trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Jeg vil først takke for statsrådens svar, som jeg er veldig glad for. En større innsats i Oslo er nødvendig og riktig, og jeg er helt enig med statsråden i at det handler om mer enn politi, f.eks. hva kommunen og frivillige organisasjoner kan gjøre. Men det er godt å høre at mer politikraft og ressurser også er en klar målsetting. Både brutaliteten i og omfanget av overfallene tilsier at politikraft og politiinnsats er nødvendig. Oslo kommune har også en viktig rolle å spille. Det skal bli spennende å høre innleggene fra representantene fra partiene som styrer der. Konkret håper jeg å høre noe om hva de mener kan gjøres lokalt for å utvikle området på en måte som reduserer mulighetene for kriminalitet og gir større trygghet. Det kriminalitetsforebyggende råd har gitt en rekke anbefalinger, og Oslo kommune har hittil i liten grad tatt dem inn over seg. Det handler bl.a. om å unngå folketomme områder, sikre god belysning og godt vedlikehold, rydde opp i åpenbare skjulesteder og skape attraktive møteplasser. Arbeiderpartiet har i bystyret ved flere korsveier foreslått midler til et prosjekt for kriminalitetsforebyggende byutvikling og dessverre blitt nedstemt i disse sakene. De tradisjonelle metodene for å forebygge kriminalitet er imidlertid alene for lite til å møte velorganiserte, internasjonale kriminelle nettverk. De må møtes med politiressurser og med lovhjemler som gjør politiet i stand til å få bukt med problemet. Dette er ting vi rår over i denne salen. Igjen – jeg er veldig glad for at justisministeren gir et svar som gir håp, og som hun selv sier, at ambisjonen er at vi ikke får noen flere tilfeller som ransoffer nr. 351 på Grønland i 2012 og årene framover. Jeg ser fram til den videre debatten og vil helt til slutt takke Sturla Nøstvik for at han har gitt dette problemet et ansikt.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Jeg synes dette har vært en god debatt, der vi i all hovedsak har diskutert konkrete tiltak og det problemet jeg tror vi alle er opptatt av å løse. Det har også vært mange gode innlegg. Representanten Bøhler viser til gode resultater med prosjektarbeid i politiet, f.eks. er mobil vinningskriminalitet og gjengkriminalitet eksempler på problemer som faktisk er løst gjennom prosjektarbeid. Jeg slutter meg til hans ønske om et byomfattende ransprosjekt. Representantene Skogrand og Tingelstad Wøien holdt veldig gode innlegg om sammenhengen mellom narkotikakriminalitet og annen kriminalitet. Det er både riktig og helt nødvendig å ta tak i underliggende årsaker, ikke bare be om mer politi. Uten et marked for narkotika ville vi vært spart for problemer som f.eks. vold, som følger i narkotikasalgets kjølvann. Jeg vil også takke representanten Tingelstad Wøien for at hun er opptatt av byutvikling. En god og attraktiv by å bo i gjør at folk føler tilhørighet og tar ansvar. Mer politi er helt avgjørende, men mer politi alene, stadig strengere straffer og stadig høyere piggtrådgjerder gir verken en bedre by eller mindre kriminalitet. Vi må gå løs på årsakene. Representanten Holmås tok opp noe viktig, og det er at utryggheten i seg selv er et problem. Det gjør noe med folk, og det har han helt rett i. Men så sier han også at angrepet på Sturla Nøstvik var i en helt «egen divisjon». Dessverre er ikke det riktig. Flere av de 14 andre fornærmede i Nøstviks straffesak har vært utsatt for enda grovere vold. Representantene Tetzschner og Kielland Asmyhr mener interpellasjonen er en kritikk av regjeringen. De stabile ranstallene over en tiårsperiode tilsier at ingen av oss bør slå oss på brystet og si at vi har gjort nok. Ikke vi, men heller ikke Fremskrittspartiet, Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti, som styrte fra 2001 til 2005, og som har styrt den byen vi snakker om nå, siden 1996. Jeg er likevel glad for at vi er enige om at voldskriminaliteten er et problem, og jeg synes Tetzschners innspill om lovendringer for våpen- og knivbruk er interessante. Til slutt vil jeg på nytt takke statsråden for hennes tydelige signaler og engasjement og takke alle som har deltatt i denne konstruktive debatten.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Jeg ser også fram til debatten, for dette er et område hvor diskusjonen må gå. Debatten må handle om hvilke tiltak det er som bør iverksettes, hvilke som har effekt, og hvilke som eventuelt har mindre effekt enn man hadde håpet på. Regjeringen er opptatt av å styrke politiet. Vi ønsker et mer synlig og tilstedeværende politi, som også er mer publikumsrettet. Vi ønsker en økt tilstedeværelse i sentrum, som jeg også viste til i innlegget mitt. Den økte tilstedeværelsen i sentrumsnære områder har gitt resultater, som vi også har debattert i denne salen før. Denne satsingen må fortsette. Det er avgjørende at politiet jobber kunnskapsbasert. Dette er noe av bakgrunnen for at også en arbeiderpartiregjering i sin tid gjennomførte høgskolereformen i politiet. Men dette må selvsagt også knyttes an til utvikling av metoder, bruk av ny teknologi og øvrige måter som det jobbes med å forsterke politiinnsatsen på. Vi må sørge for at politiets operative mannskaper ikke bare er til stede når behovet er størst, men at de også møter med den kompetanse kunnskap gir for å kunne både forebygge og bekjempe kriminaliteten på best mulig måte. Jeg er også interessert i det samarbeidet som er etablert med Oslo kommune, både gjennom politiråd og SLT, hvor vi kan diskutere hvilken samlet strategi som gir de tryggeste gatene, de tryggeste områdene, og som sørger for den best mulige forebyggingen og effektiv bekjempelse av kriminalitet. Så jeg ser fram til debatten.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Igjen vil jeg få takke interpellanten for å ha tatt opp dette viktige temaet, og jeg registrerer at det er bred enighet om både utfordringen og diagnosen. Her er det dessverre ingen enkle tiltak og initiativ som kan endre situasjonen. Det er en målrettet innsats gjennom styrket politiinnsats, gjennom tverretatlig samarbeid og samarbeid med kommunen, som gjelder. Jeg synes derfor det var ekstra interessant å høre innlegget fra representanten Oktay Dahl. Det virket som han hadde planlagt for at jeg skulle holde et innlegg om budsjett og budsjettall og Politihøgskolen og antall studenter. Jeg kan godt leve med forundringen over at det isteden har blitt en kriminalpolitisk debatt og en debatt om tiltak som virker. Jeg registrerer også at vi må jobbe bredt med utfordringene, at vi ikke kan se på ransproblematikk, voldsproblematikk, voldtektsproblematikk, rusproblematikk og narkotikahandel atskilt, men at vi må se på dette i sin helhet. Ransetterforskningsgruppen ble etablert i Oslo, som jeg redegjorde for i mitt innlegg. Det ble etablert et samarbeid på tvers, og vi må ha som målsetting å lykkes stadig bedre med tiltakene våre. Vi har hatt ekstra fokus på det høye antallet kriminelle utlendinger som har vært representert i både narkotikaomsetningen og i antall ran. Det er noe av bakgrunnen for at vi har hatt fokus på om det også er behov for nye tiltak på dette området. Vi har bl.a. også fått nye oppspill fra UDI som ligger til vurdering. Jeg registrerte at jeg ble utfordret på ruspolitikken. Det er trygt i en debatt om et så viktig tema som dette at vi står sterkt sammen om de ulike delene, og at vi også har et skikkelig blikk på nettopp dette området når vi skal bekjempe alvorlig kriminalitet – det være seg ran, vold, voldtekt eller saker knyttet til rus.
