trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Interpellasjonsdebatten i februar om tilbud til mennesker med autisme viste stor enighet i Stortinget om dagens situasjon og tiltak for å forbedre tjenesten. Noen kommuner og sykehus har et godt samarbeid og fornøyde brukere, mens andre brukere opplever en hverdag som er krevende, hvor de selv blir koordinator for tjenestetilbudet. Ikke minst gjelder det pårørende. Brukerne opplever for stor variasjon i kompetanse og tilgjengelighet. Autisme er en diagnose som krever livslang tilrettelegging og oppfølging, men hvor mange kan mestre hverdagen og ha høy livskvalitet hvis de får et kunnskapsbasert tilbud med trygghet og kontinuitet i tjenesteytingen. Andre brukergrupper med alvorlig medfødte eller ervervede funksjonsnedsettelser har også de samme behovene. Forbedringer må skje gjennom at tjenesteytere i stat og kommune samarbeider til beste for alle brukergrupper og gjennom endringer i reguleringen av tjenesteytingene. Personer med autisme skal motta et tjenestetilbud med utgangspunkt i deres behov. Jeg har forståelse for at en samlet komité ber regjeringen nedsette et utvalg som skal foreslå tiltak som styrker autismefeltet. Autisme er en alvorlig tilstand som trenger spesiell oppmerksomhet, og jeg er enig i at arbeidet også bør inkludere beslektede diagnoser. Jeg vil informere Stortinget om mandat for et slikt arbeid, og for hvordan arbeidet kan sikre at Stortingets vedtak blir ivaretatt. Regjeringen vil på lik linje også følge opp NOU-en og utarbeide en strategiplan for personer med funksjonsnedsettelse. Planen vil vise hvordan vi vil sikre samordning på tvers av sektorer og forvaltningsnivåer, og den vil også inneholde konkrete tiltak. Mange fagmiljøer og brukergrupper ønsker kvalitetsregister. Det er helseregionen som har ansvar for etablering, utvikling og drift av kvalitetsregistrene, og Nasjonal kompetanseenhet for autisme kan søke helseregionen om å etablere et slikt register. Stortinget vedtar i dag også at helseforetakene må prioritere tidlig diagnostisering, oppfølging og veiledning og stimulere til forpliktende samarbeid mellom helseforetak og kommunene. Jeg vil følge opp dette vedtaket og bruke data fra Norsk pasientregister for å få bedre oversikt over diagnostikk av autisme i tråd med mitt svar til komiteen og komiteens merknad. Det er også grunn til i dag å gratulere representanten Freddy de Ruiter med et viktig gjennomslag, som kommer til å bli fulgt opp, og som også har tverrpolitisk oppslutning, og som er et viktig arbeid som nå skal igangsettes for en gruppe som har behov for å få et bedre tilbud enn det de har i dag.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Til det første spørsmålet: Det er naturlig å følge opp Stortingets vedtak i dag i kommende oppdragsdokumenter til helseregionene. Om det skjer i løpet av høsten eller i oppdragsdokumentet for 2018, får jeg nesten komme tilbake til. Det er viktig at den typen oppdrag forberedes på en god måte. Når det gjelder den videre tidsplanen for NOU-en, er det for tidlig for meg å si noe om det i dag. Men det starter med et arbeid med et mandat og med en sammensetning. En vet at regjeringens arbeid i august er veldig konsentrert om budsjettarbeid, så framdriften for dette arbeidet må jeg nesten få lov til å komme tilbake til.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Ja, det kan jeg svare helt klart ja på. I det utvalget som vi har nedsatt, er det alltid god representasjon fra brukere og pårørende, og det vil det selvfølgelig også bli i dette arbeidet. Det er alltid et begrenset antall plasser til arbeidet med en NOU, så det betyr at ikke alle organisasjoner som har lyst til å være med, får være med. Men det er også veldig klart at i et NOU-arbeid er en ikke kun avhengig av kompetansen til dem som sitter i utvalget; en har også muligheten til å jobbe utadrettet, ha innspillsmøter og også dra inn organisasjoner og andre som en ikke har fått mulighet til å ha som medlem av utvalget. Og dette vil selvfølgelig også gjenspeile seg i et mandat, at en jobber med å få innspill fra brukere, det er en forutsetning for den typen arbeid.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Nei, det tør jeg ikke. Men jeg håper jo at utvalgsarbeidet kan bekrefte eller avkrefte den hypotesen, og eventuelt komme med nødvendige tiltak, for det er klart at tidlig og riktig diagnostisering er viktig for å kunne gi riktig hjelp.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Regjeringen er opptatt av å bedre forebygging og behandling av pasienter med kroniske sår og sikre et helhetlig og sammenhengende behandlingstilbud for denne pasientgruppen. Noen opplever at dekning av utgifter til materiell for sårbehandling kan virke tilfeldig og varierende. Det samme gjelder kompetanse og praksis både i kommunehelsetjenesten og i spesialisthelsetjenesten. Regjeringen arbeider for å unngå uønsket variasjon og øke kompetansen i tjenesten, men det er ikke grunnlag for å anta at sårbehandling i helsetjenesten generelt er uforsvarlig. Det foregår mye aktivitet for å øke kvaliteten på sårbehandling. Forebygging og behandling av diabetiske fotsår står sentralt i den reviderte diabetesretningslinjen. De nasjonale retningslinjene for antibiotikabruk i spesialist- og primærhelsetjenesten har egne underkapitler om behandling av postoperative sår, diabetiske fotsår og infisert, venøst leggsår. Det er obligatorisk for alle sykehus å delta i Norsk overvåkingssystem for antibiotikabruk og helsetjenesteassosierte infeksjoner. Folkehelseinstituttet undersøker forekomsten av slike infeksjoner og antibiotikabruk i norske sykehus. Forebygging av trykksår i sykehus og sykehjem er et innsatsområde i det nasjonale pasientsikkerhetsprogrammet. Det er utarbeidet en tiltakspakke for forebygging av trykksår i sykehus og sykehjem, og den har vært i bruk siden 2013. Det er opprettet egne sår- og diabetespoliklinikker i mange helseforetak og i enkelte kommuner, og det avholdes kontinuerlig kurs om sårbehandling. Som forslagsstillerne selv nevner, finnes det etterutdanningstilbud i sårbehandling i Norge. Innholdet i utdanningene skal svare på behovene i helsetjenesten. Finansiering og organisering i forbindelse med sårbehandling avhenger av hvor tjenesten ytes. Dette er en generell problemstilling for helse- og omsorgstjenesten og er ikke særegent for sårbehandling. Kommunen er ansvarlig for å yte nødvendige og forsvarlige tjenester, men står fritt til å organisere tjenestene sånn at de er tilpasset lokale behov. Gjennom oppfølging av primærhelsetjenestemeldingen blir det lagt til rette for økt kompetanse i de kommunale helse- og omsorgstjenestene, bedre ledelse og samarbeid innad og mellom nivåene i tjenesten. Det pågår flere tiltak for å bedre kvaliteten og kompetansen på sårbehandling, og regjeringen kan ikke se at det på nåværende tidspunkt er grunnlag for å endre finansieringen for medisinsk forbruksmateriell.