trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Målet med psykisk helsearbeid er å fremme uavhengighet, selvstendighet og evne til å mestre eget liv for mennesker med psykisk lidelse. Det ble slått fast da Stortinget behandlet Opptrappingsplan for psykisk helse. Det handler om å rette oppmerksomhet på mestring fremfor sykdom, et tydelig brukerperspektiv, økt vekt på frivillige løsninger og individuelt tilrettelagte tilbud. Det handler også om å flytte tjenestene nærmere brukerne, og ikke minst handler det om å legge til rette for at mennesker med psykiske lidelser kan leve et mest mulig alminnelig liv. Det innebærer å kunne bo i sin hjemkommune, ha et nettverk, et sosialt tilbud, arbeid eller en type sysselsetting og trygghet for at helsehjelpen er tilgjengelig når det trengs. Botrening, daglige støttefunksjoner og primærhelsetjenester er et kommunalt ansvar. Spesialisthelsetjenesten skal sørge for utredning, diagnostisering og behandling på spesialistnivå. Denne arbeidsfordelingen er tydeliggjort gjennom opptrappingsplanen og understrekes ytterligere i utkast til ny kommunal helse- og omsorgslov, som nå er på høring. Gjennom opptrappingsplanen er det bygd opp omfattende tjenester på begge forvaltningsnivåer, som er et godt grunnlag for individuelt tilpassede tjenester. Samhandlingsreformen legger opp til at kommunenes økonomiske rammer skal styrkes, og at en større del av veksten i helsetilbudene skal komme i kommunene i årene fremover. Dette vil bidra til at kommunene blir i stand til å etablere nye tilbud. Dette er riktig vei å gå for å sikre et forsvarlig tilbud til alle som trenger psykisk helsehjelp. Det endelige resultatet av Helse Sør-Østs anskaffelse innenfor psykisk helsevern er ikke klart før eventuell klagebehandling er sluttført. Jeg har imidlertid fått forsikringer fra Helse Sør-Øst om at de sørger for en kontinuitet i tilbudet til den aktuelle pasientgruppen, uansett hva som blir det endelige resultatet for avtalene innenfor psykisk helsevern. Jeg vil avslutningsvis si meg enig med representanten Hareide i at de ideelle institusjonene er en viktig del av det totale tjenestetilbudet i Norge. Det er derfor også verdt å merke seg at den aktuelle anskaffelsen i Helse Sør-Øst nettopp har vært forbeholdt de ideelle institusjonene.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Jeg har veldig stor forståelse for representanten Hareides engasjement for akkurat denne gruppen. Det er et engasjement jeg deler. Jeg er veldig opptatt av at de skal bli ivaretatt på en god måte, at de skal bli ivaretatt i sitt nærmiljø, at de skal få et best mulig tilbud og mest mulig innhold i livet sitt, og at de skal kunne leve et mest mulig vanlig liv som oss andre. Samtidig er det slik at vi – og også Kristelig Folkeparti – har vært opptatt av at vi skal bruke ideelle organisasjoner der de kan komme med et tilbud. Innenfor dette området er det mange ideelle som yter et tilbud. Men skal man velge mellom dem, må man også velge ut fra kvalitet. Da blir det noen som mister det anbudet de har fått, og noen andre som får. Her er det i hvert fall slik at det er bare ideelle institusjoner som har fått.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Jeg tror nok at hvis vi ser på det store bildet, vil en del institusjoner være lagt ned om noen år – det tror jeg nok. Det sier vi faktisk også ganske klart i grunnlaget til en ny nasjonal helse- og omsorgsplan innenfor rehabilitering, nettopp fordi vi ønsker at rehabilitering skal være et kommunalt ansvar og skje nærmere der folk bor – at folk på Vestlandet, f.eks., skal slippe å reise til Østlandet på en institusjon for å få nødvendig rehabilitering. Det skal være kommunenes ansvar. Så kan kommunene inngå avtaler med institusjonene i sin kommune. Det står de selvfølgelig fritt til, og fremdeles vil vi ha behov for mange i spesialisthelsetjenesten. Men så er det slik at i denne sammenheng har vi behov for mer. Vi bruker mer, og vi bruker bare ideelle. Jeg kunne forstått kritikken hvis det var kommersielle som hadde fått avtalene, men det er det ikke. Det er andre ideelle som har blitt med i den konkurransen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Som helse- og omsorgsminister er jeg opptatt av at rusmiddelavhengige tilbys tjenester av best mulig kvalitet. Kvalitet er et svært viktig element i anskaffelsesprosessene som de regionale helseforetakene nå har gjennomført eller planlegger å gjennomføre. Jeg er derfor trygg på at de regionale helseforetakene nettopp gjennom disse anskaffelsesprosessene sørger for å anskaffe tjenester som nettopp har best mulig kvalitet. Om lag 60 pst. av den samlede døgnkapasiteten innen tverrfaglig spesialisert behandling på rusfeltet består av private ideelle institusjoner som har avtale med de regionale helseforetakene. I tillegg har kommunene avtaler med en rekke private ideelle institusjoner som yter ulike typer omsorgstjenester for rusmiddelavhengige. Ofte representerer de private ideelle et helt avgjørende supplement til de tilbud og tjenester som ytes av spesialisthelsetjenesten, eller som kommunen driver i egen regi for de rusmiddelavhengige. Det er grunn til å nevne at det er de regionale helseforetakene selv som må vurdere hvilke behov for spesialisthelsetjenester befolkningen i deres helseregion har. Det betyr at de regionale helseforetakene selv må vurdere hvilket behov de har for å inngå avtaler med private institusjoner om den tverrfaglige spesialiserte behandlingen for rusmiddelavhengige – i tillegg til de tjenestene som de selv eier og driver. Avslutningsvis vil jeg understreke at satsingen for å styrke rusfeltet er en langsiktig prosess. Jeg kan forsikre representanten Håbrekke om at rusfeltet vil ha høy prioritet i mitt arbeid i tiden som kommer, og at private ideelle aktører fortsatt vil ha en sentral plass. Som kjent vil regjeringen etter planen i løpet av 2011 legge frem en stortingsmelding om ruspolitikken. Der vil også de private aktørene på rusfeltet bli omtalt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Disse avtalene er vanligvis inngått for fire år, og jeg skjønner veldig godt at man av og til kan være bekymret for utviklingen av et fagmiljø. Når det gjelder ideelle organisasjoner og institusjoner, er det også muligheter for å inngå kontrakter med lengre varighet. Det er like fullt noe som må vurderes i hvert enkelt tilfelle, ut fra endring i type behandling som gis, og ut fra at man vil gjerne vurdere og evaluere det tilbudet som gis på den enkelte institusjon. Jeg har ikke problemer med å forstå at det kan være krevende for institusjoner å tilby avtaler som er tidsbegrenset. Men det er egentlig en del av hele arbeidet med å inngå anbud. Det er et stort engasjement for å ivareta de ideelle organisasjonene og de ideelle institusjonene, og dem mener jeg også at jeg gjennom alle svarene mine i dag har vist at vi prioriterer.