trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg vil takke statsråden for et svar som jeg tolker veldig positivt. Jeg er enig i at det er behov for en helhetlig politikk for å kunne utløse det store potensialet som ligger i ressursene i havet. Og vi har jo nettopp behandlet en forskningsmelding som bl.a. varsler en sterk økning i marin forskning. Jeg er også enig med statsråden når han sier at det f.eks. er behov for å vurdere virkemiddelapparatet. Når jeg tok opp spørsmålet i spørretimen, var det med bakgrunn i en pressemelding som med brask og bram lanserte et helt nytt og eget sekretariat, som bl.a. skulle drive utredningsarbeid. Dersom det her bare er snakk om å foreta en omorganisering av arbeidet i departementet, ja, om han har valgt å ansette en to-tre mennesker, så må stasråden gjerne gjøre det, men dersom det hadde vært snakk om å bygge opp nye kompetansemiljøer og forvaltningsorganer, ville jeg forventet at statsråden også var enig i at de både kan og bør lokaliseres utenfor Oslo.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Norge er nå en av verdens største fiskeeksportører, med en samlet eksportverdi av norsk sjømat i 1999 på 30 milliarder kr. Mer enn en tredjedel av dette kommer fra oppdrettslaks, og andelen er økende. Flere fagmiljøer har den senere tiden konstatert at den fremste muligheten for økt verdiskaping i Norge i tiårene som kommer, ligger i fiskeri og havbruk/havbeite og i utnyttelse av de marine ressurser i vid forstand. En rekke scenarier er skissert, og konklusjonen som kan trekkes, er at verdiskapingspotensialet innen marin sektor er betydelig. Vi står imidlertid foran et krevende arbeid på en rekke felt for å realisere dette potensialet. Ikke minst må denne erkjennelsen forankres i alle berørte departementer, slik at det totale rammeverket og virkemiddelapparatet trekker i samme retning og gir grunnlag for et konkurransedyktig næringsliv. Økt satsing på FoU er en nødvendig, men ikke tilstrekkelig betingelse for å utløse verdiskapingspotensialet i fiskeri- og havbruksnæringen. Viktige problemstillinger som tilrettelegging av lov- og regelverk, markedsadgang, arealtilgang, organisering og vurdering av virkemiddelapparatet er også svært viktig for å sikre næringen det nødvendige grunnlaget for videre utvikling og vekst. I denne forbindelse er det viktig at Fiskeridepartementet i sin organisasjon har en tilstrekkelig fokusering på det marine verdiskapingspotensialet. Jeg har derfor valgt å omdisponere ressurser i departementet og på den måten etablere en egen enhet bestående av to-tre nøkkelpersoner i departementet. Hensikten er å koordinere det daglige arbeidet i departementene på dette feltet. Sekretariatet vil være et viktig redskap i departementets arbeid med å utvikle en helhetlig politikk, og jeg vil understreke at den viktigste grunnen til å etablere dette sekretariatet er å styrke departementets kompetanse og kapasitet på langsiktig arbeid. Jeg er av den oppfatning at dette helhetsperspektivet blir godt ivaretatt med den foreslåtte organiseringen av sekretariatet, i forhold til det øvrige løpende arbeid i departementet. For å lykkes forutsettes det betydelig medvirkning fra alle aktuelle aktører i næring, forskning og ulike forvaltningsinstanser. Som avisen Nordlys har vært inne på, finnes det et veletablert og kompetanserikt forskningsmiljø innen marin sektor i Tromsø. Dette hersker det bred enighet om. Derfor er det viktig at dette miljøet, som andre viktige FoU-miljøer rundt omkring i Norge, blir konstruktiv bidragsyter til arbeidet for økt verdiskaping som skal foregå i Fiskeridepartementet. Jeg vil understreke at Regjeringens politikk er å ta hele landet i bruk, og spesielt Kyst-Norge vil stå sentralt i framtiden. Jeg ser ingen motsetning mellom denne politikken og ønsket om å målrette og oppgradere Fiskeridepartementets egen innsats for å realisere verdiskapingspotensialet i marin sektor.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Jeg tror vi er veldig enige – heldigvis. For her er det snakk om i fellesskap å kunne utvikle en ny og stor næring og ikke minst ta i bruk kompetanse rundt omkring i landet. Den misforståelsen som var, kom selvsagt av at Nordlys ikke undersøkte saken godt nok, eller ikke ønsket å undersøke saken godt nok. Nå har vi forhåpentligvis lagt på plass den saken. Her omdisponerer jeg ressurser innad i departementet for å gjøre en bedre jobb i departementet, og den jobben må selvsagt gjøres i Oslo. Men til slutt vil jeg si at jeg er helt enig i at dersom det hadde vært snakk om et stort, nytt sekretariat og nye forvaltningsorgan, så ville Regjeringen vurdert utplassering en eller annen plass i landet.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Den eneste godkjente metoden for testing av marine algegifter i skjell er ved bruk av forsøksdyr – den såkalte musetesten. Slike undersøkelser utføres i dag ved Norges veterinærhøgskole. For å øke kapasiteten for slike prøver er det bevilget penger til å etablere et avlastende tilbud for musetesting. Dette vil bli lokalisert i Trøndelag, og vil være tilgjengelig i løpet av få måneder. Kapasiteten for musetester skal da bli tilstrekkelig til å møte behovet til skjellnæringen i hele landet. Det vil ikke være aktuelt å etablere tilsvarende tilbud for musetesting andre steder i Norge. Av etiske grunner ønsker vi å redusere antall musetester til et minimum, og gå over til kjemiske analysemetoder. Målet er å foreta det meste av algegiftkontrollen ved hjelp av kjemiske testmetoder. Det nye tilbudet om musetesting – lokalisert til Trøndelag – vil derfor bli avviklet når behovet for musetester reduseres etter hvert som kjemisk analysemetodikk overtar. Musetester skal i framtiden kun inngå som en sikkerhetskontroll av de kjemiske metodene for bl.a. å hindre at en overser eventuelle nye algetoksiner. De kjemiske analysemetodene som er under utvikling, viser godt samsvar med den såkalte musetesten. Metodene er operative ved Norges veterinærhøgskole i dag, men det vil ennå være nødvendig med noe utvikling og tilpassing av metodene før de kan tas i bruk av offentlige eller kommersielle laboratorier i skjelldyrkernes nærmiljø. Hurtigtester, som dyrkerne selv kan bruke ved anlegget sitt, er også under utvikling. Disse er ennå ikke kommersielt tilgjengelige, men forventes å bli et nyttig redskap for skjelldyrkerne, og vil også bidra til en reduksjon av antall musetester. Det norske forskningsmiljøet innen marine algegifter i skjell deltar i ekspertkomiteer i EU og arbeider for å få EU til å godkjenne bruk av kjemiske analysemetoder for kontroll av skjell. For å styrke det norske forskningsmiljøet samt få utviklet de kjemiske analysemetodene vil det bli gitt økte bevilgninger til Norges veterinærhøgskoles forskningsmiljø for marine algegifter. Regjeringen vil om nødvendig komme tilbake til det i forbindelse med revidert budsjett.