trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2010-11-12:
Inspirert av forrige taler har jeg lyst til å informere Stortinget om at jeg har vært kirketjener. Om jeg drikker og danser, tror jeg vi får kommet tilbake til ved en senere anledning. Men det som fikk meg til å ta ordet, var representanten Wickholm, som utfordrer de liberale partiene i Stortinget. Han snakker om at jeg har sagt at vi ønsker studier i islam ved Universitetet i Oslo – ja, selvfølgelig ønsker Fremskrittspartiet studier i islam ved Universitetet i Oslo. Jeg har sågar gått så langt som å si at det godt kan organiseres i et islamsk institutt. Men det vi diskuterer i dag, er jo ikke studier i islam. Det vi diskuterer i dag, er konfesjonell etablering, altså å pålegge Universitetet i Oslo å etablere et konfesjonelt studium med det mål å utdanne imamer. Det er det vi diskuterer, og det er det Fremskrittspartiet mener ikke er riktig. At staten går inn og tar et ansvar for studier i islam innen den vestlige akademiske tradisjon, er noe annet. Så må jeg si at det stiller seg i et ganske annet lys: Det var mange som snakket om hvor mange muslimer det er i Norge. Noen sier 80 000, noen sier 90 000. 84 pst. av befolkningen er kristne og medlemmer av statskirken. Vi har en lang akademisk tradisjon i Norge for å utdanne kristne teologer, noe som har vært med på å forme norsk akademia. Og jeg blir litt bekymret når jeg ikke får noe klart svar fra de rød-grønne om hvorvidt dagens debatt indikerer at vi også skal sette den utfordringen i spill. Jeg noterer meg at Ingalill Olsen refererer til en grunnlovsparagraf, med fynd og klem, som jeg trodde at et samlet storting – et enstemmig storting – var enig om å fjerne i løpet av inneværende stortingsperiode. Det var også overraskende og nytt for meg. Jeg noterer meg at i løpet av debatten i media har bl.a. medlemmer at statsrådens parti sagt at man også må få en debatt om nettopp opprettholdelsen av kristen teologisk utdannelse ved Universitetet i Oslo. Nå vet jeg at statsråden som er til stede her i dag, ikke har ansvaret for kirkeforliket, men i lys av representanten Ingalill Olsens innlegg må jeg også spørre om kirkeforliket i dag blir satt i spill. Jeg håper at noen av Arbeiderpartiets talsmenn på det feltet kan redegjøre for om kirkeforliket nå i dag har blitt satt i spill, eller om det var en feil fra Ingalill Olsen. Og så håper jeg at statsråden kan avklare om dagens debatt også setter kristen teologisk utdanning ved Universitetet i Oslo i spill.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2010-11-12:
Jeg kjenner at 1 minutt kan bli litt i underkant av det man egentlig skulle hatt. Men representanten Wickholm lytter for én gangs skyld til Tord Lien – det burde Truls Wickholm gjøre oftere, og få med seg resten av Arbeiderpartiet på det. Men det er altså ikke slik at vi nok en gang diskuterer et islamsk institutt og studier i islam. Det er vi for. Det vi diskuterer, er hvorvidt man skal ha en statlig finansiert imamutdanning i Norge. Jeg tror jeg i mitt åpningsinnlegg redegjorde for at vi har hatt en debatt i partiet og falt ned på at det ikke er noen offentlig oppgave å ivareta. Når det gjelder Wickholms referanse til hvor stor andel av norske muslimer som kommer fra totalitære regimer, er det vel av underordnet betydning om det er et flertall eller et betydelig mindretall som gjør det. Det er uansett et problem at vi mottar imamer i Norge som har støtte fra prestestyret i Iran, som ikke bare handler om religion, men i aller, aller høyeste grad også om politikk.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-11-12:
Ofte behandler vi saker i denne sal hvor standpunktene for og imot er preget av skråsikkerhet: Jeg har rett, og du tar feil. Men jeg opplever at den saken vi behandler i dag, er annerledes. Jeg må ærlig innrømme at jeg har tvilt meg fram til det standpunktet som vi kommer til å gi uttrykk for i avstemningen, nemlig å gå imot forslaget. Det er så lett å dele intensjonen bak forslaget, nemlig å styrke demokratiet, likestilling, sosial utjevning som felles verdier for samfunnet vårt. Og det er liten tvil om at imamer som religiøse ledere og autoriteter i sitt miljø har stor innflytelse, på godt og vondt. De kan representere en påvirkningsfaktor som vi som nasjonale myndigheter bare kan drømme om. Det er ikke uviktig hva som forkynnes i moskeer og hvilke verdier som formidles. Derfor er det viktig ikke å undervurdere imamenes funksjon som normskapere. Det vil kunne være positivt om imamer får «en skolering i norske lover og regler, norsk samfunnsliv og kulturtradisjoner, kriminalitetsforebyggende arbeid, integreringsspørsmål mv.», slik det står i forslaget – om imamer får mer forståelse for det samfunnet de og vi lever i. Det hadde vært så greit å styre litt, særlig siden imamfeltet er så ukjent for oss. Men kanskje er det den fremmedfølelsen som har gjort at Arbeiderpartiet tidligere har vært så ivrig etter å styre Kirken? En av mine viktigste innvendinger mot forslaget er at det ikke støttes i de muslimske miljøene. Islamsk Råd har gitt uttrykk for det i prosessen. Hadde det vært et ønske derfra, ville saken vært annerledes. Jeg kunne jo ønske at de hadde tenkt som jeg tenker, men jeg ville aldri påtvinge dem mine velmenende konklusjoner om hvordan de burde ha tenkt. Hvis de hadde tenkt slik vi tenker, hadde vi kunnet sikret legitimiteten til utdannelsen og dem som tar den. Men jeg er usikker på om en utdanning ville fått like stor legitimitet uten at den ble støttet av dem som faktisk praktiserer religionen. Flere har vært inne på hvilken retning innen islam denne fellesnordiske imamutdanningen skulle innebære å forvalte. Var det sunni, sjia, sufisme eller andre retninger man skulle ta til orde for? Andre har også vært inne på andre argumenter. Noen er mer tekniske, men likevel prinsipielle. Universitetene er rammefinansiert og selvakkrediterende. Det betyr at universitetene selv kan opprette og nedlegge studier etter eget ønske, uten noen statlig godkjenning. Jeg mener at vi bør være forsiktig med å styre hvilke utdanningstilbud universiteter og høyskoler bør ha. Forslaget fra Venstre har kommet i samband med dialog med Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Det er på tampen viktig å understreke at det er ingenting i veien for at et universitet selv tar initiativ til å opprette et slikt tilbud. Jeg tror imidlertid det vil være klokt at dette eventuelt gjøres i nært samarbeid med de muslimske miljøene i Norge.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-11-12:
Det var representanten Skei Grandes første innlegg som gjorde at jeg ba om ordet. Normalt har jeg veldig respekt for henne, og jeg er veldig enig når representanten Skei Grande trekker sine konklusjoner. Men det var hennes kommentar om Kristelig Folkeparti og trosfrihet som gjorde at jeg hadde behov for å si noe i tillegg til det jeg har sagt før i dag. For det å si at å lage en utdanning for religiøse ledere som islamske miljøer selv ikke ønsker, skal være målestokken på om en er for trosfrihet, er en kortslutning, sett med mine øyne. Respekt for trosfrihet handler tvert om om det å la miljøene selv ta ansvar for hvordan man skal utdanne sine egne imamer, sine religiøse ledere. Det er helt grunnleggende. Derfor har Kristelig Folkeparti endt opp med et standpunkt om at for oss å pålegge Universitetet i Oslo å lage en utdanning som ikke har legitimitet i disse miljøene, er en overstyring, sett med våre øyne. Så er nok jeg litt mer optimistisk og leser de innleggene jeg har hørt i dag, litt annerledes enn representanten Tord Lien. Jeg har hørt mange representanter fra Arbeiderpartiet i dag holde så mange gode innlegg om respekt for religiøse ledere, respekt for at trossamfunn skal få lov til å utnevne sine egne ledere, at jeg allerede har notert dem i min almanakk – og de kommer til å bli sitert høylytt når Arbeiderpartiet kanskje av og til kan kjenne et behov for å begynne å styre ett av våre trossamfunn, slik som Den norske kirke. Jeg har valgt å overse det representanten Tord Lien refererte til, og har med glede hørt representantene Wickholm, Aasen og andre som har sagt at det skal trossamfunn selv få lov til å gjøre.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-11-12:
Det gjelder visitten fra representanten Wickholm, for jeg sa i mitt innlegg at tro og religiøse ledere har en større påvirkning på menneskers liv enn det nasjonale myndigheter kan drømme om. Sånn er det. Det er et faktum, og det er derfor mennesker over hele verden står opp mot regimer som forteller dem at deres tro faktisk ikke er lov, at det de står for, og det de tror på, ikke er slik som det skal være. Det er derfor vi i dag ser resultater av religiøs forfølgelse i mange samfunn. Det var også det som gjorde at jeg ikke trodde på min lærer da han i 4. klasse prøvde å fortelle meg at Gud ikke fantes. Presten hadde større innvirkning på mitt liv. Jeg trodde mer på ham da han sa at Gud fantes, enn på læreren min da han prøvde å fortelle noe annet. Så det er nok sånn at tro og religiøse ledere i samspill har en innvirkning på menneskers liv som gjør at vi kan være kritiske til det som kommer fra andre.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-11-12:
På noen av innleggene her i dag har det nesten hørtes ut som om vi skal slippe fanger fri, men jeg tror at alle de som har vært på Hidra, vet at det å oppholde seg der ikke føles som noe fangenskap. Det er en flott øy, og friheten er stort til stede. Men det er muligheten til å kunne bo og være i tilknytning til samfunnet rundt som har vært viktig. Det er en lang historie som i dag får en lykkelig slutt. Jeg skal ikke ta med hele historien, men jeg har lyst til å ta med noen flere glimt enn det som har kommet fram i debatten. Etter at brokomiteen ble satt ned i 1968, har det skjedd mange ting. Den første bilferja kom i 1972. Da var jeg ett år gammel. Ferja kostet 1,7 mill. kr og tok elleve biler med seg hver gang. I 1987 engasjerte en ny gruppe seg for å få til en fastlandsforbindelse. Det var Hidra Fotballklubb som engasjerte seg i saken. De foretok en undersøkelse blant Hidras innbyggere og kunne konstatere at 97,5 pst. av innbyggerne på Hidra ville ha fastlandsforbindelse. Så ble den første bilferja erstattet av ferja «Flekkerøy II». Den kom i 1988. Nå kunne ferja ta 14 biler med seg, og man måtte øke mannskapet fra tre til fire om bord på ferja. I 1990 kom ferja «Hidrasund II» – egentlig en 28 bilers ferje, men på grunn av alle kravene til hvordan man måtte stue, ble antall biler redusert til 23. Parallelt med denne ferjeutviklingen ble det jobbet iherdig for å få slutt på ferjer og få til en fastlandsforbindelse. Mellom 600 og 800 mennesker bodde ute på Hidra, der de jobbet med fisk, oppdrett eller annen næringsvirksomhet eller hadde jobber på fastlandet som de hadde holdt fast på. I dag krones iherdig innsats og jobbing med seier. Stortinget kan langt fra ta hele æren for det som ligger foran oss her i dag, for det blir fortsatt en betydelig egenfinansiering, og uten den store lokale betalingsviljen tror jeg ikke at vi hadde stått her i dag. Det er grunn til å gratulere statsråden med dagen, men også for den jobben som hun har gjort for å få denne saken fram her i dag. Jeg har også lyst til å takke komitéleder Knut Arild Hareide for den innsatsen han har satt inn for å få saken på plass her i dag, men ikke minst en takk til alle de tålmodige sørlendingene som enten sitter her på galleriet, eller som følger oss på nett-TV via hjemmesidene til Hidra Landfast, for den jobben som er gjort for å få dette på plass. Tålmodige sørlendinger får endelig se resultater. La meg avslutte innlegget med å si: E39, rv. 9, E18 – og vi venter fortsatt på sovevogner som Stortinget har lovet oss.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-11-12:
Jeg regner meg sjøl som kristen, men jeg både drikker, danser, og det hender at det bannes. Det betyr at veldig mange kristne mener at jeg ikke er ordentlig kristen. For det kristne Norge er veldig sammensatt – det er stor forskjell mellom læstadianere, pinsevenner, Livets Ord, Gelius' kirke og min tro. Det er stor uenighet om hvordan vi behandler homofile, om kvinnelige prester, om vi har lov til å drikke, om det er julen som er viktig, om det er påsken som er viktig, eller om det kanskje er pinsen som er aller viktigst. Det er stor forskjell når det gjelder synd, det er stor forskjell på tolkningen av tro, og det er stor forskjell på praksis. Det er mange retninger innen kristendommen, og det er mange ulikheter innenfor kristendommen, sjøl om man har prøvd å krampe alt sammen i én statskirke. Men det betyr jo ikke at man ikke skal ha rett til å ha utdanning innenfor de ulike trosretningene. Det forundrer meg at man sier at det muslimske Norge ikke vil ha dette. Det er jo flere fra det muslimske Norge som nettopp vil ha det – men det er jo ikke alle som vil ha det. Det er ikke alle som har bedt på sine knær om å få det, men vi må jo ha et tilbud. Det er stor forskjell mellom en trosretning i Norge som heter islam, med 90 000 medlemmer, og den neste på listen, buddhismen, med ca. 12 000 medlemmer. Det er ganske stor forskjell. Jeg mener at vi skal ta på alvor de største trosretningene vi finner i vårt samfunn. Så er jeg er veldig kritisk til at man sier at Det teologiske fakultet er feil sted å tilby dette, når det er sånn at vi jo ved det samme fakultetet har det kurset som alle skryter av her for religiøse ledere. Det er ekstra interessant når man sier at vi ikke kan bestemme hva universitetet skal gjøre, mens statsråden skryter av at Barne- og likestillingsdepartementet har grepet direkte inn overfor TF og bedt dem om å ha et kurs for religiøse ledere. Det er ganske pussig. Og så må jeg nok komme tilbake for å holde et nytt, lite kurs om liberalismen. For ytringsfrihet er vi veldig for, men det betyr ikke at man skal gi plass i parlamentet for ekstreme meninger, som ikke bør få den legitimiteten det gir å invitere til parlamentet. De som SV her valgte å ha møte med, er de samme som andre snek seg inn på Godlia kino for å ha møte med. Så må jeg si at det eneste som har vært veldig positivt i denne debatten, er at statsråden har sagt at hun ikke vil motsette seg det hvis noen gjør det, for dette kommer til å skje. Det teologiske fakultet jobber nå sammen med Uppsala om å få det til. Jeg tror det er veldig stor motivasjon i veldig mange miljøer for å få dette til, og det er godt at vi i hvert fall ikke har en statsråd som ønsker å stoppe det, etter at det blir nedstemt i Stortinget i dag. Og så skal jeg huske å ta opp forslaget mitt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-11-12:
Komiteen har vel feilberegnet hvor mye taletid vi burde hatt. Jeg syns kanskje komiteen burde ha hatt en studietur til Det teologiske fakultet, for her er det mange misforståelser om hva de egentlig driver på med. Men jeg tenkte jeg skulle si litt om liberalismen kontra populismen. For liberalere er det f.eks. underlig at man skal ha regler for hvordan et bestemt kjønn skal være påkledd, og at det er regler som staten skal gi. For liberalere er det underlig at noens ytringsfrihet skal være grei, mens andres ikke skal være det. For liberalere er det underlig at man skal være for dødsstraff. For liberalere er det helt uforståelig at man skal tvangsflytte noen rundt omkring i en by på grunn av etnisitet, for at noen borettslag skal ha én av hver. Det er også veldig underlig å være for friskoler for kristne, men mot friskoler for muslimer. Dette er et lite grunnkurs i liberalisme. Jeg mener at dagens stemmegivning føyer seg inn i rekken når det gjelder Fremskrittspartiet, som gjør at de ikke har lov til å bruke det uttrykket om sin politikk. Det er et rent populistisk parti.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-12:
Bare til beroligelse for representanten Tord Lien har jeg verken sagt eller ment noe som kan sette de eksisterende utdanningene innenfor vår egen religion på spill – selvsagt ikke. Vi har et forlik om det. Vi kan personlig ha våre meninger om hvordan dette fungerer både på Det teologiske fakultet og på Menighetsfakultetet, men slik er det, og det er ikke en del av denne debatten. Jeg har forholdt meg til et forslag som lyder: «Stortinget ber regjeringen ta initiativ til en fellesnordisk imamutdannelse.» Jeg oppfatter veldig sterkt at dette er et pålegg. Man ønsker å pålegge regjeringen at den igjen skal pålegge et universitet, eller flere, å iverksette en slik utdanning. Det er slik at uansett hvilke andre saker representanten Skei Grande prøver å sammenligne med der man kan ane at man har ønsket noe, og dermed anmodet om noe, er kurset om å være religiøs leder i Norge et etter- og videreutdanningskurs som riktignok er støttet av Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet, men det er ikke pålagt. Når det gjelder imamutdanning, har Universitetet i Oslo ennå ikke gitt uttrykk for, verken overfor meg eller noen andre, at de ønsker en imamutdanning. Så jeg forholder meg til det konkrete forslaget. Jeg synes debatten er interessant. All ære til representantene som tar initiativet til en debatt om noe som er særdeles viktig, nemlig det å finne gode måter å bryte ned kulturelle og religiøse barrierer på, å finne gode måter for å forankre det også i det akademiske miljøet, og å finne gode veier der til kanskje å være med på å løse noen av de viktigste problemene vi har i verden, som nettopp handler om stridigheter mellom religioner og kulturer. Så jeg setter pris på debatten, og tar erfaringer fra den med i videre arbeid.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2010-11-12:
Det må trekkes et klart skille mellom islamstudier og imamstudier. Det første er en akademisk utdanning, det andre er en konfesjonsutdanning. Jeg er for at islam får et akademisk fotfeste i Vesten, og at man gransker islamsk teologi innen en fri vitenskapelig forskningstradisjon. Men jeg er imot en konfesjonsutdanning, noe jeg opplever at Venstres forslag i praksis går ut på. Jeg vil gjerne ta for meg en grunnleggende misforståelse i Venstres forslag: I representantforslaget skriver man om «det muslimske miljøet» i Norge. Men det finnes ikke noe enhetlig muslimsk miljø i Norge, slik Venstre selv skriftlig forutsetter. I Norge er 80 000 muslimer organisert i over 90 ulike muslimske moskeer eller organisasjoner. Blant disse finner man sjiamuslimer, både de som tilhører de såkalte tolverne, jafferi, syverne, ismaiili, og femmerne, zaidi. Man finner selvsagt også sunnimuslimer som knytter seg til ulike av de fire lovskolene, hanafi, maliki, shafi’i og hanbali, som selv om de anerkjenner hverandre, likevel har ulik praksis og ulike tolkninger av islamsk lov og ritualer. Ahmadiyya-muslimene er også en liten, men markant gruppe i Norge, og selv om de ikke blir anerkjent som muslimer av de fleste andre muslimer, er det trygt å si at de likevel er en del av den muslimske diskursen. Mange av moskeene har sterke kulturelle bindinger til teologer som de anser som autoriteter innen islam. For å ta ett konkret eksempel: Minhaj ul-Quran lytter f.eks. gjerne til Tahir ul-Qadri, mens andre moskeer mener at han er fullstendig på sidelinja, selv om de formelt sett tilhører den samme retningen innen islam, nemlig den sunnimuslimske hanafi-sekten. Dette er noen eksempler på hvor sammensatt den muslimske religiøse virkeligheten er. Muslimer i Norge klarer ikke engang å bli enige om når man skal feire eid. Venstre vil at muslimer i Norge og de øvrige nordiske landene skal enes om en felles utdanning som gir godkjenning til å praktisere som imam. For å si det sånn: Hvis en slik utdanning skulle hatt et planleggingsseminar, så ville det seminaret vart ganske lenge. Intensjonen i forslaget er god. Imamer kan spille en mer aktiv og positiv normskapende rolle enn i dag, og det er min klare oppfatning at religiøse ledere som praktiserer i Norge, bør være godt orientert i det norske samfunnets normer og regler. Derfor har man også etablert dette populære kurset, i regi av det tidligere Arbeids- og inkluderingsdepartementet, som religiøse ledere kan ta. Jeg ser også positivt på at norske høyere utdanningsinstitusjoner på eget initiativ oppretter akademiske grader innen islamsk teologi. Dette vil både være til nytte for unge muslimer i Norge og for den offentlige debatten om islam. Men det er verken nyttig eller naturlig at man fra statlig hold oppretter et konfesjonsstudium i islam.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-11-12:
Etter det innlegget må det være lov å kunne si at jeg ikke oppfatter norske muslimer som en spesielt ensartet gruppe. Mitt poeng er at senere i kveld vil man kunne møte muslimer som er ute på byen, danser og kanskje til og med tar seg en øl, eller man kan møte dem på fredagsbønnen. Noen er veldig bevisste på at de er muslimer, er religiøse, andre igjen er nærmest sekulære og bruker moskeen bare i de store høytidene på samme måte som andre kanskje stikker innom kirken på julaften. Forslagsstillerne fra Venstre mener det er nødvendig å ta nye grep for å hindre ekstremisme og motvirke at det utvikler seg en kløft mellom muslimske nordmenn og storsamfunnet. Det kan virke som om forslagsstillerne ser på muslimer i Norge som en ensartet statisk gruppe, en gruppe uten indre dynamikk, indre diskusjoner eller evne til endring. Svaret ser da ut til å være at staten tar ansvaret for å utdanne et knippe moderate muslimer som skal injiseres i gruppen og fungere som en katalysator for endring – en type endringssteroider. Med all respekt, dette virker ikke særlig fornuftig. Universitetet i Oslo tilbyr allerede i dag kurset «Å være religiøs leder i det norske samfunnet». Dette har blitt et populært tilbud for lederne fra ulike tros- og livssynssamfunn, også muslimske. Dette fungerer godt for Norge. Har man derimot et brennende ønske om å bidra til å endre retningen av islam eller endre radikale grupper i islam, foreslår jeg at man reiser ned til wahhabistene i Saudi-Arabia og jobber der. Jeg er overbevist om at det finnes liberale, konservative, mindre kloke og også smarte folk i alle de ulike muslimske miljøene i Norge. Den indre dynamikken som finnes der, er det som vil føre til endring. Venstre smykker seg selv med tittelen «et liberalt parti», mens Fremskrittspartiet bruker nettopp liberale verdier som utgangspunkt for ikke å støtte forslagsstillerne. Det synes å være en uenighet. Men så synes det også å være en uenighet innad i Fremskrittspartiet, for 31. mai i år foreslo Fremskrittspartiet i Dagsavisen å etablere et islamsk institutt med imamutdanning ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Dette gjorde de etter at det samme forslaget i februar 2009 ble presentert i VG som ett av elleve punkter, hvor Per-Willy Amundsen mente det var forslag om islamisering av Norge – snikislamisering. Nå er det likevel ikke aktuelt for Fremskrittspartiet å opprette den utdanningen som de foreslo i vår – et islamstudium – men denne gangen er det altså henvisning til liberale verdier som gjør at de ikke går inn for det. Det kunne være interessant å vite noe om hvordan denne dynamikken er internt i Fremskrittspartiet, så vi vet hvordan vi kan forutse videre utvikling i andre saker. Men det kan kanskje også gi håp til de andre som er nevnt på denne ellevepunktslista. Kanskje er det ikke snikislamisering å ta ned bildet av en gris på en barneklinikk eller det å få muligheten til å spise halalmat på eldrehjem. Hva som er liberalt og ikke, regner jeg med at Fremskrittspartiet og Venstre finner ut gjennom resten av debatten.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-11-12:
Noen kommentarer først. Representanten Lien stiller seg litt uforstående til at det går an å tvile på Fremskrittspartiets uttalelser, eller sammenhengen i politikken, over tid. Det var altså representanten Lien som var ute i Dagsavisen og foreslo et islamsk institutt, hvor han bl.a. sier: «Jeg tror også at Frp-erne har fått øynene opp for at det er bedre at religiøse ledere rekrutteres fra en norsk skole enn fra madrasskolene i Pakistan». Jeg kan ikke forstå det på noen annen måte enn at Lien her mener at det skal være en skole som utdanner nettopp imamer og religiøse ledere, det samme forslaget som havnet på ellevepunktslisten til Per-Willy Amundsen om snikislamisering av Norge, som representanten Amundsen redegjorde for, i hvert fall på en nettutgave av VG, 24. februar 2009. Så jeg ble på en måte ikke satt helt ut, men en kan stille spørsmål ved verdensbildet til Fremskrittspartiet. Lien sier også i sitt første innlegg at flertallet av muslimer i Norge har «flyktet fra totalitære religiøse regimer». Nå har jeg brukt tiden på i hvert fall å sjekke med Wikipedia. En gruppe som antatt består av mange muslimer, er pakistanere, som er den mest tallrike minoritetsgruppen i Norge, etter polakker. Da er spørsmålet: Er det da det religiøse, totalitære regimet Pakistan representanten Lien sikter til, eller er det et annet? For meg blir det ikke klarere. Jeg ser også fram til den videre debatten. Så har jeg også et spørsmål til representanten Eriksen, for hun sier at imamene har en påvirkning «som vi som nasjonal myndighet bare kan drømme om». Jeg ville tro at et medlem av utdanningskomiteen nettopp så på de verdiene som blir formidlet gjennom den norske fellesskolen, som dramatisk viktigere enn det som måtte bli formidlet av en religiøs leder. Jeg tror ikke at norske muslimer er av den typen som når de får en beskjed i moskeen, bare går ut og følger den, og ikke reflekterer noe videre over det.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-11-12:
Nå vet jeg ikke om vi på en måte kan basere hele videreutviklingen her på personlige erfaringer verken fra meg eller representanten Eriksen. Men jeg vil gjerne også fortelle at da presten fortalte meg at Gud fantes, var ikke jeg i tvil: Han finnes ikke. Så der har du den siden av saken. Men jeg tror nok at det som er et viktig poeng, er at utviklingen og endringene i samfunnet ofte skjer i brytningen mellom religion og samfunn/politikk. Jeg tror ikke at religiøse lederes påvirkning av samfunnet er så mye større enn politikkens. Mitt poeng i mitt innlegg var nettopp at det er brytningen mellom dette, brytningen mellom det som man opplever ute i samfunnet, og det som man opplever inne i kirken, som vil være med og endre samfunnet i en bedre retning.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-12:
Det norske samfunn har gjennom noen tiår forvandlet seg fra å være et svært ensrettet samfunn i religiøs sammenheng til å bli et mer flerkulturelt og dermed også mer multireligiøst samfunn. Innvandring, globalisering, migrasjon og økt kulturell utveksling har ført til et bredere og mer mangfoldig religiøst tilbud til norske borgere. Nasjonen Norge sier i Grunnloven § 2 følgende: «Alle Indvaanere af Riget have fri Religionsutøvelse. Den evangelisk-lutherske Religion forbliver Statens offentlige Religion. De Indvaanere, der bekjende sig til den, ere forpligtede til at oppdrage deres Børn i samme.» Denne grunnlovsparagrafen tok høyde for ulik religiøs utvikling i landet da den ble skrevet, og gir norske borgere full religionsfrihet. Denne menneskerettigheten tar vi nesten som en selvfølge, selv om det dessverre ikke er slik i alle land i verden. Så til forslaget fra Skei Grande og Tenden fra Venstre hvor intensjonen er å utdanne imamer i en vestlig kontekst, hvor de så å si skal passe inn i et vestlig, moderne demokrati. Det viser stor tiltro til utdanningens dannelsesevne og mulige påvirkning, men kanskje også en mistro til den nevnte religions evne til å forholde seg til de lover og regler som gjelder i det landet en imam har sitt virke. For alle som lever og bor i Norge, om de jobber, studerer, forkynner eller gjør andre ting: Norsk lov gjelder, uavhengig av etnisitet, religion eller andre forhold. Alle kan med bakgrunn i Grunnloven utøve sin religion, men de kan ikke gjøre det i strid med norsk lov. Det er et ufravikelig krav til alle. Imamutdanning i nordisk regi kan ikke sikre respekt for norske lover. Forslagsstillerne antyder at mange utfordringer i tilknytning til muslimske, lukkede miljøer kan løses gjennom en nordisk utdannet imam. For meg er det helt klart at enhver har lov til å dyrke sin religion som han eller hun vil, men grensen går ved å bryte, eller oppfordre til å bryte, norsk lov. Dette er et signal som norske myndigheter må tilkjennegi. Det er slett ikke umulig at det blir imamutdanning i Norge, men det bør i så fall komme som en naturlig utvikling av teologiske studietilbud. Norsk tradisjon tilsier at universitet og høyskoler selv styrer og utvikler sine studietilbud i tråd med samfunnets behov, uten detaljstyring fra storting og regjering.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2010-11-12:
Forslagsstillerne her i dag har utvilsomt rett i mange ting – at imamer har stor innflytelse på det muslimske miljøet, eller kanskje vi skulle si de muslimske miljøene, at de er viktige personer når det gjelder å formidle verdier og moral, og at det er viktig at de har en god forståelse av det samfunnet de lever i. Jeg deler oppfordringen om å tenke nytt for å bygge broer til muslimske minoriteter, men er uenig i at det er en offentlig oppgave å utdanne imamer i Norge. Jeg er imidlertid enig i at imamene i Norge kan og bør bidra konstruktivt i arbeidet med å bygge broer mellom det etnisk norske og de muslimske miljøene i Norge. I måten forslaget er formulert på, kan det virke som om forslagsstillerne overser det faktum at dette er noe imamer også gjør allerede i dag. Jeg skal bruke et par eksempler: På Fjell i Drammen har det gjennom lengre tid vært et nært samarbeid mellom presten i Fjell kirke og imamen for Minhaj