trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2013-12-18:
Produksjon av fornybar energi er en viktig del av klimaløsningen. I regjeringsplattformen lover man kortere saksbehandlingstid for konsesjoner for fornybar kraft, og en lover at konsesjonsbehandling for små-, mikro- og minikraftverk skal overføres til kommunene. Olje- og energiministeren har lovet færre tilleggsutredninger. Mitt spørsmål er: Betyr dette at man ønsker å redusere terskelen for å få konsesjon for å bygge ut vannkraft, vindkraft og nett? Eller spurt på en annen måte: Kan flere utbyggere forvente å få ja på sin konsesjonssøknad med den nye regjeringen enn det som var tilfellet tidligere?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2013-12-18:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren: «En viktig del av klimaløsningen er økt produksjon av fornybar energi. Norge har gjennom en kombinasjon av store havområder og offshoreteknologi en stor mulighet til utvikling av og produksjon av vindkraft til havs. Hvilke ambisjoner har statsråden for vindkraft til havs, og hvordan ser han for seg å nå disse ambisjonene?»
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2013-12-18:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for at statsråden ikke setter produksjon av fornybar energi på land opp mot produksjon til havs. Jeg vil utfordre litt på det som går på leverandørindustriens muligheter og framtidige arbeidsmuligheter på dette området. Det er rett at dette i stor grad er umodne teknologier. Det kan tenkes at disse investeringene først og fremst skal komme utenfor Norges grenser, men spørsmålet mitt er: Ser statsråden utnyttelse av offshorevind som en mulighet til å gjøre den norske leverandørindustrien mer robust og til å gi den flere ben å stå på?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2013-12-18:
Takk igjen for svaret. Da er vi også blitt kjent med at det skal legges fram en energimelding. Et samlet storting støtter det nå. Da er mitt korte spørsmål: Vil statsråden sørge for at det blir gitt en bred omtale og brukt tid og oppmerksomhet på spørsmålet om umodne teknologier generelt og offshorevind spesielt i den varslede meldingen når den kommer?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Hvis statsministeren hadde vist like stort engasjement for å ta vare på naturen, som hun gjør for å få åpne butikker om søndagen, hadde det vært håp her. Men med bakgrunn i den politikken regjeringen har ført, øyner jeg ikke det håpet. Vi ser hvordan jordvernet prioriteres, vi ser at det er varslet – blant annet i et intervju i VG før valget – at det skal åpnes for mer bygging i strandsonen, vi hørte olje- og energiministeren si at naturmangfoldloven og praktiseringen av den burde endres for å åpne for mindre vektlegging av natur, vi ser hvordan det er kuttet i opprydding etter gruver og åpnes for mer gruveutbygging, og vi ser hvordan 42 000 mennesker har underskrevet på å ta vare på naturen og sier nei til snøscooterkjøring, men her overkjører man dem isteden med det store forsøket som settes i gang. Spørsmålet mitt til statsministeren er: På hvilket område vil den nye regjeringen ivareta naturen på en bedre måte enn det den rød-grønne regjeringen gjorde?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Med all respekt er det sånn at det er to ting vi ønsker å oppnå. Det ene er å redusere utslippene, men det andre er å få til omstillingen til nullutslippssamfunnet. Hvis man ser på Europa i dag, når man målet om å redusere CO2-utslippene på grunn av finanskrisen. Men det bidrar ikke til omstilling bare ved å redusere CO2-utslippene. I Tyskland ser vi bl.a. at det er en økning i bruken av kullkraftverk, altså det motsatte av hva man ønsker, på grunn av at man ikke har en bredde av mål – men man når CO2-målet. Hvis jeg kan få stille det enkle spørsmålet – når regjeringen sier at man vil nå to-gradersmålet, men ikke spesifiserer hva man mener at det skal bety for EUs ambisjoner, sier man egentlig ingen ting: Vil man, som de minst ambisiøse landene, gå for en politikk med 35 pst. reduksjoner, vil man gå for 40 pst., eller vil man gjøre som miljøbevegelsen sier, gå for 50 pst. eller 60 pst. reduksjoner? Det er avgjørende, for det er EUs mål på dette feltet som avgjør kvoteprisen i Europa og i Norge.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Mitt spørsmål går til klima- og miljøvernministeren: «Hvordan mener statsråden at naturhensyn, friluftslivshensyn og hensyn til grunneiere blir bedre ivaretatt enn i dag ved å gjennomføre en omfattende liberalisering av scooterkjøringsreglene, og blir ikke et omfattende forsøk bare en vits når hun uansett tenker å gjennomføre lovendring med liberalisering av reglene for scooterkjøring uten å ha evaluert forsøkene skikkelig først?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Jeg vil takke statsråden for svaret, men jeg stiller meg litt undrende til hele prosessen som har vært: Når man gjennomfører et forsøk, er det vanlig at man evaluerer erfaringene med forsøket før man bestemmer seg for å gå videre. Men her det jo snakk om at man ruller ut et forsøk i omtrent en fjerdedel av landets kommuner og lar det være første skritt på veien av det som skal være den demokratiske og gode prosessen rundt en lovendring. Denne måten å gjøre det på er etter min oppfatning veldig udemokratisk, fordi man ruller ut et forsøk i en fjerdedel av landets kommuner, men har egentlig ikke tenkt å se på de brede erfaringene med hvordan dette fungerer i kommunene før man går videre. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden blir derfor: Ser statsråden at dette ikke er en heldig demokratisk måte å gjøre det på når man planlegger en lovendring?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Da svarte jo egentlig ikke statsråden på spørsmålet mitt om hvorvidt hun ser at det er udemokratisk når man egentlig velger ikke å kjøre forsøket fullt ut, men bare evaluerer en bitte liten del av forsøket før man går videre. Derfor er mitt spørsmål igjen: Ser statsråden at man ikke får evaluert hele forsøket før man gjennomfører en lovendring, og at det, etter min oppfatning, dermed er en udemokratisk måte å gjøre dette på? Statsråden har sagt at det gjør inntrykk når 42 000 mennesker på kort tid har skrevet under på et opprop som sier nei til å gjennomføre og rulle ut den prøveordningen som nå skal iverksettes. Bondelaget, som representerer mange grunneiere, har vært imot. Friluftslivsorganisasjonene, som er de bredeste representantene for folkelig engasjement for naturen, sier også klart nei. På hvilken måte gjør dette inntrykk på statsråden, når statsråden likevel velger å ture fram?