trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2010-03-25:
Jeg deler representanten Helseths analyse av behovet for å trappe opp utdanningskapasiteten innenfor helse- og omsorgsfag. Det er et stort behov for et utdannings- og kvalitetsløft i omsorgstjenestene for å sikre et faglig forsvarlig og verdig tilbud. Det trengs flere hender i omsorgssektoren, ikke minst trenger vi kompetente hender. Ufaglærte gjør en formidabel innsats og står for mer enn 30 pst. av årsverkene i omsorgssektoren. Men de har et urimelig stort ansvar med pleie av alvorlig syke og døende mennesker i forhold til sin kompetanse. Høyre vil investere mer i de ansatte i omsorgstjenestene og tilby ufaglærte et kunnskapsløft for å gi dem større trygghet i sin yrkesutøvelse og bedre kvaliteten i omsorgen. Og det haster med å rekruttere flere kvalifiserte ansatte for å bedre tilbudet i dag, og for å sikre nok kvalifisert hjelp i årene som kommer. I denne sammenheng vil jeg ta opp situasjonen for fagskolene. Da Forvaltningsreformen ble innført 1. januar i år, ble ansvaret for finansieringen og forvaltningen av fagskolene overført fra Kunnskapsdepartementet til fylkeskommunene. Fylkeskommunene eier en del av fagskolene, men godt over halvparten er eid av private og ideelle organisasjoner. Gjennom forvaltningsloven har fylkene fått en vanskelig dobbeltrolle. De skal forvalte og finansiere all fagskoleutdanning i fylket for å dekke arbeidslivets kompetansebehov i sin egen region samtidig som de eier egne fagskoler. Det er allerede nå mange eksempler på at enkelte fylkeskommuner ikke håndterer denne dobbeltrollen på en forsvarlig måte, men gir økonomiske fordeler til egne fagskoler. Dette gjelder bl.a. innen helse- og sosialfag, til tross for at det eksisterende regelverk for helse- og sosialfagenes fagskoleutdanning forutsetter at offentlige og private tilbydere skal likebehandles når det gjelder tilskudd. Konsekvensen blir at vi mister faglige tilbud som helsemyndighetene har definert som svært viktige utdanningstilbud for å sikre kvaliteten i helse- og omsorgstjenestene. Friskolers Landsforbund, Norsk forbund for fjernundervisning og fleksibel utdanning og Abelia har vist til konkrete eksempler fra fylkeskommuner som kutter i overføringene til de private skolene, og gir mest til sine egne. De er i ferd med å monopolisere fagutdanningene i helse- og sosialfag. Dette vil få alvorlige konsekvenser for hvilke utdanningstilbud som blir tilgjengelige over hele landet. Rekrutteringen og oppgraderingen av kompetansen innen helsesektoren vil bli redusert, samtidig som behovene vokser enormt. Jeg vil spørre statsråden hva hun helt konkret vil gjøre for å få slutt på denne forskjellsbehandlingen som nå vokser fram i enkelte fylkeskommuner, og hvordan hun vil sikre at de private helsefagskolene som vi er svært avhengig av, skal bestå også i framtiden.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Jeg er glad for at Regjeringen vil forbedre norsk skole gjennom å se på helheten i framtidens kompetansebehov. Det å se helheten også i menneskene som skal lære, er en viktig nøkkel for å lykkes i det arbeidet. Arbeiderpartiet mener at en framtidsrettet utdanningspolitikk må ha en opplæring som ivaretar alle, ikke bare noen få. Alle elever ønsker å bli sett og ivaretatt. Derfor er det viktig at man ser på hvilken breddekompetanse skolen skal by på. Hver enkelt elev må også lære å ta ansvar for egen læring, og foreldrene må involveres og ansvarliggjøres dersom barna får problemer på skolen. Skolen må bidra til økt kompetanse i realfagene og ta i bruk flere læremetoder som får elevene med. For å unngå frafall må man ta tak i gutten eller jenta med atferdsvansker, i 1. klasse, og ikke la humla suse til man kommer på ungdomsskolen eller videregående. Om man har det vanskelig på hjemmebane, er det på mange måter med på å stenge for å ta inn noe som helst av læring, og faller man først av, er det tungt å ta igjen det tapte. Skolen skal forberede elevene på å ta fatt på framtidens arbeidsplasser, noe som er ganske så krevende. Derfor er Arbeiderpartiet opptatt av at man har en PP-tjeneste som har et 13-årig løp som gir gode tilbud også til dem som flytter hjemmefra når de begynner på videregående. Jeg merket meg at Fremskrittspartiet og Høyre påpeker at den norske grunnskolens svakhet er at den reproduserer sosiale forskjeller. Jeg må i den sammenheng få minne høyresiden om at den offentlige fellesskolen har vært et av de aller viktigste virkemidlene på det motsatte, nemlig å utvikle et samfunn med små forskjeller mellom folk, uansett hva slags bakgrunn de har. I land hvor høyrepolitikken råder, er derimot dette et virkelighetsbilde man må se langt etter. Jeg har fått innspill fra lokalpolitikere som ønsker seg klarere signaler fra statsråden om hva som skal prioriteres ute i kommunene, og ber henne ta med seg det innspillet. Framtidsskolen er en skole som har personell som ser elevene, og som kan gi tilpasset, god undervisning for alle. Arbeiderpartiets grunnleggende ideologi bygger på fellesskap, respekt og likeverd. Det må også fellesskolen ha som sin grunnpilar. Det tror jeg kan være med på å dra oss inn i en god skole også i framtiden – og en bedre skole enn det vi har i dag.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2010-03-25:
Å gi alle gode muligheter til å ta utdanning er en hovedstrategi for å utvikle det norske velferdssamfunnet. Jeg har tenkt å fokusere på arbeidet med å redusere frafallet i videregående opplæring og noen av tiltakene som er foreslått. Tiltak må settes inn tidlig. Det betyr at grunnskolen og ungdomsskolen er svært viktig for å ha fart og motivasjon inn i videregående skole. Ekstrahjelp for elever som sliter i engelsk, matematikk og norsk, er viktig. Og like viktig er det at praktiske fag kommer sterkere inn. Senterpartiet mener at forsøk med arbeidslivsfag i ungdomsskolen er rett vei å gå. Rådgivningstjenesten skal styrkes. Det er viktig. Det er også viktig å følge opp elevene når de begynner i videregående skole, og kanskje må vi styrke det arbeidet vesentlig i forhold til det som er i dag. Borteboende elever har en særlig utfordring. For mange er det tøft å skulle klare både å bo alene og å styre hverdagen med skolegang og fritid. Fritidstilbudene