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Som sagt er det en overgangsordning å etablere et nytt miljø i Trøndelag i påvente av at man får etablert kjemiske testmetoder. Jeg er glad for at vi kan si oss enig i at det aller, aller viktigste i framtiden vil være at vi greier å utvikle nye metoder som også av etiske grunner er fornuftige, slik at vi slipper å bruke levende dyr i slik testing. Jeg tror at skjellnæringen vil ha et stort potensial dersom vi greier å redusere tidsperioden, som nevnes her, i forhold til markedene. Tidsperioden for testing er viktig for å komme ut i markedene til rett tid. Jeg oppfatter det iallfall slik at representanten Simonsen og fiskeriministeren i hovedtrekk er enige når det gjelder det arbeidet som nå gjøres.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Fiskerimyndighetene har fulgt konflikten mellom autolineflåten og kystflåten i mange år. Myndighetene har i det lengste avventet resultatene av frivillige ordninger som har vært igangsatt gjennom avtaler innenfor Norges Fiskarlag, der det bl.a. henstilles til autolinefartøyene om å ta hensyn til de mindre kystfartøyenes behov for areal og stabilt driftsgrunnlag i sine nærområder. Ettersom det viste seg at henstillingsavtalen ikke var tilstrekkelig for å løse konflikten, fant Fiskeridepartementet det nødvendig å foreta en endring av regelverket. I juni 1999 ble det, på det begrensede hjemmelsgrunnlaget som departementet har i dag, fastsatt en midlertidigforskrift som setter forbud for autolinefartøyer over 28 m mot å fiske innenfor en grense trukket fire til seks nautiske mil ut fra grunnlinjen i Vest-Finnmark. Høsten 1999 oppnevnte Fiskeridepartementet en arbeidsgruppe sammensatt av medlemmer fra Norges Fiskarlag, Norges Kystfiskarlag, Havforskningsinstituttet, Fiskeriforskning, Kystvaktinspektøren, Fiskeridirektoratet og Fiskeridepartementet. Arbeidsgruppen fikk i oppdrag å vurdere hvor en permanent sjøgrense langs kysten for havgående fartøyer som fisker med faststående redskaper, bør gå, og hvilke fartøystørrelser den bør gjelde for. Det lå i oppdraget at man skulle vektlegge hensynet til en bærekraftig utnyttelse av de lokale og stasjonære bunnfiskeslagene langs kysten og hensynet ikke minst til de mindre kystfartøyene og til kystsamfunnene. I januar i år la arbeidsgruppen fram sin innstilling. Innstillingen konkluderer med at det skal være forbudt for autolinefartøyer over 21,35 m å fiske innenfor en grense trukket langs hele kysten fire nautiske mil fra grunnlinjen. Denne grensen skal gjelde hele året med unntak av to områder utenfor Finnmark og Troms og ett område utenfor Nordland der grensen i en periode av året trekkes ut til ti nautiske mil fra grunnlinjen. Innstillingen er sendt på høring med frist til 25. april i år. Jeg vurderer forslagene i innstillingen som et godt grunnlag for grensedraging, og jeg tar sikte på å fastsette forskrift om en landsomfattende grensedraging snarest mulig. Ettersom det er behov for en klarere hjemmel i saltvannsfiskeloven for en slik grensedraging som foreslås i innstillingen, har departementet allerede laget utkast til en odelstingsproposisjon om endring av loven. I proposisjonen blir det foreslått en ny bestemmelse i loven som skal gi hjemmel for å innføre områdebegrensninger for fiske med større fartøy som nytter annet redskap enn trål. Utkastet har vært ute til høring i næringen og i berørte departementer. Jeg tar sikte på å legge fram en proposisjon om lovendring for Stortinget innen svært kort tid.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Når bor ikke jeg og Steinar Bastesen så langt fra hverandre, men jeg skal prøve å unngå den type begrep. Jeg kjenner imidlertid godt til hans billedlige språk og synes det er bra at vi kan bruke det her. Det som er viktig i denne saken, er at denne grensedragingen nå gjennomføres. Det var den første saken jeg tok tak i etter at jeg ble statsråd.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Prosessen med en gjennomgang av Fiskeridirektoratets ytre etater pågikk i flere år og ble behandlet av Stortinget en rekke ganger. Ny organisasjonsmodell med ni regionkontorer i en felles ytre etat og oppheving av lov om rettledningstjenesten ble vedtatt av Stortinget den 19. februar 1998. Etter Stortingets vedtak startet omorganiseringen i Fiskeridirektoratet med organisering av en ny avdeling, Avdeling for kvalitet, kontroll og regional forvaltning. Deretter ble den gjennomført på regionnivået, og det arbeides nå med å få på plass en endelig struktur og lokalisering lokalt. I dokumentene til Stortinget presiserte departementet bl.a. at de lokale personalressursene i ytre fiskeriforvaltning ikke skal bli svekket som følge av den nye modellen. Det skal legges vekt på at tjenestetilbudet lokalt opprettholdes, og på å videreføre en ytre fiskerietat som er serviceorientert overfor næringen. Ovennevnte og Stortingets forutsetninger er hele tiden lagt til grunn i arbeidet. Fiskeri- og havbruksnæringen, kommunikasjoner og teknologi samt ytre rammebetingelser mv. har imidlertid gjennomgått store endringer i tiden etter at kontorstrukturen