Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Vi har et av verdens største statlig eide fond. Det er mye internasjonal oppmerksomhet knyttet til dette fondet, og Norge framholdes som det landet som klarer å forvalte fondet på en mest betryggende måte og med en åpenhet som andre land anbefales å se til for beste praksis. Vi får mye anerkjennelse internasjonalt både for forvaltningen av fondet og for de etiske retningslinjene. Det gjør at vi er i en bedre situasjon enn mange andre, når vi skal forvalte og markedsføre fondet. Nå er dette som vi foretar oss i dag, nemlig å ha en diskusjon i Stortinget om investeringsstrategien og en egen melding om forvaltningen av Pensjonsfondet, en viktig del av hvordan vi forankrer Statens pensjonsfond i det norske folk. Det er vi som forvalter folkets sparepenger på deres vegne. Det er derfor vi har den store graden av åpenhet. Mange tror det er for at land vi investerer i, eller andre investorer, skal få tillit til hvordan vi går fram. Det er det ikke i utgangspunktet. Det er for å sørge for at vi har en god demokratisk forankring av hvordan vi gjør dette. Men i veldig mange andre land som har tilsvarende fond, er det utenkelig å diskutere dette offentlig. Det er utenkelig at man legger fram årlige rapporter som viser i hvilke selskaper man har investert. Det er utenkelig at man f.eks. offentliggjør tilsvarende det etiske rådets brev til Finansdepartementet. Nå har de ikke noen etiske retningslinjer, så det er stort sett ikke så mye å offentliggjøre. Men likevel, vi har en ekstrem grad av åpenhet. Det gjør at folk flest vet hva vi holder på med. Det gir tillit, også internasjonalt. Jeg har i en tidligere debatt her i dag vært inne på at mange snakker om Pensjonsfondet - og det er riktig, det er et av verdens største fond - som om det er en hinsides rikdom samlet i dette fondet. Det er altså verdiskapingen samlet sett i offentlig og privat sektor over ett år, tilsvarende at hver og en av oss hadde hatt en årslønn i banken - for en minstepensjonist ca. 135 000 kr i banken, for en med en gjennomsnitts heltidsinntekt ca. 420 000 kr i banken. Det er mye penger, det kommer godt med, men det er ingen rikdom som gjør at vi kan sette oss med beina på bordet og plystre de neste ti årene, og ellers leve i sus og dus. Det er den menneskelige arbeidskraft og det vi bidrar med til verdiskaping som uansett kommer til å være det viktigste framover. Og hvis vi setter formuen vår over styr i løpet av kort tid, undergraver det muligheten til å forvalte verdiene for framtiden. Vi har nå gjennom flere år kunnet glede oss over en veldig god avkastning på investeringene i fondet. Betydelig uro i de internasjonale markedene bidrog til at fjorårets avkastning ble lavere enn det vi har opplevd i det siste, og det vi forventer. Men samlet sett var det altså en positiv avkastning i fondet i fjor, selv i svært turbulente markeder. Og det må vi være tilfreds med. Det er viktig at en har en bredt sammensatt portefølje og en god risikospredning på fondet. Det er egentlig det som ved alle korsveier har vært temaet når man i Stortinget har behandlet investeringsstrategien, hvordan en skulle avveie dette. Men når det kommer store markedsbevegelser og fall i de internasjonale markedene, når man knytter betydelige deler av formuen til de internasjonale markedene, og de faller, vil det bety at også fondene faller. Men fordi vi har en langsiktig investeringsstrategi, har vi vurdert blandingen mellom avkastning og risiko slik at vi i fjor økte aksjeandelen fra 40 til 60 pst. I år behandler Stortinget noen endringer som dreier seg om å åpne for å investere i fast eiendom - 5 pst. over tid. Det er en investeringsandel som det kommer til å ta betydelig tid å komme seg opp i. Det krever kompetanse på et annet område enn det vi har hatt til nå, og vi må bruke tiden og gå forsiktig fram. Det betyr også at vi legger opp til å inkludere flere framvoksende aksjemarkeder i den referanseporteføljen som Finansdepartementet fastsetter, som flere talere har vært inne på, og det betyr at vi for framtiden skal heve eierandelsgrensen for aksjeinvesteringer fra 5 til 10 pst. Til dette siste - for det er ofte framholdt som et bevis på at vi ikke er en strategisk investor, men en finansiell investor - vil jeg si at en 10 pst.