Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Odelstinget behandler i dag diverse mindre endringer i skatte- og avgiftslovgivningen. Innst. O. nr. 46 er en samleproposisjon over mange, men mindre ulike skatte- og avgiftssaker. De aller fleste av disse sakene er det enighet om i komiteen, da det dreier seg om endringer av mer teknisk karakter, forenklinger eller forslag som er lite kontroversielle. Disse blir vedtatt enstemmig. Men i noen saker er det uenighet. Jeg konsentrerer meg i dette innlegget om å redegjøre for regjeringspartienes syn i de sakene der det ikke er enstemmighet. Om eiendomsskatt på Finnmarkseiendommens grunn: Fra og med 2007 er det mulig å skrive ut eiendomsskatt i hele kommunen. Dette har ført til at det er blitt reist spørsmål omkring tilknytning til de store arealene med ikke utbygd grunn i Finnmark. Dette tilhører Finnmarkseiendommen. Regjeringspartiene vil ha fritak for eiendomsskatt for denne type eiendom tilhørende Finnmarkseiendommen, dette fordi Finnmarkseiendommen er satt til å forvalte disse områdene på en særskilt måte. Den skal ta hensyn til samisk kultur, noe som bl.a. tilsier at Finnmarkseiendommen ikke kan utnytte grunnen sin på samme måte som andre grunneiere. Samenes tamreindrift, som er vederlagsfri, er også særegen for dette området. Dessuten har innbyggerne i Finnmark lovfestede rettigheter til jakt, fiske og multeplukking. Alt dette gir begrensninger i eierrådigheten. Derfor bør de ikke utbygde delene av Finnmarksvidda fritas for eiendomsskatt. Om grunnrenteskatt på kraftverk: I skatteopplegget for budsjettåret 2008 gikk stortingsflertallet inn for en generell senking av den nedre grensen for beregning av grunnrenteinntekt for alle kraftverk, fra 5 500 kVA til 1 500 kVA. Begrunnelsen for dette står ved lag. NVE har anslått potensialet for utbygging av småkraftverk og opprustning av eksisterende verk til nærmere 40 TWh. Det er om lag 1/3 av den kapasiteten som allerede er utbygd. Både dagens kraftbalanse og hensynet til miljøet tilsier at det er viktig at dette potensialet blir hentet ut. Etter gjeldende regler skal kraftverk på 5 500 kVA og over betale grunnrenteskatt. Denne grensen ble hevet fra 1 500 kVA fra og med inntektsåret 2004. Det har i ettertid vist seg at hevingen av grensen har ført til tilpasninger, ved at det bygges kraftverk med lavere kapasitet enn det som er samfunnsøkonomisk ønskelig. Dette problemet forsvinner ikke når grensen senkes til 1 500 kVA, men konsekvensene i form av lavere kraftproduksjon enn det som er optimalt, vil trolig bli mindre enn med dagens grense. Enkelte utbyggere hadde allerede startet prosessen med utbygging av kraftverk, og noen av disse ville blitt grunnrenteskattepliktige etter de nye reglene. Forutsigbarhet i rammevilkår er et viktig hensyn å ta. Derfor går regjeringspartiene inn for at grensen på 5 500 kVA videreføres for eldre kraftverk, dvs. kraftverk som har søkt konsesjon før 5. oktober 2007. Den vedtatte grensen på 1 500 kVA for nye kraftverk beholdes. Regjeringspartiene mener at det er svært viktig å stimulere til økt utbygging og produksjon av miljøvennlig energi. I budsjettinnstillingen sist høst bad vi Regjeringen om å legge fram en bred vurdering av incentivene for økt miljøvennlig vannkraft og annen fornybar energi i revidert nasjonalbudsjett for 2008. Framleggelsen av revidert budsjett er nær forestående, og da vil det komme en bred gjennomgang av rammebetingelsene for fornybar energi. Om endringer i rapportering av utenlandske oppdragstakere og arbeidstakere: Et av de lovforslag som vi i dag behandler, er endringer i reglene om rapportering av utenlandske oppdragstakere og arbeidstakere. Forslaget viderefører hovedtrekkene i dagens regler og sikrer at skatteetaten får viktig informasjon om utenlandske skattytere som kommer til Norge. Hensikten er å gjøre reglene enklere og mer treffsikre. Norge har i løpet av få år hatt en stor økning av antallet utenlandske arbeidere, og det er på sin plass med forenklinger. Næringsdrivende og offentlige organer som gir noen et oppdrag, skal etter forslaget gi skatteetaten opplysninger om oppdraget og alle underoppdrag som utføres av oppdragstakere bosatt i utlandet. Oppdragstakeren skal gi opplysninger om hvilke ansatte som deltar på oppdraget. Rapporteringsplikten skal ikke gjelde når oppdraget utføres på et sted som oppdragsgiveren ikke kontrollerer. Dette unntaket omfatter likevel ikke bygg- og anleggsbransjen og oppdrag på kontinentalsokkelen. Erfaringer viser at det i bygg- og anleggsbransjen forekommer relativt mye skatte- og avgiftsunndragelser. Dessuten er dette en bransje med mye utenlandsk arbeidskraft. Dette er en bransje det er viktig fortsatt å ha fokus