trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Vi har prioritert disse sakene, og de er prioritert på følgende måte: Politiet har større kunnskap om og kompetanse på disse vanskelige sakene enn de noen gang har hatt. Det andre er at vi har lagt inn mye større kvalitetskrav hele veien. Barnehusene er et eksempel på kvalitative krav som gjør at etterforskningen per enkeltsak også skal være mye bedre. Det medfører at vi kommer over flere saker, og vi nøster opp flere saker. Derfor kan man godt forstå etterforskere eller påtalemyndighetene som sier at det blir en uendelig rekke med saker man finner når man kommer i gang, og at man gjerne skulle fortsatt å nøste opp enda mer. Men resultatet er altså at 30 pst. av ressursene går til 3 pst. av sakene, og det er fordi man faktisk prioriterer de sakene som alle er enige om skal være viktigst.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Det er alltid slik at litt avhengig av hvilken type oppgave vi tillegger politiet, er det ulike måltall det er fornuftig å ha. Innenfor disse feltene opererer vi i all hovedsak med saksbehandlingsfrister. Det er det ikke så naturlig å ha innenfor utlendingsfeltet, der er det mer naturlig å ha måltall for antall utsendelser av personer som ikke har krav på beskyttelse, og som allikevel skal ut, men som nekter å reise frivillig. Så vi kan ikke bruke akkurat den samme målemetoden, uavhengig av hvilken kriminalitet vi står overfor. Jeg mener at det er viktig å ha måltall, men jeg mener ikke i samme grad som representanten fra SV at vi skal øremerke midler til spesielle politistillinger. Jeg vil minne om at representanten også var her i denne sal i går og ba om øremerkede midler til stillinger når det gjaldt en annen type kriminalitet.
Peter Frølich (Høyre), 2019-03-14:
Jeg har også lyst til å takke komiteen for velvillighet gjennom den raske behandlingen vi har gjennomført. Jeg har kanskje fritidsproblemer, men jeg har brukt uforholdsmessig mange kvelder og netter på å se videoer fra det britiske parlamentet om brexit-forhandlingene. Man kan si mye om det som foregår, men de har det i hvert fall livligere enn det vi har, det kan det ikke være mye tvil om. Men oversiktlig, det er det ikke. Det er veldig vanskelig å henge med i svingene på hva som skjer fra dag til dag. Derfor mener jeg at den proposisjonen som ligger foran oss, er god, og det arbeidet som er gjort i departementet og i de andre departementene, er imponerende. Det er en veldig god løsning – det er gjort godt arbeid både med proposisjonen og med tilhørende avtaler. Det gis vide fullmakter, og det er ikke helt uproblematisk å gjøre det på den måten, men det er tidsavgrenset. Regjeringen sier de kommer tilbake med nødvendig lovarbeid hvis det er nødvendig, og det er veldig bra. For oss som ønsker et sterkt Storbritannia, et sterkt Europa og gode relasjoner til våre venner begge steder, er det litt trist å se det som skjer. Det må vi kunne være ærlige om. Det er oppsiktsvekkende at det finnes krefter i Norge som ser på dette og likevel tenker at Norge bør ha en framtid uten EØS-avtalen. Jeg forstår det representanten Lysbakken sier om at det er nyanseforskjeller. Men intensjonen om at Norge skal tre ut av en så god avtale, er tindrende klar. Da er jeg veldig interessert – og jeg tror det er veldig mange andre som er interessert – i å høre hva de ser for seg som alternativ. Hva er denne superavtalen man ser for seg? Jeg tror Theresa May hadde vært veldig glad for noen råd hvis det er noen som sitter på en hemmelig fasit om hvordan dette skal gjøres. Jeg tror dessverre ikke det er så enkelt. Jeg tror vi skal være glad for, tross alt, at vi har den avtalen vi har. Det må også være lov å håpe på at det regelverket vi legger opp til i dag, aldri ser dagens lys – at man enten finner en løsning, eller at det kanskje til og med aldri blir noe av en brexit. Men om det blir en hard landing, skal vi være klare. Det er vi med denne proposisjonen, og det skal regjeringen ha honnør for.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-03-14:
Regjeringa har kome til Stortinget i siste liten før brexit og ber om fullmakt til å gjere nær kva som helst på eit kva som helst av departementets ansvarsområde. Dette inkluderer tiltak som fråvik gjeldande lovgjeving. Denne framgangsmåten vitnar om at regjeringspartia ikkje har gjort det forarbeidet som vi kunne forvente at dei burde ha gjort. Eg forstår at det er ein særdeles kompleks situasjon, og at det har vore krevjande å få oversikt over eventuelle konsekvensar av brexit. Dette unnskyldar likevel ikkje passiviteten vi har sett frå regjeringa i denne saka. Regjeringa kunne ha sørgt for å vere meir imøtekomande overfor Storbritannina og ført ein sjølvstendig norsk strategi i denne saka. Senterpartiet har fleire gonger påpeikt at med omsyn til norske interesser må regjeringa leggje fram ein strategi for ulike scenario for brexit – og for korleis dette skal handterast. Det er i norsk interesse at forholdet til Storbritannia er mest mogleg avklart i det tilfellet at det vert brexit utan avtale. Det handlar om at det er føreseieleg for næringslivet, og vi har høyrt her om fiskeri, og om kvotar spesielt. For borgarane er også dette med manglande legemiddel viktig, noko vi no har sett fleire eksempel på. Mykje kunne vore gjort for å sørgje for ein mjukare overgang ved ein hard brexit. Den manglande førebuinga til regjeringa har no sett oss i ein vanskeleg situasjon. I proposisjonen viser departementet til fleire utfordringar som det ikkje vert skissert noka løysing på. Blant anna vert det peikt på at ein brexit utan avtale kan føre til legemiddelmangel i Noreg, dette i ei tid då legemiddelmangelen i landet allereie er ein høg risiko – historisk høg. Det er ikkje akseptabelt at Noreg vert sett i ein slik situasjon. Det er viktig å få på plass avtalar for vidare samarbeid med Storbritannia etter brexit. Regjeringa må sørgje for at desse avtalane kjem på plass så snart som mogleg.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-03-14:
Mishandling, vald og overgrep i nære relasjonar er alvorleg kriminalitet. Det er ei sentral oppgåve for myndigheitene å førebyggje og avdekkje denne kriminaliteten og gje hjelp og støtte til dei som vert utsette for slike handlingar. I dag ser vi ein urovekkjande låg oppklaringsprosent i desse sakene. Det er svært belastande for offera, og det kan gå på tilliten laus for rettssystemet vårt. Det er difor eit viktig tema forslagsstillarane no tek opp. Senterpartiet har støtta fleire av forslaga som er fremja i representantforslaget, og har i tillegg vore med på å fremje forslag undervegs i komitéarbeidet. Regjeringspartia viser til fleire tiltak som har vorte sette i gang for å førebyggje og kjempe mot vald i nære relasjonar. Fleire av forslaga i innstillinga frå justiskomiteen kan vere eit godt supplement til dette arbeidet. Fleirtalet i justiskomiteen innstiller i I òg på forslag som kan frigjere ressursar og gjere regelverket for tilrettelagt avhøyr meir treffsikkert. Det er Senterpartiet, Arbeidarpartiet og SV som har fremja forslaget til vedtak i innstillinga, og eg registrerer at regjeringspartia er positive til sjå på endringar, sjølv om dei ikkje støttar forslaget som er fremja av oss i dag. Det er etter mitt syn synd om vi ikkje kan få ei brei politisk einigheit om dette forslaget. Eg er glad for at fleirtalet i komiteen har vorte einige om fleire saker. Sjølv om forslaget no ikkje får fleirtal, vil eg særleg framheve behovet for fleire barnehus eller barnehussatellittar i landet. Det har nyleg vorte etablert ein barnehussatellitt i Førde i Sogn og Fjordane. Det er svært, svært positivt. I Senterpartiets alternative statsbudsjett har vi føreslått at det òg vert oppretta ein slik satellitt i Kristiansund, i mitt heimfylke, Møre og Romsdal. Eg håpar det er mogleg å få på plass ein barnehussatellitt i dette området, slik at ungane slepp å reise langt for å verte avhøyrde i valds- og overgrepssaker, slik dei må i dag. Det håpar eg kjem fullt på plass.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-03-14:
Overgrep og vold mot barn er grov kriminalitet og bør derfor ha høyeste prioritet hos justisministeren. Det er nå gått to år siden regjeringen mottok en knusende rapport fra barnevoldsutvalget. Når vi i dag ser det kommer hard kritikk fra Barneombudet, fra Redd Barna og fra medlemmer av utvalget, som mener at rapporten ikke er fulgt opp, tar statsråden denne kritikken på alvor? Og hvordan vil statsråden konkret følge opp rapporten?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-03-14:
Jeg registrerer at jeg ikke helt fikk svar på hvordan statsråden ser for seg konkret å følge opp rapporten, men la nå det ligge. I budsjettforliket ble regjeringspartiene enige om å øremerke midler til etterforskning av vold og overgrep. Arbeiderpartiet er generelt skeptisk til å øremerke midler, men ikke når det kommer til saker som omhandler vold og overgrep mot barn. Med tanke på enigheten i budsjettforliket, er statsråden enig i vurderingen fra regjeringspartiene i komiteen om ikke å støtte forslaget som Arbeiderpartiet og SV nå står bak, om å sikre en finansieringsmodell hvor det øremerkes midler til etterforskning av anmeldt familievold?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-03-14:
For en drøy måned siden spurte NRK etterforskningslederne i alle de tolv politidistriktene om de synes at bemanningen er god nok, slik at de klarer å etterforske alle barnevoldssakene. Sju av tolv etterforskningsledere mente at det var for få folk, samtidig som barnevoldssakene øker i omfang. Politiets Fellesforbund betegnet det som en uholdbar situasjon. Da er mitt spørsmål til ministeren: Vil ministeren være enig i beskrivelsen av at det er en uholdbar situasjon? Og i så fall: Hva vil han gjøre med det?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-03-14:
Ja, men når det gjelder etterforskning: Politireformen har ført til at etterforskningskapasiteten har blitt svekket i mange politidistrikter, fordi man har sentralisert de lokale etterforskerne inn i større enheter, eller man har brukt dem som var gode i etterforskning lokalt, til å lære opp andre, eller man har tatt dem inn i sentrale enheter. I Møre og Romsdal, f.eks., er det helt krise for etterforskning. Før jul ble det kjent at det var en anmeldelse av vold i nære relasjoner som hadde ligget i over 566 dager, uten at det engang hadde blitt foretatt avhør av mistenkte, og det var bare én av mange saker. Det hadde vært en økning i antall saker med over tolv måneders liggetid, fra 139 i 2017 til 233 i 2018. Da vil jeg spørre statsråden: Er statsråden fornøyd med at etterforskningskapasiteten er som den er i Møre og Romsdal og andre politidistrikter, og tror han at det bidrar til å bekjempe vold i nære relasjoner på en god måte?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-03-14:
Jeg hadde lyst til å svare litt på innlegget til representanten Eide fra SV, som jeg synes har en feil inngang til hele spørsmålet. Han er opptatt av at man skal bruke mer penger på byråkrati, mer øremerking, mer detaljstyring, i stedet for å ha tillit til at politiet klarer å prioritere ut fra de rammene de har. Jeg synes ikke det passer seg å stå på Stortingets talerstol og anklage de andre partiene for å være redd for å kritisere politiet. Hvis jeg mente at politiet gjorde mye galt, hadde jeg ikke vært redd for å si det, men jeg mener faktisk at politiet gjør en ganske god jobb. Vi har politifolk som jobber i hele landet, som står på hver eneste dag for å få mest mulig ut av de pengene de har blitt tildelt, for å utnytte hver krone og få mest mulig etterforskning ut av dem. Men de har ikke blitt tildelt så mye penger, så de blir slitne og rekker ikke over alle sakene sine, og det er jo ikke deres