trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jeg takker statsråden for svaret, som jo var en sterk imøtekommelse av de ønsker som også har kommet til uttrykk fra enkelte representanter for frikirkesamfunnene i Norge. Man ønsker ikke en generell dispensasjon som skal gjelde uansett, men man kan i enkelte tilfeller komme i den situasjonen at man faktisk ikke har råd til å ansette i full stilling en forstander som er i den alderen som loven krever, og at man da kan bruke pensjonister. Når disse ikke, slik som det står i forarbeidene, er preget av alderdomssvekkelse, burde de få lov til å forsette både å vie og gjøre de kirkelige tjenester i frikirkesamfunnet som naturlig hører med, på samme måten som man har gitt dispensasjon for folk i Den norske kirke. Jeg setter pris på at statsråden vil gjøre noe med dette allerede kommende vår, og takker for den imøtekommenhet som dette svaret viser.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
I lov om trudomssamfunn og ymist anna § 24 heiter det: «Den som skal vera prest eller forstandar i registerført trudomssamfunn, må ikkje vera under 23 år og ikkje over 75 år. Han må liva eit heiderleg liv og ha evne til å gjera sine skyldnader etter lova.» Med prest eller forstandar meiner lova den som skal utføra offentlegrettslege funksjonar, slik som vigslar. Reglane om alder i lov om trudomssamfunn er ufråvikelege, og korkje departementet eller fylkesmannen kan gjera unntak. I forarbeida til lova viser ein til reglane for Den norske kyrkja, og der står det: «Det synes naturlig at man også for frikirkeprester har aldersgrenser som i noen grad beskytter mot umodenhet og alderdomssvekkelse.» Blant anna som følgje av intensjonen om likebehandling med Den norske kyrkja har eg kome til at det er nødvendig å sjå nærare på denne problemstillinga. Lov om trudomssamfunn vart vedteken i 1969, det vil seia for meir enn 30 år sidan. Det er difor ikkje unaturleg at det er behov for å gjera endringar. Kultur- og kyrkjedepartementet vil senda ut eit høyringsnotat i løpet av våren der vi drøftar om lova kan endrast slik at ho i særlege tilfelle kan gi høve til å gjera unntak frå reglane om alder.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Det er ikkje noko særleg meir å leggja til. Dette vil eg følgja opp, og det er naturleg at det skal vera likebehandling.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jeg vil svare på spørsmålet på vegne av barne- og familieministeren. Gjennom EØS-avtalen er Norge bundet av EUs trygderegler. Det er et hovedprinsipp i disse reglene at man skal være trygdet i det landet man arbeider i. Personer som er bosatt i EØS-området, og som arbeider i Norge, vil altså være trygdet i Norge og få rett til trygdeytelser, bl.a. barnetrygd, herfra. Fra 1989 har det vært utbetalt et tillegg i barnetrygden for barnetrygdmottakere i Finnmark og Nord-Troms, det såkalte Finnmarkstillegget. Tillegget utgjør i dag 3 840 kr pr. barn pr. år. Finnmarkstillegget er en del av tiltakspakken for Nord-Troms og Finnmark, som ble opprettet bl.a. på bakgrunn av de negative utviklingstrekkene i folketall og næringsliv i området. Tillegget til barnetrygden skal være et tilskudd til dem som faktisk bor i tiltakssonen. Det er derfor et vilkår for utbetaling av Finnmarkstillegget at både barnet og den som tar imot barnetrygden, bor og oppholder seg i Finnmark eller i Nord-Troms. Personer som arbeider i sonen, men som er bosatt utenfor, har dermed ikke fått utbetalt Finnmarkstillegget. Som representanten Nielsen viser til, har norske myndigheter mottatt et supplerende åpningsbrev fra EFTAs overvåkingsorgan, ESA. ESA hevder at vilkåret om bosetting i sonen for rett til Finnmarkstillegget er i strid med Norges forpliktelser etter EØS-avtalen, og mener altså at EØS-borgere som arbeider i tiltakssonen, må få utbetalt Finnmarkstillegg for sine barn selv om de ikke er bosatt i sonen. Vi må svare ESA innen 19. mars. Det er for tidlig å si hva vi konkluderer med. I brev av 21. januar besvarte barne- og familieministeren stortingsrepresentant Ballos spørsmål til skriftlig besvarelse om samme sak. Det fremgår av dette brevet at det i utgangspunktet synes å være gode grunner for å opprettholde bosettingskravet, men at dette må vurderes nøye i forhold til synspunktene ESA har fremmet. Jeg kan berolige representanten Nielsen med at det ikke er tale om å fjerne Finnmarkstillegget, men eventuelt å utbetale tillegget til noen flere enn i dag.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Det er litt vanskeleg for meg å svara på eit så detaljert spørsmål til eit departement eg ikkje har ansvaret for. Det kan eg ikkje gjera. Men det som er heilt klart, er at Barne- og familiedepartementet må svara ESA innan 19. mars. Svaret må føreliggja for ESA før 19. mars, og dermed vil det vel kanskje bli avklara før meldinga skal behandlast her i Stortinget. Eg er heller ikkje detaljert informert om tidsplanen for den meldinga, men eg går ut frå at ho ikkje blir ferdig så tidleg.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Eg må svara generelt på spørsmålet. Generelt ynskjer Regjeringa å halda på dei fordelane som Nord-Troms og Finnmark har fått, med bakgrunn i den gamle problemstillinga med at folk flytter frå landsdelen. Det er jo òg noko av det som er grunnhaldninga i den stortingsmeldinga som representanten Nielsen nemnde i førre oppfølgingsspørsmål. Då er vi nøydde til å ta dei fightane med ESA som vi får. Vi ser jo at det ikkje berre er når det gjeld tiltakssona, men òg når det gjeld andre område, at vi er nøydde til å endra vår praksis, fordi ESA krev det av oss. Vi kjempar så godt vi kan for å behalda dei særfordelane som Nord-Troms og Finnmark har i dag, og vi seier òg i stortingsmeldinga at vi eventuelt vurderer nye. Men så må vi innretta oss etter dei krava som ESA kjem med, og der stiller vi heilt likt med alle andre tidlegare regjeringar.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Eg har følgjande spørsmål til landbruksministeren: «Ifølge oppslag i avisa Nationen 12. og 13. januar 2004 vil betaling av gebyr for godkjenninger medføre en vesentlig økning i kostnadsnivå for norske bønder, matbutikker, ridesenterledere og andre næringsdrivende som etterspør godkjenning fra Mattilsynet. Dette virker urimelig i forhold til matreformens intensjoner om kostnadseffektivisering. Hva vil statsråden gjøre for å få til en forsvarlig brukerfinansiering og et kostnadsnivå som ikke hemmer verdiskaping?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Eg takkar for svaret, som er ganske oppklarande, spesielt i forhold til dei to oppslaga i Nationen. Når ein ser framstillinga av gebyrsjokk og lange prislister med tosifra tusental for relativt enkle tenester, meiner statsråden at oppslaga i Nationen er meir villeiande enn rettleiande, og uheldige for både landbruks- og næringsmiddelindustrien, i og med at ein gjev inntrykk av at ein nærast får gebyr som er uhandterlege, og som vil taka mykje av inntektsoverskotet frå to pressa næringar? Så var statsråden òg inne på Landbruk Pluss, som er eit satsingsområde som det er viktig for landbruket å vidareutvikla. Vil satsane bli på eit slikt nivå at det ikkje vil hindra den nyskapinga som har så mange offensive prosjekt for å stimulera på andre felt?