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Jeg oppfatter at det er en generell problemstilling knyttet til refusjoner av ulike typer aktiviteter og materiell som ikke kan være styrende for tjenesten. Kommunene har et helhetlig ansvar for primærhelsetjenesten også på dette området. Vi ser mange gode eksempler på at kommuner har organisert dette arbeidet på en god måte, f.eks. ved etablering av egne sårpoliklinikker for mennesker som har spesielle behov, noe som gir gode resultater. Jeg er opptatt av at kommunene tar det ansvaret de har på dette området, og ser til andre som har funnet gode løsninger.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Jeg tror det vil være å trekke det for langt å si at denne endringen som ble gjort, for så vidt før jeg ble helseminister, er årsaken til det høye antallet amputasjoner. Det har vært et problem over lengre tid. Derfor er også forebygging og behandling av diabetiske fotsår nå blitt en veldig sentral del av den reviderte diabetesretningslinjen. De fire helseregionene er også så sent som 22. mai i år blitt enige om fire veldig klare prinsipper for å bedre ansvarsforholdene når det gjelder behandling av sår, noe fagdirektørene er blitt enige om, og som nå også blir fulgt opp i de ulike helseregionene.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Sårbehandling er en av basistjenestene i en primærhelsetjeneste. Jeg forventer at de aller fleste som jobber i primærhelsetjenesten, enten det er i hjemmesykepleien eller en er fastlege, kan håndtere sårbehandling. Jeg vil se med skepsis på å tenke at en skal etablere sårbehandling i primærhelsetjenesten som en særtjeneste finansiert ved siden av. Det tror jeg bare vil forsterke det som allerede er et problem i primærhelsetjenesten, nemlig siloorganisering. Da har jeg mye mer tro på å bygge opp rundt det som også Stortinget har sluttet seg til i primærhelsemeldingen, nemlig etablering av primærhelseteam og oppfølgingsteam i kommunene, noe som nettopp sikrer tverrfaglig oppfølging, ikke minst av kronikergruppen.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
I Norge brukes det mye ressurser på å sikre befolkningen gode helse- og omsorgstjenester. Det skal vi fortsette med. Utfordringsbildet for den kommunale helse- og omsorgstjenesten er utfyllende beskrevet i primærhelsetjenestemeldingen. Stortinget sluttet seg til både utfordringsbildet og regjeringens forslag til en nødvendig videreutvikling av tjenesten da meldingen ble behandlet. Flere av tiltakene er allerede gjennomført. Det er selvfølgelig kommunene som må sørge for tilstrekkelig legedekning for å oppfylle kravene som påligger kommunen. Dette er en av grunnene til at det brukes plass i meldingen til å beskrive viktigheten av ledelse og planleggingskompetanse i kommunen. Kommuner som leder og planlegger tjenestetilbudet godt, vil håndtere eventuelle utfordringer knyttet til rekruttering på en bedre måte. Norge har god fastlegedekning. Statistikken viser at vi har lyktes med å rekruttere flere fastleger enn det befolkningsveksten krever. Det er tegn som indikerer at rekrutteringen til fastlegeyrket er under press. Dette er noe som følges veldig nøye av Helsedirektoratet. Regjeringen har iverksatt flere tiltak som vil bidra til å sikre god rekruttering til primærhelsetjenesten. Jeg har besluttet å reetablere en tilskuddsordning for kommuner til rekruttering av fastleger og kompetansehevende tiltak i allmennlegetjenesten. Regjeringen gir støtte til to prosjekter for utdanningsstillinger til spesialitet i allmennmedisin, der målet er å bedre rekruttering og stabilitet. Etter det jeg har fått opplyst, er det stor interesse for å delta i dette prosjektet, som skal i gang til høsten. Prosjektet er vel også blitt styrket gjennom revidert nasjonalbudsjett og forhandlingene her i Stortinget. Behovet for leger må ses i sammenheng med annet personell som jobber i tjenesten. Flere oppgaver som utføres av fastleger, kan også sykepleiere utføre. Etter planen skal det i løpet av 2018 settes i gang en treårig pilot med primærhelseteam i utvalgte kommuner. Erfaringene derfra vil gi oss kunnskap som peker ut retningen for framtidig organisering og finansiering av primærhelsetjenesten. Det er viktig at utdanningen forbereder studentene på arbeidsoppgaver og arbeidsmetoder i dagens og framtidens helse- og omsorgstjeneste. Det gir bedre kvalitet, forutsigbarhet og stabilitet. Praksisdelen av utdanningen er en viktig læringsarena. Kunnskapsdepartementet har nylig avsluttet en høring av forslag til nytt styringssystem for helse- og sosialfaglige grunnutdanninger og forskrift om felles rammeplan for disse. Målet er å sikre at tjenestene får økt innflytelse over det faglige innholdet og å sikre praksisnære og forskningsbaserte grunnutdanninger av høy faglig kvalitet og relevans.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Dette arbeidet er veldig godt i gang. Det har også vært et godt forankringsarbeid i alle fagorganisasjoner. Legeforeningen, Sykepleierforbundet, fagorganisasjonen Delta og Helsedirektoratet har gjort et godt arbeid med å forberede piloten, og en har en plan om å igangsette piloten i 2018.