Elizabeth Skogrand (Høyre), 2012-02-16:
Også jeg vil starte med å takke interpellanten for at han reiser en debatt som faktisk er viktig for hele landets befolkning: hvordan vi som politikere kan bidra til å skape trygge lokalsamfunn. Jeg synes det er en veldig sterk historie om Sturla Nøstvik og hans erfaring med vold og ran som interpellanten viser til. Jeg vil bruke dette innlegget til å adressere en stor trussel mot ungdoms trygghet, særlig i byene, nemlig narkotika. Bruk og omsetning av narkotika bidrar til å skape utrygghet i mange av de fine bomiljøene som er i Oslo indre øst. Det har vært beboeraksjoner og initiativer fra fortvilte innbyggere for å få mer politi til å patruljere og hindre kriminalitet knyttet til narkotika langs Akerselven. Byen skal være trygg for alle – hele døgnet, hele uken, hele året. Da må politiet være til stede. Nå er jeg glad for å høre at statsråden signaliserer at hun har forståelse for dette, og at det nå skal settes inn mer ressurser for å dekke behovet for politiets tilstedeværelse for å bekjempe narkotikakriminalitet, bl.a. Oslo kommune har for øvrig bidratt godt for å øke tryggheten og sikkerheten til innbyggerne i Oslo indre øst. Oslo har satt inn vektere som patruljerer områder med høy omsetning av narkotika, og på den måten bidrar byrådet til å fjerne åpne arenaer for omsetning av narkotika. Mange foreldre er i dag bekymret for hvordan lett tilgjengelige rusmidler påvirker og noen ganger frister ungdom. Vi kjenner til omfattende salg av narkotika ved skoler, og mange barn har skoleveien sin gjennom områder som preges av narkotikaomsetning. I den forbindelse tillater jeg meg å gi fire råd til justisministeren og regjeringen når det gjelder narkotikaforebygging for å skape mer trygghet. Det første er å avvise forslaget om å unnlate straffeforfølging av personer som er tatt med narkotika til eget bruk. Det andre er å ikke akseptere at Oslo har en åpenlys markedsplass for omsetning av narkotika, som f.eks. Plata eller Akerselvens bredder. Disse områdene må tilbake til byens befolkning. Det tredje er å øke politiets tilstedeværelse, som vi har vært inne på, i områder der det er mye narkotikaomsetning som et strakstiltak for å øke ressurstilgangen til politiet. Det kan dreie seg om å kompensere for de midlene som politidistriktene bruker til den sentrale IKT-opprustningen. Det fjerde er å støtte politiets motstand mot sprøyterom, fordi det forutsetter lovløse rom som bidrar til å opprettholde en spesiell sprøytekultur blant norske narkomane, og en konsentrasjon av problemene til enkelte strøk i hovedstaden vår. I den forbindelse synes jeg det er interessant at tidligere justisminister Knut Storberget for en stund siden tok til orde for å liberalisere narkotika til eget bruk og kanskje vurdere en mindre grad av straff i narkotikabekjempelsen. Politiet skulle dermed bruke mindre tid enn i dag og mindre ressurser for å stanse narkotikabruk og omsetning enn det de gjør nå. Jeg vil gjerne spørre den sittende justisministeren om hun synes at dette ville være et velegnet tiltak for å sikre tryggheten til beboerne i de indre bydelene i Oslo – og andre steder, for så vidt.
