trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-04:
Jeg er nokså sikker på at Høyre satt i regjering da fabrikktilsynsloven ble innført, men jeg skal ikke starte en historikerstrid med statsråden – hun er tross alt historiker. Vi får heller sjekke det etterpå. Jeg vil bare henlede oppmerksomheten på side 12 i Stortingets dokument, hvor – jeg leser ikke alt – en samlet komité sier: «Deltidsansatte skal ha lovfestet rett til stilling tilsvarende deres faktiske arbeidstid.» Det er altså hele komiteen enig om. Når vi sier at Sykepleierforbundet sier at opposisjonen har et poeng, er det fordi regjeringen har valgt å si at ok, det skal gå kort tid før denne retten blir utløst – og det kan de gjøre fordi de har sagt at man skal ha den ubekvemme stillingen, den ubekvemme arbeidstiden man har, skal man fortsatt ha plikt til å ha – mens vi sier at det skal gå litt lengre tid før man får utløst retten, men da skal man få en rett lik den til alle andre som jobber på sykehuset. Det er ikke noen tvil om at det regjeringen foreslår, er mulig. Noen vil oppfatte det som bedre enn dagens situasjon, men det er altså å innføre en form for b-lag i arbeidslivet. Jeg setter pris på at statsråden svarte på det spørsmålet hun fikk i sted. Det var ikke mange spørsmål, det var to. Det var også litt tid til overs i sted, men det er bra at svaret kommer nå. Så til Martin Kolberg. Jeg må bare korrigere én ting. Jeg har aldri sagt at det ikke er noen forskjeller i arbeidslivspolitikken. Jeg har bare sagt at måten Arbeiderpartiet beskriver de forskjellene på, er feil. Arbeiderpartiet forsøker å male opp valgkampen som et valg mellom brutalisering av arbeidslivet og Arbeiderpartiet. Det er noe som ikke engang arbeidstakerne i Norge tror på. En stor undersøkelse som ble gjengitt i Klassekampen for et par uker siden, viser at arbeidstakerne ikke tror på skremselspropagandaen til Arbeiderpartiet. Men det er klart det er en forskjell. Arbeiderpartiet er i arbeidslivspolitikken mer katolsk enn paven. Anne-Grete Strøm-Erichsen sa, da hun var helseminister, at arbeidsmiljøloven er hellig. Det er, mildt sagt, et dårlig utgangspunkt for en lov som skal gjelde i et fleksibelt arbeidsliv. Vi er for et reelt trepartssamarbeid. Det betyr kompromisser, hvor man lytter til alle parter. Arbeiderpartiet er for topartssamarbeid. Vi sier at vi skal ha endringer for å tilpasse arbeidsmiljøloven til et moderne arbeidsliv. Arbeiderpartiet sier nei. De mener at selv om arbeidslivet er i endring, må loven for all del ikke følge etter. Men det kan hende at det har kommet noen sprekker i rustningen til Arbeiderpartiet, for da helseminister Jonas Gahr Støre på Twitter her forleden ble konfrontert med at det var 9 099 brudd på arbeidsmiljøloven på Ahus, svarte han følgende: «Ikke bra, feil ved praksis. Men kanskje også med loven?» Jeg tror helseminister Jonas Gahr Støre, fra Arbeiderpartiet, var inne på noe der.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-04:
Det var en fornuftig omlegging som flertallet i komiteen gjorde, nettopp fordi innlåsingseffektene og faren for innlåsing var stor, og fordi særreglene gjorde at man da i teorien kunne bli gående veldig lenge på arbeidsledighetstrygd – dagpenger – og ikke få den nødvendige oppfølging. Men så er det også verdt å merke seg at flertallet i komiteen var veldig tydelig på at Nav hadde et spesielt oppfølgingsansvar for denne gruppen. Det viser seg at det er ganske få mennesker som blir stående i en situasjon hvor man både mister dagpengene og ikke har muligheten til å gå over i pensjonistenes rekker, men det er allikevel en liten gruppe det gjelder. Når komiteen så tydelig understreket at denne gruppen måtte Nav følge spesielt godt med på, og at Nav også måtte rapportere spesielt på hvordan man fulgte dem opp, håpet jeg det var et signal som departementet og regjeringen merket seg. Det er verdt å merke seg at de samme understrekingene, de samme presiseringene og den samme bekymringen, lufter også komiteen denne gang. Man sier at dette er en gruppe som må følges ekstra nøye opp. Det er ikke vanskelig å forstå intensjonen bak Fremskrittspartiets forslag, nemlig at noen mennesker kan, som en følge av denne regelendringen, havne i en veldig uheldig situasjon. Nå er det ikke slik at enhver senior har problemer med å komme inn i arbeidslivet, men jeg tror vi må være så ærlige å si at det nok er vanskeligere for en 65-åring å få ny jobb enn det er for en 25-åring eller en 35-åring, og hvis man da ikke har muligheten til å gå over i pensjon – reell mulighet til det – kan livet være vanskelig. Jeg håper departementet og statsråden merker seg at dette er en gruppe som man må følge ekstra nøye med på. Jeg må også si at det vel er et viktigere budskap å gi når vi debatterer denne saken, enn å uttrykke stor frustrasjon, som representanten Gullvåg gjorde, over at forslaget fra Fremskrittspartiet i det hele tatt kommer opp.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-04:
Den engelsk-irske statsmannen Edmund Burke snakket om det han kalte et generasjonsfellesskap. Det var en slags vaksinasjon mot tanken om at samfunnet består bare av oss som er her og nå, for, sa Edmund Burke, samfunnet består også av generasjonene som har vært før oss, den generasjonen som eksisterer nå, og generasjonene som kommer etter oss. Det er i det perspektivet man må se pensjonsforliket, for – med all respekt for min gode kollega Robert Eriksson – det er ikke pensjonistene som får et nytt pensjonssystem; det er vi som får et nytt pensjonssystem. En som er født i – la oss ta et tilfeldig år – 1978, kommer til å få det samme pensjonssystemet som dagens pensjonister får, bare med enda noen flere innsparinger. Vedkommende, som er født i 1978, må f.eks. sannsynligvis jobbe tre år lenger for å få den samme pensjonen utbetalt som man kan få ved 67-års pensjonering i dag. Det er slik at underreguleringen, som Fremskrittspartiet kaller det, er en sentral del av den nye pensjonsreformen. Den er også fornuftig, fordi måten man innrettet systemet på, var rett og slett å sikre at man fikk en høyere utbetaling i utgangspunktet, og så heller en lavere regulering etter hvert som pensjonsårene skred frem, mens alternativet sannsynligvis hadde måttet være – hvis man skulle ha et bærekraftig pensjonssystem i fremtiden – å ha en lavere utbetaling i utgangspunktet og så en