Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Boligpolitikken er kommet høyt på den offentlige dagsordenen og er omfattet av betydelig interesse. Derfor avholdt komiteen en høring i saken 30. april, og høringen var besøkt av en lang rekke organisasjoner, som benyttet anledningen til å gi sine gode innspill til meldingen. Den sentrale utfordringen i dag er at det over tid har vært ubalanse mellom tilbud og etterspørsel. Forsyningen av nye boliger har ikke holdt tritt med etterspørselen. Dette har bidratt til en prisvekst på boliger som langt har overgått veksten i byggekostnadene, og som er høyere enn lønnsveksten i samfunnet. Komiteen er enig om at de boligene som bygges i dag, skal stå i mange år framover. Derfor er det så avgjørende at disse støtter opp om viktige samfunnsmessige hensyn. Komiteen har understreket i sine merknader at det er et politisk ansvar å sikre at kvaliteter som aktørene i markedet ikke tar nok hensyn til, blir ivaretatt. Det sentrale virkemiddelet for å sikre disse hensynene er planleggingen etter plan- og bygningsloven. Bruken av innsigelser er sentral når vi diskuterer arealplanlegging i kommunene. Det har vært et tema som svært mange kommuner har tatt opp med komiteen, bl.a. på de mange reisene vi har hatt rundt i hele landet. En samlet komité har merket seg rapporten «Innsigelsesinstituttets påvirkning på lokalt selvstyre», utarbeidet av Asplan Viak på oppdrag av KS. Der framgår det at innsigelser ikke alltid fungerer i tråd med lovens bestemmelser, bl.a. når det gjelder bestemmelsene om tidlig deltakelse i planprosessene fra alle berørte innsigelsesinstanser, herunder både statlige, fylkeskommunale og kommunale. Komiteen mener at bestemmelsene om bortfall av retten til å fremme innsigelse bør utnyttes mer aktivt fra kommunenes side. Komiteen har i merknader understreket at kvaliteten på boligen strekker seg utover den byggetekniske løsningen. Kvalitetsbegrepet omfatter også forhold som planløsninger, romslighet, materialbruk, energibruk, uteområder og tilgjengelighet. Den opplevde kvaliteten på boligen påvirkes også av omgivelsene. Derfor må boligbyggingen ses i sammenheng med stedsutvikling og transportløsninger. Det er etter komiteens oppfatning et politisk ansvar å legge til rette for bærekraftige løsninger som ivaretar disse hensynene. Det er også et bredt flertall i komiteen, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, som gir uttrykk for at boligpolitikken i all hovedsak har vært vellykket. Nesten åtte av ti husholdninger eier sin egen bolig, vi har en høy standard på boligene, og vi har romslige boliger. I Norge er det heldigvis få som står helt utenfor boligmarkedet. For dette brede flertallet er en god bolig sammen med muligheten for arbeid, rett til utdanning og nødvendige helse- og omsorgstjenester, pilarene i det norske velferdssamfunnet. Det er den enkelte som selv har et ansvar for å skaffe seg en bolig. Samtidig er det et offentlig ansvar å legge til rette for et velfungerende marked, slik at alle har muligheten til å skaffe seg en bolig og kan bo godt. Flertallet viser til at det er sentralt å legge til rette for at det bygges nok boliger. Det er statens oppgave å sikre gode rammebetingelser for boligbygging. Kommunene har som oppgave å sikre og regulere nok areal til boligformål, sørge for rask og effektiv byggesaksbehandling og framskaffe kommunale utleieboliger. Kort oppsummert kan en si at komiteen er enig om noen sentrale premisser og utfordringer, men vi er svært uenige om virkemidlene for å nå dit. Jeg forutsetter at representantene for de respektive partier redegjør for sine særstandpunkter og forslag. Jeg er glad for at vi har fått en stortingsmelding som tar opp den brede boligpolitikken, herunder boligforsyningen. For Arbeiderpartiet er det en sentral politisk oppgave å legge til rette for at det bygges nok boliger. Her er det et skille mellom Høyre og Fremskrittspartiet på den ene siden og Arbeiderpartiet med flere på den andre siden. Norge har i dag et av Europas minst regulerte boligmarkeder. Det er et paradoks at vi i et land hvor mye annet er et offentlig ansvar, ikke har en tydeligere politisk plassering av ansvaret for å sikre folk et sted å bo. For Arbeiderpartiet er nettopp bolig en av de fire pilarene i velferdspolitikken, sammen med utdannings-, helse- og arbeidspolitikken. Til sammen utgjør disse grunnlaget for at alle skal kunne ha muligheten for å skape seg et godt liv. Det er et statlig ansvar å sikre gode rammebetingelser for boligbygging. Kommunene har en oppgave, og staten har en oppgave. Vi ønsker kommuner med en offensiv og framtidsrettet boligpolitikk som møter en konstruktiv og samordnet stat. Kort oppsummert ønsker vi å ta boligpolitikken i en litt annen retning. Vi vil ha litt mindre marked og litt mer politikk. Boligene som bygges nå, vil være boligene vi bruker i mange tiår framover. Derfor må dagens