trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Som jeg sa, er denne posten på Riksantikvarens budsjett, fartøyvern, allerede en av de aller største, 20 mill. kr, men jeg registrerer at representanten Korsberg inviterer Regjeringen i forhold til å øke denne posten. Jeg tar med meg det innspillet i det videre budsjettarbeid. Jeg har imidlertid selv fra Stortinget jobbet for fartøyvernet, ikke minst er dette en post som årlig diskuteres i finanskomiteen i forbindelse med finansinnstillingen, og det er utrolig mye positivt arbeid som foregår med disse fartøyene rundt omkring i landet. Jeg synes at staten har et ansvar i forhold til å oppmuntre og ta vare på et viktig kulturminne som dette er, så hvis det er slik at Miljøverndepartementet gjennom en totalvurdering i Regjeringen skulle få mer penger til den type prosjekter, står dette høyt på min ønskeliste også.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Jeg vil først understreke at det er Ski kommune som har ansvaret for arealplanleggingen i kommunen. Spørsmålet om utvikling av Taraldrud-eiendommen til bolig- og næringsformål har ikke vært behandlet av Miljøverndepartementet. Departementet har derfor innhentet nærmere opplysninger fra kommunen om denne saken. Som vi også har vært inne på tidligere her i denne sal, har vi betydelig sans for det lokale demokrati. Dette ligger nå i kommunen til avgjørelse, men ettersom spørsmålet er stilt, og vi begge to står her, kan jeg redegjøre for hva kommunen sier om saken, og hvordan de har tenkt å behandle den. Området det gjelder, er angitt som landbruks-, natur- og friluftsområde i kommuneplanen i Ski, og det ligger dessuten innenfor markagrensen. I forbindelse med revisjon av kommuneplanen for Ski kommune i 1999 sendte Taraldrud sameie inn et forslag som innebar en relativt omfattende bygging nord i kommunen, nær Oslo kommunes grense. Henvendelsen kom for sent i planprosessen og ble derfor ikke tatt opp til behandling av kommunen. Ski kommune skal i inneværende år starte arbeidet med revisjon av kommuneplanen, med sikte på vedtak i 2003. Kommunen vil ha anledning til å ta opp spørsmålet om omdisponering av Taraldrud-eiendommen i forbindelse med revisjonen. Fylkesmannen og fylkeskommunen skal bidra i planarbeidet og påse at nasjonale og regionale interesser blir tilstrekkelig ivaretatt. Dersom det blir fremmet innsigelse til et planforslag fra fylkesmannen, fylkeskommunen eller nabokommune, og enighet ikke oppnås lokalt, må saken sendes Miljøverndepartementet til avgjørelse. Jeg har etter dette ikke grunnlag for å gripe inn i spørsmålet om det bør bygges boliger på Taraldrud eiendom i Ski kommune. Dette er fortsatt en sak som ligger hos kommunen og fortrinnsvis bør løses der, som de aller fleste reguleringssaker.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Først må jeg si at når det gjelder det generelle spørsmålet som representanten Sandberg var opptatt av, nemlig boligsituasjonen i det sentrale østlandsområdet, deler jeg hans oppfatning av at det her er viktig at man får fortgang i nybyggingen av boliger. Det jeg har gjort, er å sende ut et forslag på høring om at offentlige etater må komme med innsigelser i forbindelse med planprosesser innen tre måneder. Statens kartverk har regnet på dette og mener at det er millioner å tjene på raskere plansaksbehandling, slik at bygg og nye hus raskere blir realisert. Det tror jeg er et viktig bidrag. Når det gjelder den aktuelle saken, tror jeg egentlig at representanten Sandberg, når han får tenkt seg om, er helt enig i at det ville være uholdbart hvis Regjeringen skulle begynne å gripe inn i lokale plansaksbehandlinger. Jeg registrerer at Sandberg mener at kommunen bør sette i gang med boligbygging her. Foreløpig kan ikke jeg ha noen oppfatning av det. Nå syns jeg kommunen må få jobbe med dette. Og skulle saken havne på mitt bord, som jeg da ikke håper at den gjør – jeg håper den løses lokalt – må jeg jo selvsagt si noe om det.
Børge Brende (Høyre), 2002-03-13:
Jeg vil mer enn gjerne bidra til at det blir økt boligbygging, spesielt i de områdene hvor det er sterkt behov for det. Det Regjeringen har gjort, er, som jeg sa, gjennom et høringsutkast å legge opp til at planprosessen skal ta mye kortere tid, slik at statlige instanser ikke kan vente i årevis med å benytte seg av innsigelsesretten. De må reagere i løpet av tre måneder. Kommunalministeren har kommet med flere initiativ for å rydde opp i det forferdelig firkantete og vanskelige lovverket vi har knyttet til bygningsloven. Det er nedsatt et utvalg som skal se på det. Jeg har også gjennomgått andre tiltak fra miljømyndighetene som kan være aktuelle for å gjøre planprosessen enklere. Når det gjelder transformasjonen av områder som tidligere har vært benyttet til industri, over på boligbygging, har vi en kjempejobb å gjøre. Man har så vidt startet i denne regionen. Man ser jo gode eksempler: Kornsiloen på Grünerløkka bl.a. har blitt til studenthybler. Man må i mye større grad tenke i den retning. Men jeg er betenkt hvis man skal løse boligutfordringer i sentrale østlandsområder ved å bygge igjen de få grønne lungene som er, og slik har jeg heller ikke oppfattet representanten. Dette er en balansegang, og best løses disse arealspørsmålene lokalt og ikke på mitt bord.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
Miljøvernministeren skal ha honnør for at han er tydeleg i mange miljøsaker overfor Stortinget og i mange forsamlingar, ikkje minst når me har vore i møte med friluftsorganisasjonar og miljørørsla. Det er derfor litt oppsiktsvekkjande når miljøvernministeren den 28. januar i år seier at ein skal sende eit brev der ein innskjerpar plan- og dispensasjonspraksisen i strandsona, òg i forhold til å styrkja byggjeforbodet i 100-metersbeltet, mens ein nå i ei pressemelding som gjeld forvalting av strandsona, seier at ein minner kommunane om dei reglane som gjeld, i staden for det som ein altså sa offisielt tidlegare. Eg lurer på kva som har skjedd her. Er det stortingsfleirtalet som styrer miljøvernministeren sin politikk på dette viktige feltet?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