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Det var avslørende at denne regjeringen ikke klarte å finne plass til vår tids viktigste utfordring – klima- og miljøspørsmålene – blant sine åtte viktigste satsingsområder. Og vi har fått bekreftet at det var grunn til å uroe seg over det ved å følge statsministerens dagsorden gjennom høsten. Det er blitt tydelig gjennom statsministerens ulike offentlige opptredener, både her i Stortinget og andre steder, at klima og miljø står svært lavt på dagsordenen til vår nye statsminister. Akkurat nå foregår det en avgjørende dragkamp i EU om rammeverket for klima og energi fram mot 2030. Den skal avgjøre hvor ambisiøse mål EU setter seg, og rammeverket for de virkemidlene EU velger å ta i bruk for å få ned klimautslippene. Hva EU bestemmer seg for, vil være avgjørende både for om det er mulig å få med flere land på en global, framtidig klimaavtale og for Norges evne til omstilling. For ambisiøse mål vil være med på å presse kvoteprisen oppover og dermed hjelpe oss til å omstille oss her i Norge. I et slikt bilde skulle man tro at Norge var et land som hadde interesse av en mest mulig ambisiøs posisjon. Men nei, nå har signalet kommet fra regjeringen om at en har tenkt å spille inn til kommisjonen i løpet av nær framtid: ingen støtte til de mest ambisiøse landene i EU når det gjelder høyest mulig mål om utslippskutt, og altså motstand mot kommisjonens forslag om at EU skal ha tre mål – ikke bare et CO2-mål, men et fornybarmål og et energieffektiviseringsmål. Er statsministeren bekvem med – etter en valgkamp der hun har lovet en mer offensiv klimapolitikk – gjennom disse innspillene til EU å plassere Norge solid i klimasinkenes leir i Europa?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Det er vanskelig å påstå at innspillene fra Norge er ambisiøse, når de på begge de to avgjørende punktene støtter de landene i EU som ønsker de minst ambisiøse målsettingene. Det pågår en debatt om EU skal ha et utslippsmål på 40 pst. Det tar Norge ikke stilling til. Det pågår en debatt om en skal ha tre mål eller ikke. Jeg skjønner statsministeren ikke ser fordelene med tre mål, men et fornybarmål, altså et avgjørende mål for den store fornybarsatsingen som Tyskland nå går gjennom. Uten denne typen konkrete mål, overlates mer av ansvaret for å kutte utslipp til et kvotesystem som i dag ikke fungerer – hvorfor? Jeg gjentar mitt første spørsmål: Føler statsministeren seg bekvem med å plassere Norge i samme leir som de mest forsiktige landene i Europa? Og hvorfor har hun så sterk tro på kvotesystemet at hun ikke vil sikre seg at det finnes mål som går utover det?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
«I Computerworld 12. august 2013 sa Bård Hoksrud: «Frp har hele tiden ment at Norge uansett burde ventet med vedtaket for å se hvordan dette spiller ut i EU. Vi skjønte ikke hvorfor det var så viktig å haste et direktiv gjennom, som fortsatt diskuteres og evalueres i EU.» Senere har statsråden sagt at saken ikke skal opp til ny vurdering. Hva vil EU-domstolens nye avklaring om datalagringsdirektivet ha å si for en eventuell innføring eller nye vurderinger av innføring i Norge?» – Her skal jeg rette på spørsmålet mitt, for dette dreier seg om generaladvokatens vurdering: Hva vil generaladvokatens nye avklaring om datalagringsdirektivet ha å si for en eventuell innføring eller nye vurderinger av innføring i Norge?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Grunnen til at vi ved en rekke anledninger har tatt opp spørsmålet om ny vurdering, er at det ene regjeringspartiet før valget lovet en omkamp om datalagringsdirektivet. Det mener jeg var en klok vurdering. Det var det også en rekke andre partier som lovet. Tidligere har vi oppfattet at statsråden har vært helt tydelig på at noen ny vurdering ikke vil bli gjort. Jeg biter meg merke i at det han nå sier, er litt annerledes. Er det sånn å forstå at vi kan vente oss en reell ny vurdering i regjeringen i lys av det som nå pågår i EU-domstolen, og at det er mulig at regjeringen kommer til å komme med et annet syn på innføring av direktivet til våren enn det som per nå er situasjonen? Da vil også flertallet i Stortinget være endret, og den hindringen som står i veien for at vi kan gjennomføre det statsråden egentlig mener, vil være fjernet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Stortinget kan påpeke det man vil, og det er derfor vi gjør det nå. Vi mener det er helt naturlig at også regjeringen diskuterer dette. Jeg registrerer at vi i løpet av samme svar på en måte har fått både et ja og et nei til en ny vurdering. Det må bety at regjeringen må diskutere oppfølgingen av dette etter at vi har fått en konklusjon fra EU-domstolen, og det ser vi fram til. La meg til slutt utfordre statsråden på en helt konkret problemstilling, fordi en bekymring rundt datalagringsdirektivet har vært medienes kildevern og beskyttelsen av varslere. I forbindelse med behandlingen av denne saken våren 2011 ba Norsk Presseforbund, Redaktørforeningen og Journalistlaget om at det ble satt ned et utvalg i samarbeid med medieorganisasjonene som skulle gjennomgå og legge fram forslag til styrking av medienes kildevern i lys av direktivet. Er det mulig å få regjeringen til å gjøre en ny vurdering av denne typen tiltak som kan hjelpe oss å se på konsekvensene av direktivet? Vil statsråden vurdere det?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2013-12-18:
Venstre er einig i at vi treng ein stram kvotemarknad i Europa, og at det er det viktigaste verkemiddelet. Men er det ein ting dei siste åra har vist oss, er det kor avgjerande det er å jobbe på fleire frontar enn det, ikkje minst for å utvikle teknologi når det gjeld fornybare investeringar, t.d. Nettopp det at kvotemarknaden ikkje har fungert godt nok når det har vore ein lågkonjunktur, er vel grunnen til at kommisjonen fornuftig nok har føreslått at dei skal ha fleire mål. Statsministeren sa at regjeringa si linje fikk brei tilslutning i Europautvalet. Det kan ikkje eg hugse, og både frå Venstre si side, frå SV si side og frå Kristeleg Folkeparti si side flagga vi tydeleg at vi bør ha fleire mål. Mitt spørsmål til statsministeren går likevel litt vidare, for det er ikkje alle sektorar som er omfatta av kvotemarknaden: Kva mål meiner regjeringa at ein bør setje seg for dei sektorane i EU sin klimapolitikk framover?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2013-12-18:
«5. april 2011 vedtok Høgre og Arbeidarpartiet å innføre datalagringsdirektivet. No er det snart tre år sidan vedtaket vart gjort, og framleis er norske borgarar fri for statspålagd registrering. I mellomtida har direktivet vorte kjent grunnlovsstridig i alle EU-land, der det har nådd landets øvste domstol, og EU skal no revidere direktivet. Vel skal statsråden sørgje for at vi er i forkant i Brussel, men kunne det ikkje i denne saka vere smart å halde litt igjen?»
