allerede igangsatt, og det forberedes en melding til Stortinget som sammenfatter vurderingene på dette området. Strategien vil ta utgangspunkt i at vi trenger mer kraft i det nordiske kraftmarkedet, og at vi må bli mindre avhengige av vannkraft. Gasskraftverk vil også inngå i strategien som et viktig bidrag, men Regjeringen arbeider målbevisst for at et bedre miljømessig alternativ skal være tilgjengelig når et slik gasskraftverk skal bygges. Det er særlig håndteringen av CO2-utslippene som er en utfordring i denne sammenheng.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Regjeringen arbeider med gasskraftverksproblematikken ut fra de rammebetingelser som Stortinget har vedtatt, etter forslag fra regjeringen Stoltenberg. Det er da slik at de tre samarbeidende partiene i Sem-erklæringen har sagt at de konsesjonene vil bli videreført til konsesjonærene uten endringer og basert på de prinsipper som Stortinget selv har vedtatt. Denne Regjeringen har altså ikke endret på de rammebetingelsene.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg er enig med representanten Vaksdal i at det er nødvendig å tilføre kraftmarkedet mer kraft for at vi også kan komme igjennom tørrår, slik som vi har hatt denne vinteren. Men da er hovedstrategien for Regjeringen å satse på miljøvennlige alternativer, som også er i tråd med de klimaforpliktelser som Norge har tatt på seg. Det betyr at vi vil satse på alternative energikilder som vindkraft og bioenergi, foruten at vi vil se på flaskehalsene i det nordiske elmarkedet. Vi vil bruke mulighetene for å utnytte de eksisterende vannkraftanleggene bedre, og vi mener at betydelige energimengder kan gjøres tilgjengelige ved opprustning og modernisering, at kraftverkene leverer mer kraft med mer moderne aggregater og turbiner. Ved en slik strategi kan vi på kortere sikt enn ved bygging av gasskraftverk sørge for å få en bedre balanse i kraftmarkedet.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2003-02-26:
Jeg vil stille dette spørsmålet til barne- og familieministeren: «Vi blir gjennom mediene stadig minnet om hvor sårbare og vergeløse barn er. Dette gjelder i forhold til både pedofile og andre som ikke har evne eller vilje til å respektere menneskeverd, barns integritet og grensesetting. Hvilke ambisjoner har statsråden i forhold til å bidra til en tryggere oppvekst for barn som opplever seksuelle overgrep?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2003-02-26:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg er tilfreds med at barneministeren og Regjeringen tar overgrep mot barn og barneporno alvorlig og har det høyt oppe på sin dagsorden, jeg håper hver eneste dag. Det er nødvendig å ha et stort engasjement rundt disse spørsmålene og vise vilje og handlekraft for å kunne bekjempe disse grove og avskyelige overgrepene. Og jeg er tilfreds med at Regjeringen gjør nettopp det. Det er også viktig at vi her i Stortinget får muligheten til å delta i denne debatten på tvers av komiteene, for dette berører jo flere komiteer. Jeg er enig med statsråden i at det er viktig å utrede og få mer kunnskap. På den annen side vet vi jo ganske mye allerede, nok til å handle, og det er vel for så vidt det Regjeringen har gjort. Derfor er jeg glad for at barneministeren så klart understreker at det er viktig å styrke tiltakene, altså å gjøre begge deler. Men jeg vil også spørre statsråden om hvilke andre tiltak enn dem hun har nevnt, som er i gang, og ikke minst vil jeg gjerne høre litt om hvilke tiltak for å bekjempe barneporno som er i gang på tvers av departementene.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2003-02-26:
Som statsråden understreker, har vi som politikere ansvar for å forebygge overgrep mot barn – det gjelder både regjeringspolitikere, stortingspolitikere og lokalpolitikere – og vi har et ansvar for å gi best mulig hjelp til barn og familier som blir rammet. Men også fagmiljøene har et stort ansvar for å følge opp den politikken som blir lagt sentralt, og de lover og regler som Stortinget vedtar. Ikke minst har vi alle et ansvar for å vise at vi bryr oss om og at vi bryr oss med, og at vi har en nulltoleranse for slike overgrep mot barn. Vi må ta klart og tydelig avstand fra det som skjer, og fra dem som mener at barndom kan seksualiseres. Jeg vil berømme barneministeren for det engasjementet hun har hatt i forhold til det de siste dagene. Vi må bekjempe overgrep mot barn og spredning av barneporno med alle tilgjengelige midler. Vi skal behandle oppvekstmeldingen senere i vår, og også Barnekonvensjonen, og jeg er glad for at statsråden nå har varslet at Regjeringen vil komme med en handlingsplan. Jeg tror at disse tingene sammen vil kunne være et godt grep.