kan bli så fristende at det går ut over skolehverdagen. Derfor er en forbedret oppfølgingstjeneste, en mentorordning og en kontaktlærerordning viktige steg mot en bedre tiltakskjede. Så vet vi at mange vertskapskommuner og fylker har satt i gang tiltak som virker. Det er kanskje særlig viktig at vi greier å sørge for at andre kan lære av det som fungerer godt. Jeg har lyst til å nevne et eksempel på noe som Nordland fylkeskommune praktiserer, LOSA-modellen. Der gir man i noen kommuner tilbud om det første året i videregående skole i samarbeid med arbeidslivet, derav navnet LOSA: lokal opplæring i samarbeid med arbeidslivet. Der er man ute i praksis på ulike typer arbeidsplasser, og kombinerer det med klasseromsundervisning og undervisning gjennom IKT. Det har ført til at man har minimalt med frafall, og elevene har veldig gode karakterer. Jeg mener at det er et godt forsøk på en løsning. Senterpartiet mener at vi må sørge for at flere unge kommer gjennom utdanningsløpet med seier i sekken. Praksisnære tiltak vil være viktige tiltak for å gjøre nettopp dette.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-03-25:
Aasmund Olavsson Vinje sette standarden for 150 år sidan. Folkeopplysaren og diktaren sine linjer om at «Kunnskap skal styra rike og land» er like aktuelle i dag. Regjeringa seier det same, om enn med andre ord. Regjeringa tek i saka utgangspunkt i det solidariske kunnskapssamfunnet, med vekt på behova i framtidsretta arbeidsliv, investering i kunnskap i krisetider og vidareutvikling av Noreg som velferdssamfunn i framtida. Regjeringa vil førebyggja fråfall i vidaregåande opplæring frå eit tidleg tidspunkt. Eg har sjølv barn, både i vidaregåande skule, ungdomsskule, barneskule og barnehage – heile utdanningslinja. Mi erfaring er at det spesielt er ungdomsskulen som no treng eit lyft. Desse åra er heilt avgjerande, og spesifikke tiltak mot fråfall må setjast inn her. Det oppfattar eg at denne saka gjer, og det er veldig positivt. Blant anna får fleire elevar anledning til å velja praktiske fag. I arbeidet mot fråfall er det òg viktig å sjå på heilt enkle faktorar, slike som fysisk aktivitet, kosthald og gode helsetenester. Dette er faktorar som vi veit skapar grunnlag for god læring, som igjen er ein viktig faktor for å hindra fråfall. I dag er faktum at aktivitetsnivået fell bratt ved overgangen til ungdomsskulen. Berre halvparten av tenåringane er i fysisk aktivitet i ein time dagleg, slik anbefalingane tilseier. Mi erfaring er at gymnastikkfaget på ungdomsskulen har vorte meir prestasjonsorientert og karakterstyrt, noko som kan verka mot målsetjinga om generell auke i fysisk aktivitet. Vi veit også at norske barn og unge er blant dei dårlegaste i Europa når det gjeld inntak av frukt og grønsaker. Derfor er denne regjeringas innføring av gratis skulefrukt på ungdomsskulen og på kombinerte skular eit veldig bra tiltak for betre læring, meir trivsel og reduksjon av sosiale helseforskjellar. Eg meiner det er avgjerande viktig at denne ordninga på sikt vert utvida til barneskulen. Styrking av skulehelsetenesta og PPT er også sentrale tiltak for å hindra fråfall. Eg kjenner til eit konkret eksempel der ein ungdomsskuleelev måtte venta eit år før han fekk time hos PPT, etter at skulen søkte. Sein hjelp skapar fråfall. Dette må endrast. Meldinga legg stor vekt på sosial utjamning. Det er positivt. I dag har vi store sosiale ulikskapar i helse i Noreg. Vi ser at befolkningas helsetilstand er direkte relatert til utdanningsnivået. Det er vårt problem og vår utfordring. I Noreg har ein mann med ungdomsskuleutdanning i gjennomsnitt fem år kortare levetid enn ein mann med universitetsutdanning. Grunnlaget for gode levevanar vert lagt tidleg i livet. Sjølv om heim og foreldre legg viktige premissar, er og vert barnehage og skule viktige arenaer for å redusera sosiale forskjellar i åra framover.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Jeg vil aller først støtte representanten Harberg når han sier at vitensenter er viktig. Jeg vil da bare peke på at det er et regionalt vitensenter under etablering i Arendal, sammen med en kunnskapshavn, som vi lokalt, regionalt og tverrpolitisk ønsker å støtte i det videre arbeidet. Så tror jeg det er veldig viktig ikke å «snakke ned» norsk skole. I de siste årene har vi dessverre opplevd at karakteristikker som «lekeskole» er blitt brukt fra opposisjonen, da særlig fra Høyre og Fremskrittspartiet. Nå nettopp ble karakteristikken «koseskole» brukt. Jeg tror det er fryktelig viktig å ikke snakke ned norsk skole, for da blir det selvoppfyllende. Det gjøres en stor innsats fra lærere og andre ansatte for å gjøre skolen best mulig. Dem skal vi backe opp, dem skal vi gi honnør og ikke nedvurdere det arbeidet de gjør, med den typen karakteristikker. Det gjør ingenting bedre. Det gjør sannsynligvis situasjonen vanskeligere for dem som arbeider der. Vi kommer ikke videre, og vi kommer ikke til å få bedre resultater på den måten. Den egentlige årsaken til at jeg tok ordet her i dag, var representanten Hanekamhaugs uttalelser. Først viser representanten til Akademikerne. Jeg tror nok heller at representanten burde vist til f.eks. Utdanningsforbundet, hvor de aller fleste lærerne er organisert. Jeg føler meg helt sikker på at Utdanningsforbundet og de aller fleste med pedagogisk kompetanse avviser Fremskrittspartiets konkurranseskole. Jeg opplevde også å høre at representanten Hanekamhaug misbrukte – vil jeg si – sosialdemokraten Nils Arne Eggen når hun tar uttalelsen hans, at «det er en pedagogisk villfarelse at enere skaper tapere», til inntekt for Fremskrittspartiets skolepolitikk. Selvfølgelig skaper ikke enere tapere, men Fremskrittspartiets skolepolitikk, med fokus på konkurranse, karakterer langt ned i barneskolen og privatisering av skolen, er en pedagogisk villfarelse som i aller høyeste grad skaper tapere. Nei, det det handler om, er å forbedre skolen langs de sporene som norsk skole og det norske samfunnet er bygd på, nemlig like muligheter. Alle skal med, ingen skal glemmes, og alle skal få realisert seg selv. Det er det fullt mulig å få til, og samtidig fornye og forbedre norsk skole.