høyere regulering etter hvert som pensjonsårene gikk. Men det ville sannsynligvis vært en dårlig løsning, for det er grunn til å anta at de aller fleste får mer glede av pengene når man er 71 år, enn når man er 91 år, selv om vi alle kommer til å leve lenger og lenger – og kanskje også bedre og bedre. Høyre støtter altså pensjonsreformen og står ved den. Derimot er vi mer kritiske til de andre forslagene som regjeringen har gjennomført for norske pensjonister i denne perioden. For å tilpasse skattesystemet til pensjonsreformen gjorde Stortinget etter forslag fra regjeringen endringer i pensjonistbeskatningen i 2011. En av årsakene til at mange norske pensjonister i dag er opprørt, er at kombinasjonen av de forskjellige tiltakene har blitt store for mange. Gjennom avskaffelsen av skattebegrensningsregelen og innføringen av et nytt pensjonistfradrag som alle pensjonistene nyter godt av, gjorde regjeringen noe godt for én gruppe, men betalte for det ved å straffe en annen gruppe. Resultatet var at veldig mange pensjonister – riktignok mennesker med en relativt høy pensjon, men allikevel veldig mange pensjonister – fikk en stor, ekstra skatteregning fra den rød-grønne regjeringen. Høyre var kritisk til måten de rød-grønne presset igjennom en skatteøkning for pensjonistene på, og vi er fortsatt kritiske. Med Høyres system og opplegg for pensjonistene viste beregninger at så å si alle pensjonister ville kommet like godt eller bedre ut. Det er derfor grunn til å stå ved pensjonsforliket som et generasjonssolidarisk forlik, men samtidig er det ingen grunn til å legge skjul på at norske pensjonister – mange av dem – har fått dårligere skattekår, høyere skatt, med denne rød-grønne regjeringen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-04:
Representanten vil gjerne – takk for påminnelsen – ta opp forslagene fra Høyre og Kristelig Folkeparti.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-04:
Jeg ser frem til at Arbeiderpartiet kommer i opposisjon og skal stille spørsmål som får velferdsstaten til å fremstå i et best mulig lys fra opposisjonstilværelse. Jeg er for øvrig uenig i statsrådens fremstilling av tallene, for økningen i andelen og antallet unge uføre skyldes ikke en omlegging fra tidsbegrenset uføretrygd, som da går inn i arbeidsavklaringspenger, det skyldes en reell økning. Det som er mulig, er at økningen har noen demografiske forklaringer f.eks., men det er altså ikke en teknisk omlegging som er skyld i dette. Det er en reell økning, og jeg er heller ikke enig i at en økning fra 1,2 til 1,3 pst. er lite. Det er mye. Men det jeg vil stille spørsmål om, er om disse forsøkene med lønnstilskudd er vellykkede, om man vil vurdere å gjøre dem permanente og eventuelt når?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-04:
Tiltak for å forhindre at de unge faller permanent utenfor arbeidslivet, er et utrolig viktig tema. Det er stor politisk enighet om en må gjøre en bedre jobb. Det gjelder mange mennesker, som vi alle kjenner i de miljøene som vi bor i. Dette arbeidet blir stadig mer krevende. Rus og psykiatriske utfordringer gjelder stadig flere unge, og det forebyggende arbeidet, det å komme tidlig inn for å hjelpe folk med en varm hånd, er utrolig viktig. Samtidig med at det blir flere som sliter med rus og psykiatrisk krevende livssituasjoner, er det også en økende gruppe av flittige, unge arbeidsinnvandrere som kommer til Norge, som i mange tilfeller tar arbeidsoppgaver som de som er litt annerledes, tidligere fikk. Regjeringa har sin jobbstrategi for personer med nedsatt arbeidsevne under 30 år – regjeringa har klart fokus på det – en ordning som skal evalueres i 2013 for å gi bedre kunnskapsgrunnlag for nye satsinger, slik at flere unge kan delta i arbeidslivet. Opposisjonens ulike grupper har hele tolv forslag om forbedringer. Jeg vil si at mange forslag er viktige, men i denne saka synes jeg at et klart fokus er det viktigste. Det enkle er mange ganger det beste. Hva er det jeg tenker på da? Jo, rett og slett at vanlig fysisk tilrettelagt, nyttig arbeid er veldig godt for mange, altså vanlig fysisk, nyttig arbeid – og jeg vil understreke nyttig – at de det gjelder, må føle at de gjør en jobb på linje med andre, at en blir stolt av den jobben en gjør, at en greier å mestre en situasjon sjøl om en kanskje har hatt svært vanskelige oppvekstvilkår, og greier å takle det – rett og slett det å lære å arbeide. Det er ulike programmer fra regjeringas side for å gjøre dette, og et av de viktige er kvalifiseringsprogrammet, som jeg har tatt opp mange ganger, og som regjeringa har gjort en stor jobb med. Det som etter hvert blir den store utfordringa for kvalifiseringsprogrammet, er om ikke minst ungdommene som gjennomfører programmet, får arbeid og hva slags arbeidsforhold det blir. Det å sikre at mange av de ungdommene dette gjelder, får muligheten til et fysisk, nyttig arbeid henger sammen med mulighetene for at man får et ordinært arbeidsforhold hos en arbeidsgiver – privat eller offentlig – hvor det offentlige i en periode går inn med et lønnstilskudd, slik at den det gjelder, får en ordinær lønning hver måned. Jeg synes det skulle vært et klarere fokus på disse enkle tingene som rett og slett handler om å lære å arbeide, ha et fysisk, nyttig arbeid som vi har erfaringer med fungerer godt for svært mange innenfor gruppa rus og psykiatri, og som i praksis ikke inneholder mange ord, men som gjør at de det gjelder, kan vokse gjennom sitt arbeid og dermed få interesse for nye deler av sitt liv, få nye muligheter, og som dermed kan fungere som et menneske i et helhetlig, godt samfunn.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-04:
Det gjelder BPA-ordningen – brukerstyrt personlig assistent – og jeg har lyst til å referere det som en samlet komité har sagt om det. Det er riktig at dette er sendt ut på høring, og høringsfristen er 1. august. En samlet komité har sagt: «Komiteen vil streka under at av brukarstyrt ordning følgjer det at det er brukaren som avgjer korleis og til kva oppgåver den personlege assistansen vedkomande får skal brukast.» Det prinsippet er i hvert fall allerede her avklart, så på det punktet burde det ikke være tvil om hva en samlet komité ønsker, og jeg regner med at det er førende for regjeringas videre behandling av saken. Det som imidlertid er det krevende her, og som jeg var inne på, er hvem som skal omfattes av ordninga. Jeg har i mange år vært engasjert i saken, helt fra samvirkeorganisasjonen Uloba startet sitt arbeid tidlig på 1990-tallet, og det som er hele forretningsideen – for å bruke det uttrykket – er at det er en brukerstyrt personlig assistent. Det er altså den som er funksjonshemmet, som skal styre sin assistent, slik at han eller hun skal kunne leve et mest mulig ordinært liv. Det som er krevende, er i hvilken grad det skal legges til rette for at nærstående personer skal kunne styre assistenten, dvs. når den personen det gjelder, og som er funksjonshemmet, ikke selv evner å styre sin assistent. Det er her vi er inne i krevende avgrensingsspørsmål. Jeg vil appellere til organisasjonene som er engasjert i dette temaet, til sjøl å delta i debatten om hvordan vi avgrenser det. For dess bedre en gjør det, og dess tydeligere en er på det området, dess rimeligere og lettere er det – etter min vurdering – å komme fram til gode ordninger i den prosessen som pågår. Hvis man ikke har gode ordninger, skapes det uklarhet og usikkerhet, ikke minst ute i kommunene som til sjuende og sist har ansvaret for disse menneskene dersom noe ikke skulle fungere. På dette området har derfor organisasjonene sjøl et ansvar for å avgrense det. Når det gjelder spørsmålet om hva personlige assistenter skal gjøre, er det avklart i innstillinga.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Kristelig Folkeparti avviser ikke forslaget om rett til fast stilling tilsvarende reell arbeidstid, men vi ber sammen med andre partier om at regjeringen kommer tilbake med en noe bedre løsning når det gjelder dette forslaget – som er godt. Det er også slik at ikke alle arbeidstakerorganisasjonene er enig i den løsningen som regjeringen har funnet, eller som de foreslår i dag. Det er slik at forslaget om rett til utvidet stilling ikke ivaretar hensynet til arbeidstakere på en god nok måte, slik Kristelig Folkeparti ser det, fordi retten til utvidet stilling kan medføre svært ubekvem arbeidstid. Kristelig Folkeparti mener derfor at det burde vurderes nærmere om det bør gå noe lengre tid før arbeidstakere får rett til utvidet stilling, nettopp for å sikre at en ikke bare får rett til tilsvarende ubekvem arbeidstid som en tidligere har hatt, men at en også kan gå inn i ordinær turnus på lik linje med andre. Eventuelt kunne man gi arbeidsgiver en frist, etter at retten var innfridd, for når arbeidstaker skulle gå inn i den ordinære turnusen. Dette er det ikke tatt høyde for i forslaget. Kristelig Folkeparti mener at forslaget om søksmålsrett går svært langt. Vi mener også at det er betenkelig av flere prinsipielle grunner. En slik utvidet søksmålsrett vil kunne få alvorlige konsekvenser for de innleide arbeidstakerne, uten at han eller hun selv får bestemme om vedkommende vil gå til søksmål eller ikke. Dermed får vedkommende ikke mulighet til selv å fremlegge sin sak, noe flere har påpekt kan være i strid med kontradiksjonsprinsippet. Organisasjonsfriheten gir rett til å være med i en organisasjon, og den bør også gi rett til ikke å være medlem, og slik sett heller ikke måtte involveres direkte i organisasjonens saker. Dessuten fremsettes forslaget før effekten av de nye reglene om tiltak for å motvirke ulovlig innleie har blitt evaluert. Kristelig Folkeparti er usikker på om det reelt sett foreligger et behov for ytterligere regulering før man har evaluert det man allerede har satt i gang. Jeg vil spesielt vise til noen innsigelser som er kommet, bl.a. fra Advokatforeningen, der de også har sagt at dette etter deres mening strider mot grunnleggende sivilprosessuelle prinsipper. De mener også at kravene til rettferdig rettergang som følger av EMK art. 6 og tvisteloven § 1-1 – herunder dette med retten til å bli hørt og føre bevis og motbevis i egen sak – ikke er godt nok ivaretatt. Til sist vil jeg si at Kristelig Folkeparti støtter utvidet tilsynskompetanse for Arbeidstilsynet, Luftfartstilsynet og Petroleumstilsynet, slik regjeringen har fremmet det i denne saken. Kristelig Folkeparti støtter også innføring av overtredelsesgebyr, også på det nivået som regjeringen her fremmer forslag om, og vi mener at det også er tatt høyde for at den boten man eventuelt kan få, skal tilpasses bedriftenes økonomiske betalingsevne.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Jeg tror statsråden har rett i at ingen arbeidstakerorganisasjon vil si nei til å få rett til utvidet stilling. Løsningen som er valgt med at en skal fortsette i den stillingsstørrelsen en har hatt, er heller ikke noe problem hvis en går i et vanlig arbeid på dagtid. Det er først og fremst de som jobber døgnet rundt, dette vil være en utfordring for. Mitt spørsmål er: Har det vært god kontakt med alle de ulike hovedorganisasjonene slik at dette er en sondert løsning? Da tenker jeg ikke på retten til fast stilling, men at en skal gå i ubekvem stilling dersom en har jobbet i tolv måneder og får denne retten. Har det vært andre forslag til løsning på dette på bordet?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Jeg har stor forståelse for forslaget fra Fremskrittspartiet – det har jeg lyst til å innlede med å si. Kristelig Folkeparti har også fått henvendelser om avvikling av særregler for eldre dagpengemottakere, og det er faktisk en liten gruppe som er kommet i en type skvis. Jeg har også stilt spørsmål til statsråden om dette. Spørsmålet var: Hvilke tiltak foruten sosialhjelp kan hjelpe disse som verken har muligheter for å få tiltak lenger, eller arbeid? På en måte er de oppgitt. Svaret fra statsråden – og det er ikke lenge siden – var at de fortsatt skal få hensiktsmessig oppfølging av etaten, tilbud om tiltak eller arbeid, og at dette gjelder uavhengig av om de kommer innenfor eller utenfor gjeldende garantier. Det er jo ikke et godt nok svar, når Nav ikke gir dem disse tilbudene, og ikke har flere virkemidler. Derfor er det også interessant, det komiteen har gjort. Statsråden svarte komiteen på dette Dokument 8-forslaget. I det brevet vi fikk fra Arbeidsdepartementet, sa statsråden: «Det økonomiske sikkerhetsnettet er økonomisk sosialhjelp etter lov om sosiale tjenester i Arbeids- og velferdsetaten.» Det var jo ikke, etter min mening, et godt svar, med tanke på denne problemstillingen. Det er kanskje derfor jeg også har en viss sympati for forslaget fra