Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Utgangspunktet for diskusjonen bør være at Norge i dag har den dårligste ordningen for personalopsjoner i Europa. Vi bør da diskutere hvilke følger det får for norsk verdiskaping og etableringer innenfor et av de hurtigst voksende områder, IKT. Vi lever i en internasjonal verden, og bedriftene vurderer fortløpende sine rammevilkår. Det spesielle med den nye økonomien – som den er kalt – er at det ikke lenger er snakk om å flytte en fabrikk, men om hoder, en server eller et holdingselskap. Den nye økonomien er lagt til rette for mobilitet, derfor er trusselen om utflytting mer enn reell. Det er i Stortinget bred politisk enighet om at vi som nasjon har en jobb å gjøre når det gjelder å skape nye arbeidsplasser. Mange av disse er tenkt å komme innen IKT-sektoren. Men da må stortingsflertallet se at vi hvis vi nå ikke gjør noe med opsjonene og opsjonsbeskatningen, risikerer å gi fra oss denne unike muligheten til å skape vekstmuligheter i Norge etter oljen. Skal Norge greie å skape ny virksomhet og nye arbeidsplasser, må vi tilby rammebetingelser som stimulerer til vekst, og som er på høyde med rammebetingelsene i våre naboland. Selv med de foreliggende forslag i innstillingen her i dag, snakker vi faktisk om en maksimalskatt på 80 pst. på opsjoner på arbeidsgivers og arbeidstakers hånd til sammen. Det stimulerer ikke til nyskaping. Flere representanter har vært inne på at da man endret opsjonsbeskatningen for fire år siden, var alle imot det. Jeg hørte også at representanten Kristin Halvorsen var inne på det. Men mye vann har rent i havet siden da. For eksempel var et selskap som AOL, American Online, nesten verdiløst på det tidspunkt. I løpet av de årene som har gått siden, har AOL blitt et av de mest verdifulle selskapene i USA. De har slukt Time Warner som er verdens største medieselskap, bare ved å utstede aksjer i sitt eget selskap. Selv om det er litt forslitt, kan man her ikke komme helt over fenomenet Nokia. For mindre enn ti år siden var Nokia på konkursens rand. I dag er Nokia Europas mest verdifulle selskap, verdt om lag 2 000 milliarder kr, og det er mellom halvannen og to ganger den anslåtte verdien av Norges olje- og gassformue. Her hjemme ser vi at den samlede aksjeverdien på IT-selskapene Fast, Opticom, NetCom og Telecomputing, iallfall tidvis, overstiger aksjeverdien til en lang rekke tunge og veletablerte industriselskaper som f.eks. Alcatel, STK, Dyno, Elkem, Hafslund, Kongsberg-gruppen, Raufoss, Selmer og Veidekke til sammen. Det denne diskusjonen går på, er om Norge skal kunne ha sin andel av veksten i disse bedriftene fremover, og hvis vi ikke legger til rette for skikkelige løsninger når det gjelder ansatteopsjoner, vil ikke disse bedriftene komme til Norge. Hvis de ikke gjør det, blir det lavere vekst hos oss. Vekstkraften i økonomien blir svekket, og da blir det mindre å fordele. Det er enkelte som snakker om at man skal komme med nye skatteøkninger for å forsøke å rette opp de påstått økte lønnsforskjellene. Det er ingen farbar vei. Undersøkelser viser at de som virkelig kommer dårlig ut, er personer uten tilknytning til arbeidsmarkedet. For disse personene er skattetiltak lite egnet. Dessuten vil skatteøkninger for dem med høye inntekter og formue ha betydelige negative konsekvenser, bl.a. ved at flere bedrifter og privatpersoner vil velge å flytte ut av landet. Dermed flyttes også investeringene og arbeidsplassene, og man risikerer at flere mister tilknytning til arbeidsmarkedet. Regjeringens forsøk på ytterligere inntektsutjevning, som finansministeren har vært inne på, kan dermed føre til at de rikeste ikke rammes, fordi de forsvinner ut av landet, mens flere mister jobben og får økonomiske problemer som følge av dette. En slik utvikling ønsker vi selvsagt ikke, og den bidrar heller ikke til økt rettferdighet på noen som helst måte, bare det stikk motsatte. Den diskusjonen om opsjoner som nå pågår, bør bringes litt ned på landjorda og dreie seg om det det egentlig er snakk om, nemlig tildeling av aksjeopsjoner til ansatte som et viktig virkemiddel for nyskapingsbedriftene som er