Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-03-08:
Skatteparadis, skatteunndragingar og skjulte eigarskap har store konsekvensar både på nasjonalt og lokalt plan. Dei som tapar mest, er verdas fattigaste land. Berekningar frå organisasjonen Tax Justice Network viser at utviklingsland blir tappa for meir enn 1 200 mrd. kr årleg som følgje av ulovleg kapitalflukt. Det kan vere knytt til korrupsjon og kriminalitet, men den største delen gjeld store internasjonale selskap som snyter utviklingsland for pengar. Dette er enorme summar. Dette undergrev økonomisk vekst og bidreg til at fattige land blir verande fattige. Om pengane hadde blitt verande i landet og blitt skattlagde, kunne dei ha sikra midlar ein sårt treng til både skule, sjukehus og helse. Vidare er det berekna at 30 pst. av all finansformue i Afrika er gøymt i skatteparadis. Dette kostar afrikanske land 14 mrd. dollar i året i tapte skatteinntekter. Dette er nok pengar til både å betale for helsetiltak som kunne ha redda livet til seks millionar barn, og nok til å tilsetje nok lærarar til å gi alle afrikanske barn skulegang. Det gir eit perspektiv. Resultatet av denne kapitalflukta er at vanlege menneske må ta ein større del av rekninga. Mange utviklingsland har svake statar med dårleg fungerande skattestyresmakt. Derfor står dei gjerne svakt i forhandlingar med multinasjonale selskap eller rike land om skatteavtaler. Resultatet blir ofte at moms på varer og tenester utgjer ein forholdsmessig større del av landets skatteinntekter. Denne typen skattlegging rammar, naturleg nok, dei fattigaste landa hardast. Dei siste åra har skatt som del av bruttonasjonalinntekt auka i låginntektsland, men det er framleis eit stort skilje mellom gjennomsnittet på 35 pst. i OECD-land og 14 pst. i låginntektsland. Openheit i det internasjonale finanssystemet er ein nøkkel til å bremse kapitalflukta, bl.a. ved at multinasjonale selskap blir kravde å vere opne om nøkkeltal i kvart land dei opererer i, og om selskapas eigentlege eigarar. For å stanse kapitalflukta og dermed bidra til å auke utviklingslandas inntekter må det internasjonale samfunnet bli einige om skattereglar som òg tar i vare utviklingslandas interesser, og utviklingslanda må bli støtta i arbeidet med å styrkje sine eigne skattesystem. Betre og meir rettferdige internasjonale skattereglar er det etterspørsel etter òg frå norsk næringsliv. Seriøse selskap som Statoil og Telenor har sjølve rapportert offentleg land for land i ei årrekkje og ønskjer tiltak som sikrar konkurranse på like vilkår. Vidare viser forsking at skatt i seg sjølv ikkje er avgjerande for norske selskap sine investeringsavgjerder. Det er grunn til å anta at andre faktorar, som god infrastruktur, styresett, korrupsjon og føreseielegheit er enda viktigare. Noregs satsing på næringsutvikling gjennom utviklingspolitikken bør derfor sjåast i samanheng med arbeidet som blir gjort med skatt og kapitalflukt. Kristeleg Folkeparti meiner at Noreg kan og bør spele ei sentral rolle i å kjempe mot ulovleg kapitalflyt og skatteunndragingar. I 2015 blei FNs medlemsland einige om ein ambisiøs plan for å avskaffe fattigdom, redusere ulikskap og å sikre grunnleggjande tenester for alle – dei såkalla berekraftsmåla. Men no, to år seinare, og med berre 13 år igjen til 2030, er verda langt unna desse måla. I sluttdokumentet frå fjorårets oppfølgingsmøte om finansiering for utvikling i FN står det følgjande: The current global trajectory will not deliver the goal of poverty in all its forms and dimensions by 2030. Dette kjem i stor grad av manglande finansiering, men også manglande politisk vilje til å setje i verk dei tiltaka nasjonalt og internasjonalt som ein veit verkar – og som vil føre til meir pengar til utviklingsland. Verda treng no ambisiøse leiarar som går føre. Noreg har satsa tungt på utdanning og helse i bistanden dei siste åra – det er veldig bra. Bistand er heilt nødvendig for å nå berekraftsmåla nr. 3 og 4 om helse og utdanning. Samtidig viser den norskstøtta internasjonale kommisjonen for utdanning at 97 pst. av finansiering av