trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-02-11:
Det er med respekt å melde en grovt misvisende framstilling av min redegjørelse når man påstår at jeg vier barn og unge bare et vel hundre år gammelt sitat. Det er rett og slett ikke riktig! Jeg var inne på barn og unge i flere sammenhenger – i forbindelse med familiens betydning, i forbindelse med frivillige organisasjoner og det sivile samfunn. Vi kan jo ikke isolere barn og unge bare til det som skjer i skolen. Jeg er for øvrig glad for at det ikke bare er Kristin Halvorsen som skal skrive historien om regjeringen Bondevik. Jeg tror den på dette området vil bli noe mer objektiv enn det den ærede representant har gitt uttrykk for både i dag og ellers. Jeg er sterkt opptatt av barn og unge. Jeg er opptatt av at de skal få skikkelige oppvekstvilkår. Jeg er opptatt av at vi skal klare å formidle ikke bare kunnskap, men også verdier som gjør at de vil klare seg i et stadig tøffere samfunn. Jeg er opptatt av at vi også må sette noen krav til barn og unge. Og jeg har selv gått inn i en aktiv dialog også med innvandrerungdom her i Oslo. Jeg refererte faktisk også til det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-02-11:
Det er klart at tiltak for barn og unge har med penger å gjøre, men det har ikke bare med penger å gjøre. Der er jeg redd SVs politikk, for den ender ofte opp i en pengekarusell, og politikken overfor ulike grupper – som i dette tilfellet barn og unge – måles ensidig i retning av det. Bildet er ikke så helsvart som Kristin Halvorsen gir inntrykk av. Hun er ikke den eneste som reiser rundt i Kommune-Norge, selv om det av og til høres slik ut. Bildet er ganske nyansert. Noen kommuner sliter og har det vanskelig. Det er vi fullstendig klar over. Andre kommuner har det bedre. Noe av problemet med de systemene vi har når det gjelder kommuneøkonomien, er at vi ennå ikke har greid å treffe på en slik måte at det blir mer jevne vilkår. Det jobber vi med, og det skal vi komme tilbake til. Jeg tror heller ikke en skal måle vår opptatthet av barn og unges situasjon i hvor mange linjer vi brukte på det spørsmålet i en redegjørelse. Jeg kan forsikre at dette er en sentral sak for denne regjeringen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Jeg er uten videre enig i at ordene «nyskapende», «tryggere» og «solidarisk» må være målene for samfunnsutviklingen. Men statsministeren redegjorde ikke for at den koalisjonen Regjeringen har inngått med Høyre og Fremskrittspartiet, driver samfunnsutviklingen i stikk motsatt retning. Barnehageutbyggingen har stoppet opp. Mange barn tas ut av skolefritidsordningen fordi egenbetalingene øker. Den offentlige skolen får mindre penger, mens de private skolene får mer. Eldreomsorgen ble rett og slett ofret ved at man skjøv på den planen vi var enige om, med to år. Og deltidsarbeidende, lavtlønte kvinner får rett og slett ikke lenger sykelønn. Dette er ikke solidarisk, ikke trygt, og det er vel heller ikke særlig nyskapende. Jeg vil be statsministeren om å kommentere det faktum at han ikke berørte denne utviklingen, som mange nå føler ute i landet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Når det gjelder barnehagene, er det et faktum at 20 pst. av kommunene nå vil få færre barnehageplasser, og i resten av kommunene stopper utbyggingen praktisk talt opp. Det er historisk nytt. 1 200 barn er blitt tatt ut av skolefritidsordningen i Oslo. Dette dreier seg om de fellesskapsordningene som skaper oppdragelse, som setter grenser, og som også er formende for barn og ungdom og tryggheten i vårt samfunn. Odd Roger Enoksen, den ventede nye leder i Senterpartiet, tok i går til orde for at Regjeringen bør legge politikken sin over i Arbeiderpartiets retning. Det må tyde på at man ikke er helt fornøyd med den utviklingen man har hatt i det flertall som Regjeringen til nå har støttet seg på med Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg vil spørre om ikke statsministeren også har kommet på den tanken.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Det var jo denne ene reformen som førte til at man nettopp måtte skjære ned på de fellesskapsordningene som vi så sårt trenger, særlig for barn og ungdom. Jeg har også lyst til å ta opp arbeidsledigheten, for jeg er redd for at Regjeringen gjør den samme feilen i år som man gjorde med renten i fjor: sitter og venter og ser. Man grep ikke inn tidsnok, dermed fikk vi en unødvendig renteøkning. Nå sitter Regjeringen og venter og ser hva som vil skje med arbeidsledigheten. Tre uavhengige institusjoner sier at den vil øke, Regjeringen sa i sitt statsbudsjett at den ville gå ned. Regjeringen foretar seg ikke noe. Jeg må spørre om dette er ansvarlig politikk.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Jeg synes det er bemerkelsesverdig at statsministeren nå framhever januar og februar. Det er ingen som har sagt at ledigheten vil øke nå, men derimot har tre uavhengige institusjoner – Norges Bank, Statistisk sentralbyrå og Arbeidsdirektoratet – kommet til den samme konklusjon, at ledigheten vil øke utover året. Så trøster statsministeren seg med noen uketall nå. Men man er for sent ute allerede. For ett år siden tok jeg opp spørsmålet om man ikke burde øke verftsstøtten. Da burde man ha gjort det, da kunne mange verft ha sikret seg kontrakter. Nå kan det være for sent. Jeg er redd for at historien gjentar seg, at Regjeringen planlegger for det beste og får det verste ut av det. Det skjedde i fjor, man fikk hele renteraset over seg. Nå sitter man og venter til arbeidsledigheten øker – vi får håpe at den ikke gjør det – men det er en sjanse å ta å planlegge for det beste også dette året.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
