trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Når man snakker om engasjement i fem, seks og sju år i denne saken, kan i hvert fall undertegnede underskrive på at jeg har hatt et engasjement i denne saken som går langt utover det. Jeg kan underskrive på at jeg har hatt et engasjement når det gjelder å diskutere dette med ulike regjeringer, og jeg har diskutert det med ulike partier. Jeg har deltatt på skolebusskonferanser som vi har hatt i Nord-Trøndelag, der statssekretærer, f.eks. fra Venstre, har stilt opp og fortalt at det er helt uaktuelt å innføre et påbud om setebelter i skolebusser. Så jeg tror kanskje vi skal være litt forsiktige med å angripe hverandre. Jeg har nå sittet på Stortinget siden oktober, og dette er en sak som jeg har hatt stort engasjement for og snakket mye om, og som fraksjonen har hatt stort engasjement i og snakker mye om. Vi jobber på vår måte, for det er forskjell på hvordan posisjon og opposisjon jobber – det vet alle som sitter her i denne salen – og da synes jeg nesten det kan bli litt smålig å prøve å benytte denne viktige saken til å lage et vrengebilde av hvordan virkeligheten faktisk er. Vi er alle sammen enige om at vi ikke har noen barn å miste. Vi er alle sammen enige om at vi skal ha på plass setebelter og ikke minst sitteplasser til skolebarna. Så må det da gå an å få respekt for at man jobber på ulike måter. Og det må gå an å kunne forlange at både statsråden og regjeringsfraksjonen faktisk blir trodd når vi sier at jo, vi har den målsettingen at alle skal ha sitteplass og setebelte, og vi har den målsettingen at dette skal skje så raskt som overhodet mulig. Men vi gjør det på en litt annen måte. Vi stemmer ikke for representantforslaget, for erfaringen min tilsier at det kan finnes ulike måter å få til dette på, både med hensyn til hvilke forskrifter og hva slags regelverk som skal endres, og med hensyn til hva slags virkemidler man skal bruke. Men det må gå an å opptre såpass ryddig og redelig at man innrømmer det som jeg begynte det forrige innlegget mitt med, at det er tverrpolitisk enighet om at vi skal ha på plass sitteplasser og setebelter til skolebarna. Det er tverrpolitisk enighet om at vi skal gjøre dette så fort vi kan få det til. Vi er bare litt uenige om metoden. Vi er litt uenige om hvorvidt det er riktig å stemme for ett av Fremskrittspartiets mange Dokument 8-forslag. Når det gjelder rekken av Dokument 8-forslag som man har under paraplyen «trafikksikkerhet», og når det gjelder rekken av forslag som man mener handler om trafikksikkerhet, bl.a. å sette opp fartsgrensene, å legge ned Utrykningspolitiet, å selge alkohol på bensinstasjonene, er det ikke sikkert summen blir bra for trafikksikkerheten. Men vi skal ha på plass setebelter, og vi skal ha på plass sitteplasser til skolebarna.
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Jeg setter stor pris at vi kan ta kortversjonene i dag. Det har jeg også tenkt å gjøre. Jeg har nemlig fødselsdag i dag og setter pris på å feire den her i salen sammen med dere, men jeg setter også stor pris på å kunne komme meg ut fra salen og feire fødselsdagen min på en annen måte, mens det fremdeles er på denne siden av midnatt. Det var det ene ønsket. Men jeg har ett ønske til i forbindelse med at jeg har fødselsdag, og det er rettet kanskje spesielt mot Fremskrittspartiet. Det handler om at en eller annen gang må man innse at det å drive omkamper på saker som er behandlet i Stortinget for ikke mer enn ett år siden, er det ikke noen særlig god grobunn for, og det bør man helst ikke gjøre. 11. juni 2009 ble innstillingen fra komiteen underskrevet, den som ble behandlet i Stortinget før sommerferien i fjor. Så kommer da Fremskrittspartiet tilbake nå og vil ha en omkamp om finansieringen, for det er finansieringen man snakker om i denne sammenhengen. Og da har man samme innfallsvinkel som Fremskrittspartiet har i alle saker når det gjelder bomveifinansiering: det er man imot. Og det må man jo få lov til å være. Men da må man innse at man taper saken, og så får man la det være med det. Vi snakker altså om, samlet sett, mellom 25 og 30 mrd. kr med bompenger som må innløses hvis Fremskrittspartiet får gjennomslag for sin politikk. Det skal man altså gjøre i tillegg til de påplussingene som Fremskrittspartiet selv – i sin egen nasjonale transportplan – påstår at man skal gjøre. Dette er en politikk som gang på gang har vist seg ikke å henge på greip. Det er en politikk som til syvende og sist vil føre til økt inflasjon, som vil føre til økt kronekurs og som vil føre til økt arbeidsledighet, og det er ingen i dette landet tjent med. Så jeg håper Fremskrittspartiet har merket seg mitt fødselsdagsønske: Vær så snill, slutt med omkampene!
