trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-03-07:
Jeg takker igjen for tilleggssvaret, som jeg synes var tilfredsstillende og fint. Jeg håper at departementet fortsatt vil være en aktiv pådriver på dette området. Jeg vil også vise til at Øyer ungdomsskole faktisk fikk Oppland fylkeskommunes opplæringspris for sitt prosjekt, og jeg vil ha gleden av å gi en brosjyre til statsråden på et senere tidspunkt. Et annet aspekt ved dette er: Det er ikke så veldig stor pågang for å bli rådgiver. Hva kan vi gjøre med det? I sin tid tok jeg initiativ til en halvårsutdanning på dette området. Da viste det seg at en del lærere fikk fri og fikk tatt dette som deltidsstudium, men mange kommuner sa nei til å legge til rette for det. Hva kan statsråden gjøre for å stimulere til etter- og videreutdanning for lærere som ønsker å gå inn i denne viktige posisjonen? Og er statsråden også villig til å vurdere kompensasjon i form av noe høyere lønn for lærere som velger dette?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Både departementet og Stortinget har vært opptatt av å bedre skolenes utdannings- og yrkesveiledning, senest i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 32 for 1998-99 om videregående opplæring og komiteens behandling av Innst. S. nr. 246 for 1998-99. I St.meld. nr. 32 ble ulike tiltak skissert. Komiteen fulgte opp dette og bad om at det ble igangsatt et prøveprosjekt med å skille rådgivningsfunksjonen i en sosialpedagogisk del og en utdannings- og veiledningsdel. Prosjekt «Delt rådgivningstjeneste» ble igangsatt 1. august 2000 og skal holde fram til 1. august 2003. Fire fylker deltar i prosjektet: Oslo, Akershus, Oppland og Rogaland. Det er Læringssenteret som har fått ansvar for å gjennomføre prosjektet. Målet for prosjektet er å styrke utdannings- og yrkesveiledningen gjennom forsøk med delt rådgivningstjeneste, slik at elever i grunnskole og videregående opplæring settes bedre i stand til å foreta bevisste utdanningsvalg, uten at den sosialpedagogiske rådgivningen svekkes. Det vil bl.a. bli utviklet, prøvd ut og vurdert ulike modeller for organisering av rådgivningstjenesten ved skolene. Videre vil prosjektet se nærmere på ulike lokale og regionale samarbeidsmodeller, nettverk og rutiner for utveksling av kompetanse og modeller for samarbeid mellom skole, arbeidsliv og aktuelle instanser i regionen. Statens utdanningskontorer i prosjektfylkene koordinerer arbeidet og har utarbeidet egne prosjektbeskrivelser. Arbeidet med å utforme og implementere de ulike tiltakene er i gang på alle nivå i prosjektet. Startkonferanse for prosjektet ble holdt 7. og 8. februar 2001, så det er ikke så lenge siden vi kom i gang. SINTEF Teknologiledelse IFIM har fått i oppdrag å evaluere prosjektet underveis og foreta en sluttevaluering ved prosjektslutt. Med basis i råd fra Læringssenteret vil jeg vurdere om det kan være aktuelt å iverksette eventuelle tiltak allerede underveis i prosjektet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Jeg deler representanten Tingelstads bekymring over en eventuell mangel på kompetanse innenfor ulike felt. Det er viktig at vi klarer å rekruttere godt til yrkesfagene. Jeg er helt overbevist om at en god yrkes- og studieveiledning er nøkkelen til det. Der tror jeg vi har mye å gjøre, og jeg tror dette prosjektet kan lære oss mye. Jeg kjenner ikke til hva som konkret har skjedd i Øyer, men det høres spennende ut. Jeg vet at det skjer mye spennende rundt omkring i Skole-Norge som vi må lære av. Et mål som vi må være opptatt av, er også å få til en bedre likestilling, en bedre kjønnsbalanse i de ulike yrkesvalgene. God rådgivningstjeneste, god studieveiledning og en nær kontakt mellom skole og yrkesliv tror jeg er noe som kan bidra til å bringe likestillingspolitikken et langt steg framover. Det er mange mål her som er avhengig av en god yrkes- og studieveiledning, i tillegg til at det kan redusere feilvalg og gjøre at vi bruker skoleressursene og utdanningsressursene våre på en mye bedre måte.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Det er avgjørende viktig at de som har ansvaret for rådgivningstjenesten på den enkelte skole og i den enkelte kommune, har den kompetansen som er nødvendig. Nå tror jeg det har skjedd ganske mye med det, og sikkert også etter representanten Tingelstads påtrykk. Det er ikke sånn som det kanskje var i gamle dager, at den læreren som ønsket det og tok det på seg, var rådgiver. Nå har man kommet langt i å utvikle spesiell kompetanse på dette området. Men det kan godt hende at vi må gjøre mer. Jeg tror ikke vi skal gå inn i noen lønnsdiskusjon for ulike grupper i skolen fra Stortingets talerstol, men jeg tror det vesentligste er at man har rådgivere som er i stand til å knytte skolen og det lokale næringsliv og arbeidsliv sammen. For jeg tror uansett at man aldri kommer i den situasjon at en rådgiver kjenner hele yrkesspekteret og arbeidsbehovet i lokalmiljøet. Det viktigste er å knytte elever sammen med det arbeidslivet og næringslivet og den tjenesteproduksjonen de skal ut i etterpå, slik at man får en innsikt i de ulike yrkes- og karrieremulighetene man har.