trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1998-12-14:
Representanten Ballo slutter aldri å forundre meg. Når det gjelder det siste punktet som representanten Ballo var inne på, at man i Gamvik ikke kan sette ut på anbud eller privatisere eller konkurranseutsette, er det jo ikke det som er hensikten. Hensikten er at dersom man gjør det, kan man sammenlikne prisen med hva kommunen selv betaler pr. i dag. Da kan man se om det blir billigere. Blir det ikke billigere, kan kommunen fortsette som før, for her er det snakk om å få billigst mulig pris. Så vil jeg komme litt inn på seriøsiteten i SVs tallforslag, i og med at representanten så veltalende hev seg over andre partiers budsjett. Hvis vi går inn på bl.a. sykepenger, kan man se hvordan SV har saldert sitt statsbudsjett. Det vi andre vanligvis gjør, er å hente inn provenyer. Det kan SV umulig ha gjort i denne saken – men det skal representanten Ballo få svare på – for her har man lagt inn en innsparing i sykepenger på 220 mill. kr. Ifølge representanten Ballo er det fordi vi vil få mye høyere arbeidsledighet neste år. Men jeg vil gjerne høre hva slags provenyberegning representanten Ballo har hentet inn. Så kan vi se på punktet med refusjon for allmennlegehjelp. Det gjelder det refusjonstaket som representanten Ballo vil innføre. Problemet er bare at representanten Ballo ikke har fremmet noe forslag om å innføre et tak på refusjoner. Han har kommet med et forslag som går ut på at man skal vurdere å innføre det. Hvordan man da i budsjettet kan legge inn en innsparing på 200 mill. kr, vil jeg gjerne vite.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1998-12-14:
Denne Regjeringen har vist et ønske om å skyve stadig større byrder over på brukerne av helsevesenet, og da bl.a. i form av økte egenandelstak. Regjeringen ønsket i sitt budsjettforslag for 1998 å øke egenandelstaket fra 1 290 kr til 1 390 kr. Dette ble heldigvis stoppet i forhandlinger mellom Fremskrittspartiet, Høyre og regjeringspartiene. I det opprinnelige forslaget for 1999 var det lagt inn en økning fra 1 290 kr til 1 550 kr. Dette ble også heldigvis stoppet i det forliket som kom med Høyre, Fremskrittspartiet og regjeringspartiene. Komiteen har også i flere merknader – fra forskjellige partier og partikonstellasjoner – henvist til at snart må nok være nok når det gjelder egenandeler, fordi byrdene nå blir stadig større for befolkningen. Mitt spørsmål til sosialministeren er: Tar sosialministeren disse signalene når det gjelder egenandeler på alvor, slik at man i hvert fall neste år kan slippe å få disse økningene fra sosialministeren?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-14:
Her var det tre spørsmål som gjekk i den same leia. Lat meg ta mine ynske fyrst. Det er heilt uomtvisteleg at eit samla storting står bak den satsinga som skal skje innanfor denne sektoren, og aller helst innan fire år. Det er òg slik at satsinga så langt i kommunane går etter Stortinget sine føresetnader. Eg ynskjer at kommunane held fram både med planlegginga og oppfylginga si så langt det lèt seg gjera. Og eg vil sjølvsagt, som Bendiks Arnesen her stilte spørsmål om, fylgja opp stortingsfleirtalet si understreking i denne komiteinnstillinga av at eit øyremerkt tilskot skal gå til eldresatsing. Det har òg vore Regjeringa sin føresetnad. Eg kan rapportera at så langt er det søkt om tilskot til 5 200 einingar i 1998. Då er desember månad igjen, og det kan innebera at 5 800 einingar for 1998 vil bli oppnådd. Som eg sa i innlegget mitt: Skulle det ikkje her vera samsvar mellom søknader og tilsegnsfullmakter i 1999, kjem Regjeringa tilbake til Stortinget i revidert budsjett.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-14:
: No står eg overfor ei vanskeleg avveging, for eg vil nødig la vera å svara replikanten på det spørsmålet som vart stilt. Eg står bak Regjeringa sitt forslag på dette området. Samtidig er nok den vesentlegaste delen av denne auken på helseministeren sitt budsjett, så eg trur nok han òg vil ynskja å ha eit ord med i laget når det gjeld forklaringane der. Lat meg berre seia at når det gjeld området mitt, er det føreslått ein auke i eigenbetalinga for korttidsopphald på sjukeheim. Det er ein sats som har vore i ro svært lenge, og som eg vel heller ikkje har registrert at nokon har motførestillingar til. Elles vil det her vera ei avveging mellom det å kunna tøya tenestene noko lenger ved å auka eigendelane og reduserte tenester. I det valet har eg oppfatta det slik at brukarane vil velja det fyrste. Neste års budsjett skal eg ikkje forskottera, men det eg veit komiteen har gitt si støtte til, er helseministerens og mine planar om å utgreia eit eigendelstak 2 for storforbrukarar. Det er tatt opp i denne innstillinga frå sosialkomiteen, og det er noko som vi òg er i gang med drøftingar om i mitt eige departement.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-14:
: Representanten Sjøli peika no på tiltak overfor grupper som det er heilt nødvendig å betra både kvardagen og opplæringstilbodet for. Eg vil peika på at dette feltet, som fleirtalet har omtalt, er eit område som gjeld både Kyrkje-, utdannings- og forskningsdepartementet og Sosial- og helsedepartementet. Blant anna har Stortinget fått til behandling ei stortingsmelding om kompetansesenter. Eg ynskjer å fylgja opp denne merknaden i tråd med det som er sagt frå sosialkomiteen, og treng å drøfta det som komiteen har peika på, nærmare med utdanningsministeren. Men det må vera ein føresetnad at ein fleirtalsmerknad blir fylgd opp i tråd med dei intensjonane som fleirtalet har lagt vekt på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-14:
Eg trur representanten Ballo er rimeleg klar over dei vanskelege avvegingane som har vore gjorde både i Regjeringa og seinare her i Stortinget mellom dei ulike partia, for å finna fram til løysingar som medverkar til innstramming i budsjettet, samtidig som ein ikkje rammar dei vi aller helst vil skal sleppa kutt. For å ta det som gjeld overgangsstønad og tilknyting til arbeidslivet fyrst: Bakgrunnen for den fyrste reduksjonen i overgangsstønaden var å sidestilla personar som har budd i eit langvarig sambuarforhold – altså 12 av dei siste 18 månadene – med gifte. Når ein her er pålagd ytterlegare kutt, betyr det at ein må sjå på korleis ein kan innretta det kuttet og samtidig ta seg av det fleirtalet har sagt, nemleg å stimulera til ytterlegare arbeidsinnsats. Til det med teknologiske hjelpemiddel: Det er ein post som har hatt ein formidabel auke på kort tid, og der det er behov for eit regelverk. Det er ei arbeidsgruppe som gjennomgår både regelverk og praksis, og som om kort tid vil leggja fram si innstilling, der ein vil sikra ei meir restriktiv tildeling av datahjelpemiddel.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-14:
Eg er glad for at dagens sjukelønsordning i hovudtrekk er ført vidare, trass i Regjeringa sitt forslag om innstrammingar i budsjettet på til saman 9 milliardar kr. Når vi fann å kunna fremma dette forslaget om redusert inngangsbillett, var det etter å ha samanlikna dagens sjukelønsordning med det forslaget til omlegging av dagpengeordninga som i si tid vart fremma av Arbeidarpartiet, der grunngjevinga for omlegginga av ordninga var at det nivået ikkje kunne seiast å medverka i særleg grad til den enkelte personen si sjølvforsørging. Det er rett som Britt Hildeng seier, at dette vil ramma personar som arbeider deltid. Statistikken fortel at i 1997 hadde ca. 22 000 personar under den inntekta som utløyser rett til sjukepengar. No vart talet på arbeidsgivardagar endra i den perioden, så sannsynlegvis er talet noko lågare, og i arbeidsgivarperioden gjeld ikkje minsteinntekt. Det er ei kjend sak at i dag er det kvinner, både i omsorgssektoren og t.d. i hotell- og restaurantnæringa, som med sine brøkar til tider er salderingspost for å få ei turnus- eller skiftordning til å gå opp. La oss håpa at denne endringa òg vil innebera at nokre kvinner gjennom dette får ein høgare tilsetjingsbrøk.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Et flertall i sosialkomiteen har sterkt poengtert at de øremerkede bevilgningene til eldreomsorg ikke skal kunne brukes til andre formål. Med eldremilliarden i frisk erindring er det grunn til å minne om at pengene bevilget til eldresatsingen skal brukes til de eldre. Jeg er glad for statsrådens presisering av det her i dag. Vil statsråden skjerpe inn dette kravet overfor kommunene, slik at vi kan være sikre på at disse pengene går til en reell bedring av de eldres situasjon? Vi har også hørt her i dag at det fra flertallet er blitt hevdet at utsettelsen av eldresatsingen egentlig ikke er noen utsettelse, men en valgfri ordning for kommunene. Og så vidt jeg kjenner til, har det også ligget i kortene hele tiden at man skulle få en slik mulig valgfri ordning. La meg spørre på en annen måte: Ønsker statsråden at kommunene skal gjennomføre sine planer på fire år, slik som forutsatt, eller er det av budsjettmessige grunner et ønske at kommunene reverserer sine planer og gjennomfører dem over seks år? Vil alle kommunene som gjennomfører sine planer i tråd med det som var skissert tidligere, få sine penger dersom de gjør dette i 1999? Kan statsråden garantere det?
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
I Norge har arbeidstakerne en av verdens beste ordninger for å sikre inntekt ved sykdom. Det synes vi er bra. Arbeiderpartiet mener at sykelønnsordningen må vernes og ikke fjernes. På 1990-tallet flørtet Senterpartiet med arbeidstakerne og deres organisasjoner. Jeg nevner deltakelsen i 1. mai-feiringene, iallfall før folkeavstemningen. Gjennom forsikringer i valgprogrammet lovet Senterpartiet at de vil opprettholde den nåværende sykelønnsordningen. Sosialminister Kleppa uttalte til VG den 11. januar 1998: «I min statsrådtid er det helt uaktuelt å svekke sykelønnsordningen, …» Den samme sosialministeren har nå gjennom forslaget til statsbudsjettet gått inn for å ta fra ca. 200 000 deltidsarbeidende og funksjonshemmede som kombinerer arbeid og trygd, retten til sykepenger fra folketrygden. Er Senterpartiets støtte til sykelønnsordningen like situasjonsbestemt som partiets deltakelse i 1. mai-togene tidlig på 1990-tallet? Og er dette angrepet på sykelønnsordningen som kan komme til å ta fra svake grupper viktige og grunnleggende arbeidstakerrettigheter, en forsmak på den meldingen om levekår som statsråden til stadighet henviser til? Hvordan kan sosialministeren forklare sitt eget og sitt partis løftebrudd i denne saken, når man har gått så høyt på banen i forhold til å verne sykelønnsordningen?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
Jeg tror både storting og regjering gjør klokt i å la fylkeskommunene gjennomføre sin budsjettbehandling, som ofte kan være turbulent – det er ikke bare i Stortinget at budsjettbehandlingen er turbulent – før man presenterer vurderinger av hva som eventuelt kan komme ut av en slik budsjettbehandling. Jeg har bestemt meg for å være tilbakeholden med å kommentere enkeltfylkeskommuners budsjettbehandling – også situasjonen ved Regionsykehuset i Trondheim, som representanten Øyangen nå refererer til. Men det er helt klart at alle fylkeskommuner har ansvaret for en forsvarlig sykehusdrift, så også fylkestinget og fylkeskommunen i Sør-Trøndelag. Og det er tilsynsmyndighetenes ansvar å se til at forsvarlighetskravet blir fulgt opp. Det vil man også måtte gjøre i 1999 i forhold til sykehusene. Jeg vil ikke gi meg inn på noen årsaksanalyse i forhold til dette konkrete sykehuset, men jeg bekrefter det som var et resultat av budsjettforliket i forbindelse med finansinnstillingen, og som Stortinget vedtok i den forbindelse, nemlig at Regjeringen i revidert nasjonalbudsjett ble bedt om å komme tilbake med en vurdering av aktivitetsutviklingen ved sykehusene i lys av de endringer i rammebetingelser som nå blir vedtatt. Det vil Regjeringen gjøre, og det vil gi Stortinget anledning til å gjøre en tilsvarende vurdering.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
