trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-04-14:
En påstand som ser ut til å gå igjen i dagens debatt både fra statsråden, fra Arbeiderpartiet, fra Kristelig Folkeparti, fra SV og nå sist fra Venstre, er at Fremskrittspartiet vil angripe kommuneøkonomien, og at vi derfor burde holdt munn i denne debatten. Dette er feil. Jeg står her med et dokument fra Statistisk Sentralbyrå, det er SSBs MODAG-beregning av Fremskrittspartiets forslag til statsbudsjett for 2000. Denne viser at selv om Fremskrittspartiet kutter noe i rammetilskuddene til kommunene, gir våre andre økninger overfor kommunene, i ISF, i skattøre osv. og den positive virkning Fremskrittspartiets statsbudsjettforslag vil ha på lønnsutvikling og priser, en netto økning til kommunene på 2 421 mill. kr, som er bedre enn sentrumspartiene og Arbeiderpartiets budsjett. Vi må derfor nå en gang for alle få slutt på disse påstandene om at Fremskrittspartiet angriper kommuneøkonomien. For øvrig merker jeg meg at statsråden mente at det var umulig å ha fritt skolevalg samtidig som man hadde rett til å gå på nærmeste skole. Slik jeg ser det, er det faktisk ikke noe problem å ha to tanker både i hodet og i et regelverk samtidig. Disse prinsipper kan begge inkorporeres i regelverk og lovverk. Skoler legges ned på grunn av dårlig kommuneøkonomi – det er slått fast, og det sies. Min partikollega Ursula Evje har pekt på at kommunene har de nødvendige ressurser dersom de velger å prioritere riktig. Kommunepolitikeren må prioritere skolen fremfor mindre viktige kommunale oppgaver. Man kan ikke bygge kulturhus eller nytt rådhus eller bevilge penger til tiltak som ikke er innenfor kommunens primæroppgaver, som helse og skole, hvis man ønsker å prioritere disse områdene. Kommunen har betydelige muligheter også til effektivisering. Helt til slutt: Det påstås også her at Fremskrittspartiets stykkprissystem umuliggjør støtte til grendeskoler. Dette er ikke riktig. Fra denne talerstolen har jeg mange ganger lagt fram forslag om vårt stykkprissystem, og hver gang har dette inneholdt egne ordninger for spesielle regioner når det er behov for det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-27:
Jeg er selvfølgelig hjertens enig med representanten Dalheim i at små skritt i riktig retning er bra, men dette er altså store skritt i feil retning. Derfor kan ikke SV støtte det. Poenget er at vi har ikke en spesielt høy bensinpris i internasjonal sammenheng hvis man sammenligner med lønnsnivået i Norge. Men bensinprisen i Norge er høy og skal være høy. I fjor registrerte vi for første gang en nedgang i salg av drivstoff i Norge. Det skyldtes nok sannsynligvis at man var i nærheten av smertegrensen for bensinprisen, men samtidig oppnådde man jo det som var målet, nemlig at flere tenker hvilke alternativer som fins. Og det er jo her Stortinget svikter sin oppgave. Riktignok fins det sikkert kapasitetsmuligheter innenfor kollektivtrafikken, men det er jo ikke der hovedproblemet ligger. Hovedproblemet er at man ikke har en god nok kollektivtrafikk i Norge. I europeisk sammenheng støtter vi vår egen kollektivtrafikk helt på det laveste nivå. Land som Portugal og Hellas ligger altså foran Norge med hensyn til hvordan man ønsker å subsidiere kollektivtrafikk. Og poenget er: Skal vi få en velfungerende kollektivtrafikk, må den være god, den må gå hyppig, og den må også være billig. Hvis man sammenligner bensinprisen og en vanlig billett på Oslo Sporveier, vil man oppleve at Oslo Sporveier er blitt dobbelt så dyr, mens bensinprisen ikke har økt tilsvarende i den samme perioden. Jeg må også få lov til å si – men det vet hr. Dalheim aldeles utmerket godt – at når bensinprisen var høy, spesielt for et halvt års tid siden, skyldtes det råvareprisen og ikke Stortingets avgiftspolitikk. Istedenfor å komme lastebileierne i møte, som sier at de må ha en lavere bensinpris og dieselpris for å få dette til å gå rundt, ville jeg sagt at svaret er helt motsatt. Svaret er at dess flere vi klarer å frakte bort fra veiene våre over i kollektivtrafikken, dess mindre drivstoff bruker lastebilene for å komme seg fram, dess fortere kommer de fram, og dess bedre kapasitet får vi på veinettet. Dette er altså en ond spiral, der vi nå har startet i helt feil retning. SV er faktisk så modig at vi tillater oss å si det: Den reduksjonen som nå skjer,(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) hvis vi hadde brukt reduksjonen til en offensiv satsing på andre … (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-27:
Det er enkelte replikker som er relativt forutsigbare. Dette var en slik. Jeg kan berolige representanten Svendsen med at jeg i hele mitt yrkesaktive liv har vært ansatt i en mellomstor privat bedrift, som selvfølgelig hele tiden sliter for å få ting til å gå sammen. Det har vært en interessant og spennende yrkesbakgrunn å ha, for da ser man hvordan skatte- og avgiftspolitikken faktisk fungerer: Den fungerer negativt, men også positivt. Vi har ikke noe ønske om at norske arbeidsplasser skal flagges ut, men vi har ønske om at alle skal bidra rettferdig for også å kunne nyte godt av dette samfunnets totale velferdstjenester – som en bedrift gjør, både i form av infrastruktur, i form av helse og i form av utdanning. Alle norske bedrifter nyter godt av den norske velferdsstaten. Jeg har så langt ikke sett at en eneste norsk prosessindustribedrift har flyttet ut. Hva kommer det av? De krav vi skal stille til prosessindustrien, er de samme som de vi skal stille til all norsk næringsvirksomhet, også til norske privatpersoner, nemlig at vi gjennom avgiftssystemet må ha slike skatter og avgifter at det omfordeler, og at det også endrer atferd. Vi støtter 1 øre elavgift for industrien, men det gjør vi ikke uten motytelser. For vi ønsker at deler av disse pengene skal gå inn til fond for omstilling, for å spare energi. Det å ha en rent fiskal avgift for å dra penger inn i statskassen, har ingen mening. Det er jeg enig i, hvis det var det representanten Svendsen mente. Men det er gjennom den typen avgift og den typen fondsoppbygging der bedriftene kan få stimulans og forskning på hvordan man sparer energi, at man videreutvikler disse bedriftenes konkurransekraft overfor andre bedrifter i andre land. Norsk prosessindustri er helt riktig verdensledende innenfor miljø, innenfor hvordan man bruker energi. Men det har ikke skjedd gratis; det har skjedd fordi myndighetene har stilt krav til bedriftene. Dermed har de blitt bedre, mer konkurransedyktige, noe som gjør at norsk prosessindustri i all hovedsak er den mest konkurransedyktige vi har internasjonalt sett. Det skyldes myndighetenes krav bl.a., men også at bedriftene selv er dyktige. Vi fremmer ingen krav i denne finansinstillingen som vil ta livet av en eneste norsk bedrift, men mange av dem må selvfølgelig omstille seg, og det er positivt.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-27:
Svaret på begge spørsmål er ja. Det fins ingen offensiv satsing på miljøpolitikk i dette budsjettet, ei heller i forliket. Særlig skyldes jo det at man har gått til 2,5 milliarder kr lavere drivstoffavgifter, noe som vil medføre økte utslipp, økte CO2-utslipp og økte klimagassutslipp. Dette er selvfølgelig skritt i helt feil retning. Poenget er at hvis man skal treffe den typen tiltak, må man i hvert fall sørge for at man kompenserer det med satsing på kollektivtrafikk. Her skjer det altså ingenting. Det dette da vil medføre, er mer bilbruk, større utslipp, større miljøproblem. Det vil også bringe oss lenger fra å nå de mål som ble satt i Kyoto-avtalen. Jeg syns det var et svært uheldig trekk, og jeg syns at lastebileierne har fått altfor stort gjennomslag i det norske storting som det overhodet ikke er noe grunnlag for. Så til hvilken fordelingsprofil som fins i dette budsjettet. Etter mitt skjønn fins det en svekket fordelingsprofil, særlig gjennom forliket. Konjunkturavgiften var et viktig omfordelende tiltak for omfordeling mellom privat og offentlig sektor, aksjebeskatningen var et viktig tiltak for omfordeling mellom de som har mest og de som har minst. Begge disse er svekket gjennom budsjettforliket. I tillegg har man hatt en generell reduksjon i momsen på mat som har en svært dårlig fordelingsprofil, og som da skal betales med en generell økning av alle andre varer og tjenester i det norske samfunnet. Jeg klarer ikke å se at det fins en retning og en fordelingsprofil i dette overhodet. Jeg mener faktisk at det er riktig å drive omfordeling – aktiv omfordeling. Det trodde jeg egentlig også Kristelig Folkeparti dypest sett var enig i. Men de forslag som her ligger, bærer mer preg av at man har sittet på Plaza en sen nattetime og funnet ut hvordan man skal klare å skaffe penger til reformer vi så gjerne vil ha, som lavere matmoms, og så innfører man noen nye reformer som skal dra penger inn i statskassen som ikke har miljøretning og ikke fordelingsretning. Om det første budsjettet Schjøtt-Pedersen la fram, vil jeg si at de to forslagene til konjunkturavgift på aksjeskatt hadde både mål og retning, og derfor har også SV uttrykt sin sympati og sin støtte til begge forslagene.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-27:
La meg gi representanten Solberg ros, for på et område er faktisk SV og Høyre enige om målet, nemlig at vi må skape et grønt kunnskapssamfunn – det håper jeg i hvert fall man er enig om i Høyre. Det betyr mange grep fra Stortinget, men ikke minst betyr det at man ønsker å satse på utdanning, på forskning, på det som skal gi fremtidig vekst. Dessverre syns jeg at det ofte er verbalt fra Høyres side, og at man ikke i samme grad følger opp når man kommer til de konkrete bevilgninger, for i all hovedsak vil dette være en vekst som vil komme i det offentlige, nemlig gjennom det utdanningssystemet vi har, gjennom de forskningsinstitusjonene vi har, gjennom universitetene og høyskolene. Men det er helt klart at SV også ønsker at det skal skje en vekst av alt dette i privat næringsliv. Heldigvis er det i det norske samfunnet etablert mange kunnskapsbedrifter, og SV ønsker alle disse kunnskapsbedriftene lykke til, og vi har ikke noe ønske om å slå beina under dem. Samtidig er det sånn i et samfunn at alle skal bidra. Og jeg klarer ikke å se at det nødvendigvis er veldig positivt at man skal lage skatteregler rett og slett bare fordi man skal prøve å få etablert arbeidsplasser. Hvis menneskene var så enkle som det, burde alle norske bedrifter vært etablert i Bangladesh, som ikke har et skattesystem som fanger opp sånt. Men heldigvis er gründere som mennesker flest, sammensatte mennesker som liker å leve i et velfungerende samfunn, der vi har skoler, der vi har barnehageplasser, der det fins et system som fungerer. Takk og pris. Det betyr at SVs skattepolitikk har som mål at man skal ha et rettferdig skattesystem. Det betyr at om man har en privat bedrift eller om man velger å være lønnsarbeider, skal man relativt sett betale det samme til fellesskapet. De systemene vi har i dag, har innebåret en klar favorisering av dem som ikke selger sin arbeidskraft, men som har sin egen bedrift. Og vi klarer ikke å se at det fins veldig mange gode eksempler på det. Men vi ønsker også å målrette vår støtte, slik at vi gjennom f.eks. utviklingskontrakter kan få den typen vekst. Men vi ønsker ikke, som sagt, å slå beina under norsk næringsvekst, tvert imot, jeg syns det er svært positivt at folk satser både egne penger og kunnskap for å skape bedrifter.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-27:
La oss starte med avgiftene. Det skjer jo akkurat det som skjer, også når det gjelder reduksjon av drivstoffavgiftene. Det er ikke slik at hele den reduksjonen Stortinget vedtar, kommer forbrukeren til gode. Det er selvfølgelig mange smarte bensinstasjoneiere som passer på å gi et lite påslag som man ellers ikke hadde hatt rom for. Det skjer bestandig når man reduserer avgiftene. I et tidligere replikkordskifte i dag etterlyste jeg hvilken garanti norske forbrukere kan ha for at man faktisk får en reduksjon i matpris. Slike garantier kunne selvfølgelig ikke representanten Enoksen gi. Det skyldes selvfølgelig at når man står i butikken og et produkt koster 29,90 kr og man plutselig har fått en reduksjon i moms på 12 pst., så er det ingen som er i stand til å ta i hodet hvor mye dette egentlig skulle ha vært. Om man har lagt på en femtiøring eller trukket fra en femtiøring, er det ingen som vil være i stand til å regne ut. Alle smarte butikkeiere vet selvfølgelig at denne reduksjonen ikke nødvendigvis kommer forbrukeren til gode. Den som har aller mest grunn til å være fornøyd med denne matmomsreformen, er sannsynligvis Rimi-Hagen, tett fulgt av Reitan og andre store norske butikkeiere. De vil kunne få en fortjeneste som i utgangspunktet var tiltenkt forbrukeren. Det vil sannsynligvis også framtiden vise. Så til sykelønnsordningen. Jeg er veldig glad for den forsikringen som nå ble gitt fra representanten Enoksen. Hvis det er slik å forstå at det som står i forliket, ikke betyr at man ønsker å innføre kutt i sykelønnsordningen, men ønsker å bruke andre virkemidler, så er SV svært positive til det. Vi har vært og ønsker å være en garantist for at vi har en sykelønnsordning som er slik som den er i dag. Men vi er i likhet med representanten Enoksen selvfølgelig bekymret for at vi har en stigende kurve når det gjelder uføretrygdede, en stigende kurve når det gjelder mennesker som ikke kan bruke arbeidskraften og kunnskapen sin til beste for det samfunnet de ønsker å virke i. Det betyr at hvis det nå er gitt en garanti, tar jeg imot den med åpen hånd og er når som helst villig til å snakke med både sentrum og andre om hvilke andre positive virkemidler som skal til for at alle mennesker skal få bruke sin arbeidskraft til gagn for det samfunnet vi ønsker. Det betyr at jeg nok sannsynligvis har tolket forliket for langt, og jeg vil gjerne få lov til å si at vi da skal fortsette en konstruktiv dialog om hvordan vi skal nå dette målet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-27:
Jeg skal kanskje ikke legge for mye vekt på det, men jeg må innrømme at jeg følte det var relativt selsomt å høre finansministeren i en arbeiderpartiregjering bruke som sannhetsvitne og som overdommer for Regjeringens politikk to finansanalytikere og pengeflyttere på Oslo Børs som noe av det første han sa i sitt innlegg til Stortinget i finansdebatten. Det er liksom disse to som er beviset på at Arbeiderpartiet fører en ansvarlig, anstendig politikk. Jeg skal kanskje ikke legge for mye i det, men det var i sannhet selsomt å høre. Det jeg tenkte jeg skulle utfordre finansministeren på, er følgende: Vår oljeavhengighet blir stadig sterkere. Den blir nødvendigvis ikke stadig sterkere i forhold til hvor mye penger vi bruker i økonomien, for det er ofte det som kalles oljeavhengighet – altså, nå har vi brukt så og så mye, nå kan vi ikke bruke en krone mer. Men oljeavhengighet måles jo på mange måter. De internasjonale finansmarkedene, som vi også henviste til her i sted, ser jo at norsk økonomi er så innvevd i oljeøkonomien at det betyr at et brått fall i oljeprisen vil ha betydelig innvirkning på norsk økonomi, både på renten og inflasjonen. Og det betyr at alle som ønsker å tenke litt lenger enn bare til morgendagens budsjett, tenker: Hvordan skal vi klare å omskape dette samfunnet fra den svarte oljeøkonomien til den grønne kunnskapsøkonomien, som alle sammen vet vi er nødt til å leve av på et senere tidspunkt? Og spørsmålet er hvordan Regjeringen har tenkt i denne forbindelsen. For det ligger jo ingen ting i dette budsjettet som peker i en sånn retning. Man er veldig opptatt av at vi ikke har brukt så og så mye av oljepengene i økonomien. Og det er sikkert vel og bra, det kan til og med analytikerne på Børsen bekrefte. Men poenget er : Hvilke tiltak er det Regjeringen ser for seg for at det skal peke framover? Her er det ikke satsing på utdanning. Det er ikke satsing på næringsvekst. Det er ikke satsing på det vi skal leve av i framtida. Man skulle jo tro at for denne Regjeringen var det av overordnet viktighet at man allerede nå la de første kimer til hva som skal gi vekst framover. Det ville jo også gjøre det langt lettere å være finansminister, for det ville selvfølgelig bety at oljeavhengigheten også i en budsjettsammenheng vil være langt lettere å håndtere hvis oljeprisen detter i kjelleren.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Som SV ofte er enig med Arbeiderpartiet, er jeg i mange sammenhenger enig i SVs mål i politikken. Men når det gjelder veivalg butter det. Skal vi f.eks. lykkes i miljøpolitikken, må vi ha folk flest med oss på tiltak i riktig retning. Skal vi lykkes i reduksjon i f.eks. utslipp fra privatbilene, må vi bl.a. utvikle større fleksibilitet i kollektivtilbudet. Selv om det er et landsgjennomsnitt, er det et tankekors at kapasitetsutnyttelsen i de nåværende tilbud ligger under 25 pst. Og utfordringene i denne sammenheng ligger ikke bare i mer penger. Privatbilen er et nødvendig transportmiddel, spesielt for barnefamiliene, og i tilknytning til arbeidsreiser, spesielt i distriktene. I en situasjon hvor høy oljepris førte til bensinsøkning på 2-3 kr, bør idealisme vike for realisme. Når de totale bensinpriser overskrider det som er akseptabelt for folk med vanlige inntekter, må justeringer gjøres. Derfor foreslår Arbeiderpartiet – og får støtte fra alle unntatt SV – å redusere avgiften på bensin med ca. 1 kr av de 2-3 kronene bensinprisen har gått opp med. Og da er mitt spørsmål til SV, kanskje litt i pragmatismens navn: Hvor høy skal bensinprisen være før dere reagerer? Det er jo slik at skal vi få gått de små skrittene i riktig retning, er vi helt avhengig av at folk flest kan gi sin tilslutning til den politikken som skal bringe oss dit.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Beklager, president!
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Fremskrittspartiet gir skattelette i bøtter og spann. Virkningen av dette er bl.a. at en rekke fellestiltak skal bygges ned. Jeg har to spørsmål i denne sammenheng, som går litt på hvem som lurer hvem i dette landet, hvor vi aldri har hatt det bedre materielt enn nå. Jeg har bakgrunn som tillitsvalgt i den konkurranseutsatte verdiskapende private virksomhet. Fremskrittspartiet foreslår i sitt alternative budsjett å kutte ned på dagpengene med 1 milliard kr i forhold til Regjeringens forslag. Hvem er det i dette rike landet som skal fratas dagpengene sine? Fremskrittspartiet mener også i sitt alternative budsjett at det ikke nødvendigvis er en statlig oppgave å eie flyplasser. I dag eier Luftfartsverket de aller fleste flyplassene, og overskuddet fra de lønnsomme brukes til å dekke underskuddet på dem som er ulønnsomme. Staten bruker derfor omtrent ikke penger på flyplasser. Vi vet at det kun er Gardermoen, Flesland, Værnes og Sola som er lønnsomme. Resten er faktisk ulønnsomme. Ved avvikling av statens eierskap, som Fremskrittspartiet da legger opp til, fins det tre muligheter, og nå får nordlandsrepresentanten Kenneth Svendsen følge med. De tre mulighetene er: 1. Disse flyplassene nedlegges.2. Disse flyplassene får vesentlig høyere avgifter og dermed økte billettpriser.3. Staten må kjøpe tjenestene fra disse flyplassene og vil dermed måtte øke statens utgifter vesentlig. En liten utfordring, kanskje, til en representant som hemningsløst frir til sine potensielle velgere med store skattelettelser, uten å vise til hvilke konsekvenser den type atferd vil få, spesielt nord i landet?
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, er de pengene vi tar inn i form av skatter og avgifter, penger til veldig mange gode formål som et stort flertall her i Stortinget prioriterer. Når det gjelder varebilen, med den kassa som Kenneth – Kenneth Svendsen, president! - kjenner godt til, er det klart at det er litt spesielt hvordan man jager etter å lage avgrensninger slik at inntektene fra bilavgifter skal bli høyest mulig. Høye avgifter er et veldig godt incitament i forhold til å finne smutthull slik at en ikke skal betale det de fleste andre betaler. Jeg har blitt sitert i TV2 på at avgiftene bare blir sånn. Det er nå ikke så enkelt. Det er veldig bevisst når avgiftene bare blir sånn, og på varebiler har vi altså den litt spesielle situasjon at de som kjøper den type biler, betaler 20 pst. av det en kjøper av personbil gjør. Da er det klart at det er veldig mye god kreativitet knyttet til å komme innenfor rammene for å ha en varebil, selv om ingen, når en ser bilen utenfra, i det hele tatt føler at det er den type doning man kjører rundt med. Hvordan skal avgiftene kunne gå ned? Jeg tror den prosessen som skal gå fram mot 2003, vil føre til at de mest miljøvennlige og mest trafikksikre bilene blir billigere, på samme måte som den type biler ble billigere i avgiftssystemet da vi gjorde den store omleggingen i 1996.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Det å finne på helt nye ting i forhold til hvordan man skal få et bedre miljø, er naturligvis krevende. Men jeg tror vi kan ta utgangspunkt i den virkelighet at vi i Norge i utgangspunktet er nøkkelen til å bedre miljøet ytterligere, ikke bare i vårt land, men i en hel region. Og det knytter seg til at vi er en storprodusent av elektrisk kraft, som er lagret i demninger. Vi har altså elektrisk kraft på lager, hvilket ingen andre har. Og det er det ambisiøse prosjekt som går ut på å få på plass et system i markedet hvor man priser miljøkostnadene ved produksjon av elektrisitet, som vil gi effekten i vårt system de fortrinn som det fortjener. Jeg tror at veldig mange av de andre skrittene vi prøver å ta lokalt – dette å prøve å lirke oss på plass til å få på noe ekstra, eksempelvis elavgift på industrien –nesten er en nedvurdering av industriens kamp hver eneste dag i forhold til å konkurrere med naboen. Jeg tror veldig mange ting er i godt leie der. Men jeg tror vi i det store har noe å hente ved å evne å gjøre vårt store potensial av elektrisitet til det det bør være, nøkkelen til et bedre miljø knyttet til energiforbruk i en stor region.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Jeg vil takke representanten Per-Kristian Foss for kollegiale, hyggelige ord, og jeg vil avslutte denne lille seansen knyttet til avgifter med å si at jeg er enig i Per-Kristian Foss' innlegg!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
At SV har vært og fortsatt er et parti som gjennom sin politikk vil rasere arbeidsplasser, og da helst i privat sektor, har vi visst lenge. Gjennom en skatte- og avgiftspolitikk som har som basis at å tjene penger er en uting, har SV stått for en politikk som har tappet næringslivet, spesielt de små og mellomstore bedriftene, for midler. Som kjent foreslo Regjeringen en pakke som ville rasert prosessindustrien. Denne pakken bestod først og fremst av innføring av elavgift, innføring av konjukturavgift og økning av svovelavgiften. Etter at Arbeiderpartiet og sentrumsblokken ble enige om heller å omfordele skatte- og avgiftsøkningene til den vanlige mann og kvinne, ble noe av dette fjernet. Det likte tydeligvis ikke SV, for de har foreslått både innføring av konjukturavgift, elavgift for industrien, forverringer i delingsmodellen og økt svovelavgift. Alt dette foreslo Regjeringen fordi den ønsket en overgang av arbeidskraft fra privat sektor til offentlig sektor. Det betyr i realiteten at en ønsker flere konkurser i det private næringsliv. Er representanten Djupedal klar over konsekvensene av sitt forslag? Det betyr at prosessindustrien blir nedlagt i Norge, og de fleste er hjørnesteinsbedrifter i distriktene. Forslaget fra SV betyr i realiteten en rasering av distriktssamfunn som f.eks. Sørfold kommune, Rana kommune og Mosjøen kommune. Djupedal skriver i sin merknad om elavgiften: «Dette er nødvendig for å unngå import av forurensende kullkraft, gasskraftverk eller nye vannkraftutbygginger.» Mitt spørsmål må bli: Forstår ikke SV at når prosessindustrien flytter, så flytter den til land der stort sett alt er basert på kull- og gasskraft? Er det da ikke bedre å ha denne verdens mest miljøvennlige prosessindustri som Norge tross alt har, liggende her i Norge, og spesielt i Distrikts-Norge, med den behagelige bivirkningen at vi beholder norske arbeidsplasser? Eller er det slik at det er et uttalt mål fra SV å få arbeidsplassene i Distrikts-Norge nedlagt?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Jeg registrerer i avisene at ingen forstår Terje Johansen og Venstre, verken NHO eller andre i næringslivet. For tenk, Venstre fikk redusert skatte- og avgiftsnivået for næringslivet og resten av befolkningen fra å være katastrofalt høyt til bare å bli en dramatisk økning! Venstre, med Terje Johansen i spissen, forstår tydeligvis ikke at næringslivet og befolkningen ikke jubler i gledesrus over at vi fikk 11,8 milliarder kr i skatte- og avgiftsøkninger som gave fra Venstre som aktivt medlem i den etablerte Arbeiderpartiet-sentrum-blokken. Venstre er tydeligvis mer opptatt av å være med i et flertall enn av hva resultatet av det flertallet blir. Jeg er ikke det minste forbauset over at næringslivet ikke kaster seg i grenseløs beundring for føttene til Venstre. Mitt første spørsmål vil bli: Hva skal næringslivet takke Venstre for? Er det «bare» 11 pst. skatt på aksjeutbytte? Eller kanskje det er «bare» 10 pst. konjunkturavgift, eller «bare» forverring av avskrivningsreglene? Eller kanskje det «bare» er at varebilene som de små og mellomstore bedriftene bruker, forsvinner? Jeg «bare» spør! Men kanskje det er næringslivet som misforstår? Da må det vel være den vanlige mann og kvinne i gata som er glad for Venstres innsats som budsjettpartner. Mitt andre spørsmål blir derfor: Er det kanskje økning av elavgiften de skal være glad for? Eller er det økningen i momsen? Eller kanskje det er 10 pst. økning i årsavgiften, eller 15 pst. økning av ligningstaksten på boliger? Jeg bare spør. Men kanskje Venstre har glemt å spørre den eneste gruppen som en vet har grunn til å være glad. Det er smuglere og hjemmebrennere, som har bevart sitt marked med svarte inntekter, takket være sentrumspartiene. Hvis Venstre ønsket, satt Fremskrittspartiet parat, slik vi to ganger tidligere har gjort, til å redde Norges befolkning og næringslivet fra skatte- og avgiftsøkninger. Men det ønsket Venstre tydeligvis ikke.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Det er interessant å høre representanten Dalheim komme opp her på talerstolen og gå til frontalangrep på Fremskrittspartiet vedrørende norsk luftfart. Det er slik at Arbeiderpartiet nå gjennom mange, mange år har drevet en luftfartspolitikk med så høye særavgifter at vi dessverre snart er fri for konkurranse i Norge, fordi Braathens holder på å brekke ryggen. Da synes jeg det er modig gjort å gå til angrep på Fremskrittspartiet for dette. Vi har gang på gang foreslått å senke og å fjerne avgifter på luftfart. Det ville ha gjort det langt rimeligere å bruke fly, og det er én av de tingene som vi er opptatt av. Så gjør representanten Dalheim et poeng av at vi har skåret ned på dette med dagpenger. Det er en logisk konsekvens av at vi ønsker folk i arbeid. Det er derfor vi skjærer ned på disse. Vi vil ha folk i arbeid, i motsetning til Arbeiderpartiet, som har lagt en plan for at de skal frigjøre arbeidskraft i privat sektor ved at bedrifter blir slått konkurs. Konkurranse er et fremmedord i den forbindelsen. Når det gjelder angrepet på oss for at vi ikke finner dekning, er det slik at dekningen i vårt budsjett ligger i en kraftig effektivisering i offentlig sektor. Dessuten vil vi bruke mer av oljepengene, fordi vi ønsker å fordele disse pengene også til dem som er i live i dag. Så ønsker vi konkurranse innenfor landbruk. Selvfølgelig ønsker vi frigjøring av ressurser ved at man innfører konkurranse i landbruket. Vi ønsker også konkurranse innenfor offentlig sektor, der det nesten ikke eksisterer konkurranse i dag. Der er det muligheter til å frigjøre ressurser som man kan sette inn i helsevesenet, i skolen og der det ellers er behov for ressurser.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Så feil går det an å ta! Jeg har sittet i SND-styret i Nordland i mange, mange år, og jeg har sett sløsingen der. Derfor bestemte jeg meg for å reise hit og stoppe det. Den største forskjellen mellom Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet når det gjelder landbrukspolitikk – og det er viktig – er at Fremskrittspartiet har tro på den profesjonelle bonden, mens Kristelig Folkeparti ikke tror på bonden som en selvstendig person. Vi tror at hvis vi fjerner noen av disse lovene og forordningene som tynger profesjonelle bønder, tar dem vekk fra skuldrene deres, så kan de leve av det de produserer. Men da nytter det ikke med loven i hånd å bestemme hvor bonden skal gå, hva han skal selge, hvem han skal selge til og hvor mye han skal få for det. Man må ha tro på at bøndene kan klare dette selv. Men jeg er enig i at vi må ha en omlegging av landbrukspolitikken. Vi må satse på profesjonelle bønder og ikke pøse ut store tilskudd til hobbybønder, der begge i en familie har full jobb ved siden av. Og det burde representanten Sahl, som kommer fra Vestvågøy, der det ligger store landområder som egner seg spesielt for stordrift, være klar over. Der kunne man virkelig ha levd godt av det bonden produserte, med store effektive bruk. Jeg skal innrømme at representanten Sahl har rett i en veldig viktig ting for Fremskrittspartiet, som han gjorde et godt poeng av: Fremskrittspartiet er veldig for en senkning av skatter og avgifter.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Når Høyre prater om at Fremskrittspartiet vil øke bruken av offentlige penger – hvis representanten da mener de oljepengene som vi pumper opp av Nordsjøen og som vi setter på bok – og at vi i tillegg til det vi selvfølgelig setter på bok, ønsker å gi noen av disse pengene tilbake til vanlige nordmenn, de som eier disse pengene, så har han helt rett. Når representanten Nilsen gir inntrykk av at Fremskrittspartiet bare ønsker å sette ned matmomsen, og at det har den effekt at man vil bevare den subsidieordningen som er i dag, er det totalt feil. Hvis representanten Nilsen hadde tatt seg tid til å lese i Fremskrittspartiets alternative budsjett som er fremlagt, ville han ha registrert at vi gjør begge deler. Vi skjærer ned subsidiene til landbruket, og dermed krever vi effektivisering, samtidig som det har gått opp for oss – og vi har sett – at vi har et problem med handelslekkasjen til Sverige. Det vi ønsker å gjøre, er å gi de to landene likest mulige konkurransevilkår. Dette er matmomsen en viktig del av. Og vi senker avgiftene ganske dramatisk. Det er rimelig klart at det er det motsatte av det representanten Nilsen sier, som er korrekt. Det at man senker matmomsen, vil selvfølgelig gi mest utslag for dem som tjener minst. Og det er også en av grunnene til at vi gjør dette. Så drar representanten Nilsen også inn kontantstøtten som en målrettet støtte. Det er vi enig i, derfor har vi foreslått å utvide den med ett år.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Høyre og Børge Brende har etter mitt syn et fanatisk syn på bruk av oljepenger i norsk økonomi. Og redselen for det er jo selvfølgelig, som de ved flere anledninger har gitt uttrykk for, presset i norsk økonomi. Der er vi altså uenige. Men vi hadde kanskje trodd at man kunne blitt enig om en annen ting, og det er Fremskrittspartiets utenlandsbudsjett, som går på kjøp av utstyr til sykehusene, kjøp av rednings- og politihelikoptere, kjøp av forskningsutstyr, politibiler og annet utstyr, IKT-utstyr til utdanningssektoren, forsvarsutstyr – vi har noen fly som trengs å skiftes ut – og mer penger til veibygging, mer til turistreklame i utlandet, skifte ut noe gammelt utstyr som man har i lufthavnene, så man får mer moderne utstyr der, og kjøp av studieplasser i utlandet. Dette er penger som man bruker utenfor Norge, og det vil ikke føre til press i norsk økonomi. Det vil faktisk føre til akkurat det motsatte på grunn av at nytt utstyr vil frigjøre arbeidskapasitet fra arbeidskrevende gammelt utstyr, slik at det egentlig vil lette presset i norsk økonomi. Da er mitt spørsmål: Hvorfor vil ikke Høyre være med på dette?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Dalheim skulle ha hørt på mora si! Jeg satt og så på TV her om dagen, og der, rett framfor meg, dukket representanten Erik Dalheim opp med sitt blide åsyn. Det var i TV2-programmet «Rikets tilstand». Han ble spurt om hvordan vi hadde fått et så vanvittig høyt avgiftsnivå på biler. Tar jeg ikke mye feil, svarte han: Det ble nå bare sånn. Det tror jeg ham på. Så mitt første spørsmål til Dalheim er: Hvordan kan vi nå få disse avgiftene ned igjen? Forskjellen på å sitte i finanskomiteen for Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet er at for Fremskrittspartiet er det et mål å ta minst mulig skatter og avgifter fra befolkningen, mens for Arbeiderpartiet er det slik at bl.a. representanten Dalheim er satt til å skaffe penger til alt mellom himmel og jord. Som jeg er representanten Dalheim opptatt av bil og bilbruk. Jeg har registrert at han flere ganger i komiterommet har kommet tilbake som en slagen mann etter gruppemøtene, sist da han måtte gå inn for å fjerne denne varebilen. Som medmenneske synes jeg det er synd. Så jeg vil gjerne spørre Erik Dalheim om han kan fortelle meg hva slags følelser han sitter igjen med når han for Arbeiderpartiet har trumfet igjennom – og måttet legge fram – disse forslagene om økte skatter og avgifter, som fører til tap av arbeidsplasser, nå sist, men ikke minst, da han var med på å fjerne denne varebilen. Han må sitte igjen med blandede følelser, og det kunne godt både jeg og Stortinget få høre lite grann om.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
I innlegget sitt seier representanten Djupedal m.a. at miljø ikkje er prioritert i budsjettforliket. Og i ein artikkel i Dagsavisen for to dagar sidan uttalar SVs leiar, Kristin Halvorsen, at budsjettforliket har svekt fordelingsprofilen, og at budsjettet er utan miljøsatsing. Eg forstår ikkje heilt at det er grunnlag for slike påstandar, m.a. på grunn av at gjennomsnittsfamilien kjem mykje betre ut økonomisk etter budsjettforliket enn det som var tilfellet etter Regjeringas forslag. Vidare: Den midlertidige utbytteskatten som skal gjelda for neste år, er pynta på, m.a. ved at ein innførte eit botnfrådrag på 10 000 kr, noko som kjem småspararane til gode. Det må jo vera ein bra fordelingsprofil. Så har me fått gjennomslag for ein skattereform neste år som skal føra til at forskjellen mellom skattlegging på kapital og skattlegging på lønnsinntekt skal bli mindre. Det må vera både rettferdig og gje eit breiare skattegrunnlag. Når det så gjeld miljøsida, vil eg minna om at budsjettforliket har ført til styrkt kollektivsatsing med 190 mill. kr og monaleg styrking både av enøk, fornybare energikjelder og ein god del andre miljøtiltak. Så om representanten Djupedal er villig til å leggja til sides retorikken, kan det vera freistande å spørja om han verkeleg meiner at miljøprofilen er svekt, og at fordelingsprofilen er svekt, gjennom det føreliggjande budsjettforliket.
Erna Solberg (Høyre), 2000-11-27:
Representanten Erik Dalheim begynte sitt innlegg med å si at han var så enig i målene til SV. Mitt problem for øyeblikket er at jeg ikke helt vet hva målene til SV er, annet enn en form for status quo-kommentar i forhold til hvor vi er akkurat i dag. Og det er jo da betegnende at mesteparten av det man har snakket om fra SVs side i dag som fordelingsmessig viktig politikk, var de tiltakene som arbeiderpartiregjeringen fremmet i sitt opprinnelige forslag. Det betyr altså at SV etter hvert har fått sterk konkurranse fra den nåværende arbeiderpartiregjeringen, som åpenbart har tatt et kraftig steg til venstre siden den kan få så rosende omtale fra representanten Djupedal. Nå er det en del områder hvor SV og Høyre faktisk er enig i beskrivelsen av hvor det bør være satsingsområder fremover. Vi er enig i at vi må gjøre noe når det gjelder tilgangen på arbeidskraft, at det er et like viktig virkemiddel som bare det å omfordele arbeidskraft internt mellom sektorer i Norge. Vi er enig i at det trengs en drastisk satsing på skole for å ivareta fremtidsutfordringene – satsing på skole, satsing på forskning, satsing på høyere utdanning. Men jeg har gjentatte ganger forsøkt å få ut av SV forståelsen av hvordan de tror at nye bedrifter etableres i et samfunn, hvordan ny vekstkraft skapes når man tross alt vet at de fleste arbeidsplasser utenom offentlig sektor som vil være i dette landet om ti år, ennå ikke er skapt. Når man ser på det budsjettopplegget som representanten Djupedal har presentert her, er det altså et opplegg som strammer inn overfor alle de elementer i vårt system som måtte bidra til at vi kunne skape nye arbeidsplasser, at enkeltpersoner var villige til å satse og etablere sin egen bedrift. Det er delingsmodell, det er skjerpet formuesskatt gjennom 80 pst.-regelen, det er konjunkturavgiften som blir en ekstra arbeidsgiveravgift på den arbeidskraften man måtte ansette. Ramsen er lang fra SVs side. Mitt spørsmål til SV er: Hvordan har dere tenkt at det skal skapes arbeidsplasser i privat sektor i fremtiden med det budsjettopplegget dere har lagt frem?
Erna Solberg (Høyre), 2000-11-27:
Jeg tror statsråden vil oppleve at virkeligheten ikke er slik som hun håper når det gjelder barnehageprisene. Det er jo slik at det budsjettopplegget som blir vedtatt, iallfall for de som har barn i privat barnehage, ikke kommer til å dekke de kostnadsøkningene som ligger inne når det gjelder summen av avgiftsøkninger som slår ut også for private barnehager. Og her har vi nok et eksempel på at Arbeiderpartiet, i tillegg til ved de fire budsjettalternativene der de enten har vært med på budsjettet eller i opposisjon, ikke har klart å levere et budsjett som reelt sett får barnehageprisene ned. Det er bare prat, prat og prat, og det er mange symboler og ikke noen gjennomføringskraft. Budsjettforliket har endret premissene for kommuneøkonomien i forhold til Regjeringens opplegg. I Regjeringens opplegg var avgifts- og skatteøkningene først og fremst lagt på ting rettet mot næringslivet, og så i tillegg kom momsen inn. Nå har man endret hovedstrukturen ved at betraktelig mer av avgiftsøkningen og inntektsdekningen er lagt på områder som vil gi generell prisstigning i Norge. Det betyr i praksis at handlingsrommet for kommunene og den bevilgningen som blir gitt, blir mindre enn det som var Regjeringens opplegg, som er i tråd med det opplegget Høyre og Arbeiderpartiet ble enige om i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen i vår. Jeg har lyst til å få statsrådens kommentarer til om hun har vurdert virkningene i forhold til prisstigningen, virkningene i forhold til ekstra elavgift, altså virkningene i det indirekte systemet på det mindre handlingsrommet. Men det er også slik at når man nå har innført moms på alle typer tjenester, fremstår momskompensasjonssystemet som et problem i forhold til kommunesektoren, fordi det bare er knyttet til fire kategorier tjenester, mens kommunene nå altså kommer i det vanlige dilemmaet, en situasjon der de spør: Skal vi velge egenprodusert, eller skal vi kjøpe tjenester på dette området? Budsjettopplegget nå medfører at det blir ulik konkurranse. Vil statsråden se på mulighetene for å endre kompensasjonssystemet for merverdiavgift i forhold til kommunene?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-11-27:
Representanten Djupedal framførte et særdeles interessant resonnement her i dag. Han sa at jo flere vi får over på kollektivtrafikk, jo mindre diesel bruker lastebilene fordi det blir mindre køer. Så vidt jeg vet, ligger drivstofforbruket i lastebilnæringen på Vestlandet og i Nord-Norge skyhøyt over landsgjennomsnittet. Der er det ingen jernbane, der er det heller ingen køer, og meg bekjent egner frossen laks seg iallfall dårlig kollektivt, så jeg går ut fra at resonnementet er sett i en annen sammenheng enn det Øystein Djupedal prøvde å få fram her. For øvrig har jeg litt problemer med å forstå hvorfor representanten Djupedal bekymret seg så over avgiftsreduksjonen på drivstoff. Om man reduserer avgiftene på mat, gir ikke det seg utslag i reduserte priser, men i større avanse til forhandler, ifølge Djupedals resonnement. Det samme resonnementet burde vel da i Djupedals hode gjøre seg gjeldende med hensyn til drivstoffavgiftene. I helgen sa SVs leder, Kristin Halvorsen, til Aftenposten: «Jeg synes SV er ganske slitsomt om dagen». Hun fortsatte med å si: «SV skal prøve å bli flinkere til å forhandle om sine hjertesaker med de andre partiene på Stortinget, også sentrumspartiene og Høyre. Dette er en forutsetning for å oppnå mer innflytelse i norsk politikk.» Når jeg hører at SV har kjempet i ti år for å få innført skatt på aksjeutbytte, burde kanskje representanten Djupedal også ha hørt litt på sin partileder. Det bringer meg over på mitt spørsmål til Djupedal. I finansinnstillingen skriver SV at avtalepartnerne nå vil endre sykelønnsordningen. Jeg lurer på hvor representanten Djupedal har det fra. Vi har sagt i avtalen at vi vil se på tiltak i tråd med Sandman-utvalgets innstilling for å redusere sykefraværet. Jeg vil tro at også SV er sterkt opptatt av det, og jeg skulle ønske at SV kunne bidra konstruktivt nettopp til å få ned sykefraværet, som er et av de største problemene vi har i yrkeslivet i dag. Hvor har representanten Djupedal det fra at avtalepartnerne har tenkt å endre sykelønnsordningen?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-11-27:
Under behandlingen av eiendomsskatteloven § 8 i vår i Innst. O. nr. 85 for 1999-2000 tok flertallet i finanskomiteen to viktige forbehold. Det ene var at man tok forbehold i forhold til Finansdepartementets inntektsanslag for kommunesektoren med hensyn til virkningene av det nye takseringssystemet for kraftverk. Og det andre var at man tok et forbehold om fordelingsvirkningene mellom kommunene og bad Finansdepartementet særlig vurdere fordelingsvirkningene mellom de enkelte kommuner. Nå har Finansdepartementets anslag i etterkant av budsjettframleggelsen vist at kommunesektoren vil få et betydelig inntektsbortfall, faktisk langt større enn det var grunn til å frykte skulle skje. Kommunene befinner seg nå midt i sin budsjettbehandling, og det er stor usikkerhet i kommunene om hva slags tall man skal legge til grunn. Mitt spørsmål til finansministeren blir på den bakgrunn: Vil finansministeren fremme forslag til endringer i takseringsreglene så raskt at det er mulig å behandle disse før jul, sånn at kommunene kan ta de nødvendige hensyn til dette i sin budsjettering? Og for det andre, vil finansministeren også se til at regelverket utformes sånn at fordelingsvirkningene blir innenfor akseptable rammer, forutsatt at kommunene samlet sett opprettholder sine inntekter?
Terje Johansen (Venstre), 2000-11-27:
Jeg kan svare ja på spørsmålet, at Venstre ikke ønsker å innføre karensdager. Men de enorme utgiftene vi har over folketrygden til sykelønnsordningen – 20 milliarder kr fra statens hånd, og like mye på bedriftenes hånd – er i ferd med å vokse i en slik grad at Sandman-utvalget har anbefalt at vi gjør noe med det. Venstre støtter Sandman-utvalgets forslag til en moderat innstramming. Vi ønsker ikke å rasere ordningen, slik enkelte andre partier gir uttrykk for, men det må være åpenbart at når vi smører velferden tynt utover oss alle, fra stortingsrepresentanter og direktører, er det et spørsmål om vi kan fortsette på dette viset. For det som nå er om å gjøre, er å treffe dem som virkelig har behov for det. Vi i Venstre har vært opptatt av å foreta en moderat innstramming, bl.a. å kunne spare ca. 2 milliarder kr for å forlenge sykelønnsperioden fra 52 til 80 uker for dem som virkelig lider i vårt samfunn. Det er de som faller utenfor ordningen etter at det første året er omme. Da inntrer katastrofen for mange mennesker. Da må man forlate hus og hjem, fordi man ikke har ordninger som fanger opp at noen er langtidssyke. Dette har vi i Venstre ønsket å ta konsekvensen av. Derfor håper vi at Arbeiderpartiet også tar Sandman-utvalgets utredning alvorlig, og at vi sammen kan finne en moderat løsning på dette problemet.
Terje Johansen (Venstre), 2000-11-27:
Nå har Venstre vært ute på banen og påvirket spillet, og scoret mål, og så har Fremskrittspartiet sittet høyt oppe på tribunen og konstruert sitt helt eget spill. Og ropene derfra gjaller nå livlig. Jeg må jo si til representanten Svendsen at hovedproblemet i Norge er at vi er så veldig rike at vi har en kjøpekraft som langt overgår den kapasiteten vi har innenlands. Derfor er det nødvendig å holde en viss stramhet i norsk økonomi slik at rentene ikke skal øke, fordi det er det mest usosiale som kan forekomme. Så presterer Fremskrittspartiet ikke bare å si nei til de smule innstrammingstiltak som vi nå har vært med på, men i tillegg hiver de 20 milliarder oljekroner inn i dette bålet. Og Svendsen – representanten Svendsen – skal være glad for at han sitter på tribunen og slipper unna det bålet som ville ha blitt dersom det Fremskrittspartiet foreslår, hadde blitt tilfellet. Det vi har foreslått, er faktisk ganske moderat. For det første har vi vært inne og tatt noe til fellesskapet der hvor det er noe å hente, nemlig der det er overskudd. Det er det man gjør gjennom å stramme inn på avskrivningene. Vi har tatt noe der hvor det er noe å hente hos forbrukerne – på elavgiften, for der har de muligheter til å spare. Det er bare å slå ned temperaturen hjemme én grad, så er det innspart. Og så har vi lagt på 1 pst. på momsen, for at folk ikke skal gå helt berserk ute i kjøpesentrene nå før jul. Dette tror vi er nødvendig for å beholde den gode økonomien vi har i Norge, og det er vel greit for Fremskrittspartiet der oppe fra tribunen. Hvis de ser ned på det som foregår, vil de se at det spillet som vi andre driver, går bra.
Terje Johansen (Venstre), 2000-11-27:
Jeg skal holde meg til substansen i representanten Lønnings innlegg. Det som er forskjellen på Venstre og Høyre i Stortinget, er at Venstre er med og forsøker å påvirke utviklingen. Det hadde ikke vært mulig å samarbeide med Høyre om det budsjettframlegget som de har laget. Det ville det overhodet ikke vært mulig å skape flertall for i denne sal. Og i stedet for da å stå på sidelinjen og være opptatt med sine egne saker, så å si, har Venstre vært med og snudd en rekke fatale anslag både mot undervisning, mot arbeidsplasser og mot miljø, i en mer riktig retning. Men det er slik at når man må samarbeide med andre, og særlig når man da er i mindretall – hvilket jeg jo må erkjenne – oppnår man ikke alt man vil. Det er riktig at utbytteskatten er et tungt symbol. Jeg har overlevd bataljen. Ryktene om min død er – som du ser, president! – sterkt overdrevne. Og jeg må jo innrømme at det er én av mange ting i dette budsjettet som jeg ikke er like begeistret for. Men når det gjelder utbytteskatten, må det jo sies at vi nå har fått slått fast med flertallsvedtak at den er et intermesso. Den skal avvikles etter et år. Det vil si at smerten er gjort mindre enn om næringslivet skulle ha svevet i usikkerhet på grunn av dette. Det er mange ting jeg kunne tenkt meg å samarbeidet med Høyre om, men dessverre laget de et alternativ som det var helt umulig å finne noen som helst grunn til å inngå et samarbeid med dem om, derfor kom vi aldri så langt.
Terje Johansen (Venstre), 2000-11-27:
Det er én god side ved SVs forslag om fond til u-landsinvesteringer. Det er den at den ikke påvirker norsk økonomi. Så det ser vi positivt på og kan tenke oss å vurdere. Men når jeg hører på representanten Rugtvedt som nå raljerer med halv matmoms, og som gjerne skulle brukt den til u-landshjelp, må jeg minne om at Djupedal faktisk har brukt disse midlene på kommunene allerede. Vi får be om at SV foretar et valg der. Når det gjelder u-landsinnsatsen, tør jeg minne om at det var sentrumsregjeringen som tok de store, aktive skrittene for å ettergi u-landsgjeld, slik at den blir kraftig redusert i årene som kommer. Men det som har gjort at vi ikke har fulgt opp målsettingen om 0,9 pst. av bruttonasjonalprodukt som vi har stående, og som står fast, skyldes at veksten i bruttonasjonalprodukt har vært så stor i dette året at det rett og slett ikke fantes mulighet for å finne alle disse pengene på inneværende års budsjett etter at vi hadde vært gjennom den største nedkjemping av dårlige forslag som vi faktisk har vært med på i dette budsjettet.