Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-04-18:
Det er på sin plass å starte med å rette en takk her fra Stortingets talerstol til de flere tusen norske kvinner og menn som har tjenestegjort i Afghanistan, og en ærbødig takk til de ti norske soldatene som mistet livet under tjeneste i Afghanistan. Godal-utvalget konkluderer også med at norsk militært og sivilt personell under vanskelige forhold har gjort en god innsats i Afghanistan. Vi må heller ikke glemme at norske militære styrker fortsatt tjenestegjør i Afghanistan gjennom en NATO-operasjon, og at vi fremdeles har et bredt sivilt utviklingsengasjement i dette landet. Hensikten med Godal-utvalgets evaluering av Afghanistan-engasjementet har vært både å trekke nødvendig lærdom og å bidra til en mer åpen og opplyst diskusjon om norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk. En av Godal-utvalgets sentrale anbefalinger er nettopp en mer åpen debatt om de sentrale utenriks- og forsvarspolitiske beslutninger og de dilemmaene som er knyttet til disse. Utvalget mener at en bredere debatt om et slikt engasjement vil være en styrke for det norske folkestyret og for Norge som alliert. Omfang og format kan variere, men det er naturlig å gjennomgå større utenlandsoperasjoner. Vi må tåle å bli sett i kortene. Fra Arbeiderpartiets side imøteser vi nå et forslag fra regjeringa til hvordan vi i egnet form også kan gjennomgå erfaringene fra Libya-operasjonen i 2011. Godal-utvalget la tre hovedmål til grunn for sin evaluering av Norges engasjement i Afghanistan: kamp med USA og NATO kamp mot internasjonal terror for et bedre Afghanistan Det er åpenbart store forskjeller i vanskelighetsgraden mellom disse tre høyst ulike målene. Alliansedimensjonen først: Målet om å støtte USA og bidra til å sikre NATOs relevans har etter utvalgets oppfatning i stor grad blitt oppnådd. Men målet om å bidra til å hindre Afghanistan i å bli et arnested for internasjonal terror, er bare delvis nådd. Selv om Afghanistan i dag ikke lenger er en stat som beskytter internasjonale terrorister, vet vi at Taliban har en nasjonal agenda med at afghanske grupper med tilknytning til Al Qaida og ISIL har internasjonale siktemål. Det tredje hovedmålet, å bidra til å bygge en stabil og demokratisk afghansk stat gjennom sivil innsats og fredsdiplomati, er ifølge utvalget ikke nådd. I den moderne historien om norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk står vårt militære og sivile engasjement i Afghanistan i en særstilling. I perioden 2001–2014 brukte norske myndigheter om lag 20 mrd. kr i Afghanistan – 11,5 mrd. kr til militære formål og 8,4 mrd. kr til sivil innsats. Beløpene er selvsagt betydelige, men utgjør ikke mer enn 0,26 pst. av den totale internasjonale militære innsatsen og 2,3 pst. av den totale sivile innsatsen. Forholdstallene maner altså til edruelighet i vurderingen av den norske innsatsens påvirkning på den generelle utviklingen i Afghanistan. Et område der vi potensielt kan utgjøre en forskjell, er innen fredsdiplomati. I Afghanistan var Norge blant de første landene til å opprette kontakt med Taliban – for å formidle kontakt og legge til rette for forhandlinger om en fredelig løsning på konflikten. Dette arbeidet startet i 2007, lenge før amerikanerne var villig til å starte en slik dialog. Godal-utvalgets vurdering, til tross for at forsøkene på en framforhandlet fredsløsning ennå ikke har lykkes, er at Norges erfaringer på dette feltet tilsier at fredsdiplomati bør videreføres som et sentralt mulig norsk bidrag i andre konflikter. Den norske innsatsen for fred og forsoning forutsetter at våre ansvarlige myndigheter makter å ta selvstendig risiko og utvise initiativ og