Det utvalget jeg oppnevnte i våres, og som denne uken leverer sin innstilling, vil nettopp sette søkelyset på spørsmålet om det i de konkrete draps- og voldssakene som utvalget har gjennomgått, har vært systemfeil og begått feil som fagmiljøet og tjenestene kan lastes for. Og har det skjedd, så skal det følges opp. Jeg regner med at jeg i forlengelsen av dette utvalgsarbeidet også får anledning til å vurdere spørsmålet om vi skal ha en egen undersøkelseskommisjon, eller om det fortsatt skal være slik at tilsynsmyndighetene har det primære ansvaret også på dette området når det gjelder oppfølging av forsvarlighet – eller om en skal tenke seg en kombinasjon av disse løsninger. Det som uansett er å si om den konkrete saken, er at jeg straks jeg ble klar over at saken kunne berøre helsetjenesten, bad Helsetilsynet og fylkeslegen om å undersøke helsetjenestens befatning med saken nærmere. Jeg er for øvrig enig i at helsepersonell uansett i hvilken del av helsevesenet de arbeider, skal forholdes sitt ansvar. Jeg har lagt fram for Stortinget en helsepersonell-lov som er helt generell. Den gjelder altså alt helsepersonell, både i psykiatrien, i somatikken og i andre deler av tjenesten, og den understreker nettopp disse forhold og har et system for hvordan dette ansvaret skal følges opp når beklagelige feil skjer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
Som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg, er det etter min oppfatning svært viktig å sette søkelyset på en bedre organisering av helsetjenesten for en bedre ressursutnyttelse. Og det gjør denne regjeringen gjennom et nært samspill med fylkeskommunene, knyttet til Forum for organisasjonsutvikling, hvor det er fokusert på en rekke områder der vi mener det er et potensial for en bedre utnyttelse av ressursene. Det har ikke minst med spørsmålet om rett bruk av fagpersonell, som det er knapphet på, å gjøre, slik at de ikke brukes i så stor grad til rent merkantile oppgaver. Her er det en positiv utvikling på gang. Det gjelder å organisere virksomheten mer rundt pasientens behov. Jeg er også enig med representanten Sjøli i spørsmålet om hvordan utstyret utnyttes, i sykehusets egen regi eller i et samspill mellom sykehuset selv og leger som arbeider på sin fritid, enten i regi av sykehuset eller på privat basis. Departementet har arbeidet med disse spørsmålene på basis av de initiativ som representanten Sjøli refererte til, og vi tar sikte på å revidere det gjeldende rundskriv på dette området – som er fra 1989, så vidt jeg husker – på nyåret, slik at de nødvendige klargjøringer av rammebetingelser på dette området kommer sykehusene til kunnskap.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
La meg først understreke at Regjeringen er innstilt på å gjennomføre fastlegeordningen slik den er skissert i det omfattende vedtak som Stortinget fattet i fjor om nettopp dette. Den utsettelse som vi nå har fått, skal brukes aktivt, for ikke å forlenge usikkerheten rundt ordningen unødig. Vi skal holde trykk på avklaringsprosessene rundt rammebetingelsene, men vi skal bruke mer tid på å forberede gjennomføringen ute i kommunene og ikke minst sette inn stimuleringstiltak, som man i budsjettforliket, som kjent, har tilført mer penger. Forsøksvirksomhet omkring selve fastlegeordningen har vi hatt i Norge, det er jo grunnlaget for reformen. Og vi har hatt det i forskjellige typer kommuner. Så jeg ser ikke for min del behov for ytterligere forsøk når det gjelder selve fastlegeordningen, men jeg ser klart behov for forsøk med tiltak som kan stimulere til en bedre legedekning – vaktsamarbeid, som er mindre belastende, tiltak som kan gjøre det mindre krevende å være alene lege i enkeltkommuner, f.eks. knyttet til muligheter for etter- og videreutdanning, vikarordninger osv. Dette er eksempler fra det knippet av tiltak som det arbeides med i forbindelse med stimuleringsordninger.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
Jeg har sagt det i andre forsamlinger, og jeg kan gjerne gjenta det i denne sal: Når det gjelder det som har skjedd innenfor psykiatrien, står jeg på skuldrene til flere av mine forgjengere. Forutsetningen for at vi har kommet fram til en enstemmig tilslutning til en så omfattende reform, er lagt av flere, og ikke minst er det takket være en bred tilslutning og et aktivt engasjement i denne sal. Men jeg er veldig glad for å være en del av den satsingen. Så refererte representanten Kristoffersen til representanten Næss" utsagn om tidenes største helsesatsing. Representanten Næss refererte ganske riktig til de omfattende handlingsplaner som ble vedtatt i vår, som er langsiktige, og som krever oppfølging år om annet, ikke bare i 1999. Men vi starter i 1999, slik vi har forutsatt. Det er riktig, som jeg også var innom i mitt innlegg, at en del av den aktivitetsveksten som vi i utgangspunktet hadde forutsatt skulle komme i 1999 når det gjelder sykehusene, kommer allerede i år. Det betyr at vi går inn i 1999 med et høyere aktivitetsnivå for sykehusene enn det vi hadde tenkt oss i utgangspunktet. Det er jo positivt. Men det betyr altså at en del av veksten som Regjeringen opprinnelig hadde lagt opp til i budsjettet, allerede er kommet og dermed må finansieres av en del av de 300 mill. kr i økt sykehusfinansiering som lå i statsbudsjettet. Jeg har ingen planer om å øke egenandelen i 1999 utover det som blir vedtatt av Stortinget her i dag, og jeg har merket meg de signaler som ligger i innstillingen, også i forslags form, om en gjennomgang av utviklingen når det gjelder egenandelene, og vil selvfølgelig følge opp det.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
