Are Næss (Kristelig Folkeparti), 1998-12-01:
Før min tilmålte tid begynner å renne ut, vil jeg gjerne få lov til å rette tre feil. I innstillingen side 5 høyre spalte, står Kristelig Folkeparti og Senterpartiet oppført i to flertallsmerknader som disse to partier ikke står bak. Så tror jeg det er en feil i proposisjonen. Statsråden får rette meg hvis det ikke er tilfellet. I proposisjonen på side 13 høyre spalte står det: «Hovudføremålet for prosjektstøtta er å skape alternative inntekter for bønder som i dag dyrkar narkotika, samt motivere innbyggjarane til å bruke rusmidlar.» Jeg antar at ordet «ikkje» er falt ut her, men hvis så ikke er tilfellet, vil jeg allerede nå anmelde en replikk til statsråden. Når Regjeringen legger frem en handlingsplan for redusert bruk av rusmiddel, er dette viktig ikke minst fordi bruk av ett enkelt rusmiddel – nemlig alkohol – er vår største enkeltårsak til helseproblemer og sosiale problemer. Og det er vanskelig, fordi bruk av nettopp dette rusmiddelet er lovlig og sosialt akseptert i vide kretser. De betydelige skadene som alkoholen påfører enkeltmennesker og samfunn, må derfor motarbeides på annen måte enn ved forbud. Dette er ikke enkelt. Alkohol og andre rusgifter etablerer sine kvelertak nettopp fordi de er rusgifter, de skaper avhengighet og virker tilvennende. Som i alt annet helsearbeid, må vi også på dette området forebygge og behandle. Og som i annet helsearbeid er det bedre å forebygge enn å behandle, bedre for enkeltindividet og for samfunn. Regjeringens handlingsplan har som mål redusert bruk av rusmiddel. Når det gjelder alkohol, er målet begrenset til å avgrense skadene, men når det gjelder narkotikapolitikken, er målet et samfunn fritt for narkotikamisbruk. Fordi alkoholen tallmessig sett er den helt dominerende rusgift, vil jeg i det følgende legge hovedvekten på denne. Redusert bruk er et fornuftig mål, fordi det er en klar sammenheng mellom bruk, misbruk og skader knyttet til alkohol. Samtidig er det også en klar sammenheng mellom tilgjengelighet og bruk og misbruk. Tilgjengelighet i denne sammenheng innbefatter bl.a. den fysiske tilgjengelighet – den rent praktiske mulighet til å skaffe seg alkohol, og også den økonomiske tilgjengelighet, bestemt av prisnivået. Sammenhengen mellom tilgjengelighet og skader er en begrunnelse for restriksjoner i rusmiddelpolitikken, og internasjonal forskning har vist at regulering av pris og tilgjengelighet er de mest effektive virkemidlene for å oppnå lavere totalforbruk. Men restriksjoner alene er ikke nok. Restriksjoner vil ikke forstås eller aksepteres uten kunnskap eller holdninger. Holdningsskapende arbeid og opplysningsarbeid om rusgiftenes skadevirkninger er derfor en nødvendig del av helheten. Regjeringens handlingsplan spenner over et vidt felt og omfatter både restriksjoner og holdningsskapende aktiviteter. Regjeringen legger i det forebyggende arbeid vekt på at tidlig debut og høyt forbruk av sigaretter og alkohol i dag er et av de sterkeste tegn på at ungdommer er i risikosonen for bruk av narkotiske stoff for øvrig. Samtidig er barn av foreldre med rusmiddelproblem mer utsatt enn andre for å bli misbrukere selv, og hjemmet er kanskje den viktigste arenaen når det gjelder å forme barn og unges forhold til rusgifter. Regjeringen er derfor på trygg grunn når den formulerer som mål for en mer offensiv rusmiddelpolitikk å redusere det totale alkoholforbruket samt misbruket av illegale stoffer, og øke kunnskapen og oppmerksomheten om sammenhengen mellom bruk og misbruk av ulike rusgifter. Den vil også arbeide for å heve debutalderen for bruk av alkohol og styrke negative holdninger til bruk av narkotika og misbruk av alkohol samt arbeide for et bedre og mer effektivt behandlings-, etterverns- og omsorgstilbud for rusmiddelmisbrukere. Regjeringens strategier inkluderer samarbeid med hjem, skole og fritidstiltak i holdningsskapende arbeid, mobilisering av frivillige krefter, organisasjoner og ungdomskulturelle