Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-12:
Det er tverrpolitisk enighet om at kulturskolene er viktige. I Soria Moria-erklæringa understreker Regjeringa kulturens betydning for det enkelte mennesket og for samfunnet og peker spesielt på kulturskolenes plass. I kulturkapitlet står det bl.a. at «alle barn skal ha et tilbud om plass i kulturskolen til en rimelig pris». Kommunal musikkskolevirksomhet, etter hvert kulturskolevirksomhet, har vært i sterk utvikling de siste 30 årene. Ved årtusenskiftet hadde ca. 60 pst. av landets kommuner tilbud i flere fag enn musikk. Nesten alle kommuner har en eller annen for musikkopplæring. Det er stor variasjon i musikk- og kulturskoletilbudet landet rundt. Enkelte har inngått samarbeid med skoler om prosjekter, andre steder er kulturskolene utviklet i retning av kulturpedagogiske ressurssentre. Tilbudet omfatter opplæring i mange ulike kunstneriske disipliner. Skolene er eid og drevet av kommunene, og det er tenkt at kulturskolene skal kunne fungere som et bindeledd mellom grunnskolen og det øvrige kulturlivet. Norge er det eneste land i verden som har lovfestet de kommunale musikk- og kulturskolene. Den 5. juni 1997 ble lovfestinga vedtatt i Stortinget. I lov om grunnskolen og den videregående opplæringa lyder det slik for kulturskolenes del: «Alle kommunar skal aleine eller i samarbeid med andre kommunar ha eit musikk- og kulturskoletilbod til barn og unge, organisert i tilknyting til skoleverket og kulturlivet elles.» Det er kommunene sjøl som bestemmer innhold og omfang i sine kulturskoler, uten noen overordnede føringer. Dette er et veldig viktig prinsipp fordi det bidrar til et stort mangfold og en aktivitet som kan bygge på lokale forutsetninger. Derfor er det ikke ønskelig at det kommer statlige forskrifter eller direktiver som gjør at kulturskolevirksomheten blir mer ensrettet og mindre mangfoldig. Men det er viktig, som mange her har påpekt, at man følger utviklinga i kulturskolene med tanke på å sikre god kvalitet i undervisninga, med utgangspunkt i de kulturelle veivalgene som den enkelte skole har tatt. En utredning om kulturskolene som kom ved årtusenskiftet, holdt fram noen viktige prinsipper for virksomheten. Her sier man følgende: «Det ideologiske grunnlaget for en levende musikk- og kulturskole bygger på prinsippet om at alle mennesker bør gis mulighet til å oppleve og utøve kunst og kultur gjennom egen aktivitet og i møte med andre mennesker.» Videre sies det: «Ved etablering av musikk- og kulturskoler bør kommunene ha det klare målet at musikk- og kulturskolen skal medvirke til at elevene gis de beste muligheter til å utvikle sine musiske og kreative anlegg.» Det er mange som har påpekt at det i noen kommuner er ventelister til kulturskolene, ventelister som ikke samsvarer med prinsippet om at skolen skal kunne gi et tilbud til alle. Det er derfor viktig at man følger denne utviklinga, både med tanke på at alle som ønsker det, skal ha et tilbud, og at kulturskolen holder en rimelig elevpris. Men det er etter min mening slik at målsettinga om lav elevkontingent og en kulturskole som har plass til alle, ikke er tjent med øremerking av statlige tilskudd eller en statlig norm for makspris. Det er kommunene og lokalsamfunnene som må være eiere av kulturskolene, og det er de demokratisk valgte lokale politikerne som må forvalte dette eierskapet, og også prioritere kulturskolene i de kommunale budsjettene. Da er det selvfølgelig bra at dette landet har ei regjering som den rød-grønne, som har løfta kommuneøkonomien gjennom en økning på over 30 milliarder kr i løpet av fire år. Kulturskolen har godt renommé blant lokale så vel som sentrale politikere. Stadig flere ser hva kultur genererer av skapende kraft blant barn og unge. Stadig flere ser også sammenhengen mellom dette og et godt læringsmiljø i skolen generelt. Derfor vil denne regjeringa fortsette satsinga på kultur for barn og unge gjennom de kommunale musikkskolene, Den kulturelle skolesekken og det frivillige kulturlivet. Her henger alt sammen med alt.