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Dette er en stadig tilbakevendende diskusjon som vi har, og bare la meg understreke hvor viktig det er at vi har Kirkens Bymisjon, Frelsesarmeen og alle de andre institusjonene som representanten Håbrekke nevnte, som aktører, for de gjør en fantastisk jobb – en veldig viktig jobb. Men samtidig er det slik at hvis man skal ha en begrensning av institusjoner, vil man jo måtte kunne velge dem ut på kvalitet. Da blir det slik, dessverre, at noen vinner, og noen taper. Det er sånn dette systemet må forvaltes. Det er vanskelig å gjøre det på en annen måte uten å komme i konflikt med alle typer regelverk i forhold til direkteanskaffelse; det gis det ikke anledning til. Jeg ønsker veldig sterkt at vi skal ha det mangfoldet som vi har, og at alle skal være i stand til både å drive egenutvikling og å gi pasientene et godt tilbud.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Helse Sør-Øst RHF gjennomfører nå en offentlig anskaffelse av helsetjenester, bl.a. innenfor psykisk helsevern. Denne anskaffelsen er kun rettet mot ideelle institusjoner. Den aktuelle institusjonen som representanten Syversen er opptatt av, gir åpenbart et godt tilbud til pasienter med en kombinasjon av rusmiddelavhengighet og psykisk lidelse. Det er imidlertid Helse Sør-Øst som må vurdere det totale tilbudet til denne pasientgruppen, og som må sørge for at befolkningen får et riktig volum og kvalitet på denne typen spesialisthelsetjenester. Det er vanskelig for meg å gi en god vurdering av representanten Syversens betraktninger om driftssituasjonen for Manifestsenteret, etter en eventuell tildeling fra Helse Sør-Øst. Jeg kjenner verken institusjonens driftsmessige forutsetninger eller hva en eventuelt tildelt avtale skulle kunne innebære for denne institusjonen. Helse Sør-Østs klagebehandling i forbindelse med anskaffelsen av tjenester innen psykisk helsevern er ikke avsluttet. Det foreligger derfor heller ikke et endelig resultat i denne anskaffelsen. Det er derfor ikke riktig av meg å kommentere den konkrete anskaffelsen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Det er klart at når jeg får så mange spørsmål, spør jo vi også Helse Sør-Øst, og vi spør helseforetakene: Hva har dere faktisk gjort? Jeg vil understreke at det er en klagebehandling som foregår mellom en del institusjoner og Helse Sør-Øst. Det er også en del av hele saksbehandlingen. Og igjen: På dette feltet er det bare ideelle institusjoner som har fått avtale. Det som jeg i hvert fall er trygg på, er at denne pasientgruppen skal ivaretas. Når en institusjon har overkapasitet i forhold til det som blir tilbudt, skjønner jeg jo at det kan være krevende. Men like fullt er det slik at når Helse Sør-Øst har et ansvar for pasientgruppene i sin region, må de også vurdere hvor mye kapasitet som det egentlig er behov for. Når det gjelder ett års ventetid, er det slik at hvor lenge en pasient skal vente, skal bestemmes ut fra en medisinsk-faglig vurdering.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Det må ikke være noen tvil om at vi er i dialog med helseforetakene. Selvfølgelig er vi det. De utgjør over 100 mrd. kr av Helse- og omsorgsdepartementets budsjett. De har et ansvar for spesialisthelsetjenesten til hele befolkningen. Det er klart at vi er i dialog med dem. Men det er jo interessant, når det bare er ideelle institusjoner som har fått avtale videre – da skjønner ikke jeg hvordan man skulle velge ut noen når man ikke kan inngå avtale med alle, for man har ikke behov for alle. Da etterlyser jeg egentlig en måte å gjøre dette på som også ivaretar et internasjonalt regelverk som vi er avhengig av, og et konkurranseregelverk og andre lover, som gjør at man ikke kan foreta direkteanskaffelse når det gjelder ideelle institusjoner.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
De regionale helseforetakene har som kjent ansvar for å sørge for spesialisthelsetjenester til befolkningen i sin region. Det betyr at de må foreta en helhetsvurdering av hvilke behov befolkningen har når det gjelder type tjenester, tjenestevolum og kvalitet. Helse Vest har, på lik linje med de andre regionale helseforetakene, en økonomisk ramme som er fastsatt av Stortinget. Rammen skal bidra til å finansiere de totale aktivitetene innen spesialisthelsetjenesten i egen helseregion. Som kjent holder Helse Vest på å avslutte en anskaffelsesprosess innen tverrfaglig spesialisert behandling for rusmiddelavhengige. De siste tallene fra Norsk pasientregister viser at ventetiden på behandling for rusmiddelavhengige har gått ned med syv dager. Det er nå 3 800 som venter på behandling. Dette er en positiv utvikling. Videre vil jeg understreke at alle som venter på behandling, skal ha blitt vurdert for sin rett til behandling, og de skal ha fått en dato for når behandling senest skal settes i gang. Før anskaffelsesprosessen representerte private ideelle institusjoner om lag 80 pst. av den samlede døgnkapasiteten og om lag 60 pst. av de polikliniske tjenestene innen tverrfaglig spesialisert behandling på rusfeltet. Som følge av den nevnte anskaffelsen vil andelen av døgnkapasiteten hos private ideelle gå noe ned. Samtidig vil andelen av den polikliniske kapasiteten øke noe. Samlet sett utgjør derfor de private ideelle aktørene størstedelen av kapasiteten på dette feltet. Helse Vest har, etter det jeg har forstått, også lagt opp til en klar vekst i tilbudet om tverrfaglig spesialisert behandling gjennom de nye avtalene. Det har vært en vesentlig økning i polikliniske tjenester, og Helse Vest etablerer ny ambulant, utadrettet tjeneste. Det legges videre opp til en relativt stor økning i antall dagplasser og en økning i det døgnbaserte tilbudet. Jeg vil avslutningsvis opplyse om at Helse Vest i den aktuelle anskaffelsesprosessen kun har åpnet for at ideelle institusjoner kan delta i konkurransen. De har altså brukt anskaffelsesreglenes særlige bestemmelser om ideelle institusjoner.