trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-12-18:
Forholdene knyttet til Rv 4 og forholdene knyttet til Tønsbergpakken er helt forskjellige. Det som gjorde at vi endret systemet knyttet til Rv 4, var ikke endring i holdningen hos folk, det var knyttet til at det var endringer i de faktiske forhold – endringer i forhold til forutsetningene, som var meget dramatiske, og som gjorde at vi gikk inn og så på hvordan vi kunne gjøre dette på en bedre måte. Og vi kom fram til en bedre løsning. I denne saken var det ikke noe vesentlig nytt, som jeg nevnte i mitt innlegg, som gjorde at jeg mente at det var grunn til å gå inn i Tønsbergpakken på nytt på det nåværende tidspunkt. Vi må òg skille mellom fase 1 og fase 2 i pakken. Hadde det vært noen helt nye opplysninger og nye forhold som det var grunn til å gå videre på, ville jeg ha sett på det, men her så jeg ingenting nytt i denne saken som gjorde at det var grunn til å gå inn på den.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-12-18:
Nytten av prosjektet har jeg skjønt at man også lokalt ser som stor – både fase 1 og fase 2. Jeg synes det er viktig at vi har en ordentlig gjennomgang av prosjektet, også sett i forhold til miljøaspektene. Derfor er det viktig at miljøvernmyndighetene gjennom fylkesmennene har den muligheten de har til gjennom slike prosesser å gripe inn, nettopp for å sørge for at man ivaretar nasjonale naturverninteresser når det lages arealplaner og reguleringsplaner, slik forholdene har vært her. Denne prosessen har man hatt, og fylkesmannen har da vurdert det dit hen at saken kunne gå slik den har gått. Vi må stole på – og det gjør jeg – at vi har gode fagfolk som kan komme inn hvis det viser seg at det er i strid med naturverninteresser. Så har ikke skjedd i denne saken.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-12-18:
Først vil jeg si at jeg stiller meg svært spørrende til det som ble sagt om at distriktene er de som alltid taper. Jeg vil påstå at den omleggingen som Posten har vært igjennom nå, har vært til gagn for distriktene her i landet i aller høyeste grad. Så må jeg også si at jeg blir bekymret når jeg hører at kvaliteten på framsendingen i Finnmark er så mye lavere enn gjennomsnittet i landet. Det gir grunn til bekymring hvis de tallene er svært små. Utfordringen blir å finne fram til en løsning som gjør at vi kan få en enda høyere kvalitet i Finnmark, uten at vi skal senke kvaliteten andre plasser. Nå er situasjonen den at det er posten som skal til Finnmark, som er utfordringen å få sendt fort fram. Det å lykkes med å få den fort fram, uten at vi endrer kvaliteten for dem som skal sende, eller på andre måter, er helt klart en stor utfordring som Posten står overfor. Jeg har i utgangspunktet ikke spesielt lyst til å endre målsettingen med hensyn til fylker. Jeg ønsker at vi skal ha en så god kvalitet på framsendingen og på servicen i Posten som overhodet mulig, uten at en dermed skal dele landet inn i regioner i så måte. Jeg vet også at det faktisk er post her i området som har problemer med kvaliteten og framsending over natten, men det er en svært liten del. Totalt på landsbasis gjelder dette en svært liten del av posten. Jeg er opptatt av at vi ikke skal ha en slik inndeling av regioner i Norge, slik at man kan si at noen regioner har klart bedre kvalitet enn andre. Hvis det skal være slik, må vi finne ut hvordan vi kan gjøre det bedre. Når det gjelder aviser og blader, er det helt klart at partiet Venstre er veldig opptatt av fri meningsytring i vårt land, og av at vi på den måten skal kunne bidra til et mediemangfold. Det er ut fra de tall vi har, ikke noe som tilsier at det er snakk om – for å bruke et uttrykk som ble brukt her – «drap» av aviser. Jeg er opptatt av at Posten skal kunne legge til rette for å ha en så lav takst som mulig også på dette området. Det er slik at konsesjonen ble endret før denne regjeringen overtok på nettopp det området som gjelder differensiering etter innhold. Det er ikke noe vi har gjort i vår tid, men det er noe som er kommet før vår tid.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-12-18:
Til spørsmålet om hva som er viktigst, effektivitet og effektivisering på den ene siden eller samfunnsansvar på den andre: For meg er begge delene helt essensielle. Vi har et postsystem som fungerer meget godt gjennom Posten Norge AS, og som er meget viktig for hele landet, uansett hvor man bor. Vi har ikke noen som kan gjøre jobben på den måten som Posten gjør i dag, med det regelverket vi har. Det er viktig at Posten er en effektiv organisasjon, at de kan drive effektivt. Det betyr lavere priser for dem som skal bruke Posten, enten det er i Finnmark, i Østfold, i Oslo eller hvor det enn er. Hvis ikke Posten er skodd for framtiden, har vi gjort et meget dumt vegvalg for oss selv. Vi må ha en organisasjon som er i stand til å møte de utfordringene som kommer i framtiden. Brevvolumene daler dramatisk. Det betyr at utfordringene til Posten er helt andre enn det de har vært. Det er andre måter vi kommuniserer på nå enn tidligere. Posten må møte disse utfordringene der de er. Hvis vi ikke lar Posten få lov til å møte disse utfordringene gjennom å organisere arbeidet sitt på en fornuftig måte, er det en usedvanlig dårlig distriktspolitikk. Jeg tror vi må ha med oss hele vegen at begge deler er viktige. Konsesjonen som vi gir Posten, og kjøp av tjenester, er den beste måten vi kan sørge for at Posten kommer fram uansett hvor man bor i landet, for å si det på godt norsk. Det er konsesjonen og kjøp av tjenestene som legger føringer for hvordan vi kan bidra til at hele landet, også de steder det er såkalt bedriftsøkonomisk ulønnsomt – det finnes også de stedene som er såkalt bedriftsøkonomisk ulønnsomme – å gi service til. Men vi ønsker at folk skal kunne bo rundt om i hele landet. Derfor gav vi den konsesjonen som vi har gitt, og derfor går vi inn og kjøper tjenester. Det kommer også til å være denne regjeringens politikk framover, at vi kommer til å kjøpe tjenester. Det er ikke bare avkastningskrav til Posten. Avkastningskravene er knyttet til at de skal lære seg til å drive effektivt. Og de er på god veg i hele denne prosessen. Jeg registrerer også at de ansatte er med på prosessen. De ser at det er utfordringer som ligger her, og at de er nødt til å gripe fatt i dem hvis de skal lykkes med Posten i framtiden, det være seg enten det gjelder storbyen, eller det gjelder distriktene. Konsesjonen og det som ligger i den, kommer altså til å være viktig framover. Det er flere som har påpekt at postmeldingen ligger til behandling i komiteen, og det gir oss en god mulighet til å diskutere Posten og Postens framtid videre over nyttår.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-12-18:
Jeg registrerer at flertallet i komiteen går lenger enn statsråden, så det er grunn til å avklare hva statsråden mener i forhold til det. Flertallet utpeker Norge som versting i Europa når det gjelder sikkerhet. Jeg oppfatter det dit hen at flertallet mener at Jernbaneverket ikke er i stand til å ivareta sikkerheten på en tilfredsstillende måte, og at flertallet derfor mener at all produksjon i Jernbaneverket må konkurranseutsettes. Det er det som er problemstillingen i dag. Mitt spørsmål er: Er det statsrådens oppfatning at for å unngå stempelet som Europas versting må all produksjon i Jernbaneverket konkurranseutsettes?