Jeg foreslår Oddbjørg Ausdal Starrfelt.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
I replikkrunden etter sitt hovedinnlegg kom statsråd Fjærvoll med noen oppsiktsvekkende uttalelser. Om jeg ikke hørte feil, beskyldte han rett ut Arbeiderpartiets leder og Høyres finanspolitiske talsmann for den renteuro vi fikk i sommer! Etter en så oppsiktsvekkende uttalelse må jeg spørre om det faktisk er Regjeringens syn og om det faktisk er Regjeringens syn at opposisjonen i Stortinget ikke skal delta i en løpende politisk debatt om Regjeringens økonomiske politikk der en er uenig i denne. Da må jeg også spørre om Regjeringen, som jo er den som sitter med analyseapparatet her, i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett i Stortinget – hvor Regjeringen endog benyttet kabinettspørsmål for å få sitt opplegg igjennom – ikke hadde tatt tilstrekkelig høyde for den internasjonale utvikling som har vært et betydelig press på norsk rente, og hvor finansministeren så sent som i sist finansdebatt tok forbehold om oljeprisutviklingen i forbindelse med å få renten raskt ned nå. Jeg minner om at da Regjeringen la fram statsbudsjettet i høst, fikk den bred støtte for en nødvendig tilstramming på 9 milliarder kr. Det var regjeringspartiene selv som reduserte denne tilstrammingen – endog før forliket ble inngått. Og jeg minner også om at så vel Arbeiderpartiet som Høyre og Fremskrittspartiet innenfor denne tilstrammingen ønsket å øke Forsvarets stabilitet med påplussinger på forsvarsbudsjettet, bl.a. for å utvise mer lojalitet overfor den langtidsplanen for Forsvaret som Regjeringen selv la fram og fikk tilslutning til i Stortinget så sent som i juni. Så sier forsvarsministeren i forbindelse med å gi garantier at han ikke kan gi større garantier enn andre representanter i denne salen. Forsvarsministeren er ikke representant i denne salen! Han er representant for Regjeringen. Og det er Regjeringens plikt å legge til rette det grunnlaget Stortinget kan ta sine beslutninger på, også når det gjelder Forsvarets utvikling.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
På tross av at jeg er enig i det Per-Kristian Foss sa akkurat nå, må jeg være takknemlig for at statsrådens mareritt er personlige. Men det er Regjeringen, som statsråden er et medlem av, som har et ansvar for den økonomiske politikken. Forberedelsen på det som skjedde i sommer, skjedde etter behandling av det reviderte nasjonalbudsjettet her i Stortinget. Det brukte Regjeringen kabinettspørsmål på å få igjennom. Den tilstramming som Regjeringen mente var nødvendig for å bedre rentenivået da statsbudsjettet ble lagt fram i høst, var det et massivt flertall for i Stortinget. Innretningen av den økonomiske politikken var det ikke flertall for. I sitt første forsøk på å komme fram til et kompromiss i Stortinget var det regjeringspartiene selv som reduserte tilstrammingen, og det var før budsjettforliket med andre partier. Det er altså Regjeringens egen håndtering av problemene i økonomien som for en stor del denne renteøkningen skyldes, sammen med det vi alle vet, nemlig internasjonale forhold og særlig fallet i oljeprisene. Da blir det, selv om det skulle være en rent personlig betraktning, et noe kuriøst forhold at det statsråden kaller et legitimt politisk ordskifte, blir katastrofalt for norsk renteutvikling, i en situasjon hvor Regjeringen selv sitter med det økonomiske ansvaret. Det blir meningsløst. Det at veien fram til et budsjettkompromiss i høst ble så lang og så møysommelig og antakelig også bidro til uro i økonomien og på rentemarkedene, var det jo også Regjeringen selv som hadde ansvaret for. Den visste nøyaktig hva partiene mente. Den visste nøyaktig hvor den kunne gå, og først fem på tolv gikk den dit den måtte gå.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
Det var jo litt av en salve fra noen som har frarøvet seg selv ammunisjonen, men har fått hjelp til å bære den på plass igjen. Jeg har lyst til å peke på – og det brukte jeg ikke noe av mitt innlegg til – det primære budsjettforslag som Fremskrittspartiet har stått bak, og som er noe ganske annet enn det som er kommet fram gjennom forhandlingene. Det dreier seg om en påplussing på 1,1 milliard kr, og det hadde vært med på å bringe Forsvaret inn i det jeg vil kalle mer forsvarlige baner. Og da blir gapet betydelig. Så jeg begriper ikke hvorfor representanten Holstad vil utfordre meg på dette. Fremskrittspartiet har presentert sitt primære budsjett, hvor vi tar konsekvensen av det vi sa 18. juni, mens derimot hr. Holstad og hans medspillere så langt fra har tatt konsekvensene. Vi har faktisk vært nødt til å tvinge dem i vei. Og på toppen av det hele, i omgrupperingen skal de på liv og død sende tilbake 75 mill. kr som vitterlig ble tatt fra materiellinvesteringer. Så hvis man nå spør om 450 mill. kr er avgjørende for om Forsvaret skal kunne humpe videre, ja, så er dette forskjellen på å drive en uforsvarlig håndtering av vernepliktsmassen og det å prøve å gjøre dette noe bedre. Og det er det regjeringspartiene har fått hjelp til, og det burde man være glad for. Vi skulle gjerne ha sett at det hadde vært flertall for Fremskrittspartiets framlegg, som er nesten likt Høyres, men det er det altså dessverre ikke flertall for, og da gjør vi det vi kan for å reparere det som Regjeringen har ødelagt.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