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Det er en økning på 24 mill. kr i de anskaffelsene som Helse Vest nå gjør i forhold til private, men det er en dreining i måten de jobber på. Det går mer over på polikliniske tjenester, det går mer over på ambulant, utadrettet tjeneste, noe jeg mener er særdeles viktig for å nå andre grupper, det er en økning på dagplasser, og det er en økning på døgnplasser. I tillegg er det også slik at Helse Vest bygger opp og gjør mer selv. Så jeg forventer faktisk at det totale tilbudet til rusavhengige i Helse Vests område nå skal bli bedre, at ventetidene skal gå ytterligere ned, og at flere skal få behandling. Samtidig må jeg bare si at jeg har veldig stor forståelse for at de som ikke har fått avtale – så langt i hvert fall – er skuffet over det, men det er altså bare ideelle som har fått avtale.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Jeg har faktisk oversikt over de institusjonene som har fått avtale, eller som man i hvert fall er i ferd med å inngå avtale med i Helse Vest, og så er det ganske sikkert også her en avsluttende klagebehandling. Det er Kalfaret behandlingssenter, som drives av Kirkens Sosialtjeneste, det er Stiftelsen Bergensklinikkene, som representanten Dåvøy kjenner godt til – en ideell stiftelse – det er Haugaland A-senter, Blå Kors Vest, det er Rogaland A-senter, Kirkens Bymisjon, det er Frelsesarmeens behandlingssenter i Stavanger, og det er stiftelsen Valdresklinikken, som også er en ideell stiftelse. Det er – igjen – slik at helseforetakene må inngå avtaler med dem som faktisk kan gi det tilbudet som etterspørres. Og det har også vært en endring, som jeg sa i det forrige svaret mitt, i det man etterspør. Jeg har stor forståelse for at det er vanskelig for dem som ikke har fått avtale, men det er jo ikke slik at vi ikke prioriterer de ideelle. Det har faktisk Helse Vest gjort.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Kvalitet er et av de mest sentrale elementene i anskaffelsesprosessene som de regionale helseforetakene har gjennomført eller planlegger å gjennomføre. Jeg er derfor trygg på at de regionale helseforetakene – nettopp gjennom disse anskaffelsesprosessene – sørger for å anskaffe tjenester med best mulig kvalitet for de rusavhengige. Det er de regionale helseforetakenes ansvar å vurdere hvilke tjenester befolkningen har behov for. I tillegg til de tjenestene de selv eier og driver, må de vurdere behovet for å inngå avtaler med private institusjoner. Dette gjelder selvfølgelig også tverrfaglig spesialisert behandling for rusavhengige. I helhetsvurderingen som de regionale helseforetakene må gjøre før anskaffelsesprosessen, vil det alltid bli satt kriterier eller vilkår som enkelte tilbydere ikke vil kunne imøtekomme. Når det gjelder krav om å ta imot LAR-pasienter, vil et slikt hensyn måtte vurderes opp mot pasientenes rett til fritt sykehusvalg – altså fritt valg av behandlingsinstitusjon. Representanten Hjemdal berører utnyttelse av ledig kapasitet ved ideelle institusjoner. Som helse- og omsorgsminister er jeg opptatt av at tjenestene til rusavhengige skal være av best mulig kvalitet. Jeg har tillit til at de regionale helseforetakene kjøper tjenester av de private institusjonene som samlet sett tilbyr de beste tjenestene. Samtidig vil jeg poengtere at det i anskaffelsesprosessene på rusfeltet totalt har vært tilbudt flere tjenester enn det har vært utlyst behov for. Det har medført at noen institusjoner som har ønsket å inngå avtaler, ikke har fått tilbud om å inngå slike avtaler. Dersom alle institusjoner som deltar i anskaffelsesprosesser, skulle få tilbud om å inngå avtaler, ville kostnadene øke vesentlig for de regionale helseforetakene. Muligens ville en slik praksis også ført til overkapasitet. Avslutningsvis vil jeg understreke at jeg følger utviklingen på rusfeltet nøye og vil vurdere tiltak dersom kapasiteten ikke er tilfredsstillende.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Jeg er opptatt av at alle må vurderes individuelt, også ut fra at noen ikke bruker medikamenter, at noen ikke ønsker å gå på LAR, og at det her gjøres ulike vurderinger. Like fullt vil jeg si at det er jo viktig at Helse Sør-Øst, som har den totale oversikten over behovene i sin region, gjør den faglige vurderingen av dette. Igjen er det jo slik at dette er en prosess som nå har gått. Så vidt jeg vet, er den endelige klagebehandlingen ennå ikke avsluttet. Jeg kan ikke si noe mer enn at det tilbudet som de skal gi sin pasientgruppe, må de selv vurdere.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Dette er en veldig spesiell institusjon. Så vidt jeg forstår, er det en institusjon hvor det også er langvarig behandling. Spørsmålet er: Skal man ekskludere noen pasientgrupper? Som jeg sa, er jeg opptatt av at man skal ha individuelle tilbud. Like fullt er det fagansvarlige for rus og fagansvarlige for psykisk helse i de ulike helseregionene. De regionale helseforetakene har et enormt stort ansvar, men de skal selvfølgelig styre ut fra de styringssignaler som blir gitt fra meg. Men her er det jo snakk om om jeg skal vurdere det individuelle tilbudet til pasienten, eller om de regionale helseforetakene skal gjøre det. Det må de gjøre, og så må vi ha tillit til at de faktisk dekker det behovet som denne pasientgruppen har, enten her eller andre steder.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-01:
Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Norge har nylig bestemt seg for å gå til innkjøp av 20 stykker Dingo 2 pansrede kjøretøy til styrkene våre i Afghanistan. Det har vært en viss uenighet om hvilket kjøretøy som er best egnet, men regjeringen hevder at Dingoen er utmerket. Underveis er det i media kommet frem opplysninger om kvaliteten på Dingo 2 som i utgangspunktet skulle vært hemmeligholdt. Hvor viktig er det for statsråden at slike opplysninger holdes hemmelig, og hva vil kunne skje med de som angivelig skal ha lekket opplysningene?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg skjønner godt at vi må ha et regelverk som er strengt og nøye når det gjelder å lekke sensitive opplysninger. Samtidig bør det vel være mulig å rette kritiske blikk mot investeringer som gjøres, nemlig for at de som er ute og gjøre jobben, og som skal ta det operative ansvaret, faktisk har den garantien. Og da må man vel også ha mulighet for å stille spørsmål ved de påstandene som en produsent kommer med. Jeg er litt overrasket over at man i denne saken ikke har like stort fokus på de kvalitative påpekningene som er kommet fra media når det gjelder Dingo 2, men at man her altså er på leting etter mulige syndebukker for å flytte fokus bort fra noe som kanskje er like viktig, og som statsråden selv påpekte, nemlig dette med bedre beskyttelse for folkene i Afghanistan. Og hvis de som har gjort dette, har gjort det for å fokusere på kvaliteten, eventuelt mangel på kvalitet, på det produktet de skal kjøpe, burde det også være av interesse for forsvarsministeren.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-01:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Det utleder umiddelbart i hvert fall to spørsmål fra min side. Det ene er: Kan statsråden bekrefte, eventuelt avkrefte, om FLO har foretatt egne tester av disse, eller baserer dette seg på kvalitative beskrivelser fra produsentens side? For det er jo engang sånn at virkeligheten – det praktiske liv – ikke nødvendigvis bestandig stemmer med det som er teoretisk beskrevet. Jeg tenker jo igjen – på nytt – at vi har et felles anliggende, nemlig at våre styrker skal ha best mulig utstyr til enhver tid. Statsråden påpekte dette med at det var det eneste som var tilgjengelig med rask levering. Var hurtig leveranse viktigere enn kvalitative utfordringer? For jeg er enig i at vi trenger det fort, men samtidig skal det ikke gå på bekostning av kvaliteten, nettopp av hensyn til soldatene våre. Så tillater jeg meg også å stille et siste spørsmål, som går på at utenriks- og forsvarskomiteen altså fikk kopi av et brev hvor det ble hevdet at det fantes tilgjengelige kjøretøy – amerikanskproduserte – som også har vært inne i denne diskusjonen. Er det korrekt, eller er det feilaktig?
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Jeg vil innledningsvis understreke at Forsvarets hurtiganskaffelse av det pansrede kjøretøyet Dingo 2 er gjort ut fra et ønske om, og et behov for, å gi våre soldater i Afghanistan bedre beskyttelse under de krevende operasjonene de daglig deltar i. La det være helt klart: Dingo 2 er et godt alternativ og var det eneste kjøretøyet som kunne leveres nå. Det har den siste tiden framkommet opplysninger om at media besitter graderte dokumenter vedrørende kjøretøyets beskyttelsesegenskaper mot improviserte sprenglegemer, såkalte IED. Opplysninger om kjøretøyets egenskaper kan svekke våre soldaters sikkerhet dersom disse blir kjent for uvedkommende. Denne informasjonen er gradert i henhold til sikkerhetslovens bestemmelser. Det er derfor meget alvorlig dersom det skulle vise seg at medier har kommet i besittelse av slike graderte dokumenter. La meg være tydelig på at dette potensielt kan sette norske så vel som allierte soldaters liv i fare. Dersom norsk militært personell lekker sikkerhetsgradert informasjon, vil dette også kunne gå ut over vår troverdighet i forhold til allierte og samarbeidspartnere. Den som får tilgang til sikkerhetsgradert informasjon i Forsvaret, plikter under enhver omstendighet å hindre at uvedkommende får kjennskap til slik informasjon. Det er i denne saken for tidlig å konkludere med hva som har skjedd, og om forsvarspersonell kan ha vært involvert. Forsvarets operative hovedkvarter har besluttet at forholdet skal etterforskes nærmere. Dersom personer i Forsvaret har gitt eller medvirket til at medier har fått tilgang til et sikkerhetsgradert dokument, kan et slikt tjenestebrudd bli gjenstand for strafferettslig, disiplinærrettslig eller tjenesterettslig forfølging.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Det er gjennomført et hurtiganskaffelsesprosjekt i Forsvaret. Jeg har fått opplyst at etter en gjennomgang av de foreliggende alternativene er Dingo 2 etter en grundig vurdering valgt, fordi det representerer det beste alternativet, og en av forutsetningene fra Forsvarets operative hovedkvarter var at dette skulle kunne leveres raskt, og i løpet av 2010. Det har vært viktig å kunne få på plass en bedre beskyttelse nå. Og så har jeg fått opplyst at det er iverksatt et anskaffelsesprosjekt med lengre sikt. Det vil da være mulig å se på om de erfaringene som Dingo 2 gir oss, tilsier at vi gjør endring i hva som skal være den langsiktige løsningen for Forsvaret fremover.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Det er en selvfølge at de kvalitative kravene er helt avgjørende, og det var også viktig å få gjort et valg raskt. De kvalitative testene som er gjennomført av fagfolk i Forsvaret, viste at Dingo 2 kom ut som det best tilgjengelige alternativet nå. Det har kommet fram mange spekulasjoner i pressen om både tekniske kvalifikasjoner og hvordan disse vurderes på ulike nivåer i Forsvaret. Jeg har prøvd å gi et grundig svar på en rekke spørsmål som var stilt. Utgangspunktet mitt er selvsagt at det er viktig at dette vurderes av de beste fagfolkene vi har, og at kvalitative krav må ligge til grunn for det valg som gjøres, at det gjøres raskt og at vi faktisk har sikret oss en mulighet for også å overprøve disse kravene om vi skulle velge noe annet i det langsiktige anskaffelsesprosjektet som Forsvaret har igangsatt.