avhengige av å tiltrekke seg og holde på nøkkelmedarbeidere. Nystartede kunnskapsbedrifter med dårlig likviditet vil sjelden være i stand til å tilby lønnsbetingelser på linje med etablerte virksomheter. Gjennom aksjeopsjoner kan de likevel belønne og sikre seg sentrale medarbeidere i form av en andel av bedriftenes fremtidige inntjening. Ansatteopsjoner er derfor viktig for bedriftene i oppstartfasen og gjør ansatte til medeiere i egen bedrift. Dagens beskatning av ansatteopsjoner har ført til at arbeidstakere er blitt pålagt en betydelig skatteplikt før det er utbetalt noen gevinst å betale skatten med. Dette misforholdet mellom skatteplikt og skatteevne har gjort opsjonsordningene til et lite anvendelig redskap i Norge og gitt norske IKT-bedrifter dårligere arbeidsbetingelser enn bedrifter i andre land. Jeg nevnte i en replikk til saksordføreren at en undersøkelse utført av KPMG Law viser at samlet skatt og arbeidsgiveravgift på ansatteopsjoner i nyskapingsbedrifter, selv med det foreliggende forslaget, er markert høyere i Norge enn i andre europeiske land og USA. Sammenlikningen viser at Norge skiller seg ut med en svært høy arbeidsgiveravgift. De andre landene i undersøkelsen ilegger ingen eller nesten neglisjerbar arbeidsgiveravgift. Saksordføreren mente det ikke var relevant fullt ut å sammenlikne med Sverige. Det ber jeg om en utdyping av, fordi i forhold til Sverige har Norge nesten dobbelt så høyt samlet skattenivå for ansatteopsjoner i nyskapingsbedrifter. Når vi snakker om at vi også i fremtiden skal få noe liknende som Ericsson og Nokia, tror jeg en forutsetning for i det hele tatt å komme i nærheten av noe slikt iallfall er at vi har sammenliknbare skatteforhold på disse områdene med våre naboland. Det SV og de mest kritiske røstene i Arbeiderpartiet egentlig sier gjennom å avvise selv de små endringene som nå ligger i Regjeringens opplegg, er at vi i Norge ikke skal ha vår andel av disse bedriftene, for de kommer ikke hit hvis vi har andre skattevilkår. Da blir det veldig lite å fordele hvis vi ikke har verdiskapning. Også for de ansatte blir skattebelastningen meget høy dersom høyeste trinn i toppskatten utløses, slik det ligger i forslaget fra Regjeringen. Høy skatt og arbeidsgiveravgift kan dermed medføre at ansatteopsjoner forblir en relativt ugunstig avlønningsmetode i Norge. Resultatet er at norske IKT-bedrifter fortsatt vil ha dårligere konkurransevilkår enn konkurrenter i andre land. Innenfor et system med progressiv beskatning av lønnsinntekt og progressiv arbeidsgiveravgift er det urimelig at hele fordelen ved en opsjon som har løpt over flere år, kommer til beskatning i ett inntektsår. Derfor foreslår Fremskrittspartiet og Høyre at det gis adgang til å beregne opsjonsinntektene forholdsmessig over den perioden den blir opparbeidet. Dette innebærer at arbeidsgiveravgift og skatt beregnes som om fordelen av opsjonen ble utbetalt jevnt over opsjonens løpetid og ikke bare i det inntektsåret opsjonen utøves. Jeg har også merket meg at Arbeiderpartiets næringsutvalg med Kjell Opseth i spissen har foreslått akkurat det samme, og der står det sort på hvitt at det er en forutsetning at man får til en slik fordeling for at man skal kunne få sin andel av disse bedriftene i Norge. Så det kunne være interessant å få finansministerens vurdering av Arbeiderpartiets næringsutvalgs vurderinger på det punktet. Det er også ganske forbløffende at sentrum etter først å ha gått ut og sagt at det er fornuftig med en slik periodisering, inspirert av Venstres Terje Johansen, nå konkluderer med at dette skal utredes. Poenget er at finansministeren har utredet det. I et langt brev til finanskomiteen har han konkludert med at han er dønn imot en periodisering. Det kan hende at han har latt seg influere noe av Opseth den senere tid, men det gjenstår å se. Men når sentrumspartiene nå ønsker en utredning og sender den over til en finansminister som i utgangspunktet er mot, løser man ikke noe problem her. Det man egentlig burde gjort, er at man her i dag hadde sagt at vi i Norge, iallfall på dette punktet, kunne ha en konkurransedyktig ordning i forhold til våre naboland.