trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-17:
Jeg gleder meg til å diskutere videre med Høyre om eksamenspoeng som teller eller ikke teller, er tilfeldig eller ikke. Her tror jeg vi kan ha interessante ideologiske diskusjoner. Men det er helt riktig at her teller eksamen, og det er sånn det er ment at skolesystemet skal være. Så kan man være heldig og komme opp i noe man kan, og man kan være uheldig og komme opp i noe man ikke kan så godt, og det vil selvfølgelig gjenspeile seg i de karakterene som til syvende og sist blir satt. Men jeg gjentar at dette er en måte å regne ut karakterene på som er godt applaudert og støttet fra alle de høringsinstansene vi har hatt. Vi ser at måter å regne ut karakterer på, kan slå ut forskjellig for forskjellige, slik som representanten her sier, men det kan like godt slå ut til det positive som til det negative. Vi følger saken og vil se på om vi tar opp beregningssystemet ved neste korsvei.
Svein Harberg (Høyre), 2010-11-17:
Ekstra inspirert av en fullsatt pressebenk med nyspissede blyanter tillater jeg meg å stille følgende spørsmål til forsknings- og høyere utdanningsministeren: «I januar 2007 ble det vedtatt ny forskrift om opptak til høyere utdanning. Metoden for beregning av poeng ble endret gjennom endring av grunnlaget for beregning av snittkarakter. Det kan synes som om dette gir et utilsiktet resultat, ved at avhengig av hvilket fag man blir trukket ut til ved eksamen, vil karakterbildet styrkes dobbelt negativt eller positivt siden både standpunkt og eksamen skal gjelde. Hva var bakgrunnen for og hensikten med denne endringen?»
Svein Harberg (Høyre), 2010-11-17:
Dersom elevene ikke greide å regne ut gjennomsnittskarakteren, kan man jo selvfølgelig stille spørsmål ved undervisningen i videregående skole eller informasjonen fra departementet, men det skal jeg la ligge. Det er gjort henvendelser fra foresatte til elever som først gikk til skolen, som ble henvist til Samordna opptak, som henviste videre til direktoratet, som henviste videre til departementet, og i et svar fra departementet sier en altså, på tross av henvendelser: Det foreligger ikke noen planer om å endre bestemmelsene. Det som påvises fra disse, er jo at det er en direkte urettferdighet med hensyn til å gjengi et bilde av hva elevene kan, på grunn av tilfeldig uttrekk til eksamen. Jeg håper statsråden ser at dette er en urettferdighet, og lurer på: Er det noe statsråden kan gjøre for å få umiddelbart grepet fatt i dette, slik at vi ikke skal måtte vente på en ny høringsrunde?
Svein Harberg (Høyre), 2010-11-17:
Etter min oppfatning er det nettopp det det ikke ivaretar. En elev som f.eks. har atten 4-ere, en 3-er og en 5-er, eller gjerne to elever som har gått gjennom et treårig skoleløp og har akkurat samme karakterer i de samme fag når de er ferdige, har da et snitt på 4. Dersom den ene eleven er uheldig og får uttrekk i det faget han har 3 i og får 3 på eksamen, går han ned til 3,95 i snittkarakter, mens kameraten – som altså hadde samme karakterer, samme kunnskap, etter tre år – enten ikke blir trukket ut og beholder 4, eller kanskje blir trukket ut i det faget han hadde 5 i, får 5 og ender på 4,05. Det er realiteten, og det er ikke å vektlegge eksamen. Det er altså slik at hvis du gjennomfører en eksamen med samme karakter som standpunkt, kan du få dårligere snittkarakter når du er ferdig. Mener statsråden det er riktig at slike tilfeldigheter skal styre unge studenters valgmuligheter i videreutdanningen?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-11-17:
Først vil jeg takke for en veldig grundig og informativ redegjørelse fra justisministeren. Jeg vil også takke for at justisministeren såpass fort varslet Stortinget om at han ønsket å komme med en slik redegjørelse, og ønsket å gjøre det i denne salen. Dette er en sak som har skapt mye debatt i forhold til norsk lov og i forhold til norsk suverenitet. Jeg er glad for den åpenheten og tydeligheten som justisministeren har vist hele veien. Jeg er også glad for at justisministeren i redegjørelsen i dag sier at det materialet – de redegjørelsene – han har fått, blir lagt åpent ut, slik at alle som er deltakere i det offentlige ordskiftet, kan få ta del i det fulle og hele materialet. USA er en nær alliert av Norge og har vært en viktig premiss for Norges sikkerhet og norsk sikkerhetspolitikk over lang tid. Deres idealer og deres tenkesett har vært viktig også for vår politikk. Det er viktig at vi er tydelige og klare i forhold til dem som står oss nærmest, at vi kan si fra hvis regler blir brutt, og at vi kan si fra hvis vi mener at grensen når det gjelder norske borgeres personvern og sikkerhet, blir overtrådt. Det som er viktig i redegjørelsen – slik jeg ser det – er at justisministeren på en veldig tydelig og klar måte redegjør for at enhver ambassade har rett til å ta vare på egen sikkerhet, ha en egen sikkerhetsenhet og iverksette tiltak i nærheten av sin ambassade. Det er ingen tvil om at norsk lov gjelder i Norge – at man må følge norsk lov selv om det er snakk om en ambassade. Justisministeren foreslår flere tiltak og redegjør for dem. Det som er viktig nå, synes jeg, er at vi fortsatt får en åpen debatt i Stortinget, og at vi får en komitébehandling. Der kan vi gå grundig inn i redegjørelsen og i de foreslåtte tiltakene, og så komme tilbake til det i en ny runde i salen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-06-11:
På vegne av representantene Øyvind Halleraker, Lars Myraune, Svein Harberg og meg selv har jeg den ære å legge fram et forslag om handlingsplan for krysningsspor og tiltak for økt kapasitet av gods på norsk jernbane.
Svein Harberg (Høyre), 2010-06-11:
Kirken har lagt til grunn for denne saken at det gjelder en forbedring av situasjonen for preses med utgangspunkt i dagens presesordning og med dagens preses' oppgaver uten store endringer i det. Regjeringen sier i saken at de har lagt det samme til grunn, de er også veldig opptatt av det som nå skjer, og så skal utviklingen skje videre framover. Allikevel, på tross av 10–1 hos biskopene og mer enn to tredjedels flertall i Kirkemøtet, lander altså regjeringen på et annet valg av lokalisering, og da vekk fra Kirkens hus. Har statsråden et eller annet kort i ermet som hun ikke har tatt med i saken som kan begrunne denne avgjørelse? Eller er det rett og slett det at nå var det Senterpartiets tur til å vinne?
