trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
La meg med entusiasme forsøke å si at jeg er glad for den brede støtten for karbonfangst og -lagring i Stortinget – og i og for seg i store deler av samfunnet utenfor. Jeg har ikke sagt at staten har vært for nær på. Jeg har vært veldig tydelig på at staten må kommittere seg for å få til dette. Det ser vi av rammevilkårene der ute. Jeg har bare sagt at det er en del av forklaringen på at dette har vært en krevende prosess, etter mitt fattige skjønn. Så har jeg ved flere anledninger – også i stortingssalen – sagt at når det gjelder den videre strategien for utviklingen av karbonfangst og -lagring, vil regjeringen og jeg komme til Stortinget med en løypemelding om dette arbeidet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det står jeg fast ved.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
Det er vanskelig for meg å svare på hvor mye etterslep vi får på grunn av at Mongstad ble skrinlagt av den rød-grønne regjeringen. Jeg mener – og det står regjeringen og så vidt jeg vet partiet Venstre, sammen med Kristelig Folkeparti, bak – at målet om å realisere et fullskalaanlegg innen 2020, er et mål vi står sammen om. Mange av forsknings- og demonstrasjonsprosjektene, bl.a. på Norcems anlegg i Brevik, går jo sin gang, og der både utvikles og demonstreres ny teknologi hele tiden. Det er bra. Det kan føre til realisering av CCS-prosjekter i Norge, men også bidra til å utvikle teknologi som kan brukes til å fange karbon i andre land, og det er også bra.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
Jeg er enig i at alle rike industriland må gjøre sin del av innsatsen for å redusere utslipp av klimagasser – helt klart. Samtidig må målsetningen være å bidra til at dette blir så billig at det blir regelen og ikke unntaket på både energianlegg og industrianlegg i alle industrialiserte land i framtiden. Jeg har sagt flere ganger at regjeringen kommer til å legge fram en løypemelding om det videre arbeidet med karbonfangst og -lagring i revidert nasjonalbudsjett. Det står fast.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2014-04-03:
Her fikk vi klare råd fra fagmyndighetene om at dette langt på vei var avklart allerede da Stortinget skulle beslutte i saken, og at det var håndterbart innen det fireårsperspektivet som lå foran. Ut fra det perspektivet mener jeg at kreftfaren kanskje var litt høyt oppe på dagsordenen. Men det er slik at dette skal vi ta på alvor. Det gjorde Kristelig Folkeparti allerede ett år før regjeringen valgte å informere om dette, gjennom Laila Dåvøys spørsmål i Stortinget, fordi ryktene gikk om Mongstad-anlegget.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2014-04-03:
Hvis kreftfare blir brukt på en måte som det ikke er hold i, skaper det mer frykt. Om det er faktaorientert, med hensyn til de fagmyndighetene vi har til å gjøre dette, er for meg det som er viktig. Ingen er tjent med å skape frykt om en eventuell kreftfare.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2014-04-03:
Nei, enten har man kreft, eller man har ikke kreft. Det tror jeg også representanten er enig i. Men det skal ikke være slik at man skal bruke ting som ikke fører riktighet med seg, i en politisk argumentasjon.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2014-04-03:
Takk til statsråden for et engasjert innlegg. Jeg vet at hun brenner for og er opptatt av barns beste, og jeg vet også at det er stor forskjell mellom kommunene i Norge. Derfor er det vårt ansvar å se om det er ting som vi kan få til å fungere enda bedre. Noen omsorgsovertakelser kunne også vært helt unngått dersom vi fikk tett oppfølging av familiene. Vi har ikke så veldig stor tradisjon her i Norge for å ha fosterhjem for hele familien – altså at hele familien flytter inn hos en annen familie – men det kunne kanskje vært et tilbud som kunne utvikles. Ofte trenger familien å lære å være en familie, og det er flere måter å løse det på. Det kunne kanskje bidra til at flere unger slapp omsorgsovertakelse, at de kunne bo hjemme dersom familien faktisk fungerte. Vi har ulike typer barne- og familiesentre, og der skjer det mye bra. Mange har gode erfaringer i forhold til forebygging. I Vestfold har vi Vilde, i Horten, der de har et godt omdømme. Målet er å bedre barnas oppvekstvilkår, hjelpe foreldrene til å bli gode omsorgspersoner og – der det ikke er mulig – avklare videre omsorgsbehov for ungene. Sånne tilbud er viktige og absolutt til barns beste. Som statsråden er inne på, kvier mange aktuelle fosterforeldre seg for å ta imot barn på grunn av ustabile framtidsutsikter og rammevilkår. Hvor lenge skal barnet være, når skal det tilbakeføres hjem igjen, hvor tett skal den biologiske kontakten være, og hvor ofte anker foreldrene i saken, er andre spørsmål som stilles. Bør vi vurdere å sette grenser for hvor mange ganger det skal kunne ankes? Når skal en si stopp? Når skal ungen få ro? En anke er en evig runddans. Vi kan lett forstå at foreldrene har en kamp for å få igjen ungene sine, men vi må også se om omsorgsevnen faktisk er endret. Kanskje det bør vurderes før anke godtas. I Sverige skjer varig plassering raskere, det er færre ankemuligheter, og i USA får en ha kontakt når varig plassering er avklart. Det kan også skape ro for alle. Et annet spørsmål er hva slags rettigheter fosterforeldre skal ha der barn blir tilbakeført, f.eks. når det gjelder samvær. Utfordringer som statsråden var inne på med kontrakter, økonomiske rammevilkår og inngåelse her, er andre konkrete ting vi må gå inn på. Mangel på sosiale rettigheter som feriepenger og tjenestepensjon kan være et hinder. Kan det ryddes opp, slik at systemene rundt er like, og alle vet hva de går til? Bør vi ha nasjonale standarder på det? Bør en vurdere i krav til fosterhjem at en av foreldrene skal være hjemme det første halve året? Bør en sammenligne fosterhjem og en arbeidsplass, slik at det faktisk er en arbeidsplass ...(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2014-04-03:
Først vil jeg takke for en veldig god debatt med veldig mange innspill og med stort engasjement. Jeg tror det er barns beste vi alle her har fokusert på. Statsråden har fått med seg mange tips og råd som jeg håper hun kan ta med seg i sitt videre arbeid. Men jeg har noen kommentarer. For det første må det være rom for annerledesheten i et hjem. Det er ikke alle som er A4, derfor må vi også ha regler som fanger opp når det er omsorgssvikt, og når det er annerledeshet. Jeg synes det er viktig det som statsråden sa, at når fire av fem er fornøyd i fosterhjem, må vi se på hva som egentlig virker, og se om vi kan se beste praksis. Jeg synes statsråden også hadde et godt innfallspunkt når det gjelder rettssikkerhet for ungene, og at foreldre som fratas unger, faktisk også har behov for oppfølging. De trenger hjelp og støtte, og det er viktig, for det er ikke noe som er verre og vanskeligere enn at egne unger blir tatt fra en. Alle her skjønner at det må være vanskelig. Derfor må vi prøve å gjøre dette best mulig. Noen gjør det frivillig fordi de ser at de ikke kan ivareta ungene sine, mens andre tilfeller er mer dramatiske og skjer med tvang. Derfor er det veldig godt at statsråden følger opp dette arbeidet. Fosterforeldres rettigheter bør også vurderes med hensyn til dette. Lange forhold kan bety at de har hatt ungene i mange, mange år. Det er viktig at også ungene kan beholde kontakten med fosterfamilien videre. Som representanten Tønder sier, er det ikke lenger vanlige familieforhold når man får et fosterbarn. Det er veldig ofte unger som har stor ballast med seg. Da må man sette fosterforeldrene i stand til å ta imot dem på en god måte. Det kan være vanskelig, det er krevende, og det kan være ødeleggende for et ellers stabilt familieforhold hvis man ikke får den oppfølgingen, og ikke minst avlastningen, som er nødvendig i mange tilfeller. Fosterforeldrene gjør en kjempeviktig jobb for samfunnet. Da skylder vi dem å gjøre den veien og jobben lettere. Summert tenker jeg at kunnskap, kvalitet, oppfølging og ettervern samt støtte til fosterforeldrene og gode samarbeidsrutiner må være en sum av den debatten som har vært her i dag. Det er ikke enkelt. Summen av det er ganske mye. Men jeg håper at debatten vi har hatt i dag, kan løfte fosterhjemsdebatten opp, sånn at vi kan se løsninger, og at vi får en bedre fosterhjemsomsorg i framtida.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
Det aller, aller beste for et barn er å ha trygge, gode rammer og bo hjemme hos sin egen familie. Så vet vi at det er veldig mange familier som sliter, og at de trenger hjelp i hverdagen – de trenger hjelp til å være gode foreldre. Jeg er glad for at veldig mange kommuner som jeg har besøkt, nå har mye større fokus på tverretatlig samarbeid, der både helsestasjoner, skoler, barnehager og barnevern jobber sammen for å ha et styrket tilbud til den enkelte familie. Vi ser også at de kommunene som satser på helsestasjoner, bruker mindre på barnevern. Så er det slik at 80 pst. av de familiene som er innenfor barnevernet, får hjelp i hjemmet. Det at vi nå setter i gang med å videreutvikle og gi et tilbud til flere på foreldreveiledningskurs, tror jeg også kan være med og styrke det forebyggende arbeidet. Det er lettere av og til å få penger til å reparere, det er ikke så lett å ha fokus på forebygging, men vi må huske på at alt det vi klarer å forebygge, når vi klarer å gi hjelp til den enkelte familie og barnet tidligst mulig, vil vi spare på senere. Så det kommer til å bli et viktig fokus for denne regjeringen å jobbe videre med. Så var interpellanten inne på Vilde – barne- og familiesentrene. Da har jeg lyst til å minne om at et samlet storting har sett på Prop. 106 L. Vi skal se på en strukturering av barnevernet i dag med at kommunene skal få større oppgaver, direktoratet skal mer bli et fagdirektorat, og Bufetat skal avslutte en del av de ikke-lovpålagte oppgavene. Jeg har vært bekymret for den utviklingen som det har medført for barne- og familiesentrene. Jeg er veldig glad for at jeg for et par uker siden stoppet den utviklingen, slik at vi før vi får dette på plass, også må se hva slags tilbud vi skal ha på det feltet. Det er utrolig viktig for de aller, aller minste som trenger en oppfølging, at vi har barne- og familiesentrene, og jeg er glad for at vi nå har stoppet nedleggingen av dem, slik at det blir et godt tilbud framover også for de familiene som trenger det. Så har jeg også lyst til å si at det er viktig at vi sikrer barns rettssikkerhet. Det nå å ha satt i gang en evaluering av fylkesnemndene er viktig for å sørge for at rettssikkerheten blir ivaretatt for barna, men også for de foreldrene som mister omsorgen for barna sine. Et felt som har vært lite debattert, er også å gi et godt tilbud til de biologiske foreldrene som mister barna sine. Det at de også får en mye tettere og god oppfølging, tror jeg er viktig, og det er flere instanser som sier at det har vært underprioritert og må løftes opp. Det er veldig mange barn som når de er i fosterhjemmene, er fortvilet og lurer på hvordan det går med mamma og pappa, og det er mange foreldre som trenger større oppfølging når de har mistet barna sine, for det er mange diagnoser her. Det er viktig at en ivaretar dette også på en god måte.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
Jeg har også lyst til takke for en god debatt. Det var godt å være tilbake i denne sal og få lov til å diskutere barnevern. Debatten har vist at her er det mange tema vi kan ta tak i, og jeg vet vi skal ha flere debatter senere denne våren. Interpellanten reiser et veldig viktig spørsmål som gjelder fosterforeldre. Vi trenger fosterforeldre, og vi trenger gode fosterforeldre. For å få dette til må vi også gi dem kurs så de vet hva de går til. Samtidig er det utrolig viktig at de får oppfølging. Når det er fire av fem som er fornøyd, er allikevel den ene som ikke er førnøyd, én for mye. Da må vi sikre at kommunene setter dette på dagsordenen, at de fokuserer på å gi rett og god oppfølging. De gangene det kommer til konflikt mellom barnevernet og fosterfamiliene, må vi gjøre alt vi kan for å ordne opp i konflikten. Her må alltid barns beste være avgjørende. Når et barn må flytte fra den ene fosterfamilien til den andre, har vi ikke lyktes. Da må vi alle gjøre en jobb. Det var flere spørsmål som kom opp. Jeg har lyst til å si til representanten Aasrud at denne regjeringen var utålmodig. Vi ønsket å sette i gang med tilsynsførerordningen tidligere. Den har nå kommet i gang fra 1. februar. Kommunene skal rapportere hvordan det fungerer, fra 1. juli. Det er også viktig å si til kommunene at de kan ha samme ordning som i dag. Det er barnevernet som kan utføre dette tilsynet, men kommunen kan velge andre måter å gjøre det på. Det er også viktig at vi nå får på plass den tillitspersonen som barn i barnevernet skal ha. Det er godt at det kommer, det er ute på høring og kommer nå til sommeren, slik at barna har en tillitsperson som de kan forholde seg til. Begge representantene fra Senterpartiet var inne på kommunens oppgaver. Veldig mange kommuner er små og har etablert interkommunalt samarbeid. Problemene trenger ikke være om de er små eller store, for vi ser, som flere har vært inne på, at det også er store kommuner som svikter når det gjelder barnevern. Derfor er det viktig at de kommunene som kan gå inn i interkommunalt samarbeid, gjør det. Konflikten mellom det statlige og det kommunale barnevernet har vært der, og den er vi nødt til å se på for å få mye bedre forhold. Det er et samlet storting som har gått inn for at kommunene skal få et større ansvar for barnevern. Da må vi også sikre at kommunene er i stand til å overta den oppgaven. Jeg har lyst til å gi honnør til Kristelig Folkeparti, for det var kun de som hadde fremmet forslag under behandlingen av proposisjonen i vår om at familie/barn-sentrene skulle være lovpålagt. Jeg tror vi alle nå ser at vi må ha en gjennomgang av dette. Derfor stoppet jeg omstillingen som nå foregår, til vi får rapporten på bordet og ser hvordan vi kan utvikle tilbudet.