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Jeg kan nok ikke glede representanten Eriksen med at ikke jeg vil nevne privatskoler mer, for det er klart at skolepolitikk handler i aller høyeste grad om samfunnsutvikling, og da er det med privat kontra offentlig en viktig dimensjon i så måte. Men jeg opplever jo at vi som representerer regjeringspartiene, og Kristelig Folkeparti langt på vei er enige; vi har også et privatskoleforlik i så måte. Så jeg opplever egentlig ikke at det er de store uenighetene mellom oss der. Så er det fokusert på det med forskjeller. Særlig Fremskrittspartiet har påstått at dagens skole reproduserer forskjeller. Ja, vi erkjenner det. Vi erkjenner at det heller ikke er noen «quick fix». Men vi tror nok at et av de beste virkemidlene for å hindre at det utvikler seg store forskjeller, og at skolen reproduserer forskjeller, er tidlig innsats. Det er også interessant å se Norge i et internasjonalt perspektiv når det gjelder forskjeller. For mens det i Norge, som har en relativt enhetlig skole, er store forskjeller internt i skolene, ser en et helt annet trekk i utlandet, nemlig at det er veldig store forskjeller mellom skolene, særlig kanskje i de landene som Fremskrittspartiets representanter liker å sammenligne seg med, der det i veldig stor grad er lommeboka til foreldrene som styrer hvilke muligheter barn og ungdom får. Det jeg tror det handler om, er tidlig innsats, mer fokus på skrive- og leseopplæring og mer individuell oppfølging. Vi har aldri påstått at en ikke skal ha individuell oppfølging, at en ikke skal se på de enkelte elevers og enkelte barn og ungdoms muligheter og ulike forutsetninger. Vi har ikke noe ønske om at alle skal være like. Vi erkjenner også at ikke alle vil komme like ut av skolen. Det har aldri vært noe mål og kommer aldri til å bli noe mål, selv om noen ønsker å påstå det. Til slutt private alternativer: Fremskrittspartiet er veldig bekymret i sine innlegg over at det kan bli dyrt med private alternativer hvis en kutter støtten til noen, som det ble sagt her. Men da synes jeg det er veldig rart at Fremskrittspartiet vil at de private skolene skal kunne ta utbytte. Da synes jeg det er veldig rart at Fremskrittspartiet også har i sitt program at det ikke skal være tak på egenandelene når det gjelder private skoler. Hva vil det føre til? Det vil i hvert fall ikke føre til at det blir billigere å gå på private skoler. Det vil i hvert fall ikke føre til at de som har lite, får større sjanse til å benytte seg av de private alternativene. Så her biter Fremskrittspartiet seg selv i halen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Det er to temaer som jeg vil følge opp litt. Det ene er realfag. Det er bra at det ble nevnt av statsråden nå i siste runde. Samtidig skulle jeg ønske at det ble tatt litt mer tak i akkurat det området. I Norge har vi toppidrettsgymnasene og en del slike satsingsområder, men når det gjelder realfag, har vi ikke noe lignende. Fremskrittspartiet har i innstillingen tatt til orde for at en burde hatt f.eks. fire nasjonale gymnas rettet inn mot realfag, nettopp for å kunne styrke dette faget. Det er veldig relevant i forhold til den debatten som er populær nå, der næringsministeren setter opp samråd med diverse personer om hva vi skal leve av etter oljen. Den debatten bør gå på hva vi skal leve av i framtiden sammen med olje og gass, for den tiden bør ikke være forbi ennå, selv om statsrådens parti har sagt at en skal styre ungdom vekk fra petroleumsrettet utdanning. Når en ser at Norge har seks fysikkmiljøer som anses å være internasjonalt tunge, men at flere av dem har problemer med å rekruttere nasjonalt, når vi ser at petroleumsutdanningen i Stavanger på doktorgradsnivå har over 90 pst., nesten 95 pst., utenlandske elever, burde det være et varsku om hvordan vi klarer å bygge denne kompetansen i Norge – vi må ikke bare utdanne, men også sikre at nordmenn i større grad enn nå er med på det, slik at en opprettholder kompetansen på hjemmebane. Det er ikke viktig bare for å øke verdiskapingen i olje og gass de neste ti årene, for det bør være et mål ikke å avvikle den, men også i forhold til den fornybarsatsingen som alle er enige om skal bygge videre på det som petroleumsindustrien har satt i gang, skulle jeg ønske at det var en mer konkret spesialsatsing på realfagene. Så til representanten Tajik når det gjelder USA-studier. Jeg har tatt min mastergrad i USA. Jeg forstår ikke logikken når en sier at en skal måtte gå det første året i Norge for så å ta de tre neste årene av bachelorgraden i USA, istedenfor at en kan ta første til fjerde år i USA. For papiret du ender opp med, som du skal levere til arbeidsgiver når du søker, er jo det samme om du har tatt alle fire årene der borte, eller om du må ta det første her og de tre neste der. Det er ikke mer kvalitet på utdanningen i det diplomet du får til slutt. Det som en derimot gjør ved ikke å ta med det første året i studiefinansieringen, er å legge opp til at de fattigste studentene ikke tar seg råd til å begynne der borte, mens folk med en velformuende familie kan begynne rett på Harvard og Berkeley. – Du kan riste på hodet så mye du vil, representant, men jeg har erfaring fra dette, egen livserfaring. Det jeg også merket, var at å ha gått International Baccalaureate, som jeg har, fikk jeg kredit for der borte. Hadde jeg kommet med norske eksamenspapirer fra videregående skole, hadde jeg ikke fått noe. Så det å rakke ned på USAs bachelorgrad eller «freshman year» når en ikke får noe særlig kredit for sin egen norske videregående, er ikke så veldig bra i denne sammenheng. Jeg skulle ønske freshman også innebar studiestøtte.