Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-10-11:
Jeg kvapp nesten da jeg hørte den trivelige Trond Helleland skulle illustrere hvor sint han var for tonen hos opposisjonen. Vi har vært mye gladere enn det, Helleland. Det har vært en god debatt. Det har vært en oppklarende debatt. La meg ta noen av punktene. For det første har det vært en avklaring av hvorfor Høyre og Fremskrittspartiet har snakket så mye om fortiden. Det har til og med igjen vært å høre om arven fra de rød-grønne årene som på en måte den store forklaringen på utfordringer Norge har. Det er etter å ha hørt en trontale som vi fant mer grå enn blå. Så har vi kanskje fått svaret på hvorfor Kongen ikke varslet ny politikk, nye tiltak, en stor reform. Det var, som Erna Solberg sa, ikke en trontale som druknet i tiltak. Det kan man trygt si. Den var på tørt land. Den hadde to overordnede tema. Men svaret er jo at vi har en svekket regjering som egentlig er et forretningsministerium, som venter på en avklaring av hva som er dens politikk, om den får en utvidelse ved Venstre, ny regjeringsplattform, eller om Limi skal forhandle om en plattform hvor han skal fjerne eiendomsskatten – til fortvilelse for sin ordførerkollega i Hvaler kommune, som sier at da må eldreomsorgen avvikles. Det er hans ordfører. Men det får vi vente med å ta. For det andre virker det som om det er en regjering som har problemer med å ta inn over seg at den nå er en reell og vaskeekte mindretallsregjering. I innleggene har det vært påfallende at Høyres representanter særlig har vist til at nå er det opposisjonens og særlig Arbeiderpartiets ansvar å vise ansvar – ansvarlighet – så ting skal gå rett vei, og det etter at Høyre i forrige periode latterliggjorde Arbeiderpartiet for at vi inngikk forlik. Det tar vi med oss som en erfaring når vi nå skal gå til denne perioden. Statsministeren advarer mot resolusjonsmakeri fra flertallets side. Det mener jeg er på grensen til arroganse overfor Stortinget. Men Erna Solberg behøver ikke å uroe seg, for vi skal ta vare på helheten. Vi skal søke flertall der det er mulig og få til ny politikk på de områdene hvor det trengs kursendring. Det ser vi fram til. For det tredje har det vært en debatt som også hadde lyspunkter av ideologi. Nå er ikke akkurat Viken et ideologisk tema, kanskje, men det kjære Buskerud som min venn Helleland er så glad i, vil altså forsvinne i en stor region som de aller færreste – det finnes ingen egentlig – er aktive forsvarere av. Kanskje kan vi gjøre noe med det. Så skuffer aldri representanten Heggelund. Han har på forutsigbar måte forklart hva andre partier egentlig mener, bl.a. Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet: Kristelig Folkeparti går på tvers av egen politikk når de gjennomfører Kristelig Folkepartis program om flere uker permisjon til far. Men viktigst: Han vil beholde familien som en viktig samfunnsinstitusjon, og den er nå truet av fire nye uker til far. Vel, vel, jeg tror det skal gå bra. Men mantraet er: Likestilling blir til av seg selv, politikken skal ikke ha noe med det å gjøre. Om færre fedre tar fjorten uker, sier vi oss heller skuffet over norske menn. Det flertallet som mener det, er gått, er borte, og det er bra, og vi skal bruke det for framskritt. Det er direkte lovende for den perioden som kommer. Når det gjelder stemmeforklaring, skal jeg veldig kort si det slik: Når det gjelder forslagene nr. 1 til og med nr. 6, svarer vi ja, til forslag nr. 7 nei, forslag nr. 8 ja og forslag nr. 9 nei. Det har vi også oversendt til sekretariatet, så det kan gjengis når vi skal stemme.