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Det er for tidlig for meg nå å gå inn på innholdet i ulike piloter for helsevakt, men hensikten er selvfølgelig at det også skal være legetjeneste tilgjengelig for befolkningen. Det er helt åpenbart. Jeg er kanskje mer opptatt av handling enn av handlingsplaner på dette området, og jeg mener det er tatt viktige grep, f.eks. det at vi nå stiller krav om at skal en være fastlege, så skal en enten være under utdanning til spesialist eller være spesialist i allmennmedisin. Det tror jeg også vil være positivt for rekrutteringen, for en er avhengig av å sikre at de som tar medisinutdanning i Norge eller utlandet, og som ønsker å jobbe i Norge, ønsker å jobbe i denne viktige delen av helsetjenesten. Jeg synes debatten i dag har vist at det er sammensetningen av ulike grep som sannsynligvis er løsningen, og at det ikke bare handler om f.eks. antall fastleger.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Det er viktig å ta i bruk et bredt spekter av verktøy og metoder både i behandling og i terapeutisk arbeid overfor ulike pasientgrupper, som også komiteen er inne på. Jeg er enig med komiteens flertall i at pasienter som ønsker det, skal få mulighet til å velge medikamentfrie behandlingsalternativ. Musikkterapi er et av tiltakene som blir anbefalt i Nasjonal faglig retningslinje for utredning, behandling og oppfølging av personer med psykoselidelser fra Helsedirektoratet i 2013. Senere er musikkterapi anbefalt som behandlingsform i nasjonale faglige retningslinjer også innen rusbehandling og palliasjon, og det vurderes i retningslinjene om utredning av demenssykdom og oppfølging av personer med demens og deres pårørende. Nord universitet og Nasjonalt kompetansesenter for kultur, helse og omsorg er hovedsamarbeidspartnere i utvikling av opplæringsprogram for musikkbasert miljøbehandling for ansatte i helse- og omsorgstjenesten. Nå videreutvikles opplæringsprogram tilpasset demensomsorgen, og det utvikles videreutdanningsmoduler for mastergradsnivå. Dette er viktige bidrag for at musikkterapi kan bli utdanningsvei for flere enn i dag. Jeg legger til grunn at aktuell nasjonal faglig retningslinje er kjent i tjenesten. Videre vil jeg påpeke at ledere i helsetjenesten har ansvar for å tilrettelegge virksomheten slik at anbefalinger gitt i nasjonale faglige retningslinjer kan følges. Helsedirektoratets retningslinjer og innholdet i kunnskapsbaserte anbefalinger bør være sentrale i arbeidet med kvalitetsforbedring i helse- og omsorgstjenesten. Anbefalingene er ikke rettslig bindende, men ved å støtte seg til dem kan helsepersonell være trygge på at de oppfyller lovverkets krav til faglig forsvarlig helsehjelp. Det bør dokumenteres når helsepersonell velger løsninger som i vesentlig grad avviker fra anbefalingene i den nasjonale retningslinjen. Når Helsetilsynet vurderer om det er handlet i samsvar med god praksis, tar de utgangspunkt i anbefalingene som er utviklet systematisk og kunnskapsbasert. I innstillingen pekes det på flere eksempler på at musikkterapi benyttes i behandlingen av forskjellige grupper pasienter. Dette er etter min mening gode eksempler på at retningslinjene fungerer som de skal når helsepersonell tar dem i bruk. Jeg mener også det er eksempler på at det ligger til rette for at anbefalingene og retningslinjene kan følges. Min holdning er at politikere på nasjonalt nivå må se det som positivt at vi ikke må treffe detaljerte politiske beslutninger for at helsepersonell skal følge faglige anbefalinger.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Jeg vet veldig klart forskjellen på dette. Når jeg har hørt representanten synge – og det er veldig flott – oppfatter jeg derfor ikke det som musikkbasert miljøterapi. Det er kultur og underholdning. Derfor er heller ikke musikkbasert miljøterapi det samme som å synge for pasientene. Det er kunnskapsbasert og utføres av helsepersonell som har en utdanning. Det samme gjelder musikkterapi, som utføres av musikkterapeuter. Disse skillelinjene er helt klare. Jeg ser likevel at det å ha gode kulturelle innslag der musikk er til stede, er viktig, men jeg synes også at musikkbasert miljøterapi og musikkterapi er viktig i tjenesten. Det kommer også fram bl.a. i retningslinjene som jeg viste til i mitt innlegg.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Som representanten er inne på, er utdanningskapasitet ikke mitt ansvarsområde, men jeg har sammen med Kunnskapsdepartementet etablert en rekke ordninger og satt i gang mye arbeid nettopp for at det skal bli en tettere og bedre dialog mellom helsetjenesten og utdanningsinstitusjonene for å sikre at utdanningsinstitusjonenes utdanningskapasitet og utdanningens innhold bedre samsvarer med det som er tjenestens behov, og det er helt klart at tjenesten har behov for flere musikkterapeuter framover.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Jeg ser ikke på dette som en detalj, men jeg tror at hvis representanten tar en samtale om dette med sin kollega i utdanningskomiteen, vil hun fort oppdage at det er en annen måte å styre utdanningsinstitusjonene på i Norge enn slik vi styrer f.eks. spesialisthelsetjenesten. Utdanningsinstitusjonene har i Norge en betydelig selvstendig rolle, de definerer både omfang og innhold i ulike utdanninger. Det som jeg har vært opptatt av, er å få til et bedre samarbeid på alle nivå, òg med Kunnskapsdepartementet, men ikke minst mellom tjenesten og utdanningsinstitusjonene, for å sikre at det er bedre samsvar mellom kapasitet og innhold i utdanningene, slik at de stemmer bedre overens med tjenestenes behov, og det er et arbeid som er godt i gang.