dristighet. Gjennomgangen av Afghanistan-engasjementet har gitt viktig lærdom, både for framtidige militære utenlandsoperasjoner og for den varslede opptrappingen av sivilt utviklingsengasjement i sårbare stater. Her har vi mye å lære av det vi har gjort i Afghanistan. En lærdom det fremdeles hersker politisk uenighet om, dreier seg om praktiseringen av skillet mellom militær og sivil innsats. Forsvarsministeren tok i sin redegjørelse til orde for at norsk sivil og militær innsats i Afghanistan burde vært mer koordinert og integrert. En side av saken er hvorvidt forsvarsministeren har rett når hun tar Godal-utvalgets rapport til inntekt for sitt syn. Viktigere er det at vi skiller mellom koordinering og integrering av sivil og militær innsats. Behovet for koordinering av militær og sivil innsats vil et stort flertall i denne sal kunne slutte seg til. Det gjelder både behovet for fungerende koordineringsmekanismer og tydeligere retningslinjer for rollefordeling mellom militære og sivile myndigheter. Men forsvarsministeren har ikke Stortingets flertall med seg – og det går klart fram av innstillinga – når hun tar til orde også for å integrere militær og sivil innsats. Godal-utvalget selv viser til at studier av integrert stabiliseringsinnsats i fem provinser i Afghanistan i perioden 2008–2010 fant at slike integrerte innsatser ikke hadde den forventede effekt. Og, som Godal-utvalget også påpeker, den norske linjen med et klart skille mellom sivil og militær innsats er prinsipielt godt begrunnet i ønsket om å unngå at bistandsprosjekter rammes av bevæpnet strid. En annen viktig lærdom er alt det som sies om å bidra til utvikling i sårbare stater. En viktig kritikk i Godal-utvalgets rapport er at mye av den sivile innsatsen, ikke bare fra Norge, men også fra andre land, har bidratt til å svekke den afghanske staten relativt sett fordi veldig mye av utviklingshjelpen har gått til hjelpeorganisasjoner. Vi må i sårbare stater makte å bidra til å bygge en stat, og da kan en indirekte effekt av bistand bidra til at staten blir svekket. Det er også behov for å ha gode norske folk på bakken som følger norsk utviklingshjelp – og det blir også etterlyst av Godal-utvalget. Det er i denne saken også blitt fremmet en rekke forslag om reform av hvordan Stortinget skal behandle spørsmål om norske militære utenlandsoppdrag. Fra Arbeiderpartiets side ønsker vi en debatt om disse spørsmålene velkommen. Utgangspunktet for saken vi i dag diskuterer her i salen, er utenriksministerens og forsvarsministerens redegjørelser om vårt Afghanistan-engasjement. Det er viktig, og det reiser også spørsmål. Jeg mener at vi i stor grad har tatt denne diskusjonen inn over oss når vi også har bidratt til militært engasjement i kampen mot ISIL i dag. Jeg mener at mye av erfaringene fra Afghanistan er tatt opp i diskusjonen allerede nå gjennom at vi i større grad fokuserer på dilemmaer og hvor vanskelig det er å ha mål som det er mulig å oppnå i vårt militære engasjement i kampen mot ISIL. Å bidra til at vi får flere av disse diskusjonene opp i stortingssalen, mener jeg er en helt klar anbefaling fra Afghanistan-utvalget som vi også vil bidra til. Men spørsmålet om Stortingets formelle rolle i militære utenlandsoperasjoner berører større, bredere og mer prinsipielle spørsmål. Det handler om fundamentet i vår konstitusjonelle orden, regjeringas prerogativ i utenrikspolitikken. I disse spørsmålene har andre nærstående land valgt andre løsninger. Det mener jeg kan være interessant å studere nærmere. Fra Arbeiderpartiets side ønsker vi også gjerne den debatten velkommen, men i dag er det ikke mulig for oss å gjøre vedtak om grunnleggende reformer av arbeidsdelingen mellom storting og regjering.