feil, det er statsbudsjettets feil, og det er regjeringen som har ansvar for det. Så jeg synes SV treffer ganske dårlig med de tiltakene de foreslår i dette representantforslaget, som mer eller mindre bare er å binde opp mer penger i byråkrati og gi politiet mindre handlingsrom til å bruke kompetansen sin til å prioritere det som er viktig. Videre vil jeg svare litt på det som justisministeren sa i replikkrunden. Han sa at kvaliteten på etterforskningen har gått opp, og det er bra, kvaliteten har gått opp, og det er jeg helt enig i – det er kjempebra at kvaliteten har gått opp. Men så sier han nå at på grunn av at kvaliteten har gått opp, avdekker vi flere saker, vi får flere og krevende saker. Da må jeg spørre: Er det ikke da behov for flere politifolk? Hvis vi har fått så bra etterforskningskapasitet at vi ser at vi har hatt et stort, ikke-avdekket område – med familievoldssaker og barnevoldsaker – trenger vi jo flere politifolk for å få fulgt opp de sakene. Det er akkurat det vi ser ute i Politi-Norge nå, at store og ressurskrevende saker, som gjerne ofte handler om vold mot barn, ofte på internett, tar så mye kapasitet at politiet ikke får gjort andre oppgaver, og de rekker heller ikke å etterforske alle sakene. Jeg mener at dette helt klart er et uttrykk for at politiet trenger mer ressurser, og at de har for lite ressurser. Etter politireformen ble det lagt ned en hel mengde lensmannskontor, og det står igjen en del som har svært liten – eller tilnærmet ingen – bemanning. Da kan man spørre seg: Burde man legge ned de små kontorene som er igjen, eller burde man styrke dem med politifolk? Jeg tror ikke, om man hadde ansatt hundre flere politifolk i et politidistrikt, at de hadde sittet og tvinnet tommeltotter. De hadde hatt masse å gjøre, for politiet er overbelastet med arbeidsoppgaver.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-03-14:
Jeg er helt enig med representanten Eide om alvorlighetsgraden i disse sakene, og det er helt grusomme ting. Det er ikke sånn at vi ikke har noen kontroll over hva politiet holder på med selv om vi ikke detaljstyrer og innfører flere måltall. Politiet har allerede i dag en hel masse ting de må prioritere og må kjøpe inn. For eksempel skal de prioritere vold og overgrep mot barn og etterforskningen av det høyt. Det gjør de også til gagns. Det gjør at andre saker blir liggende lenger bak. Vi så f.eks. i fjor at overgrepssaker mot voksne ble liggende bak overgrepssaker mot barn. Det er et kapasitetsproblem, sånn som jeg ser det. Jeg mener at representanten Eide må se helheten her, for det er faktisk sånn at politiet også må ha en bil for å kunne etterforske vold i nære relasjoner. Politiet har en hel del ting de er nødt til å ha for å klare oppgavene sine.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2019-03-14:
Vold og overgrep mot barn og unge er noe av det mest grusomme og rystende som finnes, og vi som politikere har et stort ansvar for å gjøre det vi kan for å beskytte våre barn og unge og legge forholdene til rette, slik at det uvesenet blir bekjempet. Kristelig Folkeparti vil nemlig kjempe for et varmere samfunn, et samfunn der barn og unge, kvinner og menn, kan leve frie liv uten frykt for å bli utsatt for vold og overgrep. I forrige periode fremmet Kristelig Folkeparti et representantforslag der vi ba regjeringen legge fram en helhetlig opptrappingsplan. Da viste vi til en modell innenfor psykisk helse som fra før var lagt fram av tidligere helseminister Dagfinn Høybråten. Den modellen er godt brukbar. De forholdene som blir tatt opp i dette forslaget, er derfor nærmest en kopi av det som Kristelig Folkeparti har kjempet for i lang tid. I så måte skal de ha takk for utålmodigheten. Det er nok en tverrpolitisk vilje til å ta tak i disse sakene. Apropos tverrpolitisk: Det er også viktig å sikre en tverrfaglig bredde i de tiltakene som nå blir rigget, en samordning og en langsiktig forpliktelse til økt finansiering og øremerkede midler for å bekjempe uvesenet. Derfor er det godt at denne planen er kommet. Den er systematisk, og det satses på dette. Kristelig Folkeparti registrerer at det er en dramatisk økning i antall anmeldelser av seksuallovbrudd. Samtidig visste vi at det var store mørketall, og økt fokusering på problemstillingene og økt etterforskingsinnsats kan tyde på at det nå er flere som våger å anmelde. Det er bra. Det er viktig at den brede innsatsen fortsetter som et prioritert område, både politisk og politimessig. Både i Granavolden-plattformen og i praksis, i regjeringens løpende arbeid, bidrar vi til at dette trykket holdes oppe og forsterkes. Kristelig Folkeparti er glad for at det fra et samlet storting er et betydelig påtrykk, og dermed en erkjennelse av at dette er et betydelig samfunnsproblem. Vi voterer i dag imot opposisjonens forslag, men gjør det i forvissning om at dette følges opp på beste måte allerede. Senest i inneværende års budsjett ble innsatsen styrket betydelig, med bakgrunn i den nevnte opptrappingsplanen. Ikke minst er jeg også sikker på at vår barne- og familieminister, Kjell Ingolf Ropstad, vil ha dette i fokus innen sitt viktige arbeidsområde. Vi stiller oss også bak merknaden om at det kan gjøres en snever oppmykning av kravet om at vitneavhør av barn under 16 år skal foretas på barnehusene. Men dette må bare skje når det er forsvarlig og hensiktsmessig, og ikke gå på bekostning av barnets rettsikkerhet. Det er bred enighet om dette, det registrerer vi.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-03-14:
Stortinget har vedteke det Emilie Enger Mehl nettopp sa, at alle lensmannskontor som er igjen etter reformendringane, skal styrkjast, og me veit jo korleis det står til der – ikkje spesielt bra. Men denne debatten er viktig, for det representantforslaget som SV her fremjar, om å gjere eit krafttak mot vald, mishandling og overgrep, er forslag som Arbeidarpartiet meiner – iallfall mesteparten av dei – er veldig gode. Om ein er ueinig i øyremerking eller ei, trur eg iallfall me – i Arbeidarpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti – er einige om at me er nøydde til å styrkje kapasiteten i politidistrikta. Så kan me bruke tid på å diskutere øyremerking eller ikkje, det er no så. Sannheita er at sjølv om Wara som justisminister seier at han ikkje er for øyremerking, så gjer dei det kvart år, dei òg. Seinast i budsjettet for 2019 er det føreslege å øyremerkje pengar til etterforsking av vald og overgrep, og det meiner eg er kjempebra. Så sjølv om Framstegspartiets justisminister er imot det, ser kanskje andre parti ut til å ha fått gjennomslag for det. Og det meiner eg er riktig. Det er eitt område Arbeidarpartiet har sagt at me er villige til alltid å prioritere og til å øyremerkje midlar til – om det er nødvendig – og det er vald og overgrep, vald i nære relasjonar. Eg høyrer at justisministeren er litt sliten av å diskutere budsjett. Eg skjønar godt det, for det er jo ganske mykje å kritisere. Og eg kan love justisministeren at me kjem til å peike på budsjett kvar gong vi møtest, for denne stortingssalen vedtek rammene for politiet, for justissektoren. Viss det var slik at me berre skulle diskutere budsjett i desember, då trur eg det hadde blitt altfor lite reell kritikk mot det regjeringa gjer som faktisk ikkje er godt nok. Så er eg glad for at Toskedal og Kristeleg Folkeparti deltek i denne debatten, at Kristeleg Folkeparti deltek i justiskomiteens debattar sjølv om dei ikkje sit i komiteen, i motsetnad til Venstre, som me i grunnen aldri ser noko til. Eg har store forventningar til Ropstad og Kristeleg Folkeparti i regjering når det gjeld arbeidet mot vald og overgrep. Kristeleg Folkeparti har tidlegare kravd at 1 mrd. kr skal setjast av til dette arbeidet. Eg har store forventningar til statsbudsjettet for 2020, når Ropstad skal få igjennom det Kristeleg Folkeparti har lova, for det er ei kjensgjerning at opptrappingsplanen mot vald og overgrep, som blei kritisert av Barneombodet, Redd Barna og Unicef, er ein plan som ikkje er finansiert, som ikkje er forpliktande nok. Me kan jo berre sjå på NRK i dag kva Redd Barna, Barneombodet mfl. meiner om den ganske øyredøyvande tausheita det har vore i oppfølginga av barnevaldsutvalet dei siste to åra.
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2019-03-14:
Jeg har ikke hørt folk som står på perrongen og venter på et fullstappet, forsinket tog, irritere seg over logoen. En skal være veldig forsiktig med å gå inn i styrets arbeidsområde og beslutninger, men nå ser vi det som helt nødvendig å fremme et forslag hvor vi ber om at navnevalget blir diskutert i Stortinget, og ikke minst at en tenker seg om én gang til før en beslutter. Sjelden har vi vel sett et sånt folkelig engasjement og opprør rundt en navneendring. Det er ikke uten grunn. Staten er eneeier, og samferdselsministeren er generalforsamling. Vi skulle derfor gjerne likt å vite hvilke styringssignaler som ligger bak forslaget om å fjerne navnet NSB til fordel for Vy. Det er historieløst. Vi har hørt få argumenter for hvorfor dette er nødvendig, men ett vi har hørt, er at NSB ikke lenger er Norges Statsbaner. Det er feil. NSB er fortsatt det eneste togselskapet staten Norge eier. I andre land heter statens togselskap fortsatt det samme. Begrunnelsen der er at det er et kvalitetsstempel, en trygghet og en merkevare, f.eks. DB i Tyskland. Selskapet oppsto riktignok ikke før på 1990-tallet, men det var etter en sammenslåing av statsbanene til Øst-Tyskland og Vest-Tyskland, som ble delt etter annen verdenskrig. Deutsche Bahn heter det altså der. SJ i Sverige var Statens Järnvägar. Det heter ikke lenger Statens Järnvägar, men de mente at SJ var et godt innarbeidet navn i det svenske folk, så de beholdt navnet, selv om det der har vært både fusjoner, utkjøp og oppkjøp. Sånn kunne jeg ha fortsatt. Dette er statseide selskap, som nå ønsker seg inn i det norske markedet. Det er altså fullt mulig for NSB å konkurrere i andre land uten å skifte navn. Gjennom 136 år er navnet NSB innarbeidet og er en sterk merkevare i seg selv. Navneforslaget Vy er i tillegg kontroversielt og signaliserer et brudd med en viktig og lang historie som et folkeeid transportselskap. Det foreslåtte navnet mangler innhold og mening. Det har ingen tilknytning til selskapets virksomhet og er i strid med Språkrådets anbefalinger. Vi hadde håpet at samferdselsministeren lyttet og nå hindret en historieløs navneendring. Det handler i tillegg om å hindre at 300 mill. kr kastes bort, mens pendlere og andre passasjerer venter på forsinkede og overfylte tog – penger som burde ha vært brukt på materiell, avganger og ansatte, ikke på logoer. Merkevarebygging er å løse folks hverdagsproblemer og kollektivbehov. Høyrepolitikken for norsk jernbane har nådd sitt parodiske høydepunkt. Nå får regjeringspartiene sjansen til å forklare hvorfor de mener dette er klok bruk av våre skattepenger. NSB er folkets eiendom, og jeg håper virkelig regjeringen nå er i stand til å be styret i NSB om å lytte til folkeopprøret. Dessverre ser det ut til at toget allerede er gått. Logoen er satt i bestilling, selv om generalforsamlingen ikke er før 22. mars. Men det er ikke for sent å trekke i nødbremsen. Jeg ønsker å anbefale Arbeiderpartiets forslag. Arbeiderpartiet støtter også både Rødts forslag og MDGs løse forslag i saken.
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2019-03-14:
Vi har lest at NSB mangler personell. Med denne navneendringen vil det si at jernbanereformen nå har kostet 1,7 mrd. kr. Vi kan også lese at uniformer og logoer allerede er bestilt, så vi skjønner at det har vært noen styringssignaler om at dette er greit. Mitt spørsmål til statsråden blir: Er navneforslaget i tråd med Fremskrittspartiets ideologi og ønske for utviklingen av den norske jernbanen?