Sylvi Graham (Høyre), 2010-12-01:
Mitt spørsmål til helse- og omsorgsministeren er slik: «Vestre Viken helseforetak og Asker kommune samarbeider om flere tiltak som gir brukerne et helhetlig tilbud av helse- og omsorgstjenester, bl.a. Aktivitetshuset og et lavterskel arbeidstiltak for psykisk syke. Disse tilbudene bidrar til bedre helse og mestring for brukerne, og reduserer dermed behovet for innleggelse og annen behandling. Disse tilbudene er truet på grunn av nedskjæringer i Vestre Viken HF. Hva gjør statsråden for å hindre at gode samhandlingstiltak avvikles?»
Sylvi Graham (Høyre), 2010-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er slik at helseforetakene har kommet langt i å iverksette Samhandlingsreformen allerede, i den forstand at liggetiden reduseres og stadig mer behandling gjøres poliklinisk eller ved hjelp av ambulante tjenester. Det er på mange måter en riktig utvikling, men det innebærer også et betydelig økt press på kommunene, som må håndtere et stadig større ansvar for pasientene. I budsjettforslaget for neste år er det fortsatt slik at helseforetakene får midler til økt aktivitet, mens kommunenes rammer ikke gir samme rom for vekst. Spørsmålet til statsråden blir da om ikke spesialisthelsetjenesten er i ferd med å bygge ned sine tilbud langt raskere enn alternative tilbud bygges opp i kommunene.
Sylvi Graham (Høyre), 2010-12-01:
Selv om kutt i samhandlingstiltak og forebyggende tjenester kan ha en kortsiktig salderingsgevinst, kan det bli veldig dyrt i det store samfunnsregnskapet. Lavterskeltilbud, som f.eks. Aktivitetshuset i Asker, gir bedre helse og livskvalitet og styrker muligheten for at deltakerne kan mestre både hverdag og jobb. Sett i lys av at psykiske lidelser er en av hovedårsakene til uførhet og sykefravær, er det en god investering for psykisk syke med arbeidsrettet aktivitet. Jeg skulle gjerne vite: Hva er statsrådens styringssignaler til helseforetakene vedrørende disse pasientene og slike tiltak?
Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Spørsmålet til helse- og omsorgsministeren blir: «Ideelle virksomheter har et tydelig verdigrunnlag og et samfunnsnyttig formål, og deres velferdstjenester er et viktig supplement til det offentlige tilbudet. Duedalen Blå Kors Behandlingssenter har driftsavtale med Helse Vest om tolv behandlingsplasser innen tverrfaglig spesialisert rusbehandling. Senteret tapte nylig en anbudskonkurranse og er derfor nedleggingstruet. Er statsråden enig i at ideell sektor har en selvstendig egenverdi, og at det er en politisk oppgave å sikre at sektoren bevares?»
Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at hun understreket at de har en selvstendig egenverdi. Når det gjelder kvaliteten som disse har ytt, har vi ikke hørt noe om at det har vært klagd på den. I dag står over 4 000 personer i kø for å få hjelp innenfor rusomsorgen. Samtidig legges altså institusjoner ned før en har klart å få bygd opp nok behandlingsplasser. Oppfølgingsspørsmålet er: Ønsker virkelig statsråden at slike tilbud fra frivillige organisasjoner skal bli lagt ned før en har full dekning av plasser?
Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Uansett hvordan en ser på dette: I en anbudskonkurranse var det bare offentlige, og det er sånn at de ideelle institusjonene tømmes for oppgaver, fagfolk, penger og brukere. Det er ofte et krysspress mellom det som skjer i markedet, og staten. Så den egenverdien, som i alle fall vårt parti står for, ønsker en å ha med videre i den omsorgen, i den politikken som blir ført, hvordan dette gjøres og i anbudsprinsippet. For på det generelle plan er det jo sånn – jeg husker fra valgkampen der Arbeiderpartiet var veldig klar på at bestemor ikke skulle ut på anbud – at de som er rusavhengige, de som har behov, er det greit nok å få ut på anbud. Er det slik statsråden ser på det?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Eg har gleda av å stille følgjande spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Helse Sør-Øst har besluttet ikke å fornye sine avtaler med Furukollen psykiatriske senter på Årnes i Akershus. Det betyr nedleggelse av mange plasser og rammer pasienter med et omfattende behov for psykiatrisk oppfølging. Det skapes nå usikkerhet for pasienter og deres pårørende. De ideelle institusjonene er en viktig del av et godt psykiatrisk helsetilbud, noe som er en forutsetning for samfunnets trygghet. Hva vil statsråden gjøre for å sikre et mangfoldig tilbud til denne pasientgruppen?»
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Eg vil takke helseministeren for svaret. Særleg er eg glad for at ho legg vekt på det med kontinuitet i tilbodet til denne pasientgruppa. Eg fekk i dag ei tekstmelding frå ein av dei som var glad og takka meg for at eg tek opp saka og jobbar for at desse institusjonane ikkje skal bli nedlagde. Denne personen skriv at opphaldet på tre månader var heilt avgjerande for at vedkommande no lever eit godt liv med eigen familie og er i full jobb. Det er dette det handlar om – gode tilbod som sikrar ei viktig pasientgruppe oppfølging. I går var eg med i ein debatt om vi skulle ha anbod på tog. Til det seier regjeringa heilt klart nei. Da er det eit paradoks for meg at denne gruppa blir sett ut på anbod og ikkje får den tryggleiken og den føreseielegheita som dei fortener.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Eg deler fullt og heilt engasjementet til helseministeren. Vi treng ideelle institusjonar i denne sektoren. Det trur eg har betydd veldig mykje for at vi har hatt eit mangfaldig tilbod her. Det som bekymrar meg, er at vi no ser ei utvikling der mange av dei ideelle held på å måtte leggje ned. Mange har lagt ned, og mange seier at med den føresetnaden som ligg der no, vil dei måtte leggje ned. Da opplever eg at vi på ein måte har ein systemsvikt innanfor sektoren, der dei ideelle blir tvinga til å leggje ned. Hadde det vore slik at det hadde vore mange nye ideelle som hadde teke plassen, men det er ikkje det vi opplever. Vi opplever no at lista over ideelle institusjonar som har blitt lagde ned dei siste åra, har blitt lengre og lengre. HSH seier at dersom denne utviklinga held fram, vil dei ideelle institusjonane vere borte innan fem–ti år. Kva er helseministerens kommentar til det?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
«BUE-stiftelsen på Rissa driver behandlingstilbud for rusmiddelavhengige. De klarer så vidt å holde hodet over vannet. De har de siste årene redusert kapasiteten fra 41 plasser til 17 plasser. Av disse har de avtale med Helse Nord om ti plasser. Resten av plassene står tomme. Vil statsråden sikre at de regionale helseforetakene kjøper behandlingsplasser hos ideelle institusjoner slik at institusjoner som BUE-stiftelsen overlever, og rusavhengige kan komme ut av behandlingskøen?»