Fremskrittspartiet, fordi statsråden så klart har henvist til sosialhjelp. Når det er sagt, er jeg likevel veldig fornøyd med at vi, komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, har samlet oss og sier at dersom det viser seg at eldre arbeidstakere som har vært arbeidsledige i lang tid, vanskelig lar seg formidle til tiltak til arbeidslivet, ber flertallet departementet se spesielt på denne gruppen og vurdere andre arbeidsrettede tiltak eller inntektssikring som alternativ til sosialhjelp, inntil de kan gå av med pensjon. Det er jeg veldig positiv til, og jeg mener og forventer, og håper og tror også, at statsråden kan bekrefte at det ikke er sosialhjelp vi nå skal henvise disse få menneskene til, gitt at de faktisk ikke blir hjulpet innenfor Nav-systemet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Jeg vil som saksordfører kort innlede med realitetene i saken. Dette er et forslag fra Fremskrittspartiet som inneholder to forslag. Det ene er at Stortinget ber regjeringen legge frem forslag om å tilbakeføre det årlige trygdeoppgjøret til behandling i Stortinget slik det var før 2011. Og det andre er å be regjeringen legge frem forslag om å fjerne underregulering på 0,75 pst. av løpende pensjoner. Disse to forslagene støttes ikke av andre partier i komiteen, og bakgrunnen for det er at dagens regulering er en del av pensjonsforliket; hvilket også komiteens flertall med unntak av Fremskrittspartiet henviser til i innstillingen. Der henviser alle partiene både til pensjonsforliket i 2005 og i 2007. De nye reglene for regulering av pensjon er tatt inn i loven. Det er nå faste regler for regulering av pensjon. Dette gir økt forutsigbarhet, både for pensjonistene og for myndighetene. Det gjennomføres, slik det også tidligere har vært gjort, samtaler og møter med pensjonistenes og arbeidstagernes organisasjoner i forkant av reguleringen, og det som også statsråden har opplyst i sitt svar til komiteen, er at det er en god avveining av ulike hensyn, og at reglene uansett vil sikre, normalt i alle fall, pensjonistene økt kjøpekraft hvert år. Reglene gir den forutsigbarhet som er nødvendig når det gjelder den årlige reguleringen, og det vil derfor ikke være behov for stortingsvedtak om regulering og at dette tas til Stortinget – slik det var gjort tidligere. Jeg regner med at Fremskrittspartiet selv vil redegjøre for sine forslag i saken og bakgrunnen for disse.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Når det gjelder arbeidsavklaringspenger, så er jo det begrenset til fire år, og vi har sett og hørt at mange vil nå taket på fire år kanskje allerede neste år. Dette vil kanskje bety flere uføre og flere på sosialtrygd, og det vil også ramme unge mennesker. Mitt spørsmål til statsråden er om det er satt i gang et arbeid, hvilket arbeid, og hvordan skal man klare å få gjort noe slik at man ikke havner i en situasjon der vi plutselig, på grunn av denne fireårsregelen, får flere uføre og flere på sosialtrygd?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Det er jo slik at vi har ratifisert konvensjonen, og det er veldig gledelig. Statsråden holdt et godt innlegg om likestilling, integrering og rettigheter. Slik vi leser konvensjonen og har behandlet den, også i komiteen, gjelder den full deltakelse i alle sammenhenger og på alle samfunnsområder, og det er viktig. Når det gjelder de funksjonshemmede og den høringen som regjeringen har ute nå, og som det er høringsfrist på 1. august, vil jeg ta et eksempel fra min egen kommune. Jeg bor i én kommune, og kinoen – eller de aller fleste tilbud som går på f.eks. fritid – er i en annen kommune. Du skal altså ikke kunne ta med deg den brukerstyrte personlige assistenten som du muligens har fått rett til i egen kommune, over i en annen kommune. Synes statsråden at dette er skikkelig god deltakelse?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Det er sent på kveld, og vi skal snart slutte, men jeg må få svare forrige representant. Det er riktig at plikten til BPA ikke endres og at det som er ute på høring, er hvem som skal få rett til brukerstyrt personlig assistent. Samtidig er det en realitet at for dem som skal få rett til personlig assistent, vil det bli en fragmentert ordning der en del oppgaver som de i dag kan velge å bruke sin personlige assistent til, ikke skal kunne gjøres for dem som får denne retten. Slik oppfatter denne representanten det. Slik har flere brukerorganisasjoner oppfattet det. Det er også riktig at dette er regulert i helse- og omsorgslovgivningen, og det burde det faktisk ikke vært. Dette burde vært regulert i annet lovverk, kanskje under herværende statsråd, fordi funksjonshemmede ikke er syke. De har behov for en del hjelp i hverdagen som kompensasjon for funksjoner som de kanskje ikke mestrer. La meg ta et eksempel. I og med at dette er regulert i helse- og omsorgslovgivningen, vil f.eks. det å ta medikamenter kunne være et problem. Når helse holdes utenfor, vil det muligens være slik som Uloba og andre oppfatter det, at den personlige assistenten ikke skal kunne hjelpe deg å ta tabletten, selv om du ville vært fullt oppegående til selv å ta den hvis du f.eks. hadde hatt armer til det – la oss si dette er en funksjonshemmet uten muligheter for å røre armene. Dette blir feil. Man kan ikke holde dem som skal få rett til personlig assistent utenfor slike helse- og omsorgstjenester. Slik vi har oppfattet det, kommer du ned på et timetall som gjør at veldig mange funksjonshemmede ikke vil få denne retten fordi man fragmenterer ulike oppgaver og trekker dem ut. Det er bare å lese høringsnotatet. Jeg har lest det opptil flere ganger. Slik har jeg forstått det. Hvis det er feil – la oss håpe det – vil jeg si at det sannelig er ganske dårlig skrevet fra regjeringens hånd.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Når man har små barn i dag, har man rett til deltidsstilling. Det står i arbeidsmiljøloven, og i realiteten praktiseres det for dem som har barn under ti år. Vi har også utvidet retten til deltid for eldre arbeidstakere – det gjorde vi i 2006 – og for syke arbeidstakere. Det betyr at det er behov for mange deltidsstillinger i framtiden, spesielt fordi vi ønsker å mobilisere flere av de uføre til å jobbe noe. Men jeg er enig i alle forslag som handler om å skape en heltidskultur, som handler om konkrete forslag som gjør det mulig å få opp stillingsbrøkene – slik at man kan få bedre rettigheter hvis man skulle bli syk, og slik at man får en uføregrad som er i samsvar med det man faktisk har jobbet. Derfor er det forslaget vi nå har levert, et veldig godt forslag som vil sikre flere rett til heltidsstillinger hvis de i realiteten har jobbet mer enn det som står i kontrakten.