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Vi er godt i gang med dette arbeidet, fra i fjor høst, og da tenker jeg ikke bare på det som dreier seg om seksuelt utnyttede barn i vårt eget land, men faktisk også på de unge kvinner og barn som blir utsatt for det vi kaller for «trafficking», og jeg nevnte den handlingsplanen som vi har laget. I tillegg er jeg ganske stolt over at vi har innført etiske retningslinjer for statsansatte mot kjøp og aksept av seksuelle tjenester på tjenestereise. Flere departementer og fagmiljøer, bl.a. Kripos og Statens filmtilsyn, arbeider med å sette i verk tiltaksplanen Barn, unge og Internett. Blant flere målsettinger skal denne tiltaksplanen bidra til å bekjempe spredning av barnepornografi. I samarbeid med reiselivsbransjen planlegger jeg nye informasjonstiltak mot såkalt barnesexturisme. Vi står imidlertid – og det er ikke til å underslå – fortsatt overfor store utfordringer både i forhold til politiets og hjelpeapparatets oppgaver. I løpet av 2003 vil de berørte departementene derfor utarbeide en ny plan mot seksuell utnytting av barn. Når det for øvrig gjelder innsats mot barnepornografi, viser jeg også til svar som justisministeren har gitt i Stortinget ved et par tidligere anledninger. Dette er bare noe av det vi gjør.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Det representanten Sjøli her bemerker, spesielt det første, forebygging, er utrolig viktig. Jeg har hatt en del møter med bl.a. incestsentrene våre, og det de påpeker som kanskje noe av det viktigste framover, er at alle prioriterer saker der det faktisk forekommer incest, og at disse sakene blir anmeldt. De sier fortsatt at det er store problemer med å få hjelpeapparatet og andre til på en måte å se disse barna, og det er kjempeviktig. Når det gjelder samværssituasjoner, ser vi også at en del barn utsettes for problemer knyttet til samvær. Dette kommer vi tilbake til i familiemeldingen. Så kanskje enda en påpeking av hvor viktig tiltaksapparatet og kompetansen er nettopp i forbindelse med forebygging. Her holder Sosial- og helsedirektoratet på med et arbeid sammen med BFD – de har nå overtatt den videreføringen. Det som skjer der, er at det skal lages en opplæringsplan til bruk innenfor de ulike etatene i kommunene ved mistanke om seksuelt misbruk av barn. Jeg tror dette er et svært viktig arbeid, og helt nødvendig for å få en god systematikk og beredskap og kunnskap ute.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Norske pensjonister som er bosatt i Sverige, trekkes hver måned 3 pst. av sin bruttotrygd i tillegg til den skatten de betaler til Sverige. Dersom de ber om medisinsk behandling i Norge, må de likevel betale for det. Ifølge EØS-avtalen skal det betales skatt til det landet man bor i. Hva er grunnen til at spesielt norske pensjonister som er bosatt i Sverige, må betale en slik ekstraskatt?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er slik i henhold til EØS-avtalen at det skal betales skatt til det landet man bor i. I Helsingforsavtalen slås det fast at ingen skal ha dobbeltbeskatning. Nå sier statsråden at bostedslandet ikke har rett til å kreve trygdeavgift. Det er imidlertid slik i Sverige at man ikke har en spesiell trygdeavgift, men den skatten man betaler inn, inkluderer også trygdeavgiften. Da blir det jo slik at man både betaler trygdeavgift til Sverige og til Norge. Og uansett hvordan vi ser på det, vil det oppfattes som en dobbeltbeskatning. Nå er det slik at Sverige og Norge har avtaler om at hvis man har kostnader i forbindelse med helsetjenester i Sverige, så skal ikke dette kreves dekket av Norge. Dette er en gjensidig avtale som man er blitt enig om. Derfor må jeg igjen spørre statsråden om hun mener at dette er rimelig. Hadde det ikke hadde vært rimelig at Norge og Sverige fikk ordnet opp i denne saken, slik at man fikk fjernet den dobbeltbeskatningen man nå har?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Det er ganske oppsiktsvekkende at den juridiske avdelingen i skatteetaten i Sverige, som også selvsagt har vært koblet inn i denne saken, mener at nordmenn bosatt i Sverige bør gå drastisk til verks mot denne dobbeltbeskatningen. Den slår faktisk fast at dersom dette ikke løses politisk, bør EF-domstolen være rette adresse. Det mener jeg er en løsning vi burde klare å unngå, for hvis det er slik at skatteetaten i Sverige mener at dette er dobbeltbeskatning, skjønner jeg ikke at statsråden kan stå her og si at dette er noe vi ikke kan gjøre noe med.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Spørsmålet er oversendt meg til besvarelse som rette vedkommende. Norge kan bare i noen få unntakstilfeller beskatte pensjoner som utbetales til personer bosatt i utlandet. Etter den nordiske skatteavtalen er derfor beskatningsretten til norske pensjonsutbetalinger gitt til bostedslandet, i dette tilfellet Sverige. EØS-avtalen omfatter ikke skatteforhold. Det månedlige trekket på 3 pst. i pensjonen er en trygdeavgift, ikke skatt. Prinsippet i EØS-avtalen er at det landet som skal betale for pensjonistens helsetjenester, har enerett til å kreve trygdeavgift til dekning av disse utgiftene. Det er derfor bare Norge som kan kreve trygdeavgift i de tilfellene det er spørsmål om her. Pensjonister som mottar sykebehandling som Norge har det økonomiske ansvar for, må betale 3 pst. i trygdeavgift. Dette gjelder uavhengig av om pensjonisten er bosatt i Norge eller i et annet EØS-land. Personer som bor i Sverige, eller i et annet EØS-land, og som mottar sin pensjon fra Norge, har rett til helsetjenester etter bostedslandets lovgivning på samme vilkår som landets egne borgere. Det land som yter pensjonen, i dette tilfellet Norge, skal imidlertid også dekke utgiftene