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Regjeringen har gjort en rekke vesentlige endringer i styringsmodellen for spesialisthelsetjenesten. For det første er Nasjonal helse- og sykehusplan etablert som et styringsverktøy. Den første nasjonale helse- og sykehusplanen er vedtatt i Stortinget og virker nå. Arbeidet med å utvikle grunnlaget for den andre nasjonale helse- og sykehusplanen er i gang, i tråd med de føringene som ble gitt av Stortinget, der utviklingsplanene lages etter samme mal i de fire regionene, og der også lokalmiljø, kommuner, involveres i arbeidet. Det vil etablere et godt grunnlag for å lage den neste nasjonale helse- og sykehusplanen. Styrene er gjort mer profesjonelle, og en har også redusert antallet styringskrav til helseregionene. Samtidig er det etablert flere nasjonale selskaper som sikrer sterkere nasjonal koordinering på viktige områder som innkjøp, IKT og bygg. Det er også slik at en større del av de politiske beslutningene er flyttet opp og tas som et politisk ansvar, f.eks. nedleggelser av sykehus og lokalisering av nye sykehus. Spørsmålet om alternativ organisering og nedlegging av de regionale helseforetakene er utredet i et bredt sammensatt utvalg, Kvinnsland-utvalget. Deres forslag har vært ute på høring, og flere modeller har vært utredet. Regjeringen har varslet at retningen for en videre oppfølging av Kvinnsland-utvalget vil bli gitt i statsbudsjettet til høsten, men en kan allerede nå konstatere at det i høringsrunden var svært liten støtte til Kvinnsland-utvalgets flertallsforslag. Jeg oppfatter heller ikke at noen partier har støttet det forslaget. Det er også veldig liten støtte til noen av de alternative forslagene som Kvinnsland-utvalget utredet. Jeg konstaterer også at i denne debatten – selv om mange partier fortsatt tar til orde for å legge ned helseregionene – opplever jeg at de ulike partiene har ganske ulike beskrivelser av alternativet. Senterpartiets forslag vil jeg advare meget sterkt mot, der en tenker seg at en helseminister skal sitte ansvarlig for sykehusene, og at en samtidig skal ha styrer sammensatt av politikere fra regionen og kun kunne velge regionale politikere til sammensatte styrer. Det vil være en modell som pulveriserer det politiske ansvaret, og som gjør denne styringsmodellen mindre demokratisk, ikke mer demokratisk. En risikerer at en til slutt går tom for styrerepresentanter å oppnevne hvis ikke styrene fører regjeringens politikk.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Jeg har ikke tenkt å begynne å skrive mine memoarer fra Stortingets talerstol, så det får jeg komme tilbake til. Men jeg vil si at når regjeringen valgte å nedsette Kvinnsland-utvalget, var det nettopp fordi alternative modeller ikke var utredet tilstrekkelig. Jeg sa allerede på det tidspunktet at jeg var veldig opptatt av at Kvinnsland-utvalgets arbeid skulle bli ferdig i desember 2016, sånn at det arbeidet – og høringen – også kunne skape et grunnlag for en god diskusjon i partiene knyttet til hvilke alternative modeller de ulike partiene da kunne gå inn for i sine valgprogrammer for neste stortingsperiode. Jeg tror at Kvinnsland-utvalgets arbeid og diskusjonen rundt det har vært avgjørende for det som Høyres landsmøte valgte å gjøre når det gjaldt programmet for neste periode.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Jeg opplever ikke at jeg har gitt noen spesielt kraftig karakteristikk av andre partiers program, men at jeg bare har vært veldig tydelig på at en modell der en setter begrensningen til styrerepresentasjon fra personer som er folkevalgte, og der de tydelig skal representere et annet folkevalgt nivå enn dem som faktisk har ansvaret for spesialisthelsetjenesten, nemlig storting og regjering, vil være en sammenblanding av roller som jeg mener er veldig krevende. Og jeg mener det er riktig å gi beskjed om at det er en modell som vi mener vil bidra til å pulverisere ansvar, og ikke tydeliggjøre politisk ansvar. For politisk ansvar er en vesentlig del av diskusjonen rundt styringsmodell.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Hvis representanten opplever replikkvekslingen mellom meg og representanten Micaelsen som kos, har hun en annen oppfatning av kos(munterhet i salen) enn det jeg har. (munterhet i salen) Kvinnsland-utvalget har utredet veldig mange forhold utover bare styringsmodellen. Som jeg sa i mitt innlegg: Regjeringen vil komme tilbake til oppfølging av Kvinnsland-utvalget i statsbudsjettet for 2018. Det foregår også et arbeid knyttet til å se på kostnad per pasient, som er en modell som allerede er iverksatt, og også med å se på andre modeller for å få bedre oversikt over kostnader knyttet til pasientbehandling og ikke minst pasientforløp. Så dette er et spørsmål som vi må komme tilbake til.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
I eierstyringen av sykehusene har jeg eksplisitt uttrykt at det skal legges vekt på åpenhet, kvalitet, trygghet og respekt i arbeidslivet og en god meldekultur som bidrar til utvikling og læring. Det er stilt krav i foretaksmøtet om at sykehusene skal videreføre arbeidet med å bedre pasientsikkerheten og se dette i sammenheng med helse-, miljø- og sikkerhetsarbeid. Det er også stilt krav om å øke andelen faste stillinger, utvikle en heltidskultur og redusere vikarbruken der det er mulig. Ledelsens ansvar er tydeligere i en egen forskrift om ledelse og kvalitetsforbedring i helse- og omsorgstjenesten som trådde i kraft 1. januar i år. Forskriften er tydelig på toppledelsens ansvar for at virksomheten planlegges, gjennomføres, evalueres og korrigeres. Helseforetaksmodellen er basert på at det skal være en klar rolle- og ansvarsfordeling for styringen av spesialisthelsetjenesten. Staten har det overordnede ansvaret og skal som eier av helseregionene sette disse i stand, oppfylle sine plikter og fastsette overordnede helsepolitiske mål. Stortinget har lagt de politiske rammene for utviklingen av spesialisthelsetjenesten ved behandlingen av Nasjonal helse- og sykehusplan. Representantene foreslår at regjeringen sikrer samarbeid og tillit mellom partene i sykehussektoren gjennom et trepartssamarbeid. Jeg mener dette er godt ivaretatt ved at både arbeidsgiverorganisasjonene, forbund og foreninger involveres på mange områder og på mange nivåer. Det er også naturlig at de involveres i forbindelse med det arbeidet som pågår for å sikre samarbeid, tillit, åpenhet og pasientsikkerhet i sykehusene. Når det gjelder forslaget om en sykehusmelding, minner jeg om at Stortinget har hatt og vil få mange anledninger til å gi overordnede politiske styringssignaler for utviklingen av spesialisthelsetjenesten, ikke minst gjennom behandlingen av Nasjonal helse- og sykehusplan og de årlige statsbudsjettene. Regjeringen vil gi retninger for oppfølgingen av Kvinnsland-utvalget i statsbudsjettet