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Jeg registrerer et svar som jeg selv synes er svært skuffende, men som gjerne lever opp til tidligere energiminister Åslaug Hagas ånd. For jeg mener det er mange brister i de argumentene som fremmes. Noe av grunnlaget for at jeg reiste denne debatten, er at jeg mener at Norge har et miljø som er i verdensklasse, som kan bidra på dette. Halden-miljøet er i verdensklasse når det gjelder sikkerhet, når det gjelder det å utforme kontrollrom, når det gjelder det å teste sikkerheten ved reaktorene mens de er i drift – det kan videreutvikles. Der er vi ledende. Det betyr ikke at du trenger å ta hele ingeniørkunnskapen som ligger i oljebransjen, i vindmøllebransjen og vannkraftbransjen og overføre det dit. Dette er spesialkompetanse. Men det er gjerne et kapitalkrevende område, som ikke dermed trenger store prioriteringer ressursmessig, men det hadde nok vært greit. Vi er i verdensklasse når det gjelder betong. Det at vi får ting av betong til å flyte ute i havet, det at vi vet hvor viktig betong er som fundament – noe som har vært et av de store problemene på Olkilouto i Finland – burde være en inspirasjon for norsk næringsliv og for myndighetene. Strømningsteknikk/strømningsfysikk er jo svært viktig for oljebransjen. En del av de professorene jeg har snakket med, sier at den dagen oljeingeniørene blir arbeidsledige, trenger de et kveldskurs – da er de klare til å drive med kjernefysikk. Dette er sagt veldig enkelt, det er jeg klar over, men det sier litt om at vi har et grunnlag som også kan utnyttes i denne retningen. Prioritere – ja, jeg kan godt prioritere. Rød-grønne politikere har sagt at det er billig å bruke 27 milliarder kr på å rense Kårstø. Jeg skal ikke forlange 27 milliarder kr til kjernefysikkforskning i Norge, men 1 pst. av det hadde vært fornuftig som en start. Men bare ved å si at Mongstad er vår månelanding – for å bruke Regjeringens terminologi – for CO2-rensing, og så skal vi ta de pengene fra Kårstø og dedikere dem til klima- og energiforskning, hvorav en del går til kjernekraft, har jeg prioritert allerede. En kan ha store visjoner om havvindmøller. Jeg synes også det er spennende det som skjer med GE, for all del. Men jeg registrerer at denne statstråden i denne sal den 11. mars 2010 sa at han ikke trodde det kom til å bli bygd kommersielle havvindmøller i Norge de neste ti årene. Ergo ligger det veldig langt fram i tid. Det vi merker oss når vi reiser rundt om i verden, er at de som skal satse på havvindmøller, snakker om subsidier, og de som skal satse på kjernekraft, sier at dette skal stå på egne bein. Da må vi spørre oss selv, hvis vi skal legge vår kapital i noe som har markedspotensial: Er det der subsidiene er størst, eller er det der man står på egne bein at markedspotensialet er størst? Utfordringen her er at havvindmøller har sin funksjon. Men hvis en ikke får ned kostnadene, vil de bli utkonkurrert av kjernekraft, og da gir det ikke veldig mye inntekter for oss på lang sikt. Det var bare en betraktning.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Det er riktig at jeg har tatt opp dette temaet før. Grunnen til at jeg tar det opp igjen, er at en jo ikke får klare svar. Det er ikke snakk om å be om å få vite nøyaktig hvor nivået på tildelingene skal være, heller ikke hva prisen blir. Poenget er å få en bekreftelse fra Regjeringen, at de erkjenner at norsk konkurranseutsatt industri – og det er det jeg har snakket om, ikke lokal industri som ikke er utsatt for konkurranse fra utlandet – må få tildelt kvoter på de samme premisser og vilkår som i EU. Det er riktig at det foregår prosesser i EU. Men jeg har ikke merket at det er noen land i EU som sier at de skal prøve å ha strengere vilkår enn det EU klarer å få til, snarere tvert imot. I disse landene pågår det en kamp hos dem som har en industri, om å sørge for at EUs regelverk tillater unntaksordninger for eksportindustrien til EU. For vi ser at uansett hvor mye en prøver å jobbe fram globale klimaavtaler, vil det være en overgangsperiode som sannsynligvis blir en smule lang, der industrien i Kina vil få uforholdsmessige konkurransefordeler hvis en har full kvoteplikt og tar kostnadene selv i EU, og de ikke har det i Kina eller i USA. Det er poenget. Jeg klarte ikke i dette innlegget fra statsråden å høre at han var villig til å si at i prinsippet skal vi være like. Vi skal gjerne jobbe for at det blir strengest mulig, men det som EU bestemmer seg for, er også det som skal gjelde i Norge. Dette skulle vi, som han sa, se an. Det er der den politiske risikoen kommer inn, som næringslivet frykter mer enn noe annet, og som en fikk bekreftet da klimakvoteloven første gang ble framlagt, og som ble opprettholdt selv om klimakvoteloven andre gang ble forbedret. Men den ble opprettholdt for den nye industrien. «Å agitere mot stråmenn», mente statsråden jeg holdt på med. Nei, jeg gjør ikke det. Statsrådens egen partifelle Inga Marte Thorkildsen snakket flere ganger i forrige periode om at Norge etter 2012 ikke skulle gi gratiskvoter. Tore Nordtun fra Arbeiderpartiet sendte ut en pressemelding 21. august 2008, der han sa at Norge etter 2012 ikke bør ha gratiskvoter, og han håpet at EU la seg på det samme nivået. Han forutsatte det ikke, han bare håpet det. Det er en holdning som er livsfarlig for norsk industri. Jeg vil også minne om at miljøvernminister Solheim i en spørretime i Stortinget 25. februar i 2009 ikke ville være med på noen unntaksregler for norsk industri, fordi man må ha en høy CO2-kostnad for å unngå at man overinvesterer i norsk utslippsindustri. Ja, det er den holdningen som jeg frykter, at en ikke forstår at selv om man aldri så mye ønsker å redusere CO2-utslippet, må man også ta hensyn til konkurransesituasjonen. Dagens kvotesystem er også nok til å se at en ikke likebehandler ny industri med eksisterende industri, eller ny industri i EU. Derfor ber jeg statsråden én gang til: Når vi er ferdig med å prøve å forhandle så strengt som mulig, må vi legge oss på det nivået som EU gjør.