Svaret på det siste er ja, men da ber jeg representanten Halvorsen om å se hvordan forslaget er utformet. Det står: «Bruk av midler over Forsvarsdepartementets budsjetter til omskolering av overtallige russiske offiserer bifalles ikke.» Hvis man mener at det har en sikkerhetspolitisk verdi å omskolere russiske offiserer, kunne man f.eks. bruke de betydelige midler som er på u-hjelpsbudsjettet, eller midler som Utenriksdepartementet på annen måte måtte finne ledig. Men dette er og må være et russisk ansvar først og fremst. Vi har faktisk problemer med å greie å holde våre egne soldater i kasernene og gi dem en utdanning, og da kan det etter min mening ikke være riktig å bruke av Forsvarsdepartementets midler til dette. Jeg lar diskusjonen om hvorvidt dette virker stabiliserende, være, men midlene skal i så fall tas fra andre departementers budsjetter, og ikke fra Forsvarsdepartementet. Hadde vi hatt en rikdom som aldri har vært der, kunne man kanskje for moro skyld sagt det slik, men jeg må innrømme at det går langt over min begripelse at dette skal belastes på denne måten. Og det tror jeg mange vil ha problemer med å skjønne. Russerne bygger jo nye atomubåter – jeg holdt på å si – så naglene fyker. De greier ikke, det vet vi , å rydde opp i det de allerede har, men de har altså penger til det de vil. Da får de også håndtere sitt eget overtallighetsproblem, slik alle andre land må gjøre.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
For å ta det siste først: Dersom SVs forsvarspolitiske holdning hadde vært rådende, hadde det i det hele tatt ikke vært nødvendig å reise det spørsmålet som Langeland nå gjorde – det ville ikke vært rom for å bygge en eneste fregatt, antakelig kunne vi kanskje hente noen kanonsjalupper ut av skur for museal bevaring. Så jeg må si som så: Det som er viktig, er å få bygd fregatter på en skikkelig måte for lavest mulig pris. Det er det vi bør sikte på. Da sparer vi også midler til andre, helt nødvendige ting. Så får utviklingen videre i departementets arbeid vise hvor vi havner. Så spurte han om forsvar var det absolutt viktigste for Fremskrittspartiet. Ja, forsvar er viktig. Når representanten så viser til forliket, er dette som ethvert annet forlik: Det er å gi og ta. Vi fikk uttelling på en rekke vesentlige områder, hvorav forsvar var ett. Vi har sagt at vi er fornøyd, og det er vi. Hva så med NATO og USA? Fra Fremskrittspartiets side har vi støttet tanken om at NATO skal kunne engasjere seg på eget initiativ, og begrunnelsen er relativt enkel. FN som organ, og Sikkerhetsrådet, er ikke alltid så fleksibelt at man greier å håndtere de utfordringer som ligger der. Skal man da sitte og vente på at folk drepes og myrdes – er det det representanten Langeland ønsker? Eller ønsker man å ha et apparat som gjør det mulig å gripe inn når det er åpenbart for alle at noen må gripe inn? Når FN da er lammet fordi russerne ikke vil – andre ganger kan det være andre – ja så må noen ta til vettet og ta initiativet, gitt at man har apparatet. Det apparatet er NATO, og uten USA i denne rollen går det ikke. Det er jo nettopp slik at SV selv er fornøyd med det NATO har gjort f.eks. i Bosnia.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
Jeg registrerte at representanten Eriksen var fornøyd både med minister og med budsjetter – alt! Og jeg går ut fra at hun var fornøyd også med fluktuasjonen i budsjettene. Nå er det ikke min oppgave å forsvare Bjørn Tore Godal, men jeg trodde vitterlig at høy sigarføring mer var den sittende statsministers varemerke. Jeg har lyst til å spørre representanten Eriksen: Hva skjedde mellom 18. juni og 5. oktober – siden man var klippefast i målsettingen 18. juni og så fjernt fra målene den 5. oktober? Hva var det som så dramatisk endret seg? Det kunne vært interessant å vite. Jeg regner med at forsvarsministeren også vil komme inn på dette. Og så vil jeg spørre min ærede kollega: Er det helt all right for Kristelig Folkeparti å saldere et forsvarsbudsjett med vernepliktens lengde og innhold? Er det tilfredsstillende, føles det bra? Og er det slik man bør prioritere?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
Det var med en viss undring jeg hørte på det representanten sa om det som er hans saksordførerfelt. Han sa, hvis jeg ikke hørte aldeles feil, at det ikke fantes noe behov for å styrke materiellkapitlet på inneværende års budsjett. Det er ganske bemerkelsesverdig, når man ser hvilke problemer man har med å skaffe penger til materiell. Samtidig er man også med på å styrke budsjettet for 1999. Jeg har lyst til å spørre: Er saksordføreren direkte misfornøyd med det flertallet har foreslått, nemlig å la være å putte penger tilbake i statskassen, penger som vitterlig ble tatt fra materiellkapitlet i sin tid? Så sier flertallet at da får man legge dem tilbake der de ble tatt fra. Er saksordføreren så misfornøyd med dette at han finner behov for å understreke det? Det er det ene spørsmålet. Så sier han at Kystvakten er viktig. Hvorfor i all verden kuttet man da så dramatisk i Kystvaktens budsjett? Også det ble reddet gjennom et samarbeidsopplegg med Høyre og Fremskrittspartiet. Så nevnte han dette med kvotering av nordmenn med innvandrerbakgrunn. Jeg må si det er ganske bemerkelsesverdig at man gjør det. Er man nordmann og har verneplikt, er man altså nordmann, og da vil det bare virke uhensiktsmessig å skape problemer gjennom det som her er foreslått. Jeg tror de fleste av oss har truffet utmerkede unge menn, både offiserer og soldater, som har nettopp denne bakgrunn, og de gjør en bra jobb. Hvorfor i all verden skal man plukke og single dem ut? Jeg gjør oppmerksom på at det er underrepresentasjon av møringer i Hæren!