For et år siden advarte jeg mot at renten kunne øke. Da sa Carl I. Hagen her i stortingssalen at man ikke skal bekymre seg for noe som kan skje om 15 år – det gikk altså fem måneder før det skjedde. Jeg svartmaler ikke, men jeg peker på utfordringer og hva vi bør gjøre bl.a. når det gjelder skolen. Det er problemer med inneklima, for få datamaskiner og lærere som trenger videreutdanning. Hele kvaliteten i skolen bør økes. Men vi har bygd ut plassene over en tiårsperiode – skolestart for 6-åringer, ti års løp, tre års videregående løp etter det og nesten 60 000 flere studieplasser på universiteter og høyskoler. Denne formidable satsingen må nå følges opp med en kvalitetsheving i hele skoleverket. Vi har ikke kunnet klare å gjøre begge deler samtidig, bl.a. fordi vi brukte skolen til å bekjempe arbeidsledigheten ved å få flere plasser. Så nå må vi ta nye skritt med nye ti år for satsing i skolen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Jeg er klar over at Carl I. Hagen våren 1997 og i valgkampen opererte med «uventede ekstramidler» som følge av at oljeprisene var høye. Men det var det man ikke skulle ha gjort. Man skulle ikke ha basert seg på så høye oljepriser – for faktisk fulgte stortingsflertallet i stor grad opp Carl I. Hagens filosofi. Når det gjelder kontantstøtten, konstaterer jeg at den skal såkalt evalueres. Det har regjeringspartiene blitt enige om. Så får vi se hva det fører til, både med hensyn til hvilken virkning denne kontantstøtten har hatt på familiepolitikken, og hvilken virkning den har hatt på barnehager, skolefritidsordninger osv. Så får vi se hva vi gjør videre.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Nå har det blitt lagt fram en bred utredning om dette fra Moland-utvalget, og da får vi alle mulighet til å ta stilling til det. Men jeg vil si at den tanken ikke uten videre kan avvises, spesielt med tanke på at da får i hvert fall ikke Carl I. Hagen mulighet til å ta av oljefondet til alle mulige andre ting hele tiden, slik som han har gjort i mange år nå.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Når det gjelder statsbudsjettet for 1997, hadde Arbeiderpartiet sin store hyre med å holde igjen i forhold til stortingsflertallet. Steensnæs kjenner godt til hvilke krav Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og andre stilte med hensyn til utgiftsøkning. Vi ble ledd av da vi sa at varsellampene lyste. Jeg har en hel bunke her med sitater fra mange som sa at de ikke trodde på oss. Man burde ha trodd på oss. Når det gjelder Det internasjonale pengefondets rapport, sier den helt klart at det var ikke oljeprisene alene som førte til renteøkningen. Innstramningene i statens økonomi bidro jo til at man fikk større stabilitet – slik at det som vi krevde, nemlig en innstramning i økonomien, det kom, men det kom altfor sent. Regjeringen burde ikke ha lagt opp statsbudsjettet for 1998 slik den gjorde, ved å la det sprekke med 5 milliarder kr. Og når man så at det var galt, burde man reagert tidligere. Det er det som står i Det internasjonale pengefondets rapport.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Akkurat i den situasjonen var det faktisk slik at man ikke kunne få noe flertall for noe som helst, slik Regjeringen hadde stilt seg. Da måtte noen forsøke å danne et flertall. Det var vi rede til. Vi har jo hele tiden håpet på at Regjeringen ville legge sin kurs over mot Arbeiderpartiet. Og det er jo det Odd Roger Enoksen sier i Dagsavisen: «Tolk gjerne dette som en utstrakt hånd til Arbeiderpartiet.» Han snakker om å legge om politikken over mot Arbeiderpartiet, mens Regjeringen til nå har trodd at Arbeiderpartiet skulle støtte den politikken vi hele tiden gikk imot. Hvis man kan få en endring på det, vil det være svært positivt for det politiske landskapet, og også for Norge, for da får man vridd det i motsatt retning av det som nå er tilfellet, særlig innenfor velferdspolitikken.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Jeg tror regjeringspartiene gjør klokt i å se på at det er det som kontantstøtten fortrenger, som er problemet. Problemet er at barnehageutbyggingen stopper opp, det er at barn må tas ut av skolefritidsordningen fordi man må skjære ned for å få plass til denne kontantstøtten, det er at skolen svekkes, det er at fellesskapsordningene våre svekkes. Hvis man kunne ha gjort begge deler, hadde nok situasjonen vært noe annerledes. Det var jo det behandlingen av årets statsbudsjett viste at man ikke kunne gjøre! Jeg tror vi raskt kommer opp i de samme prioriteringsproblemene. Men nå får vi se på den evalueringen som regjeringspartiene har sagt skal komme. Så får vi se på virkningene av kontantstøtten, også de økonomiske sidene av den.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
De lange linjer formes jo gjerne gjennom de konkrete vedtakene også – man kan ikke ha en lang linje og så gjøre det stikk motsatte i de konkrete vedtakene. Det er det jeg synes Regjeringen nå gjør. Det henger ikke på greip, for å bruke et ord som Jakobsen burde kjenne til. Når det gjelder skolen, er det riktig at vi vil ha ti år med ny satsing i skoleverket. Det kan vi gjøre på den samme måten som vi fikk til etter Sysselsettingsutvalgets innstilling i 1992. Da var vi enige om å få ned overføringene med 5 milliarder kr og plassere det over i tjenester og utdanning i den offentlige sektor. Det fikk vi til. Derfor fikk vi den formidable økningen av utdanningstilbudene og av tjenestetilbudene ute i kommunene. Jeg synes vi bør ha som et felles mål å prøve det én gang til, og det tror jeg også skal være mulig.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Jeg er iallfall fornøyd med at Regjeringen nå ser ut til å tale med Arbeiderpartiets stemme i Europa-politikken, det kom jo fram av utenriksministerens redegjørelse. Vi er fornøyd med at man har satt i gang en dialog når det gjelder pengepolitikken. Så får vi se hva den kan føre til. Vi ønsker ikke å lage unødvendige konflikter rundt dette på det nåværende tidspunkt. Det beste ville være om vi kunne drive denne saken slik at flest mulig partier i denne salen er enige om den, at vi også kunne få med oss Senterpartiet. Det ville være veldig hyggelig.