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Mitt siste spørsmål går på noko som statsråden var litt inne på. Ved behandlinga av mattilsynssaker i næringskomiteen såg ein for seg to effektiviseringsgevinstar som kunne gje reduserte gebyr. Den eine er den generelle gevinsten ved å slå saman forskjellige tilsyn til eitt organ, og statsråden har ved eit tidlegare høve vore inne på at ein skulle ha eit innsparingspotensial på 10 pst. når ein hadde kome gjennom etableringsåret 2004. Den andre saka næringskomiteen la ein del vekt på, gjeld kjøttavgiftene. Dei er kanskje fire-fem gonger høgare enn i Danmark, og me ser for oss ei auka merksemd frå landbruksministeren på dette feltet for å redusera dei. Eg vil spørja: Ser statsråden moglegheit for at desse to felta kan resultera i framtidig innsparing på desse gebyra òg?
Lars Sponheim (Venstre), 2004-01-28:
Ja, jeg kan bekrefte det spørreren her sier. Det første oppslaget i Nationen som førte til all denne oppmerksomheten, var et løgnaktig oppslag, det var ikke riktig, og det avklarer Nationen selv i dag ved å si at det var helt feil. En kan nesten få inntrykk av at Nationen holdt ljugekors under bordet da de skrev det første gang, og så opphever de det i dag, og slik har man jo fått skrevet noen sider og fått mye oppmerksomhet, men det har ikke opplyst disse spørsmålene særlig godt. Derfor er jeg glad for at det nå synes å komme ut riktig informasjon fra Mattilsynet, og at det fanges opp at her snakker vi om andre priser og kostnader som det må være mulig for den enkelte å bære på en fornuftig måte. Vi skal også huske at i og med at dette er ulike områder, som nå samordnes i ett tilsyn, så har det vært veldig ulik prispolitikk på disse tjenestene. Nå får man et mye mer rettferdig system, som alle møter, og vi vil være opptatt av å øke effektiviteten og dermed få ned kostnadene på disse tjenestene framover.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-01-28:
La meg begynne med det første. Vi arbeider veldig for å bidra til generelle effektiviseringer ved at det nå er mange tilsyn som blir ett tilsyn, og at man kan gjøre hele kjeden av tilsynsoppgaver mer effektiv ved at en tar ut synergieffektene på kostnadssiden, men også ved at vi ser på om det er en type dobbeltarbeid opp mot annet offentlig kontrollarbeid. Når en bygning skal godkjennes av Mattilsynet, er det andre instanser som også har en godkjenningsrutine? Vi kan gå over til – som jeg sa i mitt svar – mer internkontroll, hvor den enkelte sier at nå har vi bygd etter tegningene, og så tar man f.eks. bare stikkprøver og må ikke ut til hver enkelt. – Den typen effektivisering. Når det gjelder kjøttkontrollen, har jeg fått i oppdrag fra Stortinget å komme tilbake til hvordan man kan øke effektiviteten og få ned kostnadene med den kjøttkontrollen som foregår – altså veterinæren som står på kjøttlinjen og ser etter at det er bra mat for oss. Det arbeidet vil vi ta, og det har vi tatt opp med bransjen, og det handler om å organisere slakterivirksomheten mer effektivt, og det vil jeg komme tilbake til i revidert nasjonalbudsjett.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-01-28:
Gjennom Hovedavtalen for jordbruket er jordbruksorganisasjonene ansvarlige for å iverksette tiltak i samsvar med jordbruksavtalen. Jordbrukets egne samvirkeorganisasjoner har på bakgrunn av dette påtatt seg viktige funksjoner i gjennomføringen av den norske landbrukspolitikken. På melkesektoren er TINE markedsregulator, noe som innebærer en rekke rettigheter og plikter for TINE, bl.a. at selskapet har mottaks- og forsyningsplikt på melk, og at de er ansvarlige for å gjennomføre markedsreguleringen på melkesektoren. Når det gjelder organisering og omstrukturering i TINE-konsernet, er dette forhold som staten ikke regulerer gjennom jordbruksavtalesystemet. Dette er et forhold som eierne, i dette tilfellet melkebøndene, har full beslutningsmyndighet over. Dette innebærer at landbrukets samvirkeorganisasjoner på dette området er likestilt med øvrig privat næringsvirksomhet. Når nå styret i TINE Meieriet Øst går inn for å legge ned Fosheim-meieriet i Vestre Slidre og heller foreta videreforedlingen ved andre anlegg på Østlandet, mener jeg dette er et anliggende som best kan vurderes av selskapets egne eiere. TINE må i den sammenheng imidlertid ta hensyn til de forpliktelser de har påtatt seg som markedsregulator. Gjennom de endringer i markedsordningen for melk som ble iverksatt fra 1. januar 2004, er det lagt til rette for økt konkurranse på melkesektoren. Økt konkurranse vil kunne sette TINE under økt press, noe som vil innebære behov for strukturelle endringer for å kunne møte krav til høyere effektivitet og større lønnsomhet. Økt konkurranse gjør det også mulig for nye aktører å etablere virksomhet på anlegg og steder der det er grunnlag for det. Det er disse realitetene TINE og landbrukets øvrige aktører må ta inn over seg i de pågående omstruktureringene. Det vil derfor være feil av meg å gripe inn i disse prosessene.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-01-28:
Jeg deler den grunnholdning at mer enn noen andre aktører i det norske næringsliv bør de bondeeide store industrikonsernene føle et sterkere samfunnsansvar og et distriktsutbyggingsansvar. En kunne vel egentlig gjøre seg den refleksjon at det er et spørsmål om disse bør ha aktivitet i de store byene i det hele tatt, om de ikke faktisk bør bruke sin aktivitet til å styrke utkantene og distriktene. Men mitt poeng er at dette må de selv bestemme. Slik er reglene våre. Det er eierne, nemlig melkebøndene, som må beslutte dette. Nå har det heldigvis skjedd mye de siste par–tre årene på dette området. Det er blitt en annen konkurransesituasjon, som også TINE må være opptatt av, ikke bare for å effektivisere, men også ut fra det forhold at noen kan rykke inn i anleggene etter dem. Den regelen som TINE tidligere har brukt, om å lage heftelser på sine nedlagte meierier, at ingen andre kan drive meierivirksomhet der, er nå ikke lovlig. Det betyr at andre kan rykke inn og drive meierivirksomhet. Det er åpnet for konkurranse: Det er andre sterke aktører som kan rykke inn. Jeg vet at i dette tilfellet gjøres det nå et lokalt arbeid opp mot Q-meieriene og andre, for å se om man kan få en konkurrent til TINE til å rykke inn og gi lokale arbeidsplasser.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-01-28:
Jeg har nok en litt annen innfallsvinkel til disse spørsmålene. Jordbruksavtalen og alle de andre landbrukspolitiske verktøyene vi har, må etter mitt skjønn handle om å styrke primærprodusentene og den spredte bosettingen i dette landet, som primærprodusentene representerer. Så må vi ha et effektivitetskrav også inn mot landbrukets industri. Virkemiddelet for å få mer aktivitet også av landbruksindustri rundt omkring i distriktene, er økt konkurranse, slik at når de store samvirkeorganisasjonene vil legge ned f.eks. i Vestre Slidre, vet de – og det er nytt – at her kan en konkurrent rykke inn bak dem. Det er det som gjør at det er kommet en ny vurdering inn i styrerommet i TINE, om man tør ta sjansen på å legge ned, eller om vi mister produsentene i et så rikt og viktig melkeområde som Slidre. Det viktigste virkemiddelet tror jeg er at TINE ser at sentralisering gjør at de taper markedsandeler i forhold til primærprodusentene, og det er den linjen jeg har tenkt å forsterke. Derfor hilser jeg velkommen den nye melkeordningen, som nå åpner for konkurranse, og som gjør at det er noen som faktisk er interessert i å rykke inn i dette anlegget når TINE måtte rykke ut.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Eg har følgjande spørsmål til landbruksministeren: «Innafor landbrukssamvirka skjer det ei stor omstrukturering og sentralisering. Mellom anna går no styret i TINE Meieriet Øst inn for å leggje ned Fosheim-meieriet i Vestre Slidre. Fosheim har stor verdi for næringsverksemd og arbeidsplassar i kommunen og regionen. Bygde-Noreg blir tappa for ressursar pga. slik sentralisering. Staten satsar mykje på landbruket som eit distriktspolitisk verktøy. Landbrukets eigne samvirke driv likevel sterk sentralisering.Kva er statsråden si vurdering av dette?»
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Landbruksministeren gav på ein måte ei grei beskriving av dei faktiske forholda. Det er sjølvsagt rett som landbruksministeren seier, at dette er Landbrukssamvirkets eiga vurdering og eige ansvar. Likevel er det slik at satsinga på landbruket i dette landet er grunngitt mykje ut frå distriktspolitiske omsyn. Éin ting er at vi vil produsere god og trygg mat i dette landet, men det åleine er ikkje grunnen til den relativt sterke satsinga på landbruket. Vi vil bruke landbruket som eit verkemiddel for å halde ved lag levande bygder, arbeidsplassar ute i distriktet, kulturlandskap osb. Når ein da opplever at landbrukets eigne folk, som driv desse landbrukssamvirka, nyttar nærmast alle høve til å rasjonalisere og sentralisere – ut frå konkurransesituasjonen og ut frå økonomiske forhold, noko eg forstår – blir det på ein måte litt paradoksalt og inkonsekvent. Det blir på ein måte litt vanskeleg å få forståing for den store satsinga på landbruket når dei sjølve opptrer på ein slik måte. Eg bed om landbruksministerens vurdering av dette problemet.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Det er jo slik som landbruksministeren peiker på, at dette må Landbrukssamvirket sjølv bestemme. Og regelverket er slik som landbruksministeren beskriv. Spørsmålet er likevel, når ein ser kva som skjer, om ein ikkje på ein måte burde ha ein gjennomgang av regelverket og vurdere ei eventuell styring òg av Landbrukssamvirket. Det er jo litt underleg at det som skjer innanfor denne sektoren, berre skal skje ut frå bedriftsøkonomiske vurderingar. Men dersom vi skulle ha lagt bedriftsøkonomiske vurderingar til grunn i norsk landbrukspolitikk generelt, ville vi hatt eit heilt anna landbruk enn det vi har i dette landet. Eg er ikkje framand for tanken om at ein på ein måte burde trekkje denne sektoren inn i jordbruksoppgjeret og inn i diskusjonen om eventuelle kompensasjonsordningar for denne sektoren, nettopp for at dei skal ta samfunnsmessige og distriktspolitiske omsyn . Da ein opna for at dei skulle få ansvar for dette – ved behandlinga av landbruksmeldinga for ti år sidan – peikte ein på at DU skulle ha det ansvaret. Det har ikkje fungert godt nok, og eg trur at det kan vere grunn for ein ny gjennomgang.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Narkotika er et stort problem i fengselet i Trøgstad. Ved hjelp av mobiltelefoner planlegges innsmugling av nye forsyninger. Innsatte ringer narkolangere utenfor fengselsområdet og bestemmer nøyaktig hvor og når narkotikaen skal kastes over gjerdet. Selv om telefonene inndras, blir nye telefoner smuglet inn av besøkende. Fengselsbetjentene vil ha gjeninnført en ordning der mobiltelefoner kan inndras for godt. Hva vil statsråden foreta seg i saken?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er overbevist om at ministeren tar narkotikaproblemet på alvor og gjør mye for å klare opp i dette på best mulig måte. Men slik det fungerer i dag, er det ikke godt nok. Betjentene i Trøgstad fengsel er imot denne midlertidige beslagleggingen, for telefonene kan gis til de besøkende. Det er ikke det at de bare kan levere dem tilbake til de innsatte, men de kan f.eks. ta dem med seg ut og kaste dem over gjerdet på et bestemt tidspunkt. Det er dette som gjør at narkotikakriminaliteten, med transport av narkotika over gjerdet, videreføres i Trøgstad fengsel, og det skaper problemer. Vi har også andre fengsler, f.eks. Ringerike fengsel, der det beviselig planlegges alvorlige kriminelle handlinger ved hjelp av mobiltelefon. Der har man elektronisk utstyr som gjør at man kan forstyrre mobilsignalene. Men regelverket er slik at mobilselskapene som har frekvenstillatelsene, ikke kan stoppes(presidenten klubber) på grunn av lovverket. Vil man gjøre som i Sverige og vurdere en lovendring, slik at man kan forstyrre disse mobilsignalene og dermed oppnå at kriminelle handlinger ikke kan utføres slik som i dag? (presidenten klubber)