i rettledningstjenesten og kontrollverket ble bygd opp. Et eksempel på dette er bl.a. satsing på veterinær grensekontroll ved leveranser fra tredje land. Disse forholdene kan tilsi at det framtidige behovet for kompetanse, faglig standard og kontorer på lokalnivået kan være annerledes enn før. Fiskeridirektøren så det som hensiktsmessig at den lokale kontorstrukturen enkelte steder ble vurdert av en uavhengig instans. I september 1999 ble det inngått en avtale mellom Fiskeridirektoratet og Statskonsult om at sistnevnte skulle foreta en vurdering av den geografiske plasseringen, inndelingen og organiseringen av lokalkontorene sett i forhold til arbeidsoppgavene, mulighetene for fleksibel utnyttelse av personell og det totale samspillet mv. i regionen. Statskonsult ble særlig bedt om å se på regionene Nordland og Møre og Romsdal. Under utførelsen av oppdraget har Statskonsult hatt kontakt med ledere og medarbeidere i direktoratet og ytre etat, tillitsvalgte, fylkesfiskarlag, oppdretterlag, SND og Nordland fylkeskommune. Statskonsult avgav sin rapport til Fiskeridirektøren i februar i år. Den er nå ute på høring i Fiskeridirektoratets ytre etat med frist for uttalelse 17. mars. Fiskeridirektøren vil deretter utarbeide sin tilråding til departementet. Siden Statskonsults rapport er utarbeidet på oppdrag fra Fiskeridirektøren og skal behandles av ham, finner jeg det ikke riktig å kommentere eller ta stilling til rapporten før Fiskeridirektørens tilråding foreligger.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Jeg vil på nytt understreke at når en sak er ute på høring, og når vi venter på en innstilling fra en etat underlagt departementet, vil jeg avvente den innstillingen før det gis et konkret svar. Men jeg kan gi uttrykk for en prinsipiell holdning til saken, som er uavhengig av de vurderingene i Nordland og Møre og Romsdal som bl.a. nå er gjennomført. Det går på at hvis vi skal greie å få til den veksten i fiskerinæringen som også Bastesen understreker, kan vi ikke foreta en reduksjon i kontrollverket, en reduksjon i rådgivningssystemet. Det ligger i bunnen for mitt arbeid videre.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Stortingsmeldinga om arkiv, bibliotek og museum, som er fremja av Kulturdepartementet, nyttar ikkje nemninga statleg ansvarsmuseum, og det finst heller ikkje i dag noko museum med ein slik merkelapp. Det er likevel rett at kystkulturen og fiskerinæringa ikkje er like godt dokumentert i form av museumstiltak som tilfellet er med innlandskultur og jordbruk. I ettertid framstår det for meg som heller merkeleg i eit land der den lange kystlina med tilhøyrande folkesetnad og eit mangslunge næringsliv er eit så viktig kjennemerke. I dei siste tiåra er det likevel bygt opp mange gode museum med kystkultur, fiskeri og sjøfart som sentrale dokumentasjonsområde. I den nemnde stortingsmeldinga har Regjeringa teke til orde for ei omfattande styrking av den statlege innsatsen på museumsområdet, samstundes som det blir lagt opp til ei organisatorisk opprydding i den sterkt fragmentariske institusjonsstrukturen som pregar det norske museumslandskapet. I meldinga er det gitt uttrykk for at det i denne samanhengen vil vere naturleg å prioritere fleire institusjonar med fagleg tyngdepunkt innanfor saksfeltet kystkultur, fiskeri og sjøfart. Som fiskeriminister ynskjer eg at Fiskeridepartementet skal engasjere seg sterkare i kulturarven på kysten og i dokumentasjon av fiskerinæring og sjøfart. Eg vil likevel understreke at det er Kulturdepartementet og Norsk museumsutvikling som må ha ansvaret for dei faglege vurderingane når det gjeld kva for museum og institusjonar det skal satsast på. I meldinga går det også fram at ein her vil sjå nærmare på den nasjonale samordninga, slik at ein kan få til ei funksjonell og fagleg arbeidsdeling mellom konsoliderte regionale museumseiningar. I meldinga heiter det at Kulturdepartementet vil leggje opp til å få fortgang i arbeidet med regional konsolidering og nasjonal samordning innanfor museumsområdet kystkultur, fiskeri og sjøfart, og at dette vil ha særleg høg prioritet i arbeidet med å følgje opp meldinga. Som fiskeriminister er eg svært nøgd med den særlege prioriteringa av fiskerisektoren som Regjeringa med dette har forplikta seg til. Det er no opp til Stortinget å stadfeste den sterke statlege satsinga på museumssektoren generelt, og museumstiltak for fiskerisektoren spesielt, som Regjeringa her har lagt opp til.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-03-01:
Jeg tror begrepsbruken ikke er det viktigste. Jeg tror vi er enige om at det skal være nasjonal samordning, og at en skal ha en del museum som ivaretar denne viktige kulturarven, og jobber videre med det. Vi er heldige som har fått utviklet en del slike museum langs hele kysten i de siste årene som er gode, og som er dyktige, og som kan gjøre en slik jobb. Jeg er veldig glad for at denne saken blir tatt opp i spørretimen. Det er en viktig sak, og jeg ønsker at Fiskeridepartementet skal fokusere mer på dette området i framtida også. Men jeg vil understreke at her må vi ha faglige råd fra Kulturdepartementet og Norsk museumsutvikling når det gjelder hva slags museum vi skal satse på. Jeg håper at Stortinget vil gå inn for Regjeringens forslag, og at vi dermed kan ha mulighet til å få fortgang i det. Det er vanskelig for meg å konkretisere tidsarbeidet, men jeg vil iallfall ha stor fokusering på dette i tida framover.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «I Rogaland fylke satses det nå sterkt på skjellproduksjon. Kontrollen foretas av Veterinærhøgskolen i Oslo. Manglende kontrollinstanser i distriktet fører til ventetider og påfølgende produksjonsproblemer. Vil statsråden arbeide for å gjøre det mulig å foreta effektiv kontroll med produksjonen gjennom en kontrollmulighet som er tilgjengelig innenfor Rogaland fylke, samt øke forskningsinnsatsen for å finne frem til en pålitelig kjemisk test som kan gjøre dagens dyretesting overflødig?»