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Belønningsordningen for kollektivtransport er blitt utvidet tre ganger etter at den ble igangsatt i 2004. Ordningen omfatter i dag de ni største byområdene i landet. Gjennom klimaforliket fra 2008 ble det stilt som en forutsetning for tildeling av midler fra belønningsordningen at det iverksettes tiltak eller nylig er blitt iverksatt tiltak som virker begrensende på personbiltrafikken. Dette innebærer at belønningsordningen ikke skal fungere som et generelt øremerket tilskudd til kollektivtransporten, men stimulere storbyområdene til å føre en aktiv politikk for å begrense bruken av personbil gjennom virkemiddelbruk som går vesentlig lenger enn styrking av kollektivtilbudet. Vi er opptatt av at intensjonene med belønningsordningen skal fastholdes, og mener det vanskelig lar seg kombinere med veldig store utvidelser geografisk. Det er fylkeskommunene som har ansvaret for den lokale kollektivtransporten, og gjennom en kraftig styrking av rammetilskuddene til fylkeskommunene de senere årene har fylkeskommunene fått en vesentlig bedre mulighet til å styrke kollektivtransporten sin. Det er i tillegg åpnet for at bompengeinntekter i forbindelse med bypakker kan benyttes til drift av kollektivtransport. Vi viser også til den politiske plattformen for den rød-grønne regjeringen, Soria Moria II, der partiene er enige om å doble midlene til belønningsordningen for bedre kollektivtransport i løpet av den kommende fireårsperioden. Midlene skal være reservert byområder som inngår flerårige avtaler med staten om bruk av virkemidler som gir redusert biltrafikk. Når vi nå f.eks. skal følge opp Klimakur, når vi nå skal fokusere for fullt på å få ned klimagassutslipp, er det sånn at transportsektoren står for en forholdsvis stor del av klimagassutslippene. For å få ned klimagassutslippene må vi også gjøre noe med reisevanene, og da må vi satse på kollektivtransport. Vi må få opp kollektivtransportandelen, vi må få ned andelen med personbiler. Utfordringen vi har på dette området, handler om at det er et delt ansvar for kollektivtransporten. Noe av kollektivtransporten har staten ansvar for, og noe har fylkeskommunene ansvar for. Det er et delt ansvar også for finansieringen. Staten finansierer noe, fylkeskommunene finansierer noe, og vi har flere ulike belønningsordninger. Vi har ikke bare belønningsordninger i storbyene, vi har også belønningsordninger for kollektivtransport i distriktene. Dette blir en utfordring for oss. Det blir en kjempestor utfordring hvordan vi skal klare, samlet sett, å styrke kollektivtransporten i landet, som er den politiske målsettingen i hvert fall de fleste av oss er enige om. Det blir også en utfordring for regjeringen. Derfor vil jeg benytte denne anledningen til å be samferdselsministeren om i forbindelse med statsbudsjettet for 2011 å komme tilbake med en samlet oversikt, en tilbakemelding til oss om hvordan dette fungerer, og hvordan man ser for seg at man skal gå videre for å få opp kollektivandelen og få redusert biltrafikken.
