Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-02-10:
Jeg vil få berømme kommunalkomiteen for dens forslag om at vi trenger en egen hovedstadsmelding, og vil også vise til komiteens flertall, som peker på en videre behandling av hele hovedstadsregionens særskilte utfordringer og muligheter. Statsråden sa nå i replikkordvekslingen at det først og fremst var viktig å snakke med Oslo kommune, og det er vel og bra. Men som flere har understreket, må en hovedstadsmelding ha et noe større perspektiv og ikke kun holde seg innenfor snevre kommunegrenser, men se hele Stor-Oslo i en sammenheng. Når man leser merknadene i innstillingen, kan man få det inntrykk at enkelte partier mener at en positiv utvikling og vekst for storbyregionene generelt og Oslo-regionen spesielt er til skade for Distrikts-Norge. Dette er en stor og alvorlig misforståelse, en misforståelse som dessverre har kostet skattebetalerne milliarder av kroner gjennom mange år, og som dessverre ikke har vist seg å hindre verken fraflytting eller nedlegging av arbeidsplasser i utsatte distrikter. Hovedstadsregionen er en motor for den nasjonale utvikling på veldig mange måter, ikke bare et knutepunkt og en møteplass, men en særdeles viktig region for forskning og utvikling og innovativ næringsutvikling. Et raskt blikk på hvor skatteinntektene i Norge kommer fra, viser også helt klart at Oslo og Akershus er viktig – for ikke å si avgjørende – for gode velferdstjenester i hele Norge. Men for å være den nødvendige nasjonale motor og en attraktiv region for norske så vel som utenlandske bedrifter kreves det noe mer enn en tilbakelent stat uten vilje til å foreta nødvendige prioriteringer. Senterpartiet og SV peker i sine merknader på en uttalelse fra daglig leder i Oslo Teknopol, Knut Halvorsen, som viser til at infrastrukturutviklingen i Oslo-regionen ikke holder følge med veksten i regionen. Og her er vi ved noe av kjerneproblemet: Dagens politikk, i tillegg til den politikk som har vært ført gjennom mange år, bidrar dessverre til en langsom kvelning av Stor-Oslo. Det har i dette hus, med få unntak, ikke vært vilje til å sørge for at veikapasiteten i denne regionen kommer opp på et akseptabelt nivå. Manglende infrastrukturutvikling i Oslo-regionen er ikke et isolert problem for dem som bor her, men like mye et nasjonalt problem. Næringslivet i distriktene trenger et veisystem som gjør at man får varene frem til kundene, enten de er i Norge eller i utlandet. Derfor er sannheten at det som er godt for Oslo-regionen, er godt for Norge. Et annet eksempel der Oslo-regionen taper, er i kampen om offentlige såkornmidler. Det sentrale østlandsområdet får ikke ta del i de nye såkornfondene, og muligheten for vekst i nye innovative bedrifter, f.eks. i tilknytning til eksisterende forskningsmiljøer i Oslo og Akershus, er dermed betraktelig redusert. Her er vi vitne til en politikk som aktivt undergraver næringsetablering i Oslo og Akershus. Hovedstadsregionen – og en positiv utvikling av denne – må bli en nasjonalt prioritert oppgave. Som et land i utkanten av Europa geografisk er det viktig at man samler nødvendige ressurser for å skape regioner som også internasjonalt kan være tiltrekkende. Vi ser at så har skjedd i andre europeiske land, f. eks. i Irland. Regjeringspartiene er sterkt tilhengere av gode, generelle rammebetingelser, og det er vel og bra. Men hvis vi ikke er villige til å prioritere vår nasjonale motor særskilt, får vi heller ikke en Oslo-region som kan være den nødvendige vitamininnsprøyting for næringsutvikling i hele Norge. Enda mer galt blir det når man mener, som man fra Senterpartiets og til dels SVs side gjør, at distriktene kun kan styrkes ved å svekke storbyene og særlig Oslo, gjennom både å tvangsflytte arbeidsplasser og aktivt hindre videre vekst. De som tror at dette dreier seg om en fordeling av ressurser og arbeidsplasser mellom byer og distrikter i Norge, er på et sidespor i forhold til virkeligheten. Dagens næringspolitikk og regionalpolitikk må dreie seg om å skape vilkår for vekst i en internasjonalisert verden, hvor kampen ikke er mellom Ørsta og Oslo, men mellom Norge og London. Taper vi den kampen, vil vi på sikt også undergrave muligheten for velferd og gode levekår i hele landet.