til helsetjenestene. Dette gjelder selv om vedkommende pensjonist også etter bostedslandets interne lovgivning har rett til å få dekket utgifter til medisinsk behandling på grunnlag av bosetting, slik tilfellet er i Sverige. Vedkommende har også rett til nødvendig behandling under midlertidig opphold i Norge, og skal for dette bare betale vanlige norske egenandeler. Bostedslandet har refusjonskrav overfor det pensjonsutbetalende land, men har ikke anledning til å kreve trygdeavgift eller lignende av pensjonisten. Av praktiske grunner har de nordiske landene blitt enige om ikke å effektuere refusjonskravene de har på hverandre, idet det er antatt at krav og motkrav går opp i opp. Denne motregningen er et rent administrativt tiltak, som ikke endrer betalingsplikten for helsetjenester etter EØS-reglene. Avkall på refusjon går fram av artikkel 23 i den nordiske konvensjonen om trygd. EF-domstolen har slått fast at det at landene seg imellom gjensidig har gitt avkall på refusjon av utgifter til naturalytelser ved sykdom, slik man har gjort etter artikkel 23 i den nordiske konvensjon, ikke har noen betydning for når det kan innkreves avgift fra pensjonsmottakere. Her viser jeg også til en dom av 10. mai 2001 i saken C-389/99 Sulo Rundgren. Norge har altså adgang til å kreve trygdeavgift i den pensjonen som Norge selv utbetaler, dersom utgiftene til helsetjenester påhviler en institusjon i dette landet. Det aktuelle spørsmål har også vært behandlet av Sivilombudsmannen, og jeg viser her til Sivilombudsmannens årsrapport for 1998.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Jeg er enig i at pensjonister som er skattepliktige til Sverige og trygdeavgiftspliktige til Norge, ikke skulle risikere å betale for de samme helsetjenester to ganger. Men det vil likevel ikke være riktig at Norge frafaller kravet om trygdeavgift fra norske pensjonister bosatt i et land der innkrevd skatt også går til dekning av helsetjenester. I realiteten er forholdet at det er bostedslandet som i dette tilfellet får dekket sine utgifter dobbelt opp – én gang gjennom skatten og én gang gjennom oppgjøret fra Norge. Det er også helt riktig at helsetjenester i Sverige finansieres over skatten og er innbakt i skattleggingen på en slik måte at det ikke lar seg identifisere hvor stor del av det den enkelte betaler i skatt det er som går nettopp til dette formålet. I denne situasjonen er det for tiden ingen annen løsning enn å akseptere at pensjonistene kan få en form for dobbeltbeskatning når det gjelder helsetjenester. Det kan gi urimelige utslag, noe som også Norge har tatt opp med EU-kommisjonen og medlemslandene i EU. Skattereglene er imidlertid, som nevnt, ikke omfattet av EØS-avtalen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Det følger av det som allerede er sagt, og direkte av ordlyden i artikkel 23 nr. 2 i forordning 1408/71, at Sverige ikke har adgang til å kreve trygdeavgift – og det er trygdeavgift vi snakker om – av norske pensjonister som er bosatt i Sverige, med mindre de får pensjon også fra Sverige. Etter det vi har fått opplyst av svenske myndigheter, betales det ikke noen personlig trygdeavgift til Sverige for helsetjenester. Vel kan skatteetaten i Sverige reagere, men vi befinner oss i Norge, og dette har vært tatt opp. Det kan gi urimelige utslag. Det har Norge tatt opp bl.a. med EU-kommisjonen og medlemslandene i EU. Skattereglene er imidlertid, som nevnt, ikke omfattet av EØS-avtalen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Jeg kan forsikre representanten Meltveit Kleppa om at Regjeringen arbeider aktivt for at salg av nye alkoholsvake produkter i dagligvareforretningene skal få så få negative konsekvenser som mulig. Jeg har klart og tydelig formidlet mine forventninger til importører, produsenter og selgere av slike produkter, og jeg har også bedt kommunene om å være seg bevisst sitt særlige kontrollansvar. Jeg har bl.a. hatt to møter med representanter fra alkoholnæringen og salgsstedene, og har også sendt brev til landets ordførere der jeg har minnet dem på deres kontrollansvar. Både Statens institutt for rusmiddelforskning og Sosial- og helsedirektoratet har fått i oppgave å følge utviklingen nøye. Det er ennå altfor tidlig å si hvilke konsekvenser den nye situasjonen vil få. Ifølge analyseselskapet ACNielsen ble det solgt 845 000 liter rusbrus i januar, noe som utgjør ca. 7 pst. av totalsalget i butikkene. Samtidig viser tall fra Norsk Bryggeri- og Mineralvannindustris Forening at butikksalget av øl gikk ned med 5,5 pst. i januar sammenlignet med tilsvarende måned i 2002. Dette kan tyde på at det til nå først og fremst har vært en vridning fra øl over til de nye alkoholsvake produktene. Uavhengig av dette har ulike medieoppslag vist at mindreårige har fått kjøpt alkohol i butikkene. Dagligvarebransjen selv både kan, skal og må løse de praktiske problemene med å overholde forbudet mot salg til mindreårige. Direktoratet vil i år også prioritere kontroll av dagligvaregrossistene og produsentene av de nye alkoholsvake produktene og vil senere i år lansere en kampanje med fokus på 18-årsgrense for kjøp av alkoholholdige produkter. Jeg må også minne om at dette ikke er en ny situasjon. Ungdomsorganisasjonen