Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2002-02-26:
Storbritannia etablerte kjernefysiske anlegg i Sellafield allerede på 1940-tallet. Den gang het anlegget Windscale, og fra 1952 ble det produsert plutonium til atomvåpen med utslipp av radioaktivitet til atmosfæren og Irskesjøen. Verdens første kommersielle kjernekraftverk ble etablert der i 1956. Den radioaktive forurensningen langs norskekysten er mangedoblet siden midten av 1990-tallet. Dette skyldes bl.a. utslippene av radioaktivt materiale fra Sellafield-anlegget til Irskesjøen. I Storbritannia er det ventet å bli vedtatt at utslippene skal øke enda mer i de nærmeste årene. Utslippene representerer ifølge en rekke forskere en svært alvorlig miljøtrussel. En rekke norske politikere har deltatt i protestene. Protestene har vært gjennomført både gjennom direkte kontakt og via diverse resolusjoner i Nordisk Råd og Nordsjøsamarbeidet. Under et miljøvernministermøte i København ble det klart at de nordiske landene vil oppleve et slikt vedtak som skuffende og provoserende. De nordiske ministrenes løsning er enten en reduksjon av utslippenes grenser så fort som mulig, eller lagring av avfallet mens man venter på at den best mulige renseteknikken kan tas i bruk. Det er ingen umulighet for Storbritannia å lagre og rense avfallet fremfor å sende det til havs. Så langt har radioaktive stoffer, spesielt isotopen technetium-99, fra Sellafield blitt transportert med havstrømmene. Tc-99 er påvist i tang, tare, skalldyr og fisk. Stoffets halveringstid på 213 000 år tilsier at stoffet vil forbli i miljøet i den tiden vi ser foran oss. Det britiske forurensningstilsynet godtar en utslippsgrense på 90 000 becquerel pr. år, mens Norge og de andre nordiske land ønsker å senke den ned til 10 000 becquerel. Det er vitenskapsmenn som ikke synes Tc-99-forurensning er noe alvorlig miljøproblem. Ettersom stoffet er vannløselig, vil det etter kort tid skilles ut av f.eks. menneskekroppen. Statens strålevern har også påpekt at mengdene av Tc-99 foreløpig er så små at de ikke utgjør noen helsefare for mennesker. Man må gjerne hevde at det er en dråpe i havet og ufarlig det som slippes ut, men som kjent kan mange dråper små fort bli til en stor å. Et annet problem er at forurensning av våre havområder kan være den dråpen som får begeret til å flyte over for dem som skal kjøpe våre sjømatprodukter. Sellafield har i mange år sluppet ut betydelige mengder Tc-99 ved siden av andre radioaktive stoffer. Ved å fortsette utslippene på samme nivå øker forurensningen av naturen. En økning av utslippene fra anlegget, slik det er planlagt, vil føre til betydelig større forurensning av miljøet. Norge ønsker å unngå dette, ikke minst fordi vi er så avhengig av at vår fisk, våre skalldyr og andre havprodukter er så rene som overhodet mulig, dette av både helsemessige og økonomiske grunner. Dersom en økning av utslippene vedtas i Storbritannia, gjelder det ikke bare Tc-99, men også de utslipp som oppstår som en følge av at det kan bli gitt klarsignal for produksjon av atombrenselet MOX. Fiskerinæringen mener vi ikke har råd til å la våre ressurser i havet bli skadelidende. Det må heller ikke stilles spørsmål ved renheten av våre sjømatprodukter. De mener at bare et rykte om utslipp eller annen negativ påvirkning kan påføre næringen store tap. Miljøstiftelsen Bellona tar til orde for at Norge skal bryte alt samarbeid med Storbritannia innen atomforskning. Det er en lite konstruktiv holdning. Boikott og brudd i kontakter er en lite produktiv vei å gå dersom man ønsker å oppnå resultater. I denne debatten er det viktig å legge merke til at det opereres med ulike måleenheter og måleverdier. Dette skaper usikkerhet og tvil rundt de ulike resultater som fremlegges i ulike påstander. I en artikkel av Per Hoff, professor ved Kjemisk institutt Universitetet i Oslo, fremmer han en påstand om at forurensningen fra Sellafield er ufarlig. Han viser til målinger i hummer fra Sunnhordland, og beskriver denne mengden forurensning som ufarlig. I denne artikkelen opererer han med en stråledose fra Tc-99 på 42 becquerel pr. kg utørket kjøtt. Denne dosen er ifølge ham helt ufarlig. Dette er da de verdier av stråling i hummer han benytter som argumentasjon for å ufarliggjøre utslippene fra Sellafield. Det interessante i denne sammenheng er at de verdier som ligger til grunn for bl.a. Børge Brendes argumentasjon, er en helt annen. De verdier som er regnet ut fra måling i hummer ved Fredrikstad, er 50 pst. over EUs tiltaksgrense for sjømat, som er på 1 250 becquerel pr. kg. Det vil si at strålingen fra Tc-99 er over 1 925 becquerel pr. kg. Det er da en åpenbar brist i sammenligningene. Det er en stor forskjell på 42 becquerel og 1 925 becquerel i utørket kjøtt i hummer. Ut fra de ulike synspunktene og den samfunns- og miljøutvikling vi har i dag, synes det å være fornuftig både politisk, helsemessig og miljømessig å stille seg kritisk til allerede eksisterende og fremtidige utslipp fra Sellafield. Fremskrittspartiet mener det derfor vil være best å stanse utslippene nå, inntil man finner en bedre måte å kvitte seg med avfallet på. Det er tross alt matfatet vårt det dreier seg om.