trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Berger Røsland (Høyre), 2017-11-30:
Utviklingen av energiunionen er et helt sentralt grep fra EU-kommisjonen. Det handler om å sikre et godt fungerende energimarked i hele Europa, og det handler selvfølgelig om å nå de ambisiøse klimamålene som EU har satt seg, med 40 pst. reduksjon av utslipp. Norge kommer til å være berørt av begge disse prosessene. Vi følger det tett. Vi har hatt et deregulert kraftmarked siden 1990-tallet. Vi har et fungerende nordisk kraftmarked, hvor vi utveksler kraft med våre naboland. Vi har fornybar energi å eksportere til det europeiske kraftmarkedet, og vi har gasseksport, som nå dekker 25 pst. av EUs etterspørsel. Så det er klart at her har Norge viktige interesser. Vi posisjonerer oss godt. ACER kommer til å ha en rolle, hvor de skal løse uenigheter mellom kraftreguleringsmyndighetene i de enkelte land. Det kommer til å være sånn at vi fortsatt har stor nasjonal kontroll med vår egen energi.
Marit Berger Røsland (Høyre), 2017-11-30:
Nå har jo Stortinget godkjent denne ordningen som har kommet på plass når det gjelder finanstilsyn. Jeg er glad for at det spørsmålet har blitt løst. Så gjentar jeg det jeg har sagt tidligere, at det er stor forskjell på markedsadgang og det å være en del av et indre marked med felles regelverk, felles gjennomføring av det felles regelverket. Og vi må jo innse at med det indre marked følger det også overvåkningsmekanismer. Vi har ESA å forholde oss til. Det er institusjoner som skal sikre at det er et «level playing field», altså at det er like markedsvilkår. Sånn sett er det vanskelig å sammenligne et land som er med i det indre marked, med et land som eventuelt bare har en frihandelsavtale, så jeg forsto ikke helt hva representanten var ute etter der.
Marit Berger Røsland (Høyre), 2017-11-30:
Jeg har blitt utfordret på noen temaer som jeg ikke fikk dekket i mitt første innlegg. Det første var om anstendig arbeidsliv, og så litt om sikkerhets- og forsvarspolitikk og PESCO. La meg slå fast at det er helt avgjørende å sikre et anstendig arbeidsliv, og vi skal være oppmerksomme på de globale utviklingstrekkene som utfordrer de standardene vi ønsker skal gjelde for vårt eget arbeidsliv. Jeg er samtidig glad for den tydelige støtten til at mange av de utfordringene vi står i, må løses gjennom internasjonalt samarbeid, og det gjelder også her. Det er vanskelig å se for seg – i hvert fall fra de partiene som regjeringen representerer – at vi skal snu og gå tilbake til en situasjon hvor arbeidsmarkedet blir nasjonalt igjen, og hvor det ikke lenger er fri flyt av arbeidskraft. Vi må ta internasjonale initiativer, slik statsministeren f.eks. gjorde med sin deltakelse på toppmøtet i Gøteborg, hvor hun tok initiativ til en europeisk strategi mot arbeidslivskriminalitet. Vi deltar jo også i den sosiale dialogen. Arbeidslivets parter i Norge er en del av den sosiale dialogen også på EU-siden, så mye av arbeidet må skje der. EØS-avtalen setter felles standarder og regelverk. Samtidig skal vi minne oss selv om at det også har kommet styrkinger av arbeidstakeres rettigheter som en følge av EØS-avtalen og regelverk på EØS-siden, f.eks. når det gjelder arbeidstid, når det gjelder skriftlige arbeidsavtaler, når det gjelder virksomhetsoverdragelser, når det gjelder informasjon, ferie og arbeidsmiljø. Så det er ikke sånn at standardene nødvendigvis er blitt bare lavere; her har man også fått styrkinger inn i norsk lovgivning som følge av EU-regelverk. Dette er også ofte minimumsbestemmelser, så vi står fritt som land til å ha et sterkere vern og sterkere rettigheter når vi ønsker det. Så til sikkerhets- og forsvarspolitisk utvikling, som både Abid Q. Raja og Eirik Sivertsen har vært inne på. Vi mener at et sterkt og velkoordinert EU som tar større ansvar for felles sikkerhet, er bra, og det er bra også for det transatlantiske båndet. Så er det viktig at Norge og andre allierte som ikke er medlem av EU, inkluderes i utviklingen i EU på det sikkerhets- og forsvarspolitiske området, og det er også viktig at denne utviklingen skjer i nær kontakt med NATO. Vi ønsker å videreutvikle samarbeidet med EU på CSDP-området, og vi ønsker å være tidligere involvert i prosesser. Vi følger selvfølgelig nøye med på utviklingen rundt PESCO og på om det kommer til å åpne seg muligheter for tredjelands deltakelse. Det er noe vi følger nøye med på. Det er ikke avklart fra EUs side foreløpig. Det vil sannsynligvis fra vår side være ønskelig å delta i enkeltprosjekter av særlig interesse, men dette er det for tidlig å konkludere på nå. Vi ønsker også å kunne delta i kapabilitetsdelen av forsvarsfondet. Som det er blitt opplyst tidligere, er vi invitert med som eneste land når det gjelder forskningssamarbeidet på forsvarssiden.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
Representanten Tybring-Gjedde representerer jo regjeringsfraksjonen her i Stortinget, og av den grunn lyttet jeg nøye til hva han sa i sitt innlegg. Jeg mener at det er veldig relevant for Stortinget å få vite om statsråden mener at de synspunktene som Tybring-Gjedde framførte i sitt innlegg, er representative for regjeringens holdning til EU og hennes syn på hans holdning når det gjelder alle omstendighetene rundt Norges forhold til EU.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
Det er i og for seg politisk sympatisk og forståelig at statsråden ikke vil utfordre en representant for et regjeringsparti direkte. Men han utfordret jo henne tydelig, og hennes innlegg har en helt annen profil og en helt annen holdning enn det han gir uttrykk for. Essensen i Tybring-Gjeddes innlegg var jo kritikk av fri arbeidsinnvandring. Han var direkte imot det, slik som jeg hørte det. Jeg ser at han rister på hodet, president, men det får han da eventuelt kunne komme tilbake til – jeg hørte det i hvert fall slik. Jeg vil i alle fall gjerne høre statsrådens kommentar til den delen av hans innlegg som hadde en tydelig negativ profil.