til høsten. Jeg tror alle er enige om at det er viktig å fortsette med å sikre gode arbeidsvilkår for de sykehusansatte. Det er viktig å balansere hensynet mellom tydelige forventninger, om verdier og styringsprinsipper. Samtidig må ledelsen i sykehusene og foretakene få handlingsrom og tillit til å være ansvarlig arbeidsgiver og utøve god ledelse. Arbeidsgiverrollen er lagt til sykehusene og helseregionene, og det er viktig at de også har muligheten til å utvikle den rollen. Jeg har satt i gang et betydelig arbeid på dette området i helseregionene, ikke minst knyttet til å se helse-, miljø og sikkerhet i sammenheng med pasientsikkerhetsarbeidet. Jeg har senest i dag hatt et oppfølgingsmøte om det med alle styrelederne og direktørene i helseregionene for å få på plass like undersøkelser om arbeidsmiljø og ledelse for å få bedre data i dette arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Jeg mener veldig klart at når en konflikt om tariffavtale må avgjøres av Rikslønnsnemnda, er det ikke en vinner eller taper, da er det bare tapere. Jeg ser at alle har tatt ansvar og samarbeider for å ivareta pasienten etter at streiken er avsluttet, og at alle er opptatt av det som er det beste for pasienten. Det er jeg glad og takknemlig for. Jeg håper også at partene kan møtes for å snakke om hvordan samarbeidet kan bygges opp igjen, og hvordan en får jobbet godt med arbeidsmiljøet ved sykehusene, slik at det kan ivaretas. Som jeg sa i mitt innlegg, er det også satt i gang et systematisk arbeid i helseregionen knyttet til å sikre et bedre samarbeid og inkludering av helse-, miljø- og sikkerhetsarbeidet og pasientsikkerhetsarbeidet, og til å sikre god åpenhet og ledelse.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Jeg tror representanten er kjent med at dette i utgangspunktet er partenes ansvar, og hvis jeg tar initiativ på det området, tror jeg ikke jeg skal greie ut om det i forkant fra Stortingets talerstol. Da tror jeg ikke hensikten med den typen initiativ vil virke.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Det er helt klart at ulike forhold og ulike eksempler trekkes fram i denne diskusjonen, og det er ingen grunn til å tvile på at noen av eksemplene er riktige. Men det å skape en felles forståelse av hva som er den faktiske situasjonen, er viktig. Derfor har jeg også, som jeg har vært inne på, gitt helseregionen et oppdrag om å gjennomføre samordnede undersøkelser av pasientsikkerhetskultur, arbeidsmiljø og HMS. Det arbeidet ble presentert for meg i dag, og er klart for å gjennomføres i 2018. Da vil vi få et bedre kunnskapsgrunnlag for å kunne se hva som er situasjonen, og få sammenlignbare undersøkelser mellom sykehusene. Bakgrunnen for det er at pasientsikkerhetsundersøkelsen viste at 44 pst. av sykehusavdelingene har en kultur som er en risiko for pasientsikkerheten. Det mener jeg er helt uakseptabelt for en virksomhet som driver med så mye som har så høy risiko, og som omfatter så mange mennesker som det sykehusene gjør.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Vi har en trygg fødselsomsorg i Norge. Barne- og mødredødeligheten er blant den laveste i verden. Nasjonale retningslinjer for barselomsorgen stiller tydelige krav til helseforetakene og kommunene og til samarbeidet mellom dem. Jeg forutsetter at både sykehusene og kommunene legger de faglige anbefalingene til grunn for utviklingen av barseltilbudet. Fra 1970- til 1990-tallet ble antall fødeinstitusjoner i Norge nærmest halvert. Fødslene ble flyttet fra fødestuer til sykehus, delvis på grunn av økende krav til medisinsk beredskap, men også fordi de fødende ønsket et bredere tilbud, f.eks. smertelindring. Noen steder blir antall fødeavdelinger redusert når sykehus blir slått sammen, slik som i Østfold. Det er ingen pågående sentralisering av fødetilbudet, men noen små fødestuer blir fortsatt nedlagt på grunn av synkende fødselstall. Heldigvis finnes det populære fødestuer i distriktene, som i Alta, på Finnsnes og på Tynset. I Odda, i Lærdal og i Nordfjord er det opprettet gode startenheter med jordmorberedskap og mulighet for å gjennomføre fødsler hvis det er risiko for at den fødende ikke rekker fram til fødeavdelingen i tide. Nasjonal helse- og sykehusplan slår fast at fordelingen av mindre fødeavdelinger og fødestuer må sikre nærhet til fødetilbud også utenom de store kvinneklinikkene. Det har vært hevdet at antall transportfødsler er stigende, men statistikken viser at antallet er halvert de siste 15 årene, mens uplanlagte fødsler utenfor sykehus har ligget stabilt på 0,6–0,7 pst. av alle fødsler. En betydelig andel av uplanlagte fødsler skjer i sentrale områder, så det må være andre årsaker enn avstand som har betydning. Det er helseforetakene som har ansvar for forsvarlig bemanning ved fødeinstitusjoner, og de må utvikle systemer for bemanningsplanlegging som gjør det mulig å håndtere store svingninger i aktivitet. Å ha jordmor til stede under fødselen gir større sannsynlighet for normal fødsel og mindre behov for smertelindring. I oppdragsdokumentet for 2017 ba jeg derfor helseforetakene dokumentere når anbefalinger ikke blir fulgt opp, og bruke resultatene til kvalitetsforbedring. Representantene har foreslått en gjennomgang av finansieringsordningene i primærhelsetjenesten. Flere av oppfølgingspunktene i primærhelsetjenesten innebærer at en ser nærmere på hvordan tjenestene finansieres, men vi har styrket helsestasjonene og skolehelsetjenesten i kommunene med over 1 mrd. kr i denne stortingsperioden for å gi barn, unge og familier bedre og mer tilgjengelige helsetilbud. Et av de konkrete resultatene som representanten Wilhelmsen Trøen var inne på, er at det siste året er årsverksutviklingen på 418 flere årsverk – 640 flere i løpet av denne perioden – og at siste år var det en økning i antall jordmorstillinger i kommunene på 12 pst.