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Har jeg hørt riktig? Kontantstøtten skal jo evalueres. Jeg går ut fra at det starter man med med en gang, og at vi kan få se noen resultater av det allerede dette året. Det vil sikkert komme diverse forskningsrapporter og undersøkelser om den, det vil komme rapporter fra kommunene, og så får vi se hva det fører til. Jeg tror det er litt viktig nå å prøve å ha en politisk debatt som ikke bare dreier seg om kontantstøtten, men å gjøre som Kristin Halvorsen gjorde, å peke på at den har fortrengt veldig mye viktig for barn og ungdom. Så får vi se hva som blir resultatet når vi får evalueringen på bordet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Jeg tror vel at opinionen er enig med oss allerede i at denne pengebruken har vært feil, det viser jo mange undersøkelser. Jeg tror det er mulig å få fram evalueringsresultatet ganske fort, og jeg tror ikke det er riktig i denne debatten å forespeile noe resultat av verken det ene eller det andre. Det beste ville være om man kunne få til resultater, og at Regjeringen gjør det Odd Roger Enoksen signaliserte: beveger politikken over mot Arbeiderpartiet og SV. Og jeg forstår det slik at vi har mye av de samme prioriteringene, slik at den siden er iallfall ganske klar, hva som trengs i det norske samfunn nå.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Jeg er litt overrasket over at Venstres parlamentariske leder nå tar lett på at folk har skyhøye renter. Det er faktisk mange mennesker i vårt land som har problemer. Det er faktisk mange som frykter at jobben kan bli truet, og mange føler at den allerede er truet. Jeg er litt overrasket over at Kvassheim sier dette, han som kommer fra det distriktet han gjør. Det må være lov å peke på de farene vi også ser når det gjelder trygghet for arbeidsplassene. Folks hus og hjem er tross alt det viktigste i et samfunn. Jeg vil bare ikke at Regjeringen skal gjøre den samme bommerten om igjen som den gjorde i fjor. Jeg tør spørre, når man harselerer slik: Hvorfor fant Regjeringen det plutselig nødvendig å stramme inn med 9 milliarder kr, som den benektet at man burde gjøre før renteraset var over oss?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Jeg synes Kvassheim har en form som jeg ikke vet om jeg skal følge opp. Jeg tror ikke det har noen hensikt. Jeg synes det er relativt useriøst. Faktum er at Regjeringen tok feil i den økonomiske politikken på en grundig og uansvarlig måte. Arbeiderpartiet måtte slå i bordet, det ble endringer etter hvert, men de kom for sent. Vi har en rente nå som ligger 4,5 pst. over den europeiske. Vi får håpe den går ned. Jeg tror den gjør det, bl.a. som en følge av at vi fikk et annet statsbudsjett enn det man så ut til å legge opp til. Så jeg tror ikke det er grunnlag for å stå her og harselere slik som Kvassheim gjør – jeg må si det, president.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Jeg konstaterer at når vi på venstresiden snakker om at det er for dårlig barnehagetilbud, at det skjæres ned på skolefritidsordningen, og at skolene svekkes, er det pessimisme og svartmaling. Når Fremskrittspartiet snakker om altfor høye skatter, altfor mange reguleringer, er det optimistiske toner og ikke svartmaling. Her går for så vidt mange av skillelinjene i norsk politikk. Jeg konstaterer nå at Hagen snakker som en mann med makt. Han har jo også fått det av den sittende regjering. Men hva har han brukt denne makten til? Jo, til å ofre eldreomsorgen, som han ville ha mer penger til, men det første han gjør når han får makt, er å skyve på eldreinvesteringene, å være med på store økninger i egenbetalingene når det gjelder sykehustjenester, og å ta vekk sykelønnsordningen for de aller dårligst betalte deltidsarbeidende og lavtlønte. Jeg må spørre Carl I. Hagen om hvorfor han har brukt denne nye makt som han har fått, til nettopp å gjøre disse tingene og ikke til å snakke for de svakeste.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Det siste burde ikke Fremskrittspartiet bruke sin makt til, for det hadde de flertall for sammen med Arbeiderpartiet. Men man brukte sin forhandlingsposisjon til nettopp å forhandle bort det som Fremskrittspartiet har snakket om i år etter år, nemlig investeringer i eldreomsorgen, som jo Alvheim har karakterisert som helt umoralsk. Man tok vekk sykelønnsordningen for de dårligst betalte og deltidsarbeidende kvinner, som ofte jobber i sykehjemmene og i sykehusene, som også John Alvheim har karakterisert som usosialt og umoralsk. Jeg er klar over at man drev og forhandlet, men man forhandlet jo om de gale tingene ut fra hva Fremskrittspartiet har snakket om i svært mange år. Skolefritidsordningen har jo kommet fordi vi har et helt annet familiemønster enn før, der mor og far arbeider ute, og vi har fått skolestart for seksåringer. Det er nødvendig at barna har trygge rammer for sin hverdag. Jeg er klar over at her er Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet uenig, men det er det som er vår begrunnelse.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Når Carl I. Hagen skal forklare dette om eldreomsorgen, virker han plutselig som en byråkrat, da er det så mange bortforklaringer og diffuse framstillinger. Fremskrittspartiets sosiale samvittighet har John Alvheim forklart på en helt annen måte, og han har sagt det er umoralsk. Og det er det, fordi Fremskrittspartiet ville ha mer inn i eldrereformen enn det som faktisk ble vedtatt, men det første man gjør når man får en maktposisjon, er å forhandle vekk mye av det og svekke hele reformen. Om skolefritidsordningen, skolene og barnehagene vil jeg si: En svensk forsker har sagt at 70 pst. av ungdom som begår voldshandlinger, kan plukkes ut allerede i tolvårsalderen. Det er jo oppveksten som er det viktige, og man kan faktisk plukke dem ut hvis man har et offentlig apparat til å gjøre det, og man kan gjøre noe med det, slik at de ikke begår voldelige handlinger. Det er alle disse tingene Fremskrittspartiet vil svekke gjennom sin politikk.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Per-Kristian Foss kom nå med en uttalelse som jeg ble veldig forbløffet over. Det kan være fordi han måtte steppe inn på kort varsel, men hvis det ikke er grunnen, må jeg si jeg lurer på hva han mener. Han sa at skolens problemer «ligger ikke i fritiden», skolens problemer ligger «på formiddagen». Det bryter jo i virkeligheten med hele den tenkningen som vi har lagt til grunn for norsk skole og pedagogikk, nemlig at læring må skje i trygghet. Utrygge elever klarer ikke å lære. Hvis man sitter på skolen og ikke vet hva man skal gjøre når man kommer hjem, kanskje til et utrygt nærmiljø, klarer man heller ikke å lære. Da vi fikk skolestart fra seks år, så vi nødvendigheten av å bygge ut skolefritidsordningen. Vi så det også som nødvendig å bygge ut skolefritidsordningen for de to etterfølgende årsklassene, fordi det måtte være samsvar mellom foreldrenes og barnas situasjon. Jeg må få be om en oppklaring av hva Høyre egentlig står for når det gjelder skolefritidsordningen og sammenhengen med skolen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-02-11:
Debatten har vist at SV og Arbeiderpartiet står sammen om en hovedlinje, nemlig nødvendigheten av å styrke fellesskapsordningene i tiden framover. Nå har jo sentrumspartiene gått gjennom en betydelig forandringsprosess som følge av at de kom med i regjering, både med hensyn til økonomisk politikk og ikke minst i forhold til europapolitikken. SV har sagt at partiet er villig til å være med i en eventuell flertallsregjering i framtiden. Jeg vil spørre om SV også er beredt til å gjennomgå nødvendige forandringer for å kunne ta på seg ansvar, slik som har skjedd med de andre partiene. Er man villig til å se nøyere gjennom sin økonomiske politikk? Er man villig til å se gjennom sin europapolitikk og bli mer realitetsorientert, slik at man kommer nærmere ikke minst de venstresosialistiske partiene i Europa ellers, noe som er nødvendig for at man skal kunne bære fram en utenrikspolitikk også?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
La meg først få lov til å gi en kompliment til statsministeren for en meget god redegjørelse som inneholdt mange målsettinger som jeg er overbevist om at samtlige her i Stortinget er fullt ut enige i. Det er således godt at man på veldig mange viktige områder kan stå sammen. Jeg er også glad for at statsministeren nå omsider begynner å ta utviklingen når det gjelder vold og kriminalitet, alvorlig. Jeg er veldig glad for at en del av de ting vi i Fremskrittspartiet har sagt gjennom 15-20 år nå blir gjentatt av statsministeren, som målsettinger også for hans regjering. Imidlertid er vi litt skeptiske til handlekraften, og det er et spørsmål jeg vil stille: Er statsministeren enig i at det er nødvendig med langt lengre fengselsstraffer for gjengangere som begår mye kriminalitet, 15 – 20 innbrudd, slik at de hindres fra kriminalitet fordi de ganske enkelt sitter inne og soner?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Jeg gav kompliment til statsminister Bondevik for at han nå begynte å ta dette alvorlig, for mange av de forslagene han ramset opp, har han stemt ned gjennom de siste 15 år når Fremskrittspartiet har fremmet dem. Det er det som er det gledelige. Så sa statsministeren at man skal se på denne paragrafen om kvantumsrabatt. Det ligger allerede forslag fra Fremskrittspartiet om dette i justiskomiteen. Jeg håper statsministeren hvisker noen ord i øret til sine partifeller, slik at de kan støtte vårt forslag om dette. Statsministeren snakket også om menneskets plikter og personlige ansvar. Vil statsministeren følge dette opp i integreringspolitikken, med eventuelt en lovendring som utvider foreldreansvaret for alle norske statsborgere og alle som har permanent opphold i Norge, slik at det blir et foreldreansvar å sørge for at barna kan norsk når de fremstilles for å begynne på skolen, og slik at det i foreldre- og barnelovgivningen må anses som omsorgssvikt dersom ikke foreldre sørger for at barna kan norsk når de begynner på skolen?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Jeg forstår at når det gjelder det statsministeren snakket om når det gjelder plikter, skal man ikke gjennomføre noen konkrete tiltak som kan medføre en endret praksis. Det er jo mennesker som har bodd i dette land i flere tiår, og som ikke har sørget for å lære barna norsk og heller ikke har gjort det selv, og her er det nødvendig med tiltak. Jeg må minne om at Barnevernet er ganske sterkt overfor vanlige norske familier og er raskt til å si at det er omsorgssvikt på områder av langt mindre betydning enn ikke å lære barna språket. Så har statsministeren nå tydeligvis oppfattet at det er problemer i kjølvannet av den snillistiske innvandringspolitikk han har stått for i Stortinget i alle de 20 årene som vi har bak oss. Nå begynner han å skjønne at det er problemer. Er da statsministeren enig i at et av de beste forebyggende midler i hvert fall må være å søke å begrense den voldsomme økningen i asylsøkerinnvandringen som nå skjer, og vil statsministeren varsle innstramninger, slik at vi ikke får ytterligere problemer i de neste 20, 30, 40 år av den karakter som han nå har innrømmet at vi har?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Jeg hadde ventet at Arbeiderpartiets leder kanskje ville ha presentert lite grann av Arbeiderpartiets politikk, av Arbeiderpartiets svar på de utfordringer Norge står overfor. I stedet får vi en ny svartmaling, en ny nedrakking. Hvis det skulle være så ille som Thorbjørn Jagland nå sier, er jo det en anklage mot de tidligere arbeiderpartiregjeringer, inkludert den siste, som han selv ledet, for mange av de problemene han tok opp, har jo vært der i veldig mange år – som inneklimaet i skolen. Så jeg blir nødt til å utfordre Thorbjørn Jagland: Er det slik at han nå bygger hele Arbeiderpartiets politikk på en ensidig svartmaling av situasjonen i Norge, skylder på alle andre og har sluttet å komme med konkrete løsninger på de problemene han selv skisserer?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
La meg først si at Thorbjørn Jagland er ikke noe særlig korrekt når det gjelder å sitere det som tidligere skulle vært sagt her. Jeg avviser på det bestemte den påstand han kom med. Jeg vil gjerne minne Thorbjørn Jagland om at høsten 1997 stemte Arbeiderpartiet imot en betydelig satsing fra vår side, en ekstrabevilgning av uventede ekstramidler som landet hadde da. Vi foreslo 500 mill. kr til kjøp av datamaskiner i norske skoler. Jagland gikk inn for at man heller kjøpte aksjer i Chase Manhattan Bank og andre steder. Skal man satse på skolen, må man gjøre det! Jeg har lyst å spørre Jagland, for det virker som han gjerne vil overta: Er det nå slik at Arbeiderpartiet aksepterer at kontantstøtten er her for å bli, og at den ikke er noen hindring for Arbeiderpartiets interesse for å ta imot en utstrakt hånd fra den kommende lederen i Senterpartiet? Den ordningen som hittil har vært hindringen, er den ingen hindring nå? Vil Arbeiderpartiet igjen komme på den politiske banen, etter at Thorbjørn Jagland effektivt har satt Arbeiderpartiet utenfor enhver innflytelse når det gjelder budsjettpolitikken?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
