Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-18:
La meg først få lov til å gi ros til saksordføreren for et godt utført arbeid. Han har klart å sette flertallspartienes stempel på denne innstillingen, og det fortjener han ros for. Han fortjener også ros for innlegget han holdt i dag. Det var et gjennomreflektert og klokt innlegg. I debatten har vi også fått demonstrert populismen i sin mest ekstreme form. Når vi spør Fremskrittspartiet om hva slags ramme de ser for seg neste år, heter det: KS har sagt 2-3 milliarder kr utover det som er Regjeringens forslag. Ja vel - det høres fornuftig ut. Og når vi spør Fremskrittspartiet om det som går på eiendomsskatt, at de har foreslått å fjerne kommunenes mulighet til å kreve inn eiendomsskatt, og at det vil bety at de vil miste 6-7 milliarder kr i inntekt, svarer Fremskrittspartiet enkelt og greit at det vil staten finansiere. Dette skal kompenseres fra statens side. Dette er jo populisme i sin mest ekstreme form. Å stå på talerstolen og bare slenge ut tall som 2-3 milliarder kr pluss 6-7 milliarder kr, enkelt og greit, er ikke måten man skal drive en sammenhengende, fornuftig og reflektert økonomisk politikk på. Så har jeg lyst til å vise til revidert budsjett, som skal behandles her i Stortinget på fredag. Der er det lagt inn 1,3 milliarder kr i økte inntekter til kommunene. Det betyr at de får beholde sine økte skatteinntekter utover det som var anslått i budsjettet. Dette vil i stor grad kompensere for de økte kostnadene som kommunene har hatt i forbindelse med lønnsoppgjøret og andre økte kostnader som det ikke var tatt godt nok høyde for i det opprinnelige budsjettanslaget. Det er bra. Men så står vi i den situasjonen at kostnadsøkningen for kommunene sannsynligvis vil bli høyere. Lønnsoppgjøret vil nok bli dyrere enn det som er anslått i revidert, og derfor er det viktig at en holder dette under oppsikt og vurderer det på nytt i forbindelse med budsjettet for 2009. Hvis kommunene skulle komme i en situasjon - jeg sier hvis, for vi vet ikke hva inntektene blir i 2008, og vi vet heller ikke helt hva kostnadene blir - der de får økte utgifter på halvannen milliard kroner til økte lønnskostnader og økte pensjonskostnader, og det ikke resulterer i økte inntekter utover det vi anslår i revidert, kan dette skape problemer. Det er viktig at vi holder et våkent øye med dette og er innstilt på å se på om dette må kompenseres i budsjettet, for det vil som sagt bli problematisk hvis man skal få 1,5 milliard kr i utgifter utover det som ligger i budsjettet nå. Det som ligger i denne innstillingen, er en omlegging av inntektssystemet. Bent Høie brukte ordet revolusjonere. Dette er ikke noen revolusjon, det er ganske små endringer. Det skal han være klar over. Det er en del justeringer på enkelte områder, men det er viktige og riktige justeringer. En øker symmetridelen fra 55 pst. til 60 pst. Det betyr at en omfordeler fra dem som har høye skatteinntekter til dem som har lave skatteinntekter. En, endrer noe på distriktstilskuddet - basert på Sørheim-utvalgets innstilling. Men hvis vi ser på den totale omfordelingen som ligger i Sørheim-utvalgets innstilling, og sammenligner det med de inntektsoverføringene som ligger til kommunesektoren, er dette forholdsvis små og nærmest marginale endringer. Men likevel er det viktig, fordi en overfører fra de kommunene som har mest, til dem som har minst. En gjør altså noen endringer i distriktstilskuddene, men en følger ikke opp Sørheim-utvalgets innstilling i dens ytterste konsekvens. Likevel er det en forholdsvis liten endring, ved at en del kommuner i Sør-Norge får distriktstilskudd. Så ligger det også en endring i skatteandelen, i den delen av kommuneinntekten som skal komme gjennom skatt. I dag utgjør skatteandelen ca. 47 pst. Det er vel tidligere satt et mål om 50 pst., men det som ligger i dette nye opplegget, er at skatteandelen skal