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Jeg har bedt helseforetakene dokumentere når anbefalinger knyttet til tilstedeværelse ved fødsel ikke blir fulgt opp – dette for å bruke resultatene til en kvalitetsforbedring. Men jeg vil advare mot å gjøre oppdragsdokumentene slik at vi ber om rapportering på alle kvalitetskrav til tjenesten, for det vil bli helt uoverkommelig. Det vil sannsynligvis heller ikke bedre situasjonen, for da blir alt like viktig, og en jobber ikke systematisk med det. Dette var et konkret krav som kom i 2017, fordi jeg mener som representanten at det er behov for mer oppmerksomhet rundt det, men jeg legger selvfølgelig til grunn at de kravene som stilles faglig til tjenestene, følges opp, men det betyr ikke at vi må ha et system der alt rapporteres.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Kommunene har fått flere penger til å ansette flere jordmødre. Det har også gitt en betydelig vekst, ikke minst med det denne regjeringen har fått til med en betydelig satsing i kommunene på dette området. Det er helt nødvendig, som representanten er inne på, for at kvinnene skal få bedre oppfølging i barseltiden og en bedre tjeneste. Jeg er glad for å se at den satsingen, som ikke minst våre samarbeidspartier Kristelig Folkeparti og Venstre også har vært opptatt av, nå gir veldig gode resultater i kommunene.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
For det første vil jeg si at jeg er veldig glad for at den siste helsedebatten i Stortinget denne sesjonen handler om folkehelse. Fysisk aktivitet er viktig for elevenes helse, trivsel og læring på skolen. Det er bred enighet om at vi må styrke arbeidet for å fremme befolkningens fysiske aktivitet. Jeg kan forsikre om at regjeringen er opptatt av det. Som komiteen er kjent med, pågår det mye godt arbeid i skolen med å legge til rette for daglig fysisk aktivitet. Både erfaring og forskning viser at skoler, særlig på barne- og mellomtrinnet, finner lokale tilpasninger og tilrettelegger for fysisk aktivitet utover obligatorisk tid. Utfordringen er ungdomstrinnet, etter regjeringens syn. Kun halvparten av 15-åringene følger anbefalingen om minst én time daglig fysisk aktivitet, så behovet for økt fysisk aktivitet er stort. Forsøket med utprøving og evaluering av ulike modeller med ekstra timer til fysisk aktivitet og kroppsøving per uke vil gi oss kunnskap om hvordan vi best mulig treffer nettopp denne elevgruppen. Som komiteen peker på, kreves det innsats fra flere samfunnssektorer for å lykkes med å øke den fysiske aktiviteten i befolkningen. Regjeringen vil gjøre det lettere å velge en aktiv livsstil, både i dagliglivet og i fritiden. Terskelen må gjøres lavere og overkommelig for flere. Det er et mål i folkehelsepolitikken å redusere utilstrekkelig fysisk aktivitet med 10 pst. innen 2025. Det er ambisiøst, men vi har lagt et grunnlag i politikk- og strategiutvikling som tar høyde for dette. Det er løsninger som innebærer både målrettet innsats for risikogrupper, som en del av helse- og omsorgstjenesten, og innsats som favner hele befolkningen gjennom de universelle og de samfunnsrettede tiltakene, bl.a. som en del av areal- og transportplanleggingen og samfunnsutviklingen for øvrig. Nasjonale forventninger til regional og kommunal planlegging legger føringer, og intensjonene bidrar til samordning av nasjonal politikk. Jeg mener det ville vært naturlig å vurdere behovet for en egen handlingsplan for fysisk aktivitet i den neste folkehelsemeldingen. Folkehelsemeldingen er et viktig dokument for å sikre nasjonal samordning for å fremme fysisk aktivitet i befolkningen, og den støtter kommunesektoren i denne sammenhengen. En stortingsmelding legger rammer for en helhetlig satsing på tvers av sektorer og vil samtidig være forpliktende overfor kommunesektoren og andre sektorer. Men jeg merker meg at en samlet komité ønsker en behandlingsplan for fysisk aktivitet, og det vil selvsagt bli fulgt opp.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Denne diskusjonen har gått over mange år, og ulike partier har vært med på ulike forslag som har hatt svært ulikt innhold. Jeg mener at det som er viktig, er å ta de riktige stegene i riktig rekkefølge. Det som er hovedutfordringen, som jeg også var inne på i mitt innlegg, er fysisk aktivitet på ungdomstrinnet. Det er samtidig med at ungdom begynner å bli mindre aktive i fritiden. Vi har behov for mer kunnskap om hvordan vi kan sikre at dette blir gjennomført på en slik måte at vi faktisk også når de som fra før av er minst fysisk aktive – nettopp i den aldersgruppen. Det er det regjeringen har prioritert penger til. Jeg er mer opptatt av hva vi faktisk får til, enn politiske målsettinger som ikke blir fulgt opp med tiltak.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Det er nettopp denne typen debatt som ikke har ført noe sted hen, og som jeg har følt har gått som pingpong-diskusjoner i Stortinget over mange år. Det bidrar verken til mer fysisk aktivitet eller respekt for politiske diskusjoner. Jeg er mer opptatt av å sette i gang de tiltakene som er riktige, for å bedre grunnlaget for å få mer fysisk aktivitet i skolen.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-19:
Denne saken handler om fysisk aktivitet. Jeg vil ta opp en helt annen aktivitet, nemlig aktiviteten i komiteen og vårt samarbeid i denne perioden, siden dette er siste debatt med helse- og omsorgskomiteen i denne stortingsperioden. Jeg vil takke for et veldig godt samarbeid og ikke minst takke de representantene som har sagt nei til gjenvalg. Mange har lagt ned mange års betydelig innsats for helse og for samfunnet. I denne stortingsperioden har komiteen behandlet åtte stortingsmeldinger. Dette er meldinger som dekker hele helseområdet, fra folkehelseområdet til sykehus og de høyt spesialiserte sykehusene. En har behandlet 64 proposisjoner, 88 representantforslag – ikke en uvesentlig del av dem her i kveld. Og komiteen har lurt på svært mye. Jeg skal ikke nevne enkeltrepresentanter – dere vet hvem dere er – men til nå er det altså stilt 1 017 skriftlige spørsmål, og dette tallet kommer til å bli høyere, for fristen går som kjent ut 1. juli, og jeg regner med at det kommer en rekke spørsmål den siste uken. Og det er stilt 201 spørretimespørsmål. Så dette er en komité som virkelig har jobbet, og som har fattet mange viktige beslutninger som kommer til å prege Helse-Norge i mange år framover. Tusen takk for samarbeidet!
