Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-13:
Vi diskuterer i dag hva slags grad av fristilling sykehusene skal kunne gis, og det er full enighet blant alle partier som er representert på Stortinget, og da altså i Odelstinget, om at sykehusene skal gis større grad av fristilling enn i dag. Men det spørsmålet man da må stille, er hvor langt den fristillingen skal gå. Jeg merker meg bl.a. komitelederens utsagn om at det kan virke som om det er umoralsk å tjene penger på offentlige sykehus, i en argumentasjonsrekke som går på dannelsen av aksjeselskap, og at sykehusene som sådanne dermed kan bli lønnsomme foretak. Det synes jeg er en interessant betraktning. De pengene som et sykehus da skulle tjene, hvis det fortsatt er et sykehus som drives i regi av det offentlige, må jo hentes fra et sted. Og det er midler som enten må hentes fra skatteseddelen og fra offentlig inntjening på ulike måter, men hvor en veldig stor grad av fristilling gir mindre kontroll med bruken av de midlene, eller fra egenandeler som finansieres direkte av den enkelte og som sådanne blir direkte skatt på helse. Uansett kommer man ikke utenom at sykehus som på en eller annen måte skal drives i offentlig regi, drives for midler som vi alle er med på å innbetale på den ene eller den andre måten. Selv om man ønsker å fristille sykehusene, betyr det at man gjennom vanlige, demokratiske spilleregler må beholde en viss grad av styring med de sykehusene. Derfor syns jeg, når det gjelder både Fremskrittspartiet og Høyre, at de har en litt merkelig tilnærming ut fra rene demokratiperspektiver, at jo lenger fristillingen går, jo bedre skulle det være i forhold til driften. Men så enkelt er det jo ikke. Annelise Høegh uttrykte i sitt innlegg – om det bare var en forsnakkelse, vet ikke jeg – at det skal være en stor grad av frihet for lokale myndigheter så lenge de finnes. Hvis man skulle ta et slikt resonnement på alvor, skulle det altså være en frihet for lokale myndigheter så lenge vi har lokale myndigheter, men en dag har vi ikke engang lokale myndigheter. Da har vi en type frihet til drift av sykehus som betyr at man er helt ute av de folkevalgtes kontroll, og det kan ikke være noe poeng. Det er klart at i den sammenheng blir det annerledes hvis man har ideelle stiftelser, som f.eks. LHL, knyttet til aksjeselskapsmodellen, hvor overskudd tilbakeføres til stiftelsen, og så får man oppdrag fra det offentlige som styrer virksomheten. Det vil være noe helt annet enn hvis man får rendyrkede private foretak med aksjeselskap som har ren inntjening som hensikt, og utbetaling av aksjeutbytte til aksjonærer. Det at et sykehus i offentlig regi ikke skal kunne gå konkurs, gjør jo at også de som går inn for aksjeselskapsmodellen, skal argumentere for modifisering av den modellen fordi et sykehus selvsagt ikke skal kunne gå konkurs. Eller det vil, hvis man mener at det skal kunne gjøre det, i neste øyeblikk ha sterk sentraliserende effekt ved at man mister en rekke av lokalsykehusene rundt omkring i Norge, fordi de ikke kan drives lønnsomt. Hvis det er en tanke som ligger til grunn for Fremskrittspartiets og Høyres måte å argumentere på, bør man si klart fra om det. Til nå har det nettopp vært de folkevalgte organ som har vært med på å bestemme en sykehusstruktur som skal ha lokal forankring. Så hvis dette er en lettvint måte å komme bort fra den modellen på, bør man være klar i oppfatningen av det. SV er altså enig i at man skal ha en større grad av fristilling, men at den folkevalgte styringen skal beholdes. Derfor går vi imot aksjeselskapsmodellen, fordi vi mener at den er helt uegnet for driften av offentlige sykehus. Det gjør at vi også går imot at man i lov om spesialisthelsetjenesten i § 4-2 ønsker å fjerne formuleringen som innbefatter aksjeselskap, men vi ønsker å støtte det samme forslaget som Arbeiderpartiet har om forbud mot aksjeselskap. Men fordi vi ønsker å ha § 4-2, og Arbeiderpartiet ikke ønsker det, må vi altså fremme egen § 4-3 som følger på § 4-2. Faller vårt forslag, og det er det vel stor sannsynlighet for at det gjør, ber jeg om at § 4-3 trekkes. Vi vil da i stedet støtte Arbeiderpartiets forslag til § 4-2. Med det jeg her har sagt, er vårt forslag også fremmet. Jeg tror at man skal være såpass redelige i debatten omkring organisering av sykehus at det i alle partier synliggjøres at det er et behov også for offentlig styring, selv om man velger andre styringsmodeller enn i dag. Så her er det en balansegang som ikke kommer til uttrykk verken fra Høyre eller fra Fremskrittspartiet i deres innlegg.