utgjøre 45 pst. Det er målet - altså en reduksjon på 2 pst. i forhold til nivået for 2008. Å kalle det dramatisk eller en revolusjon er en ganske kraftig overdrivelse. Men det er riktig, fordi en sikrer de kommunene som i utgangspunktet har dårligst inntektsgrunnlag. Så gjør man ikke noe med skjønnsmidlene. Det burde man ha gjort. Vi burde nok ha gått inn og sett på dem, for når vi gjør disse justeringene på inntektsutjevningssiden, burde det ha fått en del konsekvenser for skjønnsmidlene. Jeg vil bare oppfordre Regjeringen og oss alle sammen til i det videre arbeidet også å se på om disse endringene som vi nå gjør, burde ha fått en del konsekvenser for skjønnsmidlenes ramme, og om ikke det var rett og rimelig å redusere skjønnsmidlene. Det kunne vi ha gjort på en fornuftig måte. Så jeg vil oppfordre Regjeringen til å se nærmere på om vi har en riktig ramme for skjønnsmidlene. Når vi er ute og besøker fylkesmenn, er det helt åpenbart at måten de fordeler skjønnsmidler til kommunene på, er ganske statisk. Det er stort sett samme beløp hvert år til de samme kommunene. En god del av skjønnsmidlene går på denne måten. Hvis det er tilfellet - og jeg velger å tro på fylkesmennene - burde disse skjønnsmidlene allerede vært lagt inn i inntektssystemet og fordelt gjennom det. Så det er mange gode grunner til å se på om det ikke er på tide å redusere skjønnsmidlene. Helt til slutt: Når vi snakker om kommuner og kommunesektoren, snakker vi stort sett om kommuneøkonomien, og det er rett og rimelig. Jeg merker også hvordan hele markedsspråket tar grep om debatten. Her snakker vi om produsenter, forbrukere osv. Dette er markedsspråk i politikken. Det er klart at måten vi bruker språket på, får konsekvenser for de politiske vedtakene vi gjør. Det er ikke bra hvordan markedsspråket helt tar grep på det politiske området. Jeg registrerer også at det ikke er noen som i debatten om kommuner og kommuneøkonomi diskuterer og problematiserer demokratiet, hvilken rolle kommunen har - ikke som en som utelukkende skal tilby velferdstjenester, men det er jo på en måte grunnpilaren, grunnmuren, i vårt demokrati vi snakker om. Når vi vet at vi er kommet i en situasjon der bare om lag 60 pst. gidder - og jeg bruker ordet gidder - å delta ved kommunevalg, har vi et problem. Da burde vi bruke den anledningen til å diskutere hvordan vi skal takle dette, og om vi kan gjøre noe med dette. Vi får en lokaldemokratimelding hvor vi skal flikke en del, sannsynligvis små flikkinger. Men det grunnleggende problemet i forhold til lokaldemokratiet, er hvilke oppgaver og hvilken rolle kommunestyret og fylkestinget skal ha i vårt demokrati. Denne rollen er avhengig av hva slags ressurser de skal ha, hvor mye av fellesskapets ressurser de skal fordele, og deres ansvar i denne fordelingsprosessen. Hvis vi ikke innser det, hvis vi gjør dette til et marked, til et spørsmål om å fordele noen kroner, og ikke ser dette i et demokratiperspektiv og ser på den rollen kommunene skal ha i vårt demokrati, kan det gå riktig ille for oss. Vi har hatt rapporten fra maktutredningen, og den har vært klar og tydelig på at vi er i ferd med å tape en del i forhold til vårt folkestyre, vårt demokrati. Jeg hadde nok ønsket at vi når vi diskuterer kommuneøkonomi og måten å fordele offentlige ressurser på, også hadde satt det inn i et demokratiperspektiv og hatt det med oss. Demokratiet, folkestyret, har en egenverdi, en verdi i seg selv. Hvis vi ikke innser det, kan det som sagt gå riktig ille, ved at vi ved neste valg, og ved valget deretter, kanskje ikke har 60 pst., men kanskje bare 40 pst. oppslutning. Da har vi alle et ganske omfattende problem. Jeg håper inderlig at vi når vi skal diskutere kommuneøkonomien og lokaldemokratiet framover, har dette perspektivet med oss, og ikke gjør dette til kun et spørsmål om marked, forbrukere, brukere, etterspørrere osv. Det er grunnleggende viktig.