Svein Harberg (Høyre), 2010-06-11:
Til tider har debatten tatt en vending som jeg regnet med, at noen ville prøve å finne argumenter i sin gode omtale av Trondheim. Det er altså ikke det saken handler om. Jeg har sjelden hørt en debatt med så dårlige argumenter fra flertallets side som det jeg har hørt her. Jeg må kommentere noen av de tingene som er sagt i salen. For det første synes jeg det var ærlig og godt at SV flagget sitt primærstandpunkt. Så må jeg bare få korrigere når representanten fra SV sier at jeg hadde brukt ordene «skremmende» og «mistillit» om lokalisering. Det er helt feil, det gjaldt prosessen omkring valget av preses. Så til Senterpartiets Anne Tingelstad Wøien, som ikke kunne forstå at vi syntes at det var å overstyre Kirken, for her skulle det jo oppnevnes en ny biskop. Nei, det skal ikke det. Alle de som skal nomineres, er valgt som biskop fra før. Kongen i statsråd har sagt at disse er representative og kan være biskop. Det er preses som skal velges – altså tillitsvalgt blant biskopene – det skal bare flyttes over til et nytt tilsynsområde. Da må en jo forstå at det blir unaturlig å overprøve det. Statsråden brukte lang tid på det det var enighet om, og ble så reddet av gongongen da det kom til de vanskelige sakene. Det var sikkert bra. Hun sa at det viktigste nå er at vi får den tolvte biskopen på plass. Men det er da virkelig viktig hvem som blir det, og at dette er en person som Kirken selv føler kan representere dem på den måten en skal. Statsråden sa også i et svar på spørsmål her at de hadde invitert til samarbeid. Ja, slik jeg har opplevd det som kirkepolitisk talsmann for Høyre, så har jeg lest i avisene og fulgt med i media på en svær debatt, regjeringspartiene landet, og så kom saken med sine ferdige konklusjoner. Ja, takk for samarbeidet, sier jeg da. Så er det noen som viser til at det er så stort engasjement, og det gjør at en må velge Trondheim. Kirkemøtet hadde to tredjedels flertall for en annen lokalisering. Det er også et stort engasjement, som er begrunnet i behandlingen rundt om i alle de stedene det skal behandles i Kirken. Jeg har en anbefaling til flere her, med Ola Borten Moe i spissen: Bli aktive deltakere i Kirken og i Kirkens demokrati. Der er det god plass til å påvirke dette framover. Denne saken gjelder styrking og rammebetingelser for preses, ikke styrking av historietilknytningen til Den norske kirke.
Svein Harberg (Høyre), 2010-06-11:
Jeg tillater meg et par kommentarer til slutt. Det er vist til disse som har uttalt seg – både fylkeskommuner og andre – og da er det viktig å gå tilbake og se på hva de er blitt spurt om, og når de er blitt spurt. For det første kom de aller fleste av de uttalelsene før saken lå på bordet. De tok altså ikke stilling til saken. Og for det andre er det, som representanten Dagrun Eriksen nå påpekte, i all hovedsak et svar på spørsmålet om det skal være i Oslo, eller om det skal være i Trondheim. Så er det altså ikke, som for så vidt statsråden selv sier, det som er hovedpoenget i saken. Da blir det jo underlig å vise til dette som viktige argumenter i saken. Så helt til slutt til Trygve Slagsvold Vedum. Jeg har lyst til å presisere: Ja, det var aktiv deltakelse i Kirken, men spesielt når det gjelder kirkelig demokrati, anbefaler man å være med og påvirke sakene framover. Så Slagsvold Vedum og jeg er veldig enige om hva som er hovedsaken med deltakelse i Kirken, så det kan vi jo ta med oss videre.
Svein Gjelseth (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Både Bispemøtet og Kyrkjemøtet har klargjort at det er behov for å styrkje presesfunksjonen i Den norske kyrkja i form av å utnemne ein tolvte biskop. Stortinget gav si prinsipielle tilslutning til ei slik styrking av presesfunksjonen i april 2009 og bad samstundes regjeringa leggje fram ei eiga sak for Stortinget. Først vil eg på vegner av Arbeidarpartiet takke saksordføraren for ein vel utført jobb. Denne saka har vore grundig behandla i mange organ. Bispemøtet og Kyrkjemøtet har begge gitt sine uttaler. I tilegg har vi også opplevd eit enormt engasjement rundt om i landet frå lokale folkevalde, ulike sokneråd, regionale media og den meinige kyrkjemedlemen. I tråd med Kyrkja sine anbefalingar går Arbeidarpartiet inn for at det vert oppretta eit tolvte bispeembete for å styrkje presesfunksjonen i Bispemøtet utan at det vert oppretta eit nytt ordinært bispedøme. Arbeidarpartiet støttar også den samla vurderinga om at det nye embetet skal lokaliserast til Trondheim. Då stat–kyrkje-utvalet la fram sin rapport om forholdet mellom staten og Den norske kyrkja, inviterte dåverande kyrkjeminister til eit av Noregs største gruppearbeid. Dette gruppearbeidet vart stort. Mange tenkte nok at interessa for kyrkjesaker ville dabbe av etter denne prosessen. Men vi har tvert imot opplevd det motsette. Interessa for kyrkjesaker er svært stor. Dette viser at kyrkje- og religionsspørsmål er viktige for det norske folk. Derfor bør det også vere viktig for oss politikarar. Hovudmålet med stortingsmeldinga Staten og Den norske kirke var å sikre ei open, trygg og demokratisk kyrkje – ei brei folkekyrkje. Gruppearbeidet har skapt eit formidabelt engasjement. Folk sitt ønskje om demokratisk deltaking i kyrkja si er berre gledeleg stort. Høyring betyr å lytte. Det at så mange har brukt mykje tid og krefter på å uttale seg, forpliktar oss til også å ta inn over oss dei signala som har kome. Vi har lytta i denne saka, og det forundrar meg at opposisjonen skuldar stortingsfleirtalet for å overkøyre Kyrkja. Vi kan ikkje abdisere som politikarar, sjølv om vi er i ein prosess med å overføre styringa av Kyrkja til Kyrkja sjølv. Vi har framleis ei statskyrkje, og det er framleis opp til Stortinget å ta avgjerd i desse sakene. Eg trur det er veldig mange i Kyrkja som er glade for det vedtaket vi skal gjere i dag, og mange helser nok den breie folkekyrkja hjarteleg velkommen.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Senterpartiets Ola Borten Moe sier i Adresseavisen i dag: «Over tid vil det være naturlig å flytte etter flere av kirkens sentrale institusjoner til Trondheim. Det faste årlige Kirkemøtet og Kirkemøtets sekretariat, de ulike sekretariatsfunksjonene til blant annet Bispemøtet og Kirkerådet – og ikke minst Opplysningsvesenets Fond. I det hele tatt bør de fleste av funksjonene som i dag er plassert i Kirkens Hus i Oslo etter hvert flyttes til Trondheim.» Spørsmålet er da: Er dette noe som regjeringen står samlet om og arbeider for å få gjennomført?