Roald Aga Haug (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Eg vil takka interpellanten for at han tek opp dramatiske og viktige problemstillingar om tryggleiken i Oslo. Det er ei viktig oppgåve for oss som styresmakter å skapa størst mogleg grad av tryggleik for innbyggjarane. Historiene gitt att i media viser at mange ran og overfall blir utførte med ein rå brutalitet. Privatpersonar og deira familiar sit igjen som offer, med psykiske påkjenningar som må vera tunge å bera. Belastingane som desse enkeltpersonane blir utsette for, kan ikkje tolererast. Når vi ser at dei langt fleste personrana skjer i hovudstaden, er det grunn til å slå alarm. Eg må innrømma at det er overraskande for meg at situasjonen har blitt så alvorleg i Oslo. Heile landet har behov for politiressursar. Likevel ser vi at Oslo har særlege behov. Ransbølgja vi har sett i byen, gitt att i media og i kriminalitetsstatistikkar, viser at Oslo har særskilde utfordringar innan vald og kriminalitet som er skremmande. Vi ser i media eksempel på grove valdelege ran, der vanlege folk blir truga, skremde og fornedra. Dette skaper utryggleik. Vi er nøydde til å gjera tiltak for å ta byen tilbake og skapa tryggleik. Oslo som hovudstad er sentral for heile landet. Tal over ran på open gate viser at Oslo har utfordringar som er annleis enn det ein finn nokon annan stad i Noreg, heller ikkje i dei andre byane. Dette blir derfor våre felles utfordringar. Vi kan sjølvsagt ikkje garantera oss mot denne kriminaliteten. Sjølv om kvar hending er «ei for mykje», skal vi ikkje vera naive og tru at vi kan hindra det i kvar samanheng. Men politiets nærvær i oslogatene må aukast. Politiet må ha ein kapasitet, spesielt på kveldstid, som gjer at publikum føler seg vareteke. Vidare ser vi at kriminaliteten knyter seg til mindre miljø som utfører mykje kriminalitet. Vi ser òg tilfelle der ran og vald blir utført av ungdommar med utanlandsk opphav. Det kan sjå ut som om det innetter i miljøa blir ein kultur som gjer vald og overfall «smittsamt». Dette kjenner vi til frå andre land. Det nyttar derfor ikkje berre å tenkja politi og straff, men òg lokalt samfunnsarbeid, nettverksbygging og integrering. Her har kommunen eit svært viktig ansvar. Menneske må ha noko fornuftig å ta seg til, ein ærleg måte å tena sine pengar på. Det er mange sosiale tiltak som bør rettast mot desse miljøa, og ikkje minst gi tilbod om og stilla krav om deltaking i arbeid og i aktivitetstiltak som gir ein meiningsfylt kvardag. Men samtidig må vi ta tak i den situasjonen som er prekær. Folk blir utsette for vald. Det blir skapt utryggleik både for offer, for befolkninga elles og for omgivnader. Dette er ikkje akseptabelt. På kort sikt kan vi forhåpentlegvis få resultat ved å ha ekstraordinær politiinnsats i oslogatene.
Bent Høie (Høyre), 2012-02-16:
Jeg vil starte med å si at det er svært positivt at statsråden varslet at det allerede i løpet av 2012 vil bli lagt fram en ny nasjonal kreftstrategi. Det er viktig, og det er riktig, selv om Høyre nok hadde foretrukket at statsråden hadde brukt begrepet «nasjonal kreftplan» og ikke «nasjonal kreftstrategi». Erfaringsvis er det en forskjell mellom de to begrepene i den politiske verden. Det er at en kreftstrategi handler mye om retning og peker på virkemidler, mens en nasjonal kreftplan også inneholder forpliktelser som må følges opp i de årlige budsjettene. Men siden vi ikke lenger har en gjeldende kreftstrategi, er jeg positiv til at statsråden sier at det vil bli lagt fram en strategi nå i løpet av 2012. Så er det jo fullt mulig å jobbe parallelt med å utarbeide en nasjonal kreftplan som kan tre i kraft på et senere tidspunkt. Statsråden trakk fram de positivene delene av OECD-rapporten knyttet til resultatene av norsk kreftbehandling. Det er kriteriet knyttet opp til fem års overlevelse. Ser man på det andre resultatkriteriet som OECD bruker, nemlig dødelighet, er det et litt mer nyansert bilde. Hvis vi ser på kreft som helhet, vil Norge ha dårligere resultater enn både Sverige, Finland og Island i Norden. Her kan altså vektleggingen av resultatkriterier ha betydning for hvordan en tolker resultatet. Et eksempel på dette vil jo være at Norge kommer veldig godt ut når det gjelder brystkreft, for så vidt når det gjelder begge kriteriene, men spesielt knyttet til overlevelse. Det kan bl.a. skyldes at vi har et mammografiprogram som innebærer en screening som gjør at man oppdager kreft på et veldig tidlig tidspunkt. Dermed vil en veldig stor andel av dem som er med, registreres inn i den delen av populasjonen som har brystkreft, og naturlig nok også ha fem års overlevelse, mens dødelighet vil kunne gi et litt annet bilde. Dette er den type forhold som det er viktig å diskutere i forbindelse med en nasjonal kreftstrategi. Så skal en selvfølgelig lære av de landene som er gode, men en kan også lære av de landene som har dårlige resultater, og som har satt i gang tiltak for å forbedre resultatene, og som kanskje har funnet ut nye måter å jobbe på. Jeg er veldig glad for at statsråden gir uttrykk for en skal trekke på fagmiljøene gjennom å arrangere en egen konferanse knyttet til forløp, for det er et svært viktig spørsmål.
Bent Høie (Høyre), 2012-02-16:
Jeg vil takke for en god og engasjerende debatt, som viser at det er tverrpolitisk tilslutning til å utarbeide en ny kreftstrategi, som, som det også kommer klart fram, er nødvendig. En sånn strategi vil kunne innholde veldig mye, men jeg vil spesielt trekke fram det som også flere andre har vært inne på, nemlig behovet for å se på og vite mer om forløpstider, behovet for å se på kapasitetssituasjonen nå, men ikke minst i forhold til de prognosene vi har framover knyttet til økningen i antall krefttilfeller, slik at det ikke kommer som en overraskelse på oss. Én ting er innkjøp av utstyr – medisinskteknisk utstyr osv. – det kan en alltids få tak i. En annen ting er behovet for kompetanse og utdannelse av fagfolk – det tar tid. Hvis en skal nå f.eks. det som er Høyres målsetting, å innføre en tidsfrist på 48 timer, som man har i Danmark, vil man også ha behov for en grundig diskusjon om behovet for utvidelse av kapasitet. Så har flere vært inne på behovet for forebygging og rehabilitering, som er et område som ikke har fått nok oppmerksomhet. Så er det sånn at et av risikoområdene som Helsetilsynet