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Jeg registrerer at med unntak av samferdselsministeren er det hittil kun menn som har deltatt i denne debatten, og jeg tror ikke det er helt tilfeldig. Det handler kanskje om hvem det er som er opptatt av fart, og hvem det er som er opptatt av litt andre verdier. Norge er best i verden på trafikksikkerhet. Vi har den laveste ulykkesrisikoen, kanskje med unntak av Storbritannia, sist jeg sjekket. Når det er sånn at man er på motorveien, og alle sammen kjører for fort, så hadde jeg heller villet etterlyse utrykningspolitiet, jeg, som ikke er fra Fremskrittspartiet, enn å etterlyse høyere fartsgrenser. Men det som bekymrer meg i sakens anledning, handler mer om den lettvinte omgangen med fakta som gjennomføres i merknadsskrivingen fra Fremskrittspartiet. Man mangler forskning som sier at det er trygt å heve farten. Derfor kommer man fram med fakta om veiens beskaffenhet og om sikrere veier. Man viser til en rapport fra Folksam som sier at 70–72 pst. av trafikkulykkene skyldes dårlig vei. Det eksisterer ingen rapport fra Folksam. Det man viser til, er en doktoravhandling av en dame som har vært ansatt i Folksam – en doktoravhandling der definisjonen på sikker vei er bedre enn norsk motorvei A-standard. Hvis det er dét Fremskrittspartiet vil ha over hele landet, bør de mangedoble sin nasjonale transportplan. De viser også til en rapport fra NTF, Trygg Trafikks søsterorganisasjon, Nationalföreningen för Trafiksäkerhetens Främjande. Jeg kjenner denne organisasjonen ganske godt, så jeg sendte en mail til dem og spurte om jeg kunne få rapporten oversendt. Jeg fikk følgende svar fra trafikksikkerhetssjefen, Nils Petter Gregersen: «Jag känner inte igen det som man hänvisar till. Jag bedömer siffran som felaktig(…) Vår grundsyn är att trafiksäkerhet är ett samspel mellan olika systemkomponenter där de viktigaste är användaren, vägmiljön og fordonet. I vårt sätt att definiera Nollvisionen är skadereduktion viktigast, vilket innebär att hastigheten vid en kollision är avgörande.» (…) I tillegg opprører det meg veldig den omgangen man har med fakta, hva Trygg Trafikk mener, og det man sier om at Trygg Trafikk visstnok har snudd. Det er sånn at i 2005 var jeg styreleder i Trygg Trafikk, så jeg mener jeg har rimelig god kontroll med hva organisasjonen mente. Og én fylkessekretær i Østfold var ute og sa det som var referert fra talerstolen her, men Trygg Trafikk som organisasjon har aldri hatt som policy at 120 km/t er greit på motorvei klasse A. Man har derimot hatt som policy at 100 km/t er greit på de veiene som nå har det. Så oppfordringen min blir at man må bli mye mer tydelig og mye mer rett når man nå skal ha omgang med fakta, og ikke framstille ting feil. Det blir for lettvint, og det er Stortinget heller ikke tjent med.
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Siden jeg tidligere i dag har referert til at jeg har fødselsdag, kan det vel passe at jeg prøver å få siste ordet i debatten. Det hadde vært litt hyggelig. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet fortsatt viser til en Folksam-rapport som ikke er en Folksam-rapport, men en doktoravhandling av en dame som har vært ansatt i Folksam, og der definisjonen på en god vei er bedre enn det som er norsk motorvei klasse A. Forskningsleder Rune Elvik ved Transportøkonomisk institutt var opponent under den disputasen som denne damen hadde, og han mente at kravet til veistandard var i høyeste laget. Det er et intervju med forskningsleder Rune Elvik på nettet, og han sier som følger: «Hvis 999.999 bilister av én million kjører forsiktig i en krapp kurve uten å havne i en dødsulykke, er det dermed veiens feil når dødsulykken skjer? Jeg kan ikke forstå annet enn at ulykken da skyldes for høy fart. Men er svingen for skarp, bør den naturligvis utbedres.» Når det blir sagt fra talerstolen her at det ikke er snakket om nullvisjonen eller trafikksikkerhet tidligere i dag da vi diskuterte sikkerhetsseler og setene til skolebarna, ja, så skal jeg gjerne sende en kopi av innlegget mitt til Fredriksen. Det var nemlig det innlegget mitt handlet om. Det handlet om trafikksikkerhet, og det handlet om nullvisjonen – og med nullvisjonen ønsker vi en framtid uten drepte og hardt skadde i trafikken. Det er grunnlaget for alt vi gjør, ikke bare innenfor trafikksikkerhet, men innenfor samferdselspolitikken. Og da handler det om hvordan veiene er, det handler om hvordan sjåførene er, og det handler om hvordan kjøretøyene er. Alle disse tre komponentene har like stort ansvar. Alle må ta sitt ansvar, og det er også vårt ansvar som politikere å legge til rette for at sjåførene skal oppføre seg på riktig måte i trafikken, og legge til rette for at fartsgrensen ikke er for høy, og at ulykkesrisikoen dermed heller ikke er for stor. Og jeg synes at Stortinget er seg sitt ansvar bevisst når vi nå stemmer for det som er flertallsinnstillingen i Dokument nr. 8-forslaget. Stor fart gir økt ulykkesrisiko. Det forteller all forskning vi kjenner til.