For meg virker det fortsatt som miljøvernministeren har en uklar holdning til dette spørsmålet. Hovedpoenget er at dagens lovverk ikke er godt nok. Det er sendt ut oppfordringer gjennom mange år, og fortsatt ser vi en nedbygging av strandsonen, over 60 pst. i Akershus f.eks. Vi varslet en skjerping av lovverket. Bondevik-regjeringen beholdt friluftsmeldingen der vi hadde dette varselet og gikk inn for strengere regler. Men nå er det uklarhet om hva Regjeringen mener, og ikke minst hva regjeringspartiene mener. Er det slik at regjeringspartiene er enig med Regjeringen i at den stilte seg bak friluftsmeldingen som Arbeiderpartiet la fram?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-03-13:
Det er selvfølgelig til strandsoneproblematikken. Vi veit at det er et generelt byggeforbud i 100-metersbeltet. Det er slik. Dessuten vil jeg også litt inn på det som Hagen nevnte, at privat eiendomsrett må respekteres. Det som er mitt anliggende i denne sammenhengen, er at det er store forskjeller. Vi har noen pressområder. Som det ble nevnt, er 60 pst. av strandsonen i Akershus bebygd. Andre steder i landet vil de rope og være lykkelige over å få en hytte. Hva vil statsråden gjøre for å differensiere regelverket slik at retningslinjene og dispensasjonsreglene kan variere i praksis og innhold etter hvor i landet en er, altså ut fra pressområdene?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
Jeg har et spørsmål til miljøvernminister Børge Brende. NRK sendte i går et meget tankevekkende program om norsk rovdyrpolitikk. Programmet viste mange av de lidelsene sau og rein er utsatt for på beite. I fjor ble det utbetalt ikke mindre enn 80 mill. kr i rovdyrerstatning, og 33 000 sauer ble rapportert tatt av rovdyr. I tillegg døde 100 000 sauer på beite av andre årsaker. I Sverige har man hatt omvendt erstatningsordning av det vi har i Norge. Der mottar rein- og saueeiere et grunntilskudd for å drive i rovdyrstrøk. Det tilskuddet kan de bruke på gjeting og på tilsyn. På den måten tjener bonden penger for hvert dyr som kommer ned fra fjellet istedenfor å telle kadavre, som vi har gjort her. Statsråden har sagt at han vil dempe konfliktene i rovdyrsaken. Det synes jeg er klokt. Vil han da ta initiativ til å endre erstatningsordningen for denne sesongen, eller skal vi vente enda et år, til enda 33 000 sauer er drept og konfliktnivået er blitt enda større?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
I mitt forrige politiske liv ble også denne tilskuddsordningen diskutert i forbindelse med forrige gang Stortinget behandlet en rovdyrmelding. Det er ikke noe nytt system. Det har fungert i Sverige i mange år, og det er også slik at mange innenfor næringen er positive til en omlegging i svensk retning. For hvert år som går med det systemet vi nå har, som oppmuntrer til konflikter, vil det bli vanskeligere og vanskeligere å få til den dialogen og den samhandlingen vi har i rovdyrsaken. Et initiativ til å legge om erstatningssystemet nå ville ha fremmet dialog, ikke økt konflikten ytterligere. Så hører jeg at statsråd Brende både nå og i Redaksjon 21 i går refererte til at vi er forpliktet gjennom internasjonal rett til å ta vare på de store rovdyrene i Norge. Det er jeg selvsagt helt enig i, men jeg håper også at miljøvernministeren er enig i at det at vi faktisk har fem store rovdyr i norsk natur, i seg selv er en berikelse.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Jeg må igjen utfordre sosialministeren og Regjeringen på det økende fattigdomsproblemet i Norge – først og fremst av hensyn til de fattige selv, men også fordi sosialministeren har brukt mange anledninger både i og utenfor Stortinget til å varsle en ny og bedre politikk for å bekjempe fattigdom. Nå har det snart gått seks måneder, og så langt kan jeg ikke se at noe har skjedd på denne tiden. Jeg vil derfor spørre statsråden: Kan statsråden nevne et eneste eksempel på nye tiltak i denne perioden? Og hvis det er så at Regjeringen, som det er varslet tidligere, arbeider med tiltak for dem som i dag sliter med dårlig økonomi, med problemer med å betale for mat og hus og dekke andre regninger, vil det nå være interessant å få et lite glimt inn i det arbeidet som Regjeringen eventuelt måtte holde på med.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Det forplikter sterkt å gå såpass høyt på banen, uten at en så langt har sett resultat. Men det vi har sett, er faktisk en forverret situasjon for mange. Jeg skal nevne noen eksempler. Kuttet på 30 mill. kr. i Aetat og en igangsatt byråkratisk parodi gjør at mange folk på attføring nå ikke får utbetalt det de har krav på. Folk får en dobbelt straff ved at sosialkontorene ikke synes å ta innover seg at det er folk som ikke har penger til vanlig livsopphold. Jeg forventer at det skjer noe der. Dessuten har Regjeringen kuttet 60 mill. kr i midlene til langtidssykmeldte som skulle tilbake i arbeid. Dette synes jeg er en respektløs måte å behandle folk som må leve på eksistensminimum, på. Jeg kunne også nevne boligpolitikken, for det ble gjort svære kutt i Husbankens rammer som gjør at et fra tidligere dårlig system blir enda verre. Hva akter statsråden å gjøre for å rette opp det som er blitt forverret? Og dernest: Hvilke forbedringer vil hun foreslå, som det er nødvendig å få til?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Jeg skal få lov å stille helseministeren følgende spørsmål: «Moderne hjerteklinikker som f.eks. Hjertesenteret og Feiringklinikken har fått dramatiske kutt på opp mot 40 pst. i statens satser for behandling av hjertepasienter. Disse institusjonene utfører meget effektivt en omfattende del av norsk hjertekirurgi. Slike klinikker har all sin inntekt gjennom statlig finansiering, og et helt nødvendig tilbud for norske hjertepasienter er nå satt i fare. Hva akter statsråden å gjøre?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Det er veldig greit å høre det helseministeren nå sier, at det er satt i gang en gjennomgang av takstene for disse to sentrene: Hjertesenteret og Feiringklinikken. Men jeg må likevel si at jeg ble veldig forskrekket og veldig forundret over at disse satsene kunne tenkes å bli redusert så mye som det jeg har sett i tabeller knyttet til satsene. Hvordan det kunne skje, er for meg nesten en gåte. Mange med meg fryktet at selve behandlingstilbudet til disse pasientene kunne være i fare. Og når disse to klinikkene representerer en så stor del av iallfall voksenhjertekirurgien, synes jeg at det var grunn til bekymring. Vil helseministeren gjennom det arbeidet som han selv nevnte, sørge for at de nye satsene inneholder en faktisk kostnadsdekning? Da appellerer jeg til helseministeren selv å sørge for at det blir slik, for jeg går ut fra at det er mer tekniske beregninger som har gjort at en har kommet slik ut som en gjorde i det første utkastet til satser.