Juvente har i flere tiår gjennomført såkalte ølkjøpsaksjoner. Kommunene mottar 16 øre pr. solgte liter alkohol, og dette gebyret kan brukes til å finansiere nettopp kontroll av bevillingshaverne. Når det gjelder informasjonen fra Nederland, har eksperter ved Folkehelseinstituttet vurdert undersøkelsen om virkningen av rusbrus på ungdom. Instituttet har meldt tilbake til meg at studien indikerer at de aktuelle forsøkspersonene ca. 1,5 time etter inntak av tre såkalte rusbrus oppnår en blodalkoholkonsentrasjon på ca. 0,56 promille, mot ca. 0,41 promille dersom de drakk samme alkoholmengde utblandet i vann. Undersøkelsen er beheftet med en rekke svakheter. Jeg vil imidlertid følge den videre forskningen i Nederland nøye og vurdere om norske fagmiljøer også skal foreta undersøkelser på området. Fra Nederland får jeg opplyst at det på det nåværende tidspunkt ikke er mulig å koble akutthjelpssituasjonene som er nevnt i spørsmålet, med introduksjonen av nye alkoholprodukter, eller å påvise at det har vært en økning i slike situasjoner som følge av nye alkoholprodukter. Det er for tidlig å dra noen bastante konklusjoner. Det er imidlertid all grunn til å være årvåken i forhold til dette. Det skal både jeg og Regjeringen være.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Jeg hører at representanten Meltveit Kleppa er opptatt av at vi ikke skulle følge en ESA-dom. Det er flere enn vår regjering som har prøvd å unngå det. Jeg regner med at også tidligere regjeringer har måttet ta dommen til følge. En annen ting å si er at jo, vi hadde et annet alternativ. Det var å ta ølet på Vinmonoploet sammen med rusbrusen innenfor den samme alkoholstyrken. Samtidig er det viktig å ha en realistisk alkoholpolitikk og en alkoholpolitikk som det er mulig å få oppslutning om. Jeg tror faktisk at det ikke hadde vært mulig i forhold til det andre alternativet, nemlig å likebehandle ved å føre alt inn på Vinmonopolet. Da er det viktig når vi legger til rette for at denne likebehandlingen skal skje i dagligvarehandelen, at vi følger alkoholloven, at vi håndhever alkoholloven, og at de virkemidler som ligger i alkoholloven, faktisk blir nyttet. Slik det er i dag, nyttes ikke alle virkemidlene, og jeg har vært opptatt nettopp av at man også ved brudd på alkoholloven, særlig i forhold til aldersgrensen, ved salg til barn og unge under 18 år, bruker muligheten til å inndra bevillingen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Nå er det ikke statsråden som sender ungdomsorganisasjonene ut på kontroll. Det klarer de utmerket godt alene. Hvis det er slik at representanten tror at kommunene ikke har midler til å utføre denne kontrollen, så er det faktisk feil. Pr. solgte liter alkohol følger det 16 øre med tilbake til kommunene. Dette er ment å gå til kontroll av nettopp salg av alkohol. Dessverre er det slik at dess mer alkohol som blir solgt, dess mer går også inn til kommunekassen i forhold til å ha midler til nettopp kontrolltiltak. Så det å snakke om stram kommuneøkonomi her, faller på sin egen urimelighet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Spørsmålet om etablering av polutsalg i Østfold, og mer konkret på Mysen i Eidsberg, har vært reist før, både av representanten Hedstrøm og av tidligere stortingsrepresentant Stang. I dag har Østfold sju butikker. Fylket er Norges tredje minste, og bare i Oslo og Akershus er det kortere avstand mellom Vinmonopolets butikker. Drøye 8 pst. bor mer enn 15 km fra nærmeste butikk. At det ikke ble vedtatt å etablere flere butikker i Østfold i 2003, henger sammen med at Vinmonopolet først ønsker å vurdere konsekvensene av den sist etablerte butikken, i Rakkestad. Verken mine forgjengere eller jeg har funnet grunnlag for å ta initiativ til å få etablert polutsalg i spesielle kommuner, fordi dette spørsmålet er og må være en sak mellom Vinmonopolet og den enkelte kommune. Jeg vil også understreke at Vinmonopolet har mange hensyn å ta ved avgjørelsen av hvor det skal etableres nye butikker. Jeg vet imidlertid at Eidsberg har vært vurdert i forbindelse med nyetableringen for 2003, og vil forholde meg til at Vinmonopolet fant at en eventuell etablering på Mysen i Eidsberg først bør vurderes senere.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
I dag har Østfold sju butikker. Det er det tredje minste fylket. Tettheten på pol er større bare i Oslo og Akershus. Det fremgår av Vinmonopolets styredokument om lokalisering av nye og ordinære butikker i 2003 at det ikke er foreslått nyetablering i Østfold. Etablering av butikk på Mysen i Eidsberg har også være konkret vurdert, men det fremgår at en butikk på Mysen vil ta salg fra andre butikker, særlig fra den i Askim, muligens også fra den nyåpnede i Rakkestad. På grunn av grensehandelspress og ny butikk i området vil antakelig mersalget bare være 60 000 liter. Derfor bør en eventuell etablering i Eidsberg også vurderes senere. Salget pr. innbygger i Østfold var i 2002 4,6 liter under landsgjennomsnittet, den laveste omsetning for noe fylke. Det vises til at det lave salget først og fremst skyldes grensehandel. Paradoksalt nok er derfor grensehandelen i området en faktor som har hatt negativ betydning for Eidsbergs sak.