trakk fram, og som det ikke snakkes så mye om, er faktisk risikoen for overbehandling og feilbehandling. Spesielt overbehandling er et område som vi må få mer oppmerksomhet på. Da er også diagnostisk utstyr, f.eks. PET, et viktig virkemiddel for å hindre overbehandling av personer som enten ikke vil ha glede av behandlingen eller der behandlingen vil være feilslått. Behandling på kreftområdet er veldig ofte også svært belastende, og derfor er ikke alltid behandling det beste alternativet. Så er det blitt fremmet en rekke forslag fra opposisjonen på kreftområdet de siste årene. Jeg vil bare oppfordre statsråden om å finne fram alle disse forslagene og plukke og stjele så mye hun bare ønsker blant alle de gode forslagene som er fremmet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Tall kan alltid problematiseres, det er jeg helt enig i, men det må jo være lov å glede seg over at man faktisk går oppover på listen. Fra å ha middelmådige resultater – som ingen egentlig var fornøyd med i et helsevesen som bruker så mye offentlige penger på kreft, og på andre deler av helsevesenet – er det jo bra at vi har kommet bedre ut. Så er det jo slik at det er ulike kreftformer i ulike land. Det er ikke slik at fordi man ikke hadde en strategi som varte lenger enn ut 2011, vet vi ikke hva vi skal gjøre på kreftområdet, for det vet vi jo. Det gjelder jo spesielt i forhold til handlingsprogrammene, i forhold til å legge opp forløpstider, gode behandlingsforløp, gode pasientforløp. Så når man får den brutale meldingen om at man har kreft, skal man i hvert fall i størst mulig grad ha et forutsigbart forløp. Dette er en veldig viktig målsetting som betyr mye for pasientene, og hvor vi ser at vi kan bli bedre, og hvor sykehusene jobber aktivt for å bli bedre. Så er det helt riktig at vi vil trekke inn alle instanser i det nye arbeidet – selvfølgelig faginstanser, det er naturlig – men også f.eks. Kreftforeningen, som er en pådriver og gjør et viktig arbeid når det gjelder kreft. I sitt første innlegg var interpellanten inne på dette med forebygging. Det er klart at det er et felles ansvar som vi har i samfunnet, hvor veldig mye av forebyggingen skjer i andre sektorer enn bare i helsesektoren. Men på noen områder er det viktig hva vi gjør – hva vi gjør i lovverket, hva vi gjør i vårt eget regelverk. Det går f.eks. på tobakk, som er faktor nr. 1 når det gjelder kreft generelt. Det går på fysisk aktivitet og fedme; vi ser at Norge – på en negativ måte – følger etter andre land som er verre enn oss, eller som har større utfordringer. Det er viktig at vi får gjort noe innen forebygging, for vi ønsker jo alle å leve lenger, ha gode liv, og skal vi klare det uten å bli en belastning og byrde for helsevesenet, er forebygging helt avgjørende. Derfor har vi også Samhandlingsreformen, som tross alt – selv i sin begynnelse, med f.eks. de helseprofilene som kommunene nå har fått – gir en god pekepinn på hvor man skal begynne folkehelsearbeidet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Det er ikke ofte man blir oppfordret fra Stortingets talerstol til å stjele så mye man vil! Men vi skal bruke alle gode innspill, for det er ikke alltid det er så mange ulike varianter av å gjøre tingene på en god måte. Jeg vil forsøke å svare på noe. Om det er strategi eller plan – det viktigste er faktisk at vi gjør noe konkret, og at sykehusene innretter behandlingen slik at man får et godt pasientforløp, en god pasientopplevelse, og at de behandler pasientene på hurtigst mulig måte. Så var det representanten Vigdis Giltun som igjen viste til Danmark. Da må jeg vise til den konferansen vi hadde her i høst, hvor representanten fra Danmark faktisk sa: Vi må bare si at vi har ikke så gode resultater som Norge. Vi klarer ikke å oppnå så gode resultater, heller ikke på forløp, på det vi målte i fjor. Så mener vi selvfølgelig at vi skal kunne bli bedre. Det er ikke slik at de 20 siste prosentene ikke blir tatt med når vi sier at for 80 pst. skal behandlingen være igangsatt etter 20 dager, det er fordi at for noen pasienter er utredningen så mye mer omfattende. Det er faktisk viktig sett i forhold til det Bent Høie sa i sitt siste innlegg, at noen ganger kan man komme i en situasjon hvor man overbehandler. Og får man en så alvorlig sykdom som kreft er, må man i hvert fall vite at man har oversikt over omfanget og vet hvordan det skal behandles. Men – da skal det også gå frem av journalen at det er gjort en slik vurdering. Det er også en del av arbeidet. Til representanten Sjøli vil jeg si at det generelt sett er slik i Norge at når vi skal innføre nye metoder, skal de være trygge og utprøvde. Likevel er vi opptatt av å kunne bidra og være med i kliniske studier, og har også tatt initiativ til et nordisk samarbeid på dette området. Når det gjelder barn som pårørende, ble det gjort en lovendring gjeldende fra 1. januar i fjor. Det er viktig at barn blir både sett og hørt, gitt riktig informasjon og blir ivaretatt når en av foreldrene, søsken eller andre nære er syke. Dette er noe som påhviler sykehusene sterkt. Det er også egne sykepleiere, i hvert fall på flere sykehus, som nettopp har dette som spesialområde. Jeg er veldig enig med representanten Odland som snakket om å få systemene til å hjelpe den enkelte. Ja, det er nettopp det det dreier seg om, å lykkes med det. Nå rekker jeg ikke å svare på mer, president.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Ja, det gjør det, og jeg skal love at vi skal gjøre alt vi kan.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Jeg har gleden av å fremme et representantforslag på vegne av representantene Karin S. Woldseth, Tone Liljeroth og meg selv om endringer i den statlige finansieringen av bistands- og nødhjelpsorganisasjoner.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Jeg er glad for at statsråden brukte sin første anledning i Stortinget til å nevne situasjonen i Etiopia. Den har jo vært under sterk debatt over lang tid. Statsrådens forgjenger var svært begeistret for utviklingen i Etiopia og tok imot Etiopias diktator, Meles Zenavi, og ga ham mye ros, ikke minst for den økonomiske fremgangen. Men når fremgangen er på 10 pst., og utgangspunktet er tilnærmet null, er det ikke så imponerende likevel. Den nåværende statsråden har definitivt rett i at den økonomiske veksten i bl.a. Etiopia definitivt ikke kommer hele befolkningen til gode. Da er mitt spørsmål: Vil statsråden endre regjeringens politikk og nå være mer kritisk til diktatoren i Addis Abeba, og på den måten tvinge frem de reformene som vi alle ønsker for det landet?