miljø, samt kommuner, lokalt politi og lokalmiljø for øvrig. Det er viktig at Regjeringen har lagt opp til en langsiktighet i tiltakene, liksom problemene er langsiktige. Her kreves kunnskap og erfaring, men også ungdommelig innsats. Avholdsorganisasjonene har begge deler – og har vist det i praksis! Jeg finner grunn til å legge vekt på de betydelige helseskadene som er forbundet med alkoholbruk. De store tall i denne sammenheng skyldes ikke noen få storforbrukere, men det mye større antall moderate forbrukere. Jeg har merket meg at Den norske lægeforening peker på det betenkelige i at alkoholindustrien markedsfører seg særlig overfor barn og unge gjennom sponsing av idrettsarrangementer. Vi er her inne på et kjernepunkt. Det er enorme økonomiske interesser bak rusgiftindustrien. Og den har mange medløpere. Av og til kan dette gi seg kuriøse utslag, som f.eks. når en norsk lege i et fagblad dikter opp falske bibelsitat for å underbygge påstanden om at alkohol har positiv helseeffekt. Jeg vil også her sitere Lægeforeningen, som sier: «Det må derfor sterkt advares mot at en popularisert og meget unyansert mediafremstilling av en eventuell helsepositiv effekt brukes som argument for en liberalisering av alkoholpolitikken. Også i den forskningslitteraturen som finner at et moderat alkoholforbruk kan ha forebyggende effekt mot f.eks. hjerteinfarkt, advares det meget klart mot at enkeltindividet eller befolkningen som helhet øker sitt alkoholforbruk. De negative følger for folkehelsen vil langt overstige eventuelt positive effekter.» Vi er her ved et paradoks: Brukerne betaler til dels dyrt i form av avgifter, mange også i form av helseskader. Og for samfunnet som helhet er alkoholen et gigantisk underskuddsforetakende sannsynligvis i størrelsesorden flere titalls milliarder kr pr. år. Samtidig er det noen som profitterer på å produsere helseskadelige stoffer. Det må derfor være en utfordring på flest mulige områder å få profittmotivet vekk fra alkoholproduksjon og omsetning. Den moderat restriktive norske alkoholpolitikken kombinert med holdningsskapende tiltak har hatt relativt bred oppslutning, og har vært vellykket i form av et lavt alkoholforbruk i Norge i sammenligning med andre land. Jeg ser nå til min forundring at Arbeiderpartiet legger seg på en stadig mer alkoholliberalistisk linje og skaper flertall sammen med Fremskrittspartiet og Høyre for flere vinmonopol, selvbetjening på vinmonopol og skjenking av vin på innenlandske flyreiser. Når vi nå behandler en handlingsplan for redusert bruk av rusmiddel, er disse partienes bidrag altså ene og alene tiltak som vil øke tilgjengeligheten og dermed bruken av alkohol. I tillegg ser det jo også ut som om dette har hast, idet ordene «snarest» og «omgående» går igjen i partienes forslag. Disse partiene erklærer seg altså enig i målsettingen om å redusere bruken av rusmidler, men kommer bare med forslag som virker i motsatt retning. Mens det tidligere har vært et mål å holde et visst tak på antall vinmonopolutsalg, er den nye linjen å kreve et minstetall nær sagt koste hva det koste vil, som det heter. Som kjent er mange tjenester i ferd med å avvikles i distriktene på grunn av manglende lønnsomhet. Det ville være selsomt, for å si det mildt, om vi skulle få nedlagt skoler, butikker, postkontorer osv. av økonomiske grunner, samtidig som staten eventuelt skal subsidiere vinmonopolutsalg fordi stortingsflertallet har vedtatt et minimumstall for slike utsalg. Jeg håper at saksordførers klare påpeking av at slike utsalg skal drive bedriftsøkonomisk lønnsomt, vil være retningsgivende i denne sammenheng. Det står det så vidt jeg kan huske, ingen ting om i innstillingen, men det synes jeg er et viktig poeng å ta med seg. Ikke desto mindre synes dette å være en merkelig form for distriktspolitikk. Og det er ikke særlig mening i å hevde at man går inn for redusert bruk av rusmidler samtidig som man i praksis åpner de kraner man kan. Det holder ganske enkelt ikke vann.