Kjellaug Nakkim (Høyre), 1998-12-14:
Hovedinntrykket vedrørende Ot.prp. nr. 75 for 1997-98, om lov om revisjon og revisorer – revisorloven – er at Finansdepartementet har gjort et godt og grundig arbeid, og at det i proposisjonen er lagt fram forslag som i det alt vesentlige kan vedtas slik de foreligger. Men på enkelte vesentlige punkter har Regjeringen lidd nederlag – jeg vil komme tilbake til det under de enkelte punkter. Jeg forutsetter også at de enkelte partier selv redegjør for sine mindretallsforslag. Lovforslaget bygger på Revisorlovutvalgets utredning nedfelt i NOU 1997:9, og videre er det åttende selskapsdirektiv, som er en følge av EØS-avtalen, innlemmet. På enkelte punkter går Regjeringens forslag lenger enn de minstekrav som følger av det åttende selskapsdirektiv, bl.a. utvidede kvalifikasjonskrav for revisorer som skal revidere årsregnskap i såkalte store foretak. Komiteen er enig i at det fortsatt skal videreføres to revisorkategorier, henholdsvis registrert og statsautorisert revisor. Komiteens flertall, som består av Høyre, Arbeider partiet, Fremskrittspartiet og SV, er derimot uenig i at lovskillet mellom registrerte og statsautoriserte revisorer videreføres, og foreslår en opphevelse av dette skillet. I proposisjonen er eksisterende lovskille vedrørende hvilke oppdrag henholdsvis registrerte og statsautoriserte revisorer kan påta seg, foreslått utvidet. Departementet mener at plikten til å la årsregnskapene revideres av statsautorisert revisor bør gjelde for store foretak, slik disse er definert i forslaget til ny regnskapslov § 1-5, jf. lovforslagets § 2-2 første ledd. Flertallet i komiteen er uenig i at det eksisterende lovskillet skal opprettholdes, og vil slett ikke at det utvides, slik departementet foreslår. Konkret er kravet at allmennaksjeselskap – ASA – børsnoterte foretak inkludert utstedere av grunnfondsbevis eller obligasjoner samt foretak som har en særlig samfunnsøkonomisk eller markedsmessig betydning, skal ha plikt til å ha statsautorisert revisor. I lovutvalgets særmerknad nr. 18, som utvalgets leder er med på, vises det til at det foreligger flere sterke argumenter for at det kunstige skillet ikke videreføres. Flere av høringsinstansene gir uttrykk for det samme. Oslo Børs støtter forslaget om krav til statsautorisert revisor i visse foretak. De mener det er viktig at både selskap og revisor har den høyeste kompetanse for å kunne håndtere kompliserte regnskapsmessige forhold i de aktuelle foretak. Komiteens flertall, alle utenom sentrumspartiene, er av den oppfatning at forskjeller mellom revisorer ikke nødvendigvis går langs aksen statsautorisert revisor – registrert revisor, men snarere mellom grupper av revisorer avhengig av praksis og opparbeidet kompetanse. Således vil en registrert revisor i et større selskap kunne inneha bedre kunnskaper om problemstillinger i større bedrifter enn en statsautorisert revisor i et mindre miljø. I praksis skiller ikke markedet mellom registrerte og statsautoriserte revisorer, men mellom store og små revisjonsselskaper. Store selskaper med komplekse regnskapsmessige forhold vil naturlig velge et revisjonsselskap med et stort revisjonsfaglig miljø og høyt utviklet spisskompetanse. Det er videre ikke andre innholdsmessige krav til revisjon for store enn for små selskaper. Begge revisorkategorier er underlagt samme strenge yrkesetiske regler, og revisjonsstandardene som legges til grunn, er like for begge kategorier. Kredittilsynet som kontrollmyndighet stiller også samme krav. Komiteen forutsetter, i likhet med bransjen selv, at etterutdanningskravet fastsettes likt for begge kategorier, som innebærer at de høyeste kravene til kvalitetskontroll og etterutdanning blir lagt til grunn. Komiteens flertall er videre av den oppfatning at det kan være forhold som taler for at det stilles særlige krav til revisjonskompetanse i forhold til børsnoterte