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-06-10:
Nå er jo dette en sak som handler om gjennomføring av en forordning og samtidig oppheving av en annen rådsforordning. Saksordføreren har redegjort for saken fra komiteen, med kanskje noe større fokus på posisjonens merknader enn selve komiteens merknader. Både representanten Sortevik og saksordføreren har gått gjennom hva denne saken faktisk handler om, og jeg skal bruke veldig kort tid. Jeg vil bare si at Høyre faktisk er veldig komfortabel med det regjeringen la fram, og finner ingen grunn til å svekke det som var regjeringens opprinnelige forslag med en forskrift. Jeg tar opp forslaget fra Høyre og fatter meg i korthet i saken.
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-06-10:
Nå så og hørte sikkert statsråden at Høyre fremmet det forslaget som regjeringen opprinnelig la fram. Hva synes statsråden om at opposisjonen i Stortinget tukler med regjeringens forslag?
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-06-10:
Nå har statsråden redegjort for at hun ikke tar ansvar for alle de fem årene som har vært, men tar ansvar for de siste åtte månedene. Til det er det vel å si at regjering er regjering, åkkesom. Statsråden redegjør også for at det er visse tekniske og administrative problemer ved det å endre bestemmelser og lover. Det tror jeg de fleste kan skrive under på. Men det har jo vært gjort tekniske og administrative endringer, man har sagt at man vil endre og har gitt et tidspunkt for det. Kan statsråden tydeligere si når det kommer endringer i lovgrunnlaget, slik at vi får garantier for sitteplass og setebelte?
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-06-10:
Jeg registrerer at statsråden vil ha både setebelter og sitteplasser, men mangler politisk vilje til å drive det igjennom, og/eller mangler politisk bakking til å gjennomføre det som er den uttrykte vilje. Det kan virke som om man begynner på nytt hver gang. Det er altså ikke første gang denne saken er oppe. Det er heller ikke første gang at det fra regjeringen uttrykkes positiv velvilje til å få dette gjennomført. Setebelte for barn i skolebussene har vært et tema i en årrekke. Det er slik at busser skiftes jevnlig ut, og nye busser kommer på markedet. Alle har etter hvert setebelter. Omløpshastigheten er ca. 4,3 år. I tillegg er det viktig at barn får sitteplass. Bieffektene ved at barn både får sitteplass og setebelter, er at det blir mindre knuffing og mindre mobbing. Det er understreket både av Trygg Trafikk og Barneombudet. Jeg tror de fleste foreldre med barn i skolebuss også tydelig kan formidle det – hvilket selvfølgelig i seg selv er et gode. Det krever også at hjem, skole og bussjåfør er tydelig på at dette er til det gode for barnas sikkerhet. Som saksordfører for denne saken har jeg faktisk fått ganske mange henvendelser fra bussjåfører som sier at vi er som alle andre, vi er svært forskjellige. Det kreves også at bussjåføren er en god bussjåfør, som sørger for at barna benytter de sikringsmidlene som er til stede. Det er viktig for Høyre at vi tar stilling til at vi vil ha sitteplasser og setebelter, og at vi også gir tid og anledning til en overgangsperiode på fem år, slik at vi får gjennomført det som er intensjonene, at sitteplasser og setebelter er på plass i alle busser som frakter skolebarn til og fra skolen, med unntak av de busser som selvfølgelig er klart definert som bybusser. Så mener vi også at regjeringen har fokusert for lite på trafikksikkerhet. Vi har tatt flere initiativ for å få tryggere skoleskyss. Vi har også fremmet forslag om økte bevilgninger til fylkeskommunene nettopp for å dekke kostnadene forbundet med skjerpede krav til sikkerhet. Flere andre land har av trafikksikkerhetshensyn også tydeligere uniformering av skolebussene for å øke oppmerksomheten om at her kjører det en skolebuss, at omgivelsene skal være klar over dette. Vi mener også at det bør innføres krav om en tydeligere uniformering av skolebusser i vårt land – ikke bare henge opp en lapp i vinduet, men ha tydeligere merking. Kjøretøyforskriften krever merking av buss som frakter skolebarn, og det er viktig at teksten «Skolebuss» betyr noe mer. Det er derfor viktig for oss at reglene for merking av skolebussene skjerpes, slik at vi også får bestemmelser om at man ikke skal kjøre forbi skolebussene når disse stopper for av- og påstigning. Jeg tar opp forslagene fra Høyre og Kristelig Folkeparti.