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2013-12-18:
Eg er litt usikker på om det er ei veldig balansert avveging i kva grad ein pålegg min teleoperatør å lagre informasjon om kvar eg oppheld meg, i 6 månader, i 12 månader eller i 24 månader. Det er prinsippet det handlar om. Det vart vist til Tyskland. Det er for så vidt ikkje noko nytt at konservative og sosialdemokratar finn saman i personverninngripande lovgiving, verken i Tyskland eller i Noreg. Men eg vil dra dette litt vidare. For Venstre er eit liberalt parti, og vi krev ikkje reservasjonar mot EU-direktiv i tide og utide. Tvert imot har vi stor respekt for at det er viktig at vi tilpassar europeisk lovgiving, og respekt for at ein kan bli møtt med sanksjonar om ein ikkje gjer det. Men det vi snakkar om her, er eit direktiv som er heilt i ytterkanten av kva som kan tenkjast å vere EØS-relevant, ja faktisk så i ytterkanten at nettopp det spørsmålet nådde heilt opp i EU-domstolen for mange år sidan. No gjekk det fem år frå direktivet var vedtatt i EU, til ein vedtok det i Noreg. Vi har venta i tre år fordi det er for dyrt å innføre. Er det verkeleg grunn til å frykte sanksjonar om ein ventar litt til?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2013-12-18:
Eg tolkar europaministeren no litt dit at ein ikkje berre vil innføre datalagringsdirektivet i Noreg fordi ein er forplikta til det, men fordi ein frå Høgre si side grunnleggjande er for det ein no skal innføre, at det er fornuftig å innføre det. Det står i noko kontrast til dei argumenta som vart brukte då debatten var i Stortinget sist. Då var det mykje snakk om kva konsekvensar ein ville møte i EU dersom ein ikkje innførte det. No er det jo slik at historisk erfaring viser oss at personverninngripande lovgjeving er forferdeleg vanskeleg å fjerne igjen når det først er innført. Det er éin grunn til å vere skeptisk. Europaministeren sa i svaret sitt til representanten Ingebrigtsen at det er for tidleg med bombastiske konklusjonar om kor effektivt direktivet er. Det var tydelegvis ikkje for tidleg for europaministeren å konkludere i sitt svar med at det har avgjerande betydning for å motarbeide kriminalitet. Eg vil likevel følgje opp med følgjande spørsmål: Dersom no direktivet blir heilt eller delvis stoppa i EU – eventuelt blir stoppa i EØS-komiteen – vil Høgre opna for at ein ikkje gjennomfører det i Noreg då?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-12-18:
Først: Jeg håper det har vært en forsnakkelse fra statsministeren når hun har snakket om toprosentsmålet, for det skal jo være togradersmålet. Det som er viktig, er at det ikke er kutt på 2 pst., men at vi faktisk skal kutte kanskje så mye som 85 pst. eller enda mer innen 2050. Det er det avgjørende for Kristelig Folkeparti – at vi skaper et bærekraftig system som sikrer at når vi kommer mot 2050, skal utslippene faktisk gå ned mot null. Da er det riktig, som flere har vært inne på, at en må gå fra kull til f.eks. gass, men det er avgjørende å legge helt om til fornybar energi. Derfor har det bl.a. vært viktig for Kristelig Folkeparti at en setter tydelige ambisjoner på at det skal produseres mer fornybar energi, men også at det skal energieffektiviseres mer. For det er ingenting som er mer miljøvennlig enn den energien vi ikke trenger å bruke. Når jeg hører på statsministeren, argumenterer hun veldig godt for kun ett mål. I Norge har vi jo flere mål – vi skal ha et mål for energieffektivisering, og vi skal produsere mer fornybar energi. Jeg oppfatter ikke statsministeren feil – når hun har så stor tro på ett mål – at hun ønsker å endre den politikken?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
Statsministeren har i denne spørretimen gjentatte ganger argumentert med at regjeringen gjør det ene eller det andre valget fordi velgerne har bedt om det. Jeg vil derfor minne om at Høyre veldig offensivt gikk til valg på både løpende barnehageopptak og bedre kvalitet i barnehagene. Det står faktisk på side 10 i Høyres program. Jeg synes derfor det er litt spesielt å høre statsministeren fra Stortingets talerstol skape et inntrykk av at dette er noe Høyre aldri har ment. Jeg synes også det er litt rart å høre statsministeren begrunne kutt på barnehageområdet nærmest med at det har velgerne bedt om å få. Så er det sånn at økonomisk selvstendighet er en forutsetning for enkeltmenneskets frihet. Derfor er det et grunnleggende mål i moderne likestillingspolitikk at man skal legge til rette for at kvinner og menn kan være økonomisk uavhengige, samtidig som man har muligheten til å ha omsorg for familie og barn. I forlengelsen av det tror jeg også det er veldig bred enighet i det norske samfunnet om at dette er et mål som også bør gjelde innvandrerbefolkningen. Der har Høyre ved en rekke anledninger, i hvert fall før valget, argumentert godt for hvorfor vi bør legge til rette for å inkludere flere innvandrerkvinner i arbeid. På Høyres nettsider står det bl.a.: «Skal vi lykkes med å oppnå et flerkulturelt og mangfoldig samfunn, må langt flere innvandrerkvinner stimuleres til å ta utdanning og delta i arbeidslivet.» Det står videre: «Høyre vil jobbe for å styrke innvandrerkvinners muligheter for å delta aktivt i arbeidslivet, det er avgjørende for en god integrering.» Det er jeg helt enig i. Men det som er interessant å se, er at Høyre i praktisk politikk øker kontantstøtten, kutter i barnehagetilbudet og gjeninnfører skatteklasse 2. Tror statsministeren dette vil bidra til færre eller flere innvandrerkvinner i arbeidslivet?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
Jeg registrerte at statsministeren ikke svarte på mitt spørsmål om hvorvidt regjeringens politikk vil bidra til at færre eller flere innvandrerkvinner vil delta i arbeidslivet. Jeg ber om at statsministeren svarer på det. Det som er saken, er at regjeringen ikke bare øker kontantstøtten, men også har planer om å utvide den til å omfatte toåringer. Vi vet at en stor utfordring bl.a. her i Oslo-skolen er at mange barn ikke kan norsk godt når de begynner på skolen. I 2009 var det sånn at 80 pst. av toåringene som mottok kontantstøtte, hadde innvandrerbakgrunn. Ser ikke statsministeren det problematiske i at disse ungene vil få en tøffere start i skolen når man øker kontantstøtten og samtidig kutter barnehagetilbudet – bare i Oslo med 50 mill. kr.?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
«Regjeringens politikk svekker kvinners tilknytning til arbeidslivet, og dermed deres pensjonsrettigheter. Statssekretær Brodtkorb har uttalt at det ikke er en statlig oppgave å bidra til å rette opp skjevheten. Tidligere i år sa statsministeren: «For de damene som er hjemme her, så vil jeg anbefale å ta en samtale med sin mann om pensjonsforsikring for fremtiden.» Mener statsministeren at likestilling mellom menn og kvinner er en oppgave for politikken, eller er det opp til den enkelte kvinne å forhandle selv?»