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Det er jo riktig som det er sagt, at de institusjonene som taper anbud, ofte blir nedlagt. Men realiteten er jo at også de institusjonene som vinner anbud, blir nedlagt. Dette er et eksempel på en institusjon som har vunnet et anbud i Helse Nord, men som likevel står i fare for å bli nedlagt fordi anbudsbetingelsene er sånn at de ikke er til å leve med – man kan ikke opprettholde et fagmiljø, det er for kortsiktig til at du kan drive, og det er for lite plasser som dekkes. Det er flott at helseforetakene kjører egne runder for de ideelle, og det bør jo alle gjøre, men statsråden må ta inn over seg at de som vinner, også står i fare for å bli nedlagt. Vil statsråden ta grep for å se på innholdet i anbudsreglementet – kortsiktigheten og betingelsene – som gjør at til og med de som vinner anbud, faktisk står i fare for å bli nedlagt?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Det er ikke bare krevende, men det er til dels umulig for disse institusjonene å drive med de betingelsene som er i dag. Tilbakemeldingen er ganske unison, ikke bare fra enkelte institusjoner i enkelte anbudsrunder, men fra alle organisasjoner som driver innenfor dette feltet, at vi er borte om noen år hvis de rammevilkårene som er i dag, fortsetter. Historien er jo at disse organisasjonene, enten det er Kirken, det er Frelsesarmeen, det er Kirkens Bymisjon, det er Sanitetskvinnene, eller hvem det er, faktisk er de aktørene som startet opp det vi i dag kjenner som velferdstjenestene våre. Så har kommunene og staten kommet i ettertid og supplert deres tilbud, og så har man levd side om side. Så står vi overfor den historiske situasjonen at de kan raderes ut i løpet av få år med de betingelsene som er i dag. Jeg går ut fra at det å utrydde idealismen i velferdssamfunnet ikke er noen bauta som denne regjeringen ønsker å ha etter seg. Jeg er glad for at statsråden anerkjenner behovet for langsiktighet, og når det gjelder BUE-stiftelsen, er det nok en enda kortere avtale enn fire år. Så jeg stiller spørsmålet igjen: Vil statsråden gå igjennom de betingelsene som man gir institusjonene i anbudsrundene i dag, for å sikre langsiktigheten som gjør at man ivaretar den egenverdien de ideelle faktisk representerer?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Det er ikke noe å si på statsrådens kondisjon, i hvert fall. «Manifestsenteret, som har behandlingsplasser for pasienter med dobbeltdiagnoser i Oslo, har kun fått avtale med Helse Sør-Øst om 12 av sine 26 plasser. Deler statsråden den oppfatningen at det må være krevende å drive en institusjon med redusert kapasitet?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Jeg kan gjerne opplyse statsråden litt om volum. Jeg tror ikke det er noe tvil om at det er behov for denne institusjonen. Så vidt vi har brakt i erfaring, er det nå en venteliste som er så lang at man må regne med en ventetid på over ett år for å få plass på et lignende tilbud som det vi her snakker om. De har altså bygget en ny enhet. Den står tom, mens mange står i kø. Jeg vil dvele litt ved det som statsråden har sagt i flere runder. Hun sier at hun er «trygg på» – det har jeg notert meg – at Helse Sør-Øst foretar de riktige vurderinger i alle disse anbudsprosessene. Jeg må si at jeg hadde ikke vært så trygg på det. Når det gjelder f.eks. Oslo Hospital, er det fra faglig hold sagt at det anbudsdokumentet som ble lagt ut, var direkte pinlig, dårlig fagarbeid, der konsekvensene er katastrofale for de mest sårbare pasientgruppene. Mitt spørsmål er: Har statsråden interesse av å gå inn og se på hvordan disse anbudskonkurransene faktisk fungerer?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Dobbeltdiagnoseinstitusjonen Manifestsenteret har denne lange ventetiden, men de får altså heller ikke lov til å legge ut sitt tilbud på frittsykehusvalg.no. Det har også Helse Sør-Øst sørget for. Hvis jeg kan anbefale statsråden å ta en sjekk på det: Jeg tror institusjonen og sikkert også pasientene hadde vært glade for det. Og så til dette med anbudskonkurranser de ideelle imellom: Ja, snakk med de ideelle om dette. De som før var viktige samarbeidspartnere seg imellom, er nå blitt konkurrenter. De kan ikke utveksle informasjon, og de kan ikke bruke hverandres kompetanse på den måten de gjorde før. Det setter helseforetakene bom for – ellers går man utover anbudsreglementet. Jeg må si at jeg føler virkelig at det er en ulykksalig situasjon som man har kommet opp i. Jeg er dypt urolig for det regimet som helseforetakene representerer i disse anbudskonkurransene, og jeg skulle ønske – det må bli min appell – at helseministeren ikke bare hører og får brev og noterer seg hva de sier, men at hun går i dialog med dem for å få dette på et helt annet og bedre spor.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Den oppskriften kan statsråden få.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-12-01:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren: «Det er fleire tiår sidan dei første verneplanane for vassdrag vart vedtekne i Stortinget. Grunnlaget for vernevedtaka for dei første verneplanane var langt dårlegare enn det vi har i dag. Fleire kommunar ønskjer no å få vurdert vernegrunnlaget i ein del av dei vassdraga som var med i verneplan 1 og 2. Kva råd vil statsråden gje til dei kommunane som no ønskjer å få ny vurdering av vernegrunnlaget og vernestatusen i sine vassdrag?»
