Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-05:
Aller først: Takk til det siste innlegget. Jeg synes det var veldig bra, det var som om jeg skulle sagt det selv. Det var veldig fine argumenter. Denne saken handlet i utgangspunktet om fengselsplasser i Nederland. Nå har den endret seg til å bli en prinsipiell sak om hvorvidt vi skal ha fengselsplasser i utlandet. I regjeringsplattformen avtalte regjeringen at man skulle ha denne ordningen fram til 2020, den gang med støtte fra Venstre. Så stor var overraskelsen da vi i februar i år fikk høre at regjeringen ikke kommer til å fortsette med denne ordningen, men vil avvikle den i løpet av august i år. Det er litt pussig at da vi protesterte mot dette før jul, fikk vi svar fra Peter Frølich fra Høyre om at man «avskaffer Nederland når tiden er moden, men det er den definitivt ikke nå». Det sa han i desember. To måneder etterpå gikk justisministeren ut og avviklet ordningen. Det er veldig bra at ordningen er blitt avviklet. Etter mitt syn er det en seier for vårt forslag, men kanskje ikke en seier for våre argumenter. Justisministeren og representantene for regjeringspartiene argumenterer utelukkende praktisk i denne saken, og det synes jeg er litt opprørende å høre på – som om fanger bare er praktiske pakker og varer som kan sendes hit og dit. Det latterliggjøres med et spørsmål om de skal sone, eller hvor de skal sone. Vi snakker om mennesker, vi snakker om prinsipper, og vi snakker om grunnleggende rettigheter. Derfor ønsker vi å flytte denne saken vekk fra det praktiske og til en grunnleggende prinsipiell diskusjon om hvordan vi skal behandle mennesker. Fanger som er dømt i Norge, skal sone i Norge. Etter mitt syn er det opplagt og en grunnleggende premiss. Det er lite gjennomtenkt og lite prinsipielt at regjeringspartiene vil sende fanger som pakker ut av landet etter hvilket behov vi til enhver tid har for å regulere soningskøen. Norske institusjoner for norskboende skal være i Norge, med norsk kultur, norske arbeidsplasser, norske skatteinntekter, norske lover osv. Selv om det både er dyrt og det kan være få ansatte i Norge, skal vi ha dem her. Det gjelder for barnehjem, aldershjem, asylmottak, osv. Vi har dem i Norge fordi vi mener det er riktig å ha dem i Norge, men det gjelder altså ikke fengsler. For alle andre skal institusjonen være i Norge, men altså ikke for straffedømte. Regjeringspartiene mener at vi kan sende dem til institusjoner i utlandet – med utenlandske ansatte og utenlandske lover, fjernt fra nære og kjære, fjernt fra den kriminalomsorgstenkningen som har regjert i Norge i mange tiår. Hva er dette for slags holdninger til de mest marginaliserte i samfunnet? Spørsmålet om leie av fengselsplasser kan ikke gjøres om til en praktikalitet, for det handler om prinsipper, og det handler om menneskerettigheter. Derfor er dette forslaget riktig og viktig. Det handler om at vi ikke skal kunne sende norske statsborgere til soning i utlandet. Vi gjør et unntak for utenlandske statsborgere som etter endt soning ikke skal tilbakeføres til Norge. Dem kan vi lage en løsning for. De viktigste prinsipielle argumentene handler om det vi kan kalle menneskerettighetsgarantien. Det er den stat som dømmer, som alltid har ansvaret for å ivareta den dømte personens rettigheter. Det kan man ikke gjøre når disse personene sendes til et annet land. Vi har de samme ordningene innenfor torturkonvensjonen, for krigsfanger, osv. – det er det landet som dømmer, som har det menneskerettslige ansvaret. Det er ikke mulig for den norske stat å kontrollere menneskerettighetene til fanger som soner i et fengsel i et annet land. Spesielt er jeg overrasket over at Høyre ikke ser og støtter dette helt grunnleggende rettsstatsprinsippet. Det andre poenget er nærhetsprinsippet i kriminalomsorgen. Fengslene skal jo legge til rette for at fanger etter endt soning skal vende tilbake til et liv i frihet uten å ramle tilbake i ny kriminalitet. Da må de under soningen ha kontakt med nære og kjære og sine gamle nettverk. Alle forstår at det er helt umulig hvis man soner i et annet land. Det er et grunnleggende brudd på nærhetsprinsippet. Nærhetsprinsippet er et prinsipp som også regjeringspartiene støtter, men i denne saken mener de altså at det ikke er riktig. Regjeringspartiene er villige til å bryte grunnleggende prinsipper når det gjelder både menneskerettigheter og nærhet, og det er vi grunnleggende imot.