La meg etterlyse ett konkret synspunkt fra Arbeiderpartiets parlamentariske leder, nemlig på et LO-forslag om at folketrygden etter hvert bør få et folketrygdfond som er knyttet til folketrygdens fremtidige utbetalinger, som en sikkerhet. Det ligger forslag fra Fremskrittspartiet om å innføre dette gjennom en grunnlovsendring i Stortinget nå, som en oppfølging av det LO har sagt, for å være sikker på at det er et fond hvis avkastning skal gå til å dekke fremtidige forpliktelser. Det er en meget god tanke Landsorganisasjonen her har kommet med. Vil Arbeiderpartiets stortingsgruppe også følge opp dette, slik at det som nå heter oljefondet, blir øremerket til folketrygdens fremtidige utbetalinger og vi får den sikkerhet som LO her etterlyser for den langsiktige fremtidige forpliktelse overfor landets befolkning? Er Arbeiderpartiets leder her på linje med LO og Fremskrittspartiet, eller fortsetter han som tidligere og vil ikke ha et slikt øremerket trygghetsfond?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Det virker nå som om skolefritidsordningen er det viktigste for Arbeiderpartiet, altså at noen skal passe barna mens de har fri fra skolen. Jeg lurer på hvordan den eldre del av befolkningen, som aldri har vært i nærheten av disse goder, føler det når dette nå er det viktigste for Arbeiderpartiet. Det er helt fantastisk. Så spør Thorbjørn Jagland om hvordan vi har brukt makten. Vi har brukt den posisjonen vi har, til å delta i forhandlinger om statsbudsjettet. Vi har fått økt særfradraget for eldre igjen, som Jagland var den første til å foreslå å ta bort. Vi har fått styrket en del av kampen mot kriminaliteten. Men det er flere ting vi ikke er fornøyd med i budsjettet, og derfor er det ikke et felles budsjett vi har fremlagt sammen med Regjeringen. Vi har subsidiært gitt vår tilslutning til et endret opplegg fra Regjeringen som hindret en skatte- og avgiftsøkning. Når vi er opptatt av å hindre skatte- og avgiftsøkninger, er det fordi vi ikke vil ta knekken på arbeidsplassene med tyngende skatter og avgifter, for vi vil ikke ha en økning i arbeidsledigheten, som kan bli resultatet hvis man kveler nyskaping og bedriftene.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Thorbjørn Jagland sier nå at vi kunne ha samarbeidet med Arbeiderpartiet om lavere skatter og avgifter. Jeg har aldri fått noen slik invitasjon til å drøfte dette med Thorbjørn Jagland. Tvert om er det nettopp økning av skatter og avgifter som kjennetegner Arbeiderpartiets politikk, så dette er nye toner. Men det er jo interessant da at bare noen dager etter at Thorbjørn Jagland i Dagsavisen skjeller ut regjeringspartiene bare for å ha våget å snakke med Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet, og sier at vi er noen primitive … – jeg skal ikke bruke alle de andre uttrykkene, for de egner seg ikke for gjengivelse når det gjelder karakteristikken av oss – inviterer han oss nå til samarbeid om lavere skatter og avgifter. Og det skal vi med glede ta opp til høsten når vi får en sjanse til det, og det gjelder også eldreomsorgen. Det er bare Thorbjørn Jagland som ikke har oppfattet at det som har skjedd, er at de kommuner som ikke makter å skaffe tomter og egenandeler til å bygge ut eldreomsorgen, ber om å få en del av denne satsingen som skulle skje over fire år, og vil gjerne ha den i år 2005 eller 2006, hvis de ikke rekker det. Det har stortingsflertallet sagt ja til for å imøtekomme kommunenes ønske, og selv Kristin Halvorsen har oppfattet det, og er fullt ut enig. Det er altså bare Jagland som fremstiller det på denne feilaktige måte.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
John Alvheim sa noe om budsjettet slik det var i åpningsfasen. Etter hvert som vi forhandlet og fikk til forpliktende merknader om at kommunene skulle gis anledning til en utvidelse hvis de selv ønsket det, har han selvsagt også endret oppfatning. Og på replikk fra Thorbjørn Jagland i et ordskifte har John Alvheim svart på det. Jagland kunne altså ha hørt etter da han svarte, det siste svaret på dette området fra John Alvheim, og ikke igjen komme med feilaktige påstander. Og hvis han snakker med sine egne arbeiderpartipolitikere i Kommune-Norge, Kommunenes Sentralforbund, får han til svar at så lenge disse milliardene er der, er det fint om kommunene kan få delta i den investeringen, selv om de ikke rekker å få en avklaring med hensyn til tomteområder og planer for kommunenes egen aktivitet. Så til det at man kan plukke ut mulige fremtidige voldskriminelle i tolvårsalderen. Det tror jeg ingenting på. Det er så mange forskere og psykologer på dette området som innbiller folk det ene og det andre – ikke tale om at det kan gjøres. I alle tilfeller har vi ikke skåret ned på den type aktiviteter i det hele tatt.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Representanten Einar Steensnæs gir her et feilaktig bilde av Fremskrittspartiets politikk. Når han sier at vi vil bruke mye mer, så er ikke det riktig. Men hvis han undersøker litt hos en del økonomer, er det ikke slik at det er 1 eller 2 milliarder kr på statsbudsjettbalansen som er avgjørende for renten. Det er først og fremst utviklingen i oljeprisen. Og mange av fagøkonomene sier at man overvurderer dette med finjusteringer på statsbudsjettet. Renten er et resultat av pengepolitikken. Og vi har gått inn for en annen pengepolitikk som er mer i tråd med den fagfolkene, bl.a. Hermod Skånland går inn for, og mer i tråd med den internasjonale pengepolitikken. Renten ville gått ned for lenge siden og ville vært langt lavere i dag hvis man ikke slet for å få valutakursen tilbake til utgangsleiet. Og så kommer det jo an på hvorledes man bruker midlene. Hvis man bruker f.eks. noen midler til å redusere avgiftene, vil inflasjonen gå ned. Det er det vi har gjort!
