Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-06-03:
Det er ikke så overraskende at opposisjonen forsøker å trenere og helst forhindre Regjeringen i å gjennomføre det den har lovet i Regjeringens plattform når det gjelder tomtefesteloven. I dette tilfellet handler det altså om å sørge for at de som har festet tomt hos statlige grunneiere, kan få innløst sin tomt til anstendige summer i forhold til den festeavgift de gikk inn på. Nei, det usedvanlige, for å bruke Per-Kristian Foss’ uttrykk, er at Høyre ønsker å ta i bruk et virkemiddel som partiet til nå har vært prinsipielt imot, nemlig å trekke Høyesterett inn i den politiske dragkampen og svekke det ansvar Stortinget skal og må ha i konstitusjonelle spørsmål. Grunnloven gir åpning for at Stortinget kan be Høyesterett avklare en sak i forhold til Grunnlovens bestemmelser. Med den bruk som har vært, har ikke vi funnet noe påtrengende behov for å oppheve denne grunnlovsbestemmelsen. Det er i grunnen mange bestemmelser i Grunnloven som kanskje ikke er i daglig bruk, uten at de av den grunn foreslås opphevet. Høyesterettsdommer Finn Hiorthøy foretok for 45 år siden en gjennomgang av når denne bestemmelsen hadde vært brukt, og han konkluderte med at adgangen til å be om Høyesteretts betenkning etter § 83 i de forløpne 150 år hadde vært overordentlig sparsomt benyttet av Stortinget. Siste gang det skjedde, var den 13. november 1945 og gjaldt spørsmålet om når det nyvalgte stortinget kunne tre sammen i forhold til bestemmelsene i Grunnloven § 68. Det var en ganske spesiell situasjon som var utgangspunktet for å be om Høyesteretts betenkning den gangen. Likevel var det daværende stortingspresidents - altså Høyre-mannen Hambros - reaksjon at han betraktet det som om Høyesteretts flertall hadde ofret noe av sin juridiske autoritet og hjulpet regjering og storting ut av en politisk krise. Før den tid ble et forslag om å bruke den i 1939 avvist, mens den ble brukt i 1933. Før den tid må vi altså tilbake til 1845 for å finne tilfeller hvor bestemmelsen ble brukt, og siden 1945 har den ikke vært i bruk. Det har ikke manglet på forslag om å ta den i bruk, fra flere partiers side. Ett av tilfellene hvor det ble foreslått å trekke Høyesterett inn i den politiske debatten, var en sak fra fremskrittspartirepresentanten Jan Simonsen. Saken gjaldt forbudet mot at lokale tv-selskaper kunne videreformidle satellittsendinger. Det er som sagt flere partier som etter 1945 har ønsket å bruke Høyesterett i den politiske striden om enkeltsaker, men aldri Høyre. Nå er altså arven fra Hambo ryddet bort. Jeg vet ikke om det vil gjøre partiet mer gjenkjennelig for dets velgere. Da Stortinget behandlet tomtefesteloven i forrige periode, ønsket Fremskrittspartiet å påkalle Høyesterett i den politiske dragkampen. Den gangen stod imidlertid Høyre på den hambroske, fornuftige linje. Som også Foss nevnte, sa representanten Carsten Dybevik fra Høyre, som var partiets talsmann i saken, bl.a. at «å forelegge spørsmål om grunnlovsmessigheten av et lovforslag vil på bakgrunn av Stortingets praksis fremstå som ekstraordinært». Når vi siterer gode Høyre-synspunkter, er det synd at Høyre selv går fra dem, og at de nå går bort fra dette prinsipielle standpunktet. Jeg tror ingen er tjent med å utvikle en praksis hvor Stortinget abdiserer når det gjelder å vurdere hvor grensene for Grunnlovens bestemmelser går, hvor man trekker Høyesterett inn i den politiske debatten, og dermed også svekker tilliten til Høyesterett som en uavhengig rettsinstans når den senere kanskje kommer i den situasjonen at den skal dømme i en sak den tidligere har uttalt seg om. Vi får håpe at dette populistiske avvik fra et godt konstitusjonelt prinsipp blir et engangstilfelle fra Høyres side.