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
Det burde vært unødvendig å si det jeg nå sier. Jeg skal likevel forsøke å komme litt inn på det som representanten Langeland etterlyste. Det kunne vært interessant å starte med å stille et spørsmål, hvilket man da vel kanskje ikke bør gjøre. Men det kunne vært interessant å høre litt om utviklingen når det gjelder SV og NATO-medlemskap og NATOs rolle i den sikkerhetspolitiske hverdag og situasjon, et redskap man gjerne støtter seg på, men som man ikke vil ha. Vi etterlyser stadig nytt når det gjelder SV og sikkerhets- og forsvarspolitikk, så jeg håper at det gis en anledning i svarreplikken. Så snakket Langeland om enkle vestlendinger. Enkle vestlendinger finnes ikke. Det finnes derimot enkelte vestlendinger av typen Langeland. Når det gjelder Forsvarets etterretningstjeneste, er det slik at det å ha en oppegående etterretningstjeneste er viktig i perioder hvor man har lagt ned sin beredskap – man har rett og slett behov for å være orientert om det som beveger seg. Nettopp i slike tider er det kanskje viktigere enn noensinne å følge med i det som foregår, for å kunne møte eventuelle endringer. Det er helt naturlig. Det gjelder for alle land. Og det er viktig. Det er også viktig med etterretning i situasjoner hvor vi har soldater i utlandet. For å gi dem best mulig beskyttelse er det viktig for oss å vite: Hva er det som kan true dem, og hvordan kan vi møte det? Det er en del av virkeligheten når det gjelder behovet for etterretning. Men hvis representanten Langeland og SV ikke er bekymret for sikkerhet, så er det deres problem, og ikke flertallets.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
Etter min mening svarte ikke statsråden tilfredsstillende på det som ligger i utfordringen i en flertallsmerknad knyttet til hele budsjettbehandlingen. Jeg stilte i mitt innlegg et spørsmål, som jeg for så vidt kan forstå at statsråden ikke har funnet tid til å svare på. Jeg spurte: Visste statsråden den 18. juni, da Stortinget debatterte langtidsmeldingen, at det ville være behov for å fravike de budsjettrammer som der ble debattert og trukket opp? Det vil jeg gjerne ha et klart og entydig svar på. Når det gjelder unntaksåret, tror jeg vi gjør klokt i å legge oss på sinne at vi neppe kan stole mer på Regjeringen neste år enn hva vi kunne på Regjeringens standpunkt den 18. juni i år. Jeg hører de gode intensjoner, og det er ikke vanskelig å være enig i at slik bør det helst gå. Men jeg føler meg slett ikke overbevist. Så sier statsråden at det skjedde så mye i løpet av sommeren, det var så mange endringer, og det ble så vanskelig økonomisk at man måtte trå til med nye kutt. Men hadde ikke Regjeringen da et solid grunnlag i en prognose for utviklingen hvor dette måtte være fanget opp? Det er det som er litt vanskelig å forstå. Så sier statsråden at Forsvaret måtte ta sin del. Så vidt jeg har kunne lese av de kuttene som har blitt foretatt, har Forsvaret måttet ta mye mer enn sin del. Forsvaret fikk jo et dramatisk kutt, og ser vi på alle sider av det, er kuttet bort imot 1 milliard kr, fordi man også har – jeg vil nærmest si – fiklet litt med finansieringen av utenlandsoperasjonene.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
Det er naturlig at en flertallsmerknad knyttet til budsjettgrunnlaget får oppmerksomhet, for én ting er det som har vært planlagt over lengre tid, en annen ting er det som åpenbart kommer på i siste liten. Men også det er opplysninger som krever et grunnlag når Stortinget inviteres til å fatte beslutninger, og det er her problemene begynner å dukke opp. Jeg fikk et slags svar på det jeg spurte om når det gjaldt situasjonen den 18. juni. Jeg er ikke helt sikker på om jeg fullt ut vil erklære meg tilfreds med svaret, men la meg prøve på en litt annen måte: Kan ministeren bekrefte at når det gjelder adgangen til førtidsdimittering, som kan gjøres for inntil seks uker for 12 måneders tjenestegjørende personell, var den tatt ut fullt ut for alle 12 måneders tjenestegjørende i det opprinnelige budsjettgrunnlaget? Med andre ord: Hadde man tatt ut det som er Stortingets mulighet dersom noen skal førtidsdimitteres? Var den økonomiske effekten av det allerede kalkulert inn i budsjettet? Så kommer det som blir det springende punktet. Det må ha skjedd noe etter Halvorsbøle, for da er det tingene floker seg til. Er et rimelig tidspunkt ca. 8. september, da de nye påleggene om nedskjæring kom? Og var det da slik at man allerede hadde kuttet ned det man kunne i den siste enden av tjenestetiden, og så seg om etter muligheter til å kutte i forkant av tjenesten, altså ved å flytte innkallingstidspunktet fra juli til oktober? Hvis det er slik at tidspunktet for det var den 8. september, hva er det da som gjør det så vanskelig å få fram et sikkert tallmateriale? Vi er nå godt ute i desember og står her og debatterer, og tallmaterialet er i hvert fall ikke lagt fram for komiteen på det tidspunktet det ville ha vært rimelig å få det. Jeg er klar over at vi har muligheten til å komme tilbake til det tallmaterialet i revidert senere, men det er noe utilfredsstillende når Stortinget inviteres til debatt på et slikt grunnlag. Det blir vanskelig når det nærmest blir «gjett på et tall» for å få dette til å passe inn. Nå har vi – også med en viss støtte fra departementet – forsøkt å finne fram til noen tall som er referert, og som er et resultat av påplussinger i innstillingen. Men mitt spørsmål blir: Hadde man først nå innkassert mer eller mindre de seks ukene for alle 12 måneders tjenestegjørende, og kanskje også de to ukene som gjelder for dem som har kortere tjeneste, for så senere å kalkulere inn innsparinger knyttet til de to månedene i forkant?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
Jeg skal ikke blande meg opp i debatten om mareritt og den slags. Jeg vil bare etterlyse svar på mitt spørsmål, jeg kan ikke si at jeg oppfattet at statsråden svarte på det jeg spurte om. Jeg spurte: Er det slik at de seks ukers førtidsdimittering som det er anledning til å ha, var tatt fullt ut, kalkulert inn som en innsparing i det budsjettet som ble lagt fram, og som var grunnlaget allerede tidlig? Det var i grunnen mitt enkle spørsmål. Jeg er klar over at de nye kalkylene kom da man skulle redusere tjenestetidens lengde gjennom å utsette innkallingen til oktober, og det er de siste tallene vi mangler. Men det kunne vært greit å få avklart om man allerede hadde innkalkulert alle disse ukene jeg nå refererer til. For å unnlate å be om ordet til stemmeforklaring og justeringer av innstillingen vil jeg bare få lov å gjøre oppmerksom på at det er en feil i innstillingen på side 30 i forslag nr. 3, fra Fremskrittspartiet. Selv om det hadde vært ønskelig, er det som står der, umulig. Forslaget lyder: «Det opprettes ikke 7 nye stillinger ved Forsvarets musikk i 1997.» Det skal være «1999». Selv om det hadde vært ønskelig, kan vi vel heller ikke si, som en vennlig sjel i salen sa tidligere her i dag, at de få som er igjen, får da blåse høyere, så har vi den samme effekt.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