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-12-01:
Eg takkar for svaret, og eg takkar for ei viss opning i forhold til det som var spørsmålet. Vi veit at det i dag blir langt meir skånsame utbyggingar av vassdrag enn det som var i 1970–1980-åra, og det er eit viktig moment å ta med seg også i denne saka. I Finnmark, i Kvænangen kommune, ønskjer dei å vurdere å få oppheva vernegrunnlaget for Badderelva, eller å få dispensasjon frå vern i verneplan 2 for å byggje ut småkraft, eit potensial på 35 GWh. I min eigen heimkommune, Hornindal kommune, vart Hornindalsvassdraget utbygt i 1960-åra – Tussa-utbygginga. Det vart verna i 1970-åra, slik at då verna ein eit vassdrag som var utbygt. Det er mange og store paradoks i den saka. Mitt spørsmål til statsråden er om han har forståing for dei kommunane og dei som ønskjer å få vurdert vernegrunnlaget for sine vassdrag.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-12-01:
Eg takkar for svaret. Kraftutbygging er viktig. Det ser vi ikkje minst no med dei kraftprisane og dei utfordringane som er i dag. Ei anna side av litt same sak gjeld konsesjonsvilkåra i mange vassdrag. Dei skal revurderast, og det er lang kø med omsyn til revisjon av konsesjonsvilkåra. I regjeringserklæringa Soria Mora II har regjeringa lova å føretake ein gjennomgang av regelverket for revisjonssaker – det vil seie reglane for modernisering av gamle konsesjonsvilkår. Kan statsråden opplyse om kva departementet har gjort i saka så langt, og når blir ei slik sak lagt fram for Stortinget?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-01:
Regjeringa vil øke den fornybare energiproduksjonen betydelig. Utbygging av mer vannkraft vil stå sentralt i denne sammenhengen. Det er viktig både av hensyn til klimautfordringene og den framtidige kraftoppdekninga og for å sikre økonomisk vekst og næringsutvikling i distriktene. I regjeringserklæringa har vi sagt at fortsatt utbygging av vannkraft skal skje både i form av en bedre utnyttelse av eksisterende vannkraftstruktur og gjennom skånsom utbygging av nye prosjekter. Stortinget har gjennom seks vedtak vernet viktige nasjonale naturkvaliteter og et representativt utvalg av norsk vassdragsnatur. Den avsluttende suppleringa ble vedtatt av Stortinget gjennom vern av Vefsna i juni 2009. Det er riktig at grunnlaget for verneverdiene ikke er like godt dokumentert i de eldste verneplanene. I dag er det adgang til å bygge ut små kraftverk opp til 1 MW i vernede vassdrag dersom utbygginga ikke er i konflikt med verneverdiene. Ytterligere utredninger kunne nok vist at verneinteressene ikke er like sterke alle steder, og at det kan finnes utbyggingsprosjekter over 1 MW som kan gjennomføres uten å svekke verneverdiene. Uansett vil hovedvekten av mulige nyutbygginger ligge i vassdrag som ikke er vernet. Ved den avsluttende suppleringa forutsatte Stortinget at det skal etableres et prøveprosjekt med en helhetlig forvaltning i Vefsnavassdraget der det kan legges til rette for mindre, skånsom vannkraftproduksjon, fristilt fra maksgrensen på 1 MW. Planprosjektet i Vefsna kan gi oss viktig informasjon om verneverdier og utnyttelsespotensial. Jeg mener det fortsatt er en rekke gode prosjekter som kan bygges ut utenom disse vernede vassdragene. Innsatsen bør etter mitt syn derfor først og fremst rettes mot en forsvarlig utnyttelse av vannkraftpotensialet i vassdrag som ikke er vernet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-01:
Jeg både forstår og synes isolert sett også det er bra at det er et lokalt engasjement for å utnytte potensialet for å produsere fornybar energi. Så vil det uansett være et behov for nasjonale, overordnede retningslinjer og føringer som bidrar til at summen av utbygging og det å ivareta viktige naturverdier går i hop. Det er prosesser som Stortinget er godt inne i og vel kjent med. Jeg tror, som også representanten Lødemel tar opp, at vi kan få erfaringer når vi nå ser måten å foreta utbygginger på, som kan gi grunnlag for å vurdere dette på en annen måte framover enn hva som er gjort for 20, 30, 40 år siden. Nettopp derfor blir dette prosjektet i Vefsna viktig, for da kan vi se på nettopp dette i praksis, om det er mulig å klare å forene hensynet til kraftproduksjon, klimapolitikk og vern på en bedre måte gjennom litt ny tenkning i forhold til hva som er gjort tidligere.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-01:
Når det gjelder det siste, er det gjort en konkret beslutning knyttet til Vinstravassdraget, og så er det en prosess på det som representanten tar opp, både det generelle regelverket og rammene rundt knyttet til revisjon. Når da revisjon og konsesjonsprosesser er blitt trukket fram som viktige fra representanten Lødemel, vil jeg samtidig benytte anledningen til å si at der vi reelt sett nå har den største utfordringen for å realisere småkraftprosjekter, er inn mot nett. Vi har et for dårlig nett i Norge. Det ser vi ikke minst i den delen av landet som representanten Lødemel kommer fra. Og skal vi realisere gode småkraftprosjekter i Møre og Romsdal og i Sogn og Fjordane, må det bygges mer nett. Vi må akseptere kraftlinjer. Vi må akseptere fysiske inngrep som bidrar til at det er mulig å koble seg opp på nettet for disse produsentene. Hvis ikke kommer vi fortsatt til å være der vi er nå – at potensielle småkraftprosjekter ikke kan realiseres fordi det ikke finnes kapasitet til å ta unna produksjonen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-01:
Arbeidet med fornybardirektivet går nå gjennom de ordinære EØS-kanalene, hvor tilpasningen til Norge og Island vil være et tema i forhandlingene med EU. Jeg ber derfor om forståelse for at jeg ikke kan gå konkret inn i strategien i forhandlingene om fornybardirektivet på det tidspunktet vi nå er. I så måte vil jeg også vise til den redegjørelsen jeg hadde for Europautvalget i Stortinget for kort tid tilbake. Etter en grundig gjennomgang av direktivet er det vår vurdering at EFTA-landene ikke er med i EUs byrdefordeling, og at det derfor ikke er klart at beregningsmetoden, eller EUs modell, skal gjelde for andre land enn EU-land. I 2005, som var utgangspunktet for beregningen av 2020-målet, var vår fornybarandel, som nevnt, 58,2 pst., og det er godt over den øvre grensen på 50 pst. i 2020, som angis i EUs beregningsmetode, og som er benyttet for Sverige. Vi må derfor finne en alternativ metode for å beregne mål for land som Norge og Island. Vi deler EUs ambisjoner på fornybar energi. Vi har signalisert til kommisjonen at direktivet er EØS-relevant. Vi har signalisert at vi er innstilt på å øke vår fornybarandel utover nivået i 2005. Det skal vi gjøre ved energiomlegging. Det skal vi gjøre gjennom energieffektivisering. Vi skal gjøre det ved å innføre et felles sertifikatmarked med Sverige fra 2012. Samtidig mener jeg det er viktig at vi finner en balansert løsning mellom direktivets krav og intensjoner og Norges situasjon som energiprodusent. To viktige formål med direktivet er hensynet til klima og forsyningssikkerhet. Vår energisituasjon, med en vesentlig høyere fornybarandel enn andre land, innebærer at direktivet ikke vil ha tilsvarende virkning når vi ser på endringer i energibalansen – energibruken – i alle andre land som vi eventuelt skulle bli sammenliknet med. Sammenliknet med øvrige land i Europa har vi langt mindre mulighet til å fase ut fossil energi i bruken innenlands. Vi har allerede en elektrisitetssektor som er nær 100 pst. fornybar. En fjerdedel av Norges totale sluttbruk av energi skjer i transportsektoren. I 2005 var andelen fornybar energi i denne sektoren kun 1,5 pst. Vi har sagt i prosessene med EU at vi skal ta målet om 10 pst. fornybar energi i transportsektoren i 2020. Det er en betydelig utfordring i en sektor der energibruken har økt betydelig de siste årene. Men som sagt, det er en prosess vi er beredt til å gå inn i. Norges ambisjoner i klima- og fornybarpolitikken favner bredere enn fornybarandelen definert gjennom fornybardirektivet. En stor del av vårt forbruk av fossil energi er knyttet til offshoresektoren, som representanten også tok opp. Denne sektoren er ikke dekket av direktivet. Det innebærer at tiltak som f.eks. elektrifisering eller CO2-fangst og lagring ikke øker vår fornybarandel, selv om det skulle redusere de negative effektene av vår fossile energibruk. Vi skal derfor ha andre virkemidler i tillegg til fornybardirektivet for å redusere våre klimautslipp.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-01:
Jeg syns inngangsspørsmålet er litt spesielt, altså begrepet «forhandle ned». Det som Norge nå gjør, er en helt tilsvarende prosess som den EU-landene har vært gjennom. Vi er i en prosess med kommisjonen, vi går gjennom Norges situasjon og ser på hvor stor del av denne forpliktelsen, den byrdefordelinga, som er mellom ulike europeiske land, Norge skal ta. Det er ikke noe annerledes det som Norge her gjør, enn det de enkelte EU-landene har gjort i sine prosesser med kommisjonen. Så har vi sagt – og det er det mulig jeg må gjenta en gang til – at vi skal øke vår andel fornybar energiproduksjon. Vi har sagt at vi skal bidra til å øke produksjonen sett i et europeisk perspektiv. Vi har sagt at vi skal gå inn og finne en balansert løsning som bidrar til at både EU som et hele, og EU inkludert EØS skal øke den fornybare energiproduksjonen betydelig framover. Så at det ut fra det jeg sa i stad, er mulig å trekke mot en defensiv konklusjon, er jeg helt uenig i.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-12-01:
Jeg tror jeg kanskje har behov for noen flere oppklaringer enn hva som er mulig i løpet av ett minutt her nå. For det første refereres det til utslipp fra fossil energi i Norge. Da antar jeg at representanten også tar inn i det regnestykket utslipp knyttet til petroleumsvirksomheten i Norge som ikke er en del av det som det skal konkluderes på rundt fornybardirektivet. For det andre kan man også av spørsmålet få inntrykk av at representanten mener at fornybardirektivet definerer den rent fysiske utbyggingsaktiviteten i de ulike landene. Fornybardirektivet er et direktiv knyttet til byrdefordelingen mellom de ulike landene. Det vil ikke eksplisitt definere utbyggingsnivået for fornybar energi i Norge framover. De viktigste utfordringene knyttet til å bygge ut fornybar energi i Norge er at vi er villig til å akseptere konsekvensene av å bygge ut fornybar energi: tåle kraftlinjer i dette landet, og tåle at småkraftverk blir bygd i ulike vassdrag. Gjennom det får vi opp fornybarandelen. Det er den reelle utfordringen knyttet til fornybar energi i Norge framover.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-01:
«EUs fornybardirektiv kan hjelpe Norge å konvertere vårt høye forbruk av fossil energi. Norge har i dag en fornybarandel på 58,2. Inkluderer man offshoresektoren i dette regnestykket, blir fornybarandelen om lag 10 prosentpoeng lavere. Dersom Norge skal få utregnet sin fornybarandel på samme måte som EU-landene, vil det si at vår fornybarandel må opp til mellom 72,4 og 73,6. Vil regjeringen følge EUs modell, eller vil regjeringen prøve å forhandle ned Norges forpliktelser i fornybardirektivet?»
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er litt overrasket over at statsråden ikke ser ut til å være villig til å gi et klart svar på hva som er Norges posisjon i de pågående forhandlingene. Selv om intensjonen i fornybardirektivet er at alle land skal bidra – og de rike landene skal bidra mest – høres det for oss som sitter på utsiden, ut som om regjeringens representanter i Brussel argumenterer for at Norge skal slippe billigere unna. Så for å spørre igjen: Vil regjeringen følge EUs modell, eller vil regjeringen prøve å forhandle ned Norges forpliktelser i fornybardirektivet?
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-01:
Som kjent har jo regjeringspartiene og Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre gått inn på et klimaforlik. Slik vi ser det, kan EUs fornybardirektiv hjelpe Norge å konvertere vårt høye forbruk av fossil energi, som i dag gjør at de norske utslippene av klimagasser er rundt tre ganger høyere enn gjennomsnittet på verdensbasis. Er statsråden enig med Venstre i at fornybardirektivet legger sterke føringer på klimapolitikken i Norge? Og er statsråden enig i at en høy forpliktelse vil være bra for å redusere norske klimautslipp?