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Jeg har ingen problemer med å si at 20 milliarder kr er et beløp som ville få betydning. Derfor har aldri Fremskrittspartiet vært i nærheten av å foreslå det. Vi har fremmet forslag om noen og tyve milliarder kr i skatte- og avgiftslettelser, men vi har også foreslått tilsvarende reduksjoner på utgiftssiden, slik at forskjellen har vært på noen få milliarder kr. Så vi har balansert på begge sider av budsjettet. Jeg vil gjerne understreke at hvis man ønsker en lav inflasjon og mener at det er et problem, må det beste virkemidlet være å la være å øke avgiftene. Derfor var vi glad for at vi fikk begrenset avgiftsøkningen som Regjeringen hadde foreslått, gjennom kompromisset som Høyre og vi inngikk med den, og prisstigningen gikk ned med ½ pst. som en følge av at vi ikke økte avgiftene. Og når statsøkonomien er god, har vi sagt at dersom vi får en inflasjon som er faretruende, kan den gode statsøkonomien benyttes til å redusere avgiftene i Norge, og dermed har vi muligheten til å få ned inflasjonen i dette landet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Det er helt riktig at Høyre og Fremskrittspartiet etter hvert er blitt enige om en del helsepolitiske spørsmål. Det er vi veldig glad for, for tidligere stod vi helt alene om disse forslagene og synspunktene. Da jeg reiste forslag om stykkprisfinansiering og slikt overfor Willoch-regjeringen mange ganger, ble det latterliggjort av Høyre. Og da vi snakket om at man skulle ha den samme retten til folketrygdrefusjon enten det gjaldt et privat eller offentlig eid sykehus, ble det latterliggjort og bekjempet. Så jeg er enig med Per-Kristian Foss i at her har Høyre kommet langt bedre med de senere årene, og det er jeg glad for. Det sitatet har jeg aldri sett. Men jeg kan bekrefte at jeg har sagt at avgiftene på alkohol og tobakk bør øremerkes til helsevesenet og inngå i folketrygden. Det er når det gjelder dem som har en livsstil som i en viss grad – men ikke så overdrevet som statsministeren ofte sier – fører til utgifter for helsevesenet, jeg har snakket om ansvar. Jeg kan berolige representanten Foss med at det sitatet selvsagt ikke er riktig. Er man syk og trenger en operasjon, skal man få det uansett årsaken til det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Jeg kan bekrefte det som Venstres parlamentariske leder sier, at her er det stor forskjell mellom Venstre og Fremskrittspartiet. Han sier at Venstre aksepterer at vi står overfor utfordringer som følge av at vi har fått et flerkulturelt samfunn. Statsministeren har også gått langt når han snakker om vanskeligheter. Dette advarte vi mot på 1980-tallet, og sa at det ville medføre problemområder og utfordringer for det norske samfunn. Da ble vi ledd av, latterliggjort og kalt med stygge navn, for det var ingen problemer, sa de partiene som stod for den snillistiske innvandringspolitikken. Det er helt klart at det er forskjell når det gjelder arbeidsplasser i et land med 8 millioner mennesker og et land med 4 millioner mennesker, det følger av befolkningen. Og det er helt klart at mange av disse arbeidstakerne – det er mange innvandrere som gjør en god jobb, som står på og sliter, særlig de som kom først og ikke fikk noe hjelp, som måtte greie seg selv, stod på og tilpasset seg – også utfører viktige oppgaver som alle andre arbeidstakere. Det er ikke noen forskjell på mennesker som yter en innsats i arbeidslivet.
Jan Petersen (Høyre), 1999-02-11:
På Høyres siste landsmøte presenterte vi en politikk for å gjøre Norge robust til å møte en verden i rask forandring, ja ikke bare møte den, men også gripe de mulighetene som foreligger. Den politikken kalte vi «et skapende Norge». Nå har statsministeren presentert en avbleket, avmattet og bekymret utgave som han har kalt «et nyskapende Norge». Det var mange målsettinger, mange utredninger, mange kommisjoner, mange utvalg – jeg tror jeg talte i hvert fall 12 av slaget i redegjørelsen til statsministeren – men det var svært lite handling. Ett av de områder som nå kaller på handling, er energiområdet, hvor det er store forandringer i Europa, og hvor vi nå virkelig har muligheten for å bli Europas generator og utnytte de store mulighetene vi har som energinasjon. I så måte er det mer enn forbausende at statsministeren ikke har greid å ta stilling til spørsmålet om delprivatisering av Statoil, og spørsmålet er: Når er tiden inne for å ta det standpunktet?
Jan Petersen (Høyre), 1999-02-11:
Mitt spørsmål var faktisk: Når er tiden inne, slik det står i redegjørelsen? Det var ikke statsministeren i stand til å si noe om. Jeg må også si at dette er utslag av en viktig problemstilling som statsministeren nå går helt utenom, nemlig de store forandringene vi ser på energimarkedet i Europa, og det er slående at Regjeringen ikke har levert noen politikk for å håndtere disse spørsmålene. Men så til mitt neste spørsmål, som kanskje viser forskjellen i innfallsvinkler når det gjelder det skapende Norge. Kjernen i Høyres program er en skikkelig satsing på utdannelse. Det elementet er av en eller annen grunn praktisk talt borte i statsministerens visjon. Ja, han har faktisk ikke mer enn et sitat fra 1852 å vise til! Mitt spørsmål er: Er statsministeren nå fornøyd med situasjonen i den norske skolen? Og hvis ikke: Hva vil han i så fall gjøre med det?
Jan Petersen (Høyre), 1999-02-11:
Jeg vil minne om at vi nå ser en liberalisering både av gassmarkedet og av kraftmarkedet i Vest-Europa. Det er en utfordring som Regjeringen ikke har forholdt seg til – heller ikke i dette. Og jeg synes ikke at den bagatelliseringen av Statoil-problemstillingen som statsministeren prøver seg på, er på høyden med den utfordringen man her står overfor. Statsministeren gikk også meget lett over spørsmålet om utdannelse, for det står faktisk ikke mye om utdannelse. Jeg vil gjenta mitt spørsmål: Er statsministeren fornøyd med den norske skole? Og hvis han ikke er det, hva har han i så fall tenkt å gjøre? Det er mye ord i denne redegjørelsen, men det er ikke mange konkrete forslag til endringer av norsk politikk. Nå må statsministeren besvare spørsmålet!