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Jeg klarer ikke helt å se relevansen til det siste innlegget i forhold til verken Fremskrittspartiets eller Høyres innlegg i denne salen. Vi har snakket om tildeling av kvoter til direkte utslipp, så jeg er helt innforstått med den beskrivelsen en kommer med. Poenget er jo at Norge i så tilfelle må si at vi legger oss på de beste nivåene EU har, når en ser hva de tillater. Det er der jeg mener at statsråden kommer med tåketale. Jeg er ikke ute etter festtaler om hvor viktig norsk industri er. Det har vi hørt mange ganger. Jeg er ute etter en erkjennelse av at vi skal gi de samme vilkårene for tildeling som det en får i EU. Statsråden sier at han skal se på hva som legges fram, og respondere på det. Det er ikke det samme som å gi en prinsipiell avklaring. Når vi ser hvordan han forholder seg til Kårstø, har han ikke gitt like konkurransevilkår. Når vi ser at han i talen her har skrytt av at han har solgt mye mer kvoter enn det de andre landene har gjort, er det et uttrykk for at han ikke ser på behovet for å tildele samme mengde kvoter til norsk industri som det en gir til tilsvarende EU-industri. Men la meg stille statsråden et spørsmål: Mener statsråden at dagens klimakvotelov har samme konkurransevilkår for ny industri i Norge som det er for ny industri i EU? Hvis svaret hans er ja, blir jeg sterkt bekymret, for da står han relativt alene i det spørsmålet. Hvis svaret er nei, er det betryggende, for da har han innsett at den norske klimakvoteloven er konkurransevridende for norsk industri. Jeg blir likevel litt bekymret over hvorfor de med åpne øyne valgte å innføre det. Det nytter ikke bare å si at en er for norsk industri, når rammevilkårene en gir på dette området, ikke reflekterer at konkurranseevnen også skal gjøre at det er mulig å investere og gi trygghet for investeringer i Norge. Når statsråden ser på kvotetildeling som en gave fra staten, fra skattebetalerne, vitner det om en feil holdning som bygger opp under min bekymring. Staten har jo ikke gått ut og kjøpt disse kvotene av noen. Staten har fått dem tildelt vederlagsfritt gjennom Kyotoprotokollen, i tråd med de utslippsrestriksjoner vi har fått gjennom Kyotoprotokollen. Så en kan gjerne si at dette er tapte inntekter – at Solheim ikke får lov å selge dem på EUs kvotemarked. Det er faktisk ikke noe som skattebetalerne må finansiere, men det er snakk om at staten tar inntektene istedenfor å la industrien slippe kostnaden. Det er det vi snakker om. Det er det EU har forstått – at det å pålegge industrien en kostnad ved å tvinge den til å kjøpe flere kvoter enn konkurrentene trenger, vrir konkurransen, og det er uheldig. En kan snakke så mye en vil om at vi skal stimulere til å utvikle teknologi – jeg har stilt flere spørsmål til Regjeringen om å tildele enda flere kvoter gratis hvis industrien forplikter seg til tiltak, i tråd med det norsk industri selv har foreslått. Det blir en annen skål. Poenget er å sikre den prinsipielle avklaringen når det gjelder likebehandling. Kan statsråden si hvordan han da forholder seg til dagens kvoteregime og se på konkurransevilkårene?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Aller først må jeg understreke at i denne saken er det stilt betydelige krav til styret. Det er stilt veldig sterke krav til styret, til selskapets ledelse og til selskapets ansatte om at de må gjennomføre betydelige kostnadsreduksjoner i forbindelse med kapitalutvidelsen og obligasjonslåneordningen. Så mener jeg at eier og de som utøver eierskapet for den norske stat, kan vurdere eventuelle salg, eventuelle omstruktureringer og eventuelle posisjoneringer sammen med andre eiere. Men jeg mener at det er viktig at vi opptrer samlet, sammen med den svenske og den danske stat, og også sammen med Wallenberg-gruppen, som har vært inne som en betydelig eier i selskapet. Alt annet vil være uklokt. Det jeg synes er litt rart fra Høyre og Fremskrittspartiets side, er at de ikke legger det som en forutsetning for hvordan man skal håndtere eierskapet i tiden framover. Høyre og Fremskrittspartiet sier at det ikke er helt nødvendig at den norske stat opptrer på samme måte som den svenske og den danske stat.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Jeg tror det er god grunn til å si at slik konkurransen har utviklet seg, er det muligheter for å opprettholde et godt rutetilbud i Norge på det som ligger innenfor konkurransebegrepet. Jeg tror også at dagens eiere vurderer akkurat det forholdet. Det som jeg synes er viktig i saken, er at vi faktisk gir den kapitaltilførselen nå, nettopp i troen på og håpet om at selskapet igjen skal kunne drive innenfor forretningsmessig forsvarlige rammer, og at de verdiene som ligger der, ikke skal gå tapt. Jeg synes Fremskrittspartiets tilnærming til saken – det å si nei til kapitalutvidelsen – er å si ja til at de verdiene som ligger i det selskapet, faktisk blir utsatt for en forvitringsprosess, som blir sterkere og sterkere for hver dag, i og med at selskapet er inne i en svært vanskelig og krevende situasjon, som igjen vil gå ut over selskapets samlede tilbud og muligheten for å opprettholde et godt tilbud til dem som bruker selskapet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Vi har ved gjentatte anledninger hørt Fremskrittspartiets tilnærming til hvordan et aktivt eierskap skal utøves, så slik sett forundrer det meg ikke at de har denne inngangen i denne saken. For slik jeg har forstått Fremskrittspartiet – og for så vidt også representanten Nesvik ved en rekke anledninger – skal staten i utgangspunktet opptre som en ren aksjespekulant, hvor en setter penger inn i selskaper som kan gi avkastning, og trekker dem ut hvis det er fare for at man må anstrenge seg noe for at selskapene skal få utvikle seg. Slik sett følges dette opp på en god måte gjennom Fremskrittspartiets tilnærming til denne saken. Men det jeg setter et spørsmålstegn ved, er at Fremskrittspartiet i denne saken – gjennom sine merknader – etterlyser det forhold at eierne går inn og overprøver styret så til de grader. De viser bl.a. til at eierne har vært passive i forhold til tiltak mot en negativ utvikling, osv. Hvem er det som har ansvaret i denne saken – er det styret, eller er det eieren?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Jeg tror jeg kan understreke overfor representanten Flåtten at dersom det skulle bli aktuelt å selge hele eller deler av selskapet, tror jeg vi er enige om at komiteen ville legge til rette for en rask saksbehandling, dersom det skulle være nødvendig. Jeg har også lyst til å understreke at det er en forskjell på – skal vi si – det å gi en salgsfullmakt og det å inngå en konvertibel låneordning. Men siden jeg opplever representanten Flåtten som en særdeles kunnskapsrik person innenfor det forretningsmessige området, ønsker jeg at han utdyper litt dette med kapitalutvidelsen og kapitaltilførselen i selskapet. Mener representanten Flåtten at selskapet uten kapitaltilførsel kan bevare de verdiene som er i selskapet i dag, og samtidig være attraktivt for eventuelle framtidige kjøpere eller samarbeidspartnere?