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-12-18:
Jeg tror det er viktig for Stortinget å vite hva det betyr å henvise til Ramsar-konvensjonen, for dette blir misbrukt, og det syns jeg er uverdig for Stortinget. Jeg reagerer på at Ramsar-konvensjonen blir betraktet som et slags opphøyd presteskap med tolkningsrett når det gjelder nasjonale beslutninger. Det dreier seg ikke om det. Utgangspunktet – og det må representanten Sørensen ta innover seg – er at hele veiprosjektet ble utarbeidet og utviklet uten innsigelser. Det er dermed ingen grunn til at saken blir sendt til den norske Ramsar-myndigheten, som er Direktoratet for naturforvaltning. Det er forklaringen. Dermed blir det et absurd og meningsløst spørsmål som vedkommende representant stilte også statsråden. Det var det poenget jeg forsøkte å få fram. Ellers: Det er hersketekniske ting ute og går her. Jeg aksepterer SVs vurdering at det er et dårlig prosjekt, jeg aksepterer SVs vurdering at det er en dårlig veiløsning. Men jeg aksepterer ikke disse vennlige formuleringene om en særdeles uklok håndtering, en særdeles ulykksalig veipakke. Det er verdiformuleringer som tilsier at jeg, som står for et annet syn enn SV, må være stup dum, om det er tillatt å si det på den måten. Det tror jeg ikke jeg er. Ellers registrerer jeg at Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti nå står for en ny kommunal praksis: Enhver veisak i en kommune bør behandles i to kommunestyrer, uavhengig av hverandre, dvs. at man først prøver i ett kommunestyre, så venter man til et nytt valg for å se om dette er liv laga, og deretter fatter man vedtaket. Det blir saksbehandling i god fremskrittspartiånd. Frem forslag om vei, sørg for at det aldri blir gjennomført!
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-12-18:
Det gjør seg alltid godt argumentasjonsmessig å legge litt til det som blir sagt fra motstanderen, for da står det så mye bedre. Jeg sa ingenting foraktelig om de ansatte og deres arbeidsinnsats, enten det nå gjelder Jernbaneverket eller noen annen forvaltningsinstans i dette landet. Vi er helt avhengig av de ansatte. Vi får ikke gjort noen ting uten. Det jeg tillater meg å peke på, er at fagforeningsledere – jeg sier det en gang til, så forstår kanskje representanten Hansen hva jeg sier – fagforeningsledere har i noen grad øvd innflytelse som kanskje ikke går i bejaende retning i forhold til Jernbanens fremtid. Jeg viser nok en gang til hva regjeringen Stoltenberg sa når det gjelder fristilling av Jernbaneverkets døtre. Det står i dyp kontrast til det Arbeiderpartiet sier i denne debatten.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-12-18:
Jeg tok ordet for å tilbakevise utsagnet fra representanten Ausdal Starrfelt om at jeg modererte meg i mitt annet innlegg i forhold til det første. Det gjorde jeg aldeles ikke. Jeg bare pekte på at det er forskjell på de politiske elementene og den symbiosen som er mellom fagforeningsledere og Arbeiderpartiet på den ene siden, og den innsats som leveres av vanlige ansatte i norsk forvaltning. Det er en forskjell, og vi forstår selvfølgelig at det er engstelse når vi er inne i et systemskifte i norsk forvaltning, som vi er i nå. Vi må forstå at man kan være bekymret for sine arbeidsplasser, men vi skal forsikre om at det nye systemet skal gi like gode rettigheter og være like dynamisk og mye mer interessant som arbeidsplass sett. Vi ønsker å sette brukerne i sentrum. Det har vært rettesnoren for hva Regjeringen gjør her – å bruke ressursene riktig. Det er store ressurser(presidenten klubber) vi snakker om, som jeg viste til i eksemplene med Mesta og Vegvesenet. (presidenten klubber)
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-12-18:
President! Jeg rakk ikke å trykke på utløseren!(Latter i salen) Jeg ville stemme for innstillingen! (Latter i salen)
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-12-18:
Den innstillingen vi behandler i dag, består av flere deler. Jeg skal si litt om Flytoget. Nå skal dette statlige Flytoget få enda mer penger. Vi husker fra tidligere hvor glitrende godt dette kollektivtilbudet skulle være. Det skulle gi en avkastning på hele 7 pst., ifølge innstillingen da denne banen skulle bygges. Så har man etter det ettergitt gjelden på sporet fra Gardermoen til Eidsvoll på 1,7 milliarder kr. Det var ikke nok, så man ettergav gjelden på sporet fra Oslo til Gardermoen, 7 milliarder kr. Og i dag blir det bevilget ytterligere 300 mill. kr av skattebetalernes penger til et statlig kollektivselskap. I tillegg har vi private busser som kjører side om side med toget, og de får ikke en rød øre i subsidier av denne salen. De kjører også for en atskillig billigere pris enn Flytoget, som i dag koster 300 kr tur/retur. Bussene går jevnsides, atskillig billigere, uten at de har fått alle disse milliardene. Jeg har sagt det i mange innlegg tidligere, og jeg gjentar det denne gangen også: Nå er det snart på tide at private får overta Flytoget. Til slutt har jeg for en gangs skyld lyst til å rose statsråden. Jeg er meget tilfreds med mye av det som står i denne innstillingen i dag, bl.a. at nå vil endelig denne sal omdanne og konkurranseutsette større deler av Jernbaneverket. Er det noe som trenger å ses på, er det sannelig Jernbaneverket.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-12-18:
Tidligere hadde vi en sak om Rv 4. Der var også motstanden mot bommen som var satt opp, veldig stor. I den saken snudde statsråden før saken kom til behandling i Stortinget – og tok ned bommen. Vi behandlet saken her noen måneder etterpå. I denne saken i Tønsberg er motstanden enda større. Her går til og med kommunene imot. Statens andel i Tønsbergpakka er nede i latterlige 5 pst. I forbindelse med Rv 4 var det faktisk 50–50. Har ikke statsråden noen forståelse for lokalbefolkningens protester i Tønsberg-saken, slik hun hadde i Rv 4-saken?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-18:
Jeg har ikke på noen måte tenkt å forlenge replikkrunden, men jeg har lyst til å oppsummere på et punkt som har vært sentralt i debatten. Det gjelder spørsmålet om flertallet har konkludert i spørsmålet om hvorvidt BanePartner og BaneProduksjon skal omdannes og konkurranseutsettes. Vi som tilhører mindretallet, har lest flertallets merknad slik at det har man konkludert positivt i forhold til. Etter gjentatte runder her i salen må vi i dag konkludere med at den oppfatningen deler ikke statsråden. Det er vi fornøyd med, og vi er slik sett glad for at hun har presisert at den oppfølgingen som vil skje fra Regjeringens side av disse flertallsmerknadene, vil være en gjennomgang, og at det på ingen måte er sikkert at BaneProduksjon og BanePartner vil bli konkurranseutsatt.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-18:
Fra gammelt av kjenner vi Venstre som et miljøparti. Etter de siste ukers hendelser har vel det imaget fått seg en viss rystelse, det gjelder nok ikke først og fremst denne saken, men fugler og fisker som befinner seg langt lenger nord enn Tønsberg. Jeg vet at statsråden tidligere har vært opptatt av å verne om våtmarksområdene, også når det kommer i konflikt med ønskede samferdselsprosjekter, som f.eks. Ringeriksbanen. Vi fikk Tønsbergpakka første gang relativt kort etterpå, og jeg må si at jeg forundrer meg over forskjellen i måten disse to prosjektene ble behandlet på. Statsråden understreker i sitt brev til komiteen at for Tønsbergpakka fase 2 skal det gjennomføres en ordentlig konsekvensanalyse. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvis man da kommer fram til at Tønsbergpakka fase 2-veien er i konflikt med våtmarksområdet, har man da noen nytte av fase 1 i det hele tatt?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-18:
Etter de to siste salvene skal jeg gjøre mitt ytterste for å prøve å holde meg innenfor parlamentarisk sjargong. Først til fuglereservatet. Jeg må medgi – og det har jeg også et par av de store landsdekkende miljøorganisasjonene med meg i – at måten Ramsar-området ble behandlet på i forbindelse med Tønsbergpakka, har avstedkommet spørsmål som vi er nødt til å følge videre, for å se om vi har en god nok praksis når det gjelder å verne om våre våtmarksområder i Norge. Vern av våtmarka har ikke stått på toppen av den politiske agenda, og det kan være på tide, bl.a. med bakgrunn i denne saken, å få en gjennomgang av om vi har et system som sikkert og godt nok sørger for at vi klarer å verne om våtmarksområdene våre, som vi har påtatt oss et internasjonalt ansvar for å forvalte. Det er slik at fylkesmannens miljøvernavdeling har det nasjonale ansvaret, og så er det Direktoratet for naturforvaltning som har det internasjonale ansvaret i henhold til Ramsar-konvensjonen. Men jeg lover at vi skal følge det videre og få svar på fra Miljøverndepartementet, som er øverste myndighet, over Direktoratet for naturforvaltning, om man klarer å finne bedre måter enn denne til å forvalte områdene på, som er av stor verneverdi. Jeg merker, og har merket så lenge jeg har jobbet med miljøvern, at det å forsvare våtmarksområder er noe av det aller vanskeligste vi holder på med. Jeg har også vært ute på byen mange ganger og diskutert miljøvern. Hjemme på Levanger husker jeg at det var en som sa: Jeg skjønner at dere er opptatt av disse fossene, men den myra eller den sumpen borti der, er det så farlig med den da? Svaret på det er ja, det er det. Det er der det er artsrikdom å ta vare på i Norge, og det er viktig å forsvare det som ikke umiddelbart ser ut til å være så fryktelig verdifullt. Så er det ikke riktig som representanten Froyn sier, at vi har knesatt en ny status. Vi har derimot prøvd å praktisere en gammel status, som vår leder, Kristin Halvorsen, prøver å innprente oss så ofte som mulig. Det første hun sa til vår stortingsgruppe da vi kom, var: Husk at en politiker også er utrustet med to ører og én munn. Det er sånn vi har prøvd å håndtere saken når det gjelder Tønsbergpakka. Vi har lyttet.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2003-12-18:
Jeg hører hva Fremskrittspartiet og Kenneth Svendsen sier, men jeg er veldig uenig i de beregningene. Som jeg sa i mitt innlegg, vil de tre prosjektene jeg nevnte, komme på ca. 10 milliarder kr pr. år ekstra. Det som Fremskrittspartiet rett legger inn, er 5 milliarder kr ekstra utover det som ligger i statsbudsjettet. Derfor har Fremskrittspartiet et haleheng som de ikke kan forklare. Så har jeg lyst til å kommentere noe som representanten Width sa, at det er ikke noe problem med trafikkavviklingen i Tønsberg, folk vil ikke ha vei. Da lurer jeg på: Hva er egentlig representanten Kenneth Svendsens og Fremskrittspartiets syn i denne saken? Representanten Thore A. Nistad sa ved forrige behandling av denne saken at trafikksituasjonen i Tønsberg bærer preg av unnfallenhet. Han sa videre: «Trafikkmengdene har økt år etter år, uten at det er blitt foretatt nødvendige utbyggingstiltak av veinettet. Dette har ført til en stadig verre situasjon når det gjelder trafikksikkerhet, miljø, transportøkonomi og framkommelighet.» Dette ble altså sagt for snart et år siden. Jeg er glad for at flertallet i denne salen står på det vedtaket som ble gjort for under et år siden. Jeg er glad for at de lokale myndighetene den gangen tok det ansvaret og ville gjøre noe sammen med innbyggerne for å bedre miljøet, framkommeligheten og sikkerheten i Tønsberg-området. Det står det respekt av, og jeg vil ønske dem lykke til med arbeidet for en bedre vei og et bedre miljø.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2003-12-18:
Innfallsvinkelen som dagens interpellant har til de store utfordringer Posten står overfor, får tankene til å gå ti år bakover i tid. Den gangen gikk det en høylytt diskusjon om antallet postkontor, der Senterpartiet gjorde seg til talsmenn for å bevare den eksisterende struktur, koste hva det koste ville. I diskusjonen fremmet Senterpartiets daværende leder, Anne Enger Lahnstein, en av tidenes mest kuriøse politiske teorier; at den viktigste skillelinjen i norsk politikk gikk mellom dem som ville tilpasse postkontor strukturen til den nye virkeligheten, og Senterpartiets ønske om å slå ring om fortidens løsninger. Senterpartiet ble heldigvis den gang stående nokså alene med sin romantisering av fortidens strukturer. Posten har siden den gang gjennomført en omfattende strukturendring av sitt salgsnett. Et stort antall egendrevne postkontor er lagt ned og erstattet med Post i Butikk. Denne omleggingen er blitt godt mottatt av publikum. Post i Butikk har ført til at tilgjengeligheten til posttjenestene er bedret gjennom utvidede åpningstider, og de tre siste årene er antallet ekspedisjonssteder økt med 250. Framføringsprosenten for A-post er bedret. Jeg tør våge den påstand at kongeriket, distriktene inkludert, aldri har hatt et så godt posttilbud som i dag. Det er Høyres mål at vi også skal ha det i framtiden, men det forutsetter at vi ikke gjør som Senterpartiet og lukker øynene for framtidens utfordringer. Postens styre og ledelse lukker heldigvis ikke øynene for de store utfordringene Posten står overfor. Fallende brevvolum, tøff konkurranse fra nye elektroniske produkt, bortfall av enerett og store strukturendringer internasjonalt krever en kontinuerlig omstilling om Posten fortsatt skal kunne tilby husholdninger og bedrifter over hele landet et godt posttilbud. Høyre ønsker Postens styre og ansatte lykke til med den krevende og nødvendige omstillingen selskapet kontinuerlig må gjennomgå.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2003-12-18:
Trafikken i Tønsberg og omegn har lenge vært et stort problem ikke bare for dem som kjører der, men også for alle som bor i Tønsberg by, og som opplever at det er bilkø hver dag. Bilene står og spyr ut eksos mens de står stille og venter, og dette forurenser nærområdet betydelig. Så det blir en stor miljøgevinst når det igjen blir framkommelig med bil i Tønsberg hele dagen. Det har i mange år nå vært et sterkt ønske fra svært mange mennesker, fra ordføreren i Tønsberg og ordførere i de nærliggende kommunene før valget sist høst, å få den løsningen som ble vedtatt her i Stortinget tidligere i år, etter en årelang demokratisk prosess. Det skapte stor glede da vedtaket ble fattet. Men, som alltid i demokratiske prosesser, var det et mindretall og et flertall, og mindretallet var ikke godt fornøyd. At så noen partier i kommunevalgkampen lovte at de skulle få omgjort vedtaket her i Stortinget, som de jo visste de ikke ville få flertall for, er ikke mindre enn lureri, synes jeg. At mange velgere gikk på dette, er for meg helt ufattelig. Men nå i dag ser vi at flertallet står ved det vedtaket vi har fattet, og jeg er svært glad på vegne av flertallet i Tønsbergs befolkning for at vi avviser forslaget her i dag. Likevel, det alvorligste ved denne saken er at utrykningskjøretøyer, som sykebiler og brannbiler, i dag har svært vanskelig for å komme fram i Tønsberg når bilene står i lange køer. Og det er til sykehuset i Tønsberg de aller alvorligste tilfellene kjøres, fra hele Vestfold. De tilfellene som trenger raskest mulig å komme til sykehuset, stanger seg i dag fram, og det må det bli en slutt på. Når vi nå også vet at legebilen blir nedlagt – det vil ikke være leger med i bilene – trenger øyeblikkelig-hjelp-pasientene å komme enda raskere fram til sykehuset i Tønsberg, der legene er.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2003-12-18:
Under debatten har flere sagt at det ikke er noe nytt i saken. Jo, det er noe nytt. Merkelig nok er det tydeligvis flere som ikke har fått med seg det. Det har nemlig vært et valg, et valg der flertallet av lokalbefolkningen sier klart fra om at de ikke vil ha noe av Tønsbergpakken – et prosjekt som ennå ikke er påbegynt. Det eneste som har skjedd, er naturligvis at bommene har kommet opp, men det er altså fremdeles fullt mulig å stanse dette prosjektet, for det er ikke tatt et spadetak foreløpig når det gjelder veiene. For øvrig mener jeg at hele problematikken er overdimensjonert. Det er ikke noe stort problem i Tønsberg. Det er ikke noe større problem i Tønsberg enn det er i andre byer av denne størrelsen. Vi har et lite rushtrafikkproblem, som alle byer har, en halvtime om morgenen og en halvtime om kvelden. Jeg bor i området og har vært bruker av denne veien i årevis ved at jeg har arbeidet på den andre siden av byen, har kjørt gjennom byen morgen og kveld – i årevis, som sagt. Jeg har for moro skyld tatt tiden jeg bruker, utenom direkte i rushtiden. Gjennom Tønsberg bruker man ganske nøyaktig 8 – åtte –minutter og her er vi i gang og skal bygge et veiprosjekt til milliarder av kroner, og som skal påføre befolkningen store – jeg vil påstå – lidelser, gjennom mange år. Kenneth Svendsen framla Fremskrittspartiets syn på saken på en utmerket måte, så jeg behøver ikke gjenta det. Men