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Det som er gjennomgående for en del av de forslagene som vi fremmer i kampen mot sosial dumping, også kollektiv søksmålsrett, er oversiktene som vi får fra Arbeidstilsynet. De gjennomfører flere uanmeldte tilsyn for å bekjempe sosial dumping. Derfor har vi utarbeidet bl.a. forslaget om bedre samordning av tilsyn og forslaget om at det skal ha konsekvenser å bryte loven gjennom overtredelsesgebyr, i samarbeid med Arbeidstilsynet. De forslagene som har fungert godt og som har vært evaluert av fagfolk, ser vi har hatt en effekt. Men samtidig ser vi at en del virksomheter forsøker å unngå regelverket. Derfor er det hele tiden behov for nye tiltak i kampen mot sosial dumping for å sikre det som er standardene i norsk arbeidsliv.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Som representanten er inne på, arbeider Justis- og beredskapsdepartementet med å følge opp NOU-en «Fra bot til bedring». Der er et av punktene at bruk av overtredelsesgebyr er i tråd med intensjonene som utvalget kommer med for å avlaste politi og påtalemyndighet. Det er flere som har overtredelsesgebyr, bl.a. Datatilsynet, Konkurransetilsynet og Luftfartstilsynet, og jeg mener det er viktig at også Arbeidstilsynet har dette for å sikre at lover og regelverk i norsk arbeidsliv følges.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Alle de store hovedsammenslutningene på arbeidstakersiden støtter forslaget. Det er riktig at Sykepleierforbundet ønsker å gå lenger. Sykepleierforbundet støtter ikke mer utredning eller sier nei – slik Høyre forsøker å framstille det – men de ønsker at en også skal kunne gå inn i den vanlige arbeidsplanen. Det som er vanskelig ved det, er at det er disse vaktene som vedkommende har, som er det reelle behovet hos arbeidsgiver. Derfor ville det være vanskelig å si at en skal ha rett til f.eks. bare å jobbe på dagtid eller inngå i en helt vanlig arbeidsplan. Sykepleierforbundet ønsker å gå lenger. Vi mener at dette er godt ivaretatt gjennom fortrinnsretten. Men det handler om å skape en heltidskultur på veldig mange norske arbeidsplasser, slik at det blir flere om å dele på de ubekvemme vaktene. Det vil bety en mer rettferdig arbeidsdag for mange.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Det er umulig å saksbehandle enkeltsaker på Stortingets talerstol. Men denne ordningen har vært gjennomført i Trondheim, fordi Arbeidspartiet har gått inn for det gjennom en avtale med Fagforbundet. Da får en rett til denne stillingsbrøken etter 18 måneder. Vi har gode erfaringer med det, og vi har fått flere heltidsstillinger gjennom dette. Nå gjennomfører vi det de rød-grønne har gjort i Trondheim, som en nasjonal ordning. Det mener vi vil ha en god effekt for å få utviklet flere heltidsstillinger, som flere innenfor denne sektoren ønsker seg.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Under replikkvekslingen fikk jeg et spørsmål fra Høyre som jeg ikke fikk anledning til å svare på, for det var mange spørsmål. Det handlet om hva jeg mente om Justisdepartementets høringsuttalelser når det gjaldt kollektiv søksmålsrett. Til det er svaret at vi har justert forslaget, i tråd med høringsuttalelsene fra Justisdepartementet. De hadde sterke innvendinger mot dette med utvidet rettskraft, dvs. at dom i en sak automatisk skal legges til grunn når den innleide ved en senere anledning går til søksmål. Det er tatt ut. Vi har lyttet veldig nøye til det som har vært innvendingene fra Justisdepartementet. Jeg har et spørsmål til Høyre. Begrunnelsen for å gå imot alle de gode forslagene om flere heltidsstillinger er Sykepleierforbundet. Da er mitt spørsmål: Har Sykepleierforbundet aktivt rådet Høyre til å stemme ned forslagene i salen i dag fordi de ber Høyre utrede dette nærmere, eller skyver man Sykepleierforbundet foran seg fordi man ikke ønsker å ta et klart standpunkt i salen i dag? Det som forundrer meg mest, er egentlig Fremskrittspartiets synspunkter her – de er så redd for å skuffe de ansatte. Fagforbundet har jobbet med dette lenge. Det representerer mange av de kvinnene som heller vil jobbe litt mer ubekvemt, fast og forutsigbart enn å ha 20 pst.-stilling år etter år. Her mener Fremskrittspartiet at disse ikke forstår sitt eget beste, eller – jeg vet ikke hva. I hvert fall er de redd for å skuffe de ansatte. Jeg mener at Fremskrittspartiet i dag skuffer de ansatte – enten det er innenfor varehandelen eller innenfor pleie- og omsorgssektoren – som ønsker seg heltidsstillinger. De har anbefalt oss klart og sterkt – enten det er representanter fra Sykepleierforbundet, Fagforbundet eller Handel og Kontor – å utvide rettighetene for dem som er deltidsansatte. Derfor er jeg glad for å kunne levere det. Fremskrittspartiet snakker om at dette i realiteten er sosial arbeidstidsmiljødumping. Ja, dette innebærer at man får rett til å jobbe den arbeidstiden man faktisk har hatt, men for mange er dette et langt bedre alternativ enn det som er dagens situasjon. Dette vil ikke høyresidens partier gå for – det er ikke godt nok dokumentert, det kreves mer utredning. Det har gått en blå linje i høyresidens politikk i arbeidslivsspørsmål siden de var imot fabrikktilsynsloven i 1892. Det er nei, det skal utredes, det er ikke dokumentert. Det er ikke det som har brakt Norge framover. Det er ikke det som har hevet standarden i norsk arbeidsliv.