Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-20:
Det vi skal følge opp til punkt og prikke, er EØS-avtalens bestemmelser i den situasjonen vi ser ut til å komme i. Formålet med EØS-avtalen er å harmonisere regelverket i Norge, Island og Liechtenstein med regelverket i EU, slik at vi kan delta på like vilkår i det indre marked. Det skaper rettssikkerhet og forutsigbarhet for norske bedrifter og innbyggere i 30 europeiske land. Fordi Norge ikke deltar i beslutningsprosessen når nye direktiver vedtas i EU, gir altså EØS-avtalens artikkel 102 en oppskrift for tilpasning av regelverket i tilfelle regelverket skulle føre til et alvorlig problem, som det står. Da skal partene bestrebe seg på å finne en gjensidig godtakbar løsning, for å bruke avtalens ordlyd. Finner man ikke en slik løsning, skal alle andre muligheter for at avtalen skal fungere tilfredsstillende, undersøkes. Og endelig – om heller ikke dette fører fram – kan EØS-komiteen beslutte å sette den delen av avtalen striden gjelder, ut av kraft, som også statsråden har redegjort grundig for. Det betyr at en brikke i puslespillet tas ut. Det blir et hull i avtalen, hvor norske bedrifter og innbyggere mister rettigheter ute i Europa og vice versa. Denne reservasjonsretten er altså ingen rett til å velge hvilke regler vi vil følge, og hvilke vi ikke vil følge. Sier vi nei, får det en konsekvens – vår deltakelse i det indre marked avgrenses. Blir det for mange slike avgrensninger, for mange hull, vil avtalen til slutt rakne. Derfor vil jeg advare mot den holdning enkelte har hatt i denne debatten, at det er på tide å bruke reservasjonsretten. Hvis det blir et selvstendig formål, er vi på jakt etter å undergrave EØS-avtalen. Nå sier artikkel 102 også at EØS-komiteen kan beslutte at den delen av avtalen som uenigheten dreier seg om, ikke settes ut av kraft. De juridiske formuleringene blir altså utgangspunktet, men de politiske vurderingene vil til syvende og sist være avgjørende. Dermed er det helt umulig for statsråden – eller for noen andre – å besvare interpellantens spørsmål i dag. De kan først besvares etter at forhandlingene i EØS-komiteen er gjennomført, og det ligger minst ett år fram i tid, da betenkningsperioden jo er to ganger seks måneder. Vi går med andre ord inn i en forhandlingssituasjon med EU, og i en slik situasjon er det lite formålstjenlig å spekulere i hva EU kan tenkes å gjøre om forhandlingene ikke gir et omforent resultat. Derfor vil jeg advare mot å oppfylle Hallerakers ønske om et verst tenkelig scenario. Det er lite klokt når man står overfor forhandlinger der man er ute etter å finne en løsning som gir minst mulig problemer for hvordan EØS-avtalen fungerer. Til nå har vi lyktes med å få tilpasninger til særegne norske forhold eller tradisjoner, f.eks. vinmonopolsaken eller saken om differensiert arbeidsgiveravgift. Vi har lyktes med å få til det, for er det noe EU-landene er gode til, så er det å finne gode kompromisser mellom de mange hensyn som skal ivaretas når 27 land samarbeider. Hvis jeg skal driste meg til å gi et råd inn i disse forhandlingene, så må det være å hente fram den rapporten departementet har fått utarbeidet om følgene av å implementere direktivet. Den rapportens vurderinger er jo at trusselen mot Postens inntekter – for det er det som er problemet når vi snakker om å opprettholde tjenester både her og der – fra brev er en fortsatt overgang til e-mail, og jeg tror vi kan ta med SMS som erstatning for postkort. Rapporten mener det ikke vil bli noen som forsøker å etablere et alternativ til Posten Norge for sendinger under 50 gram, rett og slett fordi Posten er for god, markedet er for lite, og synkende, og, ikke minst, fortjenesten er for dårlig. Posten Norge har etablert CityMail i Stockholm og har tapt titalls millioner kroner – et dårlig eksempel til etterfølgelse. Direktivet åpner jo også for å knytte krevende betingelser til konsesjonen for å etablere postombæring, slik at fristelsen til å skumme markedet i sentrale strøk fort kan blekne. Poenget er å synliggjøre for EU at det hullet som kan oppstå i det indre marked, knapt vil bli registrert av næringslivet ute i Europa. Dermed kan vi altså ende på en omforent løsning som ikke skaper noen problemer. Halleraker mente at Posten kunne bli utestengt fra Europa. Det tror jeg ikke. Hvis de er gode, får de oppdragene, men de har ikke beskyttelsen som ligger i lovverket. Så har jeg til slutt lyst til å si at i direktivet i seg selv finnes det ingen formuleringer som hindrer omdeling to ganger om dagen, sju dager i uken. Tvert imot, det må være minst fem dager. Det er heller ikke noe i formuleringene som forhindrer likeverdige tjenester, enhetsporto og kryssubsidiering. Det er inntektssvikten som er trusselen.