Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-17:
Som oppvokst på tjukkeste Østlandet var jeg faktisk ganske voksen før jeg kom til Vestlandet og fikk oppleve det spektakulære fjordlandskapet vi har her i landet. Det kan ta pusten fra noen hver, og jeg skjønte plutselig hvorfor f.eks. Geirangerfjorden er en av de mest besøkte turistattraksjonene vi har. Jeg gjorde meg kanskje også noen tanker om hvorfor jeg hadde besøkt så mange andre land før jeg oppsøkte dette. Det å holde fjordene våre i miljømessig stand er selvfølgelig et stort ansvar, så jeg vil takke interpellanten fordi hun tar opp en rekke av de forholdene som potensielt kan true miljøet i våre fjorder. Forholdet til oppdrettsnæringen, med det som følger av rømningsfare, lakselus og genetisk utvanning, har jeg tenkt å la ligge i akkurat denne debatten, utover å påpeke at vi har et helt spesielt ansvar for å ta vare på den nordatlantiske villaksen gjennom internasjonale konvensjoner vi har signert. Det er et ansvar vi tar, og som vi må ta, alvorlig, og de innstrammingene som har skjedd overfor oppdrettsnæringen, har vært helt nødvendige. Men dette er ting som vi til stadighet er innom i egne stortingsdebatter, som går på det temaet, så jeg tenkte derfor å si noe om et par av de andre temaene som interpellanten tar opp. Heldigvis er det slutt på den tiden da man kunne bruke fjordene som søppelkasse. Det er helt riktig, som interpellanten påpeker, at det er tatt grep både for å regulere utslipp fra industrien og for å rydde opp i gamle synder. Vi har historisk sett hatt en tendens til å lokalisere tungindustri helt innerst i norske fjorder. Det gjør at vi fortsatt sliter med altfor høye verdier av tungmetaller i flere fjorder. Smelteverk, båtbyggerier og skipsverft har tradisjonelt hatt store utslipp, og jeg mener at vi har god grunn til å være stolte i Norge over at vi relativt tidlig, sammenliknet med andre land, begynte å regulere næringen vår og begynte å stille miljøkrav. Forurensningsloven er fortsatt en av de viktigste lovene vi har. I dag er det sjønære deponier og utlekking av sedimenter som bidrar mest til metallforurensningen i norske fjorder. Opprydding av sedimenter er i gang. Det er veldig viktig. Den siste tiden har spørsmål rundt gruvedrift blitt aktuelle igjen. Det er ingen tvil om at gruvedrift vil gi verdiskaping og arbeidsplasser, og at det er noe vi ønsker. Regjeringen har til og med lagt fram en egen mineralstrategi. Så er det heller ikke forbudt i Norge med fjorddeponi – det er riktig. Men man må ha tillatelse, og vi må vite hva vi gjør. Vi må vite at det er miljømessig forsvarlig, hvis vi gjør det. Det er ikke bare lett når ulike fagmiljøer sier ulike ting, så jeg er opptatt av at vi nå får riktig kunnskap på bordet. All den tid det er usikkerhet, må føre-var-prinsippet ligge til grunn. Der er naturmangfoldloven klar. Det er uansett en forutsetning for gruvedrift at man kan få lønnsomhet i prosjektene, uten at fjordene våre blir alvorlig skadelidende. Det tror jeg vi kan slå fast at det er brei enighet om. Interpellanten spør om en strategi for bærekraftig bruk av fjordene. De siste årene har det skjedd et veldig tydelig skifte i norsk naturforvaltning – bort fra forvaltningen av en enkelt art eller ett enkelt verneområde til en mye mer økosystembasert tilnærming. En alge, en fiskesort eller en spesiell bunnplante er ikke nødvendigvis veldig interessant i seg selv – i hvert fall ikke hvis man ikke er biolog, og det er ikke jeg. Det er først og fremst interessant fordi disse artene fyller en rolle i en helhet. Ministeren sa en del om utviklingen som har skjedd på lovsiden de siste årene. Det er det all grunn til å framheve. Norge har nå et av de mest oppdaterte og moderne lovverk i verden på biomangfoldsområdet. Med naturmangfoldloven ble den økosystembaserte måten å tenke på en bærebjelke i lovverket vårt, og det er veldig bra. Vi fikk nye virkemidler gjennom prioriterte arter og utvalgte naturtyper. Det er altså tiltakets effekt på et helt økosystem som skal vurderes etter naturmangfoldloven. Det er også denne type helhetstankegang som skal ligge til grunn for de vannforvaltningsplanene som nå jobbes fram, og som skal være klare i 2015. Jeg er veldig glad for at denne type helhetstankegang også har sterke støttespillere i andre partier i Stortinget, og at vi dermed får debatter som denne i stortingssalen. Så takk for det!