Mette Tønder (Høyre), 2014-04-03:
Først takk til interpellanten for å ta opp et viktig tema. Hvordan skaper vi gode hjem for de aller mest sårbare, de barna som ikke har foreldre de kan lene seg på? Jeg leste en artikkel i bladet Mamma, som hadde overskriften «Å være mamma til låns», og handlet om å åpne hjemmet sitt for barn som trenger en lånefamilie. En av uttalelsene jeg bet meg merke i, var: «Når du ser plakatene om hvem som kan bli fosterhjem, står det at de trenger helt vanlige familier. Men fra den dagen du får et fosterbarn, er du ikke en vanlig familie lengre.» De forteller videre om kjærligheten til fosterbarn, sorgen ved å tro at et barn skal bli, men som de ikke får beholde, og gleden ved gi trygghet og en god start til noen som trenger det. Når vi som myndighet ber om at noen åpner hjemmet sitt, er det altså ingen liten tjeneste vi ber om. Da er det viktig at vi har gode tilbud rundt familien, og at det gjøres en god vurdering av hva barnet trenger, før en velger tilbud. Vi har i komiteen oppe flere saker rundt dette temaet, og statsråden har sendt oss svarbrev og redegjort for noen av tiltakene som er satt i gang, og hva som er på trappene. God oppfølging og veiledning av fosterforeldre er avgjørende for å lykkes på fosterhjemsområdet. Derfor er det viktig at Bufetat i årets tildelingsbrev er bedt om å bygge opp tilbud om kunnskapsbasert gruppeveiledning for alle kommunale fosterhjem, med oppstart i 2014. Kommuner med størst behov skal prioriteres. Tilbudet skal være gratis for kommunene og gratis for fosterforeldrene. Det er satt av 10 mill. kr til dette. I regjeringsplattformen sier vi at vi vil åpne for at flere aktører kan rekruttere fosterforeldre og bidra i støtteapparatet rundt fosterfamiliene. Hva barnet har behov for, er viktigst. Her gjelder det å slippe alle gode krefter til. Vi vil gjennomgå balansen mellom institusjons- og fosterhjemstilbud og ved behov utrede hvordan fosterhjemsomsorgen kan styrkes. Igjen må barnets beste være ledende. Vi ønsker å flytte myndighet fra staten til kommunene, slik at de kan styrke sine fagmiljøer. De som er nærmest barnet, trenger større frihet til å skreddersy riktige tiltak for hvert enkelt barn uavhengig av om det leveres av det offentlige, av de ideelle eller av andre private barnevernsaktører. Vi er utålmodige på vegne av de mest sårbare, på vegne av barna. Jeg er glad for at vi leser den samme utålmodigheten ut av svarene og innleggene vi hører fra statsråden i dag. Vi ser allerede resultatene, og det lover godt for framtiden.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
I 2012 var nesten 9 000 barn plassert i omsorgstiltak av barnevernet. Dette var en stigning på 14 pst. siden 2008, som betyr at behovet for fosterhjem og institusjonsplasser også økte i samme periode. 9 000 omsorgsovertakelser er mange, og det viser at vi må fokusere mer på forebyggende arbeid. Jeg mener det er viktig med et sterkt fokus på forebygging for å unngå den belastningen en omsorgsovertakelse er for en familie. Jeg er derfor svært glad for denne regjeringens satsing på tidlig innsats for å hjelpe vanskeligstilte familier og utsatte barn. Det er likevel ikke alltid forebygging vil hjelpe, og da må vi sette barnets beste i sentrum. Vi må da sørge for trygge oppvekstvilkår for barnet, enten i en fosterfamilie eller i en institusjon, ut fra hva som passer det enkelte barnet best. De fleste barn plasseres i en fosterfamilie etter omsorgsovertakelse. Disse fosterfamiliene gjør en av samfunnets viktigste oppgaver. De åpner sine egne hjem for barn som har hatt en skjev start i livet. Ved å legge til rette for gode, stabile og trygge fosterhjem kan vi sørge for at disse barna gis en god oppvekst og hindre at barna kommer skjevt ut også senere i livet. Vi legger til rette for dette ved å sørge for nødvendig veiledning, trygge økonomiske rammevilkår og god oppfølging av hver enkelt fosterfamilie. Her har vi en jobb å gjøre, og jeg er glad for at regjeringen nå tar tak i dette i årets tildelingsbrev til Bufetat, hvor Bufetat er bedt om å bygge opp tilbud om kunnskapsbasert gruppeveiledning for alle kommunale fosterhjem. Jeg har fått flere tilbakemeldinger på at rammevilkårene for kommunale fosterhjem i stor grad varierer fra kommune til kommune. Denne variasjonen kan gjøre tilværelsen både som fosterbarn og fosterforelder svært uforutsigbar. Jeg er derfor glad for at Bufdir nå skal se på dette. Særlig viktig for stabilitet i fosterfamilier er de økonomiske rammevilkårene. Det er viktig at fosterbarn har samme mulighet til deltakelse som alle andre barn, og at familier ikke straffes økonomisk ved å ta inn et fosterbarn. Statsråden har uttalt at Bufdir i nærmeste framtid skal overlevere en kartlegging av fosterforeldrenes økonomiske rammevilkår. Her er det viktig at det fokuseres både på tilsiktede og utilsiktede økonomiske konsekvenser ved det å være fosterfamilie, og at disse vurderes. Fremskrittspartiet har alltid ment det er viktig for barnet at nærmeste familie først vurderes som fosterhjem. Jeg er derfor glad for at Bufdir i årets tildelingsbrev er bedt om å utvikle hjelpeverktøy for å nå dette målet. Jeg mener regjeringen allerede har gjort mye positivt på fosterhjemsfeltet. Samtidig gjenstår vanskelige problemstillinger som nå må tas tak i. Mer fokus på fosterhjemsordningen er nødvendig for å sørge for å snu det faktum at fosterbarn kommer dårligere ut på statistikken når det gjelder både utdanning og helse. Barn som blir flyttet inn i en fosterfamilie, må få komme til et hjem som er forberedt på å ta seg av barnet med dets utfordringer og gi barnet den barndommen og framtiden barn fortjener.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-04-03:
Fosterhjemsordningen er en viktig del av barnevernet, og det er grunn til å berømme alle dem som stiller opp som fosterforeldre, og gjennom det gir barn trygg omsorg. Men jeg registrerer at mange fosterforeldre får den opplevelsen at de ikke får den nødvendige oppfølgingen etter at de har fått ansvar for et fosterbarn. Mange barn som kommer i fosterhjem, har med seg opplevelser som krever bearbeiding og oppfølging, ofte i større grad enn det fosterforeldrene er blitt fortalt på forhånd. Derfor er det helt nødvendig å gi fosterforeldre god faglig oppfølging og kunnskapsbasert veiledning. Det er en utfordring når stat og kommune har ansvar for forskjellige områder av denne veiledningen. Når det er sånn, blir det særdeles viktig å sørge for systemer som gjør at veiledningen henger sammen. Det er dessverre sånn at vi på mange områder møter et barnevern som har lite kunnskap, og vi har noen oppslag som jeg tror vi alle sammen gjerne skulle vært foruten. Ett paradoks som jeg synes jeg ser i den sammenheng, er at det ofte – og jeg tror det er en realitet – er i de minste kommunene at kunnskapen er dårligst. Men samtidig ser vi også ganske grelle oppslag i store kommuner, så heller ikke det er en garanti for at vi har et barnevern med nok kunnskap og god nok formidling til dem som trenger veiledning fra etatene. Da denne salen diskuterte endringer i barnevernet for litt over ett år siden, var det å styrke tilsynet for fosterhjemsbarna en viktig del av debatten, og ordningen med tilsynsfører ble erstattet med et tydelig og profesjonalisert kommunalt tilsynsansvar. Stoltenberg-regjeringen bevilget penger, så dette skulle kunne startes opp fra 15. juli nå i år. Vi tenkte at det ville gi kommunene tid til å etablere et godt system for sånne tilsyn. Men i tilleggsproposisjonen uttrykte statsråden stor utålmodighet etter å få i gang tiltaket, og bevilget derfor 15 mill. kr ekstra, sånn at tiltaket kunne iverksettes allerede fra 1. februar i år. Da noen av oss var usikre på om det var mulig å få etablert en god tilsynsordning på så kort tid, kunne det jo være interessant å høre med statsråden hvilke erfaringer hun har gjort seg med den nye tilsynsordningen. Hva er det som har skjedd? Har man kommet godt i gang i kommunesektoren? Og hva har man sett allerede?
Jenny Følling (Senterpartiet), 2014-04-03:
Eg vil takke interpellanten for å ta opp ei viktig problemstilling, og eg vil takke justisministeren for veldig positive tilbakemeldingar. Tidene forandrar seg, og det er viktig å sjå dei problema som faktisk er ute i samfunnet. Talet på personar som blir etterlyste, både nasjonalt og internasjonalt, har auka. Dette går hand i hand med auka saksmengd og restansesituasjonen i mange politidistrikt. Enten ein har norsk eller utanlandsk opphav, har ein krav på å bli skikkeleg behandla i rettssystemet. Ein skal føle at ein blir teken på alvor, og at rettstryggleiken blir ivareteken. Men det er ingen motsetnad mellom å bli behandla raskt og å ivareta grunnleggjande rettstryggleiksprinsipp. Difor er eg glad for at justisministeren vil sjå på korleis vi effektivt kan sluse desse gjennom eit straffesakssystem. Innspel er difor veldig viktig. Problemet med etterlyste personar er størst i dei store byane, men omreisande kriminelle slår til også elles i landet, og difor er dette ei nasjonal problemstilling. Alt dreier seg ikkje berre om auka løyvingar eller lovendringar, men ofte også om at vi ser på dei systema vi allereie har i dag og kva for moglegheiter desse gjev oss. Politiet gjer kvar dag ein god og viktig jobb, og difor må vi sørgje for at dei har verkemiddel som gjer at dei kan sluse sakane effektivt gjennom. Straffesakskjeda har mange ledd, og alle er avhengige av kvarandre. Politiet, domstolane, kriminalomsorga – alle er dei avhengige av kvarandre. Lat oss tenkje nytt. Lat oss bruke moglegheitene lovverket gjev oss, for då er eg heilt sikker på at einingane gjennom dialog vil finne gode løysingar.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2014-04-03:
Representanten Jan Arild Ellingsen seier til VG den 4. mars at Framstegspartiet vil ta utradisjonelle metodar i bruk for å få endra reglane om forelding. Han seier til VG at det vil bli fremja eit lovforslag direkte i Stortinget, og at framgangsmåten ein no legg opp til, er unik. Til avisa seier han at Framstegspartiet skal setje «mennesker foran byråkratiske prosesser». Den framgangsmåten som komiteen har sett, er ikkje unik. Justisministeren skriv i sitt svarbrev til komiteen at ein tek sikte på å sende ein proposisjon til Stortinget før sommaren der spørsmålet er grundig greidd ut, dette trass i at fleire framstegspartirepresentantar har sagt at saka er nok greidd ut. Saka som ligg i Stortinget i dag, er ikkje utradisjonell, og ho legg heller ikkje opp til at lovforslaga blir vedtekne direkte, slik Ellingsen seier til VG. Då er spørsmålet: Kva er det som er utradisjonelt og unikt med framgangsmåten frå regjeringspartia i saka, og kva slags erkjenning kan det sjå ut til at Framstegspartiet og justisministeren har kome til i regjering, som ein ikkje kom til i opposisjon?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2014-04-03:
Det var jo ikkje det eg spurde om, men eg kan la det liggje. Poenget mitt var vel eigentleg at representantar frå Framstegspartiet seier ein ting i media og gjer noko anna i Stortinget. Eg har eit anna spørsmål til statsråden. Statsråden seier til komiteen at ein tek sikte på å sende ein proposisjon til Stortinget før sommaren, og det er veldig bra, men han seier òg at ein der grundig skal greie ut dei spørsmåla som forslaget no reiser. Er det slik å forstå at ein skal greie vidare ut no, utover det som Stoltenberg II-regjeringa gjorde? Og kva for konkrete delar av forslaget som er fremja her i dag, meiner statsråden ikkje er greidde godt nok ut?
