Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-07:
Den 24. oktober 1946 ble barnetrygden vedtatt av et enstemmig storting etter en lang og til dels opprivende debatt som hadde pågått i nærmere 30 år. Barnetrygden blir gjerne karakterisert som vår første universelle trygdeordning, med samme ytelse til alle uansett inntekt. I årene som har gått, har barnetrygden vært den viktigste og største overføringsordningen til barnefamiliene og et sentralt virkemiddel for å kompensere for merutgifter knyttet til forsørgeransvar for barn. Som en tilpasning til det faktum at de aller fleste i våre dager tar utdanning utover grunnskolen, ble barnetrygden utvidet til 18 år fra 1. mai 2000. I 1998 innførte vi en ordning med automatisk tilståelse av barnetrygd til nyfødte, noe som har bidratt til en mer brukervennlig barnetrygdordning. Innlemming av forsørgerfradraget i barnetrygden fra og med 2001 har bidratt til en forenkling av overføringsordningene. Det forslaget til ny barnetrygdlov som Odelstinget har til behandling i dag, vil bidra til ytterligere forenkling. Regjeringen ønsker å videreføre barnetrygden som en generell, ikke behovsprøvd stønadsordning som skal omfatte alle barn og komme alle barnefamilier til gode. Gjeldende barnetrygdlov har aldri tidligere vært gjenstand for noen total gjennomgang. I de 56 årene loven har eksistert, har den en rekke ganger vært flikket på ved at nye bestemmelser er tatt inn. Dette har ført til at loven og forskriftene er unødvendig omfangsrike og at regelverket har dårlig struktur. Som følge av dette startet departementet i 1998 opp arbeidet med en totalrevidering av regelverket med sikte på en mer tidsmessig barnetrygdlovgivning. Ved revideringen av barnetrygdloven er det lagt til grunn de samme prinsipper og mål som i arbeidet med ny folketrygdlov. Hovedmålet har vært å utforme regelverket slik at det blir mest mulig tilgjengelig for brukerne og lettest mulig å praktisere for trygdeetaten. Et enkelt og klart språk og inkorporering av forskriftene i loven har vært de viktigste virkemidlene. Lovforslaget har vært på offentlig høring og har gjennomgående fått bred støtte i høringsrunden. Jeg er glad for at også komiteen slutter seg til forslaget, selv om det er noe uenighet om enkelte punkter. Jeg er svært fornøyd med at vi nå får en barnetrygdlov som er mer kjønnsnøytral i sin utforming enn nåværende lov. Etter dagens regelverk er barnetrygden en morsordning, og den nye loven innebærer en modernisering på dette punktet. Når barnet bor sammen med begge foreldrene, skal foreldrene selv kunne bestemme hvem av dem som skal være mottaker av barnetrygden. En annen viktig nyvinning er at retten til barnetrygd ved utenlandsopphold skal knyttes opp til hvorvidt barnets foreldre er trygdet i Norge etter reglene i folketrygdloven. Alle familier med nær tilknytning til Norge i form av trygdetilknytning vil få rett til barnetrygd under utenlandsopphold. Dagens regelverk gir slike rettigheter bare til utvalgte grupper, og det har ikke vært rettferdig. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet ønsker å begrense muligheten til å motta barnetrygd ved utenlandsopphold ved å oppstille vilkår om norsk statsborgerskap eller EØS-statsborgerskap. Statsborgerskap er etter min mening ikke det beste kriterium på hvorvidt barnet har tilknytning til Norge. De som er medlem i folketrygden, bidrar til trygdens finansiering, og vilkåret om medlemskap i folketrygden sikrer på en bedre måte enn statsborgerskap at alle med nær tilknytning til Norge får rett til barnetrygd. Dagens særregler for utbetaling og disponering av barnetrygd for barn i fosterhjem og institusjon foreslås opphevet. Barnetrygden vil da også for disse barna bli et tilskudd til løpende forsørgelse. Et mindretall i komiteen foreslår at det ikke skal utbetales barnetrygd for barn som det offentlige har ansvaret for. Et slikt forslag bryter med prinsippet om at barnetrygden skal være en generell stønadsordning som omfatter alle barn. Det foreslås at retten til å dele barnetrygden når barnet har delt bosted, skal lovfestes. For å få en mest mulig enkel og håndterbar regel legges det opp til at det skal foretas en deling av barnetrygden med en halvpart til hver av foreldrene hvis det foreligger avtale om delt bosted etter barnelovens regler. Fremskrittspartiet tar til orde for at barnetrygden skal følge prosentandelen ved samvær. En slik regel ville for det første være svært tung å administrere. Dessuten sier ikke samvær med barn nødvendigvis noe om hvordan utgiftene til barnets underhold fordeles mellom foreldrene. En avtale om delt bosted etter barnelovens regler forutsetter derimot en deling av underholdsutgiftene, og deling av barnetrygden med en halvpart på hver harmonerer godt med dette. Alt i alt tror jeg at den nye barnetrygdloven vil bli et hensiktsmessig verktøy som kan bidra til at barnetrygden også i fremtiden kan forsvare sin posisjon som selve grunnpilaren i overføringsordningene til barnefamiliene.