Per Martin Sandtrøen (Senterpartiet), 2017-11-30:
I redegjørelsen ga statsråden inntrykk av at suverenitetsoverføringen til EUs finanstilsyn var nødvendig for å sikre norsk finansnæring tilgang til EUs marked. Da er det verdt å minne om at under Stortingets spørretime 25. mai i fjor sa finansministeren ifølge ABC Nyheter to ganger at norske finansinstitusjoner vil bli utestengt fra EUs marked dersom Norge ikke knytter seg til EUs finanstilsyn. Men regjeringen måtte senere innrømme at det var feil. Senterpartiet spurte da, som nå, hvordan det kan ha seg at banker fra USA, Sveits, Japan, Singapore og en lang rekke andre land har tilgang til EUs marked uten at disse landene har overført suverenitet til EUs finanstilsyn. Kan statsråden gi ett eneste eksempel på et land som har mistet eller fått svekket markedstilgang til EU som følge av manglende suverenitetsavståelse?
Hårek Elvenes (Høyre), 2017-11-30:
Først vil jeg takke ministeren for en grundig redegjørelse om viktige utviklingstrekk i Europa som Norge faktisk blir påvirket av. Vi opplever en sikkerhetspolitisk situasjon i Europa som er krevende. Kontinentet har vært rammet av terror sprunget ut av ustabile regimer i Midtøsten og Nord-Afrika, og vi ser et Russland som har annektert Krim, på tvers av folkeretten, og fyrt opp under destabiliserende krefter i Øst-Europa. I en slik situasjon er det viktig at Europa samarbeider tettere på det sikkerhetspolitiske området. I dette bildet har EU en viktig rolle, som Norge også har interesse av at EU lykkes i. Koordineringen og samarbeidet mellom NATO og EU blir viktigere. Det er viktig i denne situasjonen at dette foregår på en åpen måte, og at Norge involveres i dette på et tidlig stadium og på en formell måte. EUs indre marked er Norges desidert viktigste marked. EØS-avtalen gir adgang til EUs indre marked, og det er i Norges interesse å beholde denne markedsadgangen. Brexit er ikke uten interesse for Norge – selvfølgelig – og det kan også påvirke Norge, men i denne situasjonen er det viktig å holde fast i vårt samarbeid med EU og holde fast i det avtaleverket vi har i dag, et avtaleverk som skal ivaretas. I løpet av det siste året har sterke røster tatt til orde for økt proteksjonisme, mindre frihandel og mer isolasjonisme. En slik utvikling vil være meget alvorlig for Norge. Norge har en liten økonomi, 80 pst. av vår eksport går til det indre marked, og 60 pst. av vår import kommer fra det indre marked. Våre eksportbedrifter står overfor en meget krevende konkurransesituasjon. EØS-avtalen er et vern for norske eksportbedrifter i en situasjon der de må ut og konkurrere i det globale markedet. EØS-avtalen er faktisk livsviktig for norske eksportbedrifter, og norske eksportbedrifter er faktisk livsviktig for Norge. Det er grunn til å minne om at det faktisk er eksporten vi lever av, ikke importen, som man av og til kan bli ledet til å tro i vår konsumtidsalder. Å demontere EØS-avtalen vil være et høyt spill og et farlig spill for Norge. Vi hører politiske parti i denne salen som har det som ambisjon: Det er Senterpartiet, det er SV, og det er Rødt. En demontering av EØS-avtalen vil bety et tilbakeslag for norske bedrifter, det vil sette arbeidsplasser i fare over det ganske land, og det vil undergrave grunnlaget for vår velferd på sikt. Norge har 5 millioner mennesker, og EUs indre marked består av 500 millioner mennesker. Gjennom denne avtalen har vi altså tilgang til et marked som er 100 ganger større enn vårt eget marked. Da sier det seg selv at dette er en avtale som det er viktig å hegne om, og som har tjent Norge godt siden 1994.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
La meg få takke statsråden for hennes innlegg og gjennomgang. Jeg vil starte med: Til tross for at jeg ikke er medlem av komiteen som har deltatt i brevvekslingen, ser jeg deler av brevvekslingen gjengitt i media. Som jeg sa i mitt innlegg, har jeg forståelse for at det hefter betydelig usikkerhet ved den typen operasjoner man planlegger for, når man skal rigge ned en hel gruve på et sted som er mildt sagt utilgjengelig, i hvert fall i vanlig målestokk. Likevel er det bekymringsfullt at man nå får den typen avvik i forhold til de først varslede kostnadene. Med fare for at jeg har misforstått, oppfattet jeg at statsråden nå har indikert at man kanskje vil ligge på det dobbelte av kostnaden som først kom på bordet. Når det fortsatt understrekes så stor usikkerhet her i dag, blir mitt spørsmål: Hvordan vil statsråden jobbe for å minimere risikoen og sikre at man ikke nå får ytterligere kostnadssprekker i samme størrelsesorden?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
Takk for svaret. Jeg er sikker på at bevilgningsspørsmålet og kostnadene ved opprydning av Svea og Lunckefjell vil bli debattert livlig flere ganger i denne sal, men la meg få bevege meg videre: Jeg har lyst til å si til statsråden at jeg er enig i at vi skal bygge vår virksomhet på Svalbard på naturgitte fortrinn, men også på fortrinn som er knyttet til kompetanse og den bosettingen som faktisk er der, så vi ikke bare snakker om naturressurser. I den anledning hørte jeg en representant for regjeringspartiet Fremskrittspartiet – Morten Ørsal Johansen – ta til orde for at petroleumsvirksomhet er en mulig ny næringsvei på øygruppen. Er statsråden enig i det?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
La meg bevege meg videre. Jeg har vært opptatt av Svalbard hele denne høsten, bl.a. er det bred enighet i denne sal – det hører vi også i debatten – om at reiseliv utgjør en potensiell og naturlig framtidig næringsvei og grunnlag for virksomhet og bosetting på øygruppen. Der har næringsforeningen på Svalbard vært veldig opptatt av den rollen infrastrukturen spiller. Det handler om havn, men også om flyplass. Nå har jeg hatt flere runder med statsrådens kollega i Samferdselsdepartementet og forsøkt å bringe klarhet i på hvilken måte regjeringen har gjort analyser av konsekvensene for reiselivsnæringen, og hvordan man har involvert reiselivsnæringen og lokalsamfunnet da man valgte å nedgradere statusen på Svalbard lufthavn fra en internasjonal lufthavn til en nasjonal lufthavn. Det sier reiselivsaktørene at vil ha betydning for deres muligheter til å vokse. Jeg har fortsatt ikke fått svar på det spørsmålet. Kanskje statsråd Mæland kan oppklare det.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
