trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Jeg takker for spørsmålet, men utfordringen i dag er at den politikken regjeringen har på integrering, funker ikke. Vi bruker store penger uten å få flyktninger inn i arbeidslivet, og da må vi starte tidlig. Det går seks–åtte måneder fra flyktningene forberedes, til de kommer til Norge, og i den prosessen må vi sette i gang et intensivkurs i norsk og også rundt dette med hvordan det norske samfunnet er bygd opp. Det gjøres faktisk i dag, men det kan gjøres enda mer i de månedene. Så handler det om å ha en grundig kartlegging av hver enkelt flyktning før de kommer, sånn at vi matcher dem med den kommunen der det er størst sjanse for å komme seg inn i arbeidslivet. I dag er det egentlig et sjansespill, med tanke på hvor man havner, om man kommer raskest mulig inn i arbeidslivet. Det er nettopp det vår politikk handler om, at vi skal ha god forutsigbarhet for kommunene, men også at vi skal sette i gang integreringen fra dag én, hvor veien er å lære seg det norske språket, få kompetanse og tilknytning til arbeidslivet, noe dessverre dagens regjering ikke lykkes godt nok med.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Arbeiderpartiet vedtok enstemmig på landsmøtet vår nye innvandrings- og integreringspolitikk. Det som er interessant, er at hele den smørbrødlisten Engen-Helgheim nevner nå, høres ut som all den kranglingen en har internt i egen regjering. Det er det som er realiteten, den store uenigheten i innvandringspolitikken i dag i Norge er internt i dagens regjering. Det er ikke bra, for på innvandringsfeltet trenger vi forutsigbarhet, en politikk hvor vi faktisk prioriterer kvoteflyktninger, større innsats i mottakerlandene, og en integreringspolitikk hvor vi får til integreringen fra dag én. Det er det Arbeiderpartiet ønsker.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Fremskrittspartiet snakker mest om innvandringspolitikk, og det må være lov, men det er nesten umulig å vite hva slags innvandringspolitikk regjeringen står for, for det er store uenigheter. Men jeg har lyst til å snakke om integreringspolitikk – som Fremskrittspartiet nesten aldri bruker tid på – som også er viktig for hvordan vi lykkes i det norske fellesskapet og velferdssamfunnet. Vi vet at skal vi bekjempe barnefattigdommen, er det viktigste tiltaket vi kan gjøre, å få voksne mennesker til å være en del av arbeidslivet – begge voksne i arbeidslivet. En stor utfordring i kampen mot barnefattigdom i dag og i likestillingskampen er kontantstøtten. Jeg kan ikke begripe hvordan Fremskrittspartiet fortsetter å støtte opp under kontantstøtten, som hemmer både integreringen, likestillingen og arbeidslinjen i Norge.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Da er Fremskrittspartiets politikk i dag følgende: Når det kommer nyankomne flyktninger til Norge, skal vi bruke store ressurser på at de lærer seg det norske språket, hvordan det norske arbeidslivet er bygd opp, gi dem kompetanse, og når det er gått fem år, er det greit å motta kontantstøtten og ikke være en del av arbeidslivet, som vi vet er en stor utfordring. Da burde vi heller ha brukt de pengene på arbeidslinjen. Men over til et annet område, som også handler om integreringspolitikken: Vi må skape fellesarenaer der alle møtes, uavhengig av hva slags bakgrunn man har. Man vet at trossamfunnene spiller en viktig rolle i integreringsarbeidet. Da er mitt spørsmål til Fremskrittspartiet: Hvorfor har de ikke fulgt opp regjeringens faktiske politikk basert på det Arbeiderpartiet fremmet i Stortinget og fikk flertall for – at man skulle ha tilsyn med religiøse skoler i trossamfunnene? Og hvorfor støtter de heller ikke opp under en forpliktende plan alle trossamfunn skal være med på i integreringsarbeidet lokalt?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Først: Jeg mener at det er viktig at stortingsrepresentanter faktisk sier det som er korrekt. Det var ikke slik at det ble en regelendring i 2011. Det handlet om at Skattedirektoratet fortsatte å dele ut skattekort til folk som ikke hadde lov til å jobbe, så det ble en skjerpelse på det. Det handlet om rutiner. Så over til mitt spørsmål. Ofte er det jo slik at Venstre er mest opptatt av å debattere med Arbeiderpartiet. Men i dag har representanten hørt hva Jon Engen-Helgheim har sagt, og da har jeg lyst til å spørre om Venstre er enig med ham.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Mennesker som får avslag på asylsøknaden sin og dermed ikke har rett på beskyttelsesbehov, skal returneres til hjemlandet sitt. Det skal de gjøre frivillig, og de aller fleste kan det. Selv om Norge ikke kan returnere dem med tvang, betyr det ikke at de ikke kan returnere selv. Det prinsippet må stå fast. Så finnes det mennesker som har fått avslag og har samarbeidet fullt ut om retur og identitet, men som likevel ikke kan returneres på grunn av hindringer utenfor deres kontroll. Ivaretar dagens regler disse menneskene slik at ikke de blir værende i et evig limbo?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Jeg takker for svaret. Jeg er ganske sikker på at det store flertallet blant det norske folk er enige om at vi må ha en effektiv returpolitikk, der de som ikke har rett til beskyttelse, må forlate landet. Det handler om legitimiteten til hele asylinstituttet og rettferdighet for dem som reelt sett har behov for beskyttelse. Men jeg er også sikker på at mange mener at når det gjelder mennesker som skal returnere og samarbeider fullt ut om ID, dokumentasjon og selve returprosessen, men der det ikke er mulig å returnere, er det uheldig både for Norge og for dem at de går ledige og ikke kan forsørge seg selv. Da velger jeg å stille spørsmålet en gang til for å forsikre meg: Kan statsråden forsikre oss om at de som bevislig har gjort alt de kan for å returnere til sitt hjemland, men hvor det likevel ikke er mulig, kan få opphold?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Det er en enstemmig tilråding fra komiteen. Komiteen viser til at det ble vedtatt at fylkeskommunenes ansvar på integreringsområdet skal styrkes ved å overføre oppgaver og ansvar på områder der fylkeskommunene har en rolle, særlig innenfor kompetansepolitikken. Fylkeskommunene skal i større grad bidra til at flyktninger og innvandrere kvalifiseres til å møte regionale behov for arbeidskraft. Komiteen viser til at KS har påpekt at det ikke følger med ressurser til de nye oppgavene, og vil påpeke at dette er en gjennomgående svakhet ved pågående reformer. Komiteen vil påpeke viktigheten av involvering av de ansatte ved overføring av nye oppgaver og ansatte. Så er det en feil i innstillingen som det er viktig å påpeke, under vedtaket. Der skal det stå «vedtak til midlertidig lov om ansettelser». Så det mangler noen ord der.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-05:
Kristelig Folkeparti mener ikke at å sentralisere skatteoppkreverkontorene er en god idé, men det har vi gått med på. Det er en tapt sak for oss. Når skatteoppkreverkontorene skal sentraliseres, er opplysningen at det beløpet som blir trukket ut av rammen, er det samme beløpet som kommunene har fått til å gjøre den oppgaven. Så kan det svares: Ja, da var jo kommunene mye mer effektive til å utføre den oppgaven enn det staten vil være. Så det reiser noen dilemmaer. Regjeringen har foreslått dette, og dette har Kristelig Folkeparti akseptert. Har det uheldige virkninger, må en se på det. Men uttrekket er det samme som innlegget i rammen.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-05:
Jeg mener regjeringen har en stor porsjon med godt vett, så det har jeg for det første lyst til å slå fast. Denne øremerkingen til frivilligsentraler skal gå over fire år, og det er det siste året vi nå skal gå inn i. Så det kan sies at på den måten har kommunene hatt god tid til å forberede seg på å overta ansvaret for frivilligsentralene, i likhet med mange andre reformer som blir innført. Så er Kristelig Folkeparti også veldig for lokalt selvstyre og borttaing av øremerkede midler.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-05:
Mitt svar er nei. Det mener jeg ikke.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-05:
Kristelig Folkeparti står på den plattformen som ble framforhandlet på Granavolden – regjeringsplattformen – og det var det punktet jeg brukte i dag for å poengtere vår sak. Nei, vi vil ikke vike en tomme, selv med den regjeringen vi er i. Vi viker ikke en tomme på våre primærstandpunkter. Jeg må også konstatere – og jeg ser på partiene på Stortinget – at det foreløpig ikke er så stort håp om å få dominans for vår politikk.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-05:
Til det siste først: Det var en sterk oppfordring til justisministeren om å komme tilbake til Stortinget snarest mulig på basis av det punktet i Granavolden-erklæringen. Nei, vi vet ikke helt sikkert hvor stor gruppen er. Det er estimert noen tall, men det kan også være mørketall der, for det er ikke sikkert vi har kjent adresse på alle disse. Nei, vi kommer ikke til å stemme for Senterpartiets forslag. Det er et utredningsforslag. SVs forslag skulle jeg gjerne ha stemt for hvis jeg hadde fulgt mitt primære standpunkt, men vi står i en sammenheng og mener at vi får mest gjennomslag med den vinkelen vi har på saken.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-05:
Kristelig Folkeparti er opptatt av realpolitikk, ikke symbolpolitikk. Å stemme for SVs forslag i dag – det ville blitt nedstemt selv om Kristelig Folkeparti stemte for det. Det var derfor jeg var så tydelig i mitt innlegg nå – jeg forsøker med små skritt å bevege dette i riktig retning. Med å stemme for SVs forslag i dag – jeg beklager det veldig sterkt, for jeg skulle gjerne gjort det – hadde vi ikke oppnådd noen ting.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-05:
Demokrati er i bunnen bare noe plunder og heft, får jeg inntrykk av når det tales fra denne talerstolen. Jeg er faktisk opptatt av å bygge gode flertall for de meningene vi har, og for å bygge gode flertall må man gi og ta. Både Kristelig Folkeparti og Venstre har valgt den innrammingen vi har i den nåværende regjering. Det hjelper ikke å stå på plenen og protestere uten å få noe igjennom, det kalles symbolpolitikk. Jeg er opptatt av realpolitikk, og jeg er såpass ærlig at jeg sier hva jeg helst primært da ville ha gjort. Det kunne jeg ganske elegant ha bortforklart. Det er også ganske fantastisk at man får beskjed om å roe seg ned i en debatt som Kristelig Folkeparti er etterlyst i. Fantastisk! Man vet nesten ikke hvordan man skal forholde seg. Jeg har lyst til igjen å gjenta den oppfordringen som jeg hadde til justisministeren, om han kan bekrefte fra denne talerstolen at han meget snart kommer tilbake med en sak til Stortinget basert på det punktet i Granavolden-plattformen som tidligere har vært presisert. Til slutt: Det er utrolig viktig også å ha fokus på den gode integreringspolitikken vi har. Det er foretatt et taktskifte i integreringspolitikken. Individet ses mye mer. Det gis differensierte løsninger tilpasset den enkelte på en mye bedre måte. Dialogen og samarbeidet med kommunene er godt. Man prøver hele tiden å forbedre programmet som de nyankomne skal igjennom, og målsettingen er i den andre enden av dette at det skal være trygge, gode borgere som kan ta del i både utdanning og arbeidsliv.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-05:
Dette spørsmålet er jeg faktisk veldig glad for å få. Det er slik at noe av det viktigste vi kan gjøre for distriktene i Norge, er å sørge for sysselsetting. Det er å sørge for jobber, og det er å gjøre det attraktivt å flytte til eller bli boende ett sted. Det jeg ser i Arbeiderpartiets budsjettforslag, er et ønske om å eksperimentere med norsk økonomi. Det er å sende milliarder i nye skatter til befolkningen og til næringslivet. Det er i distriktene vi har naturressursene, det er der vi har menneskene, og det er der vi må utvikle arbeidsplassene. Og hva ser vi etter seks år med denne regjeringen? Jo, vi har rekordlav arbeidsledighet, vi har stor sysselsetting, og vi har stor verdiskaping. Det virker – det å bidra til lavere selskapsskatt, det å bidra til lavere formuesskatt. Ja, det initierer til norsk eierskap, og det bidrar til arbeidsplasser. Det må jo bare være Arbeiderpartiet som tror at mer skatt gir flere arbeidsplasser, gir bedre konkurranseevne overfor utlandet. Det er ikke sånn det fungerer. Tallenes tale er veldig klar.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-05:
Det ligger i min jobb å ta ansvar, men å ta ansvar for det mediebildet som er skapt rundt Y-blokka, der gjør jeg faktisk ikke. Så jeg oppklarer veldig gjerne. Det er slik at det har vært søkt rivingstillatelse fra Oslo kommune. Den ble ferdigbehandlet, og den ble sendt til Fylkesmannen. Fylkesmannen i Akershus har behandlet den saken og funnet at det vedtaket Oslo kommune fattet, er gyldig. Så det foreligger en gyldig rivingstillatelse. Statsbygg har derfor sendt en iverksettingstillatelse til Oslo kommune. Den ligger til behandling i Oslo kommune og vil bli behandlet der. Når svaret foreligger der, kan det påklages til Fylkesmannen, og Fylkesmannen vil måtte gjøre den vurderingen. Men vi følger altså den planen vi har for å rive Y-blokka. Så er det slik at man har sendt en omgjøringsbegjæring til Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Det er jo ikke en klageadgang som foreligger etter forvaltningsloven, men det er noe advokater gjerne gjør når alle klagemuligheter er oppbrukt. Den behandler vi, og den skal vi behandle nå.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-05:
Jeg takker for rosen, men jeg tror nok jeg vil være så ærlig og innrømme at jeg nok ikke er den rette ansvarlige for at dette fikk en annen slutt enn det vi foreslo fra regjeringens side. Når det er sagt, vil jeg si at veterinærtilskudd og frivilligsentraler er to helt forskjellige ting. Veterinærbehovet er veldig forskjellig i dette landet. Det er ikke behovet for frivillighet. Og jeg mener at måten vi har utdelt dette tilskuddet på nå, ikke er rettferdig. Det er jo slik at noen kommuner får, og andre ikke får. De som har organisert frivilligarbeidet sitt i frivilligsentraler, får tilskudd. De som har organisert det på en annen måte, gjør det ikke. Jeg hører veldig ofte mange si at man er egentlig for å fordele mest mulig i rammen. Men det er man jo ikke, for når vi kommer til spørsmålet om å innlemme, er det alltid sterke bevegelser for å forhindre at det skjer. Jeg mener at det er rettferdig at kommunene tildeles pengene og selv prioriterer hvordan frivilligarbeidet skal foregå.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-05:
Først må jeg si at frivillig arbeid er veldig, veldig viktig, og det skjer fantastisk frivillig arbeid, både organisert som frivilligsentraler, og også på annen måte i dette landet, heldigvis. Derfor har vi også økt satsingen på frivilligsentraler betydelig gjennom de siste årene. Det er veldig bra. Så er spørsmålet: Hvis man har en pott med penger og skal fordele det ut til det som blir 356 kommuner fra 1. januar 2020, hvordan skal det gjøres? Man kan jo fordele det ut til dem som har frivilligsentraler i dag, men det vil jo bli veldig urettferdig for dem som ikke har organisert det på den måten som vi har premiert gjennom den øremerkede ordningen. Da er det mest nøytrale å fordele det ut basert på antallet innbyggere. Jeg vet ikke om noen annen nøkkel som fordeler dette rettferdig. Det er noe av problemet hvis man skal innlemme det i rammen, og det mener jeg at man skal. Jeg mener at kommunepolitikerne våre er godt i stand til å vurdere hvordan de vil organisere dette på en best mulig måte i sin kommune.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-05:
Når jeg sier at det ikke er helt sammenlignbart, er det fordi veterinærorganiseringen er spesiell, og det er også ulike behov i ulike deler av landet. Men frivillig arbeid har vi behov for overalt, og det skjer overalt – heldigvis. Det er slik at det er ulik prioritering av dette i Kommune-Norge, men det er ikke slik at det ikke er prioritert fordi det ikke er lovpålagt. Noen har organisert det som en frivilligsentral, andre har valgt en annen organisering, og det som blir litt urettferdig, er at de som har organisert det på den måten staten vil, de får tilskudd, mens andre altså ikke gjør det. Så ja, vi kan godt diskutere dette, men det er veldig få måter å gjøre dette på som blir mer rettferdig enn å basere det på innbyggerantall. Både store byer og distriktskommuner har behov for frivillig arbeid. Det er kjempeviktig. Og det er kommunepolitikerne våre som sitter nærmest på og ser hvordan det skal organiseres på en best mulig måte.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-05:
Det er riktig at vi har hatt en fantastisk utvikling i bredbåndsdekningen siden 2013. I 2013 var det bare 11 pst. i spredtbygde strøk som hadde tilgang til fiber. I dag vet vi at 86 pst. av alle norske husholdninger har tilbud om 100 Mbit/s bredbåndsdekning eller mer. Det har vært en formidabel utvikling, men det betyr ikke at vi er fornøyd. La oss huske på at da Digital agenda ble lansert, trodde alle at 90 pst. innen utgangen av 2020 var for ambisiøst. Nå er vi i rute med å nå det målet, men vi er ikke fornøyd. Derfor har jeg annonsert at vi kommer til å lage en ny stortingsmelding om ekompolitikken, hvor vi også skal se på bredbåndsmålene fremover. Jeg synes det er bra at representanten Sivertsen er opptatt av at folk skal ha tilgang til gode digitale tjenester, for det kuttet som Arbeiderpartiet foreslår i konsulenttjenester på 23 pst. i statlige virksomheter, vil bety et tilbakeslag for digitaliseringen og utviklingen av tjenestene som folk skal få tilgang til gjennom det internettet de har hjemme.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-05:
Altinn er en helt sentral felleskomponent i det norske digitale økosystemet. Jeg har ikke bidratt til å skape et inntrykk av at Altinns tilstedeværelse i Brønnøysund er truet. Jeg har tvert om forsikret gjentatte ganger, også ved besøk i Brønnøysund, at Altinn selvsagt skal fortsette å være i Brønnøysund. Det er ingen grunn til å bekymre seg for det. Til det representanten snakket om innledningsvis, nemlig et lite, forsiktig kutt i konsulentbruk: Det er nesten umulig å vite hvor Arbeiderpartiet vil kutte i konsulentbruken, for de har tatt kuttet på ymse-posten, noe som i seg selv er en relativt useriøs budsjettering. Hvis man da tar utgangspunkt i det de skriver i teksten, nemlig «staten», er det slik at et kutt på 1,8 mrd. kr vil utgjøre et kutt i konsulentbruken på 23 pst. Det er i all hovedsak IKT-prosjekter dette vil gå ut over, og da er spørsmålet: Er det prosjektene innen skatt, i Nav eller i politiet Arbeiderpartiet ønsker å kutte? Eller hva er det egentlig Arbeiderpartiet ønsker å redusere på når det gjelder IKT-prosjekter?