-grense for hvert enkelt selskap er en lav grense. Den gjennomsnittlige eierandelen er på rundt 1 pst. Det er ikke noe bevis for at vi har endret formål eller måte å opptre på. Det gjør bare at et sterkt voksende fond har en mer fleksibel måte å gjøre investeringer på. Vi har en høy ambisjon når det gjelder de etiske retningslinjene koblet til Pensjonsfondet. Også dette får mye internasjonal oppmerksomhet. Det er ikke slik som noen gir inntrykk av i debatten, at vi er i en særstilling ved å mene dette er viktig. Vi har vært et foregangsland på området, men stadig flere private fond ser sammenhengen mellom business og etikk. Det utvikler seg. Det er den veien tankegangen rundt etikken går i fondene. Det er bare Fremskrittspartiet som går motsatt vei. Fremskrittspartiet var av de første partiene som var enig med SV i at vi måtte ha etiske retningslinjer for Statens pensjonsfond. Og de ble vedtatt, ikke bare av et flertall, men av et enstemmig storting, i 2004, inkludert Fremskrittspartiet. Da må man ikke skape inntrykk av at dette liksom er noen fikse politiske ideer som plutselig slår ned i finansministeren, og så er det det som styrer de etiske retningslinjene. Tvert imot, vi har gjort et veldig grundig arbeid med hvordan vi håndterer de etiske retningslinjene. Eierskapsutøvelsen ligger i Norges Bank. Der er det tre overskrifter: Det første er å sikre aksjonærrettigheter, slik at vi har en mulighet til å påvirke. Det andre er å jobbe for å sikre barns rettigheter og hindre de groveste formene for barnearbeid. Det betyr nettopp at man påvirker selskaper, ikke til å sparke ungene, og så er alt i orden, men f.eks. til å samarbeide med et lokalsamfunn om skoletilbud og til å ansette foreldrene i stedet for ungene, og dermed gi familiene større mulighet til å klare seg. Det siste er å få de selskapene vi er med i, til ikke å motarbeide, men medvirke til en ny internasjonal klimaavtale. Videre er det et fritt uavhengig etikkråd som gir Finansdepartementet råd når det gjelder uttrekk. Der er det helt bestemte kriterier som hele Stortinget har vært innforstått med. Det essensielle i den diskusjonen er begrepet medvirkning, for det handler altså ikke om å straffe selskapet for hva de har gjort i fortid. Det handler om at våre sparepenger ikke skal bidra til, eller medvirke til, grove brudd på menneskerettighetene. Ett av kriteriene for uttrekk er altså våpen som ved sin alminnelige bruk er inhumane, nærmere bestemt atomvåpen, klasevåpen og landminer. Det er bakgrunnen for at vi har trukket oss ut av 20 selskaper som produserer våpen. Det var ikke min beslutning at vi skulle trekke Pensjonsfondet ut av Lockheed Martin. Det var det tidligere finansminister Per-Kristian Foss som besluttet, den 31. august 2005. Siden jeg skjønner at saksordfører Tybring-Gjeddes hjerte ligger nær Lockheed Martin, med den bakgrunn han har i Forsvarsdepartementet, er det fint å gjøre oppmerksom på det. Vi kommer i nær framtid med et høringsnotat om de etiske retningslinjene, der vi kommer til å invitere brede norske og internasjonale miljøer til å være med på å diskutere hvordan vi kan gjøre dem bedre. Det er ikke fordi vi er misfornøyd med dem, men fordi vi har som mål å ligge i front i verdenssammenheng. Det betyr at de tåler en diskusjon. Det er sånn at vi er eiere i mer enn 7 000 selskaper over hele verden, og det er ikke mulig å ha kapasitet til å ha enkeltpersoner sittende og følge med på hvert enkelt av de selskapene. Det er ikke sånn de etiske retningslinjene fungerer heller. Vi er rett og slett avhengige av en oppegående presse, og vi er avhengige av frivillige organisasjoner til å tipse oss om å se nærmere på enkeltselskaper hvis man har mistanke om eller frykter at de begår grove brudd på våre etiske retningslinjer. Derfor er den store graden av åpenhet en investering i at de etiske retningslinjene også overvåkes godt. Vi skal ikke være redde for at det innimellom er diskusjon rundt enkeltselskaper og hva de bedriver. Tvert imot, dette er en effektiv måte å være med på å få oppmerksomhet rundt selskapene på.