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-11:
SV er enig i at presesfunksjonen må utvikles, den må styrkes. Vedtaket i dag markerer dette, men hva det vil bli etter hvert, er mer åpent. Det er avhengig av det videre arbeidet med bl.a. å implementere kirkeforliket. Det må først og fremst være de kirkelige organer sjøl som gir presesfunksjonen form og innhold, nettopp på grunn av at denne nå skal utvikles videre framover, og kanskje også – for å nevne det som sannsynligvis vil bli et hovedtema utover i debatten her – se på dette med lokalisering, hvor denne presesfunksjonen skal plasseres. Det har Kirka mulighet til å ta opp igjen seinere, eventuelt, om det er ønskelig. Vi er veldig glad for at det i meldinga – og det er jo helt riktig – i kapittel 3.5 understrekes at den ordninga som nå vedtas, vil ha et midlertidig preg, nettopp på grunn av at vi starter en utvikling og en styrking, og så skal dette arbeidet fortsette videre framover. Det er en offentlig hemmelighet, som alle vet, at SVs primærstandpunkt var å følge Kirkas klare flertallsinnstilling med hensyn til lokalisering. Det handler om, slik vi så det, å ta konsekvensen av at vi har vedtatt et økende – altså politisk villet – skille mellom kirke og stat. Samtidig: La oss for all del ikke heve temperaturen unødvendig høgt i denne lokaliseringsdebatten. Å bruke uttrykk som «underlig», «skremmende» og «mistillit», som saksordføreren har gjort, synes vi blir å overdimensjonere og overdramatisere det hele. Begge lokaliseringer, begge løsninger vil fungere. Det er også en uenighet – vi har jo virkelig sett det i debatten – både innen Kirka, og her i manuset mitt står det alle politiske partier, jeg vil i hvert fall si innen de fleste politiske partier, slik det gjerne er i saker der geografi og lokalisering er inne som et deltema. Det er, som sagt, mulig hvis dette blir veldig feil for Kirka seinere, eventuelt å replassere preses. Så jeg syns at det vi skal konsentrere oss om, er å legge dette litt bak oss. Det vil bli gjort et vedtak i dag, og så skal mange jobbe aktivt med dette. For oss som sitter litt på utsida, blir det spennende å følge med på det utviklingsarbeidet som nå skal foregå, og vi får prøve å bidra til at dette blir en god løsning for Kirka og for det norske samfunnet samlet sett. Uansett: Lykke til med først å rekruttere og deretter å fylle funksjonen med innhold.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-11:
Når Torkil Åmland og Elisabeth Aspaker i sine innlegg gjør et stort poeng av å avsløre SVs primærstandpunkt, blir det som med stor patos å sprenge en åpen dør, all den tid jeg selv presenterte det i mitt åpningsinnlegg. Det jeg videre sa, var at vi burde være litt avdempet i språkbruken vår, all den tid vi alle er splittet i denne saken med hensyn til lokalisering. Der var jeg nok litt for naiv. Temperaturen i salen har virkelig steget betraktelig. Det minner meg litt om den fedrekvotediskusjonen vi hadde tidligere i denne uken. Da opplevde regjeringa et hardkjør fra Høyre og Fremskrittspartiet, og for Høyres representanter var det også et hardkjør mot mindretallet i sitt eget parti, bl.a. på landsmøtet, inkludert egen partiledelse. Den gangen – for noen dager siden – undret jeg meg over at det var mulig å ha en så tøff og hard språkbruk når en vet at det bl.a. er sine egne en argumenterer mot. For en nybegynner er dette litt pussig. Det er nesten litt imponerende – jeg må si det – at en makter å bli så indignert over et standpunkt som en vet at mange partikamerater rundt omkring i landet har. Så jeg undrer meg: Hvis alle partikameratene til Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre nå følger med oss, hva tenker de egentlig når de bl.a. får beskjed om at de underminerer kirkeforliket med sitt engasjement, og at de også bruker sjeldent dårlige argumenter, for forsøksvis å prøve å sitere saksordføreren en gang til. Jeg skulle gjerne vært flue på veggen når dere møtes igjen!