Svein Flåtten (Høyre), 2010-03-25:
Jeg takker for at jeg kom først i køen. Komiteens leder sier at aktiv tilnærming fra eierne er å gjøre det styret etterspør når de kommer og spør om penger. Jeg ville heller si det er omvendt, at eierne skal stille krav til styret. Spørsmålet mitt går på at komiteens leder sier at han forundrer seg over at vi ikke skjønner at man må tenke strategisk likt i de forskjellige land. Men det er jo nettopp det vi gjør når vi gir salgsfullmakten. Komiteen skriver at man er kjent med at den svenske regjeringen har bedt om mandat fra Riksdagen for å redusere eierandelen i SAS. Den samme salgsfullmakten foreslår vi. Hva er grunnen til at komiteens leder mener at dette er galt?
Svein Flåtten (Høyre), 2010-03-25:
Jeg må først få takke for den overmåte sterke rosen av mine kvalifikasjoner. Jeg tror vel kanskje det er å ta litt hardt i. Men ja, jeg tror faktisk at det er mulig og ville vært mulig med andre markedsmessige løsninger ganske kvikt – ved f.eks. et delvis nedsalg, ved f.eks. en større opplåning. Det ville kostet noe mer i rente, men det ville lagt et mye sterkere press på selskapet og deres ansatte for å gjøre en innsats for å få selskapet på fote. Historien viser jo så langt at dette har jeg rett i. Forrige gang sto man her og sa akkurat det samme, og utviklingen er negativ. Jeg tror vi må la markedskreftene komme inn på en helt annen måte. Jeg er helt overbevist om at det finnes en mengde investorer der ute som ser muligheter i dette selskapet.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-03-25:
Jeg må også si til denne interpellanten at det er hyggelig å høre at man tillegger meg slike kunnskaper om det private investormarkedet. Men ja, jeg tror det. Det er eksempler, mange eksempler på at det tjenes penger i internasjonal luftfart, at man får selskaper til å lønne seg, at man får avkastning på kapitalen. Det representanten Holmelid sier, er at man egentlig på den rød-grønne siden ikke i det hele tatt har gjort noen vurderinger av om dette var noe man forretningsmessig burde gjøre eller ei. Man har rett og slett sagt som så at vi har ingen andre ideer, vi er bare nødt til å gjøre dette, vi er i en nødssituasjon. Det er altfor defensivt.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-03-25:
Jeg er litt usikker på om jeg skjønte det siste. Jeg hadde tenkt å spørre om det samme, men da lar jeg det være. Denne lovprisningen av selskapet som vi har hørt nå, står overhodet ikke i stil med de merknadene som representanten har stilt seg bak. På to steder skriver man relativt sterkt om at man kan tenke seg å selge ut selskapet helt eller delvis, omstrukturere, gå inn i nye eierkonstellasjoner, osv. Man taler egentlig med to tunger her. Hva er det egentlig Sosialistisk Venstreparti vil? Vil man beholde dette selskapet for enhver pris, eller ønsker man å selge det og bli kvitt det? Og hvorfor stemmer man i så fall ikke for vårt forslag om å gi en salgsfullmakt?
Svein Flåtten (Høyre), 2010-03-25:
Representanten sier i sitt innlegg at det er uansvarlig av Fremskrittspartiet å foreslå å selge selskapet. Nå står også Høyre i det forslaget, så jeg vil gjerne melde meg på i uansvarligheten, hvis det er mulig. Det som er spørsmålet, er: Hvorfor er forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre om å selge ut deler av eller hele selskapet eller omstrukturere det, uansvarlig? De merknadene som Senterpartiet står inne i, sier nøyaktig det samme. Forskjellen ligger muligens i tid. Hva er den prinsipielle forskjellen, og hvorfor angriper man Fremskrittspartiet og Høyre for egentlig å si akkurat det samme?