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Det er grunn til å tro at disse to sentrene har en meget høy kvalitet på det tilbudet de gir pasientene, og at effektiviteten er god, i og med at de kan gjennomføre sin virksomhet som planlagt og – går jeg ut fra – uten forstyrrelser fra utenforliggende faktorer. Jeg mener at det norske helsevesenet trenger dette tilbudet både med hensyn til kvalitet og kanskje også som et lite mønster for den driften som vi skal ha i våre øvrige sykehus, offentlige og private. Så har jeg lyst til å legge til et moment, og det er at det nå må være på tide at Hjertesenteret får avklart sitt forhold til helseregionen sin, slik at investeringer og drift kan planlegges og sikres på litt lengre sikt. Ut fra at man faktisk kom slik ut at man nesten er tre måneder ut i det nye året, og det ennå ikke er avklaring på satsene, vil jeg spørre helseministeren om han mener at kvaliteten ved disse klinikkene er slik at dette er noe vi skal satse på i framtiden, og at disse klinikkene inngår i planene for den framtidige behandlingen av hjertepasienter.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Regjeringen Bondevik I la fram en utjamningsmelding med tiltak. Regjeringen Stoltenberg fulgte opp med en egen handlingsplan for sosialøkonomisk trygghet i langtidsprogrammet med tiltak for arbeid, bolig og økt økonomisk sikkerhet. Regjeringen Stoltenberg fulgte opp i budsjettet for inneværende år. Denne regjeringen har hatt en oppsiktsvekkende mangel på oppfølging av egne ord når det gjelder bekjempelse av fattigdom. Når det gjelder boligtiltak, er det jo ikke slik at Regjeringen har kommet med en aktiv innsats for å bedre situasjonen på boligmarkedet. Tvert imot har Regjeringen svekket de generelle virkemidlene, slik at situasjonen også for dem som har det vanskeligst, blir vanskeligere. Arbeiderpartiets boligutvalg har nå foreslått å øke inntektsgrensen for det å få bostøtte med 50 000 kr, og foreslått tiltak for å avvikle bruk av hospits og heller komme tilbake med bedre boliger for dem som har spesielle behov, kombinert med sosiale tjenester. Hvorfor kommer ikke Regjeringen med denne type initiativ?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
Jeg vil tilbake til det som representanten Kristoffersen så vidt var inne på når det gjelder folk på attføring. Statsråden sa at det ikke er meningen at folk på attføring skal måtte gå til sosialkontoret. Det er jeg selvfølgelig enig i. Men problemet er jo at folk har måttet det. I tillegg til det har folk i denne situasjonen fått ekstrautgifter på grunn av sein saksbehandling i Aetat, utgifter knyttet til purregebyr, innkassogebyr osv. Så vidt jeg kjenner til, er reglene for sosialhjelpen slik at den ikke dekker denne typen utgifter. Spørsmålet blir da: Vil statsråden raskt sørge for at sosialkontorene faktisk også dekker disse utgiftene når det er statens egen skyld at folk har havnet i denne situasjonen og fått disse ekstrautgiftene?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
I en kronikk i Dagbladet i går redegjorde sosialministeren for sine initiativ for å bedre kvaliteten i eldreomsorgen. Jeg har ikke tid til å gå inn på alle, men det er viktige og gode virkemidler. Men for at denne kvalitetshevingen skal kunne finne sted, er man avhengig av to viktige ting. Det ene er at man har folk til å gjøre denne kvalitetsjobben. I TV 2-nyhetene i dag ble det offentliggjort en undersøkelse blant sykepleiestudenter i Helseregion øst, der det viser seg at under 10 pst. av disse studentene ønsker å arbeide i eldreomsorgen. Den andre forutsetningen er at man har kommuner som økonomisk er i stand til å betale det denne kvaliteten koster. Mitt spørsmål blir da: Hvordan vil statsråden sikre en god rekruttering av alle typer pleie- og omsorgspersonell, og hvordan vil statsråden sette norske kommuner i stand til å betale for den kvaliteten som statsråden og jeg er enige om at vi skal ha?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-03-13:
I Vårt Land for måndag denne veka seier leiaren i Kristeleg Folkeparti, Valgerd Svarstad Haugland, følgjande: «Det blir nok tøffe prioriteringer på neste budsjett. Det som blir til overs, ønsker vi å bruke til fattigdomsbekjempelse både nasjonalt og internasjonalt.» Det er ei så oppsiktsvekkjande utsegn at eg synest det er nødvendig å få ein kommentar frå sosialministeren på dette, særleg sett i lys av at inntrykket frå budsjettet når det gjeld 2002, er nettopp det same. Det var 248 mill. kr til overs til tiltak for å kjempa mot fattigdom etter at t.d. dei av oss som tener 300 000 kr pr. år, hadde fått 4 milliardar kr i skattelette. Er det det som blir til overs, som dei fattige denne gongen skal bli tilgodesette med? Er det òg Høgres haldning?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-03-13:
Eg er glad for statsråden sitt engasjement for å sikra ei meir verdig eldreomsorg og spesielt det søkjelyset ho no set på demente. Det er min påstand at om det hadde vore eit større engasjement hos fleirtalet i Stortinget og hos den førre regjeringa for å følgja opp stortingsmeldinga Omsorg 2000, hadde vi òg vore komne lenger når det gjeld kunnskap, når det gjeld leiarskap og òg når det gjeld fokus på eit samordna tilsyn og på felles forskrifter. Så kjem det no urovekkjande meldingar om at ein tredjedel av kommunane kuttar i årets eldreomsorg for å få budsjettet til å gå saman. Er det statsråden si oppfatning at kommunane sin økonomi direkte må styrkjast som ein føresetnad for å sikra betre bemanning og større rekruttering og dermed ei meir verdig omsorg?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-03-13:
Det kunne være fristende å ta tilleggsspørsmålet jeg ikke fikk til miljøvernministeren, først, men jeg tolker presidentens ord dit hen at han fortsatt vil beholde noen i skyttergravene!