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2019-03-14:
For Arbeiderpartiet er det viktig å lytte til det folket sier og følelsene rundt en nasjonal jernbane og navnet på denne. Neste spørsmål blir: Er det gitt styringssignaler underveis? Nå hørte jeg statsråden si fra talerstolen at det ikke var det. Men hvordan er det mulig at NSB allerede har bestilt produktene til en ny logo i porteføljen?
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2019-03-14:
Eierskap handler om god dialog og signaler fra eier til styret. Jeg tenker at om statsråden i sin dialog i forkant hadde sagt til styret at navnet skal stå fast, hadde vi ikke stått her i dag. Jeg må også bemerke dette med «tidenes satsing på jernbane». Finstad og Johnsen sier at det er 80 pst. økning i budsjettet til jernbane. Dessverre har de pengene gått til den såkalte jernbanereformen: til direktørlønninger, til oppsplitting av selskap og til et anbudsregime. Hvert år de siste fem årene har Arbeiderpartiets alternative budsjett hatt mer til jernbane enn det dagens regjering har fremmet forslag om. Det har vi kunnet ha fordi vi ikke har prioritert skattelette til dem som har mest fra før. Vi har heller ikke villet bruke pengene på en såkalt jernbanereform. Og til Moxnes må jeg si: Det var ikke de rød-grønne som gjorde om NSB til et AS, det var det Bondevik-regjeringen som gjorde.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Det er nok mange grunner til at noen reagerer på at NSB skal bytte logo. Men én ting kan være å bruke midler i en tid da NSB sliter med å frakte passasjerer. Noe annet er det når man fra Stortinget, som lovgivende og bevilgende myndighet, begynner å blande seg inn i et styrearbeid. Det er betenkelig. Det er kanskje verdt å minne dem som tviholder på navnet Norges Statsbaner og synes det er et helt naturlig navn å ha på et selskap hvor 7 000 ansatte kjører buss, og som leier ut bybiler – og så er det 3 000 ansatte som kjører tog – på at Norges Statsbaner blir et ganske unaturlig navn på en slik bil eller buss. Når denne debatten reises, og man blander seg inn i bytte av navn, er det litt rart at ikke flere av de samme partiene reagerte den gangen den rød-grønne regjeringen brukte over 300 mill. 2008-kroner på å endre navn i Posten, til Posten og Bring. Det har vært en sedvane i denne sal, og under skiftende regjeringer, at man ikke blander seg inn i styrets arbeid. Jeg anser at den innblandingen som nå skjer fra en del partier, egentlig er en mistillit til styret. Det viser kanskje at man burde ha hatt en helt annen debatt i denne salen i dag. Det å ha statlig eierskap betyr at man skal være profesjonell. Man har et styre som skal drive forretningsmessig og klokt. Men når landets nasjonalforsamling går inn og engasjerer seg i et navn, da er det lavmål. For Fremskrittspartiet er det uaktuelt i denne sal å begynne å diskutere navn. Vi bør drive med bevilgninger, så vi får best mulig togtjenester og best mulig mobilitetstjenester, og det er det NSB driver med. Det er buss, og det er bil, og det kan være flere plattformer NSB som et kollektivselskap kan sørge for. Hvis dagens forslag skulle få flertall, tror jeg man bør reise en helt ny debatt. Er det riktig at staten skal eie et operatørselskap? Det bør kanskje være det store spørsmålet, ikke hva barnet skal hete. For Fremskrittspartiet er det uaktuelt å støtte forslagene. Fremskrittspartiet har også uttalt at det kanskje ikke var klokt i den situasjonen NSB i dag er i, å bruke penger på å bytte navn. Men vi skal holde oss langt unna å begynne å diktere selskaper på den måten det nå er blitt tatt til orde for fra opposisjonen, og det er rystende.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2019-03-14:
I denne diskusjonen har vi vært inne på dette med eierskap, nye oppgaver til NSB – det er ikke det samme selskapet som det en gang var. Jeg bet meg merke i det som representanten Stordalen sa: NSB er nå blitt et rent operatørselskap, man kan stille spørsmål om det er riktig at staten skal eie et operatørselskap. Er statsråden enig i det utsagnet fra Stordalen?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2019-03-14:
Takk for det svaret. Så da er dere altså uenige i det, og det ligger ikke noen ideologi bak denne navneendringen, at den skal føre til at ordet «stat» blir borte, og at det blir enklere i framtiden å gjøre noe annet. Jeg vil stille et nytt spørsmål, og det går egentlig litt på det samme. Det gjelder denne sammenhengen mellom alle de selskapene som nå etter hvert blir opprettet, og det som går på kommando og kontroll, som vi brukte å si da jeg var i Forsvaret. Det er klart at denne navneendringen er et symbol på at denne sektoren ikke går i takt – den ene vet ikke hva den andre gjør. Hvem er det egentlig som har kommandoen, og hvem er det som har kontrollen over det som nå skjer på jernbanen?