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
Jeg takker for svaret, men jeg synes ikke det oppklarte mitt grunnleggende spørsmål, nemlig om statsministeren mener det er et ansvar for politikken å utjevne økonomiske forskjeller mellom mennesker, inkludert de økonomiske forskjellene som finnes mellom kvinner og menn. Det som er min store bekymring, er summen av alle de tiltakene Høyre og regjeringen står for. I vår, husker vi, stemte Høyre og Fremskrittspartiet imot lovforslagene om å styrke kvinners rett til heltid. Nå har man økt kontantstøtten, skal utvide den ytterligere, har gjennomført store velferdskutt i form av høyere barnehagepriser, kuttet 7 000 barnehageplasser til neste år, gått ned på kvaliteten i kommunene, mindre pappaperm osv. Problemet er at dette svekker mulighetene for kvinner til både å være økonomisk uavhengige og å ha omsorg for familie og barn. Hvordan ser statsministeren på de langsiktige fordelingskonsekvensene av denne politikken?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
Jeg registrerer at statsministeren åpenbart liker dårlig å bli minnet om hva Høyre stemte for og imot i forrige periode, og også liker dårlig å bli minnet om de veldig klare valgkampløftene Høyre ga i valgkampen om både løpende opptak og bedre kvalitet i barnehagene. Men la nå det ligge. Jeg mener at politikken skal legge til rette for enkeltmenneskets frihet, og at den enkelte skal kunne ta valg som passer en selv. Men spørsmålet mitt, som jeg fortsatt ikke synes jeg har fått svar på, er om regjeringen vil føre en politikk og ha en struktur som reduserer de økonomiske forskjellene mellom kvinner og menn, og om statsministeren i det hele tatt har vurdert de langsiktige konsekvensene av den økonomiske fordelingen mellom kvinner og menn med de tiltakene man nå gjennomfører, som de facto vil føre til lavere yrkesdeltakelse hos kvinner.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
Jeg skal gi statsministeren rett i én ting – Arbeiderpartiet liker ikke kontantstøtten. Det er ikke fordi vi prinsipielt har noe imot kontantstøtten, men fordi effekten av den fører til at vi får lavere sysselsetting og lavere yrkesdeltakelse, spesielt blant kvinner. Det fører til mindre produktivitet, og det fører til at flere ikke er økonomisk uavhengige. Det har også Høyre gitt uttrykk for i sine merknader – de er bekymret for bærekraften i den norske velferdsstaten, bl.a. fordi yrkesdeltakelsen blant innvandrerkvinner er svært lav. Jeg har egentlig bare et enkelt spørsmål, for jeg synes ikke statsministeren svarte godt nok på Helga Pedersens spørsmål. Mitt spørsmål er: Er ikke statsministeren enig i at dyrere barnehager, økt kontantstøtte og utvidet kontantstøtte reduserer andelen innvandrerkvinner i yrkeslivet?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
«Finansdepartementet meldte nylig at Direktoratet for økonomistyring(DFØ) nå skal lokaliseres på tre geografiske steder, bl.a. i Oslo, istedenfor på åtte steder fordelt på hele landet, som i dag. 25 statlige kompetansearbeidsplasser forsvinner dermed fra Nord-Norge. (DFØ) Kan statsråden se at en ønsket rasjonaliseringsgevinst ved eventuelle omorganiseringer like gjerne kan hentes ut ved at statlig virksomhet flyttes ut av hovedstaden istedenfor det motsatte?»
