Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2013-06-17:
Jeg vil uten videre slutte meg til det saksordføreren sier om viktigheten av de punktene komiteen er enig om, og det er langt de fleste i saken. Jeg ser derfor ingen grunn til å gå nærmere inn på det, all den tid saksordføreren redegjorde ganske grundig for de investeringene som nå skal gjøres. Saksordføreren avsluttet sitt innlegg med å si at dette var en sak som var altfor viktig til å lage et politisk spill av. Politisk spill har regjeringa klart å lage helt på egen hånd. Det er en opposisjons rett og plikt å sørge for at når saker skal behandles i Stortinget, så skal de være så godt opplyst at Stortinget kan fatte beslutningen på et godt nok grunnlag. Det har Stortinget forsøkt å gjøre i denne saken som i andre saker, og denne gangen fant opposisjonen det altså helt nødvendig å be om en tilbakesendelse til regjeringa. Så hevder altså saksordføreren at det handler om å stille mange spørsmål, og at når man får svar man ikke liker, så stiller man nye. La meg gi noen eksempler. I forbindelse med langtidsplanen stilte komiteen et spørsmål om hva de beregnede pendlerkostnadene ville være med de tiltak og vedtak som ble foreslått. Vi fikk svar tilbake at det alltid vil være pendlerkostnader i Forsvaret. Det har også opposisjonen forstått. Vi spurte hvor store de ville være, så derfor måtte vi stille spørsmålet en gang til. I denne saken har vi stilt spørsmål om kostnadene ved tiltakene. Det er det ingen som kan svare på. Det er jo litt pussig, all den tid man skal sette marinejegerne på beredskap fra 1. august, altså dette budsjettåret, ikke å ha budsjettdekning for å gjøre det, og heller ikke å ha bedt om, i proposisjonen eller på andre måter, ekstra midler til å sette marinejegerne på beredskap. Vi har stilt mange spørsmål, og det er altså ikke for å være vanskelige at vi ikke godtar svarene, men det er rett og slett fordi vi ikke alltid får svar på det vi spør om; svar vi mener er helt avgjørende for å opplyse saken godt nok, for at Stortinget skal kunne fatte en beslutning som skal stå seg over mange år, som koster mange milliarder, eller som har store operative konsekvenser. Dette er en sak som har versert lenger enn i to år. Det har vært utredninger og forslag om spesialstyrkene i 2002 og 2010. Nettopp derfor er det veldig rart at man fra regjeringas side ikke finner det nødvendig å vie mer enn noen få setninger til dette i proposisjonen. Jeg vil også korrigere saksordføreren på ett punkt. Det er helt unødvendig å omorganisere spesialstyrkene for å sette marinejegerne på beredskap. Det kan regjeringa gjøre helt uten å bruke spesialstyrkesaken som nå ligger til behandling i Stortinget. Dersom regjeringa ønsker det, kan regjeringa når som helst sette Marinejegerkommandoen på nasjonal beredskap, og det er – som saksordføreren vil ha sett da han leste innstillingen – et forslag som hele Stortinget stiller seg bak. Alle støtter forslaget om at marinejegerne skal kunne settes på nasjonal beredskap, det er ingen uenighet om det. Dersom saken hadde blitt tilbakesendt til regjeringa – som vi foreslo – kunne regjeringa fortsatt ha satt marinejegerne på nasjonal beredskap. Det er mye man kan si om mange av de sakene som foreligger, men la meg knytte noen kommentarer til særlig to ting. Det ene er spørsmålet om QRA og framskutt base. Der er det nå bygget opp til ganske stor usikkerhet om hva som rent faktisk gjelder. I spørsmål fra komiteen – spørsmål nr. 45 i Innst. 