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
For skjellprodusentene er den tiden som går vekk ved å foreta kontrollen, et betydelig praktisk problem, fordi man ikke kan kjøre ut varene før kontroll er foretatt. Jeg er ikke så sikker på at det løser problemet for skjelldyrkerne i Rogaland at man nå kan foreta en test i Trøndelag istedenfor i Oslo. Det er ikke gitt at det vil gå raskere. Jeg hadde derfor håpet at statsråden var villig til å foreta en større grad av desentralisering. Eksempelvis finnes det en veterinærstasjon på Høyland i Sandnes, hvor det kunne vært mulig å foreta enkelte tester med mus. Det jeg derimot er mer fornøyd med i statsrådens svar, er at det nå satses sterkt på forskning for å bringe fram kjemiske tester. Det er viktig ikke bare av etiske grunner, men også fordi det fører til en betydelig effektivisering, og da er jeg fornøyd med at dette arbeidet blir tatt alvorlig. Hvis vi kan få løst disse problemene, ville vi nemlig i Norge kunne skape en betydelig ny vekstnæring.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-03-01:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «I lang tid har det vært konflikt mellom de store autolinebåtene og kystflåten som fisker innenfor grunnlinjen og inne på fjordene. De store havgående autolinefartøyene har fortrengt sjarkflåten i deres eget kjerneområde. En autoliner setter og trekker like mye bruk på 24 timer som mange sjarker bruker ett år på. Det er opplagt at dette har ført til alvorlige konflikter som har gått over flere år. Hva har statsråden tenkt å gjøre for å løse problemet?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var for så vidt avklarende og positivt. Denne konflikten har jo utviklet seg over lang tid. Når man er så pass gammel som jeg er blitt, har man fått leve med beskyldninger om at nordlendinger ikke var i stand til å komme seg ut på havet. De måtte ligge i kjerringræva for å drive sitt fiske langsmed kysten. Når man da opplever at de samme eksponentene for dette uttrykket kommer i nordlendingenes kjerringræv og fisker fisken som nordlendingene skulle hatt, blir det galt, og da blir folk, for å si det mildt, veldig irriterte. Det er jammen på høg tid at dette problemet blir løst. Det er et beklagelig faktum, dessverre, at det er noen få skippere som har klart å framprovosere denne lovendringen, som nå sannsynligvis kommer til å gjelde samtlige havgående fartøyer, også de som fisker med garn, som aldri har vært noe problem for lokale fiskere. Men det er ofte sånn at når enkelte ikke kan oppføre seg som folk, så blir det galt for alle.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-03-01:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Da Stortinget opphevet lov om rettledningstjenesten i fiskerinæringa, ble det satt som forutsetning at servicetilbudet for næringa, lokalt og regionalt, ikke skulle bli dårligere. Nå har Statskonsult lagt fram en rapport med forslag om nedlegging av en rekke lokalkontor i Fiskeridirektoratet. Det foreslås også en full gjennomgang av Avdeling for ytre etat i Bergen. Vil statsråden følge Statskonsults anbefalinger?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret, som ikke var noe svar på mitt spørsmål. Når Statskonsult har lagt fram en rapport som konkluderer med nedlegging av en rekke lokalkontorer samt full gjennomgang av hovedadministrasjonen i Bergen, vitner det om at her foreslår Statskonsult en gigantisk reduksjon i administrasjonen. Det harmonerer veldig dårlig med fiskeriministerens egne uttalelser om at Fiskeridepartementet skal bli det største departementet i Norge. Da må jeg gjenta mitt spørsmål: Vil han følge Statskonsults rapport, som konkluderer med nedlegging og et mindre departement enn det som er hans eget ønske, som er å gjøre departementet størst mulig?
John Dale (Senterpartiet), 2000-03-01:
Eg tillèt meg å stilla følgjande spørsmål til fiskeriministeren: «I stortingsmeldinga om arkiv, bibliotek og museum vert det opplyst at fiskerinæringa er ei av dei få næringar som ikkje har eit statleg ansvarsmuseum. Når vil det bli teke initiativ til å oppretta eit fiskerimuseum i statleg regi?»
John Dale (Senterpartiet), 2000-03-01:
Eg takkar statsråden for det positive svaret. Statsråden gjorde merksam på at nemninga statleg ansvarsmuseum ikkje finst i St.meld. nr. 22. Nei vel, men like fullt er det dette saka gjeld – eller for å bruka statsråden sine ord: «nasjonal samordning innanfor museumsområdet kystkultur, fiskeri og sjøfart». Dette arbeidet vil no få høg prioritet, som statsråden sa. Og det er gledeleg. Føresetnaden er sjølvsagt at Stortinget sluttar seg til det som står i meldinga på dette punktet. Kan statsråden på ein slik bakgrunn seia noko om kva tidsperspektiv som her vil bli lagt til grunn?