Peter Frølich (Høyre), 2014-04-03:
Endelig har dagen vi har gledet oss til, kommet. Med dette Dokument 8-forslaget ser vi begynnelsen på slutten på en årelang prosess for å få avskaffet foreldelsesfristene for drap, voldtekt og incest. Veien hit har vært lang. Selv om det reelt sett har vært flertall for denne saken i flere år, har politisk sendrektighet gjort at alvorlige forbrytelser har blitt foreldet på rad og rekke. Det er sterkt gledelig at støtten til denne lovendringen ser ut til å bli tverrpolitisk. Det er like gledelig at lovendringen vil komme raskt. Jeg har lyst til å rette en takk til forslagsstillerne i Kristelig Folkeparti som har brakt saken på dagsordenen, og til Fremskrittspartiet for å ha ivret for denne saken i lang tid. Særlig er det grunn til å takke statsråden, som gang på gang viser at mantraet «handlekraft» er mer enn bare et slagord. Å fjerne disse foreldelsesfristene er en riktig ting å gjøre. Fra noen hold er det likevel blitt hevdet at alle straffbare forhold på et eller annet tidspunkt må glemmes. Det kan nok gjelde for noen forhold, men absolutt ikke for alle. I dag kan vi få en situasjon hvor en drapsmann går fri – ikke fordi bevisene mangler, ikke fordi tilståelse mangler, ikke fordi straffbarhetsvilkårene mangler, men rett og slett fordi en standardisert foreldelsesfrist tilfeldigvis har utløpt. At en drapsmann skal kunne unndra seg ansvar og dom fordi klokken tikker og går mot en lovbestemt frist, er rett og slett ikke godt nok begrunnet. Så er det ikke slik, som noen hevder, at det nå vil være fritt fram for å hente opp igjen eldgamle saker for retten. Det er hevet over enhver tvil, slik også representanten Ulf Leirstein tidligere sa, at saker som er foreldet etter den gamle loven, fortsatt vil være det. Det har også vært hevdet av noen kritikere at det er ressurseffektivt for samfunnet å la grov kriminalitet foreldes på et eller annet tidspunkt. Dette er også en veldig lite treffende argumentasjon, for det vil ikke være slik at alle saker nå vil kunne tas opp – langt inn i evigheten. Vi må vite at vitnesbyrd mister sin bevisverdi over tid, og det er noe som både påtalemyndighet og domstoler er nødt til å ta hensyn til i sine vurderinger. Det vil nok fortsatt være noen forbrytelser som går over i historiebøkene uten dom, men det vi gjør nå, er å fjerne en firkantet og formalistisk regel som har stått i veien for helt grunnleggende rettferdighetsprinsipper, og vi erstatter dem med å gjøre det til en rettslig vurdering – ikke en måling av tidsfrister. Noen sår leges aldri. Selv om en dom i seg selv ikke kan erstatte, så kan den oppklare. Selv om en dom i seg selv ikke kan reparere, så kan den lindre. Denne regelendringen som Stortinget ber om i dag, gir en mulighet for at flere ofre og etterlatte etter grov kriminalitet kanskje kan få den oppreisningen som de før ikke kunne få. Høyre støtter hjertelig de forslag som er fremmet i Dokument 8-forslaget.
Peter Frølich (Høyre), 2014-04-03:
Høyre er positiv til at det utredes ulike former for hurtigdomstoler. Dette er også nedfelt i regjeringens politiske plattform. Det er ett av flere tiltak som kan føre til lavere gjennomsnittlig behandlingstid i domstolene. Jeg har lyst til å heve blikket lite grann og ikke bare snakke om hurtigdomstoler isolert sett, men først og fremst se på fordelene ved en rask saksbehandling av straffesaker. Sammenhengen er egentlig ganske enkel: Rettsstaten er avhengig av tillit i folket. Tillit oppnås når folk ser at det reageres mot normbrytere. Jo lengre tid det tar før det reageres, desto større er faren for at tilliten til vårt rettsapparat synker. Derfor er det veldig ønskelig å vurdere en rekke tiltak for å få ned gjennomsnittlig behandlingstid i rettsapparatet. Hurtigdomstoler kan være en slik løsning, men det kan også gjøres ved å øke antallet årsverk i eksisterende domstoler. Man kan fjerne utdaterte lovforbud, man kan gi politiet kompetanse til å avgjøre flere saker, f.eks. med forenklet forelegg, eller man kan forenkle saksbehandlingsreglene vi har i dag, f.eks. enklere regler for stevning. Hva som blir fasiten, kan vi komme tilbake til i en senere debatt. Det gjenstår å se. Men så lenge de grunnleggende rettssikkerhetsprinsippene er ivaretatt – kontradiksjonsprinsippet, uskyldspresumpsjonen, det frie forsvarervalg og ankemuligheter – kan hurtigdomstoler, eller et hurtigspor, være en veldig riktig vei å gå.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-04-03:
Takk for et godt svar med et tydelig engasjement – og også hastverk. Det mener jeg er viktig. Jeg har også tidligere registrert flere utspill fra justisministeren, der han har tatt til orde for nettopp det han snakket om i innlegget. Det er jeg veldig glad for. Det som jeg tror kan bli viktig for veien videre, er nettopp fokuset på det tverrfaglige, som justisministeren og regjeringa skal ha ros for at de har tatt opp ved flere anledninger. Justisministeren var inne på i avslutninga at når det gjelder f.eks. medisinske undersøkelser, er nettopp det å klare å sikre nok kompetanse, nok personer som kan foreta de medisinske undersøkelsene, helt avgjørende, og da må en jobbe på helseområdet. Det synes jeg også er et viktig poeng. I tilknytning til det vil jeg bare stille et spørsmål. Det kan virke som om barn eller den typen saker ikke er høyt nok prioritert eller spennende nok å jobbe med. Hvis en ser på prioritet innen helse, i politiet og sikkert i andre sektorer, kan det i alle fall virke som at det ikke er det som blir prioritert høyest – eller det en velger høyest oppe. Jeg ønsker også å knytte noen kommentarer til antallet, for det er flere anmeldelser, særlig flere anmeldelser av familievold. Det er tragisk på den ene sida, samtidig som det er bra at de kommer. Samtidig vil jeg si at det er for få. Hvis en ser på de ulike barnehusene, ser en at antallet varierer veldig. Jeg besøkte barnehuset i Kristiansand, og