utdanning må kome frå landa sjølve. Men det monnar lite å auke delen av nasjonale budsjett til helse og utdanning dersom budsjetta er altfor små. Gjennom bistand og politikk kan Noreg og andre givarland støtte utviklingslanda både i å auke nasjonale budsjett og i å bruke budsjetta meir effektivt til helse og utdanning. Noreg leia FN-forhandlingane om finansiering for utvikling i Addis Abeba og sikra at alle FNs medlemsland blei einige om nettopp denne agendaen. Denne rolla bør ikkje undervurderast. Snarare gir dette Noreg eit ekstra ansvar og ei gyllen moglegheit til å drive det multilaterale, normative og politiske arbeidet framover. FNs generalsekretær har nyleg annonsert at han vil halde eit nytt toppmøte i 2018. Noreg har alle føresetnader til å spele ein sentral og konstruktiv rolle. For å summere opp: kapitalflukt, svake skattesystem og skatteunndragingar er nokre av vår tids største utfordringar Noreg kan og bør bidra enda sterkare både gjennom vår stemme internasjonalt og gjennom våre eigne prioriteringar i utviklingspolitikken Lat meg kort nemne fire måtar Kristeleg Folkeparti meiner Noreg bør intensivere innsatsen på: Det første er gjennom auka skatterelatert bistand. Noreg bør bidra meir til Addis Tax Initiative. Noreg har forplikta seg til å doble støtta til skatteteknisk bistand frå 130 mill. kr i 2015 til 260 mill. kr i 2020. I 2017 var denne typen støtte berre på 50 mill. kr. Enkelte land, som f.eks. Storbritannia, har sagt at dei vil gi meir enn den internasjonale forpliktinga. Noreg bør òg sikte på å gjere dette. Støtta bør ein gi både til bilaterale og multilaterale initiativ og til forsking og sivilsamfunn. Som ein del av dette bør programmet «Skatt for utvikling» bli styrkt betydeleg. Å bruke bistand til å katalysere offentlege inntekter er god og effektiv bistand. Ei krone i bistand kan utløyse ti nye kroner i skatteinntekter. Likevel gjekk berre 0,13 pst. av norsk bistand og 0,3 pst. av internasjonal bistand i 2015 til å styrkje skattesystem i utviklingsland. I Noreg har denne bistanden i tillegg blitt betydeleg redusert dei to siste åra. Det er ei utvikling som ein no må snu. Det andre tiltakspunktet handlar om å vere ein pådrivar internasjonalt. Tematikken må løftast i talar og møte, og Noreg må prioritere å vere til stades på høgt nivå i dei internasjonale foruma der skatt blir diskutert. Eg vil derfor utfordre utviklingsministeren til å ta initiativ til eit internasjonalt møte eller ein konferanse med fokus på nettopp skatt og utvikling. Det kan med fordel bli gjort i samarbeid med andre givarland med liknande prioriteringar, som Storbritannia eller Tyskland. Samarbeidsland i sør, som kan bidra med konkrete erfaringar, bør sjølvsagt òg vere ein del av eit slikt initiativ. Vidare bør Noreg vurdere å gi økonomisk støtte til FNs ekspertkomité for skatt. Arbeidet innanfor OECD er viktig, men kan ikkje vere det einerådande. Arbeidet treng òg ei global forankring. Mitt tredje punkt følgjer naturleg: Me treng å sikre oss riktig kompetanse og nok bemanning på dette feltet både i UD, Norad og på ambassadane. I denne samanhengen vil det vere naturleg å søkje eit nært samarbeid med skatteetaten, som kan bidra med spisskompetansen sin. Det fjerde, og det er eg sikker på at statsråden er bevisst, er at Noregs innsats innanfor skatt må vere samstemt. For eksempel må innsatsen på utviklingsfeltet vere samkjørt med kva Finansdepartementet gjer i OECD-samanheng og med nasjonale reglar. Her bør Noreg følgje opp kapitalfluktkommisjonens anbefalingar om å avvikle Norfunds praksis med å investere gjennom skatteparadis. Ikkje minst bør Noreg òg på andre utviklingspolitiske område, som f.eks. utdanning og helse, bidra til å løfte skatt og moglegheita for nasjonal ressursmobilisering. Her er det viktig at dette ikkje berre dreiar seg om utviklingslands ansvar og moglegheiter til å auke eigne budsjett. Norge bør òg her leggje vekt på givarlands ansvar og moglegheiter til å bremse ulovleg kapitalflukt. Eg ser fram til å høyre vår nye, dyktige utviklingsminister og hans tankar rundt ei så viktig problemstilling.