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-05-16:
Takk for det, president! Jeg tar opp det forslaget Høyre står alene om.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-09-28:
På vegne av Kristin Halvorsen, Øystein Djupedal og meg selv vil jeg fremsette et forslag om å investere deler av inntektene ved salg av Telenor-aksjer i forskning og utdanning.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-09-28:
På vegner av Karin Andersen og meg sjølv vil eg fremja eit forslag om ei tilleggsmelding til oljemeldinga som skal retta spesiell merksemd på oljearbeidaranes vilkår og på helse, miljø og tryggleiksaspekt ved arbeid knytt til norsk sokkel.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-09-28:
På vegne av meg sjøl vil jeg fremsette et forslag om tilleggsbevilgning på budsjettet for år 2000 for å skaffe boliger til bostedsløse.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-09-28:
John Dale og jeg fremmer et forslag om å be Regjeringen sørge for at forvaltningen av de fire store rovdyra er i tråd med Stortingets intensjoner.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
Jeg tillater meg å foreslå Kenneth Svendsen.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Jeg har veldig stor forståelse for at det oppleves urettferdig, bl.a. fordi jeg er en av dem som ikke får inn NRK2. Det var nettopp derfor Stortinget i sin tid gav klar beskjed om at NRK2 ikke skulle belastes lisensmottakerne, det skulle realiseres innenfor de rammene som allerede lå der, nettopp fordi ikke alle ville klare å få det inn. Jeg skal ikke begi meg inn på en programdiskusjon om hvordan NRKs redaktør velger å programmere sin kanal, jeg bare registrerer at Allmennkringkastingsrådet er godt fornøyd med at de oppfyller allmennkringkastingsmålsettingene. Jeg regner med, og jeg forutsetter, at Stortingets intensjoner da vi opprettet NRK2, også blir fulgt opp av NRK.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Jeg er veldig glad for at Kristelig Folkeparti – og jeg vil bli overrasket hvis det er noen som har noe annet utgangspunkt – slår fast at kulturen skal gå foran teknologien. Det gjelder bare å finne systemet som gjør at vi klarer å ta i bruk teknologien på en slik måte at vi styrker kulturen, slik at vi ikke opplever det motsatte. For det ligger en helt åpenbar fare i at det er nettopp det som kan skje. Så over til dette med krenkende påvirkning. Jeg husker at representanten Lånke og undertegnede har hatt en diskusjon om dette tidligere fra denne talerstolen. Jeg synes ikke det er verken min eller Stortingets jobb å gå inn og definere hva det er som er kunstuttrykk når det gjelder film. Vi har faktisk opprettet organer som er i stand til å ta seg av dette. Statens filmtilsyn har klare føringer på at de skal gå inn og gjøre disse vurderingene, og jeg synes at Statens filmtilsyn er i en god utvikling i så måte. Men der må man begynne å ta litt mer hensyn til hva det er som er den seriøse kunstarten. At det finnes områder innenfor AV-produksjon som er spekulative og kommersielle, skal ikke gå ut over de som faktisk jobber seriøst med film som et kunstuttrykk. Når det gjelder TV 2-konsesjonen og eventuelt bruken i forhold til radio, regner jeg med at konsesjonærene blir rimelig likt behandlet. Men jeg vil anbefale representanten å stille spørsmålet til dem som er rette vedkommende for det, for det er som sagt ikke Stortingets jobb – det har vi vel kanskje heller ikke sagt – å gå inn i detaljene av dette. Det er det departementet som konsesjonsmyndighet som skal ta seg av. Det regner jeg med at representanten følger opp.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Det er enkelte replikker som fordrer hele foredrag, så jeg skal ta det etter hvert. Men det er en ting jeg glemte i forhold til Lånkes replikk. Det gjelder konsesjonsvilkårene og om søknaden skal ligge til grunn. Arbeiderpartiet har vært klare på det tidligere, og vi er fortsatt like klare på det. Så over til film. Ernst & Young-rapporten, som den forrige regjeringen fikk satt i gang, og som kom med en del konklusjoner, har jeg lagt veldig liten vekt på, og det vil jeg fortsatt gjøre. Jeg synes ikke den gir en helhetlig gjennomgang av filmpolitikken, og det er det vi først og fremst kunne ha trengt – at man også kunne ha sett filmpolitikken sammen med kinopolitikken. Det fikk vi ikke, men det er nå så. At Ernst & Young-rapporten har klart å få med seg en del åpenbare konklusjoner som har svirret rundt omkring i systemet lenge, får være så sin sak. Jeg er litt usikker på om det skyldes flaks, eller om det skyldes at man faktisk har klart å tenke seg fram til det. Men det er klart at en del av de konklusjonene som ligger i Ernst & Young-rapporten, vil bli fulgt opp. De ville ha blitt fulgt opp uansett om rapporten hadde ligget der eller ikke. Nå har aldri jeg tatt til orde for at filmmiljøene selv skulle gjøre jobben, men jeg har etterlyst innspill fra filmmiljøene på dette, ikke minst det å få uavhengige til å gå gjennom hele filmpolitikken vår på en ordentlig måte. Og så vidt jeg husker, stod Arbeiderpartiet og Høyre også sammen om en del av merknadene i forbindelse med budsjettbehandlingen. Så beveger man seg inn på Dagspresseutvalgets innstilling og spør om vi skal prioritere pressestøtte eller kultur. Det er ikke så rart at Høyre gjør det, for Høyre har aldri definert avisene inn under kulturområdet. Man vil rett og slett legge dem ned. Og så skal man overlate til markedet å holde en del aviser i gang. For Arbeiderpartiet har det alltid vært en viktig kulturpolitisk målsetting å ha et mangfold i avismiljøet, og det tror vi er viktig for norsk språk, for norsk kultur, for norske tradisjoner og ikke minst for identitet. Men den diskusjonen får vi full mulighet til å komme tilbake til når budsjettet er under behandling.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Innlegget fra representanten Lånke viste jo ganske tydelig hvor forskjellene i norsk mediepolitikk går, fra det å kunne ha en veldig offensiv holdning for å møte den utviklingen som kommer, til å kunne konsentrere seg, som representanten Lånke gjorde, om begrensningene og bekymringene med hensyn til den utviklingen som kommer i framtiden. Det er noe som har preget mediepolitikken i mange, mange tiår, så det er vel ikke så uvanlig. Jeg vil returnere den replikken jeg fikk, som går på film som kunstuttrykk. Jeg har lyst til å stille spørsmålet om Kristelig Folkeparti er helt avvisende til å behandle film som et av de mest allmenne og populære kunstuttrykk og åndsverk som finnes. Hvorfor ønsker man å være svært offensiv med hensyn til sensur av kunstuttrykk, og hvordan vil man eventuelt skille mellom det som i filmen er kunst, og det som er kommersielt og spekulativt?