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-11:
Det er ikke noen tvil om at verden trenger mer fornybar energi i årene framover. Vi trenger en overgang fra fossilt brensel og fossil økonomi. Vi trenger gjerne en elektrifisering av sokkelen og ikke minst av transportsektoren. Det forutsetter – det er vi alle enige om – en større grønn energiproduksjon og i den forbindelse absolutt en evne til å tenke nytt. Så langt tror jeg vi alle er enige. Å utfordre verneverdier er ikke akkurat noe nytt fra høyresida i norsk politikk, og ikke er det særlig klokt heller. Å begynne sitt resonnement med behovet for å møte klimautfordringene med ny energi, for så å hoppe rett på et angrep på eller en uthuling av verneverdier, synes vi er en litt for enkel tilnærming til det hele. Det er ikke her det største og nødvendige potensialet ligger, det ligger ikke i vernede vassdrag. Selv kommer jeg fra et fylke, Oppland, der det å verne områder og vassdrag ikke er et problem eller en hemsko for samfunnsutvikling, det er rett og slett nærmest en nødvendig forutsetning for god samfunnsutvikling. Ikke minst når det kommer til vassdrag, er ofte flerbruk et godt stikkord. Det å bygge ut vannkraft hindrer ofte slik flerbruk. Samtidig er det ingen tvil om at utviklinga har muliggjort at vannkraftutbygging gir mer skånsomme naturinngrep enn det gjorde tidligere, som flere har vært inne på. I Vefsnavassdraget vet vi at det åpnes opp for små kraftverk som fristilles fra dagens maksgrense, såfremt kraftverkene ikke er i strid med verneverdiene. Slik sett er SV åpne for at vi skal høste erfaringer fra det som her vil bli gjort. Det vi anbefaler, er nettopp å ta tida litt til hjelp, ha litt lave skuldre og høste litt erfaringer før en trekker noen absolutte konklusjoner, som kan få konsekvenser for alle vernede vassdrag i hele landet. Her er det, som ellers, ofte lurt å være erfarings- og kunnskapsbasert, ta oss tid til å høste noen nødvendige erfaringer og god kunnskap før vi eventuelt går videre og hever grensen.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2010-06-11:
Jeg ble fristet til å ta ordet da jeg hørte representanten Skei Grandes delvis rimelig historieløse og delvis sleivete innlegg. Skei Grande sammenlignet Den norske kirkes tusenårige historie med om vi skal blande oss inn i om moskeer skal ligge på Grønland eller andre steder. Vi har en statskirke, sjøl om Skei Grande og andre fra opposisjonen ikke vil ha det. Jeg blir trist på Kirkas vegne over disse uttalelsene, og bekymret over folkekirkas framtid. Så har det vært pratet mye om overkjøring av kirkedemokratiet. Representanten Aasen henviser til et valg på 10 pst. Ja, det var ved høstens kirkevalg. Men det Kirkemøtet som har vært under denne ordningen, er indirekte valgt på 4 pst., og de kom med sine anbefalinger. Derfor er det ikke så rart at en faktisk skal ta hensyn til mer enn Kirkemøtets flertall. Den nye tolvte biskopen skal utforme en ny rolle. Når en utnevner en ny biskop, er det ikke en vanlig generalsekretær en utnevner. Hadde det bare vært prat om en som skal ha mer tid til å jobbe på et kontor i Oslo, blir det noe annet. Men det er altså ikke det det handler om. En preses med mer tid og bedre rom vil bli den synlige stemmen på vegne av Kirka, om vi vil det eller ikke. Jeg tror det er bra for Kirka å få en tydeligere stemme. Så til representanten Høybråten, som mener at dette er siste krampetrekning før statskirka blir avviklet. Jeg er stolt over å være for at statskirka skal bestå. Jeg mener at statskirka har tatt vare på og gitt rom til mange av oss som føler oss som det som representanter fra Kirka i avisinnlegg har kalt «julekveldskristne». Jeg er glad for at den brede folkekirka gir rom for julekveldskristne. Jeg er bekymret over enkelte innlegg her i dag og lurer veldig på om det blir plass til julekveldskristne i Den norske kirke i framtida. Til slutt har jeg vært litt fristet til å minne om at det faktisk ikke var flertall for å skille stat og kirke i menighetsrådene, som Kirkemøtet gikk inn for da de bestemte seg. Så til representanten Harberg: Jo, det skal utnevnes en ny biskop. De er elleve i dag, og hvis en skal utnevne en tolvte biskop, betyr jo det at vi skal utnevne en ny biskop – men også preses.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-11:
Statsråden viste til det betydelige engasjementet man hadde lagt vekt på da man valgte å overse hva de kirkelige instansers flertall hadde gjort i denne saken. Mitt første spørsmål er om det vil bety at regjeringen heller vil lytte til et stort mindretall i denne sal og flytte preses til Oslo istedenfor til Trondheim. Det andre spørsmålet mitt gjelder den merknaden som flertallet har, og som jeg siterte i mitt innlegg, om at man mener at det vil være «uheldig» at man får kun én kandidat, «da det vil innskrenke regjeringens frihet til å vurdere hvem som skal innstilles og utnevnes». Er det sånn at i trosfrihetsspørsmål og i denne saken har man vært mest opptatt av å bevare regjeringens frihet til å vurdere hvem som skal innstilles, og hvem som skal utnevnes?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-11:
Man kan lure på om det er det kirkelige demokratiet som begynner å murre under stolene våre. Det hadde ikke forundret meg. Grunnen til at statsråden hele tiden må minne oss på hva denne saken egentlig handler om, er at regjeringen snubler, fordi man har gitt Kirken noe som Kirken ikke har bedt om. Man har brukt argumenter når man skulle presentere dette vedtaket, som Arbeiderpartiet gjorde på sitt gruppemøte, som at det er en god tradisjon Arbeiderpartiet har for å flytte statlige etater ut i landet, som Helga Pedersen uttalte det her ute i vandrehallen. Man har snakket om dette er i ånden til kirkeforliket eller ikke. Jeg, som sammen med Anders Anundsen var to av de forhandlerne som er igjen her i salen nå, vet at grunnen til at det vedtaket ikke er trådt i kraft ennå, er at vi har en prosedyre med grunnlovsbehandling, som er klok, og som gjør at vi tar ting i riktig rekkefølge. Når det gjelder det at saken skulle komme tilbake til Stortinget, så var ikke det fordi Stortinget skulle sikre seg i tilfelle Kirken gjorde noe som vi ikke syntes var noe greit. Grunnen til at vi ba om å få denne saken til Stortinget, var at vi dessverre ikke hadde så stor tillit til at regjeringen ville lytte til de kirkelige organene, at man ville ta det som et valgkamputspill under daværende kirkeminister Trond Giske og plassere preses ett eller annet sted og så gå ut og prøve å få tilslutning i kirkelige organer. Derfor har vi