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-06-10:
Jeg har lyst til å si at jeg setter pris på den ydmykheten som representanten de Ruiter viser. Jeg tror det var på høy tid, for vi får lett en følelse av at her setter man nok en gang ned et utvalg, vil vente og se når det gjelder en situasjon som har vært bearbeidet og behandlet, og jeg er også helt sikker på at de administrative og tekniske forholdene når det gjelder å endre en lov, er det gått mange runder på tidligere da disse forslagene har vært behandlet. Jeg helt enig med statsråden når hun sier at det handler om evnen til å prioritere, og gradvis er det flere fylkeskommuner som faktisk gjør det, også min fylkeskommune, Østfold. I vinter hadde vi en ulykke i Eidsberg kommune med en buss som kjørte av veien – full av skolebarn. Det gikk heldigvis bra, men det var en sterk påminnelse om at det bare var tilfeldigheter som gjorde at ikke ulykken gikk veldig mye verre. Da er det også greit å minne om at trafikksikkerhet handler om mer enn bare sitteplass og setebelte. Det handler om krav til uniformering av skolebusser, og at vi får en kjøretøyforskrift som tydeliggjør det, og at kjøretøyforskriften – som et minimum, selvfølgelig – følges. Men det handler også om at vi får trafikkregler som skjerpes – det ligger i Høyres forslag – at det ikke er anledning til å kjøre forbi en skolebuss som stopper for av- og påstigning. Min egen erfaring er at på landsbygda er det ikke alltid busslommer, så det blir slik at skolebussen stopper ved de ulike veiskillene for av- og påstigning. Jeg ber også om at statsråden merker seg at det er flere trafikksikkerhetstiltak som kan settes i verk, og som kan medvirke til at skolehverdagen og tryggheten til dem som transporteres i skolebuss, blir bedre. Så har jeg lyst til å avlegge Fremskrittspartiet en liten visitt. De sier at overgangsordninger på fem år er for mye. Men det er greit å minne om at også fylkeskommunene er inne i anbudsprosesser, og en har anbud som gjelder. Det er ikke slik at man bare sier opp disse – det skal forberedes og inngås nye avtaler. Hvis Fremskrittspartiet tror at det å være mer offensiv er å ikke ha en tidsbegrensning på en overgangsordning, må jeg si at ut fra det Sortevik sa i sitt innlegg her i sted, kunne det jo gå både vinter og vår ganger med mange år før dette kom på plass. Sånn sett så opplever nok jeg at Fremskrittspartiets forslag er mindre offensivt enn det å tidfeste en overgangsordning på fem år.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Det er lett å forstå utålmodigheten, og at folk er engasjerte i denne saken. Det er vi også. Jeg skal være den første til å innrømme at dette har tatt altfor lang tid. Vi forventer at vi finner en løsning raskt. Jeg tror i hvert fall for min del og for posisjonens del at denne saken handler om også å være litt ydmyk. Det har tatt for lang tid. Det burde ikke ha tatt så lang tid. Vi må finne en løsning raskt. Det er heller ikke slik at vi i posisjon er noe mindre glad i våre barn og barn generelt enn opposisjonen. Derfor vil jeg avvise det representanten Hoksrud sier om at posisjonen setter en pris på barnas hoder. Jeg vil også avvise kost–nytte-betraktninger i denne debatten og avvise å bruke SINTEF og andre som et faglig grunnlag for eventuelt å ikke innføre ordninger som sikrer barn både sitteplass og setebelte i buss. Jeg tror egentlig ikke vi er så uenige. Vi har dårlig tid. Det må skje raskt. Vi er heller ikke så uenige om at det er noen paradokser her. Det er klart at det er underlig at hvis jeg skal ta bussen fra Arendal til Oslo, må jeg sitte med setebelte, mens hvis barn skal kjøre en farlig vei på Vestlandet eller andre steder i buss kanskje en halv time eller en time til skolen, så gjelder ikke det samme. Kritikken er forståelig. Vi har dårlig tid og forventer et raskt resultat, slik at alle barn sikres sitteplass og setebelte.