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Høyres representant påpekte det jeg tror vi alle er enige om, at det er bredbåndet og ikke bakkenettet som først og fremst vil skape revolusjon i forhold til digitaliseringen av folks hverdag. Men det er noe som må være med og pushe, fremme utviklingen, og det tror jeg først og fremst det er tjenester som vil gjøre. Og er det noen som virkelig er i stand til å levere tjenester, bør det være på kulturområdet. Men det var ikke det som var mitt hovedpoeng. Høyre la stor vekt på kulturpolitikken. Språk, kultur og tradisjoner må få gode rammer, ble det sagt. Ja, et av de viktigste områdene i så måte er nettopp avisene, senest godt dokumentert i gårsdagens innstilling. Når Høyre da som et verdikonservativt parti vil svekke norsk språk, kultur og tradisjon gjennom å legge ned en av de viktige formidlerne av det, nemlig avisene, hvilken verdi har da de gode målsettingene som Høyre gir uttrykk for? Så registrerer jeg jo at Høyres mediepolitiske talsmann er en av de få som ennå ikke har fått med seg det som skjedde på 1990-tallet med avisene, de partipolitiske bruddene som har skjedd. Det kan jo være grunn til å minne om at dersom pressestøtten hadde blitt tatt bort før 1990-tallet, var det jo Høyre-avisene vi hadde sittet igjen med.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Jeg registrerer at SV nok en gang finner det betimelig å lansere forslaget om medieombud. Etter «Sentrum»-episoden og etter «Big Brother» og det som skjer i kjølvannet av lanseringen av den typen trash-TV, har jeg advart mot at den type forslag ville kunne bli mer aktualisert fra dem som tidligere også har ment det. Jeg må innrømme at dette ikke er nok til at undertegnede vil gå inn for det. Jeg synes at reaksjonene på disse to episodene fra media selv har vist at pressens egen etikkdebatt fungerer, og at man er med og setter grenser. Så er det alltid noen som ikke vil holde seg innenfor disse grensene. Men jeg synes ikke omfanget er så veldig stort foreløpig. Til tross for den kraftige liberaliseringen – politisk villet liberalisering – som har skjedd, har vi ikke på 1990-tallet sett de ekstreme utslagene her hjemme i Norge, nettopp fordi vi har lagt så til de grader vekt på pressens etiske arbeid og selvstendige ansvar for det etiske arbeid. Vi har jo etter hvert også gjennomført PFU-ordningen for hele mediesektoren. Spørsmålet mitt er om SV synes at den typen – veldig få – enkeltepisoder gjør at det er grunn til å sette hele systemet i fare og statliggjøre det gjennom et medieombud.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Jeg tenkte faktisk å holde kjeft i denne omgangen, men jeg klarer ikke å dy meg. Venstre har stort sett hatt sammenfallende syn med Arbeiderpartiet når det gjelder mediepolitikken over tid, men når Venstre så til de grader begynner å fokusere på ytringsfriheten og framhever Arbeiderpartiets rolle i den sammenhengen og påpeker at Arbeiderpartiet må være mer offensivt enn hittil, finner jeg grunn til å komme med noen kommentarer. Det er fullt mulig at Arbeiderpartiet kan være mer offensivt når det gjelder ytringsfriheten, og vi får se hva slags initiativ som kommer som følge av de to rapportene vi behandler. Men hva skal vi da si om Venstre, som har foretatt det verste angrepet på ytringsfriheten de senere årene gjennom de kuttene i pressestøtten som er gjort?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge debatten så mye. Jeg hadde i grunnen bare tenkt jeg skulle ta en stemmeforklaring, men det siste innlegget gav meg lyst til å påpeke én ting: Istedenfor å si at man bør redusere lisensen for dem som ikke får to kanaler, hadde det kanskje vært et mer logisk resonnement å konkludere med at man bør ilegge en tilleggslisens for dem som får en kanal ekstra. Det har jeg ikke hørt at noen fra Fremskrittspartiet har tatt til orde for, men det hadde vært en logisk tankerekke bak det resonnementet som blir presentert. Vi fra Arbeiderpartiet ville selvsagt ha gått imot også det forslaget, men det hadde i hvert fall styrket Fremskrittspartiets retorikk på området. Så sa representanten Sandberg at det er merkelig at det ikke er flere kanaler dersom det ikke koster noe. Så vidt jeg har registrert, har NRK faktisk startet opp en god del ekstra kanaler i tillegg til NRK2, ikke minst på det digitale området og på radiosiden. Men det er nå så. Så til de to forslagene. Forslag nr. 1 har jeg allerede varslet at Arbeiderpartiet kommer til å gå imot. Det samme gjelder forslag nr. 2. Vi vil se helheten og vite hva dette skal settes i sammenheng med, før vi går inn og binder opp penger på neste års statsbudsjett. Så langt i prosessen har ikke Arbeiderpartiet kommet ennå, og vi vil antakeligvis heller ikke være der før ute i stortingsbehandlingen en gang på slutten av dette året.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
Til representanten Alstad: Så lenge vi har NRK1 og NRK2, og ca. 600 000 mennesker ikke får inn signalene fra NRK2, er det vel ikke merkelig at mange er rasende. Man føler at man betaler for et produkt man ikke får, sammenliknet med andre lisensbetalere. Har ikke representanten registrert at også Allmennkringkastingsrådet sier at NRK må være varsom med en utstrakt programmessig deling mellom de to fjernsynskanalene så lenge dekningsgraden for NRK2 er lav i deler av landet? Det har i den senere tid også skjedd en stor dreining av program fra NRK1 til NRK2 samt at NRK2 er blitt filmkanalen.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
