Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-01-21:
La meg innledningsvis få gi uttrykk for en stor anerkjennelse for den betydelige innsikten og det betydelige engasjementet som interpellanten over mange år har vist når det gjelder å fremskaffe kunnskap om samarbeidet mellom norske borgere og den tidligere østtyske statssikkerhetstjenesten, kjent som Stasi. Det er nå mer enn 25 år siden den østtyske staten opphørte å eksistere. Det betyr, som interpellanten også var inne på, at eventuelle straffbare handlinger, som spionasje som ble begått av norske borgere eller personer med tilknytning til Norge på oppdrag av den østtyske staten, nå er strafferettslig foreldet. Det er riktig, som interpellanten anfører, at ingen nordmenn er blitt dømt for spionasje til fordel for DDR. I likhet med interpellanten er jeg opptatt av at man gjennom studier av historien generelt kan forstå bedre hva som skjedde under den kalde krigen, og også hvilke faktorer som påvirket hendelser og utvikling. Det er alminnelig kjent at de såkalte Rosenholz-filene er i amerikansk besittelse, og det er også bakgrunnen for at vi fra norsk side rettet en henvendelse til amerikanske myndigheter med spørsmål om tilgang til de såkalte Rosenholz-filene som gjelder norske borgere og personer med tilknytning til Norge. For helhetens skyld må jeg også presisere at tidligere POT, nå PST, tidligere hadde mottatt noe materiale som berører forholdet mellom norske borgere og østtysk etterretning, som ledd i oppfølgingen av konkrete saker. Det er tale om et meget begrenset materiale. Dels dreier dette seg om respons på flere henvendelser til tyske myndigheter i perioden mellom 1994 og 1996, og dels om materiale mottatt fra en samarbeidende tjeneste. Fra amerikansk side mottok vi i mai 2015 tilbakemelding på vår henvendelse. Som interpellanten var inne på, gir tilbakemeldingen til kjenne at det ifølge amerikanske myndigheter ikke foreligger annet eller ytterligere materiale som kan stilles til rådighet for norske myndigheter. Slik denne saken nå står overfor amerikanske myndigheter, ser det ut til at det ikke er grunnlag for å følge den videre opp overfor dem nå. Uavhengig av tilbakemeldingen fra amerikanske myndigheter har PST opplyst at en arbeidsgruppe har foretatt en gjennomgang av relevant materiale i arkivet for å få en oversikt over hva de besitter av informasjon som kan knyttes til de såkalte Rosenholz-filene. PST opplyser at arbeidsgruppens gjennomgang viser at POT mottok opplysninger om syv norske borgere som kan ha vært agenter for Stasi i 1989, fra en samarbeidende tjeneste. Seks av disse personene er identifisert. Jeg finner grunn til å understreke at det å være registrert i Stasis arkiver ikke betyr det samme som at man har begått straffbare handlinger. Man må imidlertid være klar over at Stasi delte operative opplysninger med sine samarbeidende tjenester, og at personer som har vært involvert med Stasi, kan ha blitt utsatt for press fra andre lands tjenester. Justis- og beredskapsdepartementet vil i dialog med PST vurdere arbeidsgruppens funn og prosessene rundt en eventuell avgradering av dette materialet. Ved midlertidig lov om begrenset innsyn i overvåkningspolitiets arkiver og registre av 4. mars 1999 ble det etablert en tidsbegrenset adgang for enkeltpersoner til å få innsyn i de dokumenter som inneholdt opplysninger om dem fra 8. mai 1945 til 8. mai 1996. Tidsmessig dekket derfor innsynsordningen tiden for den kalde krigen – som er gjenstand for interpellasjonen. Den midlertidige loven ble opphevet med virkning fra 31. desember 2007, da alle søknader og eventuelle klagesaker var ferdigbehandlet. Det fremgår av Innsynsutvalgets sluttrapport at det totalt ble behandlet 12 764 søknader om innsyn, og at det i 38,4 pst. av sakene ble funnet registreringer. Innsyn ble gjennomført ved at søkerne fikk tilsendt kopier av de aktuelle dokumentene det ble gitt innsyn i. Jeg har forstått det slik at en del søkere også valgte å offentliggjøre det tilsendte materialet – å gjøre det tilgjengelig for offentligheten via