Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
I likhet med foregående taler vil jeg også gi min tilslutning til at et så viktig tema som dette settes på den politiske dagsordenen. Kultur skaper glede, den kan provosere og gjøre oss forbannet, ja, kultur handler vel om livet sett i et utvidet perspektiv. Det heter: En god latter forlenger livet, og gjennom denne ene setningen er både kulturen og helsen godt forent. Så langt i debatten har vi fått mange gode eksempler på hva man har fått til landet rundt. Men i dette innlegget vil jeg se litt på hvordan ny teknologi kan påvirke utviklingen innenfor kulturen på godt og vondt – og kanskje mest det siste. Kanskje jeg beveger meg langt utenfor det interpellanten ønsker å fokusere på, men i et perspektiv hvor gode opplevelser bidrar til det gode liv, har vi vært innom omsorgsteknologi, og vi har også vært innom Den kulturelle spaserstokken. Jeg vil bruke tid på et annet «håndtak», nemlig på joysticker, og det som de kan brukes til. Da tenker jeg spesielt på utviklingen av spillteknologi. Der har utviklingen gått slik at mange har startet med en god opplevelse, og så har det etterhvert utviklet seg til noe negativt. Kulturen blir rett og slett ukultur, noe som igjen kan påvirke min og din helse i negativ forstand. Forebygging er grunnmuren i Samhandlingsreformen – jo tidligere, jo bedre. Når vi ser hvordan utviklingen er i ferd med å gå, spesielt innenfor spill, er det viktig at vi også setter dette på den politiske dagsordenen i en debatt som den i dag. Ny teknologi vil forflytte deg ut i en cyberverden der du er sjefen. Fra å ha kontroll til å miste kontroll er veien kort. Vi har altfor mange eksempler på hvor galt det kan gå, både ute i verden og her i landet. Vi opplevde det utenkelige for snart to år siden, noe som endte med at 77 mennesker måtte gi sitt liv for – etter mitt syn – en gal manns handlinger. Under rettssaken kom det fram at inngangen til tragedien startet med et uskyldig opphold i cyberverdenen, men endte som en katastrofe i den virkelige verden. Måtte det aldri skje igjen. Man regner med at 50 000 mennesker i Norge har problemer med gambling. Unge menn er hardest rammet. Flertallet av dem som sliter, har opplevd at spillingen går ut over arbeid, utdanning, familie, parforhold eller venner. Det er heller ikke uvanlig å oppleve angst eller depresjoner i sammenheng med spilleavhengighet. Problemene finnes ikke bare der hvor penger er innsatsfaktorer. Barn og unge bruker stadig mer tid på dataspill. Faktisk spiller så mye som en tredjedel av guttene i ungdomsskolen dataspill hver dag, viser tall fra NOVA. 12 pst. av disse bruker mer enn tre timer daglig på spill. Dette er en negativ samfunnsutvikling: fra en situasjon der det før var naturlig for barn og unge å ha en svært aktiv og mangfoldig hverdag, til der vi er i dag, hvor altfor mange har en passiv hverdag, med de utfordringer det medfører både sosialt og helsemessig. Nettbruk kan være utfordrende. I tillegg til spill og de utfordringene som jeg har tatt opp så langt, vil jeg også nevne at vi dessverre har altfor mange eksempler på at overgripere misbruker nettet til å komme i kontakt med barn, noe som kan føre til krenkelser og fysiske overgrep. Altfor mange barn og unge blir utsatt for mobbing på nett. Det skjer til alle døgnets tider, og det er ofte usynlig for voksne. Vi kan alle forstå hvor tragisk det er når slike ting skjer. Det er vondt, først og fremst for dem det gjelder, men også for de som står dem nær. Denne utviklingen må vi ta på alvor. Hver av oss kan bidra, og det er jo nettopp det som er interpellantens spørsmål – hvordan kan vi samarbeide tverrsektorielt for å endre en slik utvikling? Når vi snakker tverrsektorielt, tenker vi da bare på hva det offentlige kan gjøre? Jeg mener at vi må utvide begrepet «tverrsektorielt» til også å favne meg og deg. En viktig arena er f.eks. rundt kjøkkenbordet, der foreldre og barn møtes, og å kommunisere på tvers av generasjoner i møte med skolehverdagen, i møte med frivillige lag og organisasjoner. Derfor er det litt viktig at vi nå setter også denne siden av kulturen på dagsordenen, fordi det rammer så altfor, altfor mange, og det er altfor mange barn og unge som får en fryktelig dårlig start på sitt voksenliv.