Jon Gunnes (Venstre), 2019-03-14:
Jeg har et håp om at NSB, eller nå Vy, skal vinne ganske mange anbud rundt omkring i landet når de etter hvert blir lagt ut. Og jeg er livredd for at NSB forsvinner helt hvis de ikke moderniserer seg, for det er det som kan skje. Stortinget har vedtatt at alt skal konkurranseutsettes, de er vant til det når det gjelder bussdrift, og dermed er det en fare for at all kompetansen og de flinke folkene som kjører tog rundt omkring i landet i dag, plutselig er borte. Derfor vil jeg berømme NSBs styre og ledelse for en modig, viktig og riktig offensiv holdning, med merkevarebygging og synlighet med nytt navn. Det er logoer og uniformer og annet markedsmateriell som nå blir skiftet ut til moderne, for å bli i stand til å få flere passasjerer og vinne konkurransen på de strekningene som settes ut. Det er derfor Venstre synes at man er offensive. Men det må sies at navnet Vy, det har jeg ikke noe veldig stort forhold til. Jeg hører at en skal få både franske og litt forskjellige assosiasjoner fra selve navnet Vy, men som stortingsrepresentant er det kanskje ikke det jeg skal være med og bestemme, hva det selskapet skal hete. De skal altså nå ut og konkurrere og gjøre en samfunnsnyttig oppgave, og om de nå er statlig eid eller privat eid, så skal de gjøre en samfunnsnyttig oppgave for landets befolkning – også i utlandet. De er allerede i Sverige, og Sverige er en naturlig arena å konkurrere i for dette selskapet, og kanskje også videre utover det. Det får nå tiden vise. Så jeg synes dette er ganske framoverlent, og jeg tror selskapet i dag ikke har vært det, kanskje har man blitt litt stemoderlig behandlet, men mest av alt har man ikke klart å fornye seg og være på passasjerenes side i alle faser. Jeg tror at dette kan gi de ansatte og selskapet en ny boost, som faktisk kan være med og hjelpe dem i konkurransen senere.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-03-14:
Jeg tror denne debatten handler om litt mer enn diskusjonen om utøvelse av statlig eierskap. Og jeg håper samferdselsministeren er enig med meg i at det er en vesensforskjell for befolkningen om det er snakk om en tjeneste de bruker i hverdagen og har en nær avhengighet til at fungerer godt, eller om det f.eks. er Statoil som har blitt Equinor, noe man har mye større avstand til. Renommeet til NSB er så utrolig avhengig av det faktiske tilbudet og at det fungerer. Det var det vi egentlig snakket om her. Den største renommébyggingen for NSB hadde jo vært at toget gikk når det skulle. Derfor lurer jeg på om statsråden er enig med representanten fra sitt eget parti, som i hovedinnlegget sa at Fremskrittspartiet for så vidt er enig i at dette er en ganske dårlig timing for en navneendring – at det er dumt å gjøre en navneendring som koster 280 mill. kr når folk fortsatt står og venter på at toget skal komme når de skal på jobb om morgenen.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Eg trur eg skal vere ærleg og seie at svaret på det antakeleg er nei. Vi ville normalt som parti ikkje meint noko om kva eit offentleg eigd selskap skal heite. Vi meiner at om staten først skal eige noko, så skal vi ha kompetente styre som gjer dei vurderingane. I styret i NSB har også tilsetterepresentantane røysta for denne namneendringa – fordi dei er opptekne av å utvikle selskapet sitt. Det eg meiner at Arbeidarpartiet i dag bidreg til, er faktisk å auke usikkerheita for dei tilsette i selskapet. Styret i selskapet, konsernleiinga i selskapet og tilsetterepresentantane i styret meiner dette bidreg til å utvikle selskapet. Det er 10 000 tilsette. Når ein faktisk vel vekk det både tilsetterepresentantar, styrerepresentantar og konsernleiing meiner er nødvendig for å utvikle selskapet, kan Arbeidarpartiet bidra til å setje arbeidsplassar i fare. Det har ikkje eg som eigar tenkt å gjere for dette selskapet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Eg styrer selskapet gjennom generalforsamlinga. Det er likevel slik at det er eigardialog kontinuerleg gjennom ein slik prosess. Han har gått føre seg i nesten eitt års tid. Der har styret informert om ulike avgjerder. Dei har til dels spurt om råd for korleis dei skal handtere prosessen, bl.a. fordi dei har venta denne politiske debatten. Eg sa – og det kommuniserte eg til styret på det tidspunktet styret hadde gjort vedtak om at dei ønskte ei namneendring – at før dei lanserte det og pådrog seg kostnader, så måtte dei ha avklart korleis vi ville handtere det. Eg har signalisert at om styret meiner dette er avgjerande for selskapet, vil eg ikkje i generalforsamling aktivt motsetje meg den avgjerda.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Eigarskapsspørsmålet til NSB er avklart gjennom dei eigarskapsmeldingane vi har gjeve. Vi har ingen planar om å selje NSB, eller Vy, og den typen vurderingar har i det heile ikkje påverka – eg må understreke det, i det heile ikkje påverka – eigars vurdering av styrets forslag til namne- og profilendring.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Samferdselsdepartementet og regjeringa har kontroll på det som skjer på jernbana, og vi har ansvar for det overfor Stortinget. Vi har valt å organisere oss slik at vi skal få betre resultat enn Senterpartiet fekk på norsk jernbane då dei styrte. Det er nettopp difor vi har gjort desse endringane, på bakgrunn av ein rapport som Senterpartiet bestilte då dei hadde samferdselsministeren, og som beskreiv utfordringane vi hadde på jernbana, at vi ikkje fekk gode nok resultat av alle dei investeringane vi gjorde. Investeringane er no auka med 80 pst. sidan Senterpartiet styrte, og vi organiserer oss slik at folk skal dyrke kjerneverksemd, at dei skal levere betre resultat, og at dei skal ha eit tydeleg ansvar. Tydeleg ansvar er ein del av formålet med reforma. Bane NOR veit kva dei skal drive med, Norske tog veit kva dei skal drive med, Entur veit kva dei skal drive med, og dei skal verte gode på det, for det er det som vil gje passasjerane eit betre tilbod når dei vel å reise kollektivt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Eg er generalforsamling, og eg har tenkt å utøve statens eigarskap profesjonelt. Det har eg varsla styret om. Det ligg til styret å gjere desse vedtaka, og det ligg til generalforsamling og eigar å akseptere dei, eventuelt ta konsekvensen av at ein har vesentleg andre vurderingar enn styret. Det har vi lagt til grunn i vår eigarskapsutøving for selskapet. Så betyr det at ein del av dei vurderingane som selskapet har gjort, er det altså selskapet som har gjort. Det betyr ikkje at alle dei vurderingane er eigar uvedkomande, men det betyr at dei som selskap må sjå kva dei meiner er forretningspotensialet, og korleis dei kan få fleire passasjerar til å ta toget – og det går eg ut frå at SV er oppteke av. Og så meiner eg at dette er måten å byggje selskapet på for framtida. Eg trur – eg tillèt meg det, president – at SV ville ha meint det same som meg dersom dei faktisk skulle ha stått for ansvaret når det gjeld å utøve eigarskapet i eit så viktig selskap som NSB trass i alt er.