Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-01-29:
Først vil jeg gi honnør til Helga Pedersen for å reise en viktig debatt om hvordan vi kan sørge for at flere i vårt samfunn får muligheten til å bidra med sine ressurser, muligheten til å gi noe til mennesker rundt seg og muligheten til å stå på egne bein og forme sin egen framtid. Vi ser, som representanten Pedersen var inne på, et veldig sammensatt bilde når vi snakker om innvandrerkvinner. Vi lykkes med svært mye, og det er viktig å få fram i denne debatten at på veldig mange områder har den norske integreringshistorien vært en enestående internasjonal suksess med forholdsvis høy yrkesdeltakelse, med mange barn som i dag har muligheten til å ta sine egne valg – være med i barnehage, være en del av et sosialt miljø – og med mange som er med og bidrar med sine ressurser inn i arbeidsliv, organisasjonsliv og lokalsamfunn. Det er gledelig å se at målt mot de fleste andre land er Norge langt framme når det gjelder god integrering og at alle skal ha muligheten til å være med i samfunnet. Mangfold er med andre ord vår store styrke som nasjon. Det bidrar til at flere jobber – og gjennom det bidrar til det norske fellesskapet gjennom skatt og gjennom verdiskaping, men det bidrar også særdeles mye til at Norge blir et mer spennende land som tiltrekker seg flere av den kreative klassen, noe Richard Florida har pekt på at er en forutsetning for å lykkes i framtidssamfunnet, nemlig at vi er et mangfoldig samfunn med plass for alle. Men skal vi se at mangfoldet er en styrke også i framtiden, må vi bidra til – i større grad enn vi ser i dag – at alle sammen er en del av fellesskapet. Derfor går det som en rød tråd gjennom både politikken og historien til Arbeiderpartiet at vi legger vekt på deltakelse og muligheter for alle. Vår politikk, mener jeg, har bidratt til at Norge i dag er et samfunn med små forskjeller mellom folk, med høy tillit i samfunnet, og hvor mange, mange har muligheten til å lykkes. Som tidligere statsminister Jens Stoltenberg sier, er Norge kanskje nærmere den amerikanske drømmen enn USA selv. Vi har gjennomført flere store løft. Utover på 1800-tallet og 1900-tallet var det arbeiderne som fikk muligheten til å stå på egne bein og forme sin egen framtid. Utover på 1960-, 1970- og 1980-tallet har vi sett det store inntoget av kvinner i arbeidslivet og i organisasjonslivet, og at det også har vært en gruppe som har fått muligheten til å vokse. Det neste store løftet som vi nå er inne i, og som vi må ta sammen som fellesskap, gjelder nettopp innvandrerbefolkningen og da særlig innvandrerkvinner. Vi vet mye om hva som lykkes, for det er mange av de samme verktøyene som lyktes da det gjaldt å få løftet arbeiderbefolkningen – og kvinner utover på 1970- og 1980-tallet – nemlig språk, utdanning og arbeid. Gjennom den første store innvandringsbevegelsen til Norge utover på 1970-tallet, hovedsakelig gjennom arbeidsinnvandring, så vi at tanken var at etter at folk hadde jobbet en stund i Norge, skulle de reise tilbake igjen. Derfor var det svært få aktive verktøy for å bidra til at denne gruppen ble godt integrert i samfunnet. Problemene knyttet til det har vi sett, og vi ser dem den dag i dag gjennom at flere i dag har en løs tilknytning til arbeidslivet, og at flere sliter med språk. Vi må tenke investering i mennesker fra dag én, gi god språkopplæring, og noe av det mest effektive vi vet om der, er selvsagt barnehage. Derfor er full barnehagedekning og lave priser viktig, likeså utdanning – der har Helga Pedersen pekt på viktige elementer – og jobb. Det holder ikke bare å få flere inn i introduksjonsprogrammet, selv om det også er viktig. Vi må ha en mye bedre oppfølging etter endt introduksjonsprogram, for der er det mange som forsvinner tilbake til hjemmet. Regjeringen svikter fundamentalt på mange av disse områdene, for framfor å satse på barnehage og at flere skal få muligheten til å bidra i det norske samfunnet, velger regjeringen altså kontantstøtte. Det treffer med kirurgisk presisjon de gruppene i befolkningen som vi virkelig så gjerne skulle hatt med i det norske fellesskapet og i arbeidslivet.