boligpolitikk være framtidsrettet, også når det gjelder kvalitet på det som bygges. Vi lever stadig lenger, og de fleste av oss ønsker å bo lengst mulig i vårt eget hjem når vi blir gamle. Da må utformingen av boliger ta hensyn til dette. Dersom vi skal øke andelen tilgjengelige boliger, må vi stille krav til tilgjengelighet i de boligene som bygges i dag. På tross av at noen aktører i byggebransjen hevder noe annet, viser flere rapporter at det ikke er spesielt mye dyrere å bygge boliger med god tilgjengelighet. Det er også flere aktører i bransjen som dokumenterer at boliger med god tilgjengelighet kan bygges med marginale merkostnader. Forutsetningen er at det er god planlegging og prosjektering som tar høyde for tilgjengelighet allerede fra starten av. For Arbeiderpartiet er det lite framtidsrettet å ta et steg tilbake og i 2013 begynne å bygge boliger som ikke er tilgjengelige for alle. Det er et overordnet mål å redusere energibruken i bygg. Det debatterte vi bl.a. grundig i forbindelse med behandlingen av bygningsmeldingen tidligere. Da må vi bygge bygg som er energieffektive. Da er det litt underlig å registrere at det største opposisjonspartiet, Fremskrittspartiet, vil tilbake til energikravene fra 1997 – altså mer enn 15 år gamle standarder til energieffektivitet. Det er mulig, slik det ble sagt fra bl.a. representanten Amundsen i debatten vi hadde i går, at Fremskrittspartiet erkjenner at det finnes menneskeskapte klimaendringer, og at Fremskrittspartiet støttet noen av de forslagene som var til behandling i går. Men dette er et konkret tiltak hvor Fremskrittspartiet ønsker å reversere endringer, noe som ikke er et konstruktivt bidrag for å møte den utfordringen vi står overfor. For Arbeiderpartiet er det et mål at det skal være så enkelt som mulig å bygge boliger. Samtidig er vi opptatt av at det som bygges, skal bygges med god kvalitet og med færrest mulig feil. Derfor må det være en balanse mellom forenklingstiltak og kvalitetskrav. Regjeringen varslet forenklinger i planprosesser og byggesaksbehandling i bygningsmeldingen, og dette kommer vi til å følge opp med konkrete forenklingstiltak. Et av tiltakene som vil redusere saksbehandlingsmengden i kommunene, er fjerning av søknadsplikten for enkle tiltak på egen eiendom, for å nevne ett eksempel. Opposisjonen vil kritisere oss for manglende tiltak og for at meldingen ikke inneholder tiltak. Det er vi ikke enig i. Vi kan selvfølgelig ha en diskusjon om det er mengden av tiltak, eller om det er kvaliteten på tiltak som skal være viktig. For det første inneholder meldingen en lang rekke tiltak, og den angir en hel rekke viktige grep vi skal gjøre for å komme i mål. Men la meg få lov til å nevne noen av de viktigste grepene for Arbeiderpartiet. For det første handler det om studentboliger. Denne regjeringen har hatt en høy utbyggingstakt på studentboliger, og den skal vi fortsette. I løpet av Bondevik II-regjeringens siste år ble det bygd 314 nye studentboliger. Regjeringen Stoltenberg har i sin periode bygd om lag 1 000 nye boliger i året, og vi øker nå takten. For inneværende år er det gitt tilsagn om 1 500 nye studentboliger. For Arbeiderpartiets del har vi enda større ambisjoner, fordi studentboliger er et viktig bidrag for å lette trykket på boligmarkedet i pressområder. Vi har sagt at vi ønsker en opptrapping til om lag 3 000 bygde boliger i året. I tillegg ønsker man å gjøre noe med kostnadsrammen for studentboliger og øke andelen tilskudd til om lag 50 pst. Det er selvfølgelig slik med dette tiltaket, som med alle andre tiltak: En ting er hva man sier og skriver, men det må følges opp i årlige budsjettvedtak. Det er vår ambisjon å gjøre det. Husbanken har vært, er og vil være et av de aller, aller viktigste verktøy vi har innenfor boligpolitikken. Det er regjeringens mål at alle skal bo trygt og godt. Å utvide lånerammene, slik vi har gjort ved flere anledninger, er derfor ett av flere bidrag til økt byggeaktivitet og økt bokvalitet i Norge. Det vil vi også gjøre i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett i morgen – en økning i rammen fra 20 mrd. kr til 25 mrd. kr for 2013. Avslutningsvis: Denne stortingsmeldingen tar opp den brede boligpolitikken, herunder også boligforsyningen, som jeg var inne på innledningsvis. Men også det boligsosiale arbeidet har høy prioritet, det har hatt høy prioritet i hele perioden og vil ha det framover. Boliger og tjenester må i stadig større grad ses i sammenheng. For å lykkes i det boligsosiale arbeidet må staten finne sammenhengene. Det er ikke alltid like enkelt, og det kan heller ikke være kommunenes ansvar å se alle disse sammenhengene. En samordnet stat gir bedre kommunale løsninger for den enkelte. Derfor lager vi, og varsler, en ny strategi som samler og målretter den offentlige innsatsen. Det er fortsatt et mål at alle skal kunne bo godt i Norge, uavhengig av størrelsen på lommeboken.