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Jeg takker statsråden for svaret. I Sverige har man altså gått lenger og sett nødvendigheten av å åpne for at man kan forstyrre mobilsignalene i fengslene, og de har, så vidt jeg kjenner til, foreløpig gode resultater med det. Man føler at man oppnår noe i tillegg til de andre tiltakene som statsråden har skissert. Vi vet at mobiltelefonene blir stadig mindre og mindre, de inneholder mindre metall osv., de kan gjemmes i kroppens hulrom og er vanskeligere å oppdage med detektorer. Jeg vet ikke om statsråden vurderer andre tiltak for å komme dette ondet til livs, slik at man ikke i så stor utstrekning som i dag har denne mobiltelefonbruken i våre anstalter. For vi må være klar over at det er en bevisstgjøring når det gjelder dette, blant de innsatte.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-28:
Som det framgikk av mitt svar, er det en rekke tiltak som skal til for at folk ikke bryter regler og jukser. Jeg har vært i Trøgstad fengsel, og det er et utmerket fengsel. Det er en god innstilling blant dem som jobber der, og jeg har inntrykk av at det også jobbes på en skikkelig måte. Jeg har gjort rede for at vi har en rekke virkemidler for å stoppe innføring og bruk av narkotika. Ett av virkemidlene er å holde mobiltelefoner tilbake. Og da holdes de tilbake, slik at man ikke får tatt dem med seg inn. Men hvis man først tar fantasien i bruk, kan man få tak i mobiltelefoner ganske lett, og man kan anskaffe dem på mange måter. Det er summen av tiltak, det at det ikke er tillatt, det at det kontrolleres, og det at det får konsekvenser, som er avgjørende her. Om det skal innføres andre tiltak, bl.a. i forhold til høysikkerhetsfengsel, som har vært et tema, vil jeg selvfølgelig se på. Det er noe av det jeg la til grunn da jeg sa at vi ville se på straffegjennomføringsloven. Men igjen er det slik at det er summen av tiltak som sørger for at kontrollen blir effektiv. Det viser seg at kontrollen med narkotika har vært bra, og det har også vist seg at den har effekt. Jeg vil selvfølgelig se på summen av tiltak. Jeg er ikke interessert i at noen skal jukse med disse tiltakene. Det er min grunnholdning.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-28:
Etter å ha besøkt 40 av 41 norske fengsel, har jeg sett at ikke alle innsatte er av det slaget som her blir skildret, men det er noen som er det. Noen steder, f.eks. på et åpent sted som Hassel fengsel i Buskerud, vet de innsatte at hvis noen bryter reglene, får det konsekvenser for alle. Det holder en type kontroll. Det er positivt i den forstand at folk faktisk får noe igjen for å sone. Det er positivt også i forhold til det vi snakker om her. Og det er jo summen av tiltakene som teller. Men at det innenfor enkelte kriminelle miljøer er folk med universitetseksamen i kriminell aktivitet, er det ingen tvil om. Slik sett må også de som har ansvaret for straffegjennomføringen, ta høyde for det. Jeg mener at vi gjør det. Jeg kommer til å se på alle gode tiltak som kan praktiseres, når vi ser på hvordan loven virker for dem som misbruker hensikten i den. For de som ikke gjør det, er det jo greit. Men som sagt: Det er en rekke kontrolltiltak som er gjennomført nettopp for å bekjempe narkotika. Kjernen i spørsmålet til representanten Hedstrøm er at noen bryr seg ikke om det. Da får vi være oppmerksomme på det, og så får vi tenke kreativt rundt det. Det lover jeg å gjøre.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-28:
Politidirektoratet har meddelt meg at Stortingets klare forutsetning på dette punkt er meddelt politimestrene. Jeg viser også til St.prp. nr. 1 for 2003-2004, side 103, hvor departementet klargjør følgende: «Antall tjenestesteder(lensmannskontorer/politistasjoner mv.) skal imidlertid opprettholdes for å sikre nærhet til publikum.» (lensmannskontorer/politistasjoner mv.) For å sikre lokal innflytelse er prosessen i disse sakene lagt opp slik at alle endringsforslag utarbeides etter en bred gjennomgang og involvering i hvert enkelt politidistrikt. Kommuner som kan bli berørt av omstillingen, er gitt utførlig informasjon og har også gitt sin vurdering av de forslag som politimestrene har sendt på høring. Når politidistriktet har ferdigstilt sin saksbehandling, sendes politimesterens forslag til Politidirektoratet. I direktoratet blir forslaget undergitt en ny og grundig vurdering, hvoretter saken blir oversendt Justisdepartementet med en anbefaling. De endelige vedtak fattes av Kongen i statsråd eller av departementet, avhengig av sakens omfang og egenart. Det ligger således en grundig kvalitetssikring og vurdering i denne prosessen, hvilket hindrer at det blir tatt beslutninger i strid med Regjeringens og Stortingets vedtak. Når det gjelder de lensmannskontorene som representanten Ellingsen nevner spesielt, er det kun Andøy lensmannskontor som inngår i et konkret forslag som er sendt Politidirektoratet. Forslaget går ut på at lensmannskontoret skal inngå i en geografisk region hvor man ønsker å samordne administrative oppgaver ved ett av kontorene. Det foreligger således ingen forslag om å legge ned Andøy lensmannskontor. Vurderingene ved de andre nevnte lensmannskontorer er ikke ferdige og er derved heller ikke oversendt direktoratet. Mange kommuner har bedt om forlenget høringsfrist for å kunne behandle forslagene fra politimesteren. Vi må la den lokale prosessen her gå som planlagt, slik at kommunene får uttalt seg. Jeg kan ikke trekke konklusjoner i disse tilfellene før forslagene foreligger, men kan bare vise til det jeg sa innledningsvis. I sin rapport pr. 31. desember 2003 til Politidirektoratet anfører for øvrig politimesteren i Salten politidistrikt, hvor Rødøy og Gildeskål lensmannskontorer inngår, at det vil bli tatt hensyn til kommunenes standpunkt og argumenter før de endelige forslagene oversendes til direktoratet. Det samme gjelder for Moland lensmannskontor i Agder politidistrikt. Også i Agder avventes nå de respektive kommuners tilbakemeldinger før eventuelle forslag sendes videre til behandling.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-28:
Her var det mange spørsmål. For det første er det som har stått om politireformens fase 2, og som jeg har sitert, helt riktig. En del av det er også at det er fullt mulig og til og med ønskelig å kunne sentralisere administrative funksjoner, og det vil bli vurdert mange steder. Så er det steder hvor man ikke vil gjøre det, som f.eks. i Sogn og Fjordane, hvor jeg var nylig, hvor de har en annen modell. Alle disse modellene skal på bordet. Konklusjonen er at publikumsrettet virksomhet ikke skal nedlegges, slik det ble sagt i spørsmålet. Når det gjelder den andre delen av spørsmålet, har jeg aldri lagt skjul på at vi har et stramt budsjett, men jeg har drøftet det med politimesterne til stede. Politiet vil alltid ha prioriteringer. Jeg følger med i hva som blir sagt. Jeg er klar over, bl.a. når jeg ser på politiets tall for i fjor, at de har gjort en imponerende jobb. Antallet anmeldelser er redusert på en rekke områder, men spesielt på narkotikasiden vil politiet oftest måtte gjøre en avveining av hva de skal gjøre i forhold til brukere, og hva de skal gjøre i forhold til bakmenn og folk som driver med omsetning. Alt i dag prioriterer man å gå etter dem som driver omsetning, og bakmenn. Det er en linje jeg støtter.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-01-28:
De budsjettforslag som er lagt fram, og som er godkjent og kontrollert av Stortinget, bygger selvfølgelig på at man både i henhold til politiloven, som det er sitert fra, og også i forhold til norsk straffelov skal gjøre et arbeid. Noen forhold lar seg lettere oppklare enn andre. Politiet har f.eks. en veldig høy oppklaringsrate på vold. Det er veldig bra. Det er også prioritert av politiet. Mange former for vinningskriminalitet er mye vanskeligere, bl.a. fordi det ikke alltid foreligger bevis eller kjent gjerningsmann. Politiet jobber med dette bl.a. i sin metodeutvikling, og mitt inntrykk er at de er flinke til å oppnå resultater her. Så kan det alltid føres en debatt om hvor store budsjettrammene skal være, og budsjettrammene blir fastlagt i Stortinget. Representanten Ellingsen hadde et alternativt forslag på vegne av sitt parti. Det er en helt redelig holdning. Men jeg vil fastholde at norsk politi gjør en bra jobb. Jeg har inntrykk av at de også forbedrer den i forbindelse med utvikling av nye politimetoder, bl.a. for å ta vinningskriminelle. Men det er ikke til å legge skjul på – det har jeg sagt i budsjettdebatten, og jeg gjentar det – at vi kjører med et stramt budsjett.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Mener statsråden at en videre nedleggelse av lensmannskontorer/tjenestesteder, som for eksempel i Rødøy, Gildeskål, Andøy samt Moland lensmannskontor på Eydehavn, er i tråd med en samlet justiskomité sine føringer i Budsjett-innst. S. nr. 4(2003-2004) på side 42, hvor komiteen uttaler at politireformens fase II ikke må medføre at tjenestesteder(lensmannskontorer/politistasjoner) nedlegges?» (2003-2004) (lensmannskontorer/politistasjoner)
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Jeg takker ministeren for svaret så langt. Jeg oppfattet ministeren dit hen at han bekreftet at ingen lensmannskontorer skal nedlegges, og det synes jeg er positivt. På bakgrunn av det tror jeg likevel dette handler om økonomien innen sektoren totalt sett. Jeg registrerte at ministeren nettopp snakket om at nærhet til publikum var viktig. Jeg tror at politi- og lensmannsetaten føler at man har et stort behov for å greie å opprettholde de pålegg, ønsker og ambisjoner som etaten har. I går var det et større oppslag i Troms, i Nordlys, hvor politimesteren i Tromsø, Truls Fyhn, gikk ut og sa at narkohaier og andre slipper lett unna, for man har ikke ressurser til å følge opp sakene. Førstestatsadvokaten i Troms og Finnmark sier rett ut at bevilgningene til politiet nå er en katastrofe. I forlengelsen av dette må spørsmålet mitt til justisministeren bli: Mener justisministeren at påtalemyndigheten og politiet ikke har innsikt i det de faktisk holder på med, siden de kommer med slike uttalelser, eller føler ministeren at dagens rammer er romslige og tilstrekkelige?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Jeg takker på nytt for svaret. Siden politiets virksomhet bl.a. i stor grad styres av politiloven, skal jeg ta meg den frihet å referere litt fra den. I § 1, om ansvar og mål, heter det at «staten skal sørge for den polititjeneste som samfunnet har behov for». I § 2, om politiets oppgaver, står det at «politiet skal beskytte person, eiendom og fellesgoder og verne om all lovlig virksomhet». Det står videre at man skal «forebygge kriminalitet og andre krenkelser av den offentlige orden og sikkerhet» og «avdekke og stanse kriminell virksomhet og forfølge straffbare forhold». Da blir det et paradoks for meg at ministeren, som han nettopp sa, mener at politiet gjør en god jobb. Men her blir det altså en streng prioritering. Mitt spørsmål blir da: Når politiet tydeligvis ikke greier å gjøre den jobben de ønsker å gjøre, føler justisministeren da at han indirekte medvirker til lovbrudd gjennom å ha ansvaret for en sektor som tydeligvis ikke har de bevilgningene de strengt tatt har bruk for?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Jeg stiller følgende spørsmål til besvarelse: «Ekstra barnetrygd til familier i Nord-Troms og Finnmark er et sentralt virkemiddel for å sikre bosetting og rekruttering i regionen. Nå hevder EFTAs overvåkningsorgan, ESA, at denne ordningen er i strid med EUs regler. ESA mener Norge må betale tillegget i barnetrygden også til foreldre som arbeider i regionen, og som har barn i et EU-land, ellers må ordningen opphøre. Hva vil statsråden gjøre for å sikre dette viktige distriktspolitiske virkemidlet?»