Jeg var tydeligvis uklar i problemstillingen. Jeg skjønner også at statsråden ikke kan svare på Samferdselsdepartementets vurderinger, men reiselivsnæringen på Svalbard må naturlig nok ligge innenfor det konstitusjonelle ansvaret, i hvert fall når statsråden har tenkt å legge fram en næringsstrategi for Svalbard. Så da prøver jeg igjen: Det ble sagt her tidligere i debatten at det er viktig at man inkluderer lokale krefter. Og med lokale krefter forstår jeg lokale næringsaktører, lokalstyre og befolkningen ellers på Svalbard. Når man gjør denne nedgraderingen, må man også gjøre en konsekvensanalyse. Da lurer jeg på: Hva er konsekvensene av at man endrer statusen på lufthavnen? Jeg skjønner at det ligger investeringer til grunn der, og kostnader. Men det jeg spør om, er: Hvilke analyser av konsekvensene for reiselivsnæringen og reiselivssatsingen på Svalbard er gjort? På hvilken måte har man inkludert aktører – herunder næringsaktører og lokalbefolkning eller folkevalgte – i de vurderingene og innhentingen av opplysninger og konsekvenser før man bestemte seg for å nedgradere statusen?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
La meg først få lov til å si tusen takk til min gode kollega for så mange hyggelige ord. Det skjer ikke hver gang jeg er på talerstolen – så jeg får glede meg over de gangene det skjer. Statsråden har vært veldig opptatt av at oppryddingen skal foregå på en ordentlig måte. Det er jeg helt enig i, og det er miljømyndighetene som skal stille kravene til opprydding, som jeg sa i mitt første innlegg. Jeg hadde bare lyst til å gjenta det for å understreke at jeg forventer at man også politisk går inn for å legge seg på den absolutt høyeste standarden, og viser vei for hvordan vi faktisk skal operere i sårbare miljøer. Noe mer sårbart miljø enn på Svalbard er det vanskelig å forestille seg. Denne debatten har handlet mye om Store Norske og kullvirksomheten, som nå etter all sannsynlighet vil bli avviklet. Jeg har sagt, og holder fast ved, at Arbeiderpartiet skal konkludere i budsjettdebatten, men det er ingenting i denne debatten som tilsier at vi skulle lande på et annet standpunkt enn vi hadde da vi gikk inn i debatten, om at tiden nå er kommet for å avvikle gruvevirksomheten på Svalbard – i flere trinn, men først og fremst ved Svea og Lunckefjell. Det store spørsmålet som gjenstår, er: Hvor går vi nå? Hva skal folk leve av, og hva skal være grunnlaget for bosettingen på Svalbard i framtiden? Det er en type spørsmål som stilles i mange lokalsamfunn. Det er noen åpenbare ting som peker seg ut. Det er turisme, og det er reiseliv. Det er også åpenbart at forskning og undervisning bør spille en helt sentral rolle, både knyttet til UNIS og til Ny-Ålesund. Den strategiske plasseringen av Svalbard når det gjelder satellitter i polare baner, er et kjempemessig forretningsområde som kan videreutvikles. Når man går fra store satellitter til nye, mindre satellitter, åpner det seg nye forretningsmuligheter der. Vi vet fra før at når det gjelder droner, som Teknologirådet har foreslått som en mulig satsingsvei, er Svalbard godt posisjonert, og vi har fasiliteter for det. Fiskeri, logistikk og maritim virksomhet har også store muligheter. Representanten Fagerås sa to ting som jeg er veldig enig i. Det ene er at det å kjøre scooter gøy. Jeg kan bemerke at det ikke er så ofte en hører SV-ere si det på talerstolen i Stortinget, men det kan vi glede oss over. Det andre som jeg er veldig enig i, er at til tross for at det skjer nye ting, og at regjeringen forsøker å ta grep, så er man bakpå. Man er passiv. Hvis vi skal lykkes med å realisere ting, må vi komme i gang med å investere og bruke penger også. Da kan vi ikke utsette havneinvesteringen, slik regjeringen har gjort, da kan vi ikke nedgradere statusen på flyplassen og slik legge hindringer i veien for reiselivsnæringen, og man må få på plass høykapasitet ved datakommunikasjonen i nordområdene også på høye breddegrader. Jeg skjønner heller ikke hvorfor regjeringen ikke fant 10 mill. kr til å bygge videre på UNIS, slik Arbeiderpartiet og flere andre partier har gjort.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2017-11-30:
Som saksordfører må jeg si at samarbeidet og dialogen i komiteen har vært betydelig roligere enn siste innlegg kunne tilsi. Jeg må bare minne om at ideen bak pensjonsforliket var at pensjonistenes inntektsutvikling skulle følge de yrkesaktives inntektsutvikling i gode og dårlige tider. Da kan det jo ikke være slik at en skal følge inntektsutviklingen og øke i gode tider, men også øke i dårlige tider. Det gir ikke bærekraft på sikt, selv om det nå virker som om Arbeiderpartiet ønsker det. De første årene etter at reguleringsreglene trådte i kraft, ble den årlige reguleringen bedre, til dels mye bedre enn dersom reguleringen ville ha fulgt f.eks. et gjennomsnitt av lønns- og prisveksten. Derfor blir det også litt underlig å si at det er regjeringspartiene som er fastlåst, når vi nå ser at ledigheten er på vei ned og veksten på vei opp, hvilket kan bety at på sikt kan pensjonistene, som har tapt noe mens reallønnsveksten gikk ned i Norge, komme til å tape mer dersom reallønnsveksten går mer opp, dersom man legger Arbeiderpartiets modell til grunn. Høyre og Fremskrittspartiet ønsker nettopp ikke å låse pensjonister fast i en modell som gjør at de taper i begge ender. Så til behandlingen av trygdeproposisjonen: Som sagt tidligere, fra og med statsbudsjettet for 2016 er de midlene allerede bevilget fra fagdepartementet, og det er dermed ikke nødvendig med en egen budsjettproposisjon i forbindelse med trygdeoppgjøret. Og når midlene som er nødvendige for å gjennomføre trygdeoppgjøret, bevilges i forbindelse med budsjettbehandlingen, har Stortinget altså større mulighet til å bevilge midler til pensjonister utover det som følger den ordinære reguleringen, hvilket også har blitt gjort fra dette storting de to siste årene. Med det takker jeg for alle innleggene og ellers for en god debatt.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2017-11-30:
Jeg hører at regjeringspartienes kommentarer til at pensjonister og andre eventuelt ikke får brev om endring av vedtakene etterlyses. Men det mener jeg at vi har opplyst om, bl.a. i brevet fra statsråden som ligger ved saken, i sakens anledning. Her står det presisert at pensjonister etter dagens løsning fortsatt får vedtaksbrev som «viktig melding» dersom pensjonen endres. De som har reservert seg mot digital post, eller som ikke er registrert som digitale brukere, vil dermed fortsatt motta slike brev – på papir – med informasjon om grunnlaget for endringen i posten. Unntaket er endringer som skyldes årlige reguleringer, satsendringer og justeringer. Så dette skal være ivaretatt. Jeg hører også at dette ikke skal være et forslag som er for eller mot digitalisering, og at det er bra for dem som er på «det digitale toget». Hver dag går jeg innom min mormors postkasse fordi vi bor i samme blokk, og jeg går innom henne fordi hun ikke liker å hente posten. Så det er jo noen som ikke trives med papir heller. Hun har ikke noe behov for pensjonsslippen i brevs form, og hun sjekker heller ikke den digitale. Hun får informasjon om dette hver eneste måned på sin bankutskrift. Det er nok for henne. Det ser ut til å være godt ivaretatt for de aller fleste med de alternative metodene som Nav har kommet opp med, og som har vært imøtekommet med vedtak her i salen. Det jeg synes er spesielt, er at denne papirslippen nå har vært borte i over et år. Når vedtaket blir gjort i Stortinget i dag, kommer den til å gjeninnføres et og et halvt år etter at den ble borte og brukerne har vent seg til det nye systemet. Beregningene viser at det er 500 000 som har reservert seg mot digital post, og at dette vil koste 33 mill. kr i året – som man altså heller bruker på å gjeninnføre en papirslipp til mange som har endret seg allerede. Det er ikke mulig for Nav å plukke ut disse enkeltindividene, da må man gjøre endringer i IT-systemet istedenfor. Det vil føre til andre typer kostnader, om ikke kostnader til papirutsending. Jeg synes at det er ganske gammeldags, men jeg synes også at det er litt spesielt at vi vedtar digitalisering, vi snakker fram digitaliseringen, vi sier at dette skal komme brukerne til gode, vi krever at det offentlige skal omstille seg, samtidig som vi pålegger dem, når de har omstilt seg, å gjøre endringer for å komme brukerne i møte, og så vedtar vi å reversere ordningen. Det synes jeg er alvorlig, og det synes jeg er synd. Derfor kommer ikke Høyre til å støtte dette forslaget.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
Det ligger under motstanden mot EØS-avtalen en mistenkeliggjøring av det integrasjonsprosjektet som EU-samarbeidet er. Hadde det vært slik som enkelte hevder, ville det aldri ha vart i så mange år, med så mange små land, som da angivelig hadde følt seg overkjørt. Det ville ikke fungert. Når man bruker uttrykket at det er import av høyrepolitikk, synes jeg man skal dra til London og snakke med de britiske konservative om det uttrykket, for de mener jo det stikk motsatte, at det er altfor mye regler. Og hvis man ser på bekymringene i 1992, i debatten om norsk medlemskap – at det ville ødelegge miljøpolitikken, osv.: Hva er det som har skjedd? Det har vært en løfting av standarder hele veien. Og det meste av nye regler på miljøområdet i Norge har kommet fra Brussel, ikke fra Miljøverndepartementet. Når det gjelder rettighetene til beskyttelse av forbrukere, til kvinner i arbeidslivet, osv., er det også mange eksempler. Det er ikke snakk om å underkaste seg et system. Jeg tror ikke man får en frihandelsavtale med USA uten at vi må godta å importere kylling som er klorvasket. Man kan prøve, men det tror jeg ikke. Det jeg egentlig ba om ordet for, gjaldt Per Olaf Lundteigen, som lurte på hvilken makt jeg ikke ville ha i denne sal. Vel – i innstillingen til utenrikskomiteens budsjett står det hvert år, og det er Senterpartiet med på, at Norge er tjent med et internasjonalt samfunn hvor vi har regelverk, institusjoner og avtaler. Vi har 900 internasjonale avtaler som Norge er bundet av, selv om det ikke er gjort i en overnasjonal betydning. I 1905, da vi skulle løsrive oss fra Sverige, måtte vi inngå en avtale med Sverige – vassdragskonvensjonen av 1905 – hvor vi forpliktet oss til ikke å snu vannløpet i grensekryssende elver. Svenskene var redde for at vi skulle snu Trysilelva, slik at det ikke kom vann i Klarälven. Det at vi kan gjøre det, mener jeg er en makt som ikke lenger er i denne sal. Det er et banalt eksempel, men det er et eksempel på en forpliktelse. Så til britene og EFTA. Det er ikke sånn at vi er enige om alt i EFTA når vi forhandler frihandelsavtaler. Vi har litt ulike interesser, og vi sliter i noen land. Jeg tror ikke Norge, Sveits, Island, Liechtenstein og Storbritannia blir noe samkjørt orkester når vi skal reise ut og stille krav. Det blir mer krevende å få til handelsavtaler, for det blir mer spenninger innad i EFTA.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-11-30:
Jeg har lyst til å starte med å peke på at også den eldre delen av befolkningen har hatt en sterk økning i kjøpekraften de siste årene, ja faktisk en sterkere økning i kjøpekraften enn de yngre, nemlig mellom 36 pst. og 40 pst. – mot under 30 pst. for de yngre, hvilket heller ikke er så dårlig. Årsaken er at eldre har jobbet mer enn de gjorde tidligere, og de har hatt en stadig bedre pensjonsopptjening. Dette gjør at de eldre økonomisk sett nå har ganske trygge og gode levekår. Men nå har vi sett at den reguleringen vi la til grunn i pensjonsreformen, fortsetter å gi pensjonistene realnedgang i den løpende reguleringen når lønnsoppgjørene blir så moderate som de har vært de siste årene. Det var aldri tanken. Og det vil bli lagt merke til – tror jeg – blant landets pensjonister at Fremskrittspartiet, tatt i betraktning tidligere løfter, ikke stemmer for en endring i dag. Det må være vilje til å justere kursen når man ser at man går i feil retning. Derfor fremmer Arbeiderpartiet og SV forslag i dag om å endre reguleringsprinsippene for de løpende pensjonene for å hindre at pensjonistene går i minus når andre går i pluss. Så sier representanten Erlend Wiborg retorisk: Det vi gjør, er jo å følge gjeldende regler, som er vedtatt, skal ikke regjeringen gjøre det? Jo, det skal en regjering selvsagt gjøre. Men en regjering kan også ta initiativ til å endre gjeldende regler når man ser at de gir utslag som ikke var tilsiktet. Nå sier statsråden at man har vurdert det – og konkludert med at man ikke vil det. Hvis man skal legge representanten Wiborgs resonnement til grunn, at man slavisk skal følge det regelverket som finnes, uten å kunne gjøre endringer, må jeg si at da synes jeg regjeringen skulle begynne å gjøre det når det gjelder arbeidsmiljøloven, for der har man stadig foreslått endringer. Man hadde en gjennomgang i 2016, men svekkelsen av kjøpekraften fortsetter. Så jeg vil oppfordre til at man ser på dette en gang til, og igjen vurderer å legge fram proposisjonen om våren, slik at man får diskutert det sammen med lønnsoppgjøret, og ikke sammen med budsjettet.