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Jeg er litt forundret over at representanten Robert Erikssons argument for å stemme mot dette forslaget, er at det er uklart hva Fremskrittspartiet da i tilfelle går med på. Komiteen har jo rikelige anledninger til i forkant å stille departementet en rekke spørsmål om hvordan en lov kan tolkes når vi legger fram et forslag for Stortinget. Men i denne saken har det vært relativt få spørsmål fra komiteen. Når man har anledning til å få besvart dette med juridisk hjelp, benytter ikke Fremskrittspartiet seg av denne muligheten. Altså dukker disse spørsmålene opp i siste liten og framstår kun som en unnskyldning for at man ikke vil være med på å styrke rettighetene til ansatte. Det er realiteten i denne saken. Dette ønsker ikke Fremskrittspartiet å gå med på. Så framsetter man hypotetiske spørsmål fra Stortingets talerstol. Det er selvfølgelig helt umulig – når det gjelder anvendelse av enhver lov – å komme med et hypotetisk enkelteksempel som så statsråden her skal kunne avgi en dom over, nærmest som en dommer fra Stortingets talerstol. Det kan ikke gjøres i noen type lovsaker – heller ikke denne. Det vi vedtar i dag, er å ha rett til utvidet stilling tilsvarende det man faktisk har jobbet. Så får domstolen avgjøre, som de alltid gjør, i denne type saker.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Hvis representanten er opptatt av gjennomsnitt, så har det vært like god utvikling i kjøpekraften blant pensjonister som blant lønnsmottakere, hvis vi ser på gjennomsnittstall. Men det som er viktig, er at vi har fått en ny pensjonsreform som gjør at representanten Eriksson og min generasjon er nødt til å jobbe lenger for å få den samme pensjonen som de som går over i pensjonistenes rekker i år. Vi lever lenger, vi tar ut pensjon over flere år, og derfor må vi jobbe lenger for å få den samme pensjonen. Dette med reguleringen er en del av den pensjonsreformen som sikrer best kjøpekraft de første årene. Det er viktig, for da har man bedre mulighet til å bruke pengene. Jeg mener at vi nå har fått et bærekraftig pensjonssystem, og jeg er spesielt fornøyd med at minstepensjonistene er den gruppen som har fått en stor økning de siste årene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
I tider hvor det er lav arbeidsløshet, er det mindre behov for tiltaksplasser som retter seg mot ordinære ledige. Men det er likevel et behov, spesielt i dag, for tiltaksplasser for personer med nedsatt arbeidsevne. Derfor har det vært en vridning de siste årene, fra ordinære tiltaksplasser over på tiltaksplasser knyttet til personer med nedsatt arbeidsevne. Det er også foreslått en økning i antall tiltaksplasser i det forslaget til revidert budsjett som nå er til behandling i Stortinget.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Det som er nivået på den enkelte tiltaksplass, redegjør vi for ved hvert eneste budsjett. Ved de siste budsjettforhandlingene har vi økt antall tiltaksplasser for dem med nedsatt arbeidsevne. Det er viktig. Men vi jobber jo også med å bedre kvaliteten på de tiltaksplassene som vi har. Spesielt for personer med nedsatt arbeidsevne er det viktig at det er god kvalitet på de tiltaksplassene som man blir tildelt. Derfor har vi økt antall tiltaksplasser for personer med nedsatt arbeidsevne den siste tiden, men vi jobber også svært aktivt med å bedre kvaliteten på tiltaksplassene slik at det blir mulig for folk å komme seg ut i arbeid.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Det ønsker regjeringen. Dersom forsøkene med lønnstilskudd er vellykkede, vil vi selvfølgelig gjøre dem permanente. Det vi har sett i noen andre land, bl.a. Danmark, er at de har hatt lønnstilskudd i veldig stor grad, og at det ikke har bidratt til å få så mange flere nye inn i arbeidslivet, men at det tvert imot har bidratt til å finansiere en del eksisterende arbeidsplasser og bidratt til at man har fått statstilskudd til arbeidsplasser som i realiteten arbeidsgiverne burde betalt for selv. Derfor mener jeg at det er viktig med lønnstilskudd, og at det fungerer bra, men vi må følge denne ordningen veldig nøye for å hindre misbruk av den, og vi må sikre at det bidrar til at det reelt sett blir flere som kommer inn i arbeidslivet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Jobbstrategien ble presentert for ikke så lenge siden, og i den evalueringen som kom av IA-avtalen som ble presentert i går, sa forskerne nettopp at det ikke var mulig å se virkninger av jobbstrategien allerede nå. Da må tiltakene ha virket i noe lenger tid. Jeg har snakket med mange arbeidsgivere og arbeidsgiverorganisasjoner den siste tiden, og de ber meg innstendig om ikke å finne på veldig mange nye tiltak, for det er veldig mange tiltak som allerede ligger i denne jobbstrategien, og det som er viktig, er å gjøre arbeidsgiverne bedre kjent med eksisterende tiltak. Jeg opplever at det er en økende interesse blant arbeidsgivere for å bidra mer til å få personer med nedsatt funksjonsevne inn i arbeidslivet, og dette vil selvfølgelig være en helt sentral del når vi går i gang med forhandlinger om en ny IA-avtale.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Denne perioden kan utvides noen måneder dersom det er behov for det, men jeg vil være veldig forsiktig med å si at disse automatisk kommer over på uføretrygd. For det vi så tidligere, var at mennesker gikk på andre typer trygdeordninger i mange, mange år, og for dem har jo en varig uføretrygd vært bra, for det er en varig inntektssikring, og med en ny uføretrygd er det lettere for dem å kombinere uføretrygd og pensjon. Vi følger jo denne utviklingen nøye. Det er ingen grunn til å si at dette skal representere en veldig stor trussel i form av veldig mange flere uføretrygdede, men Arbeids- og velferdsetaten går nå igjennom alle disse sakene. Det er jo det som er poenget med arbeidsavklaringspenger, at det skal være flere år hvor man skal avklares hvilken arbeidsevne man har. Dette er en langt bedre ordning enn slik det var tidligere, med dem som gikk på midlertidige ytelser i over ti år.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-04:
Av proposisjonen fremgår det at departementet har tatt ut noen ideer de syns er gode fra det såkalte sanksjonsutvalget, som leverte sin innstilling for ti år siden. Det er NOU 2003:15, «Fra bot til bedring», jeg sikter til. I ti år har dette utvalgets innstilling ligget ubehandlet i regjeringens skuffer uten at en har vært interessert i å diskutere med den lovgivende forsamling adgangen til å bruke administrative straffer i det omfang som en har og som stadig utvides. En har ikke fremmet noen prinsippsak for Stortinget om vi virkelig ønsker et samfunn der det er samme instans som fastslår regelbrudd, som utmåler reaksjon, og hvor en ikke har anledning til å gå imot faktum. Mitt spørsmål til statsråden er: Når regjeringen nå pådytter oss en forvaltningsstrafferett, er det ikke da også på tide at vi får en forvaltningsstraffeprosess?