I alle de år jeg har vært interessert i politikk, har jeg også fulgt med når det gjelder NRK-lisensen, og jeg har registrert at den har blitt forhøyet hvert år. Senest siste år ble den forhøyet med 50 kr, og det var for å styrke distriktene. Da må det vel være riktig at de som hvert år er med og betaler en forhøyelse av lisensen for at distriktene også skal styrkes, får del i det som NRK tilbyr. Og en del av det NRK tilbyr, er nemlig NRK 2. Hvordan skal så kontrollen utføres? Det er jo i dag kontrollører som reiser rundt og undersøker om man har betalt lisensen. På samme måte synes jeg det skulle være mulig å få til en kontrollordning på dette. Jeg ser ikke dette som noe stort problem. Så tilbake til en langvarig debatt som nå går i media, nemlig om pressestøtte. Det er riktig at vi har et rikt og variert avistilbud i dag. Det skal vi også ha. Men når markedet sier at det ikke er behov for en avis, synes ikke jeg det er riktig å gi pressestøtte til denne avisen. Og når man ser på enkelte aviser som får pressestøtte, bl.a. Finansavisen, og også hvilke aviser som drar av gårde med store deler av pressestøtten, kan man sette et stort spørsmålstegn ved denne. Fremskrittspartiet går inn for en overgang i løpet av to år når det gjelder avvikling av produksjonsstøtten, som er noe annet enn pressestøtten. Vi mener at avisverdenen vil overleve dette. Jeg vil også tro at vi får et mer spennende og variert avistilbud enn vi har i dag.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
Jeg tror verken den siste replikanten nå eller resten av Stortinget bør være redd for hvordan dette skal foregå. Regjeringen og Stortinget har for så vidt allerede sagt at denne skal lyses ut. I henhold til EØS-direktivet skal den lyses ut på det åpne markedet. Vi har også sagt at staten skal ha visse motytelser. Og visse motytelser vil si at vi skal ha allmennkringkastingsprinsippet i bunnen, og at det skal være økonomiske motytelser. Jeg kan ikke se noe galt i at den økonomiske motytelsen blir så stor som mulig. Da vil staten og Norge få mer penger, penger som vi eventuelt kan bruke på kultur eller andre ting. Det må da være en stor fordel at vi får så mye penger som mulig, når det er de samme kvalifikasjoner og grunnlag som gjelder for dem som skal by på dette. Hvem som skal være auksjonarius, ser ikke jeg som noe stort problem. Hovedsaken er at dette skjer redelig, at det skjer riktig og på det grunnlag som auksjonen skal føres etter.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
Først til lokalradioen som Fremskrittspartiet er veldig positive til, noe som jeg håper at representanten Helleland og resten av Stortinget også er. Vi ser på viktigheten av lokalradioer, som jeg fortalte i innlegget mitt. Jeg er selv med i en lokalradio, og er en av mange, mange som gjør en liten dugnadsjobb. Til sammen greier vi å få den radioen til å være oppegående, med de positive ringvirkningene dette har, både for de som bor alene ute i distriktet, og for de som kanskje er mer aktive i samfunnet. Fremskrittspartiet vil, kanskje i motsetning til alle andre, at vi skal ha enda flere konsesjoner på lokalradioer. Vi vil at lokalradioene skal få enda større muligheter, at vi skal få flere lokalradioer, og at de skal få mer sendetid, slik at alle når fram. Jeg har hatt mange henvendelser om dette i løpet av den tiden jeg har sittet her på Stortinget, både fra «kristne» radioer og fra andre radioer som føler at de har for liten tid på sendernettet. Fremskrittspartiet vil være positiv til at dette utvides. Så tilbake til TV 2 og konsesjon. Jeg tror ikke at vi vil få noen budkrig. Jeg ser på dette området, som på alle andre områder, på bud og auksjoner, som noe positivt. Jeg stiller meg litt spørrende til at ikke representanten Helleland og Høyre ser det positive i at vi får inn så mye penger som mulig, som vi bl.a. kan bruke på mer kultur eller på andre ting i samfunnet som vi trenger. Vi har et stort gap i mange sektorer hvor hovedproblemet er penger, og da skjønner jeg ikke hvorfor det ikke er viktig at vi får inn så mye penger som mulig når vi har det grunnleggende i bunnen, at det skal være slik og slik, og at de som byr, skal ha de og de kvalifikasjoner og de og de mål. Så til dette med konkurranse mellom NRK1 og TV 2. Jeg og Fremskrittspartiet ser ikke noe problem i at NRK og TV 2 blir konkurrenter – jeg ser for så vidt på dem som konkurrenter i dag – og at de konkurrerer slik at vi får et større mangfold, at vi får bedre kvalitet på produktene som sendes, som generelt er positivt for dem som bruker dette medium. Fremskrittspartiet vil avvikle lisensen – jeg ser at taletiden er ute.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
Jeg har lyst til å få noen synspunkter fra representanten Lånke om den berømte sladden over visse typer film. Dette er filmer som man kan få inn litt avhengig av hvilket nett man er tilknyttet og hvilket land man eventuelt kobler seg inn på. Dette er en type film som noen er imot og noen er for, selvfølgelig. Er representanten Lånke helt imot at de som ønsker denne type underholdning – og da tenker jeg på voksne folk – skal få denne underholdningen, og la oss også kalle det skolering i dette emnet? Jeg tenker meg at dette kunne ordnes ved at man ikke bare trykker på en knapp og så får det inn, men at man med en viss kode kommer seg inn på denne kanalen, slik at mindreårige ikke får dette inn. Det må være en selvfølge. Hva er representanten Lånkes syn på dette?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
Senterpartiet, som er et såkalt distriktsparti, noe Fremskrittspartiet i stadig større grad tviler på, vil ikke være med på å differensiere NRK-lisensen, slik at de ute i distriktene får en lavere lisens og dermed kan bruke disse midlene på et alternativt tilbud for å få inn NRK2. Skal folk bo ute i distriktene, er kultur et viktig moment, har Senterpartiet tidligere sagt. Når nå NRK stadig dreier mer og mer av sitt TV-tilbud over til NRK2, og NRK2 nå er blitt den nye filmkanalen, hvorfor vil ikke Senterpartiet være med på å bidra til at disse drøyt 600 000 mennesker, ofte ute i distriktene, får denne form for kultur? Det vil nemlig Fremskrittspartiet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
I sin redegjørelse tidligere sa statsråden at hun vil sørge for at satsingen på norskprodusert film og audiovisuelle produksjoner gjennom støtte- og stimuleringsordninger fortsetter. Det er likevel, sier statsråden, nødvendig med en omfattende omlegging og effektivisering av disse støtteordningene og forvaltningen av dem. Vil dette si at statsråden er enig i den skepsis som Fremskrittspartiet har hatt i alle år til disse ordningene, og hva legger statsråden i uttrykket «en omfattende omlegging»?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-26:
Kristelig Folkeparti er også opptatt av å sikre – i likhet med representanten Alstad – de kulturpolitiske hensyn og den kulturpolitiske innflytelse over de mer telepolitiske og konkurransepolitiske hensyn i mediepolitikken. Vi er i tillegg veldig opptatt av å kunne bidra til å finne virkemidler som kan hindre norske mediemottakere i å bli utsatt for det en kan kalle krenkende påvirkning. Jeg har lyst til i min replikk å spørre representanten Alstad om hvordan han ser på dette. Han nevnte spesielt film, og han gav inntrykk av at omtrent all film må betraktes som kunstuttrykk. Men det finnes vitterlig også produksjoner som har et svært negativt innhold. På hvilken måte ser Alstad for seg at vi kan sikre en god kulturpolitisk innflytelse over mediepolitikken på bakgrunn av de aspektene som jeg nevnte? Jeg har også lyst til å stille et spørsmål som går på dette med utlysing av TV 2-konsesjonen. Jeg merket meg at representanten Alstad sa «konsesjonene», altså i flertall, men jeg la ikke merke til om han også nevnte radio. Skal også P4s konsesjon kunne utlyses? Vil representanten Alstad anbefale ministeren å gjøre det? Et tredje spørsmål som vi har vært opptatt av tidligere, og som jeg har lyst til å stille representanten Alstad, går på dette med konsesjonsvilkårene når disse konsesjonene blir utlyst. Vi har tidligere vært enige om at vi også skulle legge konsesjonærenes søknader til grunn som en del av konsesjonsvilkårene. Vil representanten Alstad bekrefte at vi fortsatt står sammen om å tenke i de baner?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-26:
Kristelig Folkeparti er enig med Fremskrittspartiet i at det er viktig å styrke lokalradioenes rammevilkår. Jeg er glad for at representanten Bredvold så klart understreket den betydning disse har for kulturen vår. Det som jeg har lyst til å ta opp i replikken, er imidlertid det forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet i salen i dag, om å lyse ut TV 2-konsesjonen nærmest på auksjon. Jeg har prøvd å sette meg inn i hvilken situasjon vi kan få hvis det skjer. Jeg la også merke til at representanten Bredvold snakket om at det var «høystbydende», altså den som betaler den høyeste prisen, som skal få tilslaget. Jeg ser da for meg kulturminister Ellen Horn – eller den det måtte være – som en slags auksjonarius, som står og spør: Noen høyere? Jeg forbinder auksjon med pels og antikviteter og ikke TV-konsesjoner. Nå skal jeg være rettferdig overfor Fremskrittspartiet, for de nevner også myndighetenes betingelser og konsesjonsvilkår i forslaget. Mitt spørsmål er da: Hva vil Fremskrittspartiet legge vekt på når det gjelder myndighetenes betingelser og konsesjonsvilkår? Og hvordan skal disse eventuelt komme til uttrykk i forkant av en såkalt auksjon? Skal det være en prekvalifisering av en del kandidater som melder sin interesse, og så skal man la høyeste kapitalbud være det saliggjørende, det endelig avgjørende for hvem som får lov til å påvirke oss i framtiden?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-26:
Jeg er glad for å konstatere at representanten Alstad og Arbeiderpartiet – jeg tolket det slik i hvert fall – deler hovedtrekkene i Kristelig Folkepartis holdning til mediepolitikken, også når det gjelder mulighetene for å kunne styre denne politikken i møte med de mange teknologiske utfordringer som vi nå står overfor, ikke minst globaliseringen. Når det gjelder det konkrete spørsmålet om film, må jeg nok si at jeg synes representanten Alstad sterkt svartmaler Kristelig Folkepartis tilnærming til film som kunstuttrykk. Jeg deler selvfølgelig det synet at film, i hvert fall mye av den filmen som produseres, er gode kunstuttrykk og uttrykk for en byggende kultur, og det skulle bare mangle at ikke vi ønsket å være med og støtte det. Jeg tror ikke Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti har vært så veldig uenige om virkemidlene som sådanne, og vi stod også sammen i forbindelse med siste budsjettbehandling når det gjaldt å sikre mer penger til norsk filmproduksjon. Jeg går ut fra at representanten Alstad husker det. Men det jeg antar representanten siktet til, går vel på den diskusjonen vi hadde om de såkalte filmklubbene – mulighetene for å kunne åpne filmklubbene for alle slags filmer uansett innhold ved å kalle det kvalitet, samtidig som man ved inngangsdøren så å si selger medlemskort som billetter, til samme pris, og da gir adgang. Dette handler om en juridisk forståelse, som vi har diskutert tidligere, og der har vi vært uenige. Men vi har ikke ønsket å innføre noen sensur, vi har Statens filmtilsyn, og vi ønsker å beholde det. Bortsett fra det tror jeg vi er enige om det meste.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-26:
Representanten Bredvold tar opp den såkalte sladden. Jeg vet faktisk hva det er, slik at jeg har en mulighet for å kunne uttale meg om det. Jeg har sett den, men jeg er faktisk i tvil om den sladden er så veldig effektiv som den er fremstilt. For noen uker siden opplevde jeg at sladden var fjernet for en tid i Norge, men det er nå en side for seg. Jeg tror Kristelig Folkeparti er enig i at det er godt at vi har denne muligheten til å regulere filmmarkedet eller de uttrykk som virker krenkende og som bryter ned menneskeverdet, som jeg mener at mye av denne grove pornografien og volden gjør. Jeg tror ikke at det finnes gode virkemidler for å gardere seg mot denne typen påvirkning. Jeg vet at det letes både i Norge og andre land for å finne fram til slike kontrollmuligheter. Jeg har nevnt EUs TV-direktiv. Når det gjelder vold, har vi en mulighet ved «vannskillet». Det ville åpne for at voksne mennesker kan få lov til å se på dette dersom det bare sendes på et senere tidspunkt på kvelden. Men som vi vet, er det veldig vanskelig å hindre mindreårige i å finne fram til disse programmene. Det er nesten umulig, så sånn sett er fjernkontrollen blitt en kontrollfjerner. Vi vet også at en organisasjon som går under forkortelsen ICRA jobber for å få til et internasjonalt akseptert innholdsmålingssystem nærmest, på film og videogram for å kunne komme fram til internasjonale standarder for hva som er akseptabelt å sende. Men til sjuende og sist tror jeg det viktigste er om vi kan bygge opp folks holdninger, folks indre samvittighet eller autoritet, som på en måte kan fortelle den enkelte hvor grensen går, for å kunne sette den – det som handler om mediebevissthet. Det gjelder både for seere og produsenter.