Monica Carmen Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2017-11-30:
De fleste av oss har det trygt og godt på jobben, men ikke alle. Noen jobber uten sikkerhetsutstyr, blir snytt for lønn og rett til sykepenger og bor kummerlig. Ofte er det sårbare mennesker uten jobb, familie eller et sted å bo som blir oppsøkt av kriminelle miljøer med løfte om gull og grønne skoger. Og det er nettopp det det er – tomme løfter som aldri blir innfridd. Arbeidslivskriminalitet kan dreie seg om alt fra skatte- og avgiftssvindel til brudd på lønns- og arbeidsvilkår og bruk av ulovlig arbeidskraft. I mange tilfeller snakker vi også om kriminelle nettverk med virksomheter som flytter seg hurtig fra land til land, og som dermed blir vanskeligere å oppdage for nasjonale kontrollmyndigheter. Kampen mot kriminelle aktører i arbeidslivet er derfor en felles utfordring, som går på tvers av sektorer og landegrenser. For arbeidslivskriminalitet undergraver verdier vi i Norge setter høyt. De kriminelle aktørene er en destruktiv kraft. De utnytter sårbare mennesker, seriøse bedrifter taper oppdrag, og samfunnet mister inntekter som kunne ha vært brukt på skole, helse og velferd. Derfor er jeg fornøyd med at statsminister Erna Solberg i sitt brev til EU-kommisjonen 10. november pekte på behovet for en felles europeisk strategi mot arbeidslivskriminalitet. Dette initiativet er viktig, og det er svært positivt å se at det blir fulgt opp av regjeringen. Norge har gode erfaringer med internasjonalt samarbeid på dette feltet. Vi deltar aktivt i den nye europeiske plattformen mot svart arbeid, og det norske arbeidstilsynet inngår i disse dager samarbeidsavtaler med arbeidstilsynene i Litauen, Polen, Bulgaria og Romania. Det skal gjennomføres felles tilsyn og utveksling av inspektører mellom landene, for vi ønsker å lære av hverandre og bli bedre til å utveksle informasjon. Norge ønsker å invitere et annet europeisk land til å delta i et pilotprosjekt om operativt samarbeid mot arbeidslivskriminalitet, der myndigheter fra politi, skatt, trygd og arbeidstilsyn deltar. Ved at kontrollmyndighetene i et land deltar i et praktisk samarbeid med tilsvarende myndigheter i et annet land, kan en samarbeide om kontroller, utveksle inspektører, dele erfaringer med hverandre og ikke minst utarbeide felles informasjonstiltak. Det moderne arbeidsmarkedet krysser landegrenser, og det gjør arbeidslivskriminaliteten også. Skal vi ha et godt og seriøst arbeidsliv, må spillereglene følges. Arbeidslivskriminalitet, grove lovbrudd og de kriminelle aktørene må forhindres og bekjempes på tvers av landegrenser. Det som er viktig nå, er at alle vi bidrar til at våre metoder og tiltak også kan gjennomføres på europeisk nivå, og at vi støtter opp om EØS-samarbeidet.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-11-30:
Norsk tilslutning til EUs energibyrå, ACER, ligger til behandling i Stortinget. Målet er å etablere og regulere et felles strøm- og gassnett, og regelverket tilsier at det ikke skal tas nasjonale hensyn. Det er også foreslått at styret i ACER skal fatte vedtak ved simpelt flertall. Det er EFTAs overvåkningsorgan, ESA – som sørger for at EØS-avtalen overholdes – som skal sørge for at ACERs regelverk og beslutninger ivaretas. ESA skal derfor, om dette blir vedtatt, innhente uttalelse fra ACER ved tvil om tolkning av regelverk og vedtak. Med andre ord vil styret i ACER bestemme, fordi ESA passer på at Norge innretter seg etter det ACER bestemmer – så komplisert og så enkelt. Dette er bekreftet av olje- og energiministeren i et innlegg i Nationen tidligere i år under tittelen «Ingen trussel mot norsk suverenitet». Der beskrev olje- og energiminister Terje Søviknes prosessen slik: «For Norges del er det gjort tilpasninger som innebærer at EFTAs overvåkningsorgan(ESA) skal fatte beslutninger. Slike vedtak skal rettes mot nasjonale myndigheter, ikke enkeltpersoner eller bedrifter.» (ESA) Ja, i så fall må logikken være at når EU-myndighet utøves via norske myndigheter, er det uproblematisk. Sånn er det ikke for oss i Senterpartiet. For oss er dette uhyre problematisk, for det er etter vår mening suverenitetsavståelse når andre enn norske myndigheter får makt til å bestemme i Norge. Vi beroliges ikke av at ACER via ESA kun retter seg mot norske myndigheter. Poenget er hvem som har makten til å bestemme, og her er det ACER som får det avgjørende ordet i reguleringen av norsk kraft – ikke Norges vassdrags- og energidirektorat, ikke norske myndigheter og ikke denne sal. I omtalen av EUs energiunion pekte statsråden i sin redegjørelse på at «Norge har et annet utgangspunkt enn mange av EUs medlemsland». Statsråden minnet om at vi «har en kraftforsyning basert på fornybar vannkraft, og vi er en stor energieksportør. Dette gjør det viktig med en aktiv holdning fra norsk side for å ivareta norske interesser». Det kan godt hende at statsråden og jeg har forskjellig definisjon av hva det er å være aktiv, men det er nærliggende å spørre: Hvordan kan passiv iverksetting av beslutninger fra ACER kanalisert gjennom ESA og reguleringsmyndighet for energi beskrives som «en aktiv holdning fra norsk side»? For meg og Senterpartiet minner dette mest om noen som har gitt opp å styre, med de følgene det kan få for norske interesser.
