Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-03-28:
Det lovforslag Stortinget skal ta stilling til i dag, utgjør en av de største reformer i norsk helsetjeneste i løpet av de siste 20 år. Fastlegereformen angår alle innbyggere i Norge, alle landets kommuner, samtlige allmennleger og deres medarbeidere samt trygdeetaten. For innbyggerne er det en rettighetsreform som skal bidra til trygghet og tilgjengelighet til allmennlegehjelp, og den skal sikre kontinuitet i lege–pasientforhold. I tillegg innebærer reformen en omlegging av organisering og finansiering av allmennlegetjenesten. Samlet sett vil dette bidra til en bedre utnyttelse av legenes kunnskap og kapasitet i Norge. Det har de siste årene vært en del frustrasjon innen primærlegetjenesten. Mange av de stabile legene i distriktskommunene har sluttet. Det har vært svikt i nyrekruttering og usikkerhet om hva en landsdekkende fastlegeordning vil innebære. Gjennom fastlegereformen vil primærlegetjenesten få et faglig og organisatorisk løft. Kommunene skal tilrettelegge for en primærlegetjeneste som skal videreutvikles i en fastlegeordning. Departementet vil nøye følge opp kommunenes forberedelse til gjennomføring av reformen. Den sterkeste motforestilling mot innføring av reformen har vært knyttet til problemene med mangel på leger. La meg derfor slå fast at fastlegereformen i seg selv verken vil gi flere eller færre leger i Norge. Forberedelsene til innføring av reformen har imidlertid synliggjort legebehovet i primærhelsetjenesten. Vi står overfor to viktige utfordringer: Den ene er de folkerike kommunene med for få legehjemler. Disse er blitt spesielt oppfordret til å invitere de avtaleløse legene til samarbeid om planlegging av reformen. I flere kommuner har samarbeidet vist at legebehovet vil bli dekket uten at det må skaffes nye leger. Andre kommuner har søkt om nye legehjemler. Den andre viktige utfordringen er legesituasjonen i småkommuner med ledighet og ustabilitet. Odelstingsproposisjonen beskriver de stimuleringstiltak som er igangsatt for å øke rekrutteringen og sikre stabiliteten. Jeg vil understreke at departementets innsats framover i større grad vil rettes mot å sikre stabilitet gjennom utvikling av faglige ressursmiljøer og generell fagutvikling i primærlegetjenesten. Dette krever et samarbeid mellom primærlegetjenesten og forskningsmiljøer, spesielt de medisinske fakultet. Departementet har bidratt til å starte et slikt utviklingsarbeid i de nordligste fylker. Stimuleringstiltakene vil ha et langsiktig perspektiv. Det vil være den samlede effekt av tiltak for fagutvikling, en god fastlegeordning, økt tilgang på leger og regulering av legemarkedet som sammen vil bidra til at primærlegetjenesten vil kunne utvikle seg i en retning hele befolkningen vil være tjent med. Det er viktig at samtlige kommuner forbereder for innføring av reformen, uansett om kommunen har legemangel eller ikke. Jeg har tro på at kommunene i samarbeid med legene vil strekke seg langt for å få til tidsbegrensede løsninger i områder med legemangel. Departementet vil nøye følge legemarkedet og være i dialog med kommunesektoren om spørsmål som dukker opp i forbindelse med innføringen av reformen. Vi har et stramt tidsløp for at reformen kan settes i verk fra 1. januar 2001. Departementet har i planleggingen lagt stor vekt på et forpliktende samarbeid med kommunesektoren og med Lægeforeningen. Resultatet av samarbeidet er bl.a. at alle parter i hovedsak står bak det forslag som nå er forelagt Stortinget. Dette skaper et godt grunnlag for de kommende forhandlinger. Reformen har tidligere vært utsatt. Vi er ikke tjent med flere utsettelser. Jeg ser derfor fram til at Stortinget i dag vil vedta de nødvendige lovendringer, slik at forhandlinger kan komme i gang, og planlegging for innføring fra 1. januar 2001 kan fullføres.