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Forslaget fra Fremskrittspartiet handler altså om å øke fartsgrensen på motorvei klasse A til 120 km/t. Komiteen har delt seg i tre. Et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, sier nei til forslaget og ønsker forslaget avvist. Så er det Fremskrittspartiet, som ønsker en prøveordning med 120 km/t, og Høyre, som velger en «light»-versjon, og som ønsker tre prøveprosjekter med 110 km/t. For oss i Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet handler dette om trafikksikkerhet og miljø. Det er uten tvil en årsakssammenheng mellom fart, antallet ulykker og ikke minst ulykkenes alvorlighetsgrad. Naturvernforbundet peker også på at det blir mer støy og økte utslipp ved en heving av fartsgrensene. For å være veldig presise sier vi helt klart nei til dette forslaget, og det gjør vi av hensyn til trafikksikkerhet og miljø. Så litt til begrunnelsen for forslaget, som jeg har hengt meg litt opp i. Forslagsstillerne skriver at fartsgrensen irriterer, og at respekten for den er frynsete. Til det vil jeg si at for oss i Arbeiderpartiet er det mye mer irriterende – og ikke minst fortvilende – at Fremskrittspartiet er villig til å gamble med sikkerheten på veiene for å imøtekomme irriterte bilister som vil kjøre i 120 km/t. Men jeg tror vi bare må innse at ingen kan slå Fremskrittspartiet når det gjelder fart. Hvis vi hadde godtatt 120 km/t, er jeg temmelig overbevist om at forslag om 130 eller 140 km/t eller eventuelt fri fart hadde kommet fra den kanten. Vi andre får ta oss av trafikksikkerhet og miljø, og så får Fremskrittspartiet fortsette med sin tut-og-kjør-politikk, som føyer seg inn i rekken av mange andre halsbrekkende forslag fra den kanten. Jeg nevner avvikling av UP, nei til fotobokser og sprit på bensinstasjoner som noen eksempler. Ellers har vi selvfølgelig merket oss at Fremskrittspartiet i sine merknader uttrykker sterk misnøye med Trygg Trafikk. De påstår at Trygg Trafikk har partipolitiske motiver og retter en advarende pekefinger mot å heve fartsgrensen. Dette er ikke første gang Fremskrittspartiet distanserer seg fra fakta. Det er nok å nevne at de distanserer seg fra FNs klimapanel, verdens fremste eksperter, og nå fra den mest anerkjente organisasjonen i Norge på trafikksikkerhet, Trygg Trafikk. Konklusjonen er klar for vår del: Dette er et livsfarlig forslag som vi i flertallet ønsker å avvise. Men i lys av den debatten vi har hatt tidligere i dag om trafikksikkerhet, har jeg lyst til å utfordre både Høyre og Fremskrittspartiet på å trekke forslaget og si beklager, men dette er et galt virkemiddel for å oppnå større trafikksikkerhet. Det ville vært modig gjort.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Infrastrukturtiltak opptar folk og skaper debatter og engasjement. Det viser debatten så langt her inne. Men infrastrukturtiltak er viktig for samfunnsutviklingen – fra den lille bygda til regioner som strekker seg over landegrenser. Representantforslaget som vi nå behandler, tilhører den siste kategorien. Vi ser at det er en stadig økende aktivitet mellom landene i nord – og kanskje spesielt mellom Norge og Russland. Jeg bruker bevisst begrepet «landene i nord», fordi behovet for infrastruktur etter mitt syn også bør innbefatte våre to naboland Sverige og Finland. Gjennom økt aktivitet oppstår det gjerne nye behov for nye løsninger, eller man utnytter eksisterende infrastruktur. Jernbanen er et slikt eksempel, og det er ikke vanskelig å være enig i intensjonen i forslaget vi nå behandler. Men som talere før meg har vært innom, er regjeringen opptatt av å se infrastrukturtiltak i nordområdene i en sammenheng. Vi ser også av brevet fra departementet at denne saken har vært behandlet flere ganger, også i denne salen, men vi utreder fremdeles. Hvorfor kommer man seg ikke videre? Det kan være et relevant spørsmål å stille. Jeg har ikke noen gode svar, men så vidt jeg kjenner til, tror jeg at vi har en del politiske utfordringer som strekker seg langt innenfor Kremls murer, noe vi også ser av det vedlagte brevet fra den regionale Dumaen. Jeg tolker det