Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
Gjennom hele valgkampen lovet partiene som i dag inngår i den nye regjeringen, en økt satsing på det primære velferdsområdet. Særlig skulle pleie- og omsorgstjenestene få et løft. Derfor har også Regjeringen nå forpliktet seg til en sterk utbygging av nettopp disse tjenestene. Regjeringen har bl.a. gjort rede for en klar målsetting om å ansette 10 000 flere i eldreomsorgen. Dette er gode ambisjoner som Fremskrittspartiet hilser velkommen. Likevel må det være lov å stille spørsmål om hvordan disse målsettingene skal oppfylles. For selv om Regjeringen signaliserer et større økonomisk handlingsrom for kommunene, som i dag står for produksjonen av nettopp disse tjenestene, eksisterer det faktisk ingen garanti for at en styrket kommuneøkonomi automatisk betyr flere hender i eldreomsorgen. Tvert om vil Regjeringen være prisgitt de vurderingene som gjøres ute i nasjonens 433 kommunestyrer. Selv om Regjeringen faktisk lykkes med å løfte kommunenes frie inntekter med 5,4 milliarder kr allerede fra 2006, og trapper dette videre opp i løpet av årene som kommer, slik de har lovet, er hver enkelt kommune suveren i forhold til hvordan disse midlene blir benyttet. Det er all grunn til å tro at det blir bygd mange flotte kulturbygg, konserthus og badeland i denne nasjonen de neste fire årene. Ja, kanskje det til og med blir penger til å fylle badeanleggene med vann. Men Fremskrittspartiet er ikke like sikker på at eldreomsorgen vil få det økonomiske løftet som den virkelig trenger. Tidligere erfaringer viser med all tydelighet at prioriteringene ute i kommunene ofte kan være en ganske annen enn det som er ønsket av denne sal. I praksis kan man forvente like mange ulike måter å anvende de frie inntektsøkningene på som det er kommuner i dette kongeriket. De frie inntektene til kommunene bør derfor anses som et svært lite egnet instrument for å nå klare målsettinger, som f.eks. 10 000 flere hender i eldreomsorgen. Regjeringens fremste problem på dette området er at den mangler verktøyene den trenger for å nå sine uttalte mål f.eks. innenfor eldreomsorgen. Det hjelper lite å øke de frie inntektene til kommunene for å bedre eldreomsorgen dersom kommunene heller velger å benytte midlene på andre områder. Dessverre er det kun Fremskrittspartiet som tar konsekvensen av det. For dersom man ønsker å sikre finansieringen av grunnleggende velferdsgoder som eldreomsorgen på en målrettet og forutsigbar måte, må hele finansieringssystemet for det som er kommunale tjenester i dag, omarbeides. Staten må ta et direkte finansieringsansvar. Pengene må følge brukeren på samme måte som man ser innenfor f.eks. folketrygden. Når behovet for en tjeneste oppstår, må statens betaling for tjenesten automatisk finne sted etter en differensiert stykkprismodell, sånn som vi ønsker det, uten at en først må gå veien via et kommunebudsjett. På den måten sikrer man flere ting. Man sikrer innbyggerne lik rett til grunnleggende velferd uavhengig av den enkelte kommunes prioriteringer og økonomiske situasjon. Og så oppnår man kanskje det aller viktigste av alt: Man får en situasjon hvor tilbud og etterspørsel møtes. Det er viktig at man husker at kommunene er et middel for å produsere viktig og grunnleggende velferd for befolkningen i dette landet. De er ikke et mål i seg selv. Dersom Regjeringen skal ha mulighet til å gjøre alvor av sine løfter på dette området, er det tvingende nødvendig at den også gjør omfattende endringer i finansieringssystemet. Fremskrittspartiet skal gjerne være med på å finne fram til de gode løsningene som Regjeringen trenger for å få dette til. Vi skal være behjelpelig med å gi Regjeringen de verktøyene den åpenbart mangler. Det som uansett bør være klart og hevet over enhver tvil, er at fortsatt vekst i kommunenes frie inntekter på ingen måte garanterer en bedring av befolkningens grunnleggende velferdstilbud, verken i omfang eller i kvalitet.