Ingunn Foss (Høyre), 2017-11-30:
Som et lite land med en åpen økonomi er Norge tjent med et tett internasjonalt samarbeid, en internasjonal rettsorden og gode rammer for internasjonal handel. Miljøutfordringer, krig, mennesker på flukt, fattigdom og manglende utvikling er problemer som ikke kan løses av den enkelte nasjonalstat alene, men må løses i fellesskap. Tilgang til EUs indre marked er en viktig forutsetning for å sikre velferden i det norske samfunnet. EU er og blir vår viktigste handelspartner. Samtidig påvirkes den norske samfunnsutviklingen i betydelig grad av vedtak fattet i EU. I denne politiske beslutningsprosessen er ikke norske velgere representert. Det er et demokratisk problem som jeg gjerne skulle sett var annerledes, men jeg er glad for at denne regjeringen prioriterer en aktiv europapolitikk for både å påvirke tidlig i prosesser og å sikre norske interesser best mulig. For egen landsdel er dette veldig viktig, da store deler av vår industri er eksportrettet. EØS-samarbeidet har tjent Norge godt. Avtalen gir Norge og nordmenn de samme rettigheter og plikter som andre EØS-land og deres borgere når det gjelder handel med varer, investeringer, bank og forsikring, kjøp og salg av tjenester og rett til å ta arbeid, studere og bo i andre land i området. Den knytter Norge til EUs indre marked med mer enn 500 millioner mennesker. Det er 100 ganger større enn det norske markedet. 80 pst. av alle varene vi selger til utlandet, selger vi til Europa. Og 60 pst. av alle varene vi kjøper fra utlandet, kommer fra Europa. Felles regler gjør det enklere og billigere å handle med de europeiske landene. Uten EØS-avtalen ville varene vi eksporterer, bli mindre konkurransedyktige. EØS-avtalen trygger og regulerer både eksport og import av varer og tjenester. Det norske brutto nasjonalproduktet har økt med 60 pst. siden EØS-avtalen trådte i kraft, i det som har vært en eventyrlig vekstperiode i norsk økonomi. Mange fryktet at brexit kunne føre til at flere land ville gå ut av unionen, men heldigvis ser det ut til at dette har skapt en ny giv i diskusjonene om EUs framtid. Statsråden viste i sin redegjørelse i Stortinget til at EU i 2018 legger opp til flere toppmøter som bl.a. skal diskutere reform av eurosonen, migrasjon, indre og ytre sikkerhet, handel og framtidig finansiering av EU. I sin tale om EUs tilstand i Europaparlamentet i september sa kommisjonspresident Jean-Claude Juncker at det nå er tid for å finne vegen videre for EU. Det er nå tid for å bygge et mer forent, sterkere og demokratisk Europa. Disse diskusjonene handler om Norge og vårt lands interesser. Vi må delta i debattene, spille inn norske posisjoner og egne bidrag der det er naturlig. Vi må videreføre vår konstruktive linje for å sikre at vårt land kan ta del i en utvikling som sikrer vår velferd og bidrar til utvikling og stabilitet i Europa.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2017-11-30:
Det er godt å kunne observere at tidene skifter fort også i Europa. Da vi diskuterte EU/EØS-saker i Stortinget i fjor, var det med en viss usikkerhet rundt både migrasjonsbølgen, brexit og den økonomiske situasjonen i Europa og ettervirkningene etter finanskrisen. Mye har nå snudd. For Høyre er et godt forhold til Europa viktig. Behovet for samarbeid og samhold er åpenbart. Rent nasjonale løsninger kommer til kort når vi skal møte terrortrusselen, når vi skal stå opp for felles spilleregler i utenriks- og sikkerhetspolitikken, og når vi skal gjennom vanskelige omstillinger. Det er fortsatt usikkerhet om hvilke konsekvenser brexit vil få for Storbritannia. Det var en storstilt kampanje med en folkeavstemning som resulterte i at Storbritannia går ut av EU, men om de som stemte ja den gangen, ville gjort det i dag, når de ser den usikkerheten det har utløst, er jeg usikker på. EU er vår viktigste handelspartner, samtidig som Storbritannia er vårt største enkeltmarked for varer, inklusiv olje og gass og tjenester. Da er det viktig å slå ring om og ivareta EØS-avtalen og de øvrige avtalene som Norge har med EU. Det er godt å vite at regjeringen også er tett på det som skjer rundt brexit. EØS-avtalen sikrer norske bedrifter adgang til det desidert største markedet, og for Nordland er avtalen meget viktig. I 2016 eksporterte Norge sjømat for 92 mrd. kr, av dette for 61 mrd. kr til EU. Fra 2014 til 2016 økte Nordlands-bedriftenes eksport til EØS-landene med 11,3 pst. Hvis det er noen i denne sal som mener at vi kan skrote EØS-avtalen, og sier at en handelsavtale vil kunne erstatte det vi får gjennom EØS-avtalen, vil jeg ta avstand fra det. Selv om vi f.eks. skulle kopiere EUs veterinærlovgivning utenfor EØS, vil ikke fisken vår lenger være berettiget til å slippe inn i EU uten en tids- og kostnadskrevende grensekontroll. En handelsavtale vil dermed medføre økte kostnader for eksportørene og sette norske arbeidsplasser i fare. For en ferskvare som fisk kan slik usikkerhet være ødeleggende. Det kan da være greit å vite at det hver dag går 170 vogntog med sjømat til EU. Det er et tydelig flertall i befolkningen som er imot norsk EU-medlemskap, så det ligger fast foreløpig. Men la oss i alle fall ikke skape usikkerhet rundt vårt forhold til EU og til EØS-avtalen. For oss nordmenn finnes det ingen bedre avtale enn EØS-avtalen. Den gir oss rettigheter – som arbeidstaker, student, pensjonist eller turist. I tillegg gir den norsk reiseliv verdifull arbeidskraft og eksportadgang.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-11-30:
EØS-avtalen svekker folkevalgtes muligheter til å holde valgløfter. EØS-avtalen svekker dermed folks tillit til folkevalgte. Årsaken er sjølsagt at EUs fire friheter overstyrer folkevalgtes valgløfter og en styring og korrigering av de frie markedskreftene – altså kapitalkreftene – innenfor EØS-området. Dette faktum er viktig i debatten om EØS-avtalens framtid i Norge. For Arbeiderpartiet bør dette være spesielt viktig. Martin Kolberg, som er EØS-tilhenger, stiller stadig flere kritiske spørsmål om EØS-avtalen. Hans og mitt hovedfokus er utviklingen i norsk arbeidsliv. Kolberg sa i sitt innlegg at dette er en kime til problemer og undergraver EØS-avtalens legitimitet. Stortingsflertallet kan nok prøve å overse den økende utryggheten for stabil og trygg inntekt for arbeidsfolk. Denne taktikken vil imidlertid ikke lykkes, fordi folk i stadig flere yrker erfarer de negative sidene ved fri og ikke-regulert arbeidsinnvandring fra land utenfor Norden, fri arbeidsinnvandring fra land med svært dårlige lønns- og arbeidsvilkår og enorm arbeidsledighet. En ny debatt vil presse seg fram fra golvet i norsk arbeidsliv, representert ved fagforeningsledere, som har arbeidsskoa på. Senterpartiet står ved disse fagforeningsfolkenes side. Regjeringa har åpent erkjent at EØS-avtalen overstyrer avtaler i norsk arbeidsliv, f.eks. Verkstedoverenskomsten, et faktum som Landsorganisasjonen gjennom vedtak har sagt ikke kan aksepteres innenfor EØS-avtalen. Når Storbritannia går ut av EU og samtidig sier at det ikke er aktuelt med noen EØS-avtale, må det bli en grundig debatt om EØS-avtalen også i Norge. Da EØS-avtalen ble kjørt igjennom i sin tid, var det ingen – verken Gro Harlem Brundtland eller Europabevegelsens tilhengere her i salen – som mente at dette skulle være en varig avtale. Nå har den vart i 23 år. Jacques Delors, som var president i Europakommisjonen fra 1985 til 1995, og som var sentral i utformingen av grunnloven, Maastricht-traktaten med de fire frihetene, har senere erkjent at det er store svakheter ved sjølve konstruksjonen, fordi mulighetene for folkevalgte til å korrigere kapitalkreftene er så begrensede at det skaper situasjoner som gir sosial uro – og dermed politisk uro. Dette er noe av det mest sentrale vi må diskutere. Jeg vil avslutningsvis si at når representanten Svein Roald Hansen sa at en ikke kan lulle seg inn i en illusjon om at all makt er i denne sal, må vi snart få greie på: Hvilken makt er det Hansen ikke ønsker skal være i denne sal?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-11-30:
Senterpartiet mistenkeliggjør ikke det som representanten Hansen kaller for integrasjonsprosjektet. Vi prøver bare å få en diskusjon omkring hva som er de logiske konsekvensene av det systemet som EØS-avtalen bygger på. Det ble sagt mange ting da EØS-avtalen ble inngått, bl.a. når det gjaldt arbeidsliv. Jeg vil anbefale flere å lese det som ble sagt og skrevet den gangen, se det opp mot hva som er situasjonen i dag, og foreta en nøktern vurdering av hvem som hadde mest rett. Det er en viktig del av å forstå EØS-avtalens dynamikk. Jacques Delors – av alle – har erkjent at det er en systemfeil i den grunnvollen som EU bygger på, nemlig markedskreftenes fire friheter, en systemfeil med hensyn til de folkevalgtes mulighet til å korrigere svakhetene – og jeg understreker svakhetene – ved kapitalismen. Jeg er for kapitalismen, men jeg er for å korrigere svakhetene ved kapitalismen, av folkevalgte. Når til og med Jacques Delors sier at det er et problem, og når vi i tillegg erkjenner at når en har innført en økonomisk union med euro uten å ha en politisk union, ser en jo at en raskt kommer i et skårfeste. Det betyr at en vanskelig kommer verken opp eller ned, fordi en ikke har de nødvendige politiske virkemidlene for å korrigere svakhetene i systemet. Sjølsagt skal vi ha internasjonale organisasjoner, og sjølsagt skal Senterpartiet være for det, det har vi jo vært hele tida. Sjølsagt skal vi ha regelverk og avtaler. Sjølsagt skal vi satse på ILO og andre framtredende organisasjoner når det gjelder organisering av norsk arbeidsliv. Men det som er situasjonen, er at slik systemet fungerer i dag, med friest mulig arbeidsinnvandring fra land utenfor Norden, hvor lønns- og arbeidsforhold – og arbeidsledighet – er helt annerledes enn i Norge, gir det en tilgang på arbeidskraft som er mye større enn behovet, og det presser lønns- og arbeidsvilkår nedover for disse gruppene. Senterpartiet skal stå opp for de menneskene, for de er nødvendige for å bygge Norge. Vi er nødt til å bygge Norge også med norske murere og norske snekkere.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-11-30:
Senterpartiet vil, sammen med Pensjonistforbundet, bl.a., arbeide for at vi skal få denne debatten på våren sammen med de andre diskusjonene om lønnsutviklingen i arbeids- og næringslivet. Dermed kan en se det i sammenheng, for det er det som er det sentrale. En må se pensjonistenes utvikling i sammenheng med hva som er den yrkesaktive befolkningens utvikling. Imidlertid er den diskusjonen vi nå har, den anledningen Stortinget har til å si sin mening tydelig overfor regjeringa, og den meningen må regjeringa følge opp i de kommende samtalene – eller det jeg vil kalle forhandlinger med pensjonistorganisasjonene. Kristelig Folkeparti har vært tydelig på at en skal legge mer vekt på å øke pensjonene til minstepensjonistene og pensjonister med små tilleggspensjoner. Mitt spørsmål er: Vil statsråden støtte et slikt standpunkt, som har Senterpartiets fulle støtte?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-11-30:
Jeg forstår at regjeringa ikke vil endre system, men det var ikke det jeg spurte om. Jeg spurte om regjeringa vil ta med seg den beskjeden eller det signalet en fikk nå i diskusjonen fra Kristelig Folkeparti, om at det skal legges økt vekt på å øke pensjonene til minstepensjonister og pensjonister med små tilleggspensjoner. Det er det ene poenget. Det andre jeg vil spørre om, er det som også Kristelig Folkepartis representant sa, at det måtte til en grundig helhetlig vurdering av systemet. Vil regjeringa gå inn for det, slik at det kommer på våren i forkant av samtalene med pensjonistorganisasjonene?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-11-30:
Statsråd Hauglie er standhaftig, og det respekterer jeg sjølsagt. Statsråden tar ikke hensyn til de innvendingene som er, og står på sitt standpunkt, og det er respektabelt når en kjenner alle reaksjonene. Men heldigvis får vi gjennom Kristelig Folkepartis forslag antakelig flertall for å endre dette fra 1. juli 2018, fordi Kristelig Folkeparti følger opp sitt standpunkt fra i vår og det de har lovet i valgkampen, og det er Kristelig Folkeparti til ære. Når statsråden snakker om ABE-kutt, og at dette skal være problematisk for Nav, har jeg lyst til å si at ABE-kutt er jo det som vi på vanlig språk kaller ostehøvelkutt. Det blir presentert som noen annet, som nytale. Det står ikke statsråden til ære å komme med sånn nytale når det i virkeligheten er ostehøvelkutt. Mitt spørsmål er imidlertid: Hvorfor argumenterer regjeringspartiene mot II i innstillingens forslag til vedtak?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-11-30:
Innstillingens forslag II – som har flertall i komiteen – lyder: «Stortinget ber regjeringen fra 1. januar 2018 gi alle pensjonsmottakere informasjon(pr. e-post eller brev) om endringer i pensjonsytelsen med henvisning til konkret oversikt over de beregninger som ligger til grunn for endringen.» (pr. e-post eller brev)
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-11-30:
I den saken vi behandler i dag, er det to romertallsforslag. Siden statsråden viste en åpenbar misforståelse av min replikk, må jeg gjenta det andre forslaget som er i dokumentet, og som er fremmet av et flertall som forslag til vedtak II. Der står det: «Stortinget ber regjeringen fra 1. januar 2018 gi alle pensjonsmottakere informasjon(pr. e-post eller brev) om endringer i pensjonsytelsen med henvisning til konkret oversikt over de beregninger som ligger til grunn for endringen.» (pr. e-post eller brev) Dette er ikke grundig behandlet fra regjeringspartienes side – det er ikke engang nevnt i innstillinga hvorfor en går imot det. Det som her er kjernen, er det som statsråden sa, at det er en forskjell når det en får i pensjon, er det samme beløpet fra måned til måned. Dette forslaget går på den situasjonen hvor det er forskjellig beløp fra én måned til en annen, eksempelvis fordi pensjonsmottakeren har blitt enke. Enkepensjonen er annerledes enn den pensjonen en fikk da en ikke var enke. Når enka så lurer på hvordan Nav har kommet fram til den nye pensjonen i forhold til den gamle pensjonen, framgår ikke det i den informasjonen en får fra Nav. Det burde være en felles holdning om at enhver pensjonsmottaker skal få en skriftlig forklaring på – enten på e-post eller i brev – hvordan myndighetene kommer fra det ene beløpet til det andre beløpet. Det ville være en forenkling for det offentlige, fordi en da slipper alle henvendelsene, og det ville være nødvendig informasjon til pensjonsmottakeren. Jeg vil be om at statsråden kommenterer hva som fra regjeringas side er argumentene for tydeligvis ikke å tilrå regjeringspartiene her i salen å stemme for II i innstillinga.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-11-30:
Fremskrittspartiet har stor forståelse for det ønsket flere har, om å få informasjon om noe så essensielt som hvor mye de får i pensjon. Det er derfor Fremskrittspartiet sammen med regjeringen har vært veldig klare på at Nav må vise fleksibilitet, slik at de som har behov for det og fortsatt ønsker det, skal kunne få informasjonen på papir. Den fleksibiliteten har også statsråden vært klar på at Nav skal vise. Ved f.eks. større endringer bør selvfølgelig alle få den informasjonen. Om absolutt alle fortsatt skal få det på papir, tror jeg er å gå tilbake, men vi må sørge for at de som, som sagt, har behov for det og ønsker det, skal få informasjonen. Så er det også flere måter å få informasjonen på. Jeg tror alle i denne sal ofte har gode ønsker og flere ting man har lyst til å bruke penger på, men et budsjett må alltid gå opp. Bevilger man penger til noe, må pengene tas fra et sted. Det er veldig enkelt bare å fremme forslag, uten å vise til noen inndekning. Med bakgrunn i at regjeringspartiene – Høyre og Fremskrittspartiet – nylig inngikk budsjettforlik med Venstre og Kristelig Folkeparti, vil jeg sterkt anmode Kristelig Folkeparti om å omgjøre sitt forslag til et oversendelsesforslag, slik at man kan få gått grundigere inn i det, og se det ut fra en helhetlig situasjon – og også hva man eventuelt ønsker å nedprioritere for å få dette på plass. Jeg håper Kristelig Folkeparti kan komme opp her og støtte at dette blir et oversendelsesforslag, slik at Stortinget ikke må ta stilling til et løst forslag som ikke viser til noen inndekning. Men, som sagt, uavhengig av hvordan voteringen etterpå går, er Fremskrittspartiet krystallklare på at Nav må vise fleksibilitet ved større endringer i utbetalingene. Overfor andre som har behov for det, om det gjelder lån, eller at de bor i utlandet og er avhengig av å dokumentere sin inntekt og hva de har betalt i forskuddsskatt, er det viktig at Nav viser fleksibilitet. Det forventer vi at Nav lojalt følger opp.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-30:
Det er svært uheldig at regjeringa har late pensjonistane få vedvarande senka kjøpekraft fleire år på rad. Me er i dag i ein situasjon som nesten ikkje kunne skje, vart det påstått då pensjonsreforma vart utforma. No har det tre år på rad skjedd at reguleringa av pensjonen har ført til senka kjøpekraft for pensjonistane. Den raud-grøne regjeringa som vedtok dette, hadde ein intensjon om å kompensera for tapt kjøpekraft om dette skulle bli tilfellet. Det har ikkje dagens regjering gjort, og det synest eg er sterkt beklageleg. Difor vil eg ta opp SVs forslag, som lyder: «Stortinget ber regjeringen utrede en modell for beregning av trygdeoppgjørene som sikrer at pensjonistene ikke får vedvarende negativ kjøpekraftsutvikling når resten av samfunnet får økt kjøpekraft, herunder vurdering av et gulv som sikrer at pensjonistene opprettholder kjøpekraft også i år med lav lønnsvekst.»