Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
Selv om også staten bidrog til forhandlingsresultatet, vil jeg berømme forhandlingsmotpartene fordi de medvirket til at det denne gangen ble enighet om en avtale. Når jeg gjør det, er det fordi det aldri kan være lett for en organisasjon å forhandle fram et resultat som ikke er like positivt for alle medlemmene. Det er mye som tyder på at skal forhandlingsinstituttet overleve med de utfordringene som jordbruket står foran, så vil det kreve en sterk ryggrad fra faglagenes side. Jeg minner om at Stortinget har forutsatt at det bl.a. skal skje en omfordeling av de økonomiske virkemidlene innenfor jordbruksavtalen. Selv om en del viktige problemstillinger foreløpig er skjøvet over til arbeidsutvalg, står det respekt av faglagenes holdning. Så til årets oppgjør: Jeg konstaterer med tilfredshet at de politiske partiene som samarbeidet tettest ved behandlingen av landbruksmeldingen for et drøyt år siden, har nærmet seg hverandre under behandlingen av årets oppgjør. Å si at samarbeidet er gjenopprettet, vil nok være å ta for sterkt i, men dagens innstilling viser at det fortsatt er slik at de beste flertallsløsningene for jordbruket finnes i krysningspunktet mellom sentrum og Arbeiderpartiet. De nevnte partiene viser bl.a. til sluttprotokollen, hvor partene innledningsvis bekrefter at utformingen av de landbrukspolitiske virkemidlene er basert på premissene som ble lagt ved Stortingets behandling av landbruksmeldingen. Så skal det heller ikke legges skjul på at sentrumspartiene gjennom enkelte formuleringer retter skytset mot Arbeiderpartiet. Spesielt gjelder det selve forhandlingene, som de hevder knapt kan sies å ha vært reelle. Til det vil jeg bare si at statens framgangsmåte, basert på sonderinger, har vært i samsvar med tidligere praksis, også under sentrumsregjeringen. På denne bakgrunn vil jeg hevde at kritikken skyter langt over målet. Fra Arbeiderpartiets side legger vi til grunn at landbrukets organisasjoner ikke vil undertegne en avtale som ikke ivaretar medlemmenes interesser på en akseptabel måte. Jeg føler meg også 100 pst. trygg på at de aldri vil undertegne en avtale som går på akkord med kravet om trygg mat. Det vil jo i så fall undergrave hele næringens fundament. Med bakgrunn i matskandalene i Europa er det helt naturlig at mattrygghet bringes på bane også i forbindelse med behandlingen av denne saken. Jeg vil derfor sitere hva en enstemmig komite sier om dagens forhold i Norge: «Komiteen vil understreke at maten som omsettes i Norge er og skal være trygg. Krav om stadig billigere mat skal ikke imøtekommes på bekostning av krav til trygg mat som produseres på en miljømessig bærekraftig måte og med strenge krav til dyrevelferd. Komiteen vil påpeke at både tradisjonelt landbruk og økologisk landbruk skal tilfredsstille dette kravet.» En enstemmig komite deler den oppfatningen at sykdomssituasjonen ute i Europa gir grunn til ettertanke og årvåkenhet også i Norge, men komiteen kan ikke se at det på dette området er grunnlag for store endringer i den politikken som ble trukket opp i landbruksmeldingen. En videreføring av denne politikken vil ikke, etter komiteens vurdering, føre til en svekkelse av den tillit norske forbrukere har til norsk mat og matproduksjon. Det er også verdt å merke seg at komiteens flertall – Arbeiderpartiet og sentrumspartiene – mener at norsk landbruk, til tross for en stadig sterkere fokusering på billigere mat, fortsatt har en struktur som gir klare fortrinn både med hensyn til sunn og kvalitetsmessig god mat og med hensyn til dyrehelse. Hensynet til forbrukerne var et hovedelement i landbruksmeldingen, både med tanke på sikring av trygg mat og akseptable priser. En framtidsrettet næringspolitikk må ta forbrukernes krav og preferanser på alvor. Når det gjelder avtalens konsekvenser for prisutviklingen, har Regjeringen lagt til grunn at den avtalte målprisøkningen vil gi et utslag på konsumprisindeksen på under 0,1 pst. Det etablerte verdiskapingsprogrammet er blitt svært godt mottatt i næringen. At det er registrert prosjektskisser og -søknader med et samlet søknadsbeløp som er dobbelt så stort som de disponible midlene, er det beste bevis for det. Arbeiderpartiet er derfor spesielt tilfreds med at partene ble enige om å øke bevilgningene til programmet med 40 mill. kr. Søknader om midler til økologiske prosjekter vil bli prioritert, noe som på bakgrunn av våre ambisjoner på dette området ikke bare er fornuftig, men også absolutt nødvendig. Da vi behandler en framforhandlet avtale, har jeg ikke funnet det riktig å gå inn på enkelthetene i avtalen, heller ikke rammens størrelse. Arbeiderpartiet har i Stortinget alltid støttet et jordbruksoppgjør der partene er kommet fram til enighet, så også denne gang.