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
Jeg takker for svaret. Statsråden gjentok jo litt det hun sa i debatten på fredag. Denne rasjonaliseringsgevinsten som hun viste til, bygger på den interne rapporten som direktoratet sjøl har lagt fram. Det er mange sider ved de beregningene man gjør, f.eks. at noen folk skal flytte etter, og at man får en innsparing fordi man kan ta i bruk kompetanse. Man har ikke tatt høyde for at mange kanskje ikke flytter etter, at man må begynne å lære opp folk – i det hele tatt er det mange usikkerhetsmomenter som ligger i de beregningene. Det som jeg stusser veldig på, er at departementet ikke brukte mer enn en knapp uke, eller ca. ti dager, på å konkludere i den rapporten. Kan statsråden love at departementet vil bruke bedre tid og jobbe litt grundigere med å ettergå beregningene ved framtidige rasjonaliseringsprosjekt f.eks. når det gjelder statlig virksomhet?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
Jeg syns ikke at statsråden svarte på spørsmålet om man vil bruke bedre tid, for det hersker veldig mye usikkerhet rundt disse beregningene, og fagforeningene og de ansatte var slett ikke enig i den konklusjonen som direktøren kom fram til. Jeg har et spørsmål litt i forlengelsen av dette. Det ble sagt i debatten på fredag at desentralisering av statlig virksomhet skal på ingen måte brukes for å redde distriktene, som man uttalte det – jeg tror statsråden sjøl brukte de ordene. Men spørsmålet er: Kan slik desentralisering redde statlig virksomhet – det at statlig virksomhet kanskje blir bedre, kanskje får et annet perspektiv, litt andre mennesker inn, hvis man ikke samler alt f.eks. i sentrum av hovedstaden, at det å være desentralisert, iallfall til en viss grad, i seg sjøl kan være viktig for den jobben som statlige direktorater og etater skal levere?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-12-18:
Denne regjeringen er opptatt av modernisering av offentlig sektor. Samarbeidsavtalens formuleringer om en «mest mulig effektiv bruk av fellesskapets ressurser», skal følges opp. Regjeringen vil legge vekt på at strukturendringer skal ha en god regional balanse. Der hvor det er tilstrekkelige innsparingsmuligheter, og det foreligger et tilstrekkelig rekrutteringsgrunnlag, vil regjeringen også vurdere å legge til rette for å utvikle statlige arbeidsplasser utenfor pressområdene. Jeg vil få minne om at vi i forbindelse med omorganiseringen i Direktoratet for økonomistyring ikke flytter én eneste arbeidsplass til Oslo. I utredningen av mange ulike alternativer for Direktoratet for økonomistyring ble det også vurdert å samle økonomitjenestene i Oslo. Dette alternativet ble imidlertid forkastet, det var for dyrt og ga for stor risiko i omstillingsfasen. Når vi skal effektivisere, velger vi i stedet å samle virksomheten på de stedene der det allerede er tunge fagmiljøer for lønn og regnskap. Dette gir den største gevinsten for skattebetalerne. Det gir også lavere risiko i gjennomføringsfasen. For denne virksomheten er Stavanger og Trondheim det beste alternativet. Men jeg er enig med representanten Knutsen i at rasjonaliseringsgevinster kan hentes ut på mange måter og på mange steder. Her må vi ikke være bundet av forutinntatte holdninger. Denne regjeringen er for effektivisering, og vi vil vurdere nøye og fra sak til sak både hvor og hvordan vi kan finne de største gevinstene. Da må det viktigste hensynet være at vi bruker offentlige midler effektivt.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-12-18:
Det er helt riktig at jeg gjentar mange av de argumentene jeg brukte i debatten på fredag. Det henger sammen med at jeg mener det samme i dag som jeg mente på fredag, nemlig at det var riktig å gjøre de grepene vi gjorde med Direktoratet for økonomistyring, fordi vi også er opptatt av å forvalte skattebetalernes penger på en riktig måte. Jeg har problemer med å forstå hvorfor det er et problem at det som ligger til grunn for den konklusjonen regjeringen kom med, er fundert i den interne rapporten, som kom fra direktoratet selv, som er utformet av direktoratet selv, og i forståelse og samarbeid med de ansatte i direktoratet. Så er det klart at noen vil ha ulike syn på dette. Sånn er det alltid når man går gjennom omstillingsprosesser. Det viktige er at vi som storting og regjering har ett overordnet mål, nemlig å forvalte skattebetalernes penger på en ordentlig måte.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-12-18:
Denne regjeringen har ikke som ambisjon å samle alt i Oslo sentrum. Det er snarere tvert imot én overordnet ambisjon, nemlig å innrette statlig virksomhet på en sånn måte at vi gir innbyggerne i Norge gode tjenester. Spørsmålet var om vi ville ta oss bedre tid til å vurdere denne type prosesser. Jeg er opptatt av at vi skal ta riktig tid, og at vi skal basere oss på gode faglige vurderinger, som ligger til grunn for de endelige politiske beslutningene som tas. Men så er spørsmålet: Hva er det som er distriktspolitikk? For meg handler distriktspolitikk om veldig mye. Det handler om å legge til rette for god infrastruktur, som forkorter reisetid og kostnader for norsk næringsliv. Det handler om skatte- og avgiftspolitikk. Det handler om en lang rekke virkemidler som hver for seg og samlet gjør det mulig å drive virksomhet rundt omkring i hele landet og bo rundt omkring i hele landet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-12-18:
Høy sysselsetting er en av hjørnestenene i det norske samfunnet. Det er viktig for verdiskapingen i Norge at flest mulig er i arbeid, og at man står lengst mulig i arbeid. I budsjettforliket er det lagt vekt på tiltak som kan stimulere verdiskaping, fremme økt vekst og sysselsetting. Dette gjelder ikke minst de endringene vi har gjennomført i skatteopplegget. Redusert skatt på alminnelig inntekt fremmer arbeidsincentivene. Jeg antar at påstanden om at budsjettvedtakene svekker arbeidslinjen, ikke gjelder helheten i budsjettet, men de endringene som er foretatt i kontantstøtteordningen, barnehageopptak og skatteklasse 2. Jeg vil understreke at de endringene er små sammenlignet med hva som lå inne i budsjettforslaget til Stoltenberg-regjeringen, og delvis er en reversering i retning av ordninger som Stoltenberg-regjeringen fant tilstrekkelig i tidligere år. Jeg vil også minne om at hensynet til arbeidsinnsats i noen tilfeller bør balanseres mot andre hensyn, herunder grunnleggende verdier i vårt samfunn knyttet til familiens mulighet til å være sammen med sine egne barn. Vi må finne en god balanse mellom muligheten til omsorg hjemme, særlig når barna er små, og hvilke virkemidler vi tar i bruk for å stimulere en størst mulig andel av befolkningen til å være i jobb. Da må vi se skattesystemet og velferdsordninger i sammenheng. Yrkesdeltakelsen blant kvinner har økt over lang tid og ligger nå tett opp mot menns yrkesdeltakelse. Høyere utdanningsnivå og en familievennlig arbeidslivspolitikk med bred politisk støtte er viktige årsaker til dette. Sysselsettingsandelen for kvinner med barn der yngste barn er under skolealder, ligger vel 15 prosentenheter over den samlede sysselsettingsandelen for kvinner. Deltidsandelen blant disse mødrene er også klart lavere enn deltidsandelen for kvinner generelt. Med andre ord har kvinner med små barn en tett tilknytning til arbeidslivet i dag. Jeg vil også understreke at det ikke er et krav at en forelder er hjemmeværende for å motta kontantstøtte. Tall fra Statistisk sentralbyrå viser at om lag 65 pst. av kontantstøttemottakerne faktisk er i arbeid.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-12-18:
Her var det mange påstander og mange gale påstander. Det er bred enighet i norsk politikk om at det er viktig å legge til rette for at flere er i arbeid og står lengst mulig i arbeid. Da burde det bekymre representanten Trettebergstuen mye mer at vi har om lag 600 000 mennesker i arbeidsfør alder som i dag er på utsiden av arbeidsmarkedet. Det er en problemstilling denne regjeringen tar på alvor, og denne regjeringen har tenkt å iverksette tiltak for å lette veien inn i arbeidsmarkedet, som for mange oppleves som et uoverstigelig hinder. Samtidig er det viktig å ha ordninger som gir en tilstrekkelig grad av fleksibilitet. Da er det antakelig sånn at en av forskjellene i norsk politikk er synet på om man skal ha tillit til at enkeltmennesket og enkeltfamilier selv kan ta valg som passer dem og deres hverdag, avhengig av om de har små barn eller eldre barn eller ikke barn.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-12-18:
Jeg er helt enig i at det er viktig å legge til rette for at det skal lønne seg å jobbe og stimulere flest mulig til å jobbe. Samtidig er jeg også opptatt av at et samfunn bygges på flere verdier. Det er også en verdi for veldig mange familier å ha tid og mulighet til å være litt mer sammen med sine barn når disse er i den kanskje aller mest sårbare fasen av livet. Vi ønsker å legge til rette for den valgfriheten. Og så har vi tillit til at den enkelte familie selv er i stand til å foreta den type vurderinger. Men for å kunne velge må man ha noe å velge mellom. Det er der det går en vesentlig forskjell i synet på virkemidler og virkemiddelbruk mellom den forrige regjeringen og denne regjeringen. Vi legger til rette for reell valgfrihet og overlater til den enkelte familie å ta valget.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
«I merknadene til perspektivmeldingen sa regjeringspartiene seg enig med Stoltenberg-regjeringen i at vi er helt avhengige av at flere jobber, og det lenger. Regjeringen har likevel vedtatt et budsjett som svekker arbeidslinja, ved at det stimulerer kvinner til å stå utenfor arbeidslivet. Arbeidsgiver- og arbeidstakerorganisasjoner har advart mot denne politikken. Hvordan mener statsråden at disse kvinnene skal erstattes, og slik at sysselsettingen opprettholdes og økes?»
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
I forbindelse med perspektivmeldingen var alle partiene enige om at vår kanskje fremste utfordring er nettopp det å få flere i arbeid, og at flere må stå lenger i arbeid. Det handler om velferdsstatens bærekraft på sikt. Da ville det vært veldig enkelt for regjeringen, dersom de fortsatt er enig i at det er en utfordring, å ikke gjøre det mindre lønnsomt for kvinner å jobbe. Statsråden sa at tiltakene som økning i kontantstøtten og kutt i pappaperm er små tiltak. Ja, det kan være små tiltak i et budsjett, men det har store konsekvenser, fordi vi vet at det for veldig mange, spesielt kvinner, reduserer valgfriheten. Der man før kunne delta i arbeidslivet og kombinere det med rollen som forelder, vil det i dag med regjeringens forslag lønne seg mindre å jobbe. Når vi også vet at regjeringen har en politikk der de har varslet at de vil reversere Stoltenberg-regjeringens tiltak for økt rett til heltid, ser vi en kursendring. Vi ser en regjering som stimulerer til at færre kvinner skal jobbe, og at flere kvinner blir låst inn i deltid. Er regjeringens nye tiltak et varsel om at arbeidslinja er brutt med denne regjeringen?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2013-12-18:
Arbeidslinja er prinsippet om at det skal lønne seg å jobbe, og at flest mulig skal stimuleres til å jobbe. Det er det arbeiderbevegelsen har bygd velferdsstaten vår på. Vi vet at norske kvinners yrkesdeltakelse er verd mer enn oljen vår. Mener statsråden at det å betale arbeidsføre folk for ikke å jobbe er bærekraftig politikk for velferdsstaten Norge, og er statsråden uenig i at tilgang på arbeidskraft er vår største utfordring framover? Om ikke: Hva er da statsrådens strategi for å motvirke regjeringens egen politikk og få flere kvinner til å jobbe?
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Med en mamma fra Island har jeg fornøyelsen av med stor oppmerksomhet å følge med på hva islendingene gjør, og også at de har det motet til å ta selvstendige, uredde bestemmelser både når det gjelder økonomi og oppgjør overfor Europa, og når det gjelder spørsmål angående datalagringsdirektivet. Så mitt spørsmål til statsråden er da: «Kan statsråden redegjøre for status for Islands innføring av EUs datalagringsdirektiv, og hvilken betydning det vil ha for Norge at direktivet ikke er godkjent av alle EØS-landene?»
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
Datalagringsdirektivet svekker personvernet og bryter med grunnleggende rettsprinsipper. Effekten for bekjempelse av kriminalitet har vært lav i de landene der det har blitt innført, og direktivet viser seg å ha vært dyrt å innføre. Kan statsråden forklare hvorfor det da haster med å innføre direktivet, før Norge er forpliktet til det gjennom EØS-avtalen? Mener han at fordelene med direktivet veier opp for de ulempene jeg nettopp nevnte?
