Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
For oss i Arbeiderpartiet handler likestilling om like muligheter for alle, om rettferdighet og om et samfunn med små forskjeller. Det er politikkens oppgave å beskytte familien og enkeltindividet. Her har regjeringen sviktet totalt. Lønnsgapet har økt, arbeidsmiljøloven er svekket, pappapermen er kuttet, barnehageprisene har økt, køene til barnehageplass har blitt lengre. Dette går ut over mulighetene til hver enkelt til selv å ta de gode og de riktige valgene. Vi mener at likestilling lønner seg – for bedrifter, for samfunnet og for våre barn. Regjeringen virker blind for det ansvaret de har for å sørge for at flest mulig selv skal kunne ta sine egne valg. Jeg synes Kårstein Eidem Løvaas illustrerte dette veldig fint i sitt innlegg ved å omtale debatten som pirkete. Han forteller en solskinnshistorie om hvor flink han selv var til å ta pappaperm og være hjemme, og det er flott, men når man selv står i solen, kan man faktisk bli blendet og ikke se at det kanskje er andre som ikke har så frie valg og så frie muligheter som høyresidens representanter. Jeg synes debatten her viser med all tydelighet at høyresidens representanter ikke gjør noe annet enn å observere problemene i samfunnet, og at de derfor heller ikke handler. Vi ser for så vidt dette mønsteret i en rekke andre saker, jeg kan f.eks. nevne den stadig økende arbeidsledigheten, der regjeringen er flink til å være ute og omtale problemet og si at folk må søke gode råd, men når det kommer til handling – å ta det ansvaret som regjeringen faktisk har – hører vi ingenting. Den mangelen på tiltak vi ser fra regjeringen, er mildt sagt oppsiktsvekkende, og det virker for meg som at nye ideer og bedre løsninger er erstattet med gamle ideer og ingen løsninger. Resultatet på likestillingsfeltet, som vi diskuterer i dag, er likestilling i revers. Jeg synes for så vidt det var nyttig at komitéleder Harberg nevnte filmpolitikken og filmfeltet som et eksempel. Jeg var med i den samme debatten og fikk høre de samme historiene. Vi har sett en positiv utvikling for kvinner innenfor film de siste årene. Men utviklingen har stoppet opp og gått tilbake som følge av at noe av det første kulturministeren fra Høyre gjorde etter valget i 2013, var å si at det ikke lenger skulle være et mål for staten å bidra til likestilling på dette feltet. Vi ser at kvotering virker, det har virket innenfor film tidligere, det har virket når det gjelder pappapermisjon – og det å fjerne slike tiltak virker også. Det ser vi nå med en dårlig utvikling for kvinner innenfor film, og vi ser en dårlig utvikling når det gjelder menn som er hjemme med barn. Da er det vårt ansvar å ta inn over oss denne utviklingen og gjøre det vi kan for å bidra. Der peker Harberg bare på problemene, men har ingen løsninger. For de mange kvinner som i dag venter på å få muligheten til å slippe til i filmbransjen, er det ingen hjelp å få fra denne regjeringen. For de mange mennene som ønsker å ha mer tid sammen med ungene sine, er det ingen hjelp å få fra denne regjeringen. Slik ser vi mønsteret på område etter område. Nå har nær sagt alle som er opptatt av dette feltet, kritisert regjeringen for manglende tiltak, og jeg forstår ikke at det ikke i det hele tatt er vilje til å lytte til disse signalene fra Unio, fra LO, fra NHO, fra Spekter og fra likestillingsforskere. Men også det mønsteret ser vi igjen fra regjeringen. Denne regjeringen evner ikke å lytte til andre enn seg selv. Til slutt: Regjeringens representanter sier i denne debatten gjentatte ganger at mange av forslagene som kommer fra opposisjonen, allerede enten er omtalt i meldingen eller er iverksatt. Men det har ikke kommet et eneste eksempel på hva de mener med det. Jeg inviterer derfor dem fra høyresiden som skal ta ordet videre i debatten, til å klargjøre på hvilke områder de mener at de allerede er godt i gang med tiltak i forhold til forslagene vi fremmer. Og hva er årsaken til at de i så fall ikke kan være med og gi støtte til de forslagene?