det er interessant at 80 pst. av befolkningen ikke vil ha denne veien, de vil ikke ha denne løsningen, for det er ikke det problemet som noen vil ha det til. Dette er godtgjort gjennom meningsmålinger, og det er helt klart og tydelig. Valgdeltakelsen gikk altså opp i Tønsberg-området med 20 pst. nettopp på grunn av dette prosjektet, og det er ganske bemerkelsesverdig. Bompartiene Høyre og Arbeiderpartiet led knusende nederlag. Jeg vil av beskjedenhet ikke nevne hva Fremskrittspartiet i disse kommunene fikk, men det var gedigne resultater. Men, merkelig nok, selv om befolkningen har en helt klar holdning til dette, så bryr altså ikke disse partiene seg om dette, og heller ikke statsråden. Snakk om respekt for lokaldemokrati og folkets mening! Nei, stopp hele prosjektet, lytt til befolkningen! Foreta en konsekvensutredning der man kanskje kan ta for seg bedre alternativer, og også kollektivtrafikken – den er nemlig glemt i stor grad i denne saken.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2003-12-18:
Statsråden sa at det ikke var noe nytt i saken. Av svaret på en av replikkene var det tydelig at hun oppfattet det slik at det var folk som hadde forandret mening. Slik er det jo ikke. Folkets mening har vært klar hele tiden, den har bare ikke kommet til uttrykk gjennom valg før nå i høst. Det er interessant å lese brevet fra statsråden til komiteen datert 9. desember. Jeg skal sitere noe som er blitt sitert opptil flere ganger før fra denne talerstolen i dag: «Dersom det åpnes for en praksis der nye kommunestyrer kan stoppe et allerede fattet stortingsvedtak som springer ut av et lokalt initiativ fra de gamle kommunestyrene i de samme kommunene, blir det vanskelig å fortsette bompengeordningene slik de praktiseres i dag.» Ja, hadde det vært så galt! Jeg synes i hvert fall ikke det. Jeg synes på en måte man her setter seg over de demokratiske prinsipper og snakker om mer byråkratiske systemer som man må ta vare på. Men det er jo ikke slik at noen ønsker å åpne for at kommunestyrene skal overprøve stortingsvedtak. Det er jo ikke det dette gjelder. Dette er et initiativ fra to stortingsrepresentanter som bl.a. ønsker å lytte til hva befolkningen i de berørte kommuner mener. Som sagt både i meningsmålinger og ikke minst nå i kommunevalget, hvor veipakken for første gang i valg var et reelt tema, kom det tydelig fram en aldeles massiv motstand mot hele prosjektet. Noen partier gikk fram, og noen gikk tilbake, og det hadde helt tydelig sammenheng med denne ene saken. Og, som nevnt av opptil flere talere, deltakelsen ved dette valget i Tønsberg var helt annerledes enn den var i resten av landet. Det hadde også sammenheng med denne saken – helt åpenbart. Velgerne gav klart uttrykk for at de ikke ønsket en mur av bomstasjoner rundt byen sin. Gjennom lokale initiativ er det kommet klart fram at et flertall ikke ser seg tjent med de veiene som inngår i veipakken, og det har blitt laget alternative løsninger som er rimeligere og mer skånsomme for miljø, kulturlandskap og kulturminner. Når velgerne i de berørte kommuner så tydelig har sagt sin mening, burde det være mulig å gjennomføre en midlertidig stans i prosjektet for å foreta en ny behandling i kommunestyrene og få tid til å foreta en konsekvensutredning av hele prosjektet.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2003-12-18:
Ærede president! Et par ganger til, så kan det hende man har lært navnet! Stortinget er i dag forelagt den lenge bebudede omkampen om Veipakke Tønsberg, eller Tønsbergpakka, som den kalles i denne saken. Ikke helt uventet må jeg få lov til å erklære meg helt enig med flertallet i samferdselskomiteen og med samferdselsministeren, som avviser en slik omkamp. Begrunnelsen som er gitt for å åpne for enda en runde med behandling av denne saken, holder rett og slett ikke mål, verken faglig eller politisk. Og selv om det kunne vært mye å si om representantene Kenneth Svendsens, Heidi Sørensens og Per Ove Widths historieskrivning, lar jeg det ligge her, i et treminuttersinnlegg. For oss med lokal tilknytning til Tønsberg-området er det ikke overraskende at SV er bekymret for miljøet, selv om de i prinsippet egentlig ikke er mot bomløsning. De vil jo egentlig ha bom, men altså ikke en ny vei. Litt verre er det for Fremskrittspartiet, som ønsker ny vei, men ikke bom. Deres plutselige omsorg for Ramsar-områdene er litt mer overraskende, spesielt når vi vet at partiet relativt nylig kjempet for å få plassert et stort hotell tett opp til naturreservatet på Ilene, der småbåthavnen for sikkerhets skyld var tegnet inn i de fredede våtmarksområdene. Enda verre blir det for Presterødkilen naturreservat, der Fremskrittspartiet nå aktivt kjemper for å få åpnet et område med lager- og kontorbygg, for full detaljhandel. Dette området ligger utenfor veitraseen, altså ut mot selve naturreservatet, og vil slik sett være en enda større trussel mot de 235 registrerte fugleartene som Fremskrittspartiet nå er bekymret for. All honnør til fylkesmannens miljøvernavdeling i Vestfold, som i en meget tidlig fase av prosjektet satte Ramsar-områdene på kartet, og som fra første møte i samarbeidsgruppen gjorde det helt klart hvilke rammer prosjektet kunne forholde seg til. Det er også skjedd, i et tett og godt samarbeid mellom de berørte kommuner, fylkeskommunen, fylkesmannen og Statens vegvesen. Det begynner jo å bli på tide å konkludere endelig for denne første etappen av Veipakke Tønsberg. Et flertall i kommunestyrene på Tjøme, på Nøtterøy og i Tønsberg samt i Vestfold fylkesting – og tidligere i år også et stort flertall her i Stortinget – har jo etter mer enn 25 års diskusjon endelig klart å konkludere. En løsning er valgt, og byggingen er nå i gang. Og som Dokument nr. 8:15 veldig klart illustrerer, det er ikke noe samlet alternativ til det som allerede er vedtatt av et stort flertall her i Stortinget. Derimot finnes det veldig mange hyllemeter med alternativer og planer fra 25 år med planlegging. I tillegg har en lokal aksjonsgruppe nå lagt frem forslag til nye traseer, som til alt overmål også er tenkt bomfinansiert. Nå er vi i mål med første runde. Så får vi bygge første delen av det nye veisystemet ferdig. Det vil virkelig være bra for miljøet i Tønsberg, for bokvaliteten i sentrum, for trafikksikkerheten og for et næringsliv med et stadig voksende transportbehov.