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-04:
Det er mye bra å si om norsk fagbevegelse. Det er mye bra å si om en velorganisert arbeidsgiverside også. Men dette er landets nasjonalforsamling, som skal avveie motstående interesser når det er snakk om det. Da blir lakmustesten om man blir så ensidig opptatt av historiske bindinger at man ser bort fra at i noen spørsmål er det ikke nødvendigvis fullt interessesammenfall mellom enkeltindivider, heller ikke mellom arbeidstakere og fagbevegelsen. Det får vi illustrert i denne saken. Man flytter altså en sentral evne til å disponere sine juridiske posisjoner som enkeltperson fra arbeidstakeren, som kjenner virkeligheten på sin bedrift bedre enn noen andre, og gir et fjernt kollektiv som står utenfor denne bedriften, en søksmålsrettighet. Det er det Justisdepartementet har pekt på. Jeg kan ikke se – som representanten Kolberg indirekte påsto – at Justisdepartementets innvendinger er ivaretatt, og at man har endret lovforslaget på det punktet. Det vil sikkert være muligheter for representanten Kolberg å rettlede meg hvis det er noe jeg skulle ha oversett i saksdokumentene. For øvrig finnes det samfunn som lener seg så sterkt på fagbevegelsen at de har glemt sin demokratiske komponent. Vi har korporative samfunn, som mange vil si er effektive samfunn, det er bare det at man utelater det folkevalgte elementet, det som skal avveie interessene, som er noe av demokratiets viktigste oppgave, at vi kan leve fredelig med hverandre selv om vi er uenig i den enkelte sak. Det kan være mange grunner til å jekke seg litt ned i denne debatten og kanskje være villig til å føre en diskusjon om de innvendingene som fagdepartementene selv har hatt mot regjeringens lovforslag.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-04:
Jeg vil for ordens skyld oppklare en misforståelse. I et av de foregående innleggene ble jeg tillagt den oppfatning at jeg var mot kollektiv søksmålsrett. Det er jeg ikke. Kollektiv søksmålsrett er tatt inn i den nåværende tvisteloven. Det vil si at folk som utgjør en gruppe som har rettslig interesse i å få en sak belyst for domstolene, kan ta ut gruppesøksmål. Det vi diskuterer her, er noe annet, nemlig om man skal ta partsevnen fra enkelte arbeidstakere og legge den til fagforeningen. Det er det diskusjonen dreier seg om. Men jeg er heller ikke imot at man kan få prøvd de rettsreglene som man ønsker å få belyst. For øvrig la jeg merke til at representanten Kolberg ikke benyttet anledningen til å vise konkret hvor man hadde imøtekommet Justisdepartementets innvendinger nettopp når det gjelder kravet til rettslig interesse for å reise søksmål.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
En enstemmig komite sier i komitemerknaden at den ønsker å lovfeste at deltidsansatte arbeidstakere har krav på stillingsprosent som tilsvarer deres faktiske arbeidstid. Så sier statsråden fra talerstolen at hvis en er inne i en langtidssykemelding eller er inne som vikar for en i fødselspermisjon, skal en ikke ha krav på fast stilling eller utvidet stilling. Da er mitt spørsmål: Hva da i det tilfellet som faktisk er reelt for veldig mange innenfor pleie- og omsorgsektoren, der en er inne i 50 pst. vikariat for en som er langtidssykemeldt eller i fødselspermisjon, og jobber i virksomhetsområde B i 25 pst. vikariat og virksomhetsområde C i 25 pst. vikariat? Hva vil være retten til vedkommende person? Vil det fortsatt være slik at vedkommende ikke har rett på mer enn 50 pst. stilling? Ja eller nei.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Det har vært interessant å kunne følge debatten, men jeg synes vi skal være litt mer ærlige og presise når vi bruker denne talerstolen og fremfører argumentasjon mot hverandre. Jeg registrerer at representanten Henriksen i sitt innlegg sier at Fremskrittspartiet ikke ønsker en drøftingsplikt og ikke ønsker drøftinger. Det er jo fullstendig feil. I innstillingen skriver en enstemmig komité: «Å lovfeste plikt om drøfting av bruken av deltidsstillinger er særlig viktig i virksomheter som ikke er omfattet av tariffmessig drøftingsplikt.» Hele komitemerknaden er en fellesmerknad, fra alle i komiteen. Det Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet i tillegg har sagt, er at vi finner det naturlig og logisk, nå når drøftingsplikten ved innleie av vikarer er iverksatt, at man har en tilsvarende drøftingsplikt for deltidsstillinger. Det er jo ikke å gå imot det; det er å være for det. Da synes jeg det blir litt uredelig når man fra denne talerstolen prøver å skape et inntrykk av at man er mot noe man faktisk enstemmig er for. Så har jeg lyst til å gå litt tilbake igjen til replikkordskiftet mitt med statsråden. Det var ikke noen bevisst retorikk eller polemikk fra min side, men jeg bare spør: Når statsråden fra denne talerstolen sier at hvis man er i vikariat for noen som er i fødselspermisjon eller er langtids sykemeldt, har man ikke automatisk krav på å få den stillingen. Men da er mitt eksempel: Hvis man i pleie- og omsorgssektoren er 50 pst. i et slikt vikariat, 25 pst. i et vikariat i virksomhetsområde B og 25 pst. i virksomhetsområde C, hvor stor stillingshjemmel har vedkommende krav på når han har jobbet i ett år i 100 pst. stilling? Det er spørsmålet mitt til statsråden. Hvordan skal vi forstå loven? Vi er enige i denne salen, og det er en enstemmig komité. Men jeg vil gjerne vite hva jeg er med på å vedta i dag. Det vil ikke statsråden si noe om. Hun sier at hun ikke kan drive saksbehandling i enkeltstående saker fra Stortingets talerstol. Dette er et prinsipp som denne loven skal fange opp, og jeg registrerer – med respekt å melde – at de samme representantene sier at de har brukt morgenen til å spise bløtkake med fagbevegelsen. Mitt spørsmål blir da: Hva har man spist bløtkake for? Hva er grunnen til bløtkakespisingen når man ikke kan klarere tydeliggjøre hva vi er med å vedta i dag, når vi behandler denne saken?