de kunne fortelle at når en ser på antall straffesaker, kriminalitet, vet de at det burde vært mange flere fra noen kommuner. Der tror jeg barnevernet har en viktig jobb å gjøre. De sa om den ene kommunen at barnevernet tok kontakt med én gang det var mistanke om vold, om slag, og så tok en saken videre og anmeldte. Så til mine fire viktige punkter. Når det gjelder ventetid, mener jeg den jobben vi gjør på politiområdet, er avgjørende. Jeg er glad for signalene fra justisministeren. Det arbeidet som gjøres i Oslo og i andre politidistrikter, og også av koordinator i Troms, som jeg var inne på, viser bare noe av det som kan gjøres. Men som det ble understreket veldig tydelig: Det hadde vel så mye å gjøre med politimesteren, engasjementet, ledelsen som trykte på for at dette skulle ha høy prioritet. Så er jeg også glad for det justisministeren sa om forskriften. For så vidt imøteser jeg endringer i den, men jeg tror også det er viktig at en kan få gjort noen av de grepene som er varslet. Blant annet mener vi at det å ta ut dommerne vil være helt kurant. Avhørene kan ledes av en politiavhører med spesiell kompetanse, og så brukes det som et bevis i retten senere. Sånn unngår vi kanskje å bruke tid på å få inn dommerne i avhørene. Når det gjelder retningslinjene, skjønner jeg jo at arbeidet er på gang, og at det også kan komme. Jeg tror at det at vi kan jobbe tverrpolitisk og tverrfaglig med det, kan være med på å sette det riktige fokuset som det trenger, for forhåpentligvis å få på plass endringene som vi trenger.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-04-03:
Stortinget har ei viktig sak til behandling i dag. Spørsmålet er også, slik eg ser det, særs prinsipielt, for Stortinget vik i dag frå ei ordning som har lange tradisjonar i Noreg, altså at ein på eit eller anna tidspunkt set punktum for straffbare handlingar og for konsekvensane av desse. Senterpartiet går heilhjerta inn for forslaget slik det ligg til behandling i dag. Vi meiner det er på høg tid at vi endrar foreldingsfristen for dei mest alvorlege forholda, slik forslaget no tek inn over seg. Samtidig er vi klare på at andre, mindre alvorlege forhold bør behalde sine fristar. Det å oppheve foreldingsfristen for dei mest alvorlege typane kriminalitet er viktig både for dei fornærma og for dei etterlatne, men også for politiet, ved at dei blir gjevne verktøy til å kunne etterforske og iretteføre saker også etter ei viss tid. Stoltenberg II-regjeringa sette i gang eit viktig arbeid med desse prinsipielt krevjande spørsmåla. Vi hadde ein prosess utover hausten, fram til regjeringsskiftet i fjor. Dessverre tok ikkje den nye regjeringa fatt i den prosessen med ein gong. Det er derfor svært gledeleg med dette forslaget som kom frå Kristeleg Folkeparti, som vidarefører vårt syn på saka. For mange fornærma og etterlatne er det ikkje alltid det viktigaste å få ein gjerningsperson dømt; det kan vere vel så viktig å få nokon svar. Då er det viktig at politiet – som den einaste offentlege, og viktigaste, etterforskingseininga vi har – også kan fortsetje undersøkingar etter gjevne tidspunkt. Samfunnet har òg ei interesse av å ikkje leggje til rette for lovtomme rom, berre basert på medgått tid. Gjerningspersonar som har gjort alvorlege kriminelle handlingar, som drap, valdtekt og seksuelle overgrep mot ungar, skal ikkje føle seg trygge på at dei ikkje blir stilte til ansvar for sine handlingar. Stortinget skal vere oppmerksam på at bevissituasjonen, når ein skal føre saker gjennom rettssystemet etter at dagens foreldingsfristar har gått ut, vil vere krevjande. Levande bevis gløymer ting, og truverdet til forklaringa kan bli svekt. Her står ein overfor betydelege utfordringar, men forhåpentlegvis kan det at vi opphevar foreldingsfristen for dei verste lovbrota, føre til at nokre fleire får svar på spørsmåla dei har. Teknologien går framover. Nye analysemetodar av biologisk materiale kjem. Dette kan i framtida gje viktige svar. Eg vil her nemne kor viktig DNA-reforma var. Det er heilt sikkert at det vil bli løyst fleire valdtekts- og drapssaker framover med den teknologien vi har framfor oss. Senterpartiet er glad for den lovendringa som no blir vedteke. Det viser at Stortinget, som representanten Ropstad sa, klart står på ofra si side.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-04-03:
Eg takkar for innlegget frå statsråden. Mykje av det var faktisk ikkje så verst heller. Eg er glad for klargjeringa om at lova skal følgjast, og at kontor ikkje skal tømmast. Sjølv er eg sjølvsagt for at den enkelte politimeister skal ha fridom til å kunne påverke korleis han vil at ressursane i politidistriktet hans skal forvaltast best mogleg. Men eg er ein sterk motstandar av at ein omgår lovverket, og eg er også ikkje minst oppteken av at Stortinget skal kunne ha moglegheita til å påverke reelt når vi får politireforma opp etter kvart. Politiet har mange viktige oppgåver – ikkje berre dei reine politioperative oppgåvene – og det skal ikkje undervurderast. Lensmannen opptrer som namsmann, leier enkelte typar skjønn og har andre viktige forvaltningsoppgåver, og desse oppgåvene må ikkje i for stor grad bli sentraliserte. Denne måten å kome i kontakt med politiet på skapar tillit, ikkje minst gjeld det for somme av våre nye landsmenn som kjem frå land der tilliten til politiet av mange gode grunnar ikkje er høg. Oppgåvefordeling, struktur og beredskap må ikkje bli debattar der ein berre tenker økonomi, men ein må også sjå på historia og kva som har gjort at vi trass alt har eit veldrive politi i dag, og eit politi i heile landet. Vegvalet for framtidas politi skal bli teke i denne salen – ikkje regionalt, basert på kortsiktig, økonomisk gevinst. Så har vi omgrepet «nærpolitiet». «Nærpolitiet» er ikkje berre eit fint ord, det skal også fyllast med innhald. Eg trur det kjem til å vere slik at Senterpartiet skil lag med m.a. Framstegspartiet i den debatten som vil kome når det gjeld kva ordet «nærpoliti» skal vere, kva «nærpoliti» er for noko. Det er ganske sterke krefter som meiner at det å ha eit politi på hjul, eit politi som kan kome relativt raskt når noko skjer, er nok til at det kan kallast «nærpoliti». Eg er oppteken av det politiet som òg har eit ansikt. Eit ansiktslaust politi bak mørke ruter, som igjen kan definerast som både eit innrykkings- og eit utrykkingspoliti, er ikkje nødvendigvis det politiet som skaper tillit til etaten, og som – ikkje minst – gjer at ungar kan kalle ein lensmannsbetjent for Per politi også i framtida.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-04-03:
Representanten Arnstad poengterte godt kva som er hovudtemaet i interpellasjonen, kor viktig det er med ein politisk prosess som ikkje blir øydelagt av at det skjer for store endringar i etaten mens vi ventar på denne politiske behandlinga. Men så er det også direkte knytt til Senterpartiets syn på kva politiet i framtida skal vere. Eg sett pris på den gode debatten som har vore om det viktige temaet politiet. Justisministeren ville ikkje romantisere den «gammeldagse» lensmannen som var overalt alltid. Nei, det har sjølvsagt skjedd endringar både i samfunnet og i etaten, og ikkje minst i arbeidsmiljølova, som gjer at vi har fått ein annan type politi. Men det handlar om å ta vare på det som er bra, og endre det som må endrast. Eg meiner vi ikkje kan overvurdere verdien av og posisjonen til lensmannen. Med den tverrpolitiske målsettinga om å auke talet på polititenestemenn til to per tusen innbyggjarar innan 2020 er det ei moglegheit for både å styrkje nærpolitiet og oppretthalde mange lensmannskontor som ein kan byggje på vidare og gjere enda sterkare, og samtidig sikre ei god vakt- og patruljeteneste. I den politiske behandlinga av saka vil det vere viktig at det no, i påvente av det vi skal finne ut om korleis vi skal gjere politiet bra framover, ikkje blir lagt ned så mange lensmannskontor at vi mister moglegheita til faktisk å styrkje politiet i distrikta. Justisministeren sa sjølv at det er nødvendig med lokal tilknyting og kompetanse. Det seier seg kanskje sjølv, men det må seiast lell. Det handlar om barnevernet, skulane og helsetenesta og alle slike lokale aktørar som i eit godt samspel med politiet da har mykje større sjanse for å førebyggje problem. Det å ha ei lokal tilknyting krev faktisk at ein ikkje oppheld seg ti mil unna. Det gjeld både kontoret og også dei tilsette der. Det er klart at det er ingen som byggjer hus og satsar framtida si på ein plass om ein veit at det blir veldig lang reiseveg. Det er ein dimensjon ved det. Eg takkar for svara – stort sett var det gode svar. Det viktigaste var å få den avklaringa som ein no har fått, om at det ikkje skal skje endringar utan at lovverket blir følgt.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-04-03:
Effektiv straffesaksbehandling må vere eit mål for alle i denne salen, sjølv om det ikkje er så altfor mange av oss akkurat no. Vi har dei siste åra sett at ein har effektuert utsending av svært mange utanlandske statsborgarar som ikkje har grunnlag for å vere her i landet. Papirlause personar som openbert livnærer seg ved kriminell verksemd, er det viktig å få ut av landet snarast råd. I Oslo høyrer vi stadig om at enkelte grupper har sine område der dei bl.a. omset narkotika. Når politiet får tak i personar som har gjort seg skuldige i ei straffbar handling, er det best at desse kan bli dømde for forholdet. Vi må slik hindre at dei ikkje berre vender tilbake til det same miljøet og gjer seg skuldige i ny kriminalitet. Vi kan ha noko å lære av land med samanliknbare rettssystem. Det gjeld å hente impulsar utanfrå. Det ville vore interessant å vite kor mange straffesaker som har vorte lagde til sides i Politi-Noreg som følgje av at ein ikkje får tak i personar som har vorte lauslatne etter å ha vore pågripne. Det kan synast som det har vore ein kraftig auke dei siste åra. Eg ventar ikkje at statsråden kan kome med tala no, men eg la merke til at han nemnde at det skulle innhentast statistikk knytt til denne problematikken. Det er bra. Rettssikkerheit skal liggje til grunn for alle ordningar som vi innfører. Målet må vere å kombinere rettssikkerheit med effektive ordningar som sikrar eit trygt samfunn med mindre kriminalitet, og eg takkar statsråden for ei særs positiv haldning til interpellasjonen. Eg trur dette er eit av dei måla som bør vere tverrpolitisk, og som vi kan samarbeide om.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-04-03:
Vi talar om hurtigdomstolar – eg skal prøve å vere ein hurtig politikar akkurat no. Eg har lyst til berre å takke for debatten og takke for ei positiv innstilling frå justisministeren og dei andre. Eg er også glad for at alle saman slår fast at våre ideal om rettssikkerheit for alle ligg fast. Her er det snakk om at vi må sjå på moglegheitene også – ikkje berre avgrensingane i dette lovverket, og så får ein eventuelt gjere dei endringane som ein må gjere, men det er fullt mogleg også å sjå på dei romma som er allereie. Takk for debatten.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-04-03:
SV sit ikkje i komiteen, men vi kjem til å støtte forslaget om å oppheve foreldingsfristen for incest, valdtekt og drap. Eg har lyst å rose Kristeleg Folkeparti og forslagsstillarane for å ta opp dette forslaget no. Når det gjeld tilløpet til å omtale historia på ein god måte for seg sjølv, som eg synest at saksordføraren innleia med, trur eg kanskje heller vi alle saman skulle leggje vekk det no og innrømme at dei som skapte denne endringa, var andre enn oss sjølve. Det var sånne som Annett Berntsberg Eck og mange andre enkeltpersonar som stod fram og fortalde sine historier og gjorde alle parti oppmerksame på at det her var nødvendig med ei endring. I førre runde, då det kom opp, gjekk – så langt eg kunne finne ut – alle eller nesten alle partia ut og støtta det. Det vart sendt eit forslag på høyring frå den førre regjeringa. No har det kome eit Dokument 8-forslag, som får den same, breie støtta, og det er varsla at regjeringa vil kome med ei sak til Stortinget om det. Eg synest ei verdig historieforteljing er at vi har oppdaga nokre nye ting i samfunnet. Vi tek dei forholda det her er snakk om – den alvorlege kriminaliteten – på eit kanskje djupare alvor enn vi har gjort før, og vi forstår kanskje meir av karakteren deira: Det tek ofte lang tid før dei kjem opp. Og vi forstår kanskje betre nødvendigheita av å forandre foreldingsfristen. Det er av og til positivt at det er lov å erkjenne endring, og at det kan vere brei einigheit om det her i Stortinget. Avslutningsvis vil eg berre seie at eg i tillegg håpar å sjå at når forslaget kjem til Stortinget, inneheld det den fulle breidda av ulike forhold som vart sende på høyring i si tid, dvs. at det òg omfattar vald i nære relasjonar, tvangsekteskap, menneskehandel og enkelte andre forhold, som ikkje var ein del av Dokument 8-forslaget no, men som har vore på høyring, og som kan vere ein del av regjeringa sitt forslag. Eg håpar vi vil sjå det når den tida kjem.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-04-03:
Viss det er klarare instruksar frå Stortinget – oftare – som statsråden inviterer til, skal ikkje eg vere vanskeleg å be, men la no det liggje. Det er veldig gledeleg no å høyre at proposisjonen kjem raskt og er i rute, slik eg forstår det. Men det spørsmålet eg gjerne ville ta opp, er om vi kan forvente at den òg vil innehalde spørsmåla om vald i nære relasjonar, tvangsekteskap, menneskehandel og eit par forhold til, som ein del av det som har vore på høyring. Eg synest det ville vere viktig, for det er òg snakk om svært alvorlege lovbrot, som eg oppfattar har i seg nokre av dei verdimessige endringane som vi har vore inne på, og som eg bl.a. var inne på i mitt innlegg. Kan vi forvente det?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
Stortinget behandler i dag en svært viktig sak – en sak som vil berøre mange enkeltskjebner, og som mange mennesker over veldig lang tid har jobbet veldig hardt for. Debatten har utviklet seg gjennom den diskusjonstiden. Men den utviklingen tror jeg neppe ville kommet hvis det ikke hadde vært for det engasjementet som ligger bak den marsjordren som Stortinget i dag gir regjeringen. Det er et viktig signal at en enstemmig komité og nesten et enstemmig storting står bak de forslagene som i dag vedtas. Jeg har lyst til å knytte noen kommentarer til behandlingsprosessen. Jeg tror det var representanten Vågslid som indikerte at dette hadde tatt lang tid med den nye regjeringen. Jeg har lyst til å minne om at hennes egen regjering satt i åtte år og la dette ut til høring først det siste året de satt. Denne regjeringen har fulgt opp det arbeidet som den forrige regjeringen igangsatte, men det er vanskelig å gjøre det raskere enn det som nå er blitt gjort, og vi er nå i en situasjon hvor regjeringen vil legge frem disse konkrete endringsforslagene senest i forbindelse med revidert, som det står i innstillingen. Jeg tror også det er verdt å merke seg det representanten Solhjell sa, nettopp knyttet til den rettspolitiske utviklingen som har vært. Selv om foreldelsesfrist for alvorlig kriminalitet har vært diskutert i mange omganger og i mange ulike fora, er det først de senere årene at man har sett en utvikling fra det å ha et ganske prinsipielt utgangspunkt om at alt skal foreldes på et eller annet tidspunkt, til at man gradvis har sett på enkelte av de mest alvorlige kriminelle handlingene på en litt annen måte. Det gjelder terror, forbrytelser mot menneskeheten, og nå gjelder det også de områdene som omtales konkret i innstillingen. Jeg har også lyst til å understreke – som også er gjort i mange av de gode innleggene som har blitt holdt fra talerstolen – at dette gjelder for de mest alvorlige tilfellene. Men det endrer ikke beviskravene. Det er fortsatt slik at det stilles like strenge beviskrav til de sakene som føres for retten, men det er ingen endelig grense for når en kan føre de bevisene for retten. Jeg tror det er viktig overfor den typen kriminalitet som vi her ser, at en ikke har en klokke som tikker og tikker og tikker, og som egentlig fremstår som en tilleggsbelastning for de berørte, utover den belastningen de allerede er utsatt for ved at saken deres ikke er løst. Jeg tror også denne situasjonen vil føre til at vi bør se på hvordan vi behandler disse sakene, som er blitt gamle. Det er nødvendig å se om vi følger opp saker som har ligget over år, på en god nok måte. Jeg vil i den sammenheng gå i dialog med påtalemyndighetene for å se om den måten disse sakene følges opp på i dag, er god nok, og hva vi kan gjøre for å forbedre prosessen og oppfølgingen av saker som har ligget lenge.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
Jeg er litt forundret over det innlegget, for jeg skulle like å se representanten Vågslid legge frem et eksempel på at Stortinget på denne måten, på den konkrete måten som det her gjøres, instruerer regjeringen i hva en skal legge frem for Stortinget. Det har i alle fall ikke skjedd under den åtteårs-perioden hennes eget parti satt i regjering, og det har heller ikke skjedd så langt i denne stortingsperioden. Det er utradisjonelt. Vanligvis er Stortinget betydelig mer romslig i sine beordringer til regjeringen når sånne representantforslag behandles. Det som har vært viktig for regjeringspartiene, og helt sikkert også for forslagsstiller, er at en skal ha en prosess som er så rask som overhodet mulig. Det får man ved at Stortinget nå legger et enda sterkere press på regjeringen enn det som allerede var utgangspunktet. Hvis representanten kunne være vennlig å legge frem noen konkrete saker hvor tilsvarende forslag er vedtatt i Stortinget, i siste perioden f.eks., ville jeg være begeistret for det.