Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-01-08:
Jeg satt en stund og lurte på om vi har lest samme interpellasjon, om vi var til stede i samme sal da interpellasjonen ble lest opp. Det framgår i hvert fall ikke av svaret til statsråden, at statsråden svarer på interpellasjonen som foreligger. Spørsmålet er følgende: «Vil det bli gjennomført en evaluering av det aktuelle forretningssamarbeidet nå som vi er vel halvveis i bindingstiden for eierskapet, og hva mener statsråden at regjeringen kan lære av den modellen som ble valgt for samarbeid med Aker ASA?» Både det svaret som ble gitt av statsråden, og ikke minst nå av representanten Heggø, viser at man ikke har tatt innover seg det spørsmålet som stilles i interpellasjonen. Statsråden kunne svart på om det vil bli avholdt en evaluering for å lære av prosessen. Det er vanlig i saker der vi går utenom det vi normalt sett gjør, som i denne saken, til den konstruksjonen som dette selskapet og eierskapet har blitt gitt, at vi i hvert fall i løpet av den prosessen foretar en evaluering. Spørsmålet mitt til statsråden er altså: Vil det bli foretatt en slik evaluering? Spørsmålet er: Har vi noe å lære av prosessen? Representanten Heggø sa nettopp i sitt innlegg at dette selskapet skulle drives på forretningsmessige vilkår. Og staten har fulgt opp, sa representanten. Men det er nettopp en del av disse tingene som en del analytikere har stilt spørsmål ved: Har staten her vært seg sin rolle bevisst, eller har den på mange måter opptrådt som en lommebok for et selskap, der Aker Holding har kunnet gjøre en del transaksjoner, som det har vært stilt spørsmål ved om prisen har vært riktig for dem som har vært med å betale for den? Det er det som er det forretningsmessige – det er ikke hvorvidt man fortsatt sitter i selskapet. Aksjonæravtalen har i seg det som har å gjøre med hovedkontorfunksjonen, og det er positivt. Fremskrittspartiet er positiv til at vi skal ha hovedkontor i Norge. Vi skal ha forskning og utvikling i Norge. Der vil jeg bare minne om – som det kan se ut som at både statsråden og representanten Heggø har glemt – den behandlingen vi hadde av eierskapsmeldingen i denne sal, der vi nettopp gikk igjennom selskap for selskap. Eierskapsmeldingen har delt opp eierkategoriene i fire – én til fire – ut fra hvilket formål man har med disse selskapene. Så har man i tillegg denne konstruksjonen, Aker Solutions og Kværner, som er en helt annen konstruksjon enn det vi har i andre selskaper. Når det gjelder hvorvidt man har fulgt opp eller ikke, er det interessant å lese det som NRK i sin tid skrev når det gjaldt boken til Brustad, som sa at det viste seg at den juridiske saken var omdiskutert. Brustad sa om denne saken at det viste seg også at det var en del informasjon hun ikke hadde, som hun burde ha fått. Etter at den tidligere næringsministeren gikk ut offentlig og sa at hun var forbannet, som det ble gjengitt på NRK Nyheter, viste det seg at Røkke, som er sylskarp i jus, hadde retten på sin side. Det viste seg altså at det var Røkke som hadde rett i disse tingene. Det er sånne ting man bør gå igjennom og evaluere: Har vi vært dyktige nok i prosessen? Har vi vært flinke nok til nettopp det som ble gjort? Vi vet at statsråden klarte å få til en sak på et såkalt hemmelig møte – som ikke var så hemmelig, for det kom jo godt ut, det møtet i Shanghai. Tidligere næringsminister Brustad uttalte at hun syntes det rett og slett var dårlig gjort av Trond Giske, han kunne først og fremst ha informert henne om hva han gjorde, slik at hun slapp å bli informert via tv og radio. Det som er det interessante her, er nettopp disse prosessene, og det er prosessen interpellanten tar opp her. Har vi noe å lære av dette, har vi satt oss inn i det, vil vi evaluere, nettopp med tanke på hvordan vi bruker skattebetalernes penger? Dette er ikke en sak om hvorvidt Høyre og Fremskrittspartiet eller andre ønsker å selge seg ned i enkeltbedrifter eller ikke, eller for den saks skyld å kjøpe oss opp i noen bedrifter, som gode investeringer. Dette dreier seg om: Har vi lært noe av denne saken? Er vi villige til å evaluere, eller setter vi oss bare på vår høye gren og innrømmer ikke at vi kanskje kan ha gjort noen blundere underveis?