derfor slik, som også representanten Langeland var inne på, og jeg er ikke sikker på at de russiske føderale myndighetene er like begeistret for en tilkobling på jernbanenettet som mange av oss er. Derfor er det viktig å sette fokus på det vi kan gjøre noe med, og det viktigste dokumentet i den sammenhengen er Nasjonal transportplan. Den beskriver mange tiltak som det er viktig å få på plass i nord. Jeg skal nevne tre av dem, og det er vel ingen som er overrasket over at jeg nevner begrepet E6, men jeg orker ikke komme mer inn på utfordringene i den saken i denne omgangen. Veien mellom E6 og Storfoss er også en viktig vei å få på plass, og der er det heldigvis mye arbeid på gang. Samtidig registrerer vi også at veien og infrastrukturen på russisk side er i ferd med å bli veldig god, og det er også interessant å registrere at det er et svært godt samarbeid mellom russiske veimyndigheter og norske veimyndigheter. Jeg vil også nevne flyplassen i Kirkenes som det er viktig å få gjort noe med, slik at man kan utnytte hele flyplassen til det beste for å lage gode transportløsninger. Jeg har lyst til å gjenta at vi ikke er imot intensjonen i forslaget, men at det tilbudet som vi nå vurderer, må ses i en større sammenheng, slik det legges opp til i den allerede pågående nordområdeutredningen. I motsetning til representanten Fredriksen er jeg en av mange som ser resultater av regjeringens nordområdepolitikk hver dag når jeg beveger meg rundt i Finnmark.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-10:
Jeg så at statsråden da hun så jeg skulle ta ordet, var redd for at jeg skulle klare å snike sovevogner til Sørlandet inn i denne saken, men det har jeg ikke tenkt å gjøre. Jeg skal konsentrere meg om den saken som vi snakker om nå. I 2007 kom det på plass et nytt regelverk som skapte entusiasme i motorsykkelmiljøet. Vegdirektoratet, Norsk Motorcykkel Union og Norsk forening for spesielle ombygde kjøretøy ble enige om å lage enklere regler for ombygde kjøretøy. Seieren er vår, sto det på nettsiden den gang, og man var glad for å bli sett og hørt. MC-miljøet blir i det offentlige ofte ensidig framstilt som et negativt miljø. Jeg vet ikke om presidenten har hatt æren av å være til stede på et treff hvor de ombygde syklene står utstilt; her snakker vi om kunstverk. Vi snakker om utrolig mye glød, energi, kunnskap og utrolig mange timer med bygging. Problemet er at godkjenningskravet gjør at det for mange nesten blir umulig å få disse godkjent, så syklene blir kjørt på hengere til disse treffene, stilt ut, og deretter kjørt på hengere tilbake igjen. Det er litt synd, når man har brukt så mange timer og så mye energi på å bygge disse syklene. Da burde man få til en ordning som gjør at dette blir bra. Derfor er jeg glad for at statsråden og regjeringen nå har gått inn for å sette ned et utvalg som skal se på og få til løsninger for dem som driver med sykler og biler. Vi trenger et godkjenningsregime med et dokumentasjonskrav som det er mulig å oppfylle, og som gjør at dette ikke blir en veldig dyr affære, slik som det er i dag for veldig mange. Derfor er jeg glad for at vi nå kan ta det første skrittet på veien til å glede disse entusiastene enda mer, og kanskje får vi enda en jubelscene med langhårete motorsyklister som sier at seieren er vår, når vi får på plass dette regelverket.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2010-06-10:
I forbindelse med miljøpakken for transport i Trondheim ble det innført en rekke tiltak som var ment å redusere trafikk og forurensing i byen. Tiltakene har så langt ført til at forurensingen av sentrale gater i byen er økt. Det motsatte av det som Stortinget ønsket seg, har skjedd. I tillegg til at miljøpakken i Trondheim har ført til at forurensingen har økt, har også køproblemene økt. Så man kan vel ikke si at de rød-grønnes miljøpakke i Trondheim er spesielt vellykket, for å si det forsiktig. Trondheim sentrum trues samtidig av at byen blir langt mindre attraktiv for næringsdrivende. Man tvinger