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Vi kjenner sjølsagt til de tallene som blir referert i forhold til landet som helhet, men det dette handler om, er at det er deler av landet som taper. Det vi i Senterpartiet ikke kan forstå, er at omstillinger skal gjøres på en slik måte at det alltid blir distriktene som taper. Posten har klart uttalt at det de forholder seg til, er et krav om økonomisk avkastning på godt og vel 10 pst. Av den grunn er målet for Posten å kunne drive med overskudd og tjene penger på de tjenestene som leveres. Dersom en tar utgangspunkt i de store byene og i sentrale strøk av landet, vil det sjølsagt kunne være mulig å drive butikk på en slik måte at det blir lønnsomt. Men det vil aldri bli lønnsomt å levere post og andre tjenester til alle steder i landet og med samme tilbud til alle. De endringer som er gjort innen Posten de senere årene, og de som er varslet i kommende periode, vil sannsynligvis ikke ha store virkninger for dem som bor i byene. Det kan til og med bli bedre, som statsråden sier. Det vil ikke bli dårligere, og det kan til og med bli bedre, på det sentrale Østlandet. Det som er verdt å merke seg, er at de som bor i områder av landet som ikke har mulighet til å dra nytte av den markedstilnærmingen som det legges opp til i Posten, vil tape. Senterpartiet mener at Posten er en viktig brikke i den infrastrukturen som skal til for at Norge kan opprettholde det samfunnet som vi kjenner, og som mange av oss er så glad i, i forhold til at vi har spredt bosetting og attraktive lokalsamfunn rundt omkring i hele landet. Jeg må også få minne om at sentralisering betyr at man taper i begge ender. Man taper der folk flytter fra, og man taper der folk flytter til. Jeg registrerer med tilfredshet at statsråden nå uttrykker bekymring for det som skjer i Finnmark. Mitt spørsmål til statsråden vil være: Betyr det at hun også vil endre målsettingene slik at de blir brutt ned på fylker, og kan vi være sikre på at vi har en oversikt over hva som til enhver tid er situasjonen for leveringsdyktighet i de ulike fylker? Når det gjelder lokalavisene, må jeg si jeg er svært forundret over at en statsråd fra Venstre overhodet ikke lar seg bekymre over at den regjeringa hun nå sitter i, kan være med og legge grunnlaget for å «drepe» massevis av lokalaviser og nr. 2-aviser.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-18:
Jeg takker for debatten. Representanten Ballo gav nå en god oppsummering av det som har vært substansen i debatten. Jeg registrerer at vi har alliansepartnere i forhold til å følge opp videre, noe vi sjølsagt vil. Jeg konstaterer at Høyre som vanlig mener at Senterpartiet lukker øynene for framtida når vi påpeker at det faktisk kan skapes noen skjevheter gjennom Høyres politikk og gjennom ren markedstilpasning. Men det er vi vant til å høre. Og du slette tid, Høyre gjør det jammen enkelt for seg sjøl. Når Senterpartiet vil følge opp i Stortinget, vil vi sjølsagt gjøre det i forbindelse med postmeldingen, som vi også er så heldige å ha saksordføreren for. Vi vil vurdere om det skal fremmes Dokument nr.8-forslag. Det som vi er opptatt av, er at konsesjonsvilkårene må strammes inn på en del punkter. Det må være slik at vi har oversikt over hvilket posttilbud vi har i de ulike delene av landet, at det er sammenlignbart, og at tilbudet er likeverdig. Det skulle da bare mangle at vi ikke skulle ha oversikt over det. Og vi trenger definitivt å ha spesialordninger for aviser og blader. Så vil det sjølsagt også være slik at hvis vi strammer inn på konsesjonsvilkårene, må vi nok renonsere litt på kravene til avkastning. Men hvorfor i all verden skal vi kreve 10,8 pst. i avkastning på tjenester som det er så opplagt skal ligge i bunnen for samfunnet vårt? Så må jeg til slutt få komme innom avisene, igjen. Jeg hører at samferdselsministeren mener at Posten ikke skal ha noe kulturpolitisk ansvar. Ålreit, da, ålreit! Men da hadde jeg faktisk forventet at samferdselsministeren hadde hatt med seg en liten hilsen fra kulturministeren, som faktisk hadde vært opptatt av de kulturpolitiske sidene ved dette. Men det har altså ikke kommet ett eneste signal fra regjeringshold om det. Jeg håper inderlig at det vil komme nye signaler, og at Kristelig Folkepartis folk her i salen kan bidra til det. Men jeg har altså ikke hørt ett positivt signal fra Regjeringen når det gjelder at man ønsker å legge inn ordninger som sikrer at lokalavisene ikke utsettes for ytterligere press, og med den konsekvens at det blir store reduksjoner. Så til Finnmark. Det er bra at statsråden vil se på situasjonen i Finnmark. Men jeg har ikke hørt at statsråden har sagt noe om hva hun har tenkt å gjøre i forhold til Finnmark. Det ville jeg være svært glad for å få noen signaler om på slutten av debatten.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-18:
Og Senterpartiet!
