Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2011-03-14:
De siste årene har problemstillingen som her tas opp, kommet stadig mer fram i lyset. Stadig oftere støter jeg på personer som har triste historier å fortelle – historier om pillebruk totalt ute av kontroll, om personer med en barndom hvor en av foreldrene konstant befant seg i en tåke av pillerus, om personer som har vært utsatt for en alvorlig ulykke for deretter å bli pumpet fulle av medisiner over en lengre periode og så utvikle en avhengighet, om personer med angst og depresjoner som ikke blir møtt med samtaler og veiledning, men rett og slett med piller i alle farger og størrelser. Likt for alle disse historiene er at personene i utgangspunktet ikke hadde behov for å ruse seg. Utgangspunktet er en skade eller en sykdom som gir behov for en pille, og et helsevesen som ikke i stor nok grad informerer, veileder og følger opp, slik at pillebruken blir riktig og fornuftig. Noen ganger ender legen opp med å lange piller i stor skala, og en avhengighet oppstår. Det skremmer meg når jeg møter tunge rusmisbrukere som forteller at rusmisbruket ikke startet som et behov for å ruse seg, at det ikke startet som utprøving, og nysgjerrighet, av en ungdom, men at det rett og slett handler om en massiv utdeling av flere typer piller grunnet noe helt annet. Og det handler om leger som plutselig en dag innser at pillebruken er i overkant, og som nærmest uten forvarsel kutter leveransen. Det er da det mange ganger kommer ut av kontroll. Desperate og fortvilte putter de i seg det de får tak i der og da, og konsekvensene blir en avhengighet som går på helsa løs – totalt ute av kontroll og med alle de ulemper som avhengighet faktisk er, og gir. En nær venn av meg kom i en slik situasjon. Konstant hodepine som man aldri fant årsaken til, gjorde at hun stadig spiste smertestillende tabletter. Dosen og omfanget økte sakte, men sikkert. Etter hvert satte hun vekkerklokka på ringing en time før hun måtte stå opp – for å ta sin dose smertestillende og få virkningen av den før hun faktisk måtte stå opp. En dag virket ikke lenger noen typer eller mengder. Hun var kommet til et punkt hvor de smertestillende pillene gjorde at hun følte seg sykere framfor bedre, og hun ba om hjelp. Min venninne var heldig. Hun fikk innleggelse på Ahus med nedtrapping av piller over tid – tøffe tak, sa hun, men likevel helt nødvendig. Hun var lykkelig for å ha fått denne muligheten, da alternativet kunne blitt som for mange andre som blir avhengige av vanedannende medikamenter: tap av egen identitet, familier som går i oppløsning, barn som lider, eller at man rett og slett ikke lenger klarer å være i jobben sin. Mange ender opp med uføretrygd og et ødelagt liv. Pillemisbruk er lettere å skjule enn alkoholisme og narkotikamisbruk. Ofte må den avhengige selv, eller de som står den avhengige nær, fortelle om et problem for at omgivelsene skal oppdage det. Dette betyr at misbruk kan pågå i årevis i det skjulte. Vi trenger en bevisstgjøring rundt bruk, kunnskap om bivirkninger, nedtrappingsmuligheter og ikke minst forebygging mot at dette kan skje. Legene trenger større bevisstgjøring. Apotekene trenger større bevisstgjøring. Og vi, vi trenger fokus på problemstillingen. Vi kan ikke lenger akseptere, vi må reagere.