Øyvind Halleraker (Høyre), 2004-06-14:
Fra enkelte hold, også i denne sal, kan en få inntrykk av at staten gjennom sitt engasjement kan bidra til at dagens utvinningsnivå på sokkelen fortsetter inn i evigheten hvis bare vi som politikere viser handlekraft. Nei, det er nok ikke slik. Vi må nok alle ta innover oss erkjennelsen av at norsk sokkel er inne i en mer moden fase, og at dette stiller hele nasjonen overfor nye utfordringer. Derfor er det gledelig at Regjeringen er seg dette bevisst og legger fram en stortingsmelding som peker på en rekke tiltak som kan sikre langsiktig verdiskaping. Det er også gledelig å konstatere at meldingen og de tiltak som foreslås, er tatt godt imot i næringen. 18. konsesjonsrunde er tidenes mest omfattende utlysing av blokker, som også ble imøtekommet med stor interesse. I alt 16 selskaper fikk 16 nye utvinningstillatelser på til sammen 46 blokker. Her er det en interessant blanding av små og store selskaper og også selskaper som er nye på norsk sokkel. Lisenspolitikken, herunder reglene for tilbakelevering, endres også for å sikre en rask og effektiv utforsking av de enkelte tildelte områder. Regjeringen tar sikte på å gjennomføre årlige konsesjonsrunder som omfatter alt modent areal på norsk sokkel, samt å arrangere konsesjonsrunder i umodne områder med et omfang og en hyppighet som ivaretar behovet for ressurstilvekst. Regjeringen innfrir dermed målsettingen om økt arealtilgang og bidrar med dette til økt leteaktivitet. Regjeringen legger i petroleumsmeldingen også opp til begunstigelser i skattesystemet som innebærer at friinntekten på 30 pst. fordeles over kun fire år, med 7,5 pst. pr. år. Friinntekten kommer som kjent til fradrag etter beregnet selskapsskatt på normalavkastning og etter fradrag for drifts- og finanskostnader og investeringsavskrivninger over kun seks år, eller 16 2/3 pst. pr. år. Sett i forhold til annen næringsvirksomhet har derfor petroleumsvirksomheten på norsk sokkel gode skattebetingelser på normalavkastning. Bransjen har likevel ønsket en halvering av særskatten på 25 pst., som altså slår inn etter at kostnader, avskrivning og friinntekt er trukket fra. Mye av debatten før og etter framleggelse av meldingen har vært rettet mot dette ene, nemlig halvering av særskatten. Jeg mener dette har trukket fokus bort fra mange andre positive elementer som ligger i den meldingen vi behandler i dag. Selv om fastsettelse av særskattnivået tillegges finanskomiteen, er problemstillingen i høyeste grad relevant for meldingen vi debatterer i dag. KonKraft-utvalget la i vinter fram en rapport som anslo at halvering av særskatten vil gi økt verdiskaping og nettobidrag til bruttoskatteproveny på anslagsvis 8 milliarder kr pr. år, noe som i et nåverdiperspektiv på 30 år skulle gi en betydelig meravkastning til gode formål for nasjonen. Vi var mange, også i Høyre, som var fascinert av en slik dynamisk effekt innenfor petroleumsvirksomheten. I revidert nasjonalbudsjett er denne problemstillingen viet stor plass, ja faktisk hele 30 sider er viet dette temaet. Her slås det uttrykkelig fast at KonKraft-utvalgets forutsetninger er gale, eller i beste fall basert på en helt annen virkelighetsforståelse. KonKraft-utvalgets skatteprovenyberegninger tok utgangspunkt i en oljepris på 15 dollar fatet, noe som er svært lavt. Som kjent har vi hatt en vedvarende høy oljepris de senere år, og en oljepris på gjennomsnittsnivået siste år, i overkant av 30 dollar fatet, ville faktisk gitt et provenytap på 18 milliarder kr i året og 10 milliarder kr med 24 dollar fatet. Uenigheten i denne virkelighetsoppfatningen gir altså et provenyutslag på 26 milliarder kr pr. år basert på dagens oljepris. I et 30-årsperspektiv er dette enorme summer. En slik uenighet om virkelighet og prognoser mellom myndigheter og bransje kan ikke fortsette. Som lovgivende og bevilgende myndighet må Stortinget kunne forvente at den historiske forståelse vi har hatt om forutsetningene for fiskale og andre rammebetingelser, er noenlunde på linje. Olje- og gassnæringen er ikke en hvilken som helst næring. Petroleumsressursene er det norske folks eiendom, en ikke fornybar realkapital, og det er derfor viktig at vi forvalter denne på en måte som gir maksimal verdiskaping tilbake.