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-12-18:
Jeg synes representanten Åslaug Haga tar opp en svært viktig problemstilling i sin interpellasjon her i dag. Jeg kan si at jeg slutter meg fullt og helt til en del av bekymringen rundt situasjonen i Posten. Posten er en utrolig viktig sak i vårt langstrakte land. Vi i Arbeiderpartiet er urolige over situasjonen rundt omstillingsprosessen i Posten. Vi varslet senest i budsjettbehandlingen at vi ville komme tilbake til denne krevende prosessen i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 11, om virksomheten i Posten Norge AS. I tillegg er vi, på lik linje med interpellanten, bekymret for vilkårene til lokalavisene etter takstøkningen i Posten. Vi hører allerede historier som kan tyde på at det kan ende med avisdød i distriktene hvis ingenting gjøres. Det er viktig at vi klarer å opprettholde det mangfoldet av lokalaviser og blader vi har i dag. Norge har et av Europas mest avislesende folk. Det bør vi fortsatt ha som mål å være, og derfor er det viktig at tilgangen er enkel, og at mangfoldet opprettholdes. Nettopp derfor har vi også i merknader i forbindelse med årets budsjettbehandling bedt Samferdselsdepartementet i samarbeid med Kulturdepartementet om å søke å finne løsninger som hindrer en mulig avisdød. Enten dette gjøres gjennom offentlig innkjøp eller gjennom kompensasjon i pressestøtten, er det viktig at man finner en løsning som ikke svekker Posten. Jeg minner om at jeg også under behandlingen av budsjettet for 2003 pekte på faren for at Posten nærmer seg en smertegrense for hva som er økonomisk forsvarlig. Dette gir seg utslag i flere ting. Det er viktig med forebyggende arbeid og iverksetting av tiltak i hele konsernet for å få ned sykefraværet og antall uføretrygdede i framtiden. Jeg må si at der har det vært en eksplosjon i forbindelse med omstillingsprosessen. Her har vi også en viktig jobb framover. Det arbeidet som skal skje i forbindelse med St.meld. nr. 11, blir derfor særdeles viktig. Arbeiderpartiet frykter fortsatt sterkt at Posten som bedrift nærmer seg, som jeg har sagt tidligere, smertegrensen for hva som er økonomisk forsvarlig. Det tror jeg også at mange i denne salen er enig i. Da blir det også viktig at vi finner gode løsninger for framtiden.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-12-18:
Kristelig Folkeparti er, i likhet med representanten Åslaug Haga og Senterpartiet, svært opptatt av at Posten skal ha et samfunnsansvar utover det som er vanlig for de fleste bedrifter, og mener det har stor betydning at Postens tjenestetilbud er av høy kvalitet i alle deler av landet. Jeg oppfattet ikke at Senterpartiet er imot omstilling i Posten, men de ønsker å senke tempoet, slik jeg opplever det. Men problemet er at mens Senterpartiet senker tempoet, er det stor fare for at Posten taper markedsandeler, og så oppnår en det motsatte av det en opprinnelig ønsket. Omstillingen kan være smertefull, og det har i aller høyeste grad vært tilfellet for Posten. Mange ansatte i Posten har blitt berørt, og flere vil dessverre bli berørt i årene som kommer. Men disse omstillingene har vært viktige for å sikre en nødvendig modernisering av Posten. Jeg merket meg spesielt at de postansattes organisasjon i høringen i går støttet omstillingen i Posten, men stilte klare krav til det ansvaret vi har for kjøp av tjenester. Samtidig gav de uttrykk for at Posten må få reell mulighet til å konkurrere i det frie markedet som kommer. Vi kan ikke lukke øynene for at vi står foran en full liberalisering av postmarkedet i Europa, og dette må Posten få lov til å forberede seg på å kunne konkurrere i. Omstillingene gjør at Posten på en bedre måte kan møte de store utfordringene som Posten står overfor. Vi kjøper i dag tjenester av Posten for 300 mill. kr. Her har vi et reelt ansvar som stortingsrepresentanter for å sørge for at vi kjøper tjenester, slik at vi kan få et likeverdig tilbud i hele landet. Det kan se ut som om det hevdes her at alt var bedre før. Jeg er glad for at ministeren viser til at det har skjedd en utvikling ved hjelp av omstilling i Posten som gjør at situasjonen i dag faktisk er bedre enn den har vært på lenge. Men også i Kristelig Folkeparti er vi sterkt opptatt av den utvikingen som har skjedd i Finnmark, og jeg er glad for at ministeren har tatt fatt i den saken og ønsker å gjøre noe med den. Til slutt kort om portoøkningen når det gjelder lokalaviser. Den ser vi også på som sterkt bekymringsfull. Men vi vil understreke at først og fremst er avisproduksjonen en kultursak, og for Kristelig Folkeparti blir det viktig å legge til rette for kompensasjon for dette over Kulturdepartementets budsjett.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-12-18:
Etter å ha hørt interpellantens innlegg, lurer jeg ærlig talt på hva som er hensikten med hele interpellasjonen, annet enn å presentere en masse sterke adjektiver og påstander i den reneste hersketeknikks ånd. Jeg hører ikke at det her er presentert et eneste forslag til løsning. Her spres det ut sterke adjektiver og påstander som at Regjeringen legger bort alle kulturpolitiske hensyn. Viktige samfunnstjenester synes å være irrelevante, påstår interpellanten. Videre: Alltid blir Distrikts-Norge taperne. Og: Samfunnsansvar er totalt fraværende. Man går egentlig ganske langt i å beskrive en virkelighet som jeg ikke tror folk som bor på landsbygda i Distrikts-Norge, i det hele tatt kjenner seg igjen i. Når jeg tar fatt i dette, er det ikke for unnslå det faktum at det er store utfordringer innenfor kommunikasjon og transport som ligger foran oss. Men vi løser ikke disse utfordringene ved å skru tiden tilbake. Vi må legge vekt på forhold som går på at det faktisk også skjer ting innenfor disse tjenestene som det er positivt å ta med. Blant annet ser vi at nærbutikkene får et økt ansvar for distribusjonen. Man får nye tjenester. Det blir dermed skapt et rom for å bevare nærbutikkene også rundt omkring. De får ansvar