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2017-06-19:
Representanten Morten Wold redegjorde i sitt innlegg godt for Høyre og Fremskrittspartiets felles standpunkt i denne saken. Jeg har også på vegne av oss lyst til å takke spesielt for det engasjementet som kollega Freddy de Ruiter har hatt i denne saken, og vi er veldig glad for at det er en enstemmig komité som både støtter en NOU og et mer forpliktende samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og kommunene. På mange måter viser denne saken Stortinget på sitt beste. Den viser også at engasjementet for å styrke og forbedre tilbudet til barn og unge og familiene som er berørt av autismespekterforstyrrelser eller Tourettes syndrom, er til stede hos oss alle i komiteen. Det er Stortinget på sitt beste.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2017-06-19:
Jeg skal ikke synge, det er for sent på dagen til det. Men «Bedre og bedre dag for dag» var sangen som møtte meg og kollega Bård Hoksrud da vi besøkte Lambertseter alders- og sykehjem for noen uker siden. Det er musikkterapeuter på sykehjemmet, som har beboerkor for demenspasienter og andre pasienter. Det er godt dokumentert at musikkterapi i demens- og eldreomsorgen fungerer svært godt, mot uro, mot depresjon og mot utagering. Det øker livskvaliteten for den enkelte, og det kan definitivt redusere bruk av beroligende medisiner. Som en del av Kompetanseløft 2020 ble det for 2017 bevilget 5 mill. kr for å videreutvikle og spre opplæringsprogrammer om bruk av musikk i omsorgstjenestene. Jeg hadde selv gleden av å være til stede da Nasjonalt kompetansesenter for kultur, helse og omsorg hadde ett av sine store opplæringsseminarer om dette på Gardermoen for noen uker siden. Dette nasjonale kompetansesenteret skal bidra til utvikling og spredning av miljøterapeutiske behandlingstiltak og ivareta samspillet mellom forskning, utdanning og praksis. Musikkterapi er også et viktig terapeutisk virkemiddel i behandlingen på andre helseområder, bl.a. innenfor rus og psykisk helse. I den nasjonale faglige retningslinjen for utredning, behandling og oppfølging av pasienter med psykoselidelser er musikkterapi en av mange anbefalte terapi- og behandlingsformer. Så er det slik at dersom en vil øke den årlige utdanningskapasiteten for musikkterapeuter, som er en del av forslaget som forslagsstillerne fremmer, er det først og fremst et anliggende for Kunnskapsdepartementet. I Høyre synes vi det er gledelig at det begynner å bli norsk, relevant forskning på bruk av musikkterapi. Vi ønsker slik forskning velkommen, og vi ønsker mer av det. Det er midler til slik forskning gjennom Forskningsrådet, og det fordrer selvfølgelig at norske forskere søker om disse midlene og når opp i konkurransen. Musikk brukt riktig kan være som medisin for mange pasienter. Når det brukes som en integrert del av helsehjelpen, kan vi oppleve å møte pasienten mer på hans eller hennes banehalvdel. Det krever kartlegging av musikkpreferanser og selvfølgelig riktig kompetanse hos det helsepersonellet som skal utøve den terapeutiske behandlingen. Høyre stemmer ikke for forslagene fra mindretallet i denne innstillingen. Det er begrunnet i at regjeringen fokuserer, og har fokusert, på dette, at forskningsinnsatsen er økende, og at det er et faglig lederansvar at musikkterapi og andre terapeutiske behandlingsmetoder tas i bruk, både i spesialisthelsetjenesten og – særlig – i kommunehelsetjenesten.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2017-06-19:
Komiteen har behandlet forslag fra SV om å sikre en trygg fødselsomsorg, et tema komiteen har vært opptatt av og diskutert jevnlig i denne stortingsperioden. Vi er tverrpolitisk enig om at vi har gode resultater i Norge på dette området. Så når SV fremmer forslag om strakstiltak for å sikre en god fødselsomsorg, er det viktig at vi ikke etterlater et inntrykk av at fødselsomsorgen i Norge er i krise. De viktigste politiske føringer for fødselsomsorgen ble lagt i St.meld. nr. 12 for 2008–2009, En gledelig begivenhet. Stortinget var den gang som nå opptatt av at fødetilbudet ved norske sykehus ikke skulle svekkes av økonomiske årsaker. I regjering har Høyre og Fremskrittspartiet aktivt arbeidet for en trygg fødselsomsorg, også en trygg svangerskaps- og barselomsorg. I budsjettene har vi sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre sørget for gode rammer når det gjelder både sykehusøkonomi og det som skjer ute i kommunene. Vi har lagt til rette for en høy vekst i pasientbehandlingen i sykehusene på våre fire år. Enkelte politiske debattanter har i media fremstilt budsjettforliket i fjor høst som et kutt i sykehusenes økonomi. Det er en feilaktig fremstilling. Gjennom budsjettet for 2017 legger regjeringen og samarbeidspartiene opp til aktivitetsvekst i sykehusene også i 2017. Gjennom media er vi kjent med at Akershus universitetssykehus stenger flere fødestuer. Som nevnt tidligere skal ikke økonomiske årsaker brukes som argument for å redusere fødetilbudet. I Høyre og Fremskrittspartiet forventer vi derfor at Akershus universitetssykehus gjør sine omorganiseringer uten at dette svekker tilbudet til de fødende eller gjør at de ansatte ikke kan møte de krav til kvalitet som er stilt