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Eg har ikkje initiert denne namneendringa. Det har styret gjort. Det betyr at eg i utgangspunktet ikkje har sett dette behovet. Styret har gjort det, og det er styret som skal gjere vurderingar av kva som skal til for at selskapet skal lykkast. Det er det denne diskusjonen reelt handlar om. Den handlar om dei som sit i leiinga i selskapet, om styret som er valt til å leie selskapet, om dei tilsette som antakeleg har betre oversikt over kva som skal til for at selskapet skal lykkast, enn Stortinget har – eller om Stortinget f.eks. skal utøve direkte eigarskap i statlege selskap. Eg trur det er ein dårleg idé. Spesielt for dei som er veldig for eit sterkt offentleg eigarskap, må det vere ein veldig dårleg idé. Men eg erkjenner at det som i hovudsak kjem til å avgjere om vi vil lykkast med å gje passasjerane eit tilbod dei er fornøgde med, er i kva grad vi greier å modernisere norsk jernbane. Det er nettopp difor vi har gjennomført ei reform som skal bidra til det, og det er det eg er oppteken av å fortsetje å levere på.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Svaret på det er ingenting. Det eg har sagt, er at styret i selskapet meiner det er nødvendig med ei felles profilering, ein ny profil på selskapet for at det skal kunne søkje nye marknader for å evne bl.a. å vinne tilbod på jernbanen, men også å vinne marknadsdelar i andre passasjersegment. Difor utviklar dei no elektriske bybilar, som gjer at ein får ei heilskapleg reise, og at folk får tilbod frå selskapet på veg til toget, før dei set seg på toget – og med det vel dei vekk personbilen og vel å reise kollektivt. Det er det som skal til, meiner selskapet, for å få opp kollektivdelen, som trass i alt også er viktig for selskapet. La meg berre avslutte med å seie at eg erkjenner at det i denne saka er mykje lettare å vere i opposisjon enn i posisjon. Det er mykje enklare å ikkje vere eigar enn å vere eigar. Men det vi uansett må gjere, er å opptre ryddig som eigar, for det er det som også over tid set selskapet i stand til å ha føreseielege rammer for ei positiv utvikling.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-14:
Det er sikkert mange interessante diskusjonar ein kunne hatt som oppfølging av dette, men det hadde vore ein fordel om stortingsrepresentantane – som Leirtrø no sist – faktisk snakka sant når dei var på talarstolen i Stortinget. Vi har ikkje auka løyvingane til norsk jernbane med 80 pst. og brukt pengane på ei jernbanereform. Vi har investert i dobbeltspor. Vi har planlagt, vi har kjøpt ut grunn, vi byggjer jernbane, og vi betrar vedlikehaldet. Det er det vi brukar pengar på – berre i 2019 over 10 mrd. kr i investeringar, fornying av spor, betra vedlikehald. Det er avgjerande viktig, og vi satsar massivt på det. Eg kan ta kritikk for mykje, og regjeringa toler kritikk for mykje, men det er urimeleg når Arbeidarpartiet må tildekkje kritikken med faktiske feil. Dei gjer det gong etter gong – og det vert ikkje meir sant av den grunn. Vi har ei regjering som evnar både å løfte løyvingane til infrastruktur og samtidig å reformere. Og vi sparer då milliardar av kroner som vi reinvesterer i den same transportsektoren – porteføljen til Nye Vegar: reduserte kostnader med 20 mrd. kr, ei reforminnsparing, auka samfunnsnytte og nye 30 mrd. kr. Når vi no får betra resultat på vedlikehald, når vi investerer i nye signalanlegg, betyr det noko for vår evne til å få toga fram i tide. Det er det passasjerane bryr seg om. Vi kan gjerne ha ein namnediskusjon i Stortinget. Eg aksepterer at Stortinget vel å bruke tida si på det, og eg skjønar at for mange passasjerar er det rart å endre namn på NSB. Men Arbeidarpartiets representantar, opposisjonen, må prøve å snakke sant om kva som faktisk er løyvingsendringane for norsk jernbane og norsk infrastruktur, og ikkje minst prøve å sjå litt av dei effektane vi har fått – meir infrastruktur for pengane, fleire passasjerar på toga, fleire daglege avgangar inn og ut av Oslo, hundre i talet kvar dag, reform i transportsektoren, som bidreg til at vi får meir infrastruktur, reinvesterer, opnar dobbelt så mykje motorveg i 2019 som snittet i den perioden Arbeidarpartiet var med og styrte sist. Pengane i samferdselssektoren er ikkje brukte på reformkostnader. Dei er brukte på effektivisering og betre resultat – for det er det passasjerane bryr seg om til slutt.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-03-14:
Tirsdag kveld, noen timer etter at nyheten om navneskiftet på NSB kom, skulle jeg ta nattoget til Trondheim. Det er noe jeg ofte gjør. Nattoget er en effektiv og behagelig måte å reise på. Og det er heldigvis ikke bare jeg som synes det. Mange tar nattoget – til og fra Trondheim, til og fra Bergen, til og fra Bodø, og til og fra Stavanger. Men skal man være sikker på å få plass, må turen planlegges i god tid i forveien. Tirsdag kveld hadde det vært så som så med planleggingen fra min side. Jeg sto derfor på perrongen med en reisebillett, men ingen soveplass. Optimistisk gikk jeg på toget, og takket være at noen andre som hadde planlagt bedre enn meg, ikke dukket opp, fikk jeg soveplass. Jeg vil våge den påstand at om man spurte folk som reiste på Dovrebanen om natten, ville de sagt at det var viktigere å få på plass en ekstra sovevogn enn at NSB skal skifte navn. Så lenge vi ikke gjør noe med sovevogntilbudet, blir det nye navnet på NSB en slags oppfordring om å tenke på Vy, men ta fly. Enkel hoderegning viser at de 280 millionene som nå skal brukes på navneskiftet, kunne gitt oss kanskje så mye som ni nye sovevogner. Det ville vært en 50 pst. økning i antall sengeplasser på toget. Det ville ha løst plassmangelen nattestid for mange år framover. SV foreslo i fjor høst å kjøpe inn noen ekstra sovevogner. Dessverre fikk vi ikke flertall for det. Samferdselsministeren mente den gangen at det var veldig vanskelig å få til. Jeg fatter ikke det. Er det virkelig viktigere for denne regjeringen å bruke 280 mill. kr på et navnebytte enn å bruke pengene på å forbedre togtilbudet kraftig? Avslutningsvis vil jeg sitere en nobelprisvinner i litteratur, Bob Dylan, som på 1960-tallet skrev låta «It takes a lot to laugh, it takes a train to cry».