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-18:
En rapport fra det danske justisdepartementet sier at politiet har store problemer med å se at datalagringsdirektivet har hjulpet til med å fange forbrytere. Jeg lurer på om dette gir betenkeligheter for statsråden i iveren etter å få det iverksatt.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
Island har som kjent ikke vært villig til å ta EUs datalagringsdirektiv inn i EØS-avtalen. Det er slik at beslutninger i EØS-komiteen om å innlemme EU-lovgivning i EØS-avtalen er basert på enstemmighet. Derfor har direktivet ikke blitt en del av EØS-avtalen. Så lenge datalagringsdirektivet ikke er en del av EØS-avtalen, er vi heller ikke forpliktet til å gjennomføre det. Men vi gjør det allikevel fordi elektroniske trafikkdata kan være av avgjørende betydning i etterforskningen av alvorlig kriminalitet. Stortinget ga i 2011 samtykke til å innlemme datalagringsdirektivet i EØS-avtalen og vedtok samtidig lovendringer for å gjennomføre direktivet i norsk lov. Disse lovendringene skulle etter planen ha trådt i kraft i april 2012, men dette er siden blitt utsatt, og målet er nå å få alt på plass i løpet av neste år. I vår gjennomføringslovgivning har vi lagt vekt på å finne den rette balansen mellom personvernhensyn og kriminalitetsbekjempelse. Vi vil derfor at elektroniske trafikkdata maksimalt skal lagres i 6 måneder, ikke i 24 måneder, som direktivet åpner for. Vi har også lagt vekt på at trafikkdata bare skal brukes i etterforskningen av grovere kriminalitet.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
Datalagringsdirektivet har potensielt stor betydning i bekjempelsen av kriminalitet. Det er noe tidlig å fastslå eller i det hele tatt å vurdere effekten av det, men det er helt klart at mulighetene det gir til mer effektiv kriminalitetsbekjempelse, er viktige. Jeg kan ikke se at vi har gått fort frem i denne prosessen. Direktivet ble vedtatt i 2006. Først fem år senere var vi fra norsk side klare for å ta det inn i EØS-avtalen og gjorde nødvendige endringer i norsk lov. Det skjedde etter en grundig debatt hvor alle de spørsmål som representanten Ingebrigtsen tar opp, ble godt belyst.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
Det er viktig at vi i all nasjonal gjennomføring av EØS-regelverk følger opp og vurderer effekt og tar opp spørsmål i dialog med EU. Det er selvsagt også viktig i nasjonal kontekst at vi følger med på hva som er effektiv, og viser seg å være effektiv, kriminalitetsbekjempelse. Men det er altså slik at direktivet er gjennomført i de aller fleste EU-land, og det inkluderer Danmark. Jeg tror det er altfor tidlig med bombastiske advarsler om at det ikke er effektivt. Skulle det vise seg, er det en diskusjon som må tas, men direktivet gir et utgangspunkt, med tillatelsen til å bruke elektroniske trafikkdata til bekjempelse av alvorlig kriminalitet og med en rekke garantier mot misbruk av dette.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
Det er riktig at datalagringsdirektivet har vært omstridt i EU, akkurat som i Norge, og det er riktig at direktivet har vært prøvd i nasjonale domstoler i enkelte av EUs medlemsland. For eksempel kom den tyske forfatningsdomstolen til at den tyske gjennomføringsloven for datalagringsdirektivet var i strid med den tyske grunnloven. Men det er slik at alle EU-land, med unntak for Tyskland, har gjennomført direktivet nå, og det er enighet mellom partiene i den nye tyske storkoalisjonen som tiltrådte i går, om at direktivet skal gjennomføres. Så er det som kjent nå en prøvning av direktivets gyldighet for EU-retten, hvor EU-domstolens generaladvokat har konkludert med at direktivet bryter EUs charter om grunnleggende rettigheter. Der har han ikke anført at formålet er illegitimt. Formålet med direktivet er ansett legitimt, men det er muligheten for lagring i opp til to år som er ansett for å utgjøre et uforholdsmessig inngrep. Her ventes det avgjørelse tidlig neste år. Jeg kan ikke se, ut fra at vi har hatt en fem års prosess mellom direktivets vedtak og til vi fra norsk side ble klare for å ta det inn i EØS-avtalen, at vi har handlet overilt i denne saken. Vi har valgt å gjennomføre det fordi elektroniske trafikkdata kan være av avgjørende betydning i etterforskningen av alvorlig kriminalitet. Her stiller vi på linje med EUs medlemsstater. Vi har i gjennomføringslovgivningen lagt vekt på å finne den rette balansen. Det er en kjent sak at i avtalen fra forrige stortingsperiode la Høyre vekt på å begrense tiden for lagring av elektroniske trafikkdata. Der har vi gått for en tidsperiode på 6 måneder, ikke 24 måneder, som direktivet åpner for. Det er derfor slik at vi har gjort en god avveining mellom personvernhensyn og kriminalitetsbekjempelse.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
Det er jo slik at Norge på grunn av at dette ikke er innlemmet i EØS-avtalen, ikke er forpliktet til å gjennomføre det, men det er en nasjonal vurdering og et kompromiss mellom et flertall i Stortinget som ligger til grunn for at vi går videre med gjennomføringen. Så er det kompleksiteter i gjennomføringen av det. Det er ikke overraskende. Vi tar den tid vi behøver, for å sikre en god gjennomføring, men det er ikke noe grunnlag for antydninger om at vi iler og forhaster oss i denne sammenhengen.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
Regjeringen er opptatt av å gjennomføre stortingsvedtaket i denne saken. Vi avventer dommen i EU-domstolen, men jeg kan jo bemerke at generaladvokaten primært har festet seg ved at en toårig lagring utgjør et problem, og han ga uttrykk for at lagring i ett år, f.eks., kunne være forholdsmessig. Vi ser derfor ingen grunn til å reversere den norske tilnærmingen til dette. La meg tillegge her at den nasjonale vurderingen som ble gjort i Stortinget, og av stortingsflertallet, selvsagt også ser hen til Norges rolle i europeisk kriminalitetsbekjempelse. I den sammenhengen er det jo viktig at alle EU-land gjennomfører dette direktivet, eventuelt med de tilpasninger som måtte følge av EU-domstolens fremtidige dom.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