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-03-13:
Så til spørsmålet som jeg vil rette til sosialministeren. Jeg tar utgangspunkt i fylkeslegenes tilsynsrapport når det gjelder helsetjenester til aldersdemente. Sosialministeren sier at hun nå vil lovregulere kvalitetsforskriftene i eldreomsorgen, inkludert omsorgen for aldersdemente. Det burde vært gjort før, arbeiderpartiregjeringen gjorde ingen ting med det etter at vi behandlet Omsorg 2000, som ble lagt fram av sosialminister Magnhild Meltveit Kleppa og Bondevik I. Heller ikke Bondevik II har kommet med konkrete forslag ennå. Vi vet bl.a. at pleiefaktoren er veldig lav i sykehjemmene. Den er under 0,7 årsverk pr. pasient – noe av det samme vi hadde på 1970-tallet da pasientgrunnlaget var mellom 75 og 80 år, i dag er det langt over 85 år. Vil sosialministeren gjøre noe med pleiefaktor og bemanningsnorm slik at det kan bli en bedre pleiesituasjon og omsorgssituasjon i sykehjemmene? Det er viktig for alle ledd på dette området.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-03-13:
Jeg takker for svaret, men er uenig med sosialministeren i at en minimumsnorm kan bli en maksimumsgrense. Normene må selvsagt legges med utgangspunkt i belegg og pleietyngde, synes jeg. Når det gjelder bemanningsnorm, er det også viktig at en følger opp med økonomi. Et flertall i sosialkomiteen sa i forbindelse med Omsorg 2000 at man ikke hadde noen reell mangel når det gjaldt helse- og omsorgspersonell, hvis man tilrettela for bedre arbeidsforhold og bedre avlønning av personell innenfor dette området. Er sosialministeren enig i det? Høyre var nemlig med på denne merknaden. Jeg synes også det er viktig nå at vi får en oppfølging av eldrereformen, slik at de kommuner som har planer om utbygging av plasser, får fulgt opp det. Vil sosialministeren komme med en sak nå til våren som viser at samtlige kommuner får oppfylt sine planer, når det gjelder plassproblematikk? Det er noe av det viktigste her for å sikre kvaliteten.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Mitt spørsmål går til miljøvernministeren. Utviklingen i dagens samfunn går mot økt motorisert friluftsliv i form av bruk av snøscooter, og det skjer uten at myndighetene legger forholdene til rette for det. I forrige stortingsperiode fremmet Fremskrittspartiet et Dokument nr. 8-forslag som gikk ut på at kommunene skulle få anledning til å legge forholdene til rette for bruk av snøscooter dersom kommunene ønsket det, og at man skulle få anledning til å kjøre på ubrøytet skogsbilvei og på islagte vassdrag. Dette forslaget ble, som tradisjonen er her på huset, nedstemt av stortingsflertallet. Men stortingsflertallet var i sine merknader enig i forslaget og gjentok to ganger i siste stortingsperiode at man ønsket å få gjennomført disse forskriftsendringene i tråd med Fremskrittspartiets forslag. Hva vil statsråden snarest gjøre for å legge forholdene til rette for snøscooterkjøring her til lands, i tråd med det stortingsflertallet har bedt om tidligere?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Bare for å repetere: Det Dokument nr. 8-forslaget vi hadde, gikk ikke ut på at det skulle være fri kjøring over alt. Dette skulle foregå i regulerte former. Det som var viktigst for oss, var at kommunene selv skulle få lov til å legge forholdene til rette for snøscooterkjøring i løypetraséer dersom kommunen selv ønsket det – med andre ord: Vi ville styrke lokaldemokratiet. Vi synes det er best at de som har skoen på og kjenner hvor den trykker, får lov til å bestemme dette uten at Stortinget skal overprøve det kommunale selvstyret i enhver sak. Jeg har også merket meg at Høyre har endret sin friluftspolitikk ganske radikalt. Jeg må minne statsråden om at Jan Tore Sanner hadde tre-fire spørsmål i forrige periode der han ønsket at en rullestolbruker sommerstid skulle få lov til å kjøre opp på Galdhøpiggen med en belterullestol. Det er en rekke andre eksempler på at Høyre har snudd i friluftspolitikken og nå nærmest fører SV-politikk på dette området. Hva er årsaken til at Høyre nå står for den politikken som Høyre står for, og ikke står på det som man stod på tidligere – for å si det slik?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg vil stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I dag får seilskutene «Statsraad Lemkuhl», «Christian Radich» og «Sørlandet» statsstøtte. I Nord-Norge har man én seilskute, «Anna Rogde». Stiftelsen Anna Rogde greier ikke lenger å vedlikeholde og bevare denne skuta uten offentlig økonomisk støtte. Hva vil statsråden gjøre for at «Anna Rogde» kan bevares som en god og velstelt ambassadør for Nord-Norge?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Selv om svaret ikke var direkte positivt for «Anna Rogde», er det fremdeles et visst håp om at «Anna Rogde» kan få tildelt noen offentlige midler. Jeg er enig med statsråden i at dette med fartøyvern vel er et forsømt område, som det kanskje bør satses sterkere på i fremtiden, og der vil vi fra Fremskrittspartiet iallfall bidra ganske sterkt. Det som er litt interessant, er at det i dag er tre seilskuter som får offentlig støtte ut fra sin tidligere status som skoleskip, og da er det noe forunderlig at ikke andre seilskuter kan komme inn under den samme støtteordningen. Er det mulig for statsråden her å se Miljøverndepartementet og Kulturdepartementet, som finansierer de tre andre seilskutene, i sammenheng?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Det som er blitt problemet for «Anna Rogde» og stiftelsen, er den daglige driften, som man ikke får til å gå rundt lenger. Siden statsråden var inne på å øke potten til vern av disse 175 fartøyene, er det fristende å spørre statsråden om han vil ta høyde for det i neste års budsjett.