Svein Flåtten (Høyre), 2010-03-25:
Statsråden har fått beskjed av sitt eget stortingsflertall, riktignok i en merknad, om å vurdere alternativer for omstrukturering, eierkonstellasjoner, helt eller delvis salg, osv. Vi har hørt ham si fra talerstolen at han er inne på de samme tanker selv, og det er også skrevet i proposisjonen. Litt med bakgrunn i den diskusjonen vi har hatt her i dag, hvor de rød-grønne partiene har gått relativt stille forbi disse merknadene sine, har jeg har lyst til å stille følgende spørsmål til statsråden som skal utøve eierskapet her: Ville det vært problematisk for ham å håndtere den salgs-/omstruktureringsfullmakten – ikke tidsavgrenset – som Fremskrittspartiet og Høyre har foreslått, hvis den hadde blitt vedtatt?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Det gikk ca. ett år og en uke mellom disse to sakene om emisjon i SAS. Først var det 6 milliarder kr, denne gangen er det 5 milliarder kr. Spørsmålet mange stiller seg er: Hvor mange ganger skal vi få slike saker på bordet i denne salen? Ett av argumentene man har brukt for at man skal fortsette å pumpe penger inn i SAS, er at man skal opprettholde rutetilbudet i Norge. Jeg tror enhver av oss som er her, vet at dagens system fungerer etter både anbudsprinsippet og prinsippet om negativt anbud og fungerer på en utmerket måte. Det er nok mange flyselskaper som gjerne vil gi tilbud på det. Spørsmålet mitt til representanten er følgende: I hvilken grad mener representanten at man ikke ville kunne opprettholde rutetilbudet i Norge med et annet flyselskap enn SAS?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
For det første er det trist å se at representanten Aasland ikke har lest innstillingen til eierskapsmeldingen, der Fremskrittspartiet tilkjennegir hvordan man vil utøve eierposisjonen på forskjellige måter i forskjellige typer selskap. SAS er et flyselskap der staten overhodet ikke har noen mulighet til å påvirke rutetilbud, arbeidsplasser, etc. Så det er en ren finansplassering. Når denne finansplasseringen på eierskapssiden medfører at skattebetalernes penger gang på gang må pumpes inn i dette selskapet, er det helt åpenbart at man ikke har gjort jobben sin. Derfor er Fremskrittspartiets standpunkt at staten som eier skal selge sine posisjoner. Et tydeligere signal til styremedlemmene og til de øvrige eierne kan faktisk ikke gis.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Svaret er åpenbart: Representanten kan verken ha lest saken eller hørt på replikkordskiftet mellom undertegnede og komitélederen, der komitélederen også ga uttrykk for at når det gjelder rutenettet, har denne saken ingen verdens ting å gjøre med det. Det er mulig at Senterpartiet prøver å blande det inn i denne saken, men det er ikke tilfellet – dette dreier seg om en emisjon og et konvertibelt lån – ren forretningsmessig basis. Det har ingenting med rutetilbudet å gjøre i det hele tatt. Det vil være andre som kommer inn i bildet hvis dette selskapet legger ned ruter, som de faktisk gjør hele tiden. Dette selskapet endrer også rutetilbudet sitt til enhver tid, uten at representanten fra Senterpartiet har noe som helst hun skulle ha sagt i den saken. Dette dreier seg om hvorvidt man skal bruke skattebetalernes penger inn i ett flyselskap for å finansiere konkurransen mot andre flyselskap. Det mener Fremskrittspartiet ikke skal gjøres.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Representanten Holmelid representerer Sosialistisk Venstreparti, et av de rød-grønne partiene. Det er rørende å høre om det langsiktige eierskapet, om å sikre verdiene i SAS, og at vi må tenke langsiktighet som eier. For ikke så lang tid tilbake var det representanter fra SV som tok til orde for en ny flyseteavgift. Vi skal bygge ut tog fordi fly er et miljøproblem. Vi skal bygge ut høyhastighetstog for å konkurrere ut flyene på strekningene Oslo–Trondheim, Oslo–Bergen og Oslo–Stavanger, og muligens også Oslo–Kristiansand. Da er mitt spørsmål til representanten Holmelid: Hvor blir det av langsiktigheten for SAS i den forbindelse, når man skal pålegge flyselskapene høyere avgifter med statlig finansiert konkurranse som gjør det enda vanskeligere å oppfylle kriteriene i framtiden? Hvor er logikken til representanten Holmelid?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Jeg har også spørsmål til representanten for Senterpartiet. I den ene saken viser man til at Regjeringen eventuelt vil vurdere en industriell samarbeidsform, muligens nedsalg, hvis det skulle bli aktuelt, mens man i den andre saken argumenterer for viktigheten av at vi opprettholder eierposisjonen med 14,3 pst., som i dag. Mitt første spørsmål til representanten er følgende: Hva er det vi skal forholde oss til? Skal vi forholde oss til at det er fornuftig å selge seg ned, eventuelt helt ut, på sikt, eller skal vi opprettholde eierposisjonen, som i dag? Spørsmål 2 er: Hvis vi skal selge oss ut, noe også representanten står bak i innstillingen, hvor blir det da av den bindingen som representanten mener ligger i rutetilbudet og distriktspolitikken?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Representanten Lange Nordahl svarte her til representanten Flåtten at det er helt åpenbart hva som er forskjellen mellom disse to tingene. Da vil jeg be om at representanten Nordahl utdyper den åpenbarheten, for jeg finner den faktisk ikke. For når en leser merknaden til regjeringspartiene, står det følgende: «Flertallet viser i denne forbindelse til at regjeringen uttrykker at den kan være åpen for å vurdere et eventuelt salg av hele eller deler av statens aksjepost i SAS AB, dersom det er kommersielt fornuftig for staten.» Hvis vi går tilbake og leser forslaget, står det følgende: «Stortinget gir regjeringen fullmakt til helt eller delvis å avvikle eierskapet i SAS AB ved salg eller ved å inngå i kommersielle, industrielle omorganiseringer.» Det er bortimot identisk. Kan representanten Nordahl fortelle hvor den åpenbare forskjellen er?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
På mange måter er vi vel i sluttfasen i debatten, og det meste har vel vært debattert. Jeg har bl.a. gått gjennom det som har med status for SAS Core å gjøre – altså programmet – og de usikkerhetene som ligger der. Som statsråden sier i sitt innlegg, ligger det en del forutsetninger her. Forutsetningene er for så vidt ikke innfridd. Det man har fått på plass, er en avtale med de ansatte, og så får vi se hvor det bærer av sted, for det er jo i disse dager og framover at det bl.a. skal gjennomføres lønnsforhandlinger etc. Vi vil da få se hvordan det vil påvirke selskapets videre økonomi. Men mitt spørsmål til statsråden er for så vidt i en litt annen gate. Man har nå sagt seg villig til å selge. Vi har også tidligere sagt at det er viktig at disse tre landene opptrer samlet for å få selskapet på fote. Mitt spørsmål til statsråden er følgende: Vil statsråden ta initiativ overfor sine kollegaer i Sverige og Danmark for å se om det går an å opptre samlet for å prøve å finne en industriell aktør som kan være villig til å gå inn i selskapet?
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-03-25:
Vi er kjent med at Fremskrittspartiet ikke ønsker å støtte statens deltakelse i kapitalforhøyelsen i SAS AB, slik proposisjonen legger opp til. Fremskrittspartiet mener sågar at staten skal avvikle sitt eierskap i SAS. Regjeringspartiene, derimot, er opptatt av at staten skal være en aktiv, langsiktig og forutsigbar eier. Vi er også opptatt av å legge grunnlaget for at rutenettet i hele Norge og Skandinavia kan opprettholdes på en god måte. I dette ligger oppmerksomhet rundt at distrikts- og samferdselspolitiske hensyn blir godt ivaretatt. Mitt spørsmål til representanten Nesvik er derfor: Er det slik at Fremskrittspartiet ikke er opptatt av å sikre grunnlaget for at rutenettet i hele Norge, særlig i distriktene og i Skandinavia, blir opprettholdt, i og med at Fremskrittspartiet vil avvikle statens eierskap i SAS?