I dag er det 100 år siden Herbert Frahm ble født i hansabyen Lübeck. 20 år senere steg en ung mann i land i Oslo havn. Partiet han tilhørte, hadde blitt forbudt av nazistene. Det gikk ikke mange dagene før hans første artikkel sto på trykk i norske aviser, underskrevet med psevdonymet Willy Brandt. Willy Brandt spilte en viktig rolle i å gjenoppbygge det historisk tette forholdet mellom Tyskland og Norge etter annen verdenskrig. Erna Solbergs første besøk som statsminister gikk til Berlin, der hun ble mottatt av forbundskansler Angela Merkel. Det var ett uttrykk for de nære bånd mellom våre land. I Sundvolden-plattformen slår regjeringen fast at den vil utdype de bilaterale relasjonene til sentraleuropeiske land, og blant dem er naturligvis Tyskland. Forbindelsene mellom våre to land er meget godt utviklet på nær sagt alle områder. Samhandelen i 2012 var på ca. 175 mrd. kr. Norsk energi spiller en nøkkelrolle i den omfattende «die Energiewende» i Tyskland, omleggingen til bruk av mindre forurensende energi. Antallet norske kulturarbeidere i Berlin nærmer seg storhetstiden på 1800-tallet, og Tyskland er det viktigste markedet for norsk kultureksport. Antallet tyske elever i norsk skole øker, og det er flere fotballspillere i tysk Bundesliga enn i engelske Premier League. Willy Brandt var også en betydningsfull europeisk politiker. Han engasjerte seg sterkt for europeisk samarbeid og for norsk deltagelse i europeisk samarbeid. Man kan si at det er i Willy Brandts ånd når regjeringen prioriterer Norges forhold til Europa, bl.a. synliggjort med en egen statsråd for EØS- og EU-saker. På mange måter går Norges vei til Europa og til EU-beslutningsprosesser gjennom Berlin. Jeg er glad for å registrere den sterke interessen og den sterke åpenheten tyske regjeringer har vist og viser Norge. Dette går langt tilbake, og har gang på gang vist seg å være viktig for Norges relasjoner med EU. Både regjeringen Solberg og våre forgjengere har hatt tett kontakt med tyske kolleger i EØS- og europaspørsmål. Vi samarbeider i en rekke saker – energipolitikk, internasjonale nedrustnings- og utviklingsspørsmål og nordområdene, for å nevne noen. I går ble en ny regjering tatt i ed i Berlin. Vi har allerede tatt initiativer for raskt å etablere kontakter også med denne nye regjeringen, og la meg avslutningsvis si at det politiske samarbeidet mellom våre to land ikke bare foregår mellom regjeringene. Her i Stortinget har det lenge eksistert en norsk-tysk vennskapsgruppe, og det er et arbeid jeg vil berømme. Det parlamentariske samarbeidet og partikontakter mellom våre to land er viktige deler av våre forbindelser.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
Jeg kan bekrefte at regjeringen ønsker å videreføre og styrke dette samarbeidet, fordi det er så viktig for oss bilateralt, og fordi det er så viktig for oss i en EU- og EØS-kontekst. I den sammenheng kan jeg nevne at Tyskland-strategien, som først ble vedtatt i 1999, og som ble revidert i 2007, nå undergår en ny revisjon. Vi synes det er viktig at vi enda bedre fanger opp bredden i det norsk-tyske samarbeidet, og derfor har vi satt i gang et arbeid for å revidere og oppdatere den strategien. Jeg er glad for at det er stor enighet om den strategien, og at det er mange aktører som arbeider innenfor rammen av den strategien, for å styrke de norsk-tyske relasjonene. Og vi er begeistret over norske fotballspillere i Tyskland, selv om vi på ingen måte tar æren for verken at de er der, eller for de målene de scorer!
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
Jeg tror at utvikling av kunnskap i det norske samfunn om Tyskland er noe som øker gjennom at samarbeidet utvides og fordypes på mange områder, og derfor er dette et arbeid hvor mange aktører er involvert. Så er internasjonalisering av norsk utdanning og norsk forskning meget viktig, og EU er det viktigste instrumentet for internasjonalisering av forskningen, og Tyskland er en viktig partner i så måte. Når det gjelder arbeidet i skolen for internasjonalisering, så er språk og språkopplæring viktig. Vi er glad for den styrkingen vi ser, at flere elever velger tysk, og vi håper og tror og vil arbeide for at det også vil gi et grunnlag for økt kunnskapstilfang om Tyskland og viktigheten av Tyskland som en partner for Norge.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-12-18:
Regjeringen viderefører Norges satsning på global helse. Budsjettet for 2014 viser vårt engasjement for å nå disse målene innen utgangen av 2015, særlig med vekt på tusenårsmål nr. 4 og 5. Vi har en budsjettøkning i vårt internasjonale helseengasjement fra i år, vi er aktive på alle internasjonale hovedarenaer for kvinners og barns helse, inkludert reproduktiv helse, og i Verdens helseorganisasjon deltar vi aktivt for å styrke det normative fundamentet for helse, særlig for kvinner og barn. Kvinners rett til reproduktiv helse er en del av arbeidet med tusenårsmål nr. 4 og 5. Familieplanlegging er et effektivt og rimelig tiltak for å sikre trygge svangerskap og trygge fødsler for både mor og barn, og det at familieplanlegging faktisk virker så godt, er kanskje vårt sterkeste argument i møtet med motstandere. Det er altfor mange kvinner som dør som følge av farlige aborter. La meg nevne noen av de spor regjeringen arbeider langs for å ivareta og styrke kvinners rett til reproduktiv helse. Vi bidrar til å gjennomføre anbefalingene til FNs kommisjon for livsviktige medisiner til kvinner og barn. Norge har i år kanalisert 450 mill. kr til dette, hvorav 150 mill. kr er øremerket reproduktiv helse, og den satsningen vil bli videreført i 2014. Norge bidrar til å få ned prisen på prevensjonsmidler ved å stille garanti for store innkjøp, noe som har ført til en halvering av prisene. Og for å få flere til å bruke prevensjonsmidler er det viktig å gi opplæring til helsearbeidere, til ungdom og til kvinner. Reproduktiv helse er et spørsmål om menneskerettigheter. Gjennom Verdens helseorganisasjon, WHO, og gjennom FNs befolkningsfond og FNs menneskerettighetsråd arbeider Norge for å fremme seksuelle og reproduktive rettigheter. Vi prioriterer også arbeidet med å gi kvinner tilgang til trygg abort. Støtten til dette arbeidet ble økt med 20 mill. kr i 2013, og denne økningen blir videreført i 2014. Støtten fordeles gjennom en rekke frivillige organisasjoner som har spesialisert seg på å arbeide for trygge aborter, og det er viktig med denne lokale kjennskapen for å være mest mulig effektiv i arbeidet i vanskelige nasjonale kontekster. Det internasjonale arbeidet, de normative diskusjonene om reproduktiv helse, prevensjon og abort er krevende og til tider kontroversielt. Desto viktigere er det at vi viderefører det gode arbeidet som allerede pågår – og har pågått en stund – og som gir resultater for helsen til barn, unge kvinner og mødre.