den saken i dag, for at vi skulle ha en prosess i de kirkelige organene hvor de skulle uttale seg om hvordan man ønsker at dette skal ordnes, og vi har den nå. Nidaros er ikke avhengig av preses. Nidaros vil stå sterkt både i vår historie, i pilegrimstradisjonen og som en del av det kirkelige vigselsopplegget rundt våre kongelige. Man vil der klare å stå på egne ben uavhengig av dette. Så har jeg lyst til å si at noen har reagert på at vi bruker sterke ord og blir forundret over det. Det viser at man ikke har forstått innholdet i denne saken. Det er klart at man på den ene siden har lov til å gjøre dette, men på den andre siden sier man at man skal lytte til demokratiet, til ni fylker som har uttalt seg i denne saken. Jeg har sett det brevet som ble sendt fra fylkesordføreren fra Sør-Trøndelag Arbeiderparti. De sa: Synes dere at Oslo har fått litt mye, burde ikke vi nå stå litt sammen? Ja, det var det de ni fylkene som uttalte seg, sa. Det er dét de har svart ja på. Dette er ikke det saken handler om. Jeg er glad for at Kirken har evnen til å tilgi, som en grunnleggende holdning i sin måte å takle saker på, og jeg håper at man igjen skal komme på sporet i ånden til kirkeforliket.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Det vi har som sak i dag, er lokalisering av kontorlokaler og funksjoner knyttet til den tolvte biskop. Regjeringen har ikke gått inn i noen andre debatter. Når enkelte ønsker at man over tid skal vurdere om andre av de kirkelige organene skal flyttes til Trondheim, vil jeg si at det må være opp til Kirkens egne organer når vi har gjennomført kirkeforliket. Det som er på min og regjeringens dagsorden for tiden, er å gjennomføre det kirkeforliket som det var bred enighet om her i Stortinget i fjor, og jeg ser ingen grunn til at vi skal ta tak i andre deler på det nåværende tidspunkt. Om Kirken over tid ønsker å gjøre andre endringer, må det være opp til Kirkens organer. Kirkemøtet er det Kirkens organer som bestemmer hvor skal være – det er i dag i Tønsberg. Om man ønsker å legge det et annet sted, må Kirken selv komme tilbake til det når den gjør sine valg.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Det denne saken dreier seg om, er først og fremst å få på plass den tolvte biskopen, få frigjort arbeidstid, slik at biskopen kan utøve de presesfunksjonene som er tillagt og vil bli tillagt funksjonen. Når det gjelder hvor den funksjonen skal utøves fra, tror jeg det går an å finne gode løsninger for veldig mange. Men jeg har gjennom behandlingen av denne saken registrert et stort folkelig engasjement – fylkesutvalg som har uttalt seg om saken, fra Rogaland til Troms, masse enkeltpersoner som mente at det var naturlig å legge presesfunksjonen til Trondheim. Jeg er overbevist om at presesfunksjonen på en veldig god måte kan utøves fra Trondheim. Jeg tror vi skal legge oss Trine Skei Grandes ord på minne, at Trondheim er en storby med funksjoner som det er veldig greit å kunne fungere ut fra.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Etter kirkeforliket som ble inngått i denne salen, har jeg oppfattet at Stortinget ønsket å få denne saken til behandling. Det har Stortinget i dag. Det vedtaket som blir gjort her i dag, vil regjeringen selvfølgelig sørge for blir satt ut i livet. Jeg har ikke oppfattet verken i kirkeforliket eller senere at noen har ment at regjering og storting ikke skal ha selvstendig ansvar for denne saken. Det gjelder både lokaliseringen og måten man velger ut den tolvte biskopen på. Vi har valgt å følge det som er helt normale prosesser, der man innstiller flere kandidater når embetsmenn skal utnevnes. Det gjøres i biskopsaker, det gjøres når vi har proster. Vi har valgt å gjøre det på denne måten nettopp for at man skal kunne ha samme muligheten som man har når man f.eks. utnevner biskoper, i forbindelse med at vi utnevner en preses.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
I arbeidet med kirkeforliket er vi opptatt av å skape brede forlik med opposisjonen i Stortinget. Det vil jeg bekrefte at vi skal prøve å bidra til. Men man kan aldri i en sak som er så krevende, og som har så mange elementer i seg, garantere at man ikke vil være uenig. Jeg tror denne salen vil være tjent med at vi har debatter om også kirkelige spørsmål i tiden framover. Det er mange enkeltelementer vi skal behandle, flere stortingsmeldinger, flere saker som vi kommer til Stortinget med, og jeg kan ikke her i dag stå og love at vi skal klare å komme fram til enighet. Men at vi skal søke å nå fram til enighet i de viktigste spørsmålene, tror jeg er viktig for denne saken for at vi skal få et skille der vi får nye lovregler som kan bære over tid, slik at vi ikke trenger å gjøre om det når det eventuelt kommer andre som ønsker å gjøre andre ting i Stortinget. Så det vil jeg prøve å bidra til.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
I kirkeforliket har man ikke, slik jeg oppfatter det, sagt at man skal følge Kirkens råd i alle saker som skal behandles i denne sal. Tvert imot mener jeg at i denne perioden har storting og regjering et selvstendig ansvar for å gjøre vurderinger av de råd man får fra Kirkens organer. Jeg synes også det er riktig at man ser og hører på hva andre medlemmer av Den norske kirke mener. Det har regjeringen gjort, og det oppfatter jeg også at stortingsflertallet gjør i dag.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Jeg synes det nok en gang er grunn til å minne om hva denne saken egentlig dreier seg om. Det dreier seg altså om å opprette et tolvte bispeembete i Den norske kirke som skal inneha viktige funksjoner som i dag er vanskelig å kombinere med jobben som vanlig biskop. Det er det denne saken dreier seg om, og når jeg har sagt at jeg mener at denne saken er i tråd med kirkeforliket, er det nettopp derfor. Det at vi nå gir Bispemøtet en avlastning, i og med at vi får på plass en tolvte biskop, mener jeg faktisk er i tråd med den avtalen som man har inngått. Så må jeg si at jeg også er overrasket over språkbruken her. Når det blir sagt fra talerstolen i Stortinget at vi ikke skal «sparke noen som ligger nede», er ikke det den norske kirken jeg møter når jeg er ute. Jeg møter en vital kirke, der det er stor aktivitet, folk som har stort engasjement, og jeg tror vi skal huske på det også når vi snakker om Kirken framover. Jeg har også lyst til å kommentere at vi nå ønsker at det skal legges fram valgmuligheter for regjeringen når man skal velge den tolvte biskopen. Det framstilles som at dersom regjeringen ikke velger den kandidaten som Bispemøtet har pekt på, så vil man nærmest få en person som ikke kan aksepteres av biskopene. Det er altså slik at biskopene i utgangspunktet skal nominere tre personer. Jeg vil jo tro at man nominerer tre personer som man har tillit til. Debatten har vært spennende. Jeg er helt sikker på at vi gjennom de vedtak som skal gjøres i Stortinget i dag, vil bidra til å styrke Den norske kirke som en samfunnsaktør, og at de vil gi viktige innspill i det arbeidet som skal gjøres framover. Så vil jeg minne om at vi er midt oppe i en demokratiprosess, en demokratiprosess som skal være gjennomført i løpet av 2011. Etter det vil Stortinget få seg forelagt de saker som vil føre til de nødvendige vedtakene for at mer myndighet overføres til de kirkelige organer. Fram til det mener jeg at storting og regjering har en helt legitim rett til å kunne gjøre de innstillinger og de valg de mener er riktige.