Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-04-28:
La meg først slå fast følgende: Oljenæringen har gjennom tiår vært Norges desidert viktigste næring og bidratt til arbeidsplasser og enorme inntekter til fellesskapet. I sum har næringen bidratt med ufattelige 11 000 mrd. kr til norsk økonomi. Olje- og gassutvinningen, som annen næringsvirksomhet, skal skje på en effektiv og klimavennlig måte. Her ligger Norge i tet internasjonalt, og det skal vi fortsette med. Det har vært mange påstander om fossile subsidier og petroleumsskatt. Disse tar oppmerksomheten bort fra følgende helt sentrale kjennetegn ved norsk politikk: Norge er en pådriver i det internasjonale klimaarbeidet. Vi subsidierer ikke drivstoffprisene. Vi har høye priser på utslipp av klimagasser. Vi har høy skatt på utvinning av olje og gass. Paris-avtalen er et gjennombrudd for globalt klimasamarbeid. Avtalen er den første klimaavtalen med juridisk bindende forpliktelser for alle parter. Det er en ambisiøs avtale, men målene kan bare oppnås dersom alle store utslippsland følger den opp. Norge har allerede meldt inn et ambisiøst bidrag, og vi forhandler med EU om felles oppfylling. For å redusere utslipp av klimagasser billigst mulig bør det settes en pris på utslipp. Dersom utslipp i alle land og alle virksomheter står overfor den samme prisen, får vi størst mulig reduksjoner i utslipp for en gitt innsats, og da unngår vi sløsing. Fossile subsidier trekker i motsatt retning. De virker som en negativ pris på utslipp og øker dermed utslippene av klimagasser. I tillegg svekker de incentivene til energieffektivisering og teknologiutvikling. IEA har anslått at det i 2014 på verdensbasis ble brukt hele 493 mrd. dollar for å redusere innenlandske energipriser. Disse fossile subsidiene er fire ganger høyere enn den samlede støtten til fornybar energi. Det er derfor positivt at flere land nå reduserer og faser ut slike subsidier. Reduksjonen av fossile subsidier er et naturlig tidlig steg i klimainnsatsen. Multinasjonale organisasjoner som IEA, OECD, IMF og G20 jobber for at verden skal gå i denne retningen, og Norge er en aktiv støttespiller i arbeidet. Som de fleste vet, er ikke prisene på bensin og diesel spesielt lave i Norge. Vi subsidierer ikke pumpeprisene. Derimot legger vi avgift på bruken av fossil energi. Vi inngår dermed ikke i IEAs liste over land som subsidierer fossil energibruk. Blant de 40 landene som står på denne listen, er subsidiene størst i oljeproduserende land og i enkelte utviklingsland og fremvoksende økonomier. Allerede i 1990 foreslo Syse-regjeringen en CO2-avgift, og denne ble innført året etter. I dag er over 80 pst. av norske klimagassutslipp dekket av kvoteplikt og CO2-avgift. Utslipp får da en kostnad som gjør det lønnsomt å redusere utslippene og utvikle teknologi. Selv om prisen på utslipp i Norge varierer, og noen sektorer som f.eks. landbruket er fritatt, favner prisen bredt. Samtidig er prisen på klimagassutslipp gjennomgående høy. Dette har Norge høstet internasjonal anerkjennelse for, og en evalueringsgruppe under FNs klimapanel har i en rapport påpekt at kombinasjonen av omfattende og høye utslippspriser i Norge er unik i verdenssammenheng. Et av grunnprinsippene i norsk petroleumspolitikk har vært å sikre fellesskapet en høy andel av de ekstraordinære inntektene. I tillegg til ordinær selskapsskatt har vi derfor en særskatt på 53 pst. for petroleum. Samlet skattesats blir dermed hele 78 pst. Dette betyr at fellesskapet får en høy andel av overskuddet på sokkelen. Norsk petroleumsskatt er heller ikke lav sammenlignet med andre oljeprovinser. At en høy andel av den ekstraordinære avkastningen på sokkelen skal tilfalle fellesskapet, har vært et grunnpremiss i norsk oljepolitikk. Samtidig er det de kommersielle selskapene som skal påvise funn og bygge ut felt. Derfor må man også være lønnsom for selskapene etter skatt og utvikle lønnsomme ressurser. Representanten påpeker at det skal være problemer med leterefusjonsordningen. Det må bygge på en misforståelse. Leterefusjon gir selskaper uten skattbar nettoinntekt rett til årlig tilbakebetaling av skatteverdien og letekostnader. Ordningen ble innført i 2005 for å få flere aktører på norsk sokkel og dermed styrke leteaktiviteten. Leterefusjon er imidlertid utformet i tråd med nøytral grunnrenteskatt og medfører ingen subsidie- eller skatteutgift. Leterefusjon gir nye aktører mulighet til å utnytte fradrag på samme tidlige tidspunkt som etablerte selskaper. Helt oppsummert vil jeg vektlegge følgende: Norge er en pådriver i det internasjonale klimaarbeidet. Vi subsidierer ikke pris på drivstoff. Vi har høye priser på utslipp av klimagasser. Vi har høy skatt på utvinning av olje og gass. Og: Oljevirksomheten skal også i årene fremover være en viktig næring i Norge.