Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-11-09:
I sommer fikk det norske folk via fjernsynet vite at norske foreldre ikke er i stand til å ta vare på barna sine ved opphold i Spania. Dette var rystende å se. Det er grunn til å stille spørsmål når det gjelder foreldrenes manglende omsorg. Det som for barn skal være en fin tid med ferie i Syden, blir dessverre for mange et mareritt. Jeg antar at forslagsstillerne på bakgrunn av det vi fikk se, fremmet dette Dokument nr. 8-forslaget. Departementet tok saken på alvor og sendte en delegasjon med representanter fra Barne- og familiedepartementet, Utdannings- og forskningsdepartementet og fylkesmannen i Oslo og Akershus til Spania for å undersøke forholdene for norske barn som utsettes for omsorgssvikt mens de bor i landet. Fra denne reisen fikk vi en rapport og forslag til hva som kan gjøres. Jeg vil bemerke at barns ve og vel ikke bare dreier seg om barn i Spania, men gjelder uansett hvilket land de befinner seg i. Vi må derfor ha et system som gjelder alle. I brev fra departementet slås det fast at folkeretten er til hinder for at norske myndigheter kan utøve tvang overfor egne borgere uten samtykke fra den staten det gjelder. Kommisjonen som undersøkte forholdene i Spania, har gitt tilbakemelding om at barnevernet i Spania er organisert og fungerer omtrent som i Norge. Arbeiderpartiet mener derfor at det ikke bør opprettes en internasjonal avdeling i barnevernet med oppgave å operere i utlandet for å gjennomføre tvangsvedtak i henhold til norsk lovgivning. Flertallet mener imidlertid at kontakten og samarbeidet med andre lands barnevernstjenester må bedres. Det viktigste må være å hjelpe barn som blir utsatt for omsorgssvikt, så raskt som mulig. Man mangler kunnskap om hvor bekymringsmeldinger skal sendes, og hvem man kan henvende seg til. Dette kan ganske enkelt løses ved at de norske skolene i utlandet bygger opp et godt og tett samarbeid med de lokale barnevernsmyndighetene. En enstemmig komite mener derfor at det må stilles krav til dem som ansettes ved norske skoler, om at de skal ha kompetanse i oppholdslandets språk. I tillegg er det viktig at det rapporteres om sviktende omsorg til norske myndigheter. Det er viktig at norske ambassader og konsulater har nødvendig kompetanse for å veilede og hjelpe i slike situasjoner. Komiteen mener at i tillegg bør Statens barnevern og familievern, SBF, styrkes. SBF bør da kunne bistå og veilede norske konsulater, ambassader, skoler og andre i faglige spørsmål og i hvordan de skal gå fram. Det bør også legges til rette for at det i akutte krisesituasjoner lar seg gjøre å komme i kontakt med norsk representasjon eller lokalt barnevern, og at det skal være mulig å få råd og veiledning fra Norge. Dette kan f.eks. skje gjennom de døgnåpne barnevernsvaktene. Disse må i så fall gis tilstrekkelig veiledningskompetanse. Her er det viktig å understreke at det ikke skal lages et stort byråkrati, men sikres at barn blir tatt hånd om. I utgangspunktet skal melding om barns behov for hjelp rettes til de lokale barnevernsmyndighetene, som deretter tar kontakt med de lokale myndigheter i kommunene, eventuelt via ambassaden. Helt til slutt: Det er ikke vanskelig å gi støtte til intensjonen om å hjelpe disse barna. Barn er og skal være foreldrenes ansvar. Svikter disse, må vi ha et godt offentlig tilbud for barna.