Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
På en historisk dag som denne, når vi reviderer og forbedrer likestillingsloven etter over 20 år, er det viktig ikke å glemme hva den har betydd, og hva den kommer til å bety i framtida. Men debatten om likestillingsloven viser også at vi har et stykke igjen å gå. Hva er det som får en norsk redaktør til å latterliggjøre tanken om kvotering av kvinner til styrer og råd, og direktører til å snakke om fall i aksjekursen? Hva er det som får enkelte unge kvinner til å utbryte at problematikken er uaktuell? Jo, det er ordet «likestilling». La oss slå det fast en gang for alle: Likestilling er absolutt fortsatt et viktig tema i dagens Norge. For hvordan skal vi ellers få tatt i bruk alle de ressursene som kvinner representerer? Og hvorfor skal ikke disse ressursene og disse kvinnene belønnes på samme måte som menn? Vi har hvilt lenge på våre laurbær. Vi ble kanskje verdensmester i formell likestilling for 20 år siden, men vi er ikke verdensmester i reell likestilling. Vi vil ha en likestillingslov som krever at viktige instanser i samfunnet, ikke minst næringslivet og arbeidslivets organisasjoner, tar et økt ansvar. Likestillingsloven skal gi rett og mulighet for den enkelte til å utfolde sine evner, uavhengig av kjønn. Det er det vi har fått til i den nye loven som arbeiderpartiregjeringen la fram forslag om. Mange tror at vi i 2002, i et moderne, såkalt likestillingssamfunn, har likelønn. Men mer enn 20 år etter at det ble forbudt, er det fortsatt slik at kjønn bestemmer lønn. I privat tjenesteyting, f.eks. i banktjenesten, har kvinner 82 pst. av menns lønn. Skoleverket er best. Her er kvinners andel 93,8 pst. Den reviderte loven gir adgang til å sammenligne lønn på tvers av faggrenser og tariffavtaler. Kvinner og menn tar fortsatt forskjellig utdanning og arbeider på forskjellige områder og i ulike sektorer, selv med lik utdanning. Dersom man ved en sammenligning kommer fram til at arbeidene er av lik verdi selv om de i det ytre er ulike, skal de lønnes likt. Det betyr at vi nå kan sammenligne forholdsvis ulikt arbeid. Det skal ikke lenger være noe hinder for at en kvinne som f.eks. er sykepleier, kan få vurdert sin lønn opp mot en mannlig ingeniørs lønn i samme virksomhet, f.eks. innen en kommune. Det ble også foreslått av Stoltenberg-regjeringen å styrke forbudet mot forskjellsbehandling i forbindelse med bruk av permisjonsrettigheter for å styrke vernet for menn i forhold til fødselspermisjon. Bestemmelsen vil bidra til å styrke menns posisjon i forhold til arbeidsgivere som har liten forståelse når far ønsker å benytte seg av sin lovfestede rett til fedrekvoten, og til permisjon i to uker etter fødselen. Vi vet at det er kun 6 pst. kvinner i styrer og råd i Norge, og fremdeles har næringslivets ledende storbedrifter kun 6 pst. kvinner i ledende stillinger. Kvinnene har økt sin kompetanse og er på lik linje med menn når det gjelder høyere utdanning. Arbeiderpartiet går derfor inn for 40 pst. kjønnskvotering i bedriftsstyrene. I et samfunn hvor markedskreftene kanskje har fått større plass enn tidligere, er det enda viktigere at også kvinner er godt representert der makten ligger i de ulike styrene og bedriftene. I 1981 ble Gro Harlem Brundtland vår første kvinnelige statsminister, og samme år innførte hun også en bestemmelse om kjønnskvotering i offentlige styrer og råd. Det er 20 år siden. Var det noen som sa at vi er på etterskudd? Likestillingsarbeidet må ikke bare styrkes, det må styres. Ansvaret for å fremme likestilling skal ikke bare gjelde for det offentlige som i dag, Regjeringen foreslår at det lovfestes en plikt til å arbeide for og legge til rette for likestilling i hele samfunns- og arbeidslivet. Likestillingsloven gjelder alle, ikke bare noen få utvalgte. Men selv om vi arbeider for å utvide likestillingsrettighetene til å gjelde også i det private, må også det offentlige ta sitt ansvar. I enkelte sektorer skjer det at vi også der henger etter. Utdanningssektoren er en slik sektor. Av antallet professorer og folk i ledende stillinger i universitetsmiljøene utgjør nesten 90 pst. menn, kun 11 pst. er kvinner. Her må vi ha en aktiv politikk. Jeg er glad for at den nye regjeringen følger opp de kvoteringsordningene som vi innførte, og jeg håper at de vinner den kampen de tar med ESA og EU-regelverket på det området. Det er meningsløst hvis det regelverket skal hindre oss i en aktiv likestillingspolitikk. Til slutt syns jeg det nå er på tide å vedta at likestillingsloven også skal gjelde for Den norske kirke. Kirkemøtet har slått fast at likestilling er i tråd med god kristen etikk. Da er det helt uforståelig at et parti som Kristelig Folkeparti går mot å lovfeste det som er Kirkerådets syn på hva som er god kristen etikk. Jeg tar opp forslagene fra Arbeiderpartiet.