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-03-14:
Det var med stor forundring jeg kikket ned på NSB-appen min i morges. Nå har den fått et lite grønt hjørne, som om noen er i ferd med å rive av NSB-logoen, og den grønne fargen er lik den som ble vist fram på pressekonferansen på tirsdag. Under NSB-logoen ligger det nok en Vy-logo klar, med stor V og liten y, lik den som ble presentert på pressekonferansen på tirsdag. Det er vemodig å stå her og argumentere for døve ører når vi vet at alt er gjort klart, uten at politikerne har fått mene noe om en stor endring i norsk jernbanehistorie. En regjering som har allergi mot statlig eierskap, pynter nå sannsynligvis bruden for salg. De pynter bruden for 280 mill. kr, minst. Dette er offentlige kroner, fellesskapets penger, som kunne vært brukt på noe ganske annet. For folk der ute dreier dette seg nemlig om jernbanen vår. For 280 mill. kr kunne man ha rustet opp gjerdene langs Sørlandsbanen i stedet for å rive dem ned, slik at Sørtoget slipper å kjøre på husdyr og vilt. For 280 mill. kr kunne vi fått fart i planleggingen av dobbeltsporet på Jærbanen til Egersund, slik at kommunene langs banen kunne fått utviklet tettstedene sine i stedet for å vente på at båndlagt areal frigis en gang langt der framme. For 280 mill. kr kunne vi fått utført ganske mye. Dette er 280 mill. kr av fellesskapets midler i en sektor som lider av pengemangel. Disse pengene brukes på å endre et godt innarbeidet navn til et navn ingen vet hva betyr i denne sammenhengen. Direktøren for NSB sier at det nok vil ta tre år før folk blir vant til navnet, og det sier egentlig ganske mye. Jeg er enig med representanten Sverre Myrli som i går sa at det er ingen ende på galskapen. Men det er ikke for sent å snu. Men da må man nok selge de allerede mottatte uniformene, som ansatte i NSB allerede har fått utlevert.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2019-03-14:
Da jeg engasjerte meg og kjempet for å komme inn på Stortinget, hadde jeg drømmer, jeg hadde planer – jeg tror kanskje jeg til og med hadde vyer. Felles for dem var at jeg ønsket å jobbe med viktige saker – vedta budsjetter, prioritere, vedta lover. Lite visste jeg at jeg også skulle ende i en navnekomité og i en logojury. Det prinsipielt vanskelige med at Stortinget blander seg inn, er allerede nevnt av flere av dem som har vært på talerstolen i dag. Dette ligger i tillegg – mener jeg – langt utenfor hva vi bør prioritere å bruke tiden vår på. Det er som kjent mye flyt mellom politikken og PR-bransjen, men her inne er vi politikere, og vi burde ligge unna PR-arbeidet. Dog tror jeg at både Vy og PR-folket som står bak, nå er svært lykkelige. Vi gir dem med en ubetalelig oppmerksomhet virkelig valuta for pengene. Man kan mene hva man vil – og det gjøres det jo også her i dag – men jeg synes vi må løfte blikket. Vi sløser med nasjonalforsamlingens tid, og vi vanner ut oppfatningen av oss selv og vår evne til å prioritere hva vi bør engasjere oss i. Det har vært mange navnedebatter. Man kan mene hva man vil om Equinor, om OsloMet, om Ambita og om Vy. Vi kan fyre løs og mene mye om det, men vi skal ikke bruke Stortingets talerstol til å mene noe om disse sakene. Prinsippene har vært godt dekket av flere, inkludert samferdselsministeren. Jeg synes at den underliggende debatten som vi aner her, nok er motivasjonen for forslaget – og ikke det enkle forslaget slik det høres ut, nemlig at man ønsker å reversere navnevalget.
Jonny Finstad (Høyre), 2019-03-14:
Ja, vyrde president, navnet skjemmer som kjent ingen. Det var en dåp for et par dager siden, NSB ble født på ny. Jeg oppfatter denne debatten slik: Det handler ikke om hvorvidt man liker navnet eller ei, det handler mye om nostalgi. Styret har staket ut en ny kurs for NSB, en profilering for framtiden, og styret mener at strategien er riktig. Det snakkes om at NSB er en merkevare. Ja, klart det er en merkevare. Men er det en god merkevare? Det er både òg, kanskje. Skal vi følge opposisjonens retorikk her i dag, er ikke det en positiv beskrivelse av jernbanen i Norge. Men det er et viktig prinsipp i denne saken i dag. Det handler om eierstyring, som flere har vært inne på. Jeg spør: Har det egentlig skjedd før at Stortinget har overprøvd styret i et statlig selskap? Jeg har i likhet med mange andre her i salen vært ordfører og vært generalforsamling. Kanskje har man vært uenig i disposisjoner styret har gjort, men man har ikke gått imot styret. I så fall må man avsette styret. Er det det Stortinget ønsker? Dette er en utidig innblanding fra Stortinget. Det blir beskrevet med ord som fjollete, galskap, navnesnobberi – men det var det ikke da Posten omprofilerte seg, og da Telenor fikk nytt navn. Så jeg spør: Er det én regel i posisjon for de rød-grønne og en annen i opposisjon? Dette handler mest om en ideologisk omkamp om jernbanereformen – det er det vi har hørt her i dag. Dagens problemer i jernbanesektoren er ikke av ny dato, og derfor har denne regjeringen økt budsjettet med 80 pst. Det har foreløpig gitt en passasjerøkning på 20 pst. I Høyre er vi veldig glad i å forandre for å bevare. Vy har jo allerede spart masse, masse penger takket vært opposisjonen. Det er vel ingen i dag som ikke vet hva Vy er. Den profileringen og merkevarebyggingen som er gjort de seneste dagene, er det verdt å sende en stor takk til opposisjonen for. Jeg tror at budsjettet for omprofilering i Vy kan tas kraftig ned.