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Jeg takker for svaret. Det var et godt svar. Det er et paradoks at man nå har kommet opp i en situasjon hvor kanskje utlendinger vil ha krav på et tillegg i barnetrygden hvis de jobber i tiltakssonen, mens nordmenn som jobber innenfor samme sone, ikke vil ha den samme rettigheten. Det er jo et paradoks som man kanskje bør vurdere. I St.meld. nr. 8, Rikt mangfold i nord. Om tiltakssonen i Finnmark og Nord-Troms, er disse problemstillingene ikke berørt. Meldinga ligger nå til behandling i Stortinget, og det kan jo hende at det forkludrer litt det som skal skje her. Kan statsråden svare på hvorfor man ikke har berørt denne problemstillingen med ESA i meldinga, siden man var kjent med dette da den ble lagt fram?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Det er riktig. Man vil rekke å få det svaret til Stortinget iallfall før denne meldinga skal behandles. Jeg er klar over at dette bare gjelder trygdeytelser, men vi har jo også en skattefordel som gjelder tiltakssonen. Jeg vil bare forsikre meg om at Regjeringa har en strategi for hvordan man skal møte dette trykket, for det kan jo settes spørsmålstegn både ved skattefordelen og ved nedbetaling i forbindelse med studiefinansiering. Har Regjeringa en strategi for å møte eventuelle andre krav fra ESA som berører den samme tiltakssonen?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Jeg har følgende spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «Etter at det øremerkede statstilskuddet til kulturskolene og pristaket for kulturskolene forsvant, øker prisene kraftig mange steder, blant annet i Oslo. Dette kan medføre at mange barn mister sitt tilbud fordi bare de med best økonomi har råd. Det kan også føre til at rekrutteringen til det profesjonelle kulturlivet i framtiden blir dårligere. Hva vil statsråden gjøre med dette?»
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Jeg takker for svaret. Jeg synes det er oppsiktsvekkende at kulturministeren, som mitt spørsmål var rettet til, og jeg har også understreket at det var en mening med at det var rettet til henne, ikke vil svare. Men det er prisverdig at utdanningsministeren tar den tunge jobben det er å forklare de enorme prisstigningene vi får for kulturskolene. 17 pst. er dramatisk mye mer enn den generelle prisstigningen, og man skal ikke ha mye økonomisk innsikt for å slå fast at høyere pris gir lavere deltakelse. Nå har man mot Arbeiderpartiets stemmer fjernet det øremerkede tilskuddet til kulturskolene. Det toget er gått, så dette er jo i og for seg ikke lenger utdanningsministerens bord. Mitt spørsmål dreier seg om hvordan dette vil påvirke framtidens kulturliv i Norge, for færre barn og ungdom i kulturskolene vil føre til at færre kan rekrutteres til de profesjonelle kulturarbeidsplassene i framtiden. Det bekymrer meg, og det må vi finne mottiltak mot. Hvis utdanningsministeren føler seg kompetent til å si noe om de mottiltakene på kulturfeltet, ønsker jeg gjerne å få det utdypet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Jeg takker igjen for svaret. 17 pst. prisstigning kan man, hvis man regner langt bakover, få lavt nok pr. år, men prisstigningen gjelder faktisk fra 2003 til 2004. I fjor var prisen 1 600 kr, og i år vil prisen være 17 pst. høyere. Over natta får vi denne prisstigningen. Det er klart at dette kan påvirke den muligheten for deltakelse barn i familier med dårlig økonomi har. Det er ikke alle kommuner som har den samme situasjon som Oslo, med lange køer. Jeg har også lyst til å spørre statsråden som partipolitiker som faktisk tilhører det fylkespartiet i Oslo som styrer Oslo byråd, om det er en villet politikk fra Høyre at kulturskolen har en prisøkning på 60–70 pst. fra 2003 til 2004, og om det er en offensiv satsing i en by som ønsker å kalle seg en europeisk kulturby.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-28:
Jeg er av den oppfatning at kommunene som et hovedprinsipp er best i stand til å allokere ressurser innenfor det kommunale tjenestetilbudet. I tråd med Regjeringens syn på utviklingen av lokaldemokratiet og det kommunale selvstyret finner jeg det naturlig at kommunene selv fastsetter betalingen for ulike tilbud i de kommunale musikk- og kulturskolene. Kulturskolerådet og fylkesmannen i Sør-Trøndelag har undersøkt endringene i foreldrebetalingen i musikk- og kulturskolene i 2004. 180 av de 386 kommunene som var med i undersøkelsen, økte foreldrebetalingen, og en foreløpig oppsummering viser en gjennomsnittsøkning på 17 pst. Det kan også opplyses om at satsen for foreldrebetaling som inntil 1. januar 2004 var på maksimalt 1 600 kr, ikke har vært justert siden 1993. 1 600 kr i 1993 tilsvarer 2 093 kr i 2004. Videre vil økt foreldrebetaling kunne bidra til økt kapasitet i de kommunale musikk- og kulturskolene, noe som faktisk har funnet sted i om lag 80 pst. av de 20 forsøkskommunene hvor tilskuddet ble en del av rammen alt i 2000. Det er imidlertid for tidlig å si noe om effekten av en eventuell økning i foreldrebetalingen på musikk- og kulturskoletilbudet i de andre kommunene. Formuleringen om kulturskolene i kulturmeldingen bygger på den allmenne erfaring at de kommunale musikkskolene har vært og er viktige i rekrutteringen av talenter til det profesjonelle musikklivet i Norge, som på flere områder må kunne sies å holde et svært høyt nivå, også i internasjonal sammenheng. Utvidelsen av musikkskolene til å omfatte også andre kunstuttrykk enn musikk gir grunnlag for å anta at de har hatt samme positive betydning for større deler av kunst- og kulturlivet. Jeg ser imidlertid ingen grunn til å tro at rammefinansiering, som betyr at lokaldemokratiet får større innflytelse over utforming av tilbudet, vil svekke den fremtidige rekrutteringen til kulturlivet.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-28:
Jeg mener at representanten Giske trekker for raske konklusjoner. En prisstigning på 17 pst. er ikke mer enn den generelle prisstigningen, men mindre enn den generelle prisstigningen. Det har altså ikke vært noen prisøkning siden 1993, og hvis man justerer for det som har skjedd siden 1993 når det gjelder prisstigning, ligger selv 17 pst. innenfor den generelle prisstigningen. Jeg synes også han trekker en for rask konklusjon når han sier at det uten videre vil føre til lavere deltakelse. Det skulle man kanskje tro, men problemet i dag har vært at det har vært for liten kapasitet. Å kunne øke prisene betyr at kommunene får større mulighet til å påvirke utformingen av tilbudet, og gjør det mulig for dem å tilby en større kapasitet, hvilket kanskje gjør at flere kan delta. Jeg tror dette er ett av flere viktige tiltak. Jeg tror også det som skjer når det gjelder kunst og kultur i skolen, den ordinære skolen, har ganske stor betydning for rekruttering til det profesjonelle musikk- og kulturlivet i Norge. Men jeg mener det ikke er belegg for å si at dette vil svekke kapasiteten eller kvaliteten.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-28:
Jeg må gjenta at prisene har stått stille siden 1993, og at 17 pst. dermed er mindre enn den generelle prisstigningen siden 1993. Likevel er det riktig som representanten Giske sier, at når man prisregulerer på den måten og så slutter å gjøre det, må en slik prisøkning eventuelt skje over natten. Men det er den pris man betaler for å kjøre en politikk som sterkt regulerer kommunesektoren, både når det gjelder hvilke tilbud de kan yte, hvilken kapasitet de kan holde, og hvilke priser de kan ta. Jeg mener generelt at vi bør øremerke mindre og overstyre kommunesektoren mindre, for da tror jeg de kan tilpasse tilbudene til de lokale forholdene på en bedre måte. Det tror jeg skjer. Innenfor disse 17 pst. er det store forskjeller. Det varierer fra en økning på 75 pst. i Våler kommune i Østfold til en reduksjon på 100 pst. i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Jeg har ikke besøkt disse kommunene eller studert dette nærmere, men det kan tenkes at det er uttrykk for at slik det har vært, har vært ganske langt fra slik lokalpolitikerne har ment at det burde være, både når det gjelder utforming av tilbudet, kapasiteten og prisen, og at det nå er tilpasset lokale forhold, slik at flere barn har mulighet til å nyte godt av dette tilbudet.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-28:
Spørsmålet gjelder beregning av satsgrunnlaget for frittstående skoler. Tilskuddet til frittstående skoler er basert på de gjennomsnittlige utgiftene i den offentlige skolen, jf. friskoleloven. Satsgrunnlaget for 2004 er beregnet på grunnlag av kommunal ressursbruk til skole som er rapportert gjennom KOSTRA. For å ta hensyn til at det er regnskapstall for to år tilbake i tid som legges til grunn, blir satsgrunnlaget pris- og lønnsjustert. Det tas også hensyn til lov- og regelendringer. For 2004 er f.eks. satsgrunnlaget justert med en beregnet effekt av ny lov om generell kompensasjon for merverdiavgift. Det legges også opp til å justere satsene som følge av økning i timetallet i grunnskolen fra høsten 2004. Satsgrunnlaget for de frittstående skolene beregnes altså i hovedsak med utgangspunkt i kommunale regnskapstall og ikke med utgangspunkt i budsjettopplegget for kommunesektoren. Dette medfører at endringer i kommunal ressursbruk til skole først gjenspeiles i satsgrunnlaget til frittstående skoler to år i etterkant. Leirskoleopphold er ikke en lovpålagt aktivitet. Økningen i tilskuddet til leirskoleopphold høsten 2002 og våren 2003 var en del av det samlede økonomiske opplegget for kommunesektoren. Den effekten bevilgningen i 2003 hadde på de kommunale utgiftene til skole, vil gjenspeiles i regnskapstallene for 2003 som legges til grunn for beregning av tilskuddsgrunnlaget for de frittstående skolene i 2005.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-28:
Jeg mener at det er et godt system at de frittstående skolene får offentlig tilskudd, dersom de er godkjente for det, som en andel av de gjennomsnittlige utgiftene til offentlig skole. Den andelen kan naturligvis prinsipielt også være 100 pst., men det er den for tiden ikke i Norge. Jeg mener at det er klart mest rettferdig at de frittstående skolene får en andel av faktiske utgifter i offentlig skole og ikke budsjetterte utgifter. Det vil si at man må basere seg på regnskapstall. Det vil ha den bivirkning at man for et år får tilskudd basert på regnskapstall for to år tilbake. Det har vært slik at elever i offentlige skoler har reist på leirskole. Det er ikke en lovpålagt aktivitet, men en andel elever i den offentlige skolen har reist på leirskole til all tid. Det har vært utgifter til kommunale skoler, og det ligger da i beregningsgrunnlaget som de frittstående skolene får støtte til.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-28:
Jeg har ingen planer om å foreslå et prinsipielt annet system for å yte tilskudd til frittstående skoler som er godkjente for det. Dette er relativt nylig behandlet i Stortinget og fikk der flertall. Akkurat dette med at tilskuddsgrunnlaget skulle være basert på regnskapstall, kan jeg ikke erindre at det var noen diskusjon om overhodet.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-28:
Etter regjeringsskiftet i 2001 er det godkjent 13 nye frittstående grunnskoler som har et kristent formål. Skolene omfatter pr. oktober 2003 til sammen ca. 200 elever og innebærer således ingen vesentlig endring i den andelen elever som går i frittstående skoler i Norge, og spesielt ikke frittstående kristne skoler. Retten til å etablere skoler utenfor det offentlige skoleverket er en grunnleggende demokratisk rettighet. Jeg viser til FN-konvensjonen om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter, der artikkel 13 gir alle foreldre rett til å velge skole for sine barn i samsvar med egen moralsk og religiøs overbevisning. Den tidligere privatskoleloven, nå lov om frittstående skoler, gjør det på visse vilkår også mulig å oppnå støtte til slike skoler. Siden det kan tenkes tilfeller der det tilsynelatende er motstrid mellom barnas rettigheter etter Barnekonvensjonen og foreldrenes rett til å velge grunnskoleopplæring i samsvar med den troen de ønsker å oppdra barna sine i, er Barnekonvensjonens artikkel 29 nr. 1 nå gjengitt i formålsparagrafen i friskoleloven. Dette innebærer at det er understreket i formålsparagrafen at opplæringen ved alle friskoler bl.a. skal ta sikte på å utvikle respekt for andre kulturer og forberede eleven på et ansvarlig liv i et fritt samfunn, i forståelse med og vennskap mellom alle folkeslag, nasjonale og religiøse grupper og personer som hører til urfolk. Dette er nytt i forhold til den tidligere privatskoleloven. I friskoleloven § 2–3 første ledd heter det dessuten at frittstående grunnskoler skal følge den læreplanen som gjelder for offentlige grunnskoler eller læreplaner som på annen måte sikrer elevene «jamngod opplæring». Når det skal vurderes om en grunnskole gir «jamngod opplæring», legges det bl.a. vekt på at opplæringen skal bidra til at elevene får et grunnlag til å foreta selvstendige valg. Det er derfor viktig at skolene henter impulser fra lokalmiljøet, og at elevene blir kjent med ulike miljøer. Grunnskoler som ikke kan dokumentere at de også på en slik måte vil gi elevene «jamngod opplæring» eller de andre lovfestede kravene til kvalitet, godkjennes ikke etter friskoleloven. Samtlige partier på Stortinget har ønsket at det skal kunne gis offentlig støtte til religiøse skoler for at retten til å velge en slik skole skal være reell for alle. Jeg er sikker på at samtlige partier også ser potensielle problemer og dilemmaer med en slik politikk, men at grunnleggende demokratiske rettigheter, som f.eks. religionsfriheten og retten til å velge skole, må ha forrang. For å unngå problemer og sterke segregeringstendenser må vi bl.a. stille strenge krav til kvalitet og innhold, slik jeg nå har vært inne på, føre et godt tilsyn og ha en god, inkluderende og mangfoldig offentlig skole, slik situasjonen i Norge er i dag. Slik situasjonen for øvrig er i Norge, kan jeg ikke se at etablering og drift av kristne frittstående grunnskoler innebærer behov for tiltak for å hindre at barn blir isolert og ikke blir en del av det kulturelle mangfoldet.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-28:
Jeg må minne om at den friskoleloven SV var imot fordi man ville beholde den gamle privatskoleloven, har innarbeidet Barnekonvensjonen i motsetning til den gamle privatskoleloven. Dessuten er det ingen i denne sal, så vidt jeg kan huske, som har forfektet at det ikke er foreldrene som har hovedansvaret for sine barns oppdragelse og opplæring. Jeg er imidlertid enig med representanten Jensen i at det kan være dilemmaer og problemer knyttet til den type skoler. Men jeg har faktisk ikke registrert at det er noe parti i denne salen som har tenkt å gå bort fra en politikk hvor man tillater at religiøse skoler kan etableres. Det vil sannsynligvis være umulig i henhold til internasjonale konvensjoner. Men jeg har heller ikke registrert noe parti som ønsker å gå bort fra en politikk hvor det er mulig å yte offentlig støtte til slike skoler. Det har jo ligget i den gamle privatskoleloven som så å si alle partier her på Stortinget støttet. Så var det et flertall, som ikke inkluderte SV, som ville endre denne og skaffe oss en friskolelov isteden, som bl.a. tar inn Barnekonvensjonen og stiller strenge krav til innhold og kvalitet. Så de dilemmaene som representanten Jensen peker på, har jeg også et skarpt øye på. Jeg er mest opptatt av at den offentlige skolen skal være så god at alle føler seg inkludert der. Men jeg kan ikke se at SV har presentert noe alternativ til det.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-01-28:
Som representanten Jensen sikkert husker, var det en del av den nye friskoleloven at vi tillegger kommunenes synspunkter stor vekt ved avgjørelsen av friskolesøknader. Det vil bli gjort. Det vil ikke være statsråden som avgjør disse søknadene, og det var også et ledd i endringen at dette kan avgjøres av forvaltningen. Det vil være det nye utdanningsdirektoratet som behandler disse søknadene. Siden jeg ikke kan stille spørsmål tilbake, håper jeg vi kan henvise de spørsmålene som stilles, til en senere debatt. Med den kritikken som reises mot den nåværende regjeringen når det gjelder religiøse skoler, synes jeg man skyter langt over mål. De religiøse skolene har vært beskyttet av et enstemmig storting, og det var særrettene for disse skolene bl.a. SV ville beholde da vi behandlet friskoleloven.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Jeg har følgende spørsmål: «Målet med tilskudd til leirskoleopphold er å stimulere kommunene til å gi alle elever et leirskoleopphold i løpet av grunnskoletiden. Det er en ekstrafinansiering av et tillegg til ordinær undervisning. I budsjettet for 2003 var tilskuddet øremerket. I 2004 ligger det i kommunenes rammetilskudd. Jeg regner med at statens bidrag er ment å gjelde alle grunnskoleelever, også elevene ved frittstående skoler. Hva gjøres for å sikre at elever i frittstående skoler årlig får samme beløp som elever i offentlig eid skole?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Mener statsråden at de 60 mill. kr til leirskoleopphold som var øremerket i 2003-budsjettet, bare var øremerket til elever i offentlig skole? Mener virkelig statsråden at elever i henholdsvis offentlig og frittstående skole skal behandles totalt forskjellig når det gjelder leirskoleopphold?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
I beste fall kan dette tolkes slik at frittstående skoler får noen penger to år på etterskudd, to år etter at elevene som var aktuelle for leirskoleopphold, har forlatt den frittstående skolen. Vil statsråden vurdere en omlegging av tilskuddsordningen, slik at elever i frittstående skoler sikres det samme kronebeløpet i det aktuelle år for leirskoleopphold og et uavkortet kronebeløp?