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-03-25:
Det er ikke til å legge skjul på at SAS i flere år har slitt med sviktende resultater, noe som igjen har medført at eierne har blitt utfordret til å handle i form av bl.a. å bidra med egenkapitalutvidelse. Vi som eiere kan gjøre et valg om vi vil sitte passive og se på at et selskap forvitrer og verdier går tapt. Alternativt kan vi ta grep når vi mener det er behov for det. I dette tilfellet mener Senterpartiet at det er riktig å ta grep for igjen å gjøre SAS AB til et selskap som kan stå på egne ben. Å selge aksjene, som Fremskrittspartiet nå foreslår, vitner om en uansvarlighet som i beste fall bare vil føre til at staten taper penger. Å flykte fra problemene gir ingen umiddelbar suksess. Tradisjonelt har svenske, danske og norske myndigheter lagt stor vekt på å opptre samordnet i forbindelse med viktige eierbeslutninger i selskapet. Nå må vi i fellesskap med våre nordiske venner igjen vise ansvar. Gjennom eierskapsmeldingen har Regjeringen lagt til grunn at staten skal være en aktiv, langsiktig og forutsigbar eier i viktige norske selskap. Gjennom sitt eierskap ønsker staten å bidra til god og stabil utvikling av næringslivet i Norge. Senterpartiet mener det er riktig å stille krav til kostnadsreduksjoner og refinansiering når staten går med på kapitalutvidelse. De ansatte må i denne sammenheng bidra med kostnadsreduksjoner tilsvarende netto 500 mill. svenske kr pr. år, og vi har krevd at obligasjonsgjelden på om lag 2 milliarder svenske kr må refinansieres. Det viser at dagens regjering tar ansvar og er en aktiv eier. For Senterpartiet er det viktig å understreke viktigheten av SAS AB i skandinavisk samferdsel. Selskapet er med på å krympe avstandene i det langstrakte landet vårt, noe som gjør at vi kan ha bosetting over hele landet, som igjen gir et større mangfold i næringssammenheng og en bredere verdiskaping. Det er av avgjørende betydning at Regjeringen av distrikts- og samferdselspolitiske hensyn fokuserer på viktigheten av selskapet i samfunnet. Senterpartiet mener at selskapet også i framtiden skal ha en sentral rolle i det skandinaviske luftfartsmarkedet, ikke bare med tanke på en bredere konkurranse til fordel for kundene, men også med tanke på de distrikts- og samferdselsmessige hensynene, noe jeg også har nevnt tidligere.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-03-25:
Først vil jeg si at Regjeringen har gitt klar melding om at Regjeringen ikke har noen planer om å selge sine aksjer i SAS. Det er også det vi tar utgangspunkt i. Men man erkjenner at utviklingen med sterkt økende konkurranse i det skandinaviske markedet fra lavprisaktører utgjør en reell trussel mot konkurransedyktigheten til SAS. Vi og Regjeringen er åpne for å vurdere salg dersom det er kommersielt fornuftig, og med bakgrunn i den konkurransesituasjonen som er nevnt. Men det som er like viktig, og som det er viktig å understreke, er at vi er opptatt av at vi skal fokusere særlig på å sikre at distrikts- og samferdselspolitiske hensyn blir godt ivaretatt også dersom det skulle bli et salg. Det er det viktig at vi hegner om, og det er viktig at vi understreker det. Vi vet at vi har et langstrakt og grisgrendt land, og det er viktig at vi fokuserer på hvilken betydning et slikt selskap har hatt og vil ha framover.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-03-25:
Det er en veldig vesentlig forskjell mellom det som regjeringspartiene og Regjeringen har gått inn for, og det som Høyre og Fremskrittspartiet har tatt til orde for. Det er jeg helt sikker på at også representanten Flåtten er enig i. Ellers hadde antakelig Høyre og Fremskrittspartiet vært enige med Regjeringen. Det som er viktig for oss, er at vi har tro på det som styret har presentert som forslag. Vi tror at det kan føre til et konkurransedyktig selskap. Det er en løsning som vil bidra til å trygge arbeidsplasser og til å legge grunnlaget for at rutenettet i hele Norge og Skandinavia kan opprettholdes på en god måte. Det er også bakgrunnen for at vi støtter forslaget fra Regjeringen.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-03-25:
Jeg har nettopp redegjort for det til representanten Flåtten. Utgangspunktet er at vi har tro på det opplegget som SAS-styret nå har lagt fram. Vi følger det og vil være med på den kapitalutvidelsen som det her inviteres til. Det er den store forskjellen. Høyre og Fremskrittspartiet har sagt at de ikke vil være med på det. De vil ikke legge grunnlaget for en videre satsing, og det er ikke det regjeringspartiene går inn for. Vi vil være med på den kapitalutvidelsen som det her inviteres til.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-25:
Det er litt det same spørsmålet som tidlegare replikant tok opp. Gitt den situasjonen vi står i, er det då spørsmål om å ha ein aksjeemisjon eller ikkje? Eg vil gjerne at representanten Flåtten seier litt om han trur det er mogleg i dagens situasjon å vareta staten sine verdiar i selskapet, viss dei seier nei til emisjon i dag.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-25:
Eg trur det ville blitt overraskande og mykje kritikk dersom vi hadde brukt vår miljøpolitikk for å sikre staten si eigarinteresse.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-25:
No vil eg, etter ei rask gjennomkikking av manuset mitt, seie at «lovprising» var eit litt sterkt omgrep. Eg presiserte at vi har gjort ei forretningsmessig vurdering og funne ut at vi i dagens situasjon kjem best ut av det og varetek staten si eigarinteresse og staten si finansielle interesse ved å stå ved aksjeemisjonen. Så er vi klar over at Regjeringa legg til grunn at det kan vere aktuelt med andre konstellasjonar i framtida, men eg er av den oppfatninga at Stortinget ikkje har vondt av å vere med på den diskusjonen.