Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2003-06-16:
Jeg beklager å måtte bryte denne rekken av taushet, men jeg er nødt til å si noe på vegne av Presidentskapet om den innstillingen som det utvalget som jeg har ledet en stund, har avgitt. Det vi har gjort, er å gjennomgå stortingsrepresentantenes godtgjørelser og andre forhold knyttet til vervet som stortingsrepresentant. Jeg har aller først lyst til å vise til det utmerkede Dokument nr. 17, som er utvalgets rapport, og som anbefales lest. Det omhandler veldig mye viktig informasjon om arbeidsvilkårene våre og sammenlignbare arbeidsvilkår. Jeg synes at denne oppfordringen bør gå til stortingsrepresentantene for at ingen etter det som står i det dokumentet, skal kunne si at de ikke visste. Vi fikk stor frihet til å ta opp ulike forhold som vi fant nødvendig, og derfor er også Dokument nr. 17 et godt og oversiktlig bilde på de ulike tingene vi har tatt opp. Det ble gjort en stor ryddejobb i 1996 i godtgjørelsesordningene våre, så det utvalget som jeg nå har ledet, har i større grad hatt som oppgave å foreta enkelte justeringer og innstramminger på områder der man har sett behov for det, uten at det har vært lagt opp til omfattende endringer. Pensjonene er et slikt omfattende emne som vi ikke har tatt tak i. Skulle vi ha gjort det, måtte vi hatt mye mer tid. Men det kommer man helt sikkert tilbake til på et senere tidspunkt. Hovedpunktene i det som er foreslått, er følgende: Et flertall i utvalget, alle partier i utvalget unntatt Fremskrittspartiet, foreslår at stortingspresidentens godtgjørelse skal være den samme som statsministerens godtgjørelse, og at dette skal få virkning fra 1. januar 2004. Det skal videre kartlegges alternative modeller for tilleggsgodtgjørelser til komiteledere og parlamentariske ledere. Der er det slik at Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti mener at begge disse funksjonene skal kunne ha en tilleggsgodtgjørelse. Ordningen med ventelønn og førtidspensjon strammes inn i tråd med pensjonsstyrets vedtak. Jeg har lyst til å si her at pensjonsstyret tok tak i de uheldige utslagene som vi så i media, på et veldig tidlig tidspunkt, og de har gjort en omfattende god og ryddejobb. Det utvalget som jeg har ledet, og nå Presidentskapet, er veldig fornøyd med det pensjonsstyret har gjort, og det betyr at ordningen med ventelønn og førtidspensjon strammes inn i tråd med pensjonsstyrets vedtak. Avkortingsreglene i forhold til annen inntekt blir vesentlig skjerpet, og de som møter som varamedlemmer til Stortinget, skal ikke kunne motta både ventelønn eller pensjon og frammøtegodtgjørelse samtidig. I tillegg vil vi utrede alternative modeller. Det skal jeg komme tilbake til, det er en annen sak. Et flertall i utvalget går inn for at diettordningen i hovedsak videreføres som i dag, og hele utvalget støtter en skjerpet praksis når det gjelder utbetaling av høyeste diettsats. Det betyr at det innskjerpes at de som reelt sett bor fast i stortingsleiligheten sin, skal ha samme dagpengesats som representanter bosatt i Oslo-regionen, og vi foreslår at det legges opp til rapporteringsrutiner som ivaretar dette. Så foreslår vi endringer i reglene som gjelder rett til dagpenger ved sykefravær over tre måneder. Etter tre måneder får man ikke dagpenger lenger. Boligordningen videreføres som i dag, men utvalget og Presidentskapet foreslår at man innskjerper allerede gjeldende regler om at det er representanten som skal bo i stortingsleiligheten, og det foreslås at det ikke skal kunne gjøres unntak for forbudet mot framleie som allerede er der. Utvalget mener videre at representanter som vender tilbake til Stortinget etter å ha vært i regjeringen, og som har disponert pendlerbolig gjennom regjeringens boligordning, skal flytte over i stortingsleilighet innen rimelig frist, og da som hovedregel innen tre måneder. Det foreslås videre å innføre en øvre grense for dekning av bruk av hjemmetelefon på 15 000 kr pr. år, som kommer i tillegg til dagens egenandel på 2 000 kr. Dekning av bruk av mobiltelefon foreslås på den annen side økt fra 7 000 kr til 9 000 kr pr. år, dette fordi mobiltelefonen blir et stadig viktigere arbeidsredskap for representantene, og utviklingen av nye mobiltjenester gjør det nødvendig å øke grensen for hva som regnes som tjenstlig bruk. Vi har i dette utvalget vurdert permisjonsordningen og utbyttingsordningen. Et flertall