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Jeg kjenner fylket, og jeg vet hvor lite det er. Jeg vet også hvor tett det er med pol, og hvor kort det er til Sverige. Men utgangspunktet er allikevel at det må bli en sak mellom Vinmonopolet og den enkelte kommune. Så vidt jeg husker, er tildelingen for 2003 – med forbehold om at jeg husker rett – at det er seks nye pol, og at det er fire minipol. Vinmonopolet har uttrykt seg veldig klart om at pr. nå, for 2003, har Mysen i Eidsberg vært vurdert. Men det utelukker ikke at man kan komme tilbake til det ved en senere anledning.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Vinmonopolet er inne i en prosess med gradvis omlegging til selvbetjening. Selvbetjening velges nå ved nyetableringer, og omleggingen skjer videre ved at butikker som likevel må pusses opp eller flyttes, blir prioritert. Ordningen med selvbetjening har medført større tilfredshet blant Vinmonopolets kunder og ansatte. Vinmonopolet hadde på landsbasis 177 butikker ved utgangen av 2002. Av disse var 77 butikker selvbetjente. Nyetableringer og ombygginger vil øke andelen selvbetjente butikker til 113 i løpet av inneværende år. Hedmark fylke hadde ved utgangen av fjoråret sju butikker, lokalisert til Kongsvinger, Hamar, Elverum, Ringsaker – altså på Rudshøgda – Trysil, Tynset og Åsnes, da på Flisa. Butikkene på Hamar og Flisa er selvbetjente. Jeg har fått opplyst fra Vinmonopolet at det i tillegg vil bli etablert to nye butikker i fylket i løpet av inneværende år, nemlig på Stange og på Rena. Begge disse vil bli selvbetjente. I tillegg vurderer Vinmonopolet å flytte butikken på Kongsvinger. Under forutsetning av tilgjengelige lokaler vil denne butikken bygges om til selvbetjening i løpet av inneværende år. I Hedmark fylke vil dermed fem av ni butikker – rundt 56 pst. – være selvbetjente innen utgangen av året. Dette er i tråd med situasjonen i landet for øvrig. Butikkene i Elverum, Ringsaker, Tynset og Trysil er alle relativt nye butikker, men også disse vil, så snart ressursene tillater det, bli bygd om til selvbetjening.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
I dag, og jeg forholder meg da til nåværende regjering og til 2003, er det Vinmonopolet som vurderer utviklingen når det gjelder selvbetjeningsbutikker. Men det er også en helt klar strategi fra Vinmonopolets side at man ved flytting, endring, bygging og nyetableringer tar sikte på å ha selvbetjente pol der hvor det er praktisk og mulig.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-26:
Det er fortsatt slik at det er Vinmonopolet som ut fra en totalvurdering og endringer som skjer i forhold til butikker, vurderer økningen av selvbetjente pol. Dessuten er det også slik at det koster å bygge om – og det må også ligge inne i vurderingen, i forhold til totaløkonomien som Vinmonopolet har.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg ønsker å stille sosialministeren følgende spørsmål: «Elverum er ikke på lista over utsalg som skal bygges om til selvbetjeningspol i 2003. Det samme gjelder for Trysil, Tynset, Kongsvinger og Rudshøgda. Selvbetjeningspol er et stort ønske både fra ansatte og ikke minst fra kundene. Sverige har hatt slike pol i mange år, og noe av den økende handel der skyldes norske kunder som ønsker å lære mer om produktene som tilbys, i tillegg til lavere pris. Ser ikke statsråden at dette vil kunne få folk til å få et sunnere forhold til alkohol?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Da Vinmonopolet i Elverum flyttet fra ett lokale til et mer egnet i 2001, trodde man at det skulle bli selvbetjent. På det tidspunktet var det imidlertid Sosialdepartementet som satt med avgjørelsen, og antall selvbetjente utsalg ble holdt nede av edruskapspolitiske hensyn. Dermed ble det nye polet på Elverum innrettet etter den gamle modellen. Kan statsråden bekrefte at det i dag ikke er slike hensyn som bestemmer om et pol skal være selvbetjent eller ikke?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg spør én gang til: Kan statsråden bekrefte at det ikke er edruskapspolitiske hensyn som bestemmer om et pol skal være selvbetjent eller ikke? I tillegg sa statsråden i sitt hovedsvar at butikkene i Elverum, Ringsaker, Tynset og Trysil vil bli bygd om for selvbetjening så snart ressursene tillater. Kan statsråden være mer presis og antyde et noe mer nøyaktig tidspunkt?.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
«Russland er inne i ein sterk økonomisk vekstperiode. Tilhøva ligg tilrette for at norsk næringsliv i større grad skal kunna etablera verksemder i Russland. Det er viktig at norske styresmakter aktivt støttar ein norsk strategi for næringsutvikling mot Russland, som m.a. NHO foreslår. Vil statsråden føra ein offensiv politikk for å styrkja norsk næringsliv si satsing i Russland?