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Så vidt jeg har skjønt, tas det nå sikte på å innføre et totalforbud mot å kjøre snøscooter på vei over hele landet, gjeldende fra 1. juli i år. Dette er i dag den eneste muligheten snøscootereiere sør for Nord-Troms har til å kjøre lovlig uten dispensasjon. Dersom dette blir gjennomført, vil en få en situasjon der nesten 40 000 snøscootereiere må søke sine respektive kommuner for å kunne benytte sitt kjøretøy etter egne valgte traséer. Har statsråden gjort seg opp en mening om hvordan det er mulig å få gjennomført dette formynderiet i praksis? Og videre: Er statsråden klar over hva et slikt eventuelt lovforbud vil medføre av totalt unødvendig byråkrati?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Jeg har et spørsmål til sosialministeren. Vi har ikke inntrykk av at det er slik som sosialministeren nå hevder, at all omlegging av rutiner og regler for folk som går på attføring, er rettet opp. Det gjør folk fortsatt veldig frustrerte og fortvilte. At folk blir fortvilet, er veldig forståelig, når de møter et byråkrati som bruker et saksbehandlingssystem som ikke fungerer. Det er meget alvorlig, og mange er faktisk avhengig av sosialhjelp fordi de venter på penger de har krav på. Så langt jeg forstår, håndterer sosialkontorene også dette på forskjellig måte. Vil sosialministeren nå gi sosialkontorene et entydig signal om hvordan dette skal løses?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Det var som kjent Bondevik-regjeringen som kuttet i bevilgningen til arbeidsmarkedsetaten og som på den måten egentlig var årsak til at det ble en betydelig forverret situasjon. Hvis det er slik, som sosialministeren nå sier, at alle feil er rettet opp, og alle får de pengene de nå har krav på, er jeg selvfølgelig veldig fornøyd med det. Jeg håper det er slik at statsråden nå bekrefter at det er kontakt mellom Aetat og sosialetaten i denne situasjonen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til statsministeren: «Gjennom media er Stortinget blitt kjent med at statsministeren ønsker å bevilge 4,5 mill. kr til en type verdikommisjon i skolen. Statsministeren oppgir som årsak til sitt verdiprosjekt at vi er vitne til en forvitring i det norske samfunnet hva gjelder moral og anstendighet. Kan statsministeren utdype hvorfor nettopp Kristent Pedagogisk Forbund skal være ansvarlig, og hva slags verdier verdiprosjektet skal fokusere på?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Statsministeren mener nok at den beste – kanskje ikke den mest suverene, men den beste – til å formidle de riktige verdiene til våre barn og unge er nettopp denne organisasjonen, siden han selv har gått oppsiktsvekkende høyt på banen i denne saken. Alle som har vært i regjering, vet at det er et påtrengende behov for at partiets organisasjon kjenner seg igjen i den politikken som blir utøvd av den sittende regjering. Jeg vil spørre statsministeren om dette ikke, hvis han skal være helt ærlig, smaker mer av indremedisin til sine egne enn et prosjekt som er liv laga for den norske skolen. Og hvorfor har ikke lærerorganisasjonene, med sin kompetanse og alle de behovene for ressurser vi ser, fått disse pengene for å bruke dem til en type verdidebatt i den norske skolen?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Det gjør jeg, president, og jeg ber også om forståelse for at jeg, når jeg først har statsministeren foran meg, vil benytte anledningen til å stille spørsmål og ikke gi svar. Jeg har jo opplevd at Bondevik blir veldig sår når vi våger å stille til dels kritiske spørsmål fra opposisjonen. Og jeg kan ikke helt dy meg – jeg har jo selv erfart Bondeviks og ikke minst hans egen partileders rolle når de er i opposisjon – jeg håper at ikke statsministeren i framtiden også vil legge seg på den litt harselerende og nedlatende tonen vi av og til opplever fra partiets leder. Men så til et konkret spørsmål: Vi ser at det er marginale beløp til utsatte grupper i vårt samfunn som ikke får sin tilslutning i denne regjeringen, og da tenker jeg på et oppslag i VG forrige uke om gruppen transseksuelle. Det er veldig lett å trekke på smilebåndet av det, men dette handler om svake grupper som sliter i hverdagen. Derfor mener jeg at det blir et paradoks at vi har 4,5 mill. kr til den typen verdiprosjekter, mens vi ikke har penger til bevilgninger til marginale grupper.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-03-13:
Regjeringen vil bidra til å styrke verdiformidlingen i skolen. Det er slått fast i Sem-erklæringen. Verdiene skolen bygger på, er fastsatt i opplæringsloven § 1-2 «Formålet med opplæringa». Verdiene skal gjennomsyre alle fag og aktiviteter. Flertallet av fagene i grunnskolen har emner om ulike verdispørsmål. Dette er grunnlaget for arbeidet med verdier i skolen. Arbeidet med å etterleve verdiene foregår i undervisningen, i skolegårdene og i skolefritidsordningen. Hver skole må ha en felles strategi for å skape et godt læringsmiljø der verken mobbing, vold, rasisme eller annen problematferd blir godtatt. Med utgangspunkt i Sem-erklæringen har Læringssenteret fått i oppdrag å utvikle prosjektet «Verdier i skolehverdagen» for å sette særlig verdiformidling og verdibevissthet i skolen og i lærebedrifter i fokus. Skolene skal selv formulere verdimålsettinger som skal prege skolehverdagen og realisere dem gjennom et bredt samarbeid. Det er også flere andre verdipregede prosjekter i skolen, som f.eks. kjøreregler mot rasisme, om skolemekling, tiltaksprogram mot mobbing og veiledning om sosial kompetanse. Kristent Pedagogisk Forbund har fulgt arbeidet med verdier i skolen, og har latt seg inspirere til å søke om penger til et verdiprosjekt kalt «Verdier i skolens og barnehagens hverdag». Forbundet er en faglig medlemsorganisasjon for førskolelærere og lærere med 2 200 pedagoger. Dette er altså ikke statsministerens verdiprosjekt. Det er ikke en type verdikommisjon i skolen, som spørreren antydet. Det