foreslår at det som hovedregel innføres en nedre grense på fem dagers fravær for å kunne søke permisjon, med mindre fraværet skyldes egen eller barns sykdom eller deltakelse i delegasjon oppnevnt av Stortinget. Presidentskapet har presisert regelen slik at også deltakelse i delegasjon oppnevnt av Presidentskapet omfattes av unntaket. Ellers vil det bli foreslått lovendringer i pensjonsloven, som vil bli tatt opp av Odelstinget knyttet til ventelønnsordningen. Så til det at stortingspresidenten skal tjene det samme som statsministeren. Begrunnelsen for det er det formelle forholdet mellom storting og regjering, og det er en markering av at presidentembetet som leder for landets folkevalgte forsamling er en så viktig funksjon i vårt styringssystem at det bør være en forholdsmessighet også lønnsmessig. Et flertall i Presidentskapet fremmer forslag til endringer i bestemmelsen om stortingsrepresentantenes godtgjørelse i § 1 i samsvar med dette. Tilsvarende regler gjelder i Sverige og Danmark, og også i de øvrige nordiske land har presidenten høyere godtgjørelse enn øvrige representanter. Stortingspresidentens representasjonstilskudd forutsettes å falle bort som følge av denne endringen. For øvrige medlemmer av Presidentskapet gjøres ingen endringer her. Lønnskommisjonen skal fortsatt fastsette stortingsrepresentantenes og regjeringsmedlemmenes godtgjørelse, men med godkjenning av Stortinget. Dokument nr. 17, som jeg har nevnt flere ganger, inneholder mange interessante opplysninger angående sammenlignbare godtgjørelsesordninger. Jeg vil bare for ordens skyld veldig kort nevne: Stortingsrepresentantene tjener 545 000 kr i året, mens ordførere i gjennomsnitt i de ti største kommunene, unntatt Oslo, har en gjennomsnittlig lønn på 562 000 kr i året, altså litt mer enn stortingsrepresentantene. I Oslo tjener f.eks. ordføreren 800 000 kr, og snittet for fylkesordførerne er 586 000 kr. De har altså litt mer enn det stortingsrepresentantene får. Til orientering har f.eks. LO-lederen samme lønn som statsrådene, dvs. 800 000 kr pr. år – dette bare for sammenligningens skyld. Det er dissens i utvalget og i Presidentskapet om videreføring av diettordningen, idet SV fremmer forslag om at den skal avvikles og delvis kompenseres i den faste godtgjørelsen. Flertallet legger vekt på at dagens ordning gir en god løsning når det gjelder lønnsmessig likebehandling av representantene, uavhengig av bosted, og den er også en praktisk ordning for representantene. Det er de samme satsene som ellers benyttes som pendlerfradrag for alle andre pendlere i Norge, som benyttes for representantenes dagpenger. Under revisjonen i 1996 ble diettordningen forenklet og ryddet opp i, og erfaringene etter omleggingen tilsier etter flertallets syn ikke noen endringer nå. SVs forslag ville også gitt en reallønnsnedgang for distriktsrepresentantene gjennom året, og flertallet ser ingen grunn til en slik forskjellsbehandling. Ved sykdom er reglene for dagpenger i dag slik at dagpengene reduseres med 50 pst. ved sykefravær utover tre måneder. Og som jeg sa i stad, foreslår vi altså at retten til dagpenger skal falle helt bort hvis sykepermisjonen varer utover tre måneder. Når det gjelder forslaget om en hovedregel om at permisjoner forbeholdes fravær over fem dager, har utgangspunktet for dette vært et ønske om at flere kortvarige fravær bør ordnes gjennom utbyttingssystemet, og at innkalling av varamedlemmer i størst mulig grad forbeholdes lengre fravær. Innkalling av varamedlemmer for helt korte fravær gir mye arbeid og ekstra kostnader for Stortinget, og medfører ofte også praktiske ulemper for varamedlemmene. Ved at varamedlemmer fortrinnsvis innkalles ved lengre fravær, vil dessuten deres mulighet til å gjøre en reell jobb som representant bli mye bedre. I tillegg ønsker man å utrede muligheten for å innføre faste voteringstidspunkter. I helt spesielle situasjoner skal det for øvrig kunne gis permisjoner også i andre tilfeller enn dem som i utgangspunktet er nevnt i bestemmelsen som foreslås i forretningsordenens § 27. Utvalget har da f.eks. tenkt på voteringer over grunnlovsforslag eller forslag som kan føre til regjeringskrise. Det er mye å si om de ulike godtgjørelsesordningene vi har. Vi har ingen frynsegoder, vi har ingen skjulte ordninger, og det som Presidentskapet nå tilrår Stortinget å fatte vedtak om, kan jeg derfor anbefale på det varmeste.