nå all handel i byen ut i kjøpesentre utenfor bykjernen, og Høyre er veldig bekymret for de rød-grønnes håndtering av miljøpakken, og hvordan man ønsker at Trondheim by skal utvikles videre. Senterpartiet har den siste tiden vært ganske tydelig på at de er svært misfornøyde med miljøpakken. Ola Borten Moe har klart slått det fast; for kort tid tilbake, i Adresseavisen den 6. mai, sier han: «En del av disse bompunktene, på Klett og Være blant annet, må flyttes eller vurderes om de i hele tatt skal stå der.» Borten Moe sier videre til avisen at «Sp vil kreve betydelige endringer i dagens system for å si ja til en ny konsesjon». Han sier også at Senterpartiet vil ha flere bommer i byen, og at Senterpartiet vil ha andre takster. Videre ønsker Senterpartiet at den nye veien mellom Heimdal og Klett/Melhus flyttes lenger fram i planen. Det er ganske forvirrende for oss som bor i regionen, å vite hva Senterpartiet mener når dets parlamentariske nestleder går så klart ut og gir store forhåpninger til innbyggerne i byen og innbyggerne i nærkommunene rundt Trondheim. Det hadde vært fint om også samferdselsministeren kunne klargjøre hva Senterpartiet mener. Skal vi tro på Ola Borten Moe? Eller er det statsrådens orienteringer for Stortinget som ligger fast? Det er i hvert fall veldig forvirrende for oss, og det hadde vært fint med en oppklaring.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Kollektive transportmidler i min by, Oslo, ble brukt av 197 millioner passasjerer i 2009, og det er en økning på 24,3 pst. siden 2003, ikke minst på grunn av veitrafikkreduserende tiltak som har blitt gjennomført over en lang periode, helt tilbake til den tiden da herværende stortingspresident var medlem av Oslo bystyre, og det begynner å bli en del år siden. Oslopakke 3 er imidlertid basert på at 80 pst. skal finansieres med bompenger. Når nå biltrafikken i Oslo går ned, er da regjeringen innstilt på at bortfall av bompengeinntekter for finansiering av Oslopakke 3 vil bli kompensert fra regjeringen?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Dette var interessant. Det er jo ikke så veldig mange år siden det var 80 km/t fartsgrense på norske motorveier. Så ble den økt til 90 km/t, og altså til 100 km/t tidligere i første tiår av dette århundret. Det går nok videre oppover med årene. Men nå hørte jeg statsråden nevnte vitenskap. Det er altså ingen samferdselsminister i hele Europa som er enig med vår samferdselsminister om at 100 km/t får være nok som fartsgrense på motorveier. Da er mitt spørsmål: Hvilken kunnskap eller vitenskap har norske myndigheter tilegnet seg, som har gått alle andre samferdselsdepartementer i hele Europa hus forbi?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Jeg synes det var en interessant teori at lengden på motorveiene skal ha betydning for fartsgrensene på dem. Til statsrådens informasjon er det mindre lengde på motorveinettet i Luxembourg enn det det er i Norge, og likevel har Luxembourg 130 km/t fartsgrense på sine motorveier. Men spørsmålet jeg stilte, var ikke om det er høyere ulykkesrisiko i enkelte andre land enn det er i Norge, for det vet vi. Og det vet de i andre land også. Men spørsmålet er: Hvilken kunnskap er det vi har, som har ledet frem til den konklusjonen at fartsgrensene på norske motorveier må være lavere enn de er i samtlige andre land i Europa?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Da får vi altså konkludere med at det fra rød-grønn side er slik at når Fremskrittspartiet foreslår den samme fartsgrensen på motorveistrekninger i Norge som den de har i andre land i Europa, så er vi i Fremskrittspartiet uansvarlige, mens de som har gjennomført akkurat det samme i andre europeiske land, ikke er det. Det merker vi oss. En vakker sommerdag i fjor, 2009, nærmere bestemt den 30. juli, kjørte jeg fra Oslo til Kløfta og tilbake igjen langs motorvei E6, hvor fartsgrensen er 100 km/t, og med meg i min lille bil hadde jeg et tv-team fra NRK. Det spesielle med denne turen var at