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Statsråd Aasrud har overtatt et svært alvorlig og viktig ansvar, og hun har selv i dag presisert grunnlaget for mye av denne saken, nemlig kirkeforliket, og hun har gjentatte ganger sagt at det dette er, er en oppfølging av kirkeforliket. Kirkeforliket ble inngått mellom alle partier i denne sal. I dag ser vi en sak hvor to viktige elementer viser en klar splittelse mellom posisjonspartiene og opposisjonspartiene. Jeg synes det er leit at vi nå står i en situasjon hvor statsråd Aasrud ikke klarer å følge ånden i kirkeforliket og skape en enighet mellom alle partier om hvordan dette skal følges opp. Jeg håper at statsråden nå vil bekrefte at dette er siste gang at en har en sak som oppfølging av kirkeforliket hvor en ikke gjør noe forsøk på å skape enighet mellom alle partene i kirkeforliket i oppfølgingen av det som kanskje er det viktigste forlik i Kirkens moderne historie.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Med referanse til siste innlegg sa representanten Borten Moe at dette dreier seg om hva vi mener er det beste for Den norske kirke, underforstått at det skjønner ikke Kirken noe av selv. Med det utgangspunktet er det rart at Senterpartiet i det hele tatt ble med i kirkeforliket, for kirkeforliket sier jo det motsatte, at Kirken er i stand til å ta disse beslutningene selv. Det er bare det at flertallet i denne sal ikke helt har skjønt det. Alle her er enige om at det er viktig å styrke presesfunksjonen, men helt fra denne diskusjonen startet, var premissene for Kirken, som brakte dette på bane, at det måtte samlokaliseres med den øvrige kirkeadministrasjonen, for hvis en ikke gjorde det, ville en opprettholde det som er hovedutfordringen med dagens presesordning, nemlig at en må reise til Oslo flere ganger i uken for å klare å jobbe ut de administrative oppgavene som en presesfunksjon er tillagt. Dette er ikke noen symbolfunksjon, dette er ikke noen gallionsfigur som skal sitte i Trondheim og skue utover. Dette er en mann eller en kvinne som blir tillagt et administrativt ansvar for Den norske kirke, på vegne av og sammen med de øvrige biskopene. Det er krevende oppgaver – ikke symbolikk. Jeg var en av dem som hadde gleden av å delta i stat–kirke-forhandlingene, og tilbrakte mange nattetimer med å bekymre meg for oppfølgingen. Derfor blir jeg litt provosert når statsråden fra Stortingets talerstol sier at dette er i tråd med kirkeforliket – at det er i tråd med kirkeforlikets ånd – og at det var et stort og bredt forlik som alle var enige om, men i oppfølgingen av dette har man ikke engang tatt seg bryet med å initiere samtaler med de øvrige partene, som ikke er en del av regjeringen. Jeg synes egentlig det i seg selv er en altfor dårlig oppfølging av et kirkeforlik. Her kunne vi ha satt oss ned og funnet gode løsninger, på samme måte som vi gjorde i kirkeforliket, for dette dreier seg ikke om en lokaliseringsdebatt. Dette dreier seg ikke om Oslo versus Trondheim. Dette dreier seg om hvorvidt vi skal ta kirkeforliket på alvor, om vi skal erkjenne at Kirken er i stand til å ta avgjørelser på egne vegne. Og da deler Stortinget seg i to. I dette helt grunnleggende spørsmålet, som er hele utgangspunktet for stat–kirke-forliket, deler denne salen seg i to. Det er veldig synd. Jeg synes det er bekymringsverdig når sentrale politikere i Arbeiderpartiet – vi hørte parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet – står på talerstolen og fremmer dette som om det er et ordinært lokaliseringsspørsmål. Da har man ikke forstått hva denne debatten dreier seg om. Det er flere representanter fra regjeringspartiene som har holdt taler som egentlig ikke dreier seg om spørsmålet, nemlig: Hvem er det som skal bestemme i Den norske kirke? Ja, Stortinget og regjeringen kan gjøre det formelt, men det ødelegger fundamentet for den fremtidige demokratiutvikling, som vi alle tidligere har stått sammen om.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Jeg ble for fristet. Jeg skal ikke dra opp til noen stor ny debatt, men jeg tar ordet på grunn av representanten Aksel Hagen, som fra Stortingets talerstol sa at det var ingen stor avsløring hva som er SVs primærstandpunkt i denne saken, og det er det jo ikke, for det har jo SV avslørt selv. Men det som er spesielt, er at det da er et mindretall i Den norske kirke som får gjennomslag hos en flertallsregjering som i realiteten i denne saken har et mindretall i Stortinget. Det betyr at i denne saken er det ikke mye snev av demokrati, verken når det gjelder hvordan vi håndterer Den norske kirke, eller hvordan regjeringen lander dette. Det er et klart mindretall i denne sal som i dag overkjører Kirken, og det er verdt en aldri så liten ettertanke. Og bare en kort kommentar til Senterpartiet som åpenbart blander sammen statskirke og folkekirke: Det er ingenting som skulle tyde på at en statskirke er en bedre folkekirke enn en kirke som får lov til å bestemme selv.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-11:
Statsråden har i alle fall greid å oppgradere Trondheim fra å være distrikt til storby i løpet av debatten. Det er de sikkert fornøyd med i Trondheim, i det minste. Mitt spørsmål går på statsrådens prinsipielle forståelse av hva kirkedemokrati er. Så mye tid som hun og flertallet bruker på hva mindretallet i alle sammenhenger mener, får man inntrykk av at det er en egen form for mindretallsdemokrati i Kirken som skal opphøyes til noe særskilt. Så mitt spørsmål til statsråden er: Har statsråden et annet prinsipielt syn på demokrati i Kirken enn det demokrati som utøves på Arbeiderpartiets landsmøte, i dette hus, eller i regjeringen, for den saks skyld?
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Det er svært gledelig at denne saken behandles i Stortinget i dag. I forrige stortingsperiode var det mange diskusjoner omkring framtiden til Kirken – en diskusjon som endte med et kirkeforlik, hvor utvikling av en ny folkekirke og utvikling av kirkedemokratiet sto sentralt. Videre behandlet vi i forrige periode behovet for å styrke presesfunksjonen. Bakgrunnen var, som vi har hørt, at denne funksjonen var svært arbeidskrevende. Et samlet storting støttet da også oppnevning av en tolvte biskop, men ville ha saken tilbake til Stortinget for endelig beslutning med tanke på innhold og geografisk plassering. Det var naturlig å se styrking av presesfunksjonen som vesentlig med tanke på det arbeidet Kirken nå står overfor med utvikling av den nye folkekirken og det kirkelige demokratiet. For meg har debatten som har fulgt i kjølvannet av den geografiske plasseringen av den tolvte biskopen, vært gledelig – gledelig i den forstand at medlemmene i Kirken faktisk har engasjert seg og har hatt en mening i spørsmålet. Engasjementet må bety at flere av Kirkens medlemmer har et synspunkt på hva de oppfatter som viktig når den nye folkekirken og det nye kirkedemokratiet skal utvikles i tråd med kirkeforliket. Trondheim er for svært mange kirkehovedstaden. De sterke historiske tradisjonene som er knyttet til Stiklestad, Nidarosdomen, Erkebispegården og Steinvikholm, legger et godt grunnlag for utvikling av folkekirken. Olsokuka på Stiklestad, Olavsfestdagene i Trondheim og operaen på Steinvikholm er store folkefester hvor kirken har sin plass. Stiklestad og Nidaros har et nært samarbeid seg imellom, og det historiske perspektivet brukes til å trekke tråder til dagens og framtidens samfunn. Debattene foregår på tvers av kirke og trossamfunn, og inkludering og integrering er sentrale begreper. Dette mener jeg er en styrke når den nye folkekirken og kirkedemokratiet skal bygges. Jeg tror det er et klokt valg å plassere den tolvte biskopen i Trondheim med tilsynsområde knyttet til Nidarosdomen. Nidaros bispedømme og Trondheim kommune har i fellesskap lagt et godt grunnlag for å utvikle folkekirken og kirkedemokratiet derfra. Jeg ser fram til at den nye biskopen blir utnevnt, og gleder meg som kirkemedlem over at svært mange medlemmer er blitt hørt i denne saken, og at Stortinget fremdeles ser på seg selv som en legitim del av det kirkedemokratiet og de beslutningene som må tas for folkekirken. Så for meg betyr begrepet «kirken selv» alle vi som er medlemmer, ikke bare dem som er ansatte eller er ledere i Den norske kirke, selv om det er gode kvinner og menn. Jeg har merket meg at borgerlige politikere i Trøndelag og i hele landet for øvrig deler regjeringens og stortingsflertallets syn om plassering av presesfunksjonen i Trondheim. Derfor er det underlig å høre en del av innleggene fra opposisjonen her i dag. Jeg tror det er opposisjonen som er i utakt med Kirken selv, som jo er alle vi som er medlemmer i Den norske kirke.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-06-11:
Dagens historiske vedtak er en konsekvens av vår kirkehistorie, og debatten om preses viser at mange har et eierskap til kirken vår. Noen har prøvd, også i dag, å stemple presessaken som distriktspolitikk, til at den handler om om vi skal ha noen ekstra arbeidsplasser i Norges største by, Oslo, eller i Norges tredje største by, Trondheim. De som har lagt den linjen til grunn, har ikke forstått kraften i saken, de har ikke forstått kraften i historien, og at Nidaros har vært Kirkens hovedsted i tusen år, i generasjoner, der folk, kirke og land har blitt bundet sammen gjennom nasjonalhelligdommen, fra Olav den hellige til nyere tid med kroning av kong Haakon, signing av kong Olav og nå sist signing av kong Harald og dronning Sonja. Det er den kraften som har kommet fram i diskusjonen om preses. Presesdiskusjonen handler om Kirkens plass i det norske samfunnet, ikke i det praktiske, men i historien som har definert Den norske kirke, i historien som har bundet vårt land sammen og definert oss til det vi er. Kongen i statsråd er Kirkens høyeste organ. Senterpartiet er glad for at Kirkens høyeste organ har løftet seg over det praktiske, over den daglige dont, og har sett hvilken kraft Kirken fortsatt har i folks liv, og hvilket stort engasjement det er rundt Den norske kirke rundt omkring i hele landet. Vi er glad for at vi har valgt det stedet som pilegrimer søker mot, nemlig Nidaros, at Kirken har fått sitt hovedsete i Nidaros, som har vært Kirkens naturlige hovedsted i generasjoner. Så synes jeg det er underlig å følge debatten her i dag. Det er så veldig mange sterke ord om maktovergrep, overtramp, om at Kirken ligger nede, og at Kirken er svak. Men hvis du reiser rundt i Norge og ser kirkelivet, er det f.eks. flere i Hedmark som går til gudstjeneste enn som går på fotballkamper og kinoforestillinger i løpet av ett år. Kirken er høyst levende. Det store flertallet av det norske folk døper sine barn, er med på konfirmasjon og bruker Kirken på sine viktigste dager i livet. Det er det som gjør at engasjementet blir så stort i denne saken. Mange føler eierskap. Det brede lag føler eierskap, og så føler mange at ledelsen i Kirken ikke ser og reflekterer det som er det brede lag rundt omkring i alle ulike menigheter på store og små steder i hele landet. Regjeringen har sett det, Kirkens høyeste organ har sett det. Nidaros har vært Kirkens hovedsete i tusen år. Nå kommer vi til å gjøre et historisk vedtak som styrker Nidaros’ posisjon, og det er Senterpartiet glad for.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-06-11:
President! Det er noen som prater under her.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-06-11:
Kirken har også evnen til å takke, så det er bra, både tilgi og takke er bra. I debatten er det holdt ca. 30 innlegg, så det er jo kjempeflott. Så lurer jeg på om vi skulle løfte blikket litt, for det som gleder meg som en som er glad i Den norske kirke, og som er her også som representant for et parti som er glad i Den norske kirke, er at det er et så stort og bredt engasjement i den typen sak. Nå har vi som stortingspolitikere i behandlingen av våre saksdokumenter sittet og sett nedover og vært uenige om posisjoner i lokalisering av preses. Men nå blir det et flertall for at preses skal være i Nidaros. Så nå håper jeg at vi alle kan løfte blikket, for det er jo en enorm tillitserklæring til Den norske kirke at det er holdt ca. 30 innlegg i denne debatten. Det viser hvor sterkt Kirken står, og hvor mange som føler eierskap til den. Det skaper litt følelser hos mange å føle nettopp et eierskap til den. Så mitt håp er, og jeg tror det også kommer til å bli sånn, at når dette vedtaket er fattet, så vil alle partier, selv om man var uenige fram til vedtaket ble fattet, stille seg bak det og styrke den nye funksjonen. Det kan bli en viktig funksjon. Det ville blitt en viktig funksjon uansett om den var lokalisert i Oslo eller Nidaros. Nå blir det Nidaros, og jeg tror det var det beste valget. Så må jeg bare komme med en liten kommentar – og jeg skjønner at det sies når en er engasjert – til Harberg om engasjement i Kirken: Jeg mener at det viktigste når det gjelder engasjement i Kirken, er ikke hvor mange møter du går på eller hvor mange gudstjenester du er på, men at du har valgt å døpe deg. Da er du like mye meningsberettiget uansett hvor aktiv du er. Det er dåpen som er inngangen, og heldigvis er det også mange som ønsker å døpe sine barn fortsatt.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-06-11:
Den 10. april 2008 la alle partier på Stortinget fram en felles avtale om forholdet mellom stat og kirke. Dette var en historisk begivenhet. Gjennom forliket tok Stortinget på alvor at Den norske kirke først og fremst er et trossamfunn. Daværende kirkeminister Trond Giske understreket i en pressemelding at avtalen handlet om religionsfrihet: «Dette dreier seg om våre tradisjoner og identitet samtidig som det handler om religionsfrihet, minoritetsrettigheter og likeverd.» Saken vi behandler i dag, berører et av de mest sentrale punktene i avtalen. Punkt 1 sier følgende: «Avtalepartene er enige om at det igangsettes en prosess hvor partenes felles mål er at utnevning av biskoper og proster overføres fra kirkelig statsråd til kirkelig organ som kirkemøte eller bispedømmeråd.» Likevel velger regjeringen å gå helt motsatt vei. I forliket skisseres det altså en prosess hvor trosfriheten tas på alvor, og Kirken får mer selvstyre. I proposisjonen vi behandler i dag, vil flertallet til slutt stemme for å innskrenke Kirkens selvstyre. Kirken fratas den ordningen den har hatt ved at den selv utnevner preses. Det er meget alvorlig. Jeg skjønner virkelig ikke hvorfor regjeringen i første sving så til de grader kan velge å gå på tvers av intensjonen ved dette forliket. Så kan man spørre: Har de lov til det? – Ja. Men er det klokt? – Langt, langt ifra. I den prosessen vi er inne i, hvor båndene skal løsnes mellom stat og kirke, er vi avhengig av at dette skjer i en god dialog med Kirken selv. Denne saken er ikke et godt bidrag til denne dialogen. Det er grunn til å spørre: Hvilket signal er det egentlig regjeringen ønsker å sende til Kirken med dette? De sender i hvert fall et kraftig signal hvor de sier: Ja da, vi setter pris på engasjementet, men det er vi som bestemmer. Det er staten som har makta, slik jeg synes representanten Marianne Aasen så klart ga uttrykk for i sitt innlegg.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-06-11:
Representanten Svein Gjelseth fra Arbeiderpartiet la vekt på at saken hadde vært grundig behandlet i Kirken. Men til tross for dette har altså Arbeiderpartiet overkjørt Kirken og foreslått en løsning Kirken ikke har bedt om. Gjelseth begrunner regjeringens og flertallets overkjøring av Kirken med at de rød-grønne ikke vil abdisere som politikere. La meg understreke: Mindretallet har ikke abdisert. Mindretallet opptrer konsistent og i tråd med kirkedemokratiets røst og i pakt med ånden i kirkeforliket. Derimot har regjeringen i denne saken suspendert normale demokratiske spilleregler og satt et tydelig kirkeflertall til side. Begrunnelsen for regjeringens beslutning bærer tydelig preg av at dette har blitt en lokaliseringssak, og ikke en sak der det er funksjonen preses og hvordan den best kan ivaretas, som er hovedsaken. Representanten Aksel Hagen fra SV ber om at temperaturen i debatten ikke må bli så høy. Men det er jo i sannhetens navn regjeringen selv som har drevet opp temperaturen gjennom sin ignorering av Kirkens standpunkt. I denne saken har SV dessuten markert et annet primærsyn på tvers av regjeringen, som kunne gitt et annet flertall når det skal voteres over denne saken i ettermiddag. Men SV er her, som i andre saker, effektivt drevet inn i folden og stemmer i dag mot sin egen overbevisning. Sett med Kirkens øyne er moralen i saken tvilsom. En bred prosess i Kirken og et seriøst arbeid med å styrke demokratiet har vist seg null verdt. Det er høyst forståelig at reaksjonene fra Kirken har vært sterke på at Kirken ikke blir hørt. Statsråden er opptatt av myndigheter i kirkesaker. Regjeringens og Stortingets myndighet er det neppe noen tvil om. Spørsmålet er likevel om denne myndigheten i denne saken er forvaltet i tråd med intensjonen i kirkeforliket. Det mener mindretallet at den ikke er. Det som kanskje overrasker aller mest i saken, er Arbeiderpartiets svært så trivielle tilnærming. For Kirken er dette en viktig sak – hvordan presesfunksjonen bedre skal kunne støtte det kirkelige arbeidet fram mot skillet kirke–stat. For regjeringen er dette blitt en lokaliseringssak der man først peker på Trondheim, og deretter bygger opp en argumentasjon basert på andre forutsetninger enn Kirkens. Det er det all grunn til å merke seg. For å trekke en parallell i disse eksamenstider er det slik at kandidater som ikke svarer på eksamensoppgaven, stryker. Regjeringen har ikke svart på oppgaven. Derfor må den også tåle at resultatet i vide kretser bedømmes til stryk. Til slutt: Det går faktisk an å mene at Trondheim bør være stedet, men samtidig akseptere at Kirken har et annet syn, og la hensynet til kirkedemokratiet gå foran og i pakt med det kirkeforliket som ble vedtatt for noen få år siden.