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Jeg blir litt overrasket når statsråden sier at vi går imot. Vi er enige om prinsippene, og jeg tror vi skal være glad for at vi samtlige er enige om prinsippene. Når man tar opp et viktig prinsipp, og spør om hvordan vi skal forstå denne loven, så blir det nærmest avfeid som et hypotetisk spørsmål av statsråden. Det synes jeg er underlig; det er nesten uverdig fra denne talerstolen. Jeg synes det blir litt meningsløst at statsråden bruker den type retorikk når vi i utgangspunktet er enige. Det er ikke et hypotetisk spørsmål. Det er et prinsipp som det er viktig å få klarlagt i forhold til loven. Vi går heller ikke imot, men jeg er veldig opptatt av én ting, og det er å få vite hvem denne loven skal gjelde for. Når inntrer retten til å få økt stilling? Det klarer ikke statsråden å svare på. Jeg registrerer at det er situasjonen når vi har ferdigbehandlet denne saken.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Jeg har egentlig bare et veldig enkelt spørsmål til statsråden. Jeg tror vi må skille mellom regulering av pensjonen når det gjelder opptjeningstid og utbetalingstid. Jeg tror også vi skal skille mellom noen begreper når det gjelder utvikling av nivå på ytelsesøkningene. Grunnen til at minstepensjonistene har fått en økning, er jo at man fikk økt ytelsesnivået opp til 2G. Det hadde ingenting med reguleringsprinsippene å gjøre som sådan. Men mitt enkle spørsmål til statsråden er: Hvorfor mener statsråden det er fornuftig at norske pensjonister skal ha dårligere kjøpekraftsutvikling enn gjennomsnittet av de yrkesaktive? Er det fordi Norge ikke har råd til å gi den gruppen som har vært med og bygd opp velferden og velstanden i vårt land, den samme kjøpekraftsutviklingen på sin innbetalte pensjon som gjennomsnittet for de yrkesaktive?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Først til svaret fra statsråden: Statsråden står på denne talerstolen og sier at lønnsutviklingen er et gjennomsnitt av hele lønnsutviklingen for hele samfunnet. Det man måler det opp imot, er altså Teknisk beregningsutvalg. Da går det ikke an å si samtidig at pensjonistene får den samme utviklingen som gjennomsnittet til lønnsmottakerne, for pensjonistene får minus 0,75 pst. Det er jo de facto-fradraget som er innfelt i pensjonsreformen det, og da sier det seg selv at det blir en dårligere kjøpekraftsutvikling. Det er ganske enkelt. Samtidig er jeg veldig enig i mye av det mine gode venner i Høyre, og representanten Røe Isaksen, fremfører, men akkurat i denne saken har jeg nok et litt annet syn enn representanten Røe Isaksen. Jeg har også et annet syn enn statsråden når hun sier at de sikrer at pensjonistene vil ha bedre kjøpekraft de første årene enn de siste årene. Det er nettopp fordi at for hvert år man er pensjonist, vil man tape mer og mer kjøpekraft med de nye reguleringsprinsippene. Det mener Fremskrittspartiet er urettferdig. Jeg må med respekt å melde få lov til å si til denne saken: Skal vi norske politikere gå rundt og bestemme hvilken aldersgruppe som har mest bruk for pengene – om man er 91 år og har mindre bruk for penger enn når man er 67 år? Det blir for meg helt feil at vi som politikere skal gå inn og bestemme det. Den enkelte må nesten få lov til å bestemme selv når og i hvilken alder man har bruk for pengene. Den tilliten har jeg fullt og helt til folk. Så må jeg også få lov til å si at hvordan man regulerer løpende pensjoner har ikke noe å gjøre med verken pensjonsreformens bestemmelser knyttet til opptjening eller utbetaling, som er de to stolpene i pensjonsreformen. Men hvis man mener – og det har vi nå fått bekreftet og stadfestet nok en gang – at pensjonsreformen skal være en sparereform, der man mener at norske pensjonister skal dekke den sparingen fordi man ikke har råd til å gi dem den velstandsutviklingen som de øvrige i samfunnet har, ja, så er det en innrømmelse av at man mener at det er en sparereform. Her innrømmer man at pensjonsreformen er en sparereform. Det synes jeg er greit å ha bekreftet, og det gjør meg enda sikrere på at man bør gå inn og endre de prinsippene som ikke rokker ved prinsippene for pensjonsreformen i det hele tatt, når det gjelder regulering av utbetalt pensjon.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Jeg har lyst til bare å få litt nærmere klarhet i en ting fra statsråden. I forrige onsdags spørretime hadde vi en runde med statsråden der hun sa at hun ville ha flere tiltaksplasser. Jeg registrerer også med glede at Arbeiderpartiets landsmøte har vedtatt at man skal ha flere tiltaksplasser, og så registrerer jeg med forundring og fortvilelse at i de årene vi har hatt den rød-grønne regjeringen, har vi redusert det totale antall tiltaksplasser hvert eneste år. Så mitt enkle spørsmål til statsråden er: Hva kan vi forvente fremover? Hvor mange nye tiltaksplasser er det Arbeiderpartiet og statsråden ønsker å tilføre for å få hjulpet flere tilbake til arbeidslivet? Eller er det fortsatt sånn at man vil holde det totale antall plasser på dagens nivå og bare holde på med omfordeling av plasser innenfor den rammen?