på hva gjelder bruk av svart arbeid. Regjeringen foreslår at oppdragsgivere skal kunne gjøres ansvarlige for oppdragstakernes skatteforpliktelser dersom oppdragsgiverne forsettlig eller grovt uaktsomt bryter rapporteringsplikten. Denne regelen erstatter en ansvarsbestemmelse som har blitt lite brukt i praksis. Om rederibeskatningen: En av de skattesakene i 2008-budsjettet det var mest strid omkring, var ny rederiskatteordning. Ny og lavere rederiskatt ble vedtatt, og det ble vedtatt en overgangsordning fra det gamle skatteregimet rederinæringen hadde. Stortinget vedtok overgangsregler som innebærer at det for opparbeidede skattekreditter skal skje et oppgjør hvor to tredjedeler av beregnet gevinst skal tas til inntekt over ti år, mens et tenkt skattebeløp knyttet til den resterende tredjedelen kan avsettes på selskapets fond for miljøtiltak. I Ot.prp. nr. 31, altså denne odelstingsproposisjonen vi nå behandler, forslås det presiseringer av ordlyden i overgangsreglene til omlegging av rederiskatteordningen. Bakgrunnen for dette er å sikre at formuleringen av reglene om fond for miljøtiltak mv. ikke skal være til hinder for en klassifisering av miljøfondene som egenkapital. Dette er altså bare en teknisk oppretting, uten materiell skattemessig betydning. Regjeringspartiene har hele tiden ønsket å lage regler som legger til rette for at en del av skattekredittene skal kunne føres som egenkapital. Samtidig måtte vi ivareta hovedformålet med miljøfondsordningen, nemlig å bidra til å redusere de store miljøproblemene knyttet til skipsfarten. Når det gjelder det regnskapstekniske, er det ulike oppfatninger. Dette er også en sammensatt problemstilling. Egenkapitalføring kan skje på flere måter, og det kan stille seg forskjellig for de ulike rederiene på grunn av ulike planer, ulik risikoprofil osv. Dessuten kan ikke Stortinget overstyre internasjonal revisjonspraksis. Til syvende og sist vil dette dessuten være opp til den enkelte revisor i dialog med det selskapet han eller hun foretar en revisjon hos. Regjeringspartienes grunnholdning i dette spørsmålet har hele tiden vært å ivareta to hensyn: at miljøkravene blir fulgt, og at en tredjedel skal kunne føres som egenkapital og ikke som gjeld. Fra revisormiljøene har det blitt reist spørsmål om dette er mulig. I samtaler med finansministeren er jeg gjort kjent med at Finansdepartementet har besluttet å be to av Norges fremste eksperter på området om en skriftlig betenkning om dette spørsmålet. Dette vil bidra til nødvendig klargjøring omkring disse problemstillingene. Verden trues av store klimaendringer på grunn av for mye utslipp av CO2 i atmosfæren. Skipsfarten står for betydelige utslipp, og dessverre er disse utslippene utenfor de internasjonale miljøavtaler vi har så langt. I tillegg slipper skipene ut betydelige mengder NOx. Det er med på å forsure vassdragene, noe som også utgjør et betydelig miljøproblem. Skipsforlis kan medføre store lokale miljøproblemer om det lekker ut olje. Det må derfor ikke herske noen tvil om at miljøpotensialet for skipsfartsnæringen er stort. Dette erkjenner også næringen, noe som lover godt. Men de lever i en internasjonal konkurransesituasjon, og det å foreta dyre investeringer kan være krevende. Likevel vil det tvinge seg fram før eller senere gjennom nye internasjonale avtaler. Derfor vil de fleste mene at jo tidligere man foretar miljøvennlige investeringer, dess bedre. På sikt vil det trolig være en konkurransefordel. Miljøpolitisk er denne ordningen viktig. På den bakgrunn er det derfor ikke mulig for regjeringspartiene å imøtegå ønsket fra næringen om at pengene i større grad kan brukes til nybygging av skip. Slik ordningen er utformet, får rederiene bruke av fondet til merkostnadene ved å bygge særlig miljøvennlige skip. Rederiene ønsker imidlertid fradrag for mer enn dette. Men miljøeffekten vil svekkes dersom miljøfondet kan brukes til å finansiere nybygging av skip uten at det er påvist miljøeffekter. Det blir som å påstå at alle deler på en ny bil - fra blinklys, via motor til karosseri - pr. definisjon er mer miljøvennlige enn på en gammel bil. Slik er det jo ikke, selv om motoren slipper ut mindre skadelige stoffer. På samme måte blir det feil om alt på et nytt skip pr. definisjon er miljøvennlig. Derfor har ikke regjeringspartiene gått inn for en passiv sjablong, men i stedet hatt som mål å sikre at de beløpene rederinæringen fritas for skatt, går til reelle miljøtiltak. Dette har skjedd gjennom det jeg vil kalle brede og liberale forskrifter. Om vi hadde gått enda lenger, ville det ikke vært noen miljøkrav igjen. Etter min oppfatning har man tatt hensyn til miljø og rederienes behov for egenkapital på en god måte.