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-05:
Når det gjelder persondata, har i hvert fall jeg en litt annen tilnærming til dette enn Arbeiderpartiet har. Jeg mener at persondata er noe vi eier hver især, og ikke noe som fellesskapet eier på vegne av oss. Men jeg er helt enig i at det ligger enorme verdier i data. Hvordan vi velger å bruke, foredle og forvalte disse dataene fremover, og hvordan eierskapet skal forvaltes fremover, kommer til å bli avgjørende for hva slags verdier vi kan skape på grunnlag av de dataene, og hva slags tjenester vi kan tilby innbyggerne med utgangspunkt i de dataene. Derfor har jeg nettopp lansert at vi kommer til å lage en ny stortingsmelding om datadrevet økonomi og innovasjon for nettopp å få en bred, god diskusjon om et område som kommer til å bli helt sentralt fremover. Det er anslått at verdien av data kommer til å doble seg i løpet av bare noen få år. Jeg tror det er et konservativt anslag. Her ligger det store muligheter for norsk industri, norsk næringsliv og offentlig sektor til å kunne tilby bedre tjenester. Det må vi utnytte i tiden fremover.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-05:
Her er det viktig å ha to tanker i hodet på en gang. Vi må utvikle tjenester som innbyggerne har glede av, og der ser jeg at Senterpartiet kutter i Digitaliseringsdirektoratets budsjett med 7 mill. kr, og det vil sette oss tilbake, i tillegg til et stort kutt – også der – i konsulenttjenester, som også vil sette oss tilbake. Og så må vi sørge for at folk har tilgang på de tjenestene som vi faktisk tilbyr. Der er vi helt enige. Det har vært en fantastisk utvikling de siste årene, men vi er ikke i mål. Nå vet ikke jeg hva representanten Greni legger i akseptabel bredbåndsdekning, om det er 100 Mbit/s, men vi har som mål at alle innbyggere i Norge skal få 100 Mbit/s dekning eller mer. Jeg tror 5G-utbyggingen kommer til å gi et betydelig bidrag til det, og det vil være mulig etter hvert å få fast hjemmebredbånd med høyhastighet som erstatningsprodukt for kobber. Og så er jeg glad for at Telenor har forsikret oss om at de ikke kommer til å slutte å reparere feil i kobbernettet, eller plukke ned kobbernettet, før det er et tilfredsstillende og godt alternativ på plass for de innbyggerne som rammes av det. Det følger vi nøye med på.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-05:
Jeg er veldig glad for at SV er opptatt av digitalisering og omtaler det som nødvendig og bra, for det er ikke omtalt i hovedmerknaden fra SV overhodet. Det er bra at det presiseres her. Så er jeg enig i at staten må samordne seg selv, men det holder ikke at bare staten samordner seg selv, for jeg tror ikke folk bryr seg om om de får en tjeneste fra staten eller fra kommunen. Her må vi faktisk se på samordning på tvers av forvaltningsnivåene og sørge for at dette blir en sømløs og god opplevelse for innbyggerne. Når vi vet at 96 pst. av norske innbyggere bruker digitale banktjenester, er det fordi det er enkelt å bruke dem. Vi må sørge for at offentlige tjenester er like enkle, at terskelen er lav, og at brukeropplevelsen er god for dem som skal benytte seg av dette, enten de omtaler seg selv som digitalt kompetente eller ikke. Så må det selvfølgelig alltid være et alternativ for dem som ikke ønsker å ta i bruk digitale tjenester, men vårt mål er at digitale tjenester skal være så gode at det blir førstevalget for de aller fleste.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-05:
La meg først begynne med å berolige representanten Bøkestad Andreassen fra Senterpartiet med at de forsikringene jeg har gitt rundt Altinn, står ved lag. Det er ingen planer om å flytte virksomheten i Altinn ut av Brønnøysund, og det er ingen planer om å redusere på aktivitetsnivået i Altinn i Brønnøysund. Jeg har lyst til å takke for debatten. Den viser at alle partier i denne salen er opptatt av gode tjenester i kommunene. Det er bra. Så er vi uenige om hvor gode tjenestene er, og f.eks. om hvordan byråkrati skal reduseres. Noen mener sågar at detaljstyring gir mindre byråkrati enn målstyring, f.eks. Skal vi oppnå gode tjenester, kommer digitalisering til å være et svært viktig virkemiddel. Derfor er det skuffende at opposisjonen knapt nevner digitalisering som et virkemiddel for å gi folk et enklere liv, bedre tjenester og bidra til nettopp tjenester nær folk – og ikke bare det, men det går i feil retning. Arbeiderpartiet foreslår altså å kutte 1,8 mrd. kr eller 23 pst. i statens konsulentbruk. Det kommer til å ramme viktige IKT-prosjekter i mange store statlige etater. Senterpartiet foreslår et kutt på 700 mill. kr i den samme konsulentbruken i tillegg til et målrettet kutt i det som er statens viktigste verktøy for nasjonale felleskomponenter, nemlig det nye digitaliseringsdirektoratet. Det er jo ironisk at det nettopp er en representant fra Senterpartiet som spør meg om tilstanden til Altinn, når de selv velger å kutte i det digitaliseringsdirektoratet der Altinn skal innlemmes. Kan Senterpartiet da garantere at det kuttet ikke vil gå ut over virksomheten i Brønnøysund? Det er et spørsmål å stille til Senterpartiet. SV nevner jo ikke digitalisering overhodet i sin hovedmerknad i denne innstillingen, og det er underlig i seg selv. Så det virker som om landets ledende kommunepolitikere fra opposisjonen er totalt uinteressert i hva digitalisering kan gi av gevinster for det norske folk og for offentlig sektor. Fremtiden er kommet for å bli, og digitalisering kommer til å gi helt nye muligheter for å løse oppgavene på nye og bedre måter fremover, ikke minst når vi får tingenes internett, kunstig intelligens og 5G i kombinasjon. Men det kommer ikke til å komme av seg selv. Det kommer til å kreve at vi som politikere tar mulighetene i bruk og har en aktiv digitaliseringspolitikk. Jeg ser ikke spor av en aktiv digitaliseringspolitikk fra opposisjonens side overhodet. Takk for debatten.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-12-05:
Skal vi lykkes i å ta ut mulighetene innenfor digitaliseringen, må vi ta alle ressurser i bruk. Vi må åpne offentlig sektor bedre for å involvere de private aktørene, hvor det store mangfoldet er, og Arbeiderpartiets budsjett med store konsulentkutt er i denne sammenhengen ganske dårlig nytt. I årene frem mot 1994 var jeg så heldig å få jobbe med Lillehammer-OL. Det var det store utstillingsvinduet, også teknologisk. Vi solgte over én million billetter – ingen over internett. Det var ingen hjemmeside som fortalte noe om mulighetene som lå der, og e-mail var bare til internt bruk. Det er ikke mer enn 25 år siden. Det forteller oss at vi står i begynnelsen av den digitale tidsalderen, og vi er ennå langt fra å overse hvilke konsekvenser og hvilke muligheter denne teknologien representerer. Det vi kan se, er at verden har blitt mindre, at teknologien har en enorm samfunnsendrende kraft, at den er i sterk utvikling, og at den representer fantastiske muligheter, men også at den utfordrer oss eksempelvis når det gjelder personvern, monopolisering eller håndtering av enorme multinasjonale konserner. Digitaliseringen gir først og fremst fantastiske muligheter, og det utrolig spennende å lytte til digitaliseringsministeren når han fremlegger de mulighetene vi har for offentlig sektor. Vi må gripe de mulighetene, men samtidig må vi mestre utfordringene. Vi må være åpne for endringer, og vi må sørge for at vi er i tet i utviklingen, og at alle er med i den. Vi må bidra til at Norge ligger i front, ikke bare i bruken av teknologien, men også i kontrollen av den. På dette feltet er samvirket mellom offentlig og privat sektor svært viktig. Den teknologiske utviklingen skjer ikke i lukkede rom eller – som noen kanskje drømmer om – i lukkede offentlige systemer. Utviklingen skjer der teknologiske miljøer møtes, konkurrerer og vokser på hverandres fremskritt. Skal vi ligge i tet, må det offentlig ta i bruk alle de ressursene og hjernekraften som finnes i privat sektor – alt fra den smarte 20-åringen som utvikler en app for kartlegging av Naturoppsynets overvåkningsoppgaver i utmark, til de store selskapene som kan bidra til at utviklingen av kompliserte systemer for kommunale tjenester lykkes. Og som sagt: Når vi lytter til replikkordskiftet, der bl.a. representanten Sivertsen snakker om å bygge på den kompetansen som er i staten, og når vi ser på budsjettet til Arbeiderpartiet, kan dette føre oss galt av sted. Vi må ha en bredde og et mangfold i hvem vi slipper til i utviklingen av vår felles velferd i fremtiden.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-12-05:
Det er godt å høre representanten Gharahkhani fortelle oss om Arbeiderpartiets integrerings- og asylpolitikk. Det er ikke mye der vi ikke kan slutte oss til, og jeg konstaterer at det er ganske stor og bred enighet om hovedlinjene. Selv om kanskje begrepene kan være litt forskjellige, er det tydelig at det er riktig som representanten sier: Arbeiderpartiet har vært gjennom en radikal endring av sin politikk og slutter seg nå til den hovedkursen regjeringen holder. Men på ett punkt er jeg litt usikker på hva Arbeiderpartiet mener, og det dreier seg om bosetting i kommunene. Regjeringen følger en linje som går på at man nødig bosetter i kommuner eller på steder der mer enn 30 pst. av innbyggertallet har innvandrerbakgrunn. Oslo kommune, der Arbeiderpartiet er i spissen, var ikke så veldig fornøyd med dette, og jeg lurer på hvem representanten er enig med – kommunen eller regjeringen?
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-12-05:
Jeg takker for svaret på det. Vi kan vel konstatere at det ofte er sammenheng mellom levekår og bakgrunn, dessverre, og det er en av de viktige tingene som vi må jobbe med å få en endring på. Så er det et annet punkt jeg tenkte jeg også gjerne ville ta opp, og det dreier seg om dette med å starte norskopplæring og opplæring i norske samfunnsforhold ute i leirene før kvoteflyktningene eventuelt kommer til Norge. Jeg synes det er mye prisverdig i tenkningen rundt det. Men spørsmålet er om det er god pengebruk, om det er god ressursbruk. Vi henter flyktninger fra mange forskjellige steder, og det vil jo være nødvendig da å etablere, skal vi si, enheter som reiser, som jobber rundt om. Ville det ikke være mye bedre om man gjør akkurat det samme bare når man faktisk har kommet hit, og er i en norsk ramme?
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-12-05:
Det å komme i jobb er hele bakteppet for forståelsen av dette budsjettet. Det vi gjør, er å styrke de forskjellige ordningene som bidrar til å få innvandrere i jobb. Det dreier seg om Jobbsjansen, både del A og B, f.eks. 25 mill. kr til Jobbsjansen del B. Det er viktige grep i grunnskoleopplæringen for innvandrere. Og vi styrker den tidlige karriereutviklingen. Kort sagt: Det er en lang rekke tiltak som må sees i sammenheng, og som styrker mulighetene for å komme kjappere i jobb. Norskopplæring er også en kjempeviktig del av dette.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-12-05:
Jeg konstaterer også at det forslaget som representanten Greni sikter til, bare får oppslutning fra Senterpartiet og SV. Selv om Arbeiderpartiet er med i merknaden, er de altså ikke med på forslaget. Vel, det til side. Dette er en problemstilling som rammer relativt få personer. Så vidt jeg kjenner til, er det 15 personer vi snakker om i øyeblikket. Spørsmålet er om man endrer en hel ordning for et såpass lite antall. Det er ingen tvil om at det er et problem og en utfordring, og det tror jeg regjeringen også erkjenner. Så vidt vites arbeides det mot underliggende etater for å se om man kan finne løsninger som kan gjøre bosetting enklere også for disse personene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-12-05:
Jeg er helt enig i at den situasjonen vi er oppe i, påkaller oppmerksomhet om det å jobbe internasjonalt og ha et internasjonalt system som – skal vi si – tar styring. Kanskje har vi altfor lite av det? Kanskje er en av svakhetene at vi faktisk ikke har en stemme ved bordet i EU? For veldig mye av vår politikk koordineres i en europeisk sammenheng. Det synes jeg kanskje også kan være til ettertanke for SV. Hadde vi hatt en stemme der, ville vi hatt større mulighet til å ha innflytelse, også om det EU som organisasjon står for. Representanten reiste flere spørsmål. Det er klart at i en situasjon med 70 millioner flyktninger utfordres vi – veldig følbart – på avveininger med tanke på hvordan vi skal håndtere situasjonen. Og vi har mange enkelteksempler som appellerer veldig til hjertet, men som kanskje ikke svares ut helt i systemet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-12-05:
Jeg vil plukke opp tråden der Greni slapp den i replikkordskiftet med Engen-Helgheim, når det gjelder dette forslaget om FN. I likhet med Engen-Helgheim måtte nok jeg også gni meg litt i øynene da jeg fikk se det, for det å – skal vi si – gi fra seg makten i et såpass stort spørsmål var litt uvant fra Senterparti-hold, men også, etter vår oppfatning, veldig uklokt. Det er jo ikke noe særlig tvil om hva svaret kommer til å bli, for med det antallet flyktninger vi opererer med, og de signalene som har kommet fra FNs høykommissariat, er det all grunn til å tro at vi kommer til å bli bedt om å ta imot flere kvoteflyktninger. Spørsmålet er da: Ønsker Senterpartiet ikke bare å gi fra seg makten over hvor mange vi skal få, men også over hvem som skal komme? For det er også et ganske viktig spørsmål(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) om svaret på det? (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-12-05:
Jeg skal ikke dra ut taletiden på dette, men bare kort kommentere at i merknadene kan det se ut som om regjeringspartiene mener at det overføres for lite penger til fylkene i forbindelse med regionreformen. Man kan også lese det som om det er KS’ standpunkt. Bare for ordens skyld: Regjeringspartiene mener at det er ressurser i systemet til å gjøre dette, og hvis det leses annerledes, får det stå på kontoen for inkurier.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-12-05:
Da jeg lyttet til statsråd Mæland tidligere i dag, var det ikke måte på hvilken velstand som nå skulle være rundt omkring i norske kommuner. Det er ganske langt unna den virkeligheten som eldre og syke og deres pårørende opplever i hverdagen. Og hverdagen for norske eldre har blitt vanskeligere etter at landet fikk en eldreminister, og jeg har merket meg at eldreminister Listhaug ikke engang er til stede i debatten her i dag når vi diskuterer rammene for kommunenes økonomi. For to dager siden gikk jeg, sammen med 400 andre, i fakkeltog på hjemstedet mitt, Sørumsand, for å kjempe for å ta vare på Sørum sykehjem og legevakten, som er truet av nedlegging. Et tilsvarende fakkeltog i Oslo ville ha hatt 40 000 mennesker. Dette er folk som kjemper for å ta vare på de gode, nære tjenestene for eldre, for syke og for deres pårørende. Tidligere i år opplevde jeg et dødsfall i nær familie. Det var legevaktlegen på Sørumsand som var den første på stedet. Kampen mot sentralisering og for gode tjenester nær folk berører folk i deres hverdag. Heldigvis har en et nytt rød-grønt politisk flertall i Lillestrøm kommune som lytter til folk, og som nå hindrer nedlegging av legevakten og sykehjemmet på Sørumsand – imot forslaget til rådmannen, imot forslagene til høyresiden i kommunen. Men skal vi klare å utvikle og styrke tjenestene i framtiden, må vi styrke kommuneøkonomien. For Lillestrøm kommune alene – de tvangssammenslåtte kommunene Sørum, Fet og Skedsmo, som skulle oppleve all velstand der de slo seg sammen – har ikke opplevd noen velstand. Tvert imot opplever de år for år kutt, og i årets budsjett kommer det nye kutt. Bare på ressurskrevende tjenester alene er det 25 mill. kr i kutt for Lillestrøm kommune. Ikke fordi behovene blir mindre, men fordi staten skyver regningen over på kommunene. Derfor er det behov for å få en utvikling i motsatt retning: Vi må styrke kommuneøkonomien, slik at vi kan legge til rette for gode tjenester nær folk i hele Norge. Når KS beskriver at det har blitt en vanskeligere situasjon for kommunene, når over halvparten av landets kommuner med under 10 000 innbyggere sier at de må kutte i budsjettet, at de ikke har budsjettet i balanse, ja, da er det behov for å ta grep og å sørge for velferden i hele Norge.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-12-05:
Jeg merker meg at flere talere fra regjeringspartiene velger å bruke taletid i debatten om kommunalkomiteen sitt budsjett til å vise til Senterpartiet sine kutt i EØS-midler. Men når det først blir stilt spørsmål og kommentert, er det greit iallfall å legge noen fakta til grunn. Sist år kuttet regjeringspartiene selv 0,5 mrd. kr i EØS-midlene i revidert fordi en ikke hadde prosjekt å bruke pengene på. Da skulle en kanskje tro at regjeringen i forslag til budsjett for neste år viste litt måtehold i bevilgningene til EØS-midler, men i stedet sørger de altså for en økning på 1,7 mrd. kr – til et historisk høyt beløp på 4,5 mrd. kr. Senterpartiet er opptatt av at vi skal drive samarbeid med andre land, at vi skal ha et romslig bistandsbudsjett, at vi skal hjelpe dem som trenger hjelp i verden. Men EØS-midlene er blitt en gigantisk ordning uten styring og kontroll. Når vi spør regjeringen hva slags prosjekt disse 4,5 mrd. kr skal brukes til, kan ikke regjeringen svare på det. Da er faren veldig stor for at det nettopp kommer nye prosjekt, sånn som en har sett før, til feiring av gjøkens dag eller til fektekamper med folk som står i vikingutstyr eller til fuglekasseprosjekt. Vi må ha styring og kontroll på den offentlige pengebruken, slik at vi virkelig kan bruke pengene til det som er viktigst, nemlig gode tjenester nær folk. Representanter fra regjeringspartiene viste til Senterpartiets kutt i byråkrati. Ja, under denne regjeringen her økte antall ansatte i direktorat alene med over 2 000 i løpet av noen få år. Det er klart at vi må se på hvordan vi reduserer i byråkrati for å legge til rette for gode tjenester nær folk. Det er helt riktig at noen plasser kutter vi også i byråkrati andre plasser enn bare Oslo, selv om de største kuttene kommer der. Men når vi f.eks. kutter med 2,5 mill. kr i Norec i Førde, gir vi tilbake igjen i kommuneøkonomi til den kommunen et beløp som er fire ganger så stort, i tillegg til at vi reverserer den statliggjøringen av den kommunale skatteoppkreveren, som også rammer både Sunnfjord og andre kommuner. I tillegg, selv om vi ikke elsker Vestland fylke, sørger vi for at Vestland fylke får 435 mill. kr ekstra neste år. Det vil bidra til at vi kan få løst det etterslepet på fylkesveier, det kan bidra til rassikring, og vi sørger for gode tjenester nær folk.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-12-05:
President! Min stemme ble ikke registrert.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
Kommunene er avgjørende i miljøkampen. Det er her mye av utslippene skal kuttes, og det er her naturen skal bevares. Men da er vi også nødt til å sørge for at kommunene har både økonomi og den nødvendige kompetansen til å gjøre jobben. Etter at Stortinget for flere år siden vedtok at vi skulle satse på nullutslipps- og lavutslippsbåttrafikk i kollektivtrafikken, etter at vi i Stortinget vedtok at busser skulle være drevet av nullutslippsteknologi, har flere fylkeskommuner nå satt i verk et viktig arbeid for å få oppfylt Stortingets viktige vedtak. Problemet er at mange av disse fylkeskommunene har opplevd utgiftsøkninger som en følge av dette. Derfor vil SV øke bevilgningene til kollektivtrafikken og gi fylkeskommunene økte tilskudd når de går over til elektrisk drevne eller andre nullutslippsløsninger i kollektivtrafikken. Vi setter av flere hundre millioner til dette nettopp for å sikre at kommunene og fylkeskommunene er i stand til å gjennomføre det oppdraget vi har gitt dem i klimakampen. Hvis vi ikke støtter opp om dette viktige arbeidet, frykter vi at vi går glipp av svært viktige utslippskutt i årene framover. Vi trenger også å øke miljøkompetansen i kommunene. Regjeringen har pålagt kommunene flere oppgaver. Da må vi sørge for at det følger bevilgninger med. Derfor setter SV av 100 mill. kr for å få økt miljøkompetansen i kommunene, slik at hver kommune igjen kan ha en egen miljøleder. Så har vi kommet over i en fase av klimaarbeidet hvor vi må innse at noen konsekvenser av klimakrisen må vi leve med. Da er det helt avgjørende at vi klarer å tilpasse oss best mulig. Derfor øker også vi fra SVs side bevilgningene til tiltak for klimatilpasning i kommunene. Det er vi avhengig av.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
«Vi kan ikke gi folk asyl bare fordi det er dårlig vær der de bor.» Dette sa Fremskrittspartiets innvandringspolitiske talsperson, Jon Engen-Helgheim, til Aftenposten 10. mars i år. Det er én ting jeg alltid har stusset over. De sterkeste motstanderne av at vi skal hjelpe mennesker i nød og la noen av dem få komme hit til Norge, argumenterer med at vi i stedet skal hjelpe dem der de er. Men hva hjelper det når disse partiene samtidig er de sterkeste tilhengerne av en politikk som fører flere mennesker ut i nød der de bor – en politikk som fører til global klimakrise, en politikk som fører til at vi kan få en havnivåstigning på én meter og 145 millioner mennesker på flukt som en følge av klimaendringer? De vil altså verken la noen av dem komme hit eller faktisk hjelpe dem der de er. De vil gjøre situasjonen betydelig verre for dem der de er. Et av forslagene vi behandler i dag, er forslaget om å gi midlertidig arbeidstillatelse til ureturnerbare flyktninger så lenge de ikke kan returneres. Dette handler om å la dem beholde sin verdighet. Det handler om menneskeverd. Det handler om å la dem bidra i det norske samfunnet. Etter at tidligere biskop Gunnar Stålsett åpent fortalte at han hadde gitt jobb til Lula Tekle, en av de ureturnerbare flyktningene, har vi sett en strøm av varme fra det norske folk. En jeg kjenner, ble så glad for Stålsetts hjertevarme i praksis at hun startet en liten innsamling for å sende av gårde en blomsterkvast til den tidligere biskopen. Et eventuelt overskudd skulle gå til Norsk Organisasjon for Asylsøkere. I dag nærmer dette overskuddet seg 90 000 norske kroner. Dette viser at det til tross for en kald kynisme fra stortingsflertallet er et hav av hjertevarme hos det norske folk. Noe av det som opprører meg i denne saken, er de partiene som i media sier at de er enige med biskopen, at de er enige med SV, men som i dag kommer til å stemme ned vårt forslag. Hykleri er en naturlig beskrivelse av en slik handling.
Torleif Hamre (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
Regjeringspartiene gjentar og gjentar to budskap som standardsvar på alle klager fra Kommune-Norge, også i innstillingen vi behandler her, og i debatten nå i dag. For det første sier de: Regjeringen har økt overføringene til kommunene. Og for det andre: Færre kommuner enn noen gang står i ROBEK-registeret – altså lista over kommuner som, enkelt sagt, er satt under statlig administrasjon. Begge deler er sant, og likevel er begge deler så misvisende at det er til å grine av. Kommunene avslutter i disse dager sine budsjettprosesser, akkurat som vi gjør her, og i svært mange kommuner står kampen om hvilke usosiale kutt vi må svelge, og hvilke kutt vi klarer å unngå. Det som lettest ryker, er naturligvis alt som ikke er lovpålagt, slik som forebygging, støtte til frivillighet, kultur, lærlingplasser, bemanning utover minimumskrav – alt det vi både vil beholde og vil videreutvikle. Min kommunepolitiske bakgrunn er fra Eidsvoll, en kommune med en like staselig historie som en for tiden stusslig kommuneøkonomi. Vi har vært på ROBEK-lista, vi har kommet oss ut, vi har kuttet og kuttet år for år, for vi vil ikke inn igjen – akkurat som ingen av oss som enkeltmennesker ønsker å bli umyndiggjort. Det er bittert å bli fratatt sjølstyret for kommuner, akkurat som for folk, så de som kan, kutter og holder seg utenfor. Resultatet er at Eidsvoll scorer helt i topp på ett område i Kommunebarometeret: effektivitet. Vi driver omtrent billigst i landet. Vi har blitt så slanke. Ribbeina spiler. Fra regjeringen får slike kommuner beskjed om at vi bare må effektivisere enda mer. Det er voldsomt provoserende. Ja, overføringene til kommunene øker, det er sant. Men overføring av ansvar og nye oppgaver gir kostnader som øker enda mer, som det er sagt flere ganger i dag. Gapet øker, dyna blir kortere, og det hjelper ikke at regjeringspartiene sier noe annet når beina stikker ut. Økt ansvar handler ofte om gode intensjoner, om reformer og kvalitetstiltak som også kommunene ønsker, for barnehager, skoler og alle slags kommunale omsorgstjenester. Men når midlene ikke følger med, og det gjør de ikke, ikke nok, blir det mer og mer umulig å følge opp slik som kommunene skulle og ville. Derfor foreslår SV å øke de samlede overføringene til kommunene mer enn noe annet parti i sitt alternative budsjett, både gjennom økte generelle rammeoverføringer og gjennom øremerkede satsinger på viktige og utsatte områder. Det er det viktigste denne forsamlingen kan gjøre – kunne ha gjort – i årets statsbudsjett for å trygge de grunnleggende velferdstjenestene for innbyggerne våre.