489 S for 2012–2013 – spør opposisjonspartiene om tidsplanen for overføring av QRA til Evenes. Der er tidsplanen oppgitt å være at overføringen «av QRA-oppdraget med F-16 samt støtte til gjennomføring av styrkeproduksjon og øvingsaktivitet på Evenes» skal skje «innen utgangen av 2016.» Vi vet at det har vært mye diskusjon om dette faktisk kommer til å skje, all den tid det fortsatt ikke er utbyggingsarbeider i gang på Evenes. Vi vet også at generalinspektøren for Luftforsvaret har uttalt at det beste ville være å beholde F-16 og QRA-bidraget i Bodø ut F-16s levetid. Da jeg spurte forsvarssjefen om dette på høringen – om at generalinspektøren anbefalte videreføring av QRA i Bodø utover 2016 – spurte jeg også hvordan forsvarssjefen vurderte dette faglig, og da svarte forsvarssjefen: «Det reduserer den usikkerhet som vi lever med når det gjelder tap av kompetanse på vedlikeholdssiden.» Dette er altså Høyre helt enig i, og derfor omtaler vi også det i innstillingen. Det ville være en veldig fornuftig løsning. Men de siste dagene har representanten Myrli uttalt seg til flere aviser i Nord-Norge om hvorvidt det blir base på Evenes fra 2016 eller ikke, og det virker som det fortsatt ikke er konkludert i regjeringa, og det gis mange ulike svar på spørsmålene som stilles. Forsvarsdepartementet sier da også til NRK Nordland 6. juni i år at Forsvarsdepartementet ikke har tatt en beslutning i saken. Man kan jo – med et skråblikk – også merke seg at representanten Myrli mener denne saken er unødvendig å diskutere i Stortinget, men så viktig at den må diskuteres i regjeringsfraksjonen. Det er noe man kan merke seg – litt med et skråblikk. Det andre temaet er spørsmålet om kampflykjøpet. Det er et flykjøp som hele Stortinget stiller seg bak, og vi skal nå i gang med hovedanskaffelsen. Men Norge har altså, som eneste partnerland, skjøvet fram anskaffelsen. Det er av stor interesse for Stortinget å vite hvordan forsvarsministeren vurderer de forhandlingsposisjonene det nå gir Norge – all den tid vi skal signere deler av anskaffelsen før man har fattet beslutning om de viktigste områdene på industriavtaler som f.eks. JSM – hvilke posisjoner det gir oss, og hva det vil bety for den videre framdriften. Det er jo ingen tvil om at det er undertegnet industrikontrakter for relativt små summer foreløpig. Det er en klar forventning om at det skal foreligge flere industrikontrakter. Det er også en klar forventning om at verdien på dem over tid – altså flyets levetid – skal være omtrent tilsvarende som kostnadene ved kjøpet. Det er som sagt ikke ofte Stortinget og flertallet i Stortinget gjør det vi nå har gjort, og ber om det vi nå har bedt om. Det er ikke riktig – som representanten Snorre Serigstad Valen sa i sitt innlegg – at opposisjonspartiene ventet og ventet, bare for å kunne fange opp eventuelle problemsaker før vi ba om en tilbakesending. Grunnen til at vi ønsket å vente, var at vi ville gi departementet muligheten til å gi svar på de spørsmålene vi stilte. Det syns vi er fair i en prosess og en saksbehandling i komiteen. Det skulle vi selvfølgelig også gi denne gangen. Men da vi ikke fikk tilstrekkelige svar, svar som vi mente besvarte de store spørsmålene som man må stille i forbindelse med en såpass stor omorganisering, mente vi at det var nødvendig å gjøre det vi nå gjorde, og be om en tilbakesendelse til regjeringa. Vi har vært helt klare og tydelige på at varslersaken og de sakene som har kommet opp i kjølvannet av dette, ikke er årsaken til utsettelsen og tilbakesendelsesforslaget. Det er selvfølgelig saker som i sum bidrar til å legge en skygge over hele saksbehandlingen, men det er altså ikke grunnen til at opposisjonen i Stortinget nå ba om en tilbakesendelse. Som flertallet også skriver i sine merknader, er det behov for bedre koordinering, bedre samarbeid og eventuelt større grad av integrering av spesialavdelingene enn det vi har i dag. Dette handler om å gjøre de riktige omstillingene i riktig tempo og på riktig måte. Dersom regjeringa hadde presentert Stortinget for et beslutningsgrunnlag der man hadde synliggjort konsekvenser, synliggjort analyser, synliggjort kostnader – så hadde dette vært en mye, mye enklere sak. Men på det nåværende tidspunkt finner altså ikke Høyre å kunne støtte regjeringas forslag til en omorganisering som foreligger, og vi ønsker derfor en ytterligere utredning av saken, der vi får svar på de spørsmål vi stiller om alt fra operative konsekvenser til kostnader. Så lenge regjeringa ikke har klart å svare på det, etter gjentatte spørsmål og høringer, så mener vi det ikke er forsvarlig å stemme for det, på det nåværende tidspunkt.