Representanten Røsjorde gav uttrykk for at forsvarsministerens budsjett var fullt av huller og enda til kratre. Videre gav han uttrykk for at det var et budsjett som var lagt fram i panikk. Jeg vet ikke om det er noe av den samme formuleringen og tanken som ligger bak Røsjordes uttalelse til Nettavisen 5. oktober, hvor han sier at Regjeringens forslag til kutt i forsvarsbudsjettet ville føre til at Forsvarets virksomhet ble totalt lammet. Nå har Røsjorde gitt tydelig uttrykk for at Forsvaret ikke lenger er lammet, men noenlunde oppegående, tross huller og sår i lendet. Forskjellen mellom å være lam og bevegelig for Forsvaret synes å være 450 mill. kr. Mener Røsjorde at de nevnte 450 mill. kr utgjør Forsvarets handlings- og bevegelsesfrihet? Videre synes ikke Forsvarets organisasjoner å være som lam, men har snarere hylt som ulver. Har Forsvaret etter Røsjordes mening mistet noe av evnen til omstilling i lys av realitetene i det første spørsmålet?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
Jeg er enig i lederens betraktninger. Det var viktig for Arbeiderpartiet å prøve å komme fram til enstemmighet, for forsvars- og sikkerhetspolitikk er ikke en sak en behøver å markere seg på i et lite land hvis man kan finne enighet. Jeg vil allikevel gjerne få en utdypning fra lederens side av de fire forslagene som ligger her. Jeg må si at jeg forstår Fremskrittspartiets motstand mot kvotering på etnisk grunnlag ut fra den holdningen Fremskrittspartiet har, jeg forstår også Fremskrittspartiets motstand mot sju nye musikerstillinger på bakgrunn av den holdningen de har til kultur, men det jeg ikke forstår, og som jeg gjerne vil ha en nærmere forklaring på, er forslaget om omskolering av russiske offiserer. Det er jo slik at tusenvis, ja titusener av russiske offiserer er blitt overtallige i nedrustningens og fredens navn. Forsvaret i Russland er redusert fra flere millioner til vel 1,2 millioner soldater, som det nå er nede på. Nordvest-Russland er ustabilt, og det er sosial uro. Er det ikke viktig for Fremskrittspartiet, for komitelederen og forsvarsvennen Røsjorde å få stabilitet og demokrati i Nordvest-Russland og våre nærmeste grenseområder? Jeg vil derfor stille spørsmålet: Er ikke Fremskrittspartiet interessert i stabilitet i vårt nærområde?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-04:
Framstegspartiet klarte å stoppa ein del av kutta på forsvarsbudsjettet. For å få til det måtte dei kutta på mindre viktige – går eg ut frå – ting som barnehagar, skulefritidsordning og kriminalitetsførebygging. Er det uttrykk for Framstegspartiets politikk at Forsvaret kjem framfor alt? Det andre spørsmålet er i forhold til Kosovo og bombinga der – utan FN-mandat, som Stortinget var inne på, og som nå ser ut til å gå bra. Men denne gamblinga kunne ha gått svært gale. USA ønskjer nå å styrkja rolla til NATO. Den sterkaste sin rett skal gjelda, og dei vil nå helst operera rundt omkring i heile verda som verdspoliti. Kva synest Røsjorde, som normalt står i grunnstilling kvar gong amerikanarane seier noko, og svarar «oppfatta», om ei sånn utvikling? Og til slutt: Fregattsaka er ikkje til behandling i dag, men ein jobbar intenst med å finna ut kor fregattane skal byggast. Kan Framstegspartiet vera ein garantist for at norsk industri får dette oppdraget?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-04:
Representanten frå Kristeleg Folkeparti er fornøgd med at forsvarsministeren og Regjeringa ikkje fekk gjennomført sitt kutt på 800 mill. kr. Det er forunderleg i seg sjølv at ein ikkje støttar opp om Regjeringa sin politikk. Når det er sagt, har eg eit par spørsmål til representanten Pedersen – som nå heiter Eriksen, kom eg på. Er representanten fornøgd med dette forliket som ein har fått til? Det inneber nemleg ein del konsekvensar. Er representanten fornøgd med at ein må kutta i ting som då sannsynlegvis er mindre viktige for Kristeleg Folkeparti – kutta i kriminalitetsførebygging, kutta i skulefritidsordninga, kutta i barnehagar, kutta i kriminalomsorg? Representanten må vera veldig fornøgd med at ein har fått til desse gode kutta, som då må stå i forhold til Kristeleg Folkeparti sin politikk, i og med at vedkomande representant er så veldig fornøgd. Dette lurar representanten frå SV på. Om ein òg får plass til å seia noko om synet på dei fregattane som skal byggast, om dei skal gå til norsk industri, ville representanten frå SV òg vera fornøgd med å få høyra synet på det. Til slutt: Skuffa SV? Nei, det som skuffar SV når det gjeld Kristeleg Folkeparti og alle andre parti enn SV på Stortinget, er at det ser ut som om dei framleis lever i den kalde krigen. Fienden står på grensa, og me må pøsa på med pengar på forsvarsbudsjettet. Det forundrar meg og skuffar meg at det ikkje går an å koma med kreative innspel for korleis ein kan tilpassa Forsvaret til den nye tid. Tydelegvis skal Forsvaret leva som om den kalde krigen framleis levde sitt liv.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-04:
Når ein høyrer på Høgres Godal, er det klart at ein då høyrer ein av Forsvarets beste vener tala. Så her, president Røsjorde, har du ei utfordring, for faktisk går det an å høyra deg snakka om andre ting. Men eg føler når eg høyrer på Godal, at det er forsvar same kva for eit budsjett ein ser på. Nå var det u-hjelpsbudsjettet som kunne skjerast ned. I forliket har ein skore ned på skular, barnehagar, kriminalitetsførebygging. Alt ser ut til å dreia seg om Forsvaret. Eg må rett og slett høyra om det er andre budsjett som ein treng behandla her i Stortinget. Så til Kosovo og bombingsproblematikken og NATOs rolle. SV er kjent med at Godal til liks med Røsjorde er rask med å stå i giv akt når USA talar. Den nye strategien – utanfor området – som det på ein måte er skapt presedens for i Kosovo, kva synspunkt har Godal på den, eventuelt kva synspunkt har han dersom Kina, Russland og andre ønskjer å følgja ein liknande strategi? Siste punktet går på fregattar og norsk industri. Det har eg tenkt å masa om kvar gong eg får ordet til ein replikk. Kva er Høgre si haldning når det gjeld å syta for at norsk industri får dette oppdraget?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-04:
Eg skal ikkje kommentera eller utdjupa dette med vestlendingar noko særleg, men berre seia at utgangspunktet mitt var at eg var ein enkel vestlending som ønskte å forstå dette. Men eg synest ikkje representanten Røsjorde bidrog til å gjera dette klarare for meg – det må eg dessverre innrømma – for framleis snakkar Røsjorde som om det gamle fiendebiletet eksisterer, iallfall delvis. Når ein t.d. brukar 550 mill. kr – altså over ein halv milliard – på militær etterretning, så har eg vondt for å forstå at det skal vera nødvendig i dagens situasjon med det fiendebiletet me har. Men Framstegspartiet og Røsjorde og fleirtalet her er tydelegvis veldig opptatt av at me framleis må gjera det. Poenget mitt med å seia det er: Då er dei mindre opptatt av at me skal ha ein skikkeleg grunnskule med skikkeleg utstyr, for dei prioriterer nemleg det ned i sitt forslag til budsjett. Det er poenget mitt med å villa trekka ut etterretningstenesta, som er eit eksempel på ein organisasjon som ikkje har tilpassa seg den nye tida. For SV er kunnskap, barn og unge viktigare enn å bruka over ein halv milliard på militær etterretning. Så til SV og NATO-medlemskap. SV har programfesta at me ønskjer å melda Noreg ut av NATO. Det står i SVs arbeidsprogram for denne fireårsperioden. SV er opptatt av å styrke FN og OSSE, organisasjonar som har eit folkerettsleg grunnlag. NATO har ikkje det folkerettslege grunnlaget og kan derfor aldri spela den rolla som FN kan spela. Så får me håpa at det var gode svar på viktige spørsmål.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-04:
Eg vil oppmoda Presidentskapet om å gje høve til fem replikkar etter innlegg frå statsrådane, slik at partia slepp til, så me i dei komande debattane slepp å venta til treminuttsinnlegga. Sentrumsregjeringa foreslo ein reduksjon på 800 mill. kr på forsvarsbudsjettet. Eit noko labert, men likevel forsøk på å gjera noko innafor Forsvaret. Forsvarsministeren var veldig raskt ute og sa seg lei for sine eigne handlingar, m.a. i forhold til Kystvakten. Det som eg lurer på i fyrste omgang, når eg ser av budsjettinnstillinga at fleirtalet, som består av Arbeidarpartiet, Framstegspartiet og Høgre, brukar uttrykk som «meget kritikkverdig» og «uten at en i det minste sikrer at Stortinget forelegges et tilstrekkeleg beslutningsgrunnlag» og «uforsvarlig» – ein brukar altså ganske kraftige skyts – det er korleis forsvarsministeren taklar den kritikken som der kjem fram. Føler han at han har fleirtalet sin tillit? Så til budsjettet som no blir vedtatt. Er forsvarsministeren av den oppfatning at dette budsjettet tar omsyn til den sikkerheitspolitiske situasjonen som me har, nemleg at det ikkje er nokon militær trussel? Inneber dette budsjettet den naudsynte omlegginga av norsk forsvar? Så til problemstillinga knytt til NATO si framtidige verksemd. Nå har ein hatt eit vedtak om bombing av Kosovo som på ein måte kan danna presedens. USA ønskjer nå å gå vidare på dette området ved å opptre som eit verdspoliti. Korleis stiller statsråden seg til dette, eventuelt korleis stiller han seg til at andre land då vil opptre liknande, og kva trur statsråden dette vil tyda for FN? Nå kan det vera at ein treng ein heil kveld på å forklara meg det, men du får prøva å svara så kort som mogleg. Det hadde òg vore kjekt å høyra litt om dette med Tyskland, som nå foreslår at ein skal gå vekk frå «first strike»-taktikken når det gjeld atomvåpen, for det er jo òg ei sak som m.a. SV har vore veldig opptatt av. Fregattsaka kjem du heller ikkje unna, forsvarsminister. Eg må seia meg einig med dei utanfor dette huset som kritiserer dei innstrammingane som alle parti utanom SV står for. Dei vil føra til høgare arbeidsløyse, og verftsindustrien vil få problem på grunn av at investeringar på sokkelen går ned. Kva ser forsvarsministeren føre seg når det gjeld å syta for at fregattane blir bygde i Noreg?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
Jeg tror kanskje jeg kom den replikken i forkjøpet gjennom mitt innlegg. Det sier seg selv at det ikke er noen dramatisk forskjell på 300 mill. kr og 450 mill. kr, men jeg tror nok at vårt alternative budsjett var medvirkende til å lage et utgangsnivå for budsjettforhandlingene mellom regjeringspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet, som gav et resultat som nå alle mener de kan leve med. Det er i så fall ikke noe dårlig resultat av budsjettbehandlingen isolert sett. Men jeg tror ikke det er noen av forsvarskomiteens medlemmer som ikke kunne tenke seg 1 milliard kr i påplussing på forsvarsbudsjettets rammer, i samsvar med forutsetningene i langtidsprogrammet. Hvis min ærede medrepresentant vil ha meg til å si det, kan jeg bekrefte at det ville jeg ha vært aller mest fornøyd med.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
Det er selvsagt riktig at det også har vært kutt i forsvarsbudsjettene før. Det største kuttet jeg kan huske fra min tid i regjering, selv om jeg ikke hadde ansvaret for det budsjettet, var en inndragning av 600 mill. kr i ubrukte investeringsmidler, som hadde sin bakgrunn i at framdriften av prosjektene ikke gjorde det mulig å få disse midlene til utbetaling. Jeg syns jo det er en trist sak når det gjelder muligheten for å planlegge langsiktig i Forsvaret, men det er tross alt noe annet enn å skjære inn til beinet i Forsvarets drift på en slik måte at de ressursene som allerede er der, ikke blir brukt. Det er altså ikke snakk om å tilføre nye ressurser i samsvar med langtidsprogrammets forutsetninger, for det skal vi selvsagt også være opptatt av. Men enda mer alvorlig er det når man går inn i Forsvarets drift, legger skip og båter til land, lar fly stå på bakken eller kutter i førstegangstjenesten. Det er det kvalitativt nye ved de kuttene som ble foreslått i dette årets statsbudsjett, og i et omfang som altså er mer dramatisk enn det vi har sett i nyere tid når det gjelder driftssiden i Forsvaret. Det er her den store forskjellen oppstår. Men så er det jo det å si, som representanten selvsagt er like klar over som meg, at ingen partier er fritatt fra å se sammenhengen mellom totalbudsjettet og forsvarsbudsjettet. Derfor trives Forsvaret best når det er orden i sysakene i Finansdepartementet, og det er det altså ikke nå. Det var det ikke under budsjettbehandlingen i år, det var det ikke under budsjettbehandlingen i fjor, og da lider også Forsvaret.