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Eg takkar nærings- og handelsministeren for eit glimrande og offensivt svar. Situasjonen hos vår største nabo er under sterkt positiv utvikling, både når det gjeld økonomi og elles når det gjeld demokratiske verdiar, som me legg stor vekt på som ein føresetnad for at me skal få større samkvem og utveksling mellom Noreg og Russland. Derfor føler eg at situasjonen no faktisk krev ein slik strategi som departementet presenterer. Eg vil berre understreka at me har ein olje- og gassfellesskap både i Barentshavet og i andre område i Russland som gjer høve til store norske kontraktar og stort norsk engasjement – men det er ekspertise som me har fått i vårt havområde. Eg vil òg understreka at det er eit visst behov for finansiell støtte, altså ein del verkemiddel, for å nå fram til større interaksjon mellom Russland og Noreg. Eg vil òg understreka at det er forskjellig storleik på dei verksemdene som no søkjer seg mot Russland og vil etablera seg der. Så ein har både storskala- og småskalaverksemd som er på veg inn mot Russland, og det er viktig at departementet har verkemiddel for begge desse gruppene.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Eg takkar for svaret, og har eit par konkrete spørsmål som eg gjerne vil bruka den siste tida til å stilla. Er statsråden innstilt på at me frå Noreg si side skal ha ein viss beredskap for språkopplæring i russisk for å utvikla denne kontakten og for å kunna gje opplæring av russisk personell gjennom norske kurs, skuletilbod, universitet, med delvis høve til stipend, slik at russarane kan delta i oppbygginga av norske verksemder i Russland? Eg vil òg stilla spørsmål om SND sitt apparat i samband med den verkemiddelmeldinga som statsråden skal fremja om nokre få veker, vil bli vurdert innsikta mot ein slik marknad. Til slutt vil eg berre leggja til at eg er positivt overraska over at den norske ambassadøren i Moskva fekk prisen for å vera den beste til å leggja til rette for norsk næringsliv i utlandet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-02-26:
Jeg vil først og fremst understreke at Regjeringen allerede fører en aktiv politikk når det gjelder å fremme norske bedrifters næringsinteresser mot Russland. Det finnes en rekke ulike fora der spørsmål som gjelder det norsk-russiske næringslivssamarbeidet, blir tatt opp. Blant annet har vi den norsk-russiske kommisjon for økonomisk, industrielt og teknisk-vitenskapelig samarbeid. Der møter jeg selv sammen med en russisk minister, og vi tar opp – og får ofte løst – saker og problemer som finnes i næringslivssamarbeidet mellom våre to land, også enkeltsaker hvor norske selskap er involvert. Under kommisjonen har en to arbeidsgrupper – arbeidsgruppen for nordhandel og arbeidsgruppen for teknisk-vitenskapelig samarbeid. Disse møtes omtrent hvert halvannet år på embetsnivå. I en tidsbegrenset periode på ett år hadde man også en norsk-russisk arbeidsgruppe for skipsbygging i Norge og Russland. Aktiviteten fra Nærings- og handelsdepartementets side er økende. Fra og med 2. oktober 2003 overtar NHD formannskapet i den økonomiske arbeidsgruppen som ligger under Barentsrådet. Departementet arbeider nå med å vurdere hvilke prioriteringer Norge bør ha under dette formannskapet. Innspill vil komme fra de nordiske utenriksministrene når de møtes i Barentsrådet i Västerbotten i Sverige 3. oktober i år. Nærings- og handelsdepartementet har nå utformet teksten til en brosjyre som skal gi informasjon til norske bedrifter om hva som finnes av norske statlige virkemidler, samt hvilke internasjonale institusjoner som kan yte hjelp og finansiering til satsing i Russland. Den brosjyren trykkes i løpet av neste måned. Når det gjelder NHOs innspill i dokumentet «Norge og Russland – behov for en næringslivsstrategi» har NHD sett positivt på initiativet, og er derfor i gang med å utarbeide en slik strategi for norsk satsing mot Russland. Utformingen tar nødvendigvis selvfølgelig litt tid, men planen er at departementet skal fremme denne strategien før sommeren. NHO foreslår i sitt innspill bl.a. å opprette en såkalt «Task Force» for næringslivssamarbeid mellom Norge og Russland. NHD vil snarlig kalle inn til et møte mellom involverte departementer og næringslivet for å diskutere denne saken. NHD vil også kalle inn til ytterligere et møte, der en skal ta stilling til opprettelse av et norsk-russisk forum for næringslivet, et forum som ble foreslått i felleserklæringen av 12. november 2002 fra statsminister Bondevik og Russlands president Vladimir Putin. Den 13. mai i år vil det blir arrangert et norsk-russisk næringslivsseminar i Kirkenes, der jeg skal delta. Da vil det trolig komme innspill fra næringslivet som kan brukes i utformingen av strategien for det norsk-russiske samarbeidet. Disse tiltakene viser at det norsk-russiske næringslivssamarbeidet blir prioritert på en skikkelig måte i departementet. Jeg har håp om at norsk næringsliv vil følge dette opp i tiden som kommer, og, som sagt, vi inviterer til en dialog med både NHO, enkeltbedrifter og andre parter i næringslivet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-02-26:
Jeg er veldig enig i det representanten tar opp knyttet til næringsliv, næringslivsengasjement og nyetableringer i Russland, og kanskje særlig Nordvest-Russland, som vi også av utenrikspolitiske årsaker har hatt et visst engasjement i forhold til. Det er ingen tvil om at man kan si at en del av strategien i norsk utenrikspolitikk gjennom hele 1990-tallet har vært demokratibygging også gjennom næringslivssamarbeid. Det er selvfølgelig en viktig bit av dette. Men det er en stor tilleggsdimensjon knyttet til det faktum at dette er et stort marked, et marked som utvikler seg, et marked som blir mer kompetent i den forstand at det blir mer forutberegnelig, og flere og flere norske selskaper ser sin interesse i dette. Det opplevde jeg i forrige uke da jeg var i Baltikum, hvor også norske etableringer brukes som et brohode inn mot dette absolutt interessante markedet. Derfor ønsker jeg å opprettholde virkemidlene som er rettet mot Russland.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-02-26:
Det er ingen tvil om at Norges ambassadør i Moskva har vært en meget viktig brikke i forhold til det som er bygd opp også for norsk næringsliv, og norsk næringsliv har hatt stor glede av både ambassadøren og ambassaden i Moskva. I så måte var den prisen han fikk, høyst fortjent. Når det gjelder virkemiddelmeldingen og spørsmålet knyttet til den, vil vi selvfølgelig også i den ta opp disse forhold, og det internasjonale perspektivet vil bli viet betydelig oppmerksomhet i den. Det er ingen tvil om at vi har flere sammenfallende interesser i forhold til å bidra til utvikling i positiv retning i Russland. Når det gjelder det representanten spør konkret om knyttet til stipend, universitetsstudier og språkopplæring, må jeg få lov å overbringe det til utdannings- og forskningsministeren. Men jeg ser fullt ut muligheten for også innenfor mitt område å ha ordninger f.eks. med utveksling av yngre folk i forhold til næringslivet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-02-26:
Jeg har den glede på vegne av miljøvernministeren å fremføre følgende svar til representanten: Det er utarbeidet en oversikt over inngrepsfrie områder i Norge, i forkortet versjon også kalt INON-prosjektet. Direktoratet for naturforvaltning har laget en oversikt med bakgrunn i avstand fra tyngre tekniske inngrep. Hovedmålsettingen med dette kartprosjektet er å styrke beslutningsgrunnlaget i kommuner, fylker og stat ved areal- og ressursdisponering og ved behandling av enkeltsaker. Oversikten viser at siden år 1900 har inngrepsfrie områder i Norge blitt redusert fra 50 pst. til ca. 12 pst. i 1998. For Sør-Norge er det bare ca. 5 pst. igjen. Vern etter naturvernloven er ett av mange virkemidler i arbeidet med å sikre verdiene i norsk natur for ettertiden. Målet er å sikre et representativt utvalg av de ulike naturtyper. Gjennomføringen av vern av Forollhogna, utvidelsen av Dovrefjell-Sunndalsfjella og Rondane nasjonalparker, og ved dette sikring av bl.a. villreinens og fjellrevens leveområder, er gode eksempler på dette. Erfaringene viser at det er stort sammenfall mellom de områder som er vernet, eller vurderes vernet, og registreringene av inngrepsfrie områder. Det trengs imidlertid mange ulike fagundersøkelser av plante- og dyreliv, geologiske forekomster, landskapsstudier m.v. som grunnlag for utvelgelse av det enkelte område. Alle disse opplysningene sammen med informasjon om andre interesser knyttet til området gir oss grunnlag for å ta en beslutning om og på hvilken måte et naturområde skal sikres. Bruken av opplysninger om inngrepsfrie områder vil fortsatt være et viktig verktøy for naturforvaltningen. Som alle andre verktøy er også dette under løpende vurdering med tanke på forbedringer. Innen utgangen av inneværende år skal Direktoratet for naturforvaltning ha revidert naturbasen for inngrepsfrie naturområder. Det er ikke laget noen totaloversikt som viser de ulike effektene av verneplanarbeidet. De ulike konsekvenser av vern blir avdekket i forbindelse med grundige medvirkningsprosesser i den enkelte vernesak. Vi vet imidlertid at man gjennom verneplanarbeidet sikrer viktige deler av norsk natur for ettertiden, som gir oss naturopplevelser. Ikke minst sikrer disse områdene fremtidige generasjoner valgmuligheter. Avslutningsvis vil jeg peke på at vern av natur også kan være et bidrag til en bærekraftig verdiskaping i våre distrikter. Ett opplegg for dette skal Regjeringen presentere for Stortinget senere i år. Verneplanarbeidet har mange positive konsekvenser for den enkelte innbygger og stor betydning for Norge som troverdig miljønasjon.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-02-26:
Først og fremst er jeg jo fullstendig enig med spørreren i den beskrivelsen at det er foretatt betydelige verneinngrep både til lands og til vanns. Jeg antar at vi kanskje også er enige om at det har vært nødvendig, og fremdeles er nødvendig. Så kan man diskutere omfanget av det og ikke minst mulighetene til det å drive næringsvirksomhet, bærekraftig næringsvirksomhet, i de områdene som er vernet. Når det gjelder om Regjeringen har planer i forhold til evaluering, må jeg si her jeg står: Det kan jeg ikke svare på, i den forstand at dette er miljøvernministerens ansvarsområde. Spesifikke tilleggsspørsmål må jeg få lov til å viderebringe, og de kan selvfølgelig besvares i ettertid relativt konkret. Enten er det slik, eller så er det ikke slik. Jeg kan beklageligvis ikke svare på det her på stående fot.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-02-26:
Det jeg i hvert fall kan svare på, er at det er en iboende konflikt mellom verning, lokaldemokrati og næringsutøvelse i disse områdene. Det kjenner jeg veldig godt til etter mange år i lokalpolitikken, også som ordfører, og som næringsdrivende. Jeg tror nok at man, uansett på hvilken stol man måtte sitte, må erkjenne at det både er behov for lokaldemokrati, for næringsutvikling i distriktene og for vern. Det gjelder å finne balansen. Etter mitt skjønn erkjenner Regjeringen fullt ut alle disse tre forholdene, og jeg føler vel at den balansen som vi har funnet også hva gjelder laksefjorder og verning av områder som villaksen skal og må ha, samtidig gjør det levelig å drive lakseoppdrett. Det ville etter mitt skjønn være uansvarlig ikke å ha den innfallsporten at man skal evaluere, og jeg vil si at evaluering er viktig, ikke minst i forbindelse med beslaglegging av store områder hvor man skal forby næringsvirksomhet i distriktene. Så jeg vil definitivt mene at det er riktig å foreta slik evaluering.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
«Terje Skjeggedal, forsker ved Nord-Trøndelagsforskning, skrev i Nationen 14. mai 2002: «Observasjoner av naturen vil alltid være preget av verdiene og interessene til den som observerer.» Videre at det er stor oppmerksomhet viet «de inngrepsfrie områder», men at det «finnes svært liten dokumentasjon og vurderinger av hvordan de inngrepsfrie områdene faktisk fungerer som verktøy for naturforvaltning». Gjennomfører statsråden noen uavhengige evalueringer av effekten av dagens vernearbeid?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Ettersom jeg skjønte, er det ikke gjort så veldig mye uavhengig evaluering av effekten av dagens vernearbeid. Det tror jeg er ganske viktig, i og med at man fra Regjeringens side har satt i gang en voldsom verneprosess både til lands og til vanns. Det er flere som har vært inne på denne problematikken, bl.a. Jon Teigland, som er forsker ved Vestlandsforsking. Han sa i «Firda» den 24. april 2002: «Eg sit med eit inntrykk av at forvaltinga i mange tilfelle er meir oppteken av vern enn av forvalting». Da vil jeg spørre statsråden: Vil Regjeringen foreta noen evaluering av nytteverdien av tidligere vernevedtak?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker for svaret og skjønner selvsagt at det kan være vanskelig å svare i forhold til en annen statsråds fagområde. Men som næringsministeren kjenner til, er det jo ofte konflikt mellom lokaldemokrati og lokale vedtak og næringsinteresser med hensyn til å drive næringsvirksomhet i vernede områder. Det er jo verdiskaping og viktige arbeidsplasser det her er snakk om. Et av eksemplene er midlertidige sikringssoner for laksefisk, som har vært i 13 år, der det ikke har vært forsket på om det har gitt resultater eller ikke. Nå ble dette riktignok avviklet i går, men erstattet av et nytt vern, som har et nytt navn, så konsekvensene er akkurat de samme. Vil Regjeringen sikre at det blir foretatt en kritisk gjennomgang av vernesaken for å dokumentere om vernet har hatt noen særskilt betydning for selve vernevedtaket, slik som for nasjonale laksefjorder, som ble vedtatt i går?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Det ønsker Korsberg ikke!
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-02-20:
Jeg foreslår Asmund Kristoffersen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-02-20:
Arbeiderpartiet er enig i at Irak-konflikten bør håndteres av FN og FNs sikkerhetsråd, og vi er enig i at det bare er Sikkerhetsrådet som kan fatte vedtak om bruk av væpnet makt. Det innebærer at alle må respektere de vedtak Sikkerhetsrådet gjør, også USA, og at USA ikke har noen myndighet eller forankring i folkeretten til ensidige militære aksjoner mot Irak. Det er denne tilslutningen til FN som utenriksministeren og statsministeren kaller FN-sporet, og det er en linje vi støtter. Men det er samtidig viktig å understreke at selv om vi støtter at konflikten håndteres i FN, har Norge et ansvar og en forpliktelse til å ha en mening om hva som skal være FNs holdning, og hvordan man skal håndtere de ulike spørsmålene som kommer opp. Vi bør ha en mening om hvor FN-sporet skal gå, vi kan ikke bare si at vi skal følge FN-sporet. Da har det vært viktig for oss å understreke at våpeninspektørene må få tid, mer tid. Arbeiderpartiet har sagt at de bør få den tid som er nødvendig i forhold til at de skal kunne gjøre et meningsfylt arbeid, og at vi legger avgjørende vekt på hva våpeninspektørene selv mener er nødvendig tid, og at Norge ikke bare sier det her hjemme, men aktivt arbeider internasjonalt og i FN for at det blir fulgt opp – at våpeninspektørene får den tid som er nødvendig sett med deres øyne. Jeg vil gjerne at statsministeren bare skal bekrefte at selv om vi alle understreker at vi skal respektere vedtak i FN, så skal Norge ha et selvstendig standpunkt, selvstendige vurderinger og aktivt arbeide for de vurderingene f.eks. i forhold til at våpeninspektørene nå må få mer tid.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-20:
Jeg vil på vegne av representantene Hallgeir H. Langeland, Karin Andersen, Kjetil Bjørklund og meg selv få framsette forslag om en revisjon av energiloven for å inkludere miljøformål i energiloven, få bedre styring med svingningene i energiprisen og få kontroll over de bredere strukturendringene som liberaliseringen har utløst.