Jan Petersen (Høyre), 1999-02-11:
I sin landsmøtetale trakk Thorbjørn Jagland opp veldig mange interessante perspektiver når det gjaldt det moderne Norge. Men om man kikker på den politiske praksis fra Arbeiderpartiets side, er det ikke fullt så imponerende. Hvis man ser på hvordan de forholder seg til f.eks. den rigide arbeidsmiljøloven og overtidsbestemmelsene, privat arbeidsformidling, Brustad-bua, Småbåtregisteret, arbeidsmiljøloven i forhold til hjemmekontor, kontantstøtte, konkuranseutsetting av offentlige tjenester, private sykehus og spørsmål angående Statoil og Telenor, er spørsmålet i hvilken grad Arbeiderpartiet nå forholder seg til det moderne samfunn. Hvorfor ønsker ikke Arbeiderpartiet på disse områdene å slippe opp og gi et … Unnskyld, president! Kan jeg få lov å tre til side et lite øyeblikk?
Jan Petersen (Høyre), 1999-02-11:
Takk – bare fortsett, så skal jeg komme tilbake. Representanten Jan Petersen forlot deretter talerstolen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-11:
Jeg har lyst til å spørre statsministeren hvordan det er mulig å holde en tale om de langsiktige utfordringene for Norge og vie så liten plass til barn og ungdom. Jan Petersen har jo et meget viktig poeng: ett sitat fra Hartvig Nissen – en viktig mann i historieboka – men han døde altså for 125 år siden! Det er det Bondevik konsentrerer seg om. Alt annet når det gjelder barn og ungdom, hopper han elegant over. Noe av det som vil bli historien om regjeringen Bondevik, vil antakelig være at det var en periode der det gikk tilbake på veldig mange områder som er viktige for barn og unge. Nå kommer rapportene rundt omkring fra Kommune-Norge. Hvem er det som betaler den største prisen? Det er barn og unge. Skolen henger etter!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-11:
Jeg synes det er oppsiktsvekkende at ikke statsministeren er mer opptatt av de rapportene som nå kommer om hva som er situasjonen for barn og unge rundt i det ganske land. Jeg så administrasjonssjefen i bydel Gamle Oslo på Dagsrevyen i dag med forventninger om hva statsministeren kommer til. Han, og veldig mange andre, må være svært skuffet nå, fordi det som skjer rundt omkring i Kommune-Norge, er jo kutt i skolesektoren, og det er dyrere skolefritidsordning fordi man har inngått forlik med Fremskrittspartiet og Høyre. Det er også mindre penger til Barnevernet, og det er mindre penger til mange forebyggende tiltak for barn og ungdom. På dette området får vi jo ikke løfter om noen beredskapsplan, på dette området er det som om barn og unge ikke blir hørt. Vil det være slik at Regjeringen kommer tilbake med en plan for hvordan situasjonen for barn og unge i Norge kan styrkes, i revidert nasjonalbudsjett, på samme måte som Bondevik har lovet på så veldig mange andre områder?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-11:
Jeg lurer på om jeg hører riktig, eller om jeg hører feil, for det høres ut på Arbeiderpartiets leder, Thorbjørn Jagland, som om man – i hvert fall inntil videre – er villig til å se bort fra kontantstøtten fordi den skal evalueres, og vi vet alle at vi ikke får den evalueringen innen neste års budsjett. I SV er vi dundrende mot denne kontantstøtten. Men vi tror det er riktig at den ikke skal hindre en fornuftig koalisjon mellom sentrum og Arbeiderpartiet/SV, som kan hindre at Høyre og Fremskrittspartiet får så stor innflytelse på politikken. Det blir en av de store utfordringene framover. Jeg tror vi trenger en evaluering av kontantstøttereformen for å få endret bl.a. Senterpartiets holdning til noe de i utgangspunktet var imot. En evaluering kommer til å vise at vi bruker 2,3 milliarder kr pr. år i Norge på å subsidiere dagmammaer eller å belønne dem som velger dagmamma istedenfor barnehage, og på å gjøre det vanskeligere for de barna som har det aller vanskeligst, nemlig de som ikke har det noe særlig godt hjemme. Har jeg hørt riktig?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-11:
Jeg tror jeg må bruke min siste replikk på dette. Vi kan jo ikke regne med å få en full evaluering av kontantstøtten innen høsten. Vi kan ikke regne med at folk flest ser hva disse pengene egentlig går til. Vi kan ikke regne med å få en opinion som er enig med oss i at barnevernet, skolen – alle disse andre tingene – trenger pengene mer. Kan vi da i mellomtiden prøve å utfordre sentrum på noe av det som er viktigst – som jeg er veldig glad for at Jagland tok opp i dag – f.eks. skolen? Vi ønsker hjertelig velkommen etter, for vi har slåss for dette uten at Arbeiderpartiet har vært noe særlig villig til å bruke noen kroner på det. Dette er jo de virkelig store utfordringene for framtiden. Skal vi begynne i høst, eller skal vi vente til år 2001?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-11:
Ja, jeg tror faktisk det er en stor utfordring for oss alle hvis vi skal klare å skape et flertall av partier på Stortinget som kan legge om kursen på en fremtidsrettet måte. Jeg tror det inkluderer Arbeiderpartiet og SV. Hvis vi skal klare det i denne perioden, må det jo minst ett sentrumsparti til. Jeg tror det krever at Arbeiderpartiet har en litt annen holdning til andre partier enn det jeg har merket mange ganger, nemlig det utgangspunktet at andre partier ikke er støttepartier for Arbeiderpartiet, men har sin egen politiske plattform. Det har SV vedtatt. Vi har en politisk plattform, men vi ønsker et høyere ambisjonsnivå for egen politikk. Vi ønsker å få gjennomført mer av den, og da har ikke vi tenkt å gjøre slik som flere av sentrumspartiene har gjort, lagt seg langflate og svekket sin profil. Vi er interessert i å forhandle for å få gjennom mest mulig av det vi kan bidra med til et mer solidarisk samfunn.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-11:
Det er ikke meg og SV dette står på. Jeg er på barrikadene for disse barna og ungdommene som trenger det mest, som trenger mye mer politisk oppmerksomhet fra det som er flertallet på Stortinget. Men jeg har altså lite å stille opp med på SVs vegne når dere går i kompaniskap med Carl I. Hagen og sender regningen videre til småunger. Det er riktig at Regjeringen har gjort en prioritering av barn og unge, men det er jo først og fremst ved kontantstøtten. Nå ser vi at rundt omkring på mange skoler er det de litt større barna som egentlig betaler den kontantstøtten. Det er ikke riktig at denne regjeringen prioriterer barn og unges fellesskap. Tvert imot tror jeg at kontantstøtten er en høy pris å betale for en del av de ungene som absolutt burde hatt flere voksne rundt seg. Vi vet alle sammen at noen unger mishandles hjemme.(Presidenten klubber.) De burde hatt flere voksne som så hva de opplevde. (Presidenten klubber.)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-11:
De har ikke fått drahjelp av denne regjeringen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-11:
Da vil jeg gjerne komme med noen tydelige lokketoner til Senterpartiet, for det er jo Senterpartiets holdning og Senterpartiets rolle i norsk politikk som avgjør at Høyre og Fremskrittspartiet har så stor innflytelse. Når det gjelder veldig mange av de tingene som Senterpartiet og SV har vært enige om, er det faktisk sånn at Johan J. Jakobsen, jeg og flere andre som jeg kan se rundt her, hadde hatt mulighet til å forhandle fram noe helt annet enn å la Carl I. Hagen ha vetoretten. Det dreier seg om fellesgodene. Hvorfor står det så dårlig til rundt omkring på mange skoler? Det er fordi det ikke prioriteres skikkelig, verken når det gjelder innhold eller ressurser. Hvorfor er det sånn at unger i faresonen i Oslo må vente et år på å få hjelp? Det er fordi de ikke prioriteres skikkelig. Alt dette, kjære Jakobsen, er jeg når som helst beredt til å samarbeide med Senterpartiet om.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-02-11:
Jeg er enig i den kritikken som representanten Carl I. Hagen gav uttrykk for når det gjelder svartmalingen av situasjonen i norsk økonomi. Den 15. januar kom Det internasjonale pengefondet med en rapport som står i sterk kontrast til den beskrivelse som representanten Jagland nå nettopp gav av Regjeringens økonomiske politikk. Tvert imot får Regjeringen der anerkjennelse både for de nødvendige innstrammingene i statsbudsjettet for 1999 og for den sterke økonomien som Norge generelt sett har. Derimot kritiseres stramheten i statsbudsjettet for 1997, som Jagland som statsminister var ansvarlig for, og det samme gjelder budsjettet for 1998, som regjeringen Bondevik var ansvarlig for. I tillegg har Arbeidsdirektoratet, som også statsministeren sa, måttet regulere og justere sine prognoser og fremskrivelser av arbeidsledighet. Det betyr at det går noe bedre for sysselsettingen enn det en kunne frykte. Jeg vil gjerne spørre om Jagland nå er villig til å justere sin svartmaling av den norske økonomien, tatt i betraktning Det internasjonale pengefondets beskrivelse og at det tross alt går bedre med norsk økonomi og sysselsetting enn det i hvert fall han gav uttrykk for i fjor.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-02-11:
Jeg går ut fra at Jagland som statsminister nå ikke fraskriver seg det hele og fulle ansvar for det budsjettet hans regjering la fram, og forhandlet fram her i Stortinget, for 1997. Jeg vil gjerne komme tilbake til Jaglands gjentatte krav om at sentrumspartiene skal velge side. I Norsk samfunnsvitenskapelige datatjeneste er det faktisk slått fast at sentrumspartiene nå samarbeider mer med Arbeiderpartiet enn med Høyre og Fremskrittspartiet – det er nå den saken. I Dagsavisen i dag uttaler Jagland seg på en måte som tyder på at han er veldig positiv til et samarbeid med sentrumspartiene. Til Arbeiderpartiets landsmøte sa han at Høyre og Arbeiderpartiet ser utfordringen på samme måte, og at de kan danne flertall for viktige saker i Stortinget. Mitt spørsmål til Jagland er: Hva vil Arbeiderpartiet med sine samarbeidssignaler, og hvilken side velger Arbeiderpartiet?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-02-11:
Som kjent var det kontantstøtten som faktisk var det avgjørende hinder for at sentrumspartiene kunne komme til enighet med Arbeiderpartiet om et budsjettopplegg. Nå er kontantstøtten på plass, og jeg vil gjerne følge opp det spørsmålet som Carl I. Hagen stilte til representanten Jagland: Betyr disse positive signalene at det i hvert fall ikke lenger er det samme avgjørende hinder, og at Arbeiderpartiet kan tenke seg et fremtidig budsjettsamarbeid med sentrumspartiene basert på at kontantstøtten ligger der som en klar forutsetning?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-02-11:
Fremskrittspartiet skiller seg ut blant partiene her på Stortinget, kanskje med unntak av SV, idet de mener at vi kan bruke mye mer av oljepengene uten at det vil svekke norsk økonomi. Og derfor kan Fremskrittspartiet tilby sine velgere mye mer av skattelette, mye mer til politi, mye mer til helse osv. Men alle de som rådgir norsk økonomi, både de her i landet, forskjellige institusjoner og nå IMF, Det internasjonale pengefondet, advarer sterkt. Dette vil føre til økt inflasjon og økt rente. Og det er til skade særlig for dem som har høye lån og lave inntekter. Jeg vil spørre representanten Hagen: Hva er årsaken til at Fremskrittspartiet kan overse så klare fagøkonomiske råd når det gjelder norsk økonomi, og dermed føre en politikk som mange vil karakterisere som uansvarlig?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-02-11:
Jeg vil gjerne spørre representanten Carl I. Hagen om hva han mener er en ubetydelig økning i bruk av oljepenger, om han mener at 20 milliarder kr f.eks. i bruk av oljepenger er uten betydning for hvordan den norske økonomien utvikler seg med hensyn til rentenivå og i forhold til inflasjon.