ul-Quran. De har spesielt engasjert seg i forebygging av konflikter mellom ungdom med bakgrunn i religion. Deres budskap er at dersom religion brukes som utgangspunkt for konflikt, er det usant. De bidrar til å oppklare misforståelser, bygd på det imamen kaller et samarbeid om våre felles verdier, kjærlighet, fred og kunnskap. Om litt under et år er første byggetrinn i den nye moskeen i Drammen ferdig, og imamen ligger allerede i hardtrening for å holde den første fredagsbønnen på norsk, fordi han ønsker en inkluderende moské. Presten og imamen har holdt felles juleavslutning for elevene ved Galterud ungdomsskole. Drammen og omegn tros- og livssynsforum er etablert på tvers av flere religioner, og der politiet også deltar. Høgskolen i Buskerud har et unikt studietilbud i menneskerettigheter, flerkulturell forståelse og konflikthåndtering i samarbeid med Den norske Helsingforskomiteen. Så her fins det muligheter for ytterligere nytenking. Én mulighet kan være obligatorisk opplæring i norsk og samfunnskunnskap for alle utenlandske religiøse ledere som skal virke i Norge, ikke bare imamer. For eksempel med tanke på det vi har sett avdekket i katolske miljøer den senere tiden, kan det hende noen hver kan ha bruk for den typen opplæring. Arbeiderpartiet vil gjerne bidra til nytenking. På landsmøtet til våren skal vi ha en bred debatt om det nye norske «vi». I den debatten er spørsmålet om religiøse lederes rolle viktig, men i den debatten må vi også våge å se oss selv i speilet og spørre om også vi har noe av ansvaret for at identitetssøkende unge tiltrekkes av destruktive og fundamentalistiske krefter i egne miljøer.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2010-11-12:
Komiteen er – frå Senterpartiet til Framstegspartiet, med unntak av Venstre – tverrpolitisk samd i denne saka. Det er ein styrke, for det er nokre prinsipielle sider ved saka som vi skal ta med oss. Imamar er leiande rollefigurar, som difor også har ei normsetjande rolle, ikkje berre i religiøse spørsmål, men òg i andre viktige samfunnsspørsmål. I denne saka vel eg å lytta til Islamsk Råd. Islamsk Råd er negative til ei felles nordisk imamutdanning. Eg synest dei har gode poeng når dei peikar på det store mangfaldet og dei mange variantane av islam som ein finn, noko representanten Hadia Tajik på ein god og fyldig måte synleggjorde for oss. Eg vil minna om at det er religionsfridom i Noreg. Det vil difor vera rart – og det vil i det heile ikkje vera hensiktsmessig – med ei felles nordisk ordning. Intensjonen med framlegget frå Venstre er god. Imamar er normsetjarar for mange av innbyggjarane våre, og det hadde vore samfunnsnyttig med religiøse leiarar som var tydelege innanfor den definerte felles samfunnsnorma. Dette er ei utfordring som imamar deler med f.eks. kristne leiarar. Noreg er eit multikulturelt og multireligiøst land, og i tråd med korleis vi stiller oss til den norske statskyrkja, vil eg vegra meg for å pådytta andre religiøse bevegelsar for stramme rammer. Dei rammene som samfunnet set, skal vera tydelege, men når det gjeld den religiøse sertifiseringa, skal ho definitivt ikkje vera eit statleg ansvar. Så vil eg seia at det avgjerande for meg er at det er ei så enormt stor utfordring å få den nødvendige legitimiteten i ei slik ordning. Dei mange retningane gjer det omtrent umogleg, trur eg, å ha ei utdanning som dekkjer alle dei behova som finst. Representanten Dagrun Eriksen sa ho hadde tvilt seg fram til eit standpunkt. Eg er samd i resonnementet hennar. Ja, det er faktisk eit sunt og godt teikn i vanskelege saker. Og så er det slik, trur eg, at i denne saka er skråsikkerheita omvendt proporsjonal med innsikta i saka.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-11-12:
Denne saken handler om utbygging og finansiering av fylkesvei 469 Hidra fastlandssamband, mer konkret en undersjøisk tunnel mellom Kvellandstrand og Bukstad i Flekkefjord kommune. Planlagt oppstart er våren 2011, med fullføring høsten 2013. En samlet komité er glad for at en endelig får denne forbindelsen på plass, og vil berømme det arbeidet og den innsatsen som er blitt lagt ned både lokalt og regionalt over svært lang tid for å få til en landfast forbindelse til Hidra. Vi er helt sikre på at dette vil bidra til en positiv utvikling for lokalsamfunnet. Alle unntatt Fremskrittspartiet slutter seg også til den foreslåtte finansieringen av prosjektet. Politikk handler om å ville. Denne saken er et veldig godt eksempel på nettopp det. I mer enn 40 år har det vært et brennende lokalt engasjement og et aktivt arbeid for å få Hidra landfast. Noen av dem som har vært med på det, sitter i dag på galleriet. Allerede i 1968 ble det satt ned en brokomité for en landfast forbindelse. Selv om det har tatt veldig lang tid, viser denne saken hvor viktig det er ikke å gi opp. Gratulerer med dagen til alle som har gjort dette mulig! Til slutt vil jeg vise til det nye forslaget til vedtak som er omdelt i salen. Bakgrunnen for det er at det har vakt reaksjoner lokalt at man i proposisjonen skriver at den undersjøiske tunnelen skal gå «mellom Kvellandstrand og Bukkestad». Det er enighet om at stedsnavnet skal skrives Bukstad og ikke Bukkestad. For å sikre dette på best mulig måte foreslås det konkretisert i det nye forslaget til vedtak som er omdelt i salen, og som er ment å erstatte flertallsforslaget som ligger i innstillingen. Jeg vil med dette ta opp flertallsforslaget som er omdelt i salen. Enda en gang er det grunn til å gratulere og takke alle som i årevis – for ikke å si flere tiår – har stått på for å sikre Hidra fastlandsforbindelse.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2010-11-12:
Hidra er den største øya i Vest-Agder og ligger i et av de aller flotteste kystområdene i hele landet. Allikevel finner vi ordet «Hidra» bare ett eneste sted i transport- og kommunikasjonskomiteens innstilling til Nasjonal transportplan, nemlig i Fremskrittspartiets merknader til den gjeldende transportkorridor. I innstillingen til Nasjonal transportplan fremmet Fremskrittspartiet også et veldig viktig forslag, nemlig å «endre retningslinjene for ferjeavløsningsprosjekter slik at staten heretter dekker samlede finansieringskostnader i inntil 50 år». Når man erstatter en ferge med vei eller tunnel, vil fergen faktisk bli fjernet for alltid, og ikke bare for de neste 15 årene. Hva er konsekvensen av at man har en altfor kort periode med fergeavløsningsmidler? Jo, det viser seg at resultatet faktisk blir bompenger. I denne saken har regjeringen foreslått 99 mill. kr i bompenger. Tallet 99 minner meg forresten om butikker som selger f.eks. dagligvarer eller elektriske artikler til en slik pris. Den samlede bompengeregning ender imidlertid på 219 mill. kr. Hvorfor gjør den det? Jo, det er fordi bilistene i tillegg til de 99 mill. kr også skal dekke 81 mill. kr i rentekostnader og 39 mill. kr i innkrevningskostnader. Mindre enn annenhver krone som bilistene betaler, skal altså gå til denne veien. Fremskrittspartiet mener at dette er urimelig og noe folk flest stiller seg totalt uforstående til. Fremskrittspartiet fremmer forslag om statlig fullfinansiering, i tråd med våre tanker om økt lengde på perioden med fergeavløsningsmidler. Sørlandet er i vekst. Vi har et stort vekstpotensial, men infrastrukturinvesteringer er en forutsetning for ytterligere vekst og utvikling. Den nye motorveien mellom Kristiansand og Grimstad har allerede betydd mye for næringslivet i regionen. Man har i langt større grad, på grunn av godt samarbeid og god vei, fått et felles arbeidsmarked som gjør det mulig å trekke større bedrifter til Sørlandet. Et bevis på dette er at IKEA nettopp har bygd et varehus i Aust-Agder, tett opp til Vest-Agders grense. Fremskrittspartiet ønsker, som kjent, sammenhengende firefelts motorvei hele veien fra Oslo til Kristiansand og videre til Stavanger. Den nye tunnelen til Hidra gjør at veksten som vil oppstå som følge av dette, vil nå helt ut til kysten. Vi ønsker altså ikke, som Høyre, at firefeltsveien skal stoppe i Mandal. Jeg er veldig glad for at prosjektet kommer på plass, men skulle virkelig ønske at Stortinget stemte for Fremskrittspartiets forslag om å slippe bompengefinansiering på strekningen. Jeg tar opp vårt forslag slik det foreligger.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-11-12:
En lang kamp er kronet med seier. En stor dag har kommet for Hidras befolkning. Endelig er saken i mål. Nå gjenstår kun sjarmøretappen, selve byggeetappen, før dette står ferdig i 2013. En idyllisk øy kommer til å få sin fastlandsforbindelse. En stor, entusiastisk innbyggerskare får nå sin bevegelsesfrihet – endelig. Det er på en dag som dette verdt å gå litt tilbake i historien og se på hva som har blitt gjort, for dette er, som saksordføreren sa, ikke en sak som har vært verken enkel eller kortvarig. I 1968 fikk vi den første kommunale komiteen som så på Hidra Landfast og ønsket å gjøre øya landfast. Da var spørsmålet som ble stilt, om det var umulig å gjøre noe med det fordi det var for dyrt, fordi ferjen var gratis. Det vedtaket ble endret på 1990-tallet. La meg bare henvise til den ene personen jeg ønsker å ta opp i mitt innlegg, nemlig Nils Olav Vågen. Hadde det ikke vært for Nils Olav Vågen, hadde vi aldri hatt denne debatten i Stortinget i dag. Er det én mann som skal ha Stortingets takk, Hidras befolknings takk, er det nettopp Nils Olav Vågen, som ble aktiv i prosjektet i 1996. Da jeg snakket med tidligere ordfører i Flekkefjord Sigmund Kroslid i går, sa han at det var så mange problemer på veien at de måtte gi Nils Olav en peptalk omtrent en gang i året, slik at han hadde driven til å gå videre. Jeg kjenner til mange av de problemene som Nils Olav og hans kampvenner støtte på. I 1996 var det ikke tillatt å overføre tilskudd fra ferjebudsjettet til veibudsjettet. I 1997 fikk man muligheten til å bruke lokal kronerulling for å gjøre de første offisielle grunnundersøkelsene av en tunneltrasé. I 2001, da jeg kom på Stortinget, var dette en av de første sakene jeg ble engasjert i. La det være sagt: Anne Berit Andersen, som var representant for Vest-Agder og i samferdselskomiteen, gjorde en fenomenal jobb fram mot 2003 da Stortinget sa ja til alternativ bruk av ferjetilskudd. Deretter har flere ferjesamband blitt avløst av bro eller undersjøisk tunnel med denne finansieringsmetoden. For å ta et par av de andre prinsippvedtakene som har blitt tatt på veien for å komme i mål, hvor vi er i dag: Det var diskusjon om hvor lang en bompengeperiode kan være. Først var den 15 år, så ble den 20 år. Stortinget fattet et nytt vedtak hvor den ble endret fra 20 år til 25 år. Stortinget fattet i fjor et vedtak om at ferjeavløsningsmidler nå kan brukes i inntil 25 år mot 15 år tidligere. Så det har vært en serie prinsippvedtak, til glede for alle de øysamfunn som lengter etter den bevegelsesfriheten man får ved bruk av tunnel eller bro. Her er det Hidras befolkning, med Nils Olav Vågen i spissen, som har kjempet dette igjennom, med iherdig hjelp fra en rekke tverrpolitiske representanter på Stortinget. La meg bare avslutningsvis si at representanten Ingebjørg Godskesen fra Fremskrittspartiet tar feil når hun sier at Høyre ønsker å avslutte en firefeltsvei i Mandal. Det Høyre har vært entydig på, er at hvis vi hadde vunnet valget i 2009, hadde vi ønsket at veien skulle stå ferdig som fullverdig firefeltsvei fra Oslo til Mandal i løpet av gjeldende nasjonal transportplanperiode, altså 2019.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-12:
Det er gledeleg å konstatere at denne saka no er på plass, og det er ei stor glede å konstatere at det er så brei politisk einigheit rundt ho. Det er sagt veldig mykje fornuftig allereie, så eg skal ikkje gjenta alt det som er sagt. Eg skal prøve å ta ei litt anna vinkling. Det som er mi vinkling, er at når vi får den typen fastlandssamband som vi her får, lettar det levekåra for dei som har hatt ei vanskelegare tilknyting til samferdselsnettet enn andre har som ikkje har ferje, og som kan kome rett på samferdselsnettet. Denne forma for vegutløysing som vi her får – og eg som kjem frå Vestlandet, er veldig kjent med at vegutløysing kan bety ganske mykje – gjer det lettare for folk å bu og leve på Hidra. Det er eit av mange element som vi må ta fatt i for å unngå den avfolkinga av distrikta som vi opplever i veldig stor grad. Vi som held på med å jobbe med ei landbruksmelding i næringskomiteen akkurat for tida, ser kor viktig det er å bruke ulike verkemiddel for å ta vare på levande bygder. Også det å ha ein samferdselspolitikk som legg vekt på distrikta og ikkje berre dei store hovudårene, at ein også tek med dei som bur utanfor dei store hovudårene, er eit veldig viktig politisk grep for å bidra til at vi kan ha levande bygder. Så er det også veldig positivt å kunne vere med på å sluttføre ei sak, som mange har vore inne på tidlegare, som har skapt eit stort engasjement, og som har hatt mange talsmenn opp gjennom tidene i lokalsamfunnet. Eg vil berre gratulere dei som får gleda av å vere med på dette. Så vil eg som tidlegare talarar takke alle dei som har jobba med dette lokalt. Eg synest det er gledeleg at ei sak som har hatt så brei støtte og skapt eit så sterkt lokalt engasjement, no får si avslutning, slik at arbeidet kan kome i gang.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-11-12:
Jeg skal ta den oppfordringen og gå tilbake til budsjettet for 2010. Da det ble lagt fram, gjorde Fremskrittspartiet et stort poeng av sitt ansvarlige budsjett. Samtidig fjernet de bompengene. Men det hadde de ikke penger til å gjøre i sitt alternative budsjett. Det gjorde de i nysalderingen for budsjettet i 2009. Så at Fremskrittspartiet har et behov for å vri og vende på pengene, ja det tror jeg er hevet over enhver tvil. Innenfor en ansvarlig økonomisk ramme må vi prioritere midlene, og det er da jeg tviler sånn på at Fremskrittspartiet vil våge å sette viktige rassikringsprosjekt og viktige distriktspolitiske prosjekt høyt nok i kampen mot motorveier ut av de store byene våre. Så må jeg gi litt ros til Fremskrittspartiet fordi de, i motsetning til Høyre og i likhet med Senterpartiet, har en mer nøktern tilnærming til OPS. Vi kan se positive sider ved OPS, men vi tror ikke det gjør at vi får noen gratis penger. I så måte har Fremskrittspartiet en god tilnærming til den saken. Jeg vil bare kommentere dette med ferjeavløsningsmidlene. Etter min oppfatning var det sånn at da veiene ble overført til fylkeskommunene, ble ferjemidlene holdt utenfor den fordelingsnøkkelen som lå der. Og det vil i prinsippet si at Vest-Agder fylkeskommune og andre fylkeskommuner beholder sine ferjeavløsningsmidler i utgangspunktet til evig tid, og at de også kan gå høyere opp på antall år med ferjeavløsningsmidler.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-11-12:
Å være konsekvent er viktig i den politiske debatten. Interpellanten viser et stort engasjement for småkraft. Vi vet at for å få realisert potensialet som ligger i småkraft, må vi bygge ut kraftnettet i landet. Særlig i interpellantens hjemfylke er manglende linjekapasitet en flaskehals for å få bygd ut småkraft. Man skulle da tro at interpellanten ivret etter å få bygd ut kraftnettet. Men nei, det er her den manglende konsekvensen i Høyres politikk kommer så tydelig fram. Interpellanten har jo nettopp markert seg som en av landets fremste motstandere av kraftlinjer. Det er et klart faktum at verken sjøkabler eller supergrid i Nordsjøen vil være til hjelp for småkraftnæringen. Det regimet som nå er varslet for grønne sertifikat, kommer i stor grad i møte grunneiere som har fallrettigheter. Om man ser på formuleringen i Soria Moria I-erklæringen om grønne sertifikat og det som nå ligger i enigheten med svenskene, ser man at Senterpartiet har nådd fram og fått aksept for sin politikk på viktige områder. Man skal heller ikke undervurdere behovet for nå endelig å få en avklaring med hensyn til støtteregimet. Man har fått på plass en teknologinøytralitet. Jeg mener at dette er viktigere enn løftet fra Steensnæs' tid. Jeg er også glad for at Lødemel gir oss mulighet til å omtale Høyres landbrukspolitikk. Flere har vært inne på dette, bl.a. representanten Lange Nordahl. Jeg slutter meg til det. Jeg var på mandag i et møte med bøndene på Jæren og diskuterte landbrukspolitikk. Det er flinke bønder som har tro på framtiden, og som har investert. Men det var en frykt for hva som ville skje om det som i dag er meningsmålingene, skulle bli en realitet. For selv store bønder på Jæren er avhengige av en regjering som er villig til å stå opp for importvernet, som er villig til å stå opp for at maten skal være noe dyrere i Norge enn i andre land. De må ha en regjering som er villig til å bruke penger på å sikre en nasjonal matproduksjon. For bøndene på Jæren er ikke småkraftproduksjon et alternativ. Vi har hatt stor utbygging av småkraft. Når ordningen med grønne sertifikat kommer på plass, håper og tror jeg vi vil få ytterligere utbygging. Regjeringen har gjort andre viktige grep for småkraftnæringen, bl.a. å styrke deres posisjon overfor nettselskaper. Vi har bygd opp saksbehandlingskapasiteten hos NVE, noe som gjør at vi nå gir konsesjon til flere prosjekter, og vi gir konsesjon til de rette prosjektene. Og når kraftlinjene på Vestlandet er på plass, kan vi få ytterligere fortgang i utbyggingen av småkraft. Jeg håper ikke at interpellanten vil stå i veien for at landet skal få et skikkelig linjenett. For uten kraftlinjer hjelper ikke all verdens subsidier. For framtidige småkraftutbyggere i Sogn og Fjordane er et linjenett helt nødvendig. For dem som allerede har bygd ut småkraft i Sogn og Fjordane, er det viktig for deres prisutvikling at man får på plass disse linjene. Jeg håper at representanten Lødemel ser den manglende konsekvensen i sitt eget engasjement.