selskaper. Men skal det stilles slike krav, bør dette tilligge Oslo Børs. Flertallet i komiteen er av den oppfatning at slike krav kan hjemles i børsforskriften og ikke i herværende lov. Når lovskillet nå oppheves, bør kravet om statsautoriserte revisorer innenfor spesielle bransjer eller for spesielle organisasjonsformer, slik det fremgår av særlovgivningen, endres. Departementet anførte i brev av 4. november i år til komiteen at de fleste av lovene som inneholder krav til statsautorisert revisor, gjelder ulike områder og involverer flere departementer. Det bør derfor etter Finansdepartementets syn ikke vedtas endringer før dette er utredet nærmere. Det foretas derfor ingen endringer i særlovene nå, men det forutsettes at Regjeringen kommer tilbake til saken når dette er utredet. Regjeringen foreslår videre at når revisor utfører rådgivning, skal revisor kunne dokumentere oppdragets art, omfang og eventuell anbefaling. Dette innebærer noe vesentlig nytt i forhold til gjeldende regler. Det er ikke vanskelig å forstå myndighetenes behov for tilgang til dokumentasjon, bl.a. som ledd i bekjempelsen av økonomisk kriminalitet. Det komiteen derimot har problemer med å forstå, er at all korrespondanse i tilknytning til rådgivning skal inntas i nummererte brev. Forslaget, slik det foreligger fra Regjeringen, er etter komiteens oppfatning lite hensiktsmessig. Ofte er det slik – eksempelvis ved salg av virksomheter, omstruktureringer m.v. – at behov oppstår for fortrolige drøftelser mellom revisor og klient. Ofte benyttes den valgte revisor som rådgiver i slike saker, og i slike spørsmål bør det kunne festes forskjellige forhold til papiret uten at dette må legges fram i form av nummererte brev. Hele komiteen mener derfor at det i forbindelse med revisors rådgivning må være tilstrekkelig at det innføres dokumentasjonsplikt, og går på denne bakgrunn mot Regjeringens forslag. Komiteen foreslår at revisors oppbevaringsplikt vedrørende korrespondanse i forbindelse med rådgivning inntas i §5-5, og at «og revisors korrespondanse i tilknytning til rådgivning » i forslagets § 5-4 utgår. Komiteens flertall, alle unntatt Arbeiderpartiet og SV, er enig i at aksjelovens hjemmel for å gjøre unntak for kravet til registrert eller statsautorisert revisor i regnskapspliktige foretak som eies av stat, fylke eller kommune, oppheves. Det avgjørende for om kommunal eller fylkeskommunal revisjon kan velges, må være at kravet til revisors kompetanse, objektivitet og uavhengighet kan oppfylles. Departementet kan ut fra disse kriterier godkjenne at revisorer som arbeider i fylkes- eller kommune revisjon, kan påta seg slik revisjon. Komiteen er videre enig i at praksiskravet utvides med ett år og settes til tre år. Men med den omstrukturering og kompetanseheving som skjer innen kommunal- og fylkeskommunal revisjon, bør Kredittilsynet etter søknad kunne godkjenne slik praksis med inntil to år etter gitte retningslinjer. Praksis fra skatterevisjon som er rettet mot privat næringsliv, bør også etter søknad kunne godkjennes med inntil to år av Kredittilsynet. Komiteens flertall har foreslått en slik endring. Helt til slutt noen ord om de generelle krav til revisors uavhengighet og objektivitet. Uavhengighet er av avgjørende betydning for tilliten til revisor. Det er derfor svært viktig at reglene er klare og ikke egnet til å svekke kravene til uavhengighet. Lovforslaget innebærer en vesentlig utvidelse i forhold til gjeldende regler. Bestemmelsene i § § 4-1 og 4-2 er vanskelig tilgjengelige som følge av den kompliserte utformingen av paragrafene. Samtidig er det anvendt begreper som «ledende ansatte » og «andre revisorer », uten at begrepene er klart definert. Komiteen legger derfor til grunn at «andre revisorer » må være å oppfatte som andre oppdragsansvarlige revisorer. Og med denne presisering slutter komiteen seg til Regjeringens forslag.