Svein Flåtten (Høyre), 2007-06-15:
Vi er langt oppe i en høykonjunktur, og jeg er enig med Regjeringen når den skriver i revidert at høy lønnsvekst trekker kostnadene opp til nivåer som er for høye i forhold til våre handelspartneres. Jeg er også enig når de skriver at dette kostnadsgapet bare vil fortsette å øke. Jeg er enig i at resultatet vil være at mange konkurranseutsatte virksomheter blir mer sårbare. De vil ikke ha nok motstandskraft når høykonjunkturen ebber ut, og det er jo konkurranseutsatt virksomhet som er lokomotivet i verdiskaping og grunnlaget for velferd. Det høye kostnadsnivået er en fusjon av en opphetet økonomi og et arbeidsmarked hvor knappheten på arbeidskraft nå kan avleses direkte i kostnadssprekker og forsinkelser, både på private og offentlige prosjekter. Denne uken ble det kjent at den nye høyskolen i Vestfold, som skal koste rundt 600 mill. kr, har fått én anbyder og en prislapp som ligger 100–150 mill. kr. over dette. Det betyr at resultatene av at man ikke greier å kjøle ned økonomien, etter hvert kommer på Regjeringens bord i form av krav om ekstrabevilgninger. Jeg ser ikke at Regjeringen ved denne budsjettrevisjonen har gjort noe for å avverge eller hindre den situasjonen de selv meget presist beskriver. En budsjettrevisjon i en slik oppgangstopp var det rette tidspunkt til å justere kursen. Virkemiddelet ville først og fremst vært flere tiltak som kunne stimulere tilgangen til arbeidskraft. Det holder kostnadsveksten nede og holder dermed igjen på renteoppgangen. På samme vis virker stimulanser til økt sparing, noe som også Regjeringen har rasert med sine angrep på individuell pensjonssparing. Det er et behov for å styre økonomien, også via budsjettpolitikken, men finansministeren har satt på autopiloten og gått under dekk. Høyre har både i sitt alternative budsjett for 2007 og nå i revidert foreslått tiltak for å øke arbeidstilbudet. Vi har fremmet forslag om arbeids- og investeringsstimulerende skattelettelser og ikke minst prøvd å bremse Regjeringens nedbygging av sparingen. Dette ville vært gode bidrag til en strammere finanspolitikk som kunne bidratt til å dempe forbruksvekst, kostnadsvekst og presset på renten. Regjeringspartiene har ikke funnet det bryet verdt å kommentere verken sin egen eller andres politikk i innstillingen. Derfor imøteså jeg med spenning den verbale del gjennom denne debatten. Men komiteens leder har også vært på autopilot. Hans kommentar til renten er at den går opp når veksten er god. Jada. Det gjør den, men spørsmålet er hvor mye, og hvor fort. Jeg hadde kanskje også forventet at man ville kommentert noen av sine egne løfter fra valgkampen, ikke minst det store valgløftet om billig industrikraft. Statsministeren og andre drog kysten rundt og solgte billig industrikraft for stemmer. At ikke den forrige regjering fikk til et subsidiert regime, berodde kun på manglende vilje, het det. Det er derfor et understatement å kalle det en nedtur når Regjeringen nå lakonisk i revidert erkjenner det samme som den forrige regjering, nemlig at det er svært vanskelig å få til særordninger under EØS-regelverket. Dette var et narrespill. Demonstrasjonen utenfor Stortinget tidligere denne uken bar bud om at det faktisk er flere enn opposisjonen som oppfatter dette narrespillet. Et annet helt sentralt løfte var å avskaffe fattigdommen. Veien ut av fattigdom går gjennom aktivitet og arbeid. Med den situasjonen vi nå har på arbeidsmarkedet, har vi en gyllen sjanse til å inkludere også de mest utsatte grupper til aktivitet og arbeid. Derfor fremmer vi i revidert flere forslag for å stimulere til dette. Den permanente veien ut av fattigdom går gjennom arbeidsinntekter. Flere av de tiltak Høyre fremmer, er derfor også tiltak for å få folk ut av fattigdom. Det er ikke økte ytelser, men det er økte muligheter for å bli selvhjulpne. Den historisk høye etterspørselen gjør at man nå ikke skal planlegge hva som kommer siden. Det krever handling, og den handlingen finner en ikke i Regjeringens budsjettrevisjon. Resultatene i fattigdomsbekjempelsen må føles beklemmende når man erindrer det stormløp som var mot Regjeringen på dette området under den forrige regjering. Antall fattige øker heller enn minker. Tiltakene er beskjedne og synes å gi liten virkning. Det virker på meg som om finansministeren nærmest velger skatteøkninger i håp om at det skal hjelpe på den statistiske fordelingsprofilen ved at de rike blir litt mindre rike, og at forskjellene utlignes. Men skatteøkningene rammer i liten utstrekning de rike. De rammer vanlig middelklasse. De fattige står igjen på sidelinjen og har verken jobb eller jobbtilbud. Budskapet fra den ansvarlige statsråd Hanssen var at folk skulle «stå opp om morran» for å forbedre sin egen situasjon. Da må først Regjeringen ha vilje til å sette i gang tiltak som virker, og som gjør at det har noen hensikt å stå opp om morran. Det er de tiltakene som mangler i denne budsjettrevisjonen.