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-05:
Aftenpostens nylege artiklar har gitt oss eit usminka bilde av norsk eldreomsorg. Det er dokumentert at det skjer utbreidd bruk av vald, og at det er menneskerettsbrot på norske sjukeheimar. Utfordringa i kommunane er store med tanke på både bemanning og kompetanse på sjukeheimar. VG har dokumentert regjeringas store svikt når det gjeld gjennomføring av samhandlingsreforma. Helseføretaka fakturerer norske kommunar for store summar kvart år for utskrivingsklare pasientar som kommunen ikkje klarer å ta imot når dei skal. Frå 2012 til 2018 har helseføretaka gjeve norske kommunar helsebøter på i sum 1,4 mrd. kr, og nivået er aukande. Utviklinga her er òg bekymringsfull. Norske kommunar er dei beste til å yta grunnleggjande helse- og omsorgstenester innanfor både førebygging, rus, psykisk helse, rehabilitering, eldreomsorg m.m. Kommuneøkonomien er bestemmande for dette. Bøtenivået er eit varsku frå ein kommunesektor med større og større helseansvar, men som ikkje har fått rammer til å utvikla helsetenestene sine i tråd med det ansvaret dei har. Helseføretaka har under denne regjeringa vorte meir mektige på kostnad av kommunane. Det er kommunane som må ta ansvaret for pasientane når sjukehusa kuttar i sine helsetilbod fordi regjeringa skal effektivisera. Samhandlingsreforma, som var ei retningsreform som skulle sikra at veksten i helsetenestene no skulle skje i kommunane, er vorten ei sparereform for norske sjukehus. VG har òg dokumentert den uverdige praksisen mange helseføretak har når det gjeld transport ut frå sjukehus – eldre pasientar som i stort omfang vert utskrivne og forflytta frå sjukehus til kommunane midt på natta. VG fortalde historia om ei 90 år gamal kvinne som på 26 timar vart flytta mellom tre nivå i helsetenestene like før ho døydde. Det er eit sterkt eksempel på eit helsevesen som ikkje lenger er verdistyrt, men pengestyrt. I dag debatterer Stortinget kommuneøkonomi. Mitt poeng er at kommuneøkonomi og helsetenester ikkje vert utvikla i eit vakuum. Dei er begge påverka av eit samspel med staten og det statlege tilbodet. Når staten kuttar i sine tilbod, er det kommunen som får ansvaret. Det gjeld innanfor eldreomsorga, men det gjeld òg i f.eks. akuttberedskapen, som når helseføretaka kuttar i ambulanseberedskapen. Da er det brannvesenet og legevakta som må dekkja opp. Sjukehuset kuttar – kommunen må betala. Denne situasjonen kan ikkje fortsetja. Det er ein av grunnane til at Senterpartiet prioriterer offentlege sjukehus og ein sterk auke i kommuneramma i statsbudsjettet for 2020.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-05:
Til representanten Trellevik fyrst: Ja, Senterpartiet kuttar midlar til undersøkingskommisjonen i Stavanger. Dette er ei dyr ordning, det var ikkje eit anbefalt tiltak i NOU-en om pasientsikkerheit, og regjeringa finansierte opprettinga ved å leggja ned den veldig mykje brukte meldeordninga. Så er det ikkje sånn at det har vorte noko som helst betre av å leggja denne undersøkingskommisjonen til Stavanger. Det eg ville snakka om, var fastlegeordninga. I dag er det Fastlegedagen, og då passar det godt å snakka om fastlegane når vi skal debattera kommunebudsjettet. Fastelegeordninga er utruleg viktig. Det er sjølve grunnmuren i helsetenesta og tar hand om ca. 90 pst. av aktiviteten. Men det som er, er at fastlegeordninga er i krise. Unge legar vegrar seg for å søkja på ledige stillingar, erfarne legar sluttar med tungt hjarte. Utviklinga har gått i feil retning under denne regjeringa. Før var dette eit distriktsproblem, men no slit sjølv dei største byane. Det hastar med tiltak på både kort og lang sikt, og eg meiner at regjeringa ikkje har sett alvoret i denne situasjonen. Fastlegeordninga er underfinansiert, fastlegane sine arbeidsoppgåver har auka, og etter at samhandlingsreforma vart innført, vert skrøpelege pasientar utskrivne frå sjukehus tidlegare. Det er dette ansvaret fastlegane har fått i fanget. Mykje arbeid med attestar tar òg tid, som å skriva legeattestar til elevar i vidaregåande skule som ikkje er bekymra for helsa si, men for fråveret sitt. Fastlegane handterer òg eit breitt spekter av oppgåver, og dei må få tid til å gjera den jobben som trengst. Statsbudsjettet for 2020 legg ikkje opp til ei nødvendig styrking av fastlegeordninga, og regjeringa vil koma med ein handlingsplan fyrst til våren. Ein handlingsplan er bra, men det hastar med konkrete tiltak no. Derfor føreslår Senterpartiet i sitt alternative budsjett ei nasjonal satsing på fastlegeordninga for auka rekruttering. Vi føreslår 400 nye allmennlegar i spesialisering, såkalla ALIS-stillingar, til neste år. Liknande satsing må skje òg dei neste åra. Så er det òg nødvendig med ei opprydding i arbeidsoppgåver. Det trengst kortare listelengder, det trengst betre finansiering generelt, og ikkje minst trengst det fleire fastlegar. Dessutan må legevakt i større grad verta sett på som ein del av den faste arbeidstida. Dette vil kosta pengar, men det vil kosta meir å la vera, for sviktar fastlegeordninga, er vegen kort til private løysingar og eit todelt helsevesen i Noreg, og ei sånn utvikling vil ikkje Senterpartiet ha.