er et prosjekt som dette forbundet har søkt om midler til, og som Regjeringen i så måte støtter – ett av flere prosjekter. Prosjektet vil bli et supplement til det helhetlige arbeidet med verdier, både når det gjelder mål og virkemidler, bl.a. fordi det ser barnehage og skole i sammenheng. Læringssenteret har fått i oppdrag å samordne dette verdiprosjektet med sine egne satsinger. Kristent Pedagogisk Forbund får støtte av Utdannings- og forskningsdepartementet med 500 000 kr for 2002 og 250 000 kr fra Barne- og familiedepartementet. Utdanningsdepartementet yter for øvrig ca. 14 mill. kr til ulike verdiprosjekter med ulike initiativtakere. Dette prosjektet er tenkt å gå over tre år med et totalbeløp på 4,5 mill. kr. Prosjektet er et grasrotprosjekt. Ideer og praktisk utforming skal skje i de skoler og de barnehager som selv ønsker å delta i prosjektet. Lærere, førskolelærere, foreldre og barn skal være hovedaktører. Målet er å få til et samarbeid med mange aktører: frivillige organisasjoner, tros- og livssynssamfunn, foreldre osv. Målet for prosjektet er ifølge forbundet at det skal ha sin forankring og basis i kristne og humanistiske verdier, slik disse er beskrevet og tolket i lover, lære- og rammeplaner for skole og barnehage, og det skal ha sitt tyngdepunkt i samfunnets fellesverdier.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-03-13:
Jeg skal være helt ærlig. Når det gjelder de andre lærerorganisasjonene, har departementet gått gjennom de søknader som foreligger, og har ikke funnet at disse lærerorganisasjonene har søkt. Og det må jo være de som søker, som får penger til et prosjekt. For det andre spør representanten om dette er indremedisin. Svaret på det er nei. Forbundet har søkt som en av flere aktører, og det har levert et prosjekt som disse to departementer mener er faglig godt begrunnet, helt i tråd med skolens formålsparagraf. Det kunne være interessant å høre om representanten Karita Bekkemellem Orheim mener at en organisasjon, fordi den er kristen, er diskvalifisert. Er den diskvalifisert til å kunne søke om å få penger til et prosjekt i en skole som faktisk bygger på det samme verdigrunnlag? For øvrig kan jeg også opplyse representanten om at prosjektet for «Verdier i skolens hverdag» har vært initiert fra partikollegaer av Bekkemellem Orheim, sosialdemokratiske partier, i Sverige og Danmark.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-03-13:
Jeg er ikke sår for dette i det hele tatt – jeg forsvarer det med stor frimodighet. Dette prosjektet får altså 750 000 kr i år av en totalbevilgning på 14 mill. kr som også går til andre verdipregede prosjekter. Representanten Bekkemellem Orheim tilla meg også det synspunktet at de beste til å drive slikt arbeid – ifølge statsministeren – er Kristent Pedagogisk Forbund. Jeg mener at de kan være en av flere, og det er litt underlig å registrere at andre synes å mene at de skal være diskvalifisert – de som er søkere – og mener at det skulle gå til dem som ikke har søkt i det hele tatt. Departementet har forholdt seg til en søknad, og mener at den er faglig godt begrunnet, og dette, sammen med fem-seks andre verdipregede prosjekter som får 14 mill. kr, gjør etter mitt syn at 750 000 kr faktisk ikke er noe å rope så veldig høyt over seg for. Så dette har ikke noe med sårhet eller indremedisinsk politikk å gjøre. Jeg ber om at jeg blir tatt på de svarene jeg har avlevert, og ikke blir tillagt oppfatninger av representanten Bekkemellem Orheim. Når det gjelder den konkrete søknaden hun refererte til, kjenner jeg ikke til behandlingen av den. Det antar jeg i tilfelle vil være under et annet departement og en annen bevilgning enn denne. Det får jeg i tilfelle undersøke nærmere.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Eg vil stille følgjande spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Ifølge oppslag i Dagbladet 1. mars i år vil det fra 1. april bli dramatiske kutt i diettsatser for reise samt kutt i kjøregodtgjørelsen på 20 øre. Endringen i diettsatser vil trolig også gi en skattemessig konsekvens, og kommer i tillegg til skatteskjerpelsen som Stortinget nylig har vedtatt for firmabil og kjøregodtgjørelse. Er ikke statsråden bekymret for de negative virkninger slike endringer kan få når det gjelder lønnsoppgjørets størrelse og tilpasningsviljen fra arbeidstakersiden?»
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Eg vil takke statsråden for svaret. Heldigvis viste det seg då at dei diettsatsane som var gjengitt i Dagbladet, ikkje blei så ille som det først såg ut til, og det er sjølvsagt positivt, ikkje minst for dei arbeidstakarane som er avhengige av og får diettgodtgjersle. Men eg må også tilføye at det jo berre er tidsperioden fem og seks timar som faktisk får ei betre diettgodtgjersle, alle dei andre tidsperiodane vil få ei dårlegare diettgodtgjersle. Og eg kan ikkje forstå at dette ikkje vil ha ein negativ effekt i forhold til storleiken på lønnsoppgjeret. Når det gjeld dette med at kostnadene for bilhald har gått ned, er eg litt tvilande til kvar statsråden har dei tala frå. Eg har her tal frå Opplysningsrådet for Veitrafikken som viser at det ikkje har blitt billigare å ha bil, dersom ein då ser bort frå ei teknisk justering når det gjeld utrekning av forsikring.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Når det gjeld bilprisane, har jo dei, ifølgje desse tala, stige med 4 pst. Rentekostnadene og bensinprisane har gått ned, men totalt sett er det altså ut frå desse tala ikkje blitt billigare å ha bil. I den kalkylen som ligg til grunn her, legg ein til grunn ein bonus på 65 pst. mot 40 pst. i tidlegare kalkylar, og det vil faktisk utgjere ein del tusen. Så etter dei opplysningane eg har henta inn, er det – om ein ser vekk frå den tekniske endringa i måten å rekne ut bonusen og forsikringa på – ikkje blitt noko billigare å ha bil.