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Det er et ansvar for foreldre med barn i grunnskolealder som velger å bosette seg i utviklingsland i en periode, å forsikre seg om at barna får opplæring under forhold som foreldrene anser som gode for dem. Den norske stat bidrar likevel på forskjellige måter til at barn med foreldre i utviklingsland får et forsvarlig skoleopplegg. Privatskoleloven har en eksplisitt lovbestemmelse om godkjenning av norske skoler i utlandet. Disse skolene, med unntak av tre norske avdelinger ved internasjonale skoler, følger norske offentlige planer. Departementet yter tilskudd til en rekke slike skoler både i og utenfor Europa. Videre kan norske statsborgere som er elever ved utenlandske eller internasjonale grunnskoler i Norge eller utlandet, få tilskudd til kompletterende undervisning på tre fagområder: norsk, kunnskap om det norske samfunnet og kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering. Dette tilskuddet blir gitt i samsvar med privatskoleloven og kan i visse tilfeller også bli gitt til EØS-borgere. Det er om lag 1 700 elever hvert år som mottar støtte til kompletterende undervisning. De som får tilskudd til kompletterende undervisning, forutsettes å få sin skolegang i en utenlandsk eller internasjonal skole. Kompletterende undervisning har som hensikt å gi barn som går på utenlandske eller internasjonale skoler, kunnskap om norske forhold innenfor de nevnte fagene, slik at en senere integrering i norsk skole kan skje på en enklest mulig måte. Norsk nettskole gir et tilbud om grunnskoleundervisning innenfor norsk, kunnskap om det norske samfunnet og kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering for norske elever i utlandet. Tilbudet omfatter klassetrinnene fra 5. til og med 10. klasse og retter seg primært mot barn av ansatte i utenrikstjenesten, ansatte i internasjonale virksomheter og misjonsorganisasjoner. Siden 1998 har Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet gitt ca. 2 mill. kr i støtte til Norsk nettskole for å vinne erfaringer med nettbasert grunnskoleundervisning. Hvis erfaringene fra dette prosjektet er gode, vil jeg på noe sikt vurdere mulighetene for å utvide den nettbaserte opplæringen. Jeg tror utviklingen av slike nettbaserte opplegg vil kunne være et alternativ som vil bistå foreldrene på en enda bedre måte enn i dag.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Det kan det kanskje. Jeg vil tro at det jeg sa i mitt første svar om økt bruk av nettbasert læring, kan være en slik løsning. Nå er vi jo klar over at det er ikke alle plasser hvor misjonsorganisasjonene arbeider, at nettilknytningen er den beste, men også der kommer det etter hvert ny teknologi som gjør at det kan være en mulighet, og dermed at man kan få en mer individuelt tilrettelagt undervisning, selv om man da ikke er i et miljø med flere norske barn eller kanskje andre internasjonale grupper som kan gå sammen om en skole. Men vi har jo forholdsvis store utfordringer her hjemme når det gjelder å få til en desentralisert skolestruktur. Det legges ned grendeskoler, det legges ned skoler fordi det blir for få elever, og da er det ikke rart at vi heller ikke klarer å få til en tilsvarende spredt skolestruktur for alle de norske barna vi har ute i verden. Det blir gjerne sånn at det er noen få norske barn på et sted, og da må man finne løsninger for hvert enkelt tilfelle. Det vil sikkert være et mangfold av løsninger som må brukes.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Jeg har ikke mulighet til fra talerstolen å kommentere den konkrete søknaden som representanten Skarbøvik viste til. Det får vi eventuelt komme tilbake til ved en annen anledning. Det er ikke mulig i denne omgangen å ta den enkeltsaken over bordet. Men rent generelt tror jeg ikke det er noen uenighet om at også norske barn i utlandet bør få mulighet til å tilegne seg grunnleggende ferdigheter og kunnskaper som gjør at integreringen i norsk skole når de kommer tilbake,blir best mulig. Men det er klart at vi har utfordringer i forhold til den spredte bosettingen som disse barna naturlig nok har, og de ulike situasjonene som er i det nærmiljøet de er i. Så her må vi bare se på de søknadene vi får, behandle dem enkeltvis og se på hvilke muligheter som fins i hvert enkelt tilfelle. Men også foreldrene til disse barna og de organisasjonene som de jobber for, må gjøre en betydelig innsats for å få dette til å fungere.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
La meg først få avklare hva som ligger i begrepet «særløp». Særløp gjelder for enkelte spesielle og særlig små fag. I disse fagene tegner elevene en lærekontrakt etter grunnkurs. Vi har i alt 28 lærefag som følger særløpsmodellen. Det er bl.a. gipsmakerfaget, gravørfaget, forgyllerfaget, garverifaget, glassfaget, kurvmakerfaget og tredreierfaget. Hvilke lærefag som skal ha særløp som opplæringsmodell, er fastsatt etter råd fra partene i arbeidslivet. Alle særløp er bekjentgjort i rundskriv fra departementet. I tillegg gir hver fylkeskommune informasjon om særløp i egne opplæringskataloger. Dette er helt ordinære tilbud som elevene står fritt til å søke. Etter Stortingets behandling av St. meld. nr. 32 for 1998-99 og Innst. S. nr. 246 for 1998-99 har departementet arbeidet med strukturen for videregående opplæring. Rådet for fagopplæring i arbeidslivet, RFA, bistår departementet i koordineringen av dette arbeidet i forhold til opplæringsrådene. Innen 1. juni skal departementet få råd fra RFA om hvordan en forenklet struktur for videregående opplæring bør være. I dette arbeidet inngår også vurdering av særløp. Når det gjelder fleksibilitet i forhold til den pedagogiske og organisatoriske tilretteleggingen av opplæringen for elevene, vil jeg først vise til Forskrift til opplæringsloven. Her gis det adgang for elever som er særlig lite skolemotiverte, til å inngå lærekontrakt, slik at hele opplæringen foregår i bedrift. Dette skjer etter sakkyndig vurdering. Begrunnelsen for å kreve sakkyndig vurdering er at den teoretiske opplæringen er samlet på grunnkurs og VKI. Denne opplæringen egner seg best for opplæring i skole, og lærebedriftene er vanligvis ikke i stand til å gi opplæringen. Like viktig er prosjektet «Differensiering og tilrettelegging i videregående opplæring». Prosjektets hovedmål er å finne fram til arbeidsmåter som bidrar til at den enkelte elev i størst mulig grad får en opplæring som er tilpasset hans eller hennes forutsetninger og behov. For å realisere dette målet er det iverksatt mer enn 1 000 ulike prosjekter rettet mot pedagogiske og organisatoriske forhold. Som eksempel vil jeg nevne integrering av teori og praksis, yrkesretting av felles allmenne fag, utprøving av nye vurderingsformer, samarbeid med lokalt arbeidsliv og endringer av organisatoriske forhold som arbeidsdeling, arbeidstid og fleksible timeplaner. Alle fylkeskommuner og skoler er involvert i prosjektet, og fra statlig nivå satses det 30–40 mill. kr årlig, i tillegg til fylkeskommunens egeninnsats.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Det er viktig å holde tunga rett i munnen og klare å skille mellom to ulike ting. På den ene siden har vi særløp, som er en spesiell ordning som gjelder noen få spesielle og små fag. Det er én ordning. Så har vi spørsmålet om tilrettelegging for den enkelte elev eller lærling, og særlig dem som Rolf Reikvam tar opp, som er skoletrøtte, og hvor den vanlige skolesituasjonen ikke passer så godt. Det virker som om SV blander dette litt sammen. Blant annet kan vi se det i det forslaget som Sosialistisk Venstreparti reiste i Stortinget 6. oktober 1999, hvor man bad «Regjeringen legge til rette for … flere særløp for å ta vare på små fag» og – som man legger til – «ungdom som trenger en annen kombinasjon av praksis og teori for å nå frem til fagbrev/annen kompetanse», og da tilrettelegging, som representanten Reikvam snakker om. Vi må holde de to tingene atskilt. En ting er særløpene, som skal ta vare på små fag. Så har vi differensieringen og tilretteleggingen, som også kan gjelde de fagene, men som bør gjelde flere fag også, på grunn av elevenes spesielle læringssituasjon.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Jeg er glad for at vi kanskje har fått ryddet begrepet «særløp» ut av verden. Det gjelder helt ordinære lærlinger uten spesielle teoriproblemer eller tilpasningsproblemer, eller som er skoletrøtte. Dette er folk som tar helt ordinære fag, men på en spesiell måte, fordi fagene er så små og særskilte. Da har vi ryddet det av veien. Så kan vi snakke om det som er det store prosjektet, «Differensiering og tilrettelegging i videregående opplæring». Jeg er ikke enig i representantens beskrivelse, at vi tar lett på det. Tvert imot bevilger vi 30–40 mill. kr årlig til det prosjektet, og vi har over tusen ulike prosjekt for å se på mulige tilpasninger. Og her er det ikke snakk om at enten tar man en yrkesutdanning på vanlig måte – først i skole, så i lære – eller så går man i et særløp hvor alt foregår i bedrift. Her fins det nærmest en glidende skala fra skole til lærebedrift. Kanskje kan man gå mer i bedriften, men fortsatt ha en del teori i skolen, kanskje kan man ha mindre ut fra ulike fag og ulike behov hos den enkelte elev. Jeg tror heller ikke man skal undervurdere de skoletrøtte elevenes mulighet og evne også til å tilegne seg teorikunnskap. Det skal vi ikke stigmatisere på den måten.(Presidenten klubber.) Jeg tror ikke nødvendigvis det er teorisvakhet som gjør at man er skoletrøtt, det kan være helt andre ting. Og det viser seg også at når man får teorien integrert i sitt fag og interessen opp på den måten, er muligheten til å tilegne seg den stor. (Presidenten klubber.)
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Det er riktig som representanten Bastesen sier, at Norges veterinærhøgskole har et nasjonalt ansvar for veterinærutdanningen, og at institusjonen skal bidra til å fremme etisk forsvarlig dyrehold og en sunn dyrebestand. Den store oppmerksomheten omkring mattrygghet og dyrehelse i Norge og Europa for øvrig gjør det naturlig å fokusere på utdanningen også i denne sammenhengen. Utdanning og forskning er selvfølgelig sentralt i dette bildet, men disse områdene har et mye lengre tidsperspektiv enn de mer akutte tiltakene Regjeringen diskuterer i disse dager. Som vitenskapelig høgskole har Veterinærhøgskolen selv ansvaret for at det faglige innholdet i utdanningen til enhver tid gjenspeiler det ypperste fra forskningen. Grunnutdanningen og etter- og videreutdanningen skal gjøre norske veterinærer i stand til å takle de faglige utfordringer de møter i sitt virke, enten det gjelder mindre sykdomstilfeller eller store epidemier. Det er ingenting som tyder på at Norges veterinærhøgskole ikke fyller denne rollen tilfredsstillende. Veterinærhøgskolen har vært skjermet for de kuttene i studieplasser som de andre høgskolene og universitetene har måttet ta de siste årene med lave ungdomskull. Norges veterinærhøgskole har en sentral rolle i «Jord-til-bord»-kjeden gjennom sitt nære samarbeid med Veterinærinstituttet, Statens næringsmiddeltilsyn og Statens dyrehelsetilsyn på områdene dyrehelse og matvarekvalitet. Veterinærhøgskolen bidrar spesielt innen sykdomsdiagnostikk og med sin referansefunksjon på laboratorieundersøkelser. Norges veterinærhøgskole har også en stor andel eksternt finansiert forskning, der det meste kommer gjennom ordinære programmer i Norges forskningsråd. I oppfølgingen av Regjeringens forskningsmelding er det vedtatt store økninger til forskning, og ett av de fire satsingsområdene er Medisin og helse. Her vil Veterinærhøgskolen ha en sentral rolle innen feltet «Mat og helse». Det vil ikke bli noe mindre behov for Veterinærhøgskolens forskning og kompetanse i tiden framover, og med sin kompetanse bør de stille sterkt også i framtidige søknadsrunder. I forbindelse med behandlingen av St.prp. nr. 63 for 1995-96 om omorganisering av høgre utdanning og sektorforskning på landbruksområdet bad Stortinget om at det skulle foretas en evaluering av landbruksutdanning og landbruksforskning, herunder det veterinærmedisinske området. Landbruksdepartementet og Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet har sammen satt i gang en slik evaluering, som nå foretas av et nordisk ekspertpanel. Evalueringen skal foreligge i begynnelsen av august og vil være med og danne grunnlag for departementenes videre arbeid innenfor landbruks- og veterinærområdet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Jeg mener at enhver utdanning og enhver forskning i Norge stadig må strekke seg etter høyere kvalitet og høyere mål, så også selvsagt for veterinærområdet. Så det å si at det er bra nok i dag, kommer man aldri til å få høre fra meg, fordi jeg mener alle områder kan forbedres. Det er selvsagt viktig at vi har dyktige veterinærer, og at vi kan dette feltet godt. Med det økende presset på norsk matvaremarked, med større flyt over landegrensene, med mer reising osv., vil vi også i framtiden stå overfor utfordringer når det gjelder bl.a. dyrehelse og matvaresikkerhet. Da er det viktig at vi også har den kompetansen og kunnskapen, og at vi gjør den forskningen og får den innsikten som bl.a. Veterinærhøgskolen kan bidra med, og det vil jeg også være med på å følge opp.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Jeg antar at representanten Bastesen ikke mener at vi skulle la være å håndtere den akutte krisen vi har i dag når det gjelder matvaresikkerhet og dyrehelsespørsmål, fordi vi isteden burde utdanne veterinærer og forskere osv. i et 5–6–7–8-årsperspektiv. Vi må selvsagt ta fatt i den helt akutte situasjonen. Vi må sikre at vi gjør alt vi kan for at norske borgeres matvaresikkerhet er ivaretatt, og at vi kan stole på at den maten vi kjøper i butikken og spiser, er trygg. Så må vi selvsagt i tillegg ha en langsiktig politikk for å utvikle kompetanse, kunnskap, forskning og innsikt på dette området. Men de to tingene står ikke i motsetning til hverandre. Jeg deler fullt ut landbruksministerens vurderinger av at vi trenger en meget offensiv og iherdig politikk i forhold til den krisesituasjonen som europeisk landbruk befinner seg i, og det står ikke i motsetning til den politikken vi driver i KUF for å sikre en langsiktig satsing og kunnskap.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Mjøs-utvalget avgav sin utredning 8. mai 2000. Den gikk deretter til bred høring, og jeg tar sikte på å legge fram en stortingsmelding om høyere utdanning og studiefinansiering fredag 9. mars. Utvalgets innstilling og høringsuttalelsene til denne er viktige deler av grunnlaget for de forslagene jeg vil presentere for Stortinget. Det er bra at høgskolene strekker seg etter høye kvalitetskrav. Det skal universiteter og høgskoler alltid gjøre, helt uavhengig – la meg si det slik – av hva et offentlig utvalg skriver. Mjøs-utvalgets forslag om at en høgskole må ha rett til å tildele doktorgrad innenfor fire fagområder for at den skal kunne gis benevnelsen universitet, vil kunne føre til at høgskoler må utvikle flere fagområder enn de i utgangspunktet har grunnlag for, for å kunne kalle seg universitet. Jeg er opptatt av å konsentrere statlige midler til grunnforskning for å kunne gi grunnlag for internasjonalt konkurransedyktige forskningsmiljøer. Jeg mener derfor at det ikke er rom for flere enn de fire klassiske breddeuniversitetene vi har i dag, og jeg mener at de fire breddeuniversitetene må stå i en særstilling når det gjelder grunnforskningsoppgaver. Jeg mener at høgskoler som har rett til å tildele doktorgrad, skal kunne søke om å bruke benevnelsen universitet. Det innebærer at de i likhet med de vitenskapelige høgskolene gis ansvar for å drive grunnforskning innenfor de områdene hvor de har doktorgrad. De vil dermed, i likhet med dagens vitenskapelige høgskoler, ha ansvar for grunnforskning på et smalere område enn de fire breddeuniversitetene. Plikter og arbeidsoppgaver som er tillagt universitetsbenevnelsen, gjelder innenfor de fagområdene der institusjonen har rett til å tildele doktorgrad. Opprettelse av forskerutdanning er svært ressurskrevende, og jeg mener derfor at behovsvurderinger må inngå i tillegg til de faglige vurderingene før institusjoner gis rett til å tildele nye doktorgrader. Jeg er altså opptatt av å etablere strukturer som konsentrerer ressurser og sikrer kvaliteten i høyere utdanning og forskning, samtidig som de som har fått tildelt en doktorgrad, får mulighet til å søke om benevnelsen universitet. Jeg ser for øvrig fram til å diskutere stortingsmeldingen på bred basis etter at den er lagt fram for Stortinget.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Jeg er av den oppfatning at alle utdanningsmiljøer kan bidra på forskningsiden. Det er mange høgskoler som gjør en stor jobb i forsknings- og utviklingsarbeid, særlig knyttet opp til de profesjonsutdanningene vi har, og knyttet opp til det lokale og regionale næringsliv. Men særlig i grunnforskningen er det viktig at vi satser på en konsentrasjon i fagmiljøene, at vi satser på en god ledelse, og at vi satser på områder hvor vi har spesiell kompetanse og spesielle forutsetninger for å gjøre det godt. De internasjonale evalueringene av våre forskningsmiljøer sier at vi konsentrerer oss for lite, vi satser for lite, og vi har for dårlig ledelse av forskningen. Samtidig er det noen høgskoler som ønsker å endre sin benevnelse til universitet. Jeg mener at man skal gi noen av disse mulighet, og jeg mener at én doktorgradstildeling bør være grunnlag nok for å søke om det. Jeg tror det kan være viktig for de miljøene det her er snakk om, å få anledning til å bruke universitetsnavnet. Internasjonalt brukes universitetsnavnet på en annen måte enn det vi gjør. Jeg har som ambisjon å gi disse miljøene mulighet til det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Uansett hvilken modell man velger, om man velger det som jeg beskriver her, eller Mjøs-utvalgets modell, vil man få en annen universitetsbenevnelse, et annet universitetsinnhold enn det klassiske ved de fire universitetene vi har i dag. Det tror jeg ingen er uenig i. Så er spørsmålet: Skal disse høgskolene som det da er snakk om, gå gjennom en lang prosess for å få fire doktorgradsområder, fem fakultetsområder, for så å få benevnelsen universitet, eller skal vi si at i og med at de har en forskerutdanning, skal de få benevnelsen universitet, og så kan den videre utviklingen både i dybde og i bredde foregå etter naturlige forutsetninger og samfunnets behov? Jeg tror den siste er den fornuftigste måten å gjøre det på. Jeg frykter at den modellen Mjøs-utvalget har foreslått, og som Dørum gjør seg til talsmann for, for det første vil gjøre at man kanskje forserer utviklingen av doktorgrader som man kanskje ikke verken har nødvendig behov for eller nødvendige kompetanse på på et gitt tidspunkt. For det andre frykter jeg at det vil skyve universitetsbenevnelsen mange, mange år fram i tid, og det vil jeg synes er veldig synd for de miljøene det gjelder, som drømmer om å få bruke den benevnelsen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
I forbindelse med HKH Kronprins Haakons bryllup i Oslo domkirke den 25. august har Kirkelig Fellesråd i Oslo utarbeidet en oversikt over hvilke oppussingsarbeider som bør gjøres i domkirken. På denne bakgrunn har Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet vært i kontakt med Oslo kommune, med formål å finne fram til grunnlaget for en samfinansiering mellom stat og kommune av de ekstrautgifter til oppussing av Oslo domkirke som er nødvendig. For to dager siden har byrådet i Oslo meddelt departementet at byrådet går inn for at 3 mill. kr omdisponeres til fordel for oppussingen av Oslo domkirke. Staten vil bidra med en tilsvarende bevilgning. Dette er meddelt Kirkelig Fellesråd i Oslo, som vi har vært i løpende dialog med om denne saken. Arbeidet kan derfor startes umiddelbart. Etter den informasjonen vi sitter inne med, skulle dette være tilstrekkelig for å få gjort de nødvendig arbeidene fram til bryllupet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Jeg er ikke helt overbevist om at statsministerens engasjement i kronprinsens bryllup ensidig har sammenheng med at Lars Rise har lagt inn et spørsmål til spørretimen. Jeg er klar over at representanten Rise har hatt et engasjement i denne saken, og det er prisverdig. Men at statsministeren i samarbeid med Oslo kommune har skaffet penger til dette bryllupet, kan nok også ha andre motiver enn representanten Rises engasjement. La meg da bare si at i utgangspunktet er alle kirker kommunenes ansvar. Det at staten gir bevilgning til opprustning av kirker, er således helt usedvanlig. Men så er det da også en usedvanlig begivenhet. Jeg tror ikke det skaper noen særlig presedens av bekymring ved at vi i denne sammenhengen går inn med en ekstrabevilgning. Den lista som er kommet i forhold til de opprustningsarbeidene som det er behov for, inneholder ulike tiltak. Jeg går ut fra at det er flere tiltak som også vil bli iverksatt i forbindelse med bryllupet, men som Oslo kommune må ta et ansvar for. En av de tingene er f.eks.(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-07:
Vi kommer aldri til å komme i den situasjon at staten kan kompensere for Oslo kommunes frivillige avgivelse av store inntektsbeløp i form av skattelette til Oslos innbyggere, som gjør at man får mindre penger til Oslos kirker og mindre penger til Oslos skoler. Det er synd, og representanten Rises parti sitter i det byrådet som kunne ha gjort noe med det. Nå er det likevel en så spesiell situasjon at vi finner at vi må gå inn med penger til Oslo domkirke, fordi den kirken ikke har vært godt nok vedlikeholdt over mange år. Men jeg går ut fra at Oslo kommune forhåpentligvis vil gjøre mange tiltak i forbindelse med den store helgen vi skal ha i august, for å pynte opp byen og gjøre den i pen stand til bryllupet. Oslo kommune har et omfattende vedlikeholdsbudsjett, et omfattende budsjett til beplantning og pynting av byen, som også er en del av de tiltakene som inngår her, så jeg går ut fra at Oslo kommune vil innrette det på en spesiell måte, når vi da helt riktig skal ha en historisk begivenhet som ikke skjer særlig ofte i vårt land. Det at staten bidrar med 3 mill. kr, er et ekstratilskudd i så måte som jeg håper kommer til nytte, og som gjør at kirken kan være i noenlunde forsvarlig stand når bryllupet kommer.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-03-07:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Mange nordmenn arbeider med bistand, misjon, industri og annet arbeid i utlandet. Forskning og erfaring har de senere år vist at lange internatopphold for barn vekk fra foreldrene kan være uheldig. Misjonsorganisasjoner som driver norske skoler i utviklingsland og har elever fra et større geografisk område, ønsker best mulig ordninger for elevene. Hvilke alternative løsninger ser statsråden, så barn med foreldre i utviklingsland kan få et forsvarlig skoleopplegg?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-03-07:
Takk for svaret! Jeg er klar over at vi har kompletterende undervisning, og det la vi jo inn ekstra penger til i siste statsbudsjett. Og det var jo slik at Regjeringen ønsket å ta bort også denne muligheten. Men det jeg spør om nå, er om det fins andre muligheter. For mange elever er det jo ikke bare spørsmål om å få undervisning i disse tre fagene. De kan ikke gå på den lokale skolen, som også kan være langt unna, og det er ikke det som passer for elevene, og det er langt til den norske skolen. Her er det snakk om f.eks. at barn bor hjemme hos foreldrene visse deler av skoleåret for å unngå å bo på internat, som jo har vært brukt i lang tid. Særlig gjelder dette i Afrika, på småskoletrinnet. Og da har de altså fått undervisning på foreldrenes bosted i stedet for på skolestedet. Kan det også være mulig å finne fleksible ordninger her, slik at dette kan løses?
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-03-07:
Ja, og det er der jeg utfordrer statsråden til å komme med disse mulige løsninger, fordi jeg vet at det er gitt avslag fra departementets side på nettopp denne strukturen som jeg skisserte i stad. De får ikke støtte slik som de har fått før. Jeg er klar over at ansvaret for barna ligger hos foreldrene, men også den norske stat har et ansvar. Ifølge privatskoleloven § 26 skal man også legge til rette for støtte til undervisning for elevene. Så når man har et fast opplegg i tilknytning til en slik norsk skole i et u-land – som jeg selv har undervist på og har god erfaring med – der foreldrene, som jeg vet følger godt opp, tas med som hjelpelærere, kan det da godkjennes at disse elevene likevel får støtte fullt ut som elever tilknyttet den norske skolen? Det er det jeg alternativt spør statsråden om.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-07:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Stortinget vedtok ved behandling av Innst. S. nr. 246 for 1998-1999 at det skulle bli lettere å velge særløp for elever som trenger en annen kombinasjon av teori og praksis enn hovedmodellen 2+2. Elever som av ulike grunner har dårlig erfaring med teorifag, får ofte problemer med å nå fagbrev etter hovedmodellen. Mye tyder på at oppmykingen som ligger i Stortingets vedtak, ikke har nådd fram til skolemyndigheter og elever. Hva vil statsråden gjøre for at særløp blir mer vanlig for elever som trenger det?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-07:
Jeg takker for svaret. Jeg er litt overrasket over at statsråden i så liten grad går inn på selve problemstillingen. Jeg er enig med ham i definisjonen av «særløp» – kanskje litt uheldig i denne sammenhengen, for det som er poenget, er å ha tilbud til elever som eksempelvis trenger å velge et alternativt løp når de er ferdige med grunnskolen, dvs. at de starter eksempelvis i bedrift. Jeg føler nok at statsråden tar forholdsvis lett på dette. Det er mange elever som av ulike grunner har problemer med teori, som ofte har aversjon mot skole. Noe av målet da vi behandlet Innst. S. nr. 246, var bl.a. å myke opp og gjøre det litt enklere for elever å velge alternative veier fram til fagbrev, særløp I, men også å starte direkte i lære. Det må vi ta på alvor. Vi må legge til rette slik at de elevene som sliter med teorifag, kan få et alternativ. Vi vet at det har vært vanskelig for mange elever å få dette tilbudet, selv om de har hatt muligheten til å tegne lærekontrakt og har gjort alt arbeidet selv.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-07:
Jeg har ikke noe problem med å holde tunga rett i munnen. Det er den definisjonen av «særløp» som vi bruker, at vi får et eget løp etter fullført grunnkurs. Den er grei nok for meg. Men vi har også de som trenger et alternativt løp helt fra før de begynner på grunnkurs, dvs. etter at de sluttet i grunnskolen. For mange er det ikke da snakk om å legge til rette i videregående skole, men det er snakk om å gi dem et alternativt løp, hvor de kan tegne en lærekontrakt når de er ferdig med grunnskolen. Det er det vi må få ut til folk, og det er det som må bli lettere. Det er veldig mange elever som sliter, og som – som jeg sa i stad – har en aversjon mot nye år på skolen og å starte på skolen. De er motivert for å gå ut i lære, de er motivert for å tegne en lærekontrakt, de er motivert for å starte på en utdanning der en kombinerer teori og praksis på en litt annen måte. Og da er spørsmålet: Hvordan skal vi legge til rette for dem? Da må vi ikke lage noen lange prosedyrer hvor en skal begynne å analysere skolemotivering og sånne ting.(Presidenten klubber.) Jeg skulle til å si at disse ungdommene er klare, de vil, og vi må legge til rette for dem, uten å stigmatisere dem i utgangspunktet. (Presidenten klubber.)
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-07:
Jeg har følgende spørsmål til statsråden: «Norges veterinærhøgskole har nasjonalt ansvar for utdanning av veterinærer og for veterinærmedisinsk forskning. Norges veterinærhøgskole skal fremme et etisk forsvarlig dyrehold og en sunn dyrebestand og sikre matvaretryggheten for mennesker og dyr. Hvilke tiltak tenker statsråden å iverksette for å styrke veterinærutdanningen og forskningen ved Norges veterinærhøgskole for å beskytte landet mot trusselen fra epidemiene som herjer i Europa, og som truer vår matvaretrygghet, dyrehelse og folkehelse?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har følgende oppfølgingsspørsmål: I 1996 ble forholdene ved Norges veterinærhøgskole evaluert av en komite utnevnt av European Association of Establishments for Veterinary Education. Komiteen konkluderte bl.a. med at «det er urealistisk å forvente at de norske studentene skal bli kompetente veterinærer under dagens forhold». Fem år senere har fortsatt lite blitt gjort for å bedre forholdene, de er tvert imot blitt verre. Mener statsråden at det er forsvarlig at det fortsetter på dette nivået i lys av den viktige oppgaven veterinærene har i dagens samfunn, og de stadig økende kravene til kunnskap og kompetanse som samfunnet stiller til denne yrkesgruppen?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-07:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg har enda et oppfølgingsspørsmål. Landbruksministeren har sagt at Regjeringen er villig til å bruke flere hundre millioner kroner til overvåking og diagnostikk av prionsykdommen kugalskap, BSE. Det mangler fremdeles grunnleggende kunnskaper om denne sykdommen. Det er også kjent at de diagnostiske metodene en har i dag til å påvise sykdommen, har flere svakheter. Det er derfor et stort behov for mer forskning på nettopp dette området. Hvordan kan statsråden, som har ansvaret for den veterinærmedisinske forskningen, da forsvare at det ikke skal brukes en eneste krone til forskning på denne sykdommen, mens enorme summer skal brukes til kortsiktige tiltak?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-03-07:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Oslo domkirke, som benyttes ved viktige nasjonale begivenheter, har et akutt behov for oppussing. Dersom de mest nødvendige arbeider skal være avsluttet innen kronprinsens bryllup 25. august, må det bevilges minst 8 mill. kroner omgående. Vil statsråden ta initiativ til at disse midlene kan skaffes til veie?»
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-03-07:
Jeg takker for svaret – selv om vi allerede er blitt grundig orientert om svaret på forhånd gjennom den ekstraservice som Statsministerens kontor har satt i gang, ved at statsministeren nå påtar seg å svare på spørsmål på forhånd, allerede dagen før spørretimen, ved å rykke ut både med pressemelding og ved å gi intervju på Dagsrevyen. Jeg er imidlertid ikke fornøyd med svaret. Det mangler 2,1 mill. kr i forhold til det budsjettet som Kirkelig Fellesråd har satt opp for oppussingen. Det ville være interessant å få del i den informasjonen som statsråden har om at det ikke er behov for 8,1 mill. kr, men at det er tilstrekkelig med 6 mill. kr. Dersom Oslo domkirke, inkludert takmaleriene, skulle vært pusset opp, er det egentlig behov for mellom 70 mill. kr og 80 mill. kr. Jeg er interessert i å vite hva i denne listen han har bestemt seg for å droppe av den nødvendige oppussing som er beskrevet.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-03-07:
Jeg synes dette fremstår som smålig. Oslo domkirke har en helt spesiell plass i det norske folks bevissthet. Store nasjonale begivenheter som bryllupet til daværende kronprins Harald og Sonja og kong Olavs begravelse fant sted i denne kirken. Og når Oslo domkirke nå skal settes i stand til kronprinsens bryllup, burde vi makte å gjøre dette med den kvalitetsbevissthet en slik begivenhet krever. At en kronprins gifter seg, opplever vi to eller kanskje tre ganger i løpet av et århundre, og jeg vil oppfordre statsråden til å stille til rådighet også de resterende 2,1 mill. kr. Statens nettobidrag blir jo bare på rundt eller under 2 mill. kr, når man tenker på at det også er merverdiavgift på over 1 mill. kr. Eller har Giske tenkt at man skulle ettergi merverdiavgiften på denne oppussingen? Det som skjer, er jo at Oslo kommune nå tvinges til å ta midler fra andre viktige formål, så statsråd Giske må nå se på at Grønland kirke vil fortsette å ha presenning på taket. Er det dette staten har tenkt skulle være konsekvensen av dette vedtaket?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-27:
Jeg vil på vegne av Karin Andersen og meg selv sette fram et forslag om endringer i lov 26. mars 1999 nr. 17 om husleieavtaler(husleieloven) for å dempe store husleieøkninger i leiemarkedet, sikre bedre botrygghet for leietakere og likestille brukerbetalingen i tvisteløsningsutvalget og forliksrådet. (husleieloven)
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2001-03-27:
Ved behandlingen av St.meld. nr. 29 for 1998-99 vedtok et flertall i Stortinget målsettinger om omlegging av energibruk og energiproduksjon. Flertallet var bekymret over at vi i Norge hadde et altfor høyt energiforbruk og vedtok derfor en del tiltak for å begrense dette forbruket samt en del tiltak for å legge om produksjon av energi. Til dette skulle en så bevilge 5 milliarder friske skatte- og avgiftskroner, bl.a. til å subsidiere energiproduksjon som ikke kunne stå på egne ben økonomisk. Fremskrittspartiet tok selvfølgelig avstand fra dette, ikke minst på bakgrunn av at vi ikke har et høyere energiforbruk i norske husholdninger enn i de land vi normalt sammenligner oss med. I tillegg til dette mente vi og mener fortsatt at det er fullstendig galt å drive med subsidiering av energiproduksjon i et land som nærmest flommer over av energi. Fremskrittspartiet ser på energi som en ordinær handelsvare som fritt skal kunne omsettes i markedet uten innblanding fra det offentliges side. Vi tar derfor sterk avstand fra tiltak som er konkurransevridende, som subsidiering – som jeg allerede har vært inne på – og stadig innføring av høyere avgifter og nye avgifter, som den saken vi i dag behandler, også inneholder. Regjeringen foreslår å organisere arbeidet med omlegging av energibruk og energiproduksjon på en ny måte. For å få dette til skal en nå bygge opp en ny og byråkratisk organisasjon. Finansieringen skal selvfølgelig skyves over på forbrukerne i form av en ny avgift. Fremskrittspartiet vil selvfølgelig ikke være med på å bygge opp et nytt og totalt unødvendig byråkratisk organ. Vi vil heller ikke støtte en ny avgift som kommer på toppen av allerede altfor høye avgifter, men vi mener det må være den til enhver tid gjeldende markedspris på energi som må være avgjørende for om det skal være lønnsomt for forbrukerne å igangsette enøktiltak. Vi legger til grunn at landets bedrifter og husholdninger vil fokusere på å spare energi fordi den utgjør en kostnad som de fleste ønsker å få redusert. Vi mener derfor at det må være den enkeltes økonomiske gevinst som må være det viktigste incitament for å spare energi. Av innstillingen går det fram at enkelte tar til orde for å etablere et nasjonalt senter for landbasert bruk av gass. Vi synes ikke det er riktig at vi på dette tidspunkt tar dette opp til behandling, på bakgrunn av at Regjeringen nå forbereder en stortingsmelding om disse spørsmål, som vi vil få til behandling senere. Vi støtter derfor forslaget om å komme tilbake til hvem som skal ha ansvaret for å følge opp den nasjonale gasstrategien i forbindelse med den nevnte stortingsmeldingen. Jeg vil til slutt signalisere at vi ønsker å stemme mot forslag til ny § 4-4.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2001-03-27:
Bakgrunnen for den saken vi behandler i dag, er en oppfølging av de tiltakene som ble vedtatt under behandlingen av energimeldingen i fjor. Og der slo flertallet fast med bred penn at vi i Norge var noen store sløsere av energi, til tross for at vi i Fremskrittspartiet kunne vise til en mengde statistikk som viste det motsatte. Så sent som i forrige uke kom det en ny oversikt fra NVE som nok en gang slår hull i den myten at vi er så store energisløsere i Norge. Jeg vil derfor spørre statsråden: Vil Regjeringen nå ta hensyn til de nye signalene som er kommet fra NVE, og se på norsk energibruk med nye øyne, eller vil Regjeringen fortsatt arbeide for å redusere forbruksveksten ved hjelp av stadig høyere avgifter for norske forbrukere?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-27:
Eg synest det er interessant å høyra statsråd Akselsen snakka så mykje og så positivt om miljø, energieffektivitet, enøk osv. Men det er ei problemstilling som då reiser seg iallfall for meg: Når ein skal legga om energibruken og energiproduksjonen, som statsråden la vekt på, betyr ikkje det at ein på ein måte må svekka andre målsetjingar som ein har f.eks. i forhold til auka produksjon av elektrisitet gjennom bl.a. gasskraftverk? Vil statsråden med utgangspunkt i dette med energieffektivitet arbeida for at ein skal bygga gasskraftverk som ikkje utnyttar energien meir enn 60–65 pst., når ein veit at det er mogleg å utnytta over 90 pst. av energien? For argumentasjonen blir litt hol dersom ein ting skal gjelda for huslydar og ein anna ting for gasskraftverk når det gjeld dette med f.eks. varmegjenvinning. Der synest eg at stasråden har eit forklaringsproblem, men han kan kanskje forklara det i ein replikk. Så til ein litt merkeleg argumentasjon frå statsråden i forhold til eit mindretalsforslag om gassenter. Han seier at det vil føra til auka byråkratisering, og at ein må senda to søknader. Det er ein merkeleg argumentasjon frå ein statsråd at det er det som er problemet. Det må jo kunna løysast ved eit organisatorisk grep frå statsråden si side. Dette synest eg ikkje held som sakleg argument. Men lat meg spørja om det er sånn å forstå at statsråden er einig i at det er eit område i Noreg som er i front når det gjeld bruk av gass på land, og at det er naturleg å utvikla sånne område i staden for å begynna på nytt ein heilt annan plass.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-03-27:
Vi har mye å gå på når det gjelder å redusere energiforbruket, når det gjelder å få en mindre forurensende energibruk, og når det gjelder å legge om til mer alternativ fornybar energibruk. Vi må lykkes, ellers kommer det fort til å gå i feil retning på alle disse tre områdene. De tiltak som er knyttet til denne lovendringen, er positive med tanke på å få til de endringene som det er bred enighet om. Senterpartiet ønsker ikke at vi nå skal bestemme opprettelse av et nasjonalt senter for naturgass, som tre partier nå mener vi skal beslutte. Vi ønsker å ha en nærmere utredning av hvorvidt det trengs et kompetansesenter for naturgass, og eventuelt lokaliseringen av det. Senterpartiet mener at det er på sin plass å la det nye fondet og det nye enøkorganet støtte naturgassprosjekter der naturgass er et supplement til andre energikilder. Trondheim er av Regjeringen valgt som lokalisering for dette enøksenteret. Det er et godt og naturlig valg, og det mener jeg å kunne si uten å ha sagt noe negativt om Haugalandet.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-03-27:
Dersom det er i den størrelsesorden som statsråden nå gir uttrykk for, at han tenker seg et byråkrati knyttet til opprettelsen av nye organ, henført også til Trondheim, så er det all grunn til å følge med i etableringen der med stor årvåkenhet – for det må bli et organ preget av lite byråkrati og et sterkt ønske om å sette pengene i bruk ute i felten. Det organet som skal opprettes i Trondheim, er et ledd i en offensiv politikk for å satse på enøk og fornybare energikilder. Sammen med et organ må det følge penger som gjør at en kan få utrettet noe. Det forelå det planer om i det felles opplegget som sentrumspartiene og Arbeiderpartiet hadde. Dessverre var det slik at arbeiderpartiregjeringen i sitt første budsjett reduserte bevilgningene til disse formålene betydelig. Nå ble dette noe forbedret gjennom budsjettavtalen i Stortinget og sentrumspartienes medvirkning der. Nå er det kjent at Arbeiderpartiet har vært på budsjettkonferanse på Halvorsbøle, og det har vært rikelig med lekkasjer på en rekke områder. Det kunne ha vært interessant å høre om statsråden i bagasjen fra Halvorsbøle hadde med seg de bevilgningene til enøkarbeid og fornybare energikilder som trengs for å følge opp energimeldingen, og som trengs for å utstyre det organet vi nå oppretter i Trondheim, med den handlekraft det trenger for å nå de målsettinger vi har på dette området.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Det er rett at undersøkingar viser at me i Noreg har omtrent den same energibruken som i andre land. Det betyr sjølvsagt ikkje at ein i Noreg og i desse andre landa ikkje kan bli meir effektive og utnytta denne energien på ein betre måte enn det som er tilfellet i dag. Det som er spesielt med Noreg, er at me i all hovudsak brukar elektrisitet i vår energibruk, mens dei fleste av våre naboland har eit mykje vidare spekter og ein større variasjon i energikjeldene. Vår politikk går ut på å følgja opp dei målsetjingane som blei trekte opp i fjor i energimeldinga, og som etter mitt syn var godt grunngjevne. Me ønskjer å bruka energien på ein meir effektiv måte enn det som er tilfellet i dag. Dette ønskjer me ut frå omsynet til miljøet. Men det er òg eit viktig nytt moment som har kome inn i forhold til då me behandla dette i fjor – iallfall vil eg vektleggja det sterkare enn det ein gjorde i fjor – nemleg at elektrisitet no er i ferd med å bli eit gode det er knappleik på i det norske samfunnet, og at det derfor er eit større krav til oss når det gjeld å utnytta denne energikjelda på ein effektiv måte slik at me får mest mogleg igjen av den. Og det er slik at f.eks. dei varmebehova som me har, kan vi få dekt sjølv om vi reduserer bruken av elektrisitet til det formålet.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Representanten Langeland hevda at eg har eit forklaringsproblem når det gjeld spørsmålet om gasskraftverk. Eg har ein mistanke om at på dette området finst det òg eit forståingsproblem og ein mangel på ønske om å forstå. Eg trur eigentleg ikkje me skal bruka så veldig mykje meir tid i denne saka på å snakka om gasskraftverk, for anten ein er tilhengar av det eller ikkje, må det vera eit mål for alle at me skal utnytta den energien me har tilgang til, på ein mest mogleg effektiv måte. Så er det sjølvsagt slik at me som er tilhengarar av å bruka gasskraftverk, meiner at alternativet er import av kolkraft, så der vil eg hevda at det er fleire andre òg som har eit forklaringsproblem. Men eg håpar likevel at me ikkje skal ha fleire repetisjonsøvingar på det i dag. Så til spørsmålet om utnytting av gassen. Der er det sjølvsagt slik at ein i Haugesund har gjort eit veldig godt arbeid, på same måten som ein har gjort det eit par andre plassar i Noreg. Etter mitt syn er det ingenting i det som fleirtalet i dag vedtar, som vil forhindra at det arbeidet kan fortsetja, for i framtida må dette nye energiorganet som no er oppretta i Trondheim, henta hjelp utanfrå for å gjennomføra dei oppgåvene dei tar på seg. Sånn sett kan dei då kjøpa den tenesta frå dei som i dag har denne kompetansen. Men eg er mykje meir opptatt av at me heller brukar dei pengane me har tilgjengeleg, til å byggja røyrleidningar enn til å betala byråkratar. Eg veit at det er sett av 20 mill. kr til gassformål på ein eigen pott på inneverande års budsjett. Dei trudde eg skulle gå til å byggja røyrleidningar i terrenget for å få fram gassen. Men skal ein oppretta eit eige organ som berre skal ha ansvaret for gass, er eg redd for at pengane kjem til å gå med til å lønna dei byråkratane i staden. Så seier Langeland at me må finna eit organisatorisk grep for å ordna opp i den saka. Det er det me har gjort. Me har foreslått at dette skal liggja saman, fordi det heng saman, og derfor bør desse søknadene bli behandla ein plass.