Internett. Innsynsutvalgets arkiv ble ved avslutningen av innsynsordningen overført Riksarkivet. Dette materialet omfatter bl.a. originaldokumentene, som hadde vært innhentet i forbindelse med saksbehandlingen. Når det gjelder Sikkerhetstjenestens øvrige arkivmateriale fra den kalde krigen, må jeg understreke at det er tall og materiale som spenner over en tidsperiode på over 40 år, som berører forholdet også til andre og flere stater enn DDR, og som kan ha forskjellige innfallsvinkler. PST har vurdert et prosjekt for avvikling av egne arkiver fra den kalde krigen. En gjennomgang av det samlede arkivmaterialet fra den kalde krigen vil være svært omfattende og medføre store kostnader, og det er derfor også utsatt. Forskning på dette området og på dette historiske materialet er viktig, både av hensyn til den historiske forståelsen, og det kan også ha vesentlig overføringsbetydning til dagens utfordringer med radikalisering. Forskere vil kunne fremme søknader om innsyn i arkivmaterialet fra PST. Justis- og beredskapsdepartementet har etter forvaltningsloven § 13 d kompetanse til å bestemme at et forvaltningsorgan kan eller skal gi opplysninger til forskning når dette finnes rimelig og ikke medfører uforholdsmessig ulempe for andre interesser. Jeg er innstilt på at vi så langt som mulig skal være positive til henvendelser fra forskere, men jeg forutsetter også at forskerne bidrar med relativt presise beskrivelser, som gjør det mulig å realitetsbehandle slike søknader. Det er også mulig for forskere med sikkerhetsklarering å gå inn i materialet og vurdere eventuelle sammenhenger mellom datidens og nåtidens radikaliseringsprosesser, uten å eksponere navn på personer eller gradert informasjon. Et slikt innsyn fra forskere kan lede til en ugradert rapport, som jeg tror kan imøtekomme en del av de ønskene som ligger bak interpellasjonen. PST har etter innsynsbegjæringer fra flere medier det siste året avgradert og gitt innsyn i en rekke historiske dokumenter. Det synes jeg er bra, og det viser også at PST tar denne problemstillingen på alvor. Politiets sikkerhetstjeneste er omfattet av taushetspliktsbestemmelsene etter forvaltningsloven, politiloven, straffeprosessloven og politiregisterloven. Videre vil sikkerhetsloven komme til anvendelse på området. I tillegg vil det berøre personvernmessige forhold, kildeproblematikk, hensynet til den typen tjenesters operative virksomhet og eventuelt samarbeid med andre lands tjenester. Hensyn til slike forhold vil også måtte telle med i en sånn vurdering. Jeg er positiv til å legge til rette for forskeres tilgang til materialet fra den kalde krigen. Samtidig må det tas hensyn til at materialets karakter reiser enkelte spesielle problemstillinger, som også må avklares konkret. Det finnes allerede i dag mekanismer som gjør det mulig for forskere å søke om innsyn i nærmere definerte temaer. Dersom det likevel er behov for å gjøre noe med rammene for forskeres tilgang generelt, er jeg villig til å be PST om å se nærmere på det. Samtidig kan det være krevende å finne en løsning som er effektiv nok, med tanke på de hensynene som PST må ta, innenfor dagens rammer. Det er også klart, som jeg nevnte, at en del av materialet fra den kalde krigen fortsatt er relevant for dagens mellomnasjonale forbindelser. Selv om DDR som stat er oppløst, vil materialet kunne avsløre slike mellomnasjonale forbindelser – i tillegg til at en må vurdere de hensynene jeg har nevnt – og derfor likevel kreve en del manuelt arbeid. Jeg synes det er viktig å understreke viktigheten av at vi fra myndighetenes side er så positive som vi kan være, til å gi en god mulighet for både forskere og andre til å få innsyn og innsikt i de problemstillingene som her er omtalt. Jeg synes det er viktig å understreke at vi har en radikaliseringsutfordring i dagens Norge – og kanskje kan en finne spor av fellestrekk, kanskje er det veldig mange fellestrekk mellom det som bidro til radikalisering da, og det som er radikaliseringsdriverne i dagens Norge. Den form for lærdom har vi som samfunn behov for.