for distribusjon og andre posttjenester, for medisinutsalg osv., som er med på å bidra til å styrke og øke bosettingen i Distrikts-Norge. Det er faktisk ikke slik at det er Posten rundt omkring som har ansvaret for avisdistribusjonen. Det er faktisk ikke slik at liberalisering fører til tilbakegang og stagnasjon, til prisøkning osv. Det er faktisk det stikk motsatte som er tilfellet. Derfor er ikke dette et bidrag til å styrke kommunikasjonstilbudet, tjenestetilbudet for Distrikts-Norge. Det er ikke noe annet enn et bidrag til å gi Posten Norge en forferdelig dårlig markedsføring. Jeg synes man skal holde seg for god til å presentere et bilde av at alt bare er elendighet, at man klistrer elendighetsvignetten rundt Distrikts-Norge. For på mange, mange områder har Posten et godt tilbud, og de gjør en god jobb. Men på noen områder har faktisk teknologi og utvikling brakt – heldigvis – nasjonen i en annen retning, opp og fram, noe som har gjort at ting kan løses og blir løst med andre og nye metoder enn det som er bidraget i dag. Dette har ikke vært annet enn et negativt bidrag til Distrikts-Norge og en forferdelig dårlig reklame for Posten Norge, som Posten i disse meget anstrengende førjulstider burde vært spart for.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-12-18:
Jeg skal være relativt kort. Som innstillingen viser, vil ikke Arbeiderpartiet motsette seg utskillelsen av Agri fra Norsk Hydro som et eget børsnotert selskap, men jeg skal innrømme at vi har hatt vanskeligheter med forslaget om at staten skal eie ned mot 33,4 pst. av aksjene i Agri etter utskillelsen og børsnoteringen. Vi ønsket at staten skulle unngå å havne i en minimumsposisjon i et så stort og strategisk viktig selskap. Bakgrunnen for vårt standpunkt finner en å lese i innstillingen til eierskapsmeldingen som Stortinget behandlet våren 2002, der vi sa følgende: «Ved berre å eiga 1/3 av aksjane i eit selskap, vil staten lett koma i ein pressa situasjon dersom dei andre eigarane samlar seg. Eit døme på ein slik situasjon kan vera eit bod på heile selskapet. Dersom staten berre eig minimum av det ein treng for å ha negativ kontroll, vil ein også vera forhindra frå å nytta aksjane til å handla med.Desse medlemene meiner at ein i denne type selskap difor bør ha ein buffer. Denne bør vera på minst 10 pst. Det vil seie at staten ikkje bør eiga mindre enn 44 pst. i strategisk viktige selskap. Desse medlemene er generelt skeptisk til nye fullmakter til nedsalg, men vil opna for redusert statleg eigardel som fylgje av samanslåingar og oppkjøp.» Til tross for disse merknadene og til tross for vår skepsis til at staten nå havner i en minimumsposisjon, vil vi, som jeg sa, ikke motsette oss utskillelse, for at vi ikke skal ødelegge prosessen for Hydro. Vi har i stedet valgt å sette fram et forslag om at staten bør øke eierandelene på sikt til ca. 44 pst. Vi mener også at dersom det blir gjennomført emisjoner i Agri, skal staten benytte sin fortrinnsrett til tegning i så stor utstrekning som mulig. Dette er vår begrunnelse for forslaget som vi har lagt inn, og med dette tar jeg opp Arbeiderpartiets forslag.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-12-18:
Nå sa presidenten det jeg hadde tenkt å si. Det er ganske forunderlig at en statsråd kommer med så sterk kritikk av at en person ikke er til stede, når han ikke sjekker hva årsaken er til at vedkommende ikke er til stede. Det kunne statsråden ha spurt oss andre fra Arbeiderpartiet om. Jeg synes at statsråden skal be komiteens leder om unnskyldning.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-12-18:
Arbeiderpartiet vil subsidiært stemme for forslag nr. 3.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-18:
SV er et parti som ønsker et sterkt statlig eierskap i en del av våre lokomotiv i næringslivet, som Statoil, Hydro og Telenor – for å nevne de aller fremste. Vi mener faktisk at statlig eierskap er viktig av minst to grunner. For det første er det viktig fordi det gir staten inntekter. Disse selskapene tjener gode penger. Derfor er det viktig å eie dem. For det andre har man styring over en del strategiske valg, bl.a. i forhold til aktiviteter og hvilke veivalg som gjøres. Vi tror heller ikke at staten er noen dårlig eier. Staten er i mange sammenhenger en veldig god eier. Et eksempel på det er det administrerende direktør Korssjøen i Kongsberg Gruppen sa da vi hadde høring om eierskapsmeldingen. Han sa at hadde det ikke vært for det statlige eierskapet, hadde han ikke visst hvordan det hadde gått med Kongsberg Gruppen i den krevende prosessen som de har vært igjennom, og som har ført til at de i dag er en suksessbedrift. Derfor tror jeg at statlig eierskap er viktig, særlig på de områdene som jeg nevnte tidligere i mitt innlegg. Hos oss var det litt tvil om hva vi skulle gjøre med forslaget som går på å skille ut den agrare delen i et eget selskap. Kunstgjødsel, som man har drevet med i mange år, var selve starten på Hydros historie. Mange av oss er usikre på om det er rett at man i Hydro skal gå ned fra tre solide bein til to solide bein. Vi vet at det også går litt i bølger når det gjelder hva som er strategisk rett. Men når styret har bedt om lov til å skille ut den agrare delen fra resten av Hydro, har vi landet på at vi støtter det. Vi regner med at det er gjort et så grundig arbeid at man mener at det er det beste for selskapet og det beste for de arbeidsplassene som selskapet skal bidra til. Derimot kan ikke SV være med på å støtte at vi skal gå ned fra dagens eierandel på ca. 44 pst. til 34 pst. Det er begrunnet med at vi ikke ønsker å svekke det statlige eierskapet. Vi er klar over at hvis man har 34 pst., har man i forhold til beslutninger for så vidt akkurat den samme innflytelse som om andelen er på 44 pst. Men det handler også om at vi ønsker å ha en størst mulig statlig eierandel i disse viktige lokomotivene, som Hydro er ett av. Jeg ønsker å ta opp det forslaget som SV og Senterpartiet har fremmet.