Victor Norman (Høyre), 2002-03-13:
Satsene for diett- og kilometergodtgjørelse blir regulert hvert år gjennom forhandlinger med hovedsammenslutningene i staten. Når man nå er kommet fram til nye satser, er det altså ikke bare i forståelse med de ansatte – det er som et omforent resultat av forhandlinger med de ansattes organisasjoner. På den bakgrunn er jeg ikke bekymret for negative virkninger av endringene på arbeidstakernes holdninger under det forestående lønnsoppgjøret. Men la meg – siden oppslagene i pressen har vært noe misvisende, for å si det mildt – benytte anledningen til å forklare hva de fremforhandlede endringene egentlig består i, og hvorfor de er kommet i stand. Når det gjelder diettsatsene, ble det gjort to ting. Den ene var å slå sammen to avtaler, særavtalen om reiser innenlands og avtalen om reiser innenfor tjenestestedet. Denne endringen gir en forenkling både for arbeidsgiver og ansatte. Den andre endringen var å justere satsene for reiser uten overnatting, for bl.a. å ta hensyn til at det på slike reiser er naturlig å anta at arbeidstakeren har spist frokost hjemme og derfor har krav på litt lavere diettgodtgjørelse enn på reiser med overnatting. I første omgang innebar den siste justeringen også krav til legitimering av utgiftene dersom man skulle få mer enn en symbolsk godtgjørelse. Partene så imidlertid heldigvis raskt at legitimasjonskravet ville virke byråkratiserende og uheldig, og i nytt forhandlingsmøte 8. mars ble dette kravet derfor fjernet. Alt i alt mener jeg – spesielt etter det nye forhandlingsmøtet – at de nye satsene for diett både er enkle og oversiktlige og gir arbeidstakerne god dekning for faktiske kostnader. Når det gjelder kilometergodtgjørelsen, ble den i forhandlingene redusert med 20 øre – fra 3,20 kr til 3 kr for kjørelengde opp til 9 000 km og tilsvarende for andre kjørelengder. Bakgrunnen for dette var tall som viste en nedgang i summen av kostnadene ved bilhold – dvs. bensinutgifter, forsikring, vedlikehold, kapitalutgifter osv. Det siste året har disse sunket med mellom 6 og 7 pst. Hovedgrunnen til det er lavere bensinpriser. Siden formålet med godtgjørelsen er kompensasjon for faktiske kostnader, må det være rimelig at satsene reguleres i takt med kostnadsutviklingen, både når kostnadene går opp, og når de går ned. Jeg har lyst til å understreke poenget om at diett- og kilometergodtgjørelsen skal stå i rimelig forhold til faktiske kostnader. På den ene side må vi selvfølgelig sørge for at det ikke skal koste ansatte noe å være på tjenestereise. På den annen side må vi unngå at satsene blir så høye at de inneholder elementer av frynsegoder. Jeg mener at de satsene som nå er fremforhandlet, gir en god balanse mellom disse hensynene, og at de som sådan er et godt utgangspunkt for de forestående lønnsforhandlinger.
Victor Norman (Høyre), 2002-03-13:
Vårt tallmateriale er helt klart. Når vi ser på summen av kostnadene for de gruppene som vi faktisk har ansvaret for, har det vært en nedgang på mellom 6 og 7 pst. Og så vidt jeg forstår, er det ikke noen grunnleggende uenighet mellom mitt departement og andre når det gjelder det tallgrunnlaget. Det må vi forholde oss til. Det er jo ikke så vanskelig å forstå at kostnaden ved bilhold faktisk har gått ned når bensinprisen alene tilsier en nedgang i kilometergodtgjørelsen på 10 øre.
Victor Norman (Høyre), 2002-03-13:
Denne såkalte tekniske justeringen som representanten refererer til, er jo ikke en teknisk justering, det er å ta utgangspunkt i det faktum at den typiske personen på tjenestereise på statens regulativ har en bonus på 65 pst. Og som jeg sa i mitt første innlegg: Formålet med disse kostnadsgodtgjørelsene er at de skal dekke faktiske kostnader. Det skal ikke være et gode. Det skal heller ikke være et onde å reise. Men vi må finne fram til satser som i rimelig grad avspeiler de faktiske kostnadene som folk påføres. Og jeg fastholder at de satsene som nå er fremforhandlet, og det er altså et syn de ansattes organisasjoner deler, gir en rimelig kostnadsgodtgjørelse. Det innebærer samtidig at vi foran lønnsoppgjøret kan være sikre på at statsansatte ikke har noen frynsegoder når det gjelder reisegodtgjørelser.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg har et spørsmål til vår ærede sosialminister: «I åtte av ti av de nærmere tusen trygdesaker som en erfaren rettshjelper og jurist har gjennomgått, er det oppdaget feil i saksbehandlingen. I noen tilfeller har brukerne tapt hundretusener av kroner over flere år. Regelverket er komplisert, og klienter får ikke sine rettigheter etter loven. Hva vil statsråden bidra med for å rette på forholdene?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg takker statsråden for hovedsvaret. Det virker i utgangspunktet betryggende, men likevel. Denne juristen har vært ansatt i trygdevesenet og har jo veldig bastante oppfatninger om dette. Han går ut og sier at i enkelte tilfeller kan personer ha tapt midler i hundretusenkronersklassen. I et oppslag i Moss Avis sier også fylkestrygdedirektøren følgende: «Ut fra vårt regnskapssystem har vi funnet at vi har måttet betale saksomkostninger i litt over 100 av trygdesakene som Geir Myhrvold har tatt opp. Det er langt mindre enn 800 saker som han hevder å ha funnet feil i.» Det forekommer altså en del feil. Det kan også utledes av hovedsvaret. Jeg håper at dette nå følges opp videre, slik at vi kan være rimelig sikre på at de fleste og, som statsråden sa, helst alle får den rett de har krav på i disse sakene.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg takker for det tilleggssvaret. I hovedsvaret til meg sier statsråden at fylkestrygdekontoret har sendt et brev 8. mars i år til den aktuelle juristen for å få en gjennomgang av vedkommendes materiale, og at man ikke har mottatt noen slik dokumentasjon. Men det er ikke mange dagene siden 8. mars, så jeg synes ikke det er noe argument man kan bruke. Hvis vedkommende jurist har gått gjennom 1 000 saker, må han trenge litt lengre tid på å få gi svar. Vil statsråden vie denne saken interesse etter at svaret er ankommet trygdekontoret?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Eg vil gjerne få stilla følgjande spørsmål: «SAS er den helt dominerende aktøren i norsk og skandinavisk luftfart. Arbeiderpartiet og mellompartiene har stått sammen om å mene at det er viktig for norske interesser at staten er deleier i SAS, på linje med den svenske og den danske stat. Senest i 1997 utgjorde disse partiene et flertall som mente at eierstrukturen var hensiktsmessig for å tjene norske interesser. Nærings- og handelsministeren fra Høyre har nylig i media sagt at statens aksjer bør selges. Hva er statsrådens holdning?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Eg takkar statsråden for svaret. Det eg er oppteken av, er kva SAS kan forventa seg av eigaren sin, og no forstår eg det skal verta avklart i løpet av våren. Men eg vil minna statsråden om at sentrum her har meint noko heilt anna – altså det motsette av det som statsråden her signaliserer. I 1997 sa representanten Molvær Grimstad i ein debatt i Stortinget 23. mai: «Når ein ser tilbake på historia og grunngjevinga for oppbygging av eit skandinavisk luftfartsselskap, finn ein at dette var både viktig og riktig. Kristeleg Folkeparti har gitt si støtte til at staten er deleigar i SAS, og ser det skandinaviske samarbeidet gjennom SAS som viktig.» Og ho seier seinare i innlegget: «Kristeleg Folkeparti meiner difor at ei forlenging av konsesjons- og samarbeidsavtalen på 15 år frå 2005 til 2020 er riktig.» I nettavisutgåva til VG uttalte statsråden nyleg at han ikkje hadde høyrt nokon gode argument for å bevara statleg eigarskap. Høyrer han etterpå kva sentrum seier?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Eg takkar for svaret, i den grad det var noko som helst svar, og registrerer at angrep er det beste forsvar. Det kan vera at statsråden tykkjer han har ei dårleg sak. For oss i Arbeidarpartiet er det viktig at me beheld denne eigarskapen i SAS. Eg er samd i at det skjer ein kraftig konsentrasjon i luftfarten. Det betyr at vårt selskap, eller det som me er deleigar i, vil stå overfor store utfordringar. Og for oss i Arbeidarpartiet er det viktig at vårt selskap overlever i denne konsentrasjonen som fører til færre selskap. Då kan det å ha ein statleg eigarskap vera viktig. Det kan òg vera ein innfallsport til at ein kanskje i ein gitt situasjon kan gå inn med andre statlege pengar. Det som undrar meg meir på det generelle planet, er kvifor det er så livet om å gjera å selja ein masse med statlege aksjar no som me ikkje kan få brukt pengane likevel – kvifor me ikkje heller kan bruka dei statlege aksjane til å vera med og ta omsyn til samfunnsforhold i dei selskapa det gjeld.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-13:
SAS Konsortiet var inntil juni 2001 eid av de tre morselskapene SAS Norge ASA, SAS Danmark A/S og SAS Sverige AB. Morselskapene var børsnotert i henholdsvis Oslo, København og Stockholm. Halvparten av aksjene i hvert av morselskapene var i den respektive stats eie, mens den andre halvparten var i eie av private interesser. I 2001 ble denne eierstrukturen i SAS endret gjennom etablering av ett felles eierselskap og innføring av én aksjeklasse i selskapet, jf. St.prp. nr. 72 for 2000-2001, Endring av aksjestrukturen i SAS, og Innst. S. nr. 287 for 2000-2001. Omstruktureringen ble gjennomført ved at alle eierne i de tre morselskapene fikk tilbud om å bytte sine aksjer i tilsvarende antall aksjer i et nytt børsnotert holdingselskap, SAS AB. Etter gjennomføringen av transaksjonen eier den danske, norske og svenske stat respektive 14,3 pst., 14,3 pst. og 21,4 pst. av aksjene i SAS AB. De øvrige 50 pst. av aksjene eies av private interesser. Selskapet er fremdeles på børs i Oslo, København og Stockholm. Det nye holdingselskapet har som viktigste oppgave å eie og forvalte samtlige aksjer i morselskapene. Flybransjen er en internasjonal og kapitalkrevende virksomhet som er konjunkturavhengig. Konkurransen innen bransjen skjerpes i takt med avreguleringen av luftfarten, og det pågår en omfattende strukturell forandring mot mer slagkraftige og effektive enheter samt etablering av internasjonale allianser. Drivkraften bak denne konsentrasjonen er et ønske om å knytte sammen trafikk- og distribusjonssystemene til stadig større verdensomspennende system for å oppnå synergieffekter, kapitaloptimalisering og risikospredning. Denne utviklingen medfører omfattende omstillingsbehov. For å bidra til klarere skiller mellom statens ulike myndighetsroller og eierrollen ble ansvaret for statens eierinteresser i SAS overført fra Samferdselsdepartementet til Nærings- og handelsdepartementet fra 1. januar 2002. Dette ble gjort fordi det ikke lenger er så fremtredende luftfartspolitiske hensyn som ivaretas gjennom eierskapet i SAS. Slike hensyn ivaretas først og fremst gjennom lov- og regelverk, konsesjonsvilkår, offentlige kjøp av tjenester etter åpne anbud og tilsynsordninger. Jeg har på denne bakgrunn i utgangspunktet stilt meg åpen til også å vurdere spørsmålet om et eventuelt salg av den norske stats aksjepost i SAS. I det minste må det klarlegges hvilke luftfartspolitiske hensyn som eventuelt skal ligge til grunn som begrunnelse for fortsatt statlig eierskap i SAS. Jeg viser til at Regjeringen har varslet å legge frem en stortingsmelding om eierskap til våren. Her vil også statens eierinteresser i SAS bli vurdert.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-13:
Jeg er vel kjent med de holdningene som for så vidt alle partier som er representert i denne salen, har hatt til den saken, også hvilke holdninger de hadde i 1997. Men jeg tror at på dette området ville det være tilstrekkelig å peke på den utviklingen som har foregått ikke bare i SAS, men også i andre selskap. Det er ingen problemer med å trekke frem sitat fra Ausdal Starrfelts egne partivenner om hva de måtte ha ment om Telenor-eierskapet, Statoil-eierskapet, SAS-eierskapet og det ene selskapet etter det andre, i 1960, 1970, 1980 og gjerne 1997. Det riktige spørsmålet er: Hva mener man i dag – hva mener man våren 2002? Det har vært en deregulering i luftfarten som gjør at de samfunnsmessige oppgavene som tidligere ble ivaretatt gjennom eierskapet, ikke på noen måte er så fremtredende. Nå er det jo ikke slik at statsråden skal spørre representanten i stortingssalen, men det er kanskje en anledning til, når vi er ferdige, å få overlevert noen av de synspunktene Ausdal Starrfelt måtte ha på hvorfor man skal styre gjennom eierskap i luftfartspolitikken generelt.