i fødselsomsorgen. Jordmødrene er sentrale for en trygg barseltid etter fødsel. Hjemmebesøk skal fange opp utfordringer med amming og annet som opptar en nybakt familie. Regjeringen har økt bevilgningene til helsestasjons- og skolehelsetjenestene med nær 1 mrd. kr siden 2013. Nå ser vi resultater. Bare fra 2015 til 2016 viser KOSTRA-tallene en vekst på 12 pst. i antall jordmorårsverk i kommunene. På våre fire år har regjeringen virkelig levert resultater. De fire siste rød-grønne årene ble det kun ansatt 20 flere jordmorårsverk i kommunene. På våre fire år er tallet 83. Nå har vi også lovfestet jordmor som en pålagt helsepersonellgruppe i kommunene. Med kommunereformen, som sikrer sterke, stabile fagmiljøer, vil svangerskaps- og barseloppfølgingen få enda bedre vilkår i årene fremover. Dette er viktig i lys av forskning som viser at jordmorstyrt oppfølging av gravide gir svært gode og positive resultater.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Den norske helsetjenesten bygger på viktige prinsipper, bl.a. retten til likeverdige tilbud og at de sykeste skal prioriteres. Etter snart fire år i komiteen var Kjersti Toppe og jeg til stede på et oppsiktsvekkende seminar i desember der vi ble konfrontert med en gruppe – kroniske sårpasienter – som jeg i løpet av disse fire årene ikke hadde fått det innblikket i som jeg fikk i løpet av denne dagen. Det er helt riktig som saksordføreren sa, de utgjør 50 000. Det forventes en økning som følge av at vi blir flere eldre, vektøkning i befolkningen og flere med diabetes. Kroniske sårpasienter har lav status i helsevesenet. De lever ofte med konstante smerter uten mulighet for lindring, med lite søvn, mye skyldfølelse og i en tilstand mellom fortvilelse og håp, med redsel for amputasjon. Sårene lukter, ser ille ut og kan være vanskelig å behandle. Det kan føre til sosial isolasjon, og pasientene opplever at mye av det aktive livet stopper opp. Kroniske sårpasienter er en sterkt lidende pasientgruppe, men har god prognose med rett behandling. Behandling av kroniske sår er svært kostbart, men samfunnsøkonomisk er det åpenbart gunstig å gi sårpasienter et godt tilbud. Dagens tilbud er fragmentert. Bare på Haukeland universitetssykehus blir pasientene behandlet på 20 ulike klinikker, og kommunene har svært ulik kompetanse. Diabetesforbundet viser til at fotsår er blant de mest utbredte komplikasjoner som følge av diabetes, og altfor mange må amputere. I 2014 ble det i Norge gjort 413 amputasjoner hos personer med diabetes. Nye studier viser at med rett behandling kan antallet amputasjoner reduseres med hele 80 pst. Arbeiderpartiet mener det bør etableres regionale sårpoliklinikker, og at vi bør lære av Danmark, som bruker telemedisin for å nå sårpasienter via hjemmesykepleien og fastlegen. Sårbehandling bør også bli en del av pensum i helseutdanningene. Kroniske sårpasienter opplever å være kasteballer i systemet. Dagens finansiering av sårbehandlingsutstyr medfører at mange pasienter opplever å være en del av et svarteper-spill mellom hjemmesykepleien, fastlege og poliklinikker. Arbeiderpartiet mener det er behov for å ta et nasjonalt ansvar for å utvikle et helhetlig pasienttilbud for kroniske sårpasienter og redusere antallet amputasjoner. Vi registrerer at det i merknadsform er flertall for det, men i denne saken, som i de fleste i løpet av denne fireårsperioden, blir ett av støttepartiene stående utenfor slik at forslaget ikke får flertall i mer enn merknads form. Det beklager vi. Kroniske sårpasienter hadde fortjent det. Herved fremmer jeg fellesforslaget fra Senterpartiet og Arbeiderpartiet.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Som jeg nevnte i innlegget mitt, viser i hvert fall Diabetesforbundet til at det er gjennomført 413 amputasjoner i 2014. Det er et betydelig antall, og det viser seg også i forsøk i både Norge og andre land at hvis man har et godt forebyggende arbeid, klarer man både å unngå sår og redusere antall alvorlige utfall som amputasjoner. Norsk interessefaggruppe for sårheling viser til at da HELFO endret refusjonssystemet i 2012, opplevde flere av disse pasientene at de ble en kasteball. Kommunen avviste å behandle dem i hjemmesykepleien og overførte dem til fastlegen, sånn at de selv måtte betale for bandasjene. Er det ikke da åpenbart at vi bør ta en gjennomgang av finansieringssystemet, sånn at det støtter opp under det gode og helhetlige behandlingstilbudet rettet mot både forebygging og dem som er utsatt for sår?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Det er helt riktig at enkelte kommuner, kanskje en håndfull av det vi har fått innspill på – Haugesund er en av dem, Austrheim er en annen – har klart å tilrettelegge gode tilbud for denne gruppen. Som vi var inne på i diverse innlegg, er det en veldig sårbar gruppe. Det er ikke en gruppe som veldig mange står opp for. Når de så tydelig sier at det er en sammenheng mellom finansieringssystemet og behandlingstilbudet, og at det er blitt forverret etter 2012, bør man ikke da gå inn og prøve å se om det er en sammenheng, om det går an å rette opp noe, i stedet for bare å holde fast på en endring? Det er tross alt en del år siden, og antall amputasjoner er fortsatt særdeles høyt.