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Jeg tror representanten Kolberg har fulgt meget dårlig med i mitt innlegg. Det kan være at det ble kjedelig underveis her, men jeg gikk ganske nøye igjennom den helheten som Kolberg nå etterlyser, og som han sier at jeg ser bort fra. Jeg gikk veldig nøye igjennom hva som var starten på dette, hvem som tok den første kontakten med Tschudi – hvilket var Rederiforbundet – og jeg gikk også igjennom veien til det som denne saken handler om, nemlig det initiativet som uomtvistelig ble tatt av Felix Tschudi til opprettelsen av det senteret for nordområdelogistikk som vi har sak om. Så det er direkte feil at jeg ser bort fra «den sannhet», slik representanten Kolberg gir uttrykk for i replikken. Jeg sa det senest i det innlegget som ble holdt for noen få minutter siden.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Det var litt vanskelig å oppfatte hva som var Kolbergs spørsmål her, annet enn at han vil ha en ny kommentar. Det skal han gjerne få. Jeg er selvfølgelig helt uenig i at jeg vrir på sannheten. Jeg forholder meg til den saken som Martin Kolberg i komiteen foreslo at vi skulle åpne. Martin Kolberg foreslo ikke at vi skulle åpne sak om Rederiforbundets kontakt med Felix Tschudi og Tschudi Shipping Company for å betale for professorater. Martin Kolberg foreslo at vi skulle åpne sak kun om dette senteret for nordområdelogistikk. Hvis Kolberg ønsket at saken skulle dreie seg om noe annet, har jeg den tillit til Kolberg og hans erfaring at han da hadde foreslått at saken faktisk omhandlet noe annet. Men det Kolberg foreslo, var akkurat det jeg har forholdt meg til hele veien, nemlig at vi skulle ha en sak om opprettelsen av Senter for nordområdelogistikk og utenriksministerens behandling av den søknaden. Det er derfor vi er her i dag, ikke fordi det skjedde noe noen måneder i forveien.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Dette bare føyer seg inn i rekken av det jeg mener er direkte feilinformasjon fra Arbeiderpartiets side. Det står helt klart i redegjørelsen fra utenriksministeren hva redegjørelsen dreier seg om. Den dreier seg altså om deres behandling av støtte, tilskudd, til opprettelsen av Senter for nordområdelogistikk. Jeg skjønner at Martin Kolberg angrer på at han ikke åpnet sak om noe annet. Men da regner jeg med at han er mer nøyaktig i neste runde, sånn at han får åpnet sak om det han faktisk er ute etter. Hvis en ser på det som er komiteens invitasjon til kontrollhøringen, går det helt klart frem der, av helt konkret stilte spørsmål, hva vi ønsker svar på gjennom den kontrollhøringen. Det er selvfølgelig helt åpent for alle å snakke om noe annet, f.eks. Rederiforbundets første kontakt med Felix Tschudi og Tschudi Shipping Company. Men etter min oppfatning er det feil å si at saken handler om det. Den handler om Utenriksdepartementets tildeling av penger til dette initiativet, og det var altså søknaden fra Rederiforbundet som Utenriksdepartementet på det tidspunktet var kjent med.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Jeg synes denne replikkordvekslingen er en ganske god illustrasjon på det som var komiteens problem i denne behandlingen, fordi vi snakker om to helt forskjellige saker hele tiden. Derfor var det viktig for meg at jeg nå i innlegget gjorde godt og grundig rede for hva saken faktisk dreier seg om, og hva jeg mener at enkelte har forsøkt å få denne saken til å dreie seg om. Det er helt feil når Martin Kolberg sier at jeg bruker løsrevne sitater fra kontrollhøringen som bakgrunn for mine påstander. Da må Martin Kolberg gå tilbake og lese innlegget mitt på nytt, for der bruker jeg altså en rekke sitater fra en rekke andre sammenhenger for å dokumentere hva saken dreier seg om. Dette dreier seg altså om det Martin Kolberg foreslo i komiteen, å åpne sak om Utenriksdepartementets behandling av tilskudd til opprettelse av Senter for nordområdelogistikk. Det er det utenriksministeren også skriver om i svaret til komiteen. Jeg må si at jeg ikke tror det er noen fare for at Martin Kolberg og jeg kommer til å bli enige, uavhengig av hvor mange replikkordvekslinger det blir om dette.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Et spørsmål om habilitet eksisterer bestandig. Det som er det spesielle ved denne saken, er at det i Rederiforbundets søknad helt uttrykkelig, i et eget avsnitt, står at det er Felix Tschudi og Tschudi Shipping Company som er initiativtaker til dette prosjektet. Da er det helt åpenbart at utenriksministeren er kjent med Tschudis involvering i dette. Og med det vennskapet som foreligger mellom disse to, mener vi det er helt åpenbart at man burde foretatt en habilitetsvurdering. Så svaret på det spørsmålet er at det som er helt klart i denne saken, er at utenriksministeren var kjent med Tschudis sentrale rolle i dette spørsmålet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Her tror jeg det må foreligge en åpenbar misforståelse, for det vi behandler, er jo en søknad fra Rederiforbundet til Utenriksdepartementet om penger til et prosjekt initiert av Felix Tschudi og Tschudi Shipping Company. Det er jo det spørsmålet i den relasjonen det ville være aktuelt for utenriksministeren å behandle denne søknaden og vurdere habilitet. Hvis Felix Tschudi bare skulle betale 6 mill. kr til denne hub-en for professorater, ville jo ikke dette overhodet vært en aktuell problemstilling. Jeg vil jo tro at Arbeiderpartiets representanter i komiteen evner å forstå hva denne saken dreier seg om. Det gjorde de da de ba oss opprette egen sak om Utenriksdepartementets behandling av denne søknaden fra Rederiforbundet. De ba oss ikke om å gå inn i andre sider av denne saken. Så det er ikke jeg som snevrer inn saken, det er Martin Kolberg i forslaget i komiteen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Først vil jeg bare si at Ansgar Gabrielsens uttalelse falt etter at Martin Kolberg hadde stilt sine spørsmål til Rederiforbundet og Ansgar Gabrielsen m.fl. Så vil jeg benytte anledningen til å rette opp en feil i mitt eget innlegg. Lovavdelingens juridiske betenkning knyttet til habiliteten mellom Gahr Støre og kronprinsparet var i 2009, ikke i 2008, som jeg kom i skade for å si i mitt innlegg. Så til spørsmålet. Det som er realiteten etter min oppfatning, er at Kolberg på en måte prøver å skape en skinndebatt knyttet til hvem som egentlig tok initiativet. Spørsmål er om det som fremkommer i søknaden, gir grunn til at en statsråd bør vurdere sin habilitet. I søknaden står det bl.a.: «Gjennom sitt engasjement i Global Maritime Knowledge Hub har Tschudi Shipping Company tatt initiativet til å utvikle et prosjekt for å utvikle kunnskap om logistikk, industriell utvikling og næringslivsmuligheter i nordområdene.» Mener virkelig representanten Kolberg, når en venns selskap dukker opp i en søknad på denne måten, at det ikke fordrer at en minister overhodet bør tenke habilitet?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Dette er helt essensielt, for Martin Kolberg pleier å gi inntrykk av at han er veldig opptatt av at habilitet er et viktig spørsmål. Han svarte nå egentlig at til tross for at det i søknaden klart fremgår at den personen som Gahr Støre har et vennskapsforhold til, er en sentral aktør i dette prosjektet. Er det normalt sett ikke nødvendig for en utenriksminister å vurdere habilitet i det bildet? Er det virkelig Martin Kolbergs svar?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Jeg skjønner at Kolberg har lyst til å snakke om helt andre ting enn det jeg spør om, men jeg er altså ute etter et konkret svar på om dette er den nye linjen fra Martin Kolberg og Arbeiderpartiets side, at man ikke trenger å tenke habilitet når en får denne typen klare henvisninger til næringsinteresser og personer som en selv har personlige relasjoner til. Det vil være ganske oppsiktsvekkende, og det vil snu opp ned på en del av de utgangspunktene vi har hatt for habilitetsspørsmål tidligere. Jeg vil gjerne at Martin Kolberg er konkret: Mener han at utenriksministeren burde ha vurdert sin habilitet da han så denne søknaden? Utenriksministeren var ikke involvert i prosessen i forkant, det var det andre aktører som var. I søknaden som ligger til behandling fremkommer det jeg nettopp siterte. Er det slik at Martin Kolberg mener utenriksministeren burde ha vurdert sin habilitet da han fikk denne søknaden til behandling, eller burde han det ikke? Det er et veldig enkelt svar på et enkelt spørsmål.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Jeg skal glede både presidenten og andre med at dette er min siste replikk. En må jo trekke noen generelle konklusjoner ut fra de sakene vi konkret har til behandling. Det betyr altså at denne saken ikke er av en sånn karakter at en statsråd bør vurdere sin habilitet. Det er faktisk en ganske ny linje, fordi her er relasjonene mellom en viktig aktør i prosjektet og den som foretar en beslutning, så nære at etter juristenes oppfatning burde habiliteten vært vurdert. Da er det interessant å merke seg at det største regjeringspartiet er av en helt annen oppfatning enn et tilnærmet samlet juridisk miljø i Norge. Det skal vi merke oss, og det understreker også behovet for at vi må ha en ny gjennomgang av forvaltningslovens habilitetsregler. Er Martin Kolberg enig i det, da?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det er riktig som Anundsen sa, at kjernen i saken er spørsmålet om hvem det var som tok initiativ, og hvem det var som søkte. Min påstand er at Anundsen forsøker å etablere en politisk indisiekjede for å begrunne sitt politiske standpunkt. Jeg skal komme veldig grundig tilbake til det i mitt innlegg. Nå har jeg behov for å spørre Anundsen, som sakens ordfører og komiteens leder, om hvorfor han velger å se bort fra det som i høringen ble forklart av administrerende direktør Sturla Henriksen i Rederiforbundet, om at det var Rederiforbundet som tok initiativet – som inviterte Tschudi inn. Han sier at Tschudi tok initiativet til senteret, men det var en del av den store utviklingen. Rederiforbundet sto også bak det. Det var Rederiforbundet som søkte Utenriksdepartementet om støtte, og det var på det grunnlaget utenriksministeren håndterte det. Hvorfor velger representanten konsekvent å se bort fra den sannhet?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det som er saken her, er at representanten Anundsen vrir på sannheten. Han velger et utvalg av sitater og setter dem sammen på en slik måte at det skapes et annet inntrykk enn det som er helheten. Det er helt åpenbart for alle som hørte på høringen, og som har sett den offentlige debatten, at Rederiforbundet hele tiden har stilt seg bak dette som et stort prosjekt. Man forsøker å snevre dette inn til det helt formalistiske knyttet til opprettelsen av senteret for å kunne kjøre et slikt politisk resonnement som Anundsen gjør. Det er det vi kritiserer. Dette er ikke en rettssak, dette er en politisk prosess. Det er helt åpenbart at dette gjøres ikke, som representanten sa, for ikke å skade statsråden – nei, nettopp for å gjøre det. Det er det som er bakgrunnen for aggresjonen fra regjeringspartienes side, både i innstillingen og sikkert senere i denne debatten. Jeg vil ytterligere en gang si at jeg skal gi Anundsen enda en sjanse til å kommentere dette, slik at vi kan få debatten inn i sitt rette spor.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det representanten Anundsen nå sa, dokumenterer det jeg sier. Det er klart at det er vanskelig for mange å holde orden på alle detaljene knyttet til dette. Men i diskusjonen i komiteen om bakgrunnen for høringen tok regjeringspartiene eksplisitt opp at saken måtte belyses i sin helhet. Det var nærmest litt imot Anundsen og opposisjonspartienes ønsker i komiteen. Vi ønsket hele tiden å få denne bredden, nettopp fordi vi så nødvendigheten av at saken ble satt inn i en sammenheng. For det er åpenbart, i alle fall for meg, at Utenriksdepartementet og utenriksministerens håndtering av saken nettopp har vært begrunnet i en slik helhet, som en altså fra opposisjonspartienes side – det vil si fra deler av opposisjonens side – helt konsekvent velger å legge til side. Det er det som er mitt anliggende, og det er ikke tilbakevist at Anundsen, verken i hans innlegg, i merknaden eller nå i dette replikkordskiftet med meg.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Representanten Anundsen hadde sin sterkeste konklusjon i sitt innlegg da han sa at det på dette grunnlag var helt åpenbart at denne saken utelukkende handlet om opprettelsen av senteret. Hva var hans begrunnelse for det? Jo, det var en henvisning til statsrådens svar i høringen, hvor statsråden sa, på spørsmål fra Anundsen: Jo, det er riktig at de sto bak opprettelsen av senteret, men på den måten som Rederiforbundet og Tschudi nå har redegjort for. For meg hørtes det helt tydelig ut, etter at jeg hadde hørt både Rederiforbundet og Tschudi i høringen. Men det velger altså saksordføreren og komiteens leder å vri til en annen forståelse av hva statsråden har sagt, og det han åpenbart selv også mener. Sånn pågår denne saken hele tiden. Det er det jeg ønsker å få sagt, og det er det som er bakgrunnen for at vi også opprettet egen sak, hvilket jeg skal komme tilbake til i mitt innlegg om et lite øyeblikk.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det er to ting å si: Det er riktig at Ansgar Gabrielsen svarte på spørsmål fra meg. Men det han sa, var det jeg refererte – og det var ikke på grunnlag av spørsmålet fra meg, det var på grunnlag av det han hadde hørt i høringen. Det var karakteristikken av det han opplevde, som den seriøse politiker Ansgar Gabrielsen er. Så hvem som stilte spørsmålet, er ikke realiteten. Det andre jeg vil si, er: Man skal alltid være seriøs i håndteringen av habilitet. Det tror jeg ikke det er noen som er uenig i – selvsagt ikke. Men her var dette et resultat av en prosess hvor Rederiforbundet sto i spissen for en søknad, som hadde sin historie, og hvor Tschudi var én av deltakerne, ja, men ikke på en slik måte at den utløste nødvendigheten av inhabilitet. Det er helt åpenbart at dette er et forsøk på å påføre utenriksministeren en såkalt ripe i lakken. Det aksepterer jeg ikke. Det er ikke mitt opplegg som er konstruert her, men det er opposisjonspartienes forsøk på å vri saken som skaper denne situasjonen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det var ikke det jeg sa. Jeg sa at man alltid skal være aktpågivende og skikkelig når det gjelder habilitet. Det sa jeg også i mitt innlegg. Men det som er mitt poeng her, er at jeg forstår utenriksministerens handlingsmåte på bakgrunn av den prosessen jeg har redegjort for i innlegget mitt, og at det var åpenbart at dette ikke var noe Tschudi skulle tjene på. Tschudi gikk inn med penger. Han ba ikke bare om penger, men han gikk inn med penger i prosjektet. Det var helt åpenbart at det ikke var slik at Utenriksdepartementet kunne støtte dette bare fordi en skulle støtte Tschudi. Det var Rederiforbundet som, etter en prosess, kom med søknaden, som er dokumentert i saksbehandlingen, i våre innlegg og som det står å lese i innstillingen. Det var på den bakgrunn utenriksministeren tenkte: Dette ser helt greit ut, det er ikke nødvendig at jeg går inn og søker og sjekker min habilitet her, for dette er det hele bransjen og Rederiforbundet som står bak.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det må være slik nå at det begynner å bli litt slitsomt også for Anundsen å følge med. Jeg har jo sagt i mitt innlegg, sagt to ganger nå, at jeg faktisk mener han ikke burde gjøre det. Jeg har svart på det spørsmålet. Men av det går det ikke an å trekke noen generell konklusjon om at Arbeiderpartiet ikke er opptatt av habiliteten. Det er vi i alle sammenhenger, men i denne sammenhengen og forklart på den måten som vi nå har gjort, både i innstillingen, i mitt innlegg og i svar på representantens spørsmål, er svaret nei.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Ja, det siste vil jeg si at det langt på vei er all mulig grunn til å diskutere, men ikke bare på bakgrunn av denne saken. Det er ganske rart at representanten Anundsen og andre medlemmer av komiteen ikke har kommet på den ideen før, nemlig å snakke om forvaltningslovens bestemmelser om habilitet. Det kan være god grunn til å diskutere det, men man skal ikke slå direkte politisk mynt på det i forlengelsen av denne saken, for det er det man forsøker å gjøre. Dette er nok et eksempel på hvordan en forsøker å vri helheten i denne saken bort fra det som er den reelle sannheten, nemlig at dette var et godt initiativ. Rederiforbundet sto bak det, næringen sto bak det, og utenriksministeren gikk inn i det og mente at det her ikke var nødvendig å få vurdert sin habilitet på det grunnlaget som helheten viser. Det er det som er bakgrunnen for på den ene siden vårt initiativ til å ta opp dette som såkalt egen sak, for å få det avgjort og ikke skyve det ut til høsten – hvilket opposisjonen ønsket seg, så de kunne drive på i mediene med det. Det får de ikke noe anledning til på samme måten, i hvert fall. Og på den annen side, selvfølgelig, vil vi få satt et punktum for det hele.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Min replikk knytter seg til det samme som det Lundteigen nå i og for seg har tatt opp, men jeg skal si det litt annerledes. Det var flere resonnementer i representanten Foss' innlegg som det går an å slutte seg til, men den politiske katta kom ut av sekken da han var nødt til å si, for å begrunne sitt standpunkt, sin kritikk av statsråden, at det var nå sånn, da, at det var Tschudi Shipping Company som var de som til syvende og sist tjente på dette – altså å mistenkeliggjøre hensikten. Så sier han, etter å ha blitt presset, at han har full tillit til Rederiforbundets forståelse. Da viser jeg igjen til hva Rederiforbundet sa om dette i høringen. De sa det motsatte av hva representanten Foss nå sier i stortingssalen. De sa absolutt at når de kunne gå inn i dette, var det fordi det var et bransjeforetak og at alt som skjedde, var tilgjengelig for informasjon.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det var ikke min mening å antyde noe om Foss' politiske linje når det gjaldt at man skal tjene penger. Det er bare et forsøk fra ham på svare på noe annet enn det det gjelder. Nå sier han altså – legg merke til det – at Rederiforbundet er «nødt til å si». Når administrerende direktør i Rederiforbundet møter opp i en parlamentarisk høring for å svare på spørsmål, er han ikke «nødt til å si». Da svarer han det som han mener det er riktig å si på vegne av Rederiforbundet, det er ikke fordi han er nødt til å si det i denne sammenheng. Men det viser nøyaktig det som vi har sagt lenge i denne saken, at her forsøker man å konstruere indisier for å begrunne et politisk angrep på utenriksministeren. Det er det vi vil slå tilbake på, ikke kontrollvirksomheten, ikke nødvendigheten av å sjekke habilitet. Men denne måten å oppføre seg på politisk er det som skader kontrollinstituttet, og det er selvfølgelig en belastning for dem som foreslår et slikt vedtak når det ikke er grunn til det.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det var egentlig ikke min intensjon å ta ordet flere ganger. Jeg mener posisjonspartiene har redegjort veldig grundig for sitt syn, men etter Anundsens siste innlegg vil jeg – for referatets skyld, som det heter – si to ting. Det ene knytter seg til denne bruken av sitatet fra Ansgar Gabrielsen i høringen. Det er helt riktig at Gabrielsen også relaterte seg til de spørsmålene som jeg hadde i høringen. Det er helt riktig, jeg har ikke bestridt det på et eneste punkt, men svarene på de spørsmålene som kom før Ansgar Gabrielsen svarte det han svarte, var at alle avviste den indikasjon som opposisjonspartiene hadde. Det var de som hadde skapt dette inntrykket, det var ikke jeg som hadde skapt det inntrykket. Ansgar Gabrielsen svarte, helt riktig, at dette var helt uvirkelig – ikke bare i relasjon til hva jeg spurte om, men til hva han hadde opplevd i hele høringen så langt. Det var det som var saken her, og det er derfor vi har brukt Gabrielsens sitat i innstillingen, og jeg har brukt det i dette innlegget. Dette er ikke noe å terpe på, som det heter, men jeg hører at saksordføreren har behov for å vri på det, og derfor sier jeg det slik som jeg nå sier. Så vil jeg bare bemerke noe ved debattens slutt, som egentlig følger helt i resonnementet av dette. Det var representanten Foss som i sitt innlegg – eller kanskje i svarreplikken, jeg husker det ikke helt riktig – sa at jeg hadde operert med forhåndsbestemte spørsmål, riktignok ikke skriftlig, som han sa, men dog antageligvis bestilte spørsmål. Det forteller litt om tonen i denne diskusjonen og hva slags argumenter man altså må ikle seg for å klare å begrunne sitt politiske standpunkt. Det synes jeg ikke var greit, for jeg stilte de spørsmålene jeg følte var nødvendig å stille for å få fram det saken gjaldt. Var det noe som var uriktig her? Var det noe som var galt her, i saksbehandlingen? Var det noe som på andre måter var galt? Jeg hadde bare lyst til å gjøre disse to markeringene, fordi jeg vil, for referatets skyld, ha gjort tydelig at det var ikke slik at jeg hadde avtalt noen spørsmål på forhånd, og jeg har sagt det jeg mener om Ansgar Gabrielsens sitat.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Representanten Anundsen sa i sitt innlegg at siden Felix Tschudi tok initiativ til opprettelsen av senteret, er spørsmålet om hvorvidt utenriksministeren vurderte sin habilitet. Innebærer det, hvis ideen til å opprette senteret ikke hadde kommet fra Tschudi, men f.eks. fra Rederiforbundet eller fra annet hold, og han hadde bevilget penger, som han sa seg villig til på forhånd, at spørsmålet om utenriksministerens habilitet ikke hadde eksistert?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Hvis det er Tschudis bidrag i form av midler som også ville utløst habilitet, er det veldig vanskelig å forstå denne insisteringen på å innsnevre saken til å dreie seg om ideen om at man skulle opprette et senter, for da ville altså, ifølge det Anundsen nå sier, spørsmålet om habilitet også eksistert, selv om man f.eks. hadde gått videre med den opprinnelige planen om å opprette professorat – eller om ideen til senteret hadde kommet fra annet hold. Hvorfor da innsnevre saken, som Anundsen insisterer på hele tiden, til å dreie seg bare om opprettelse av senteret, og – som han sa – fordi Tschudi tok initiativet til det? Så er spørsmålet om habiliteten ble vurdert. Hva er poenget med denne innsnevringen?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det var i grunnen poenget: Vennskapet ble utviklet da de gikk på Sjøkrigsskolen, og der går man ikke som barn.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-29:
Nei, jeg kan berolige representanten Nybakk med at Høyre ikke har blitt så mye Arbeiderpartiet at vi mistror Rederiforbundet. I tillegg har jeg vært ansatt i Rederiforbundet, for 30 år siden, så jeg mistror ikke Rederiforbundet. Men jeg vet at det er forskjell på roller, og Rederiforbundet hadde en rolle i denne saken – det var å være formidler av initiativ og prøve å få flere til å bli med. Det er ingen tvil om at det var Felix Tschudi som sto bak dette prosjektet. Rederiforbundet skjønte at de måtte formidle saken til UD, fordi det var naturlig at UD hadde kontakt med Rederiforbundet og ikke én enkelt reder – det har jeg all forståelse for. Men det ble ikke flere med på prosjektet på tross av at rederiet Torghatten Nord, rederiet Hurtigruten og flere ble forsøkt engasjert i prosjektet. Så jeg mistror verken Rederiforbundet eller – for den saks skyld – den tidligere statsråden.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-29:
Nei, men Ansgar Gabrielsen er ikke lenger representant på Stortinget og ikke lenger statsråd. Han er engasjert – så vidt jeg forstår – av Rederiforbundet. Da er det naturlig at man karakteriserer Rederiforbundet på den mest mulig positive måten, bl.a. si at de satser massivt på dette. De ga ikke penger til prosjektet, det var det kun Felix Tschudi som gjorde, og så senere UD. At det har vært noe irregulært i behandlingen, er det ikke opp til Rederiforbundet å vurdere, det er tross alt opp til Stortinget å vurdere om saksbehandlingen i UD har vært riktig eller gal. Jeg kan ikke se at Ansgar Gabrielsen har uttalt seg – til tross for hjertesukk, som kanskje er hans spesialitet – på noen måte som jeg har grunn til å kritisere.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-29:
Nei, det er det ikke noen grunn til å tro. Men da det kom til stykket, sto bare Tschudi igjen som den eneste som var villig til å sette penger i prosjektet, i tillegg til det offentlige. Jeg tror det er viktig her ikke bare å vurdere hva de enkelte aktører har sagt, men hva som faktisk er gjort. Det er handlingen som teller, og som advokatfirmaet som vurderte inhabiliteten, også sa: Det er pengene bak, det er realiteten, som teller. Og det er ingen tvil om at det var Felix Tschudi som sto bak.