André Oktay Dahl (Høyre), 2008-03-03:
Vi lever i 2008, og politiet og myndighetene må hele tiden vurdere nye og endrede trusselbilder og tilpasse sitt arbeid og sin organisering i forhold til dette. Det erkjente Stortinget da vi i 2006 behandlet politirollemeldingen, som ble utformet av den forrige regjeringen. Økt internasjonalisering og økt mobilitet fører til at politiet må forholde seg til en kriminalitet som i økende grad er blitt grenseoverskridende. Organiserte, kriminelle nettverk som opererer i flere land, har som vi har sett, stilt kriminalitetsbekjempelsen overfor nye utfordringer, i likhet med en «lommemann» som kan ha raidet landet og utnyttet svakhetene i systemet og mangelen på koordinering optimalt. Et samlet storting er klar på at vi ikke kan tillate oss å leve i fortiden, være nostalgiske eller sette det som var før, inn i et slags glorifisert lys - heller ikke hvordan politi- og lensmannsetaten skal se ut fremover. Stortinget var imidlertid krystallklar på at vi ikke skal kaste ut nærpolitiet med badevannet, fordi det er mer fancy å jobbe med denne nye kriminaliteten. Regjeringen understreker derfor i Soria Moria-erklæringen at den «vil ha et nært og sterkt politi med lensmannskontorer over hele landet», en etat som aktivt er til stede og skaper trygghet, og som er synlig og effektiv. Et enstemmig storting mente at begge deler var viktig for fortsatt å opprettholde befolkningens høye tillit til politiet. En desentralisert tjenestestruktur er en forutsetning for gode nærpolitieffekter for å skape trygghet og tillit. Stortingsflertallet, minus Fremskrittspartiet, koplet også dette sammen med endringene i den sivile rettspleie på grunnplanet og mente at disse to tingene gjensidig underbygde hverandre. I komiteinnstillingen til politirollemeldingen er det én setning som jeg vil tippe at enkelte vil bruke som et fikenblad når det gjelder den endringen som er foreslått i Follo politidistrikt, nemlig at vi la til grunn «en viss mulighet for oppmykning av rammene for å organisere polititjenesten lokalt for å sikre rekrutteringen av politiutdannet personell og bedre tjenestetilbudet lokalt». Politiloven § 16 åpner for grensereguleringer, som i hvert enkelt tilfelle er en sak for regjeringen i statsråd. Stortinget åpnet da for en justering i organiseringen lokalt, med begrensede forsøk i utvalgte distrikter. Utredningen om Follo politidistrikt er ikke en justering. Det er en rasering av nærpolitiet i ett av landets mest befolkningstette strøk og med storbyutfordringer, med sitt naboskap til både Oslo og svenskegrensen. Å legge ned ti lensmannskontorer i dette området er heller ikke et begrenset forsøk, men et omfattende forsøk. Dette såkalte begrensede justeringsforsøket er forutsatt evaluert mindre enn ett år etter at Regjeringen forhåpentligvis ikke godtar det. Effekten skal visstnok bli ca. 20 mann mer til operativ tjeneste - kanskje så vidt en patrulje. Da er vi nede i 16-17 mann, etter de siste tallene jeg har hørt. Hva resultatet blir, får man kanskje vite om tre-fem år, ifølge bakmennene bak denne utredningen. Da kan man jo begynne å lure hva det er man skal evaluere, med mindre man på forhånd har bestemt seg for at man vil bruke dette som en brekkstang for å legge ned lensmannskontorer også i andre deler av landet, der det bor litt mindre folk. Underveis, når jeg har stilt spørsmål om disse påståtte effektene, ikke minst når det gjelder realismen i de tallene som legges til grunn, har det omtrent vært som å forholde seg til en av de få øvelsene hvor Norge har tatt gull i sommer-OL, nemlig skudd på løpende vilt. Når det gjelder så godt som ethvert antydningsvis detaljert spørsmål om kostnadene forbundet med å etablere større enheter i Frogn eller Ski kommune, ethvert antydningsvis detaljert spørsmål om inngåtte leiekontrakter man skal ut av før tiden, ethvert antydningsvis detaljert spørsmål om hvor mange som rent faktisk vil komme ut i patrulje, og ikke minst når det gjelder ethvert antydningsvis detaljert spørsmål om hvordan man skal avbøte tapet på forebyggende arbeid lokalt, har svarene vært mildt sagt «wishy-washy», i den grad det er et parlamentarisk uttrykk. Og for hvert enkelt møte jeg har hatt med lokale tjenestemenn som forsøker å forsvare dette, har det blitt mer og mer tydelig at det ikke finnes én som har et genuint engasjement for denne reformen. Det det er, er kun en aksept på at de har gitt opp, etter at statsråden i fjor i svar til meg skrev følgende om det faktum at Follo politidistrikt mottar en halv million mindre i uken enn f.eks. Asker og Bærum: «Follo politidistrikt har en tilfredsstillende ressurssituasjon» - sammenliknet med andre politidistrikter. Både statsråden og Høyre har vært opptatt av at lokalpolitikere i større grad må bli lokale justisministere. I denne saken er det så vidt de har fått mulighet til det. Det har vært tidsfrister som er nær en parodi i en demokratisk sammenheng, og man får en følelse av at avgjørelser bare tas uten hensyn til innbyggerne og lokalt folkevalgte. Det har kjennetegnet prosessen før man omsider fikk presset frem en rekke folkemøter og fikk avholdt dem. Kommunene fikk i siste liten muligheten til å sette ord på hvordan de opplevde det hele på vegne av sine innbyggere. Jeg synes de fortjener honnør og ikke å bli betraktet som bakstreverske. De jobber ikke for å beholde fire vegger og et kontor, de jobber for å beholde det som skjer innenfor og utenfor de fire veggene, med folk med lokalkunnskap og engasjement for hva som skjer lokalt. Det er et arbeid som skaper trygghet for folk, ikke minst for ungdom som står i fare for å falle utenfor, og som aldri kan hentes inn igjen hvis man ikke henter dem inn tidlig og tydelig. Under Politiets Fellesforbunds landsmøte brukte statsråden 15 av sine 20 minutter om ressurssituasjonen i politiet til å prate om hvor viktig det var med tilstedeværelse på f.eks. Balkan, tre minutter om hvor lurt det var å bake et brød hvis man var stresset, og to minutter om ressurssituasjonen. Statsråden har rett i at vi må være til stede f.eks. på Balkan. Kriminaliteten er ofte internasjonal, men det blir jo litt paradoksalt å legge opp til nærvær på Balkan og ikke i nabokommunene. Mange har parodiert argumentet om at det er viktig med lokalkunnskap også når det gjelder den sivile rettspleien på grunnplanet. Man kan alltid skaffe seg et pass. Men dette argumentet handler ikke om passutstedelse. De som harselerer over det, tilhører antageligvis ikke de av oss som sitter nederst ved bordet med gjeldsproblemer og har namsmannen på nakken hvert våkne øyeblikk. De som argumenterer slik, har antageligvis ikke fått med seg hvor viktig det er med lokale lensmannskontorer med oversikt over innbyggerne, som f.eks. har en annen etnisk eller religiøs bakgrunn, og som gjør at gjeldsinndrivelsen og kontakten med innbyggerne blir litt mer human enn den er der hvor man ikke har slik kunnskap. Avslutningsvis: Jeg har stor forståelse for at politiet sliter med rekruttering, oppklaringsprosent og legger frem forslag for å få mer ut av de pengene de dessverre har altfor lite av, f.eks. i Follo. Spørsmålet er imidlertid: Blir det mer eller mindre forebygging jo lenger vekk man er fra lokalsamfunnene? Får man mer eller mindre oversikt jo lenger vekk man er fra lokalsamfunnene? Blir terskelen høyere eller lavere for å ta kontakt begge veier jo lenger vekk man er fra lokalsamfunnene og menneskene det handler om? Jeg mener at svaret er åpenbart. Jeg håper at statsråden besvarer interpellasjonen hakket mer ydmykt overfor de lokalpolitikerne som har engasjert seg, enn det han gjør i Østlandets Blad 1. mars, da han nærmest antyder at distriktets lokalpolitikere er helt inkompetente. Han antyder egentlig at dagens kriminalitetsbilde ikke tas på alvor av dem, og ut av løse luften påstår han at de ser ut til å være mest opptatt av kaffetraktere og kontorpulter. Disse lokalpolitikerne er ikke mer reaksjonære enn at de husker hva statsråden sa for fem måneder siden, da han understreket at avgjørelse definitivt ikke var fattet, og at de skulle lyttes til. De kan heller ikke beskyldes for å være spesielt konservative når de husker at statsråden som stortingsrepresentant i Aftenposten i 2004, og gjentatte ganger i media, har understreket behovet for mer penger for å smøre politireformen, at han også krevde økte bevilgninger til politiet, og at de måtte øremerkes nærpolitiet på lokale tjenestesteder. De kan heller ikke beskyldes for ikke å ha skjønt hva Stortinget har forutsatt, nemlig at man ikke har åpnet for en rasering av lensmannskontorene på grunn av politiets driftsbudsjetter, som under denne regjering reelt sett har blitt mindre, uansett hvor mye man forsøker å snakke opp de årvisse selvfølgelige, nominelle økningene. Når det gjelder tolkingen av hva Stortinget har sagt, skal jeg selvfølgelig ikke antyde at statsråden beveger seg på grensen av hva som kan betegnes som sannferdig, men jeg må si at det er en veldig kreativ tolking av hva den forrige regjeringen mente, og hva stortingsflertallet mente, med hensyn til hvor omfattende forsøkene skal være. Høyre har aldri vært med på å åpne for denne type omfattende forsøk og rasering av lensmannskontorene som man legger opp til, og det vil jeg anta gjelder flere representanter fra de tidligere regjeringspartiene som var med på forliket - hvis man kan kalle det det - om politirollemeldingen. Spørsmålet mitt dreier seg om statsråden i det hele tatt vil engasjere seg i forhold til å utsette og fatte vedtak om dette. Vil man sørge for at det utredes på en skikkelig måte? Vil man sørge for at Stortinget blir orientert om noe som er et av de største prosjekter vi har sett når det gjelder omorganiseringer uten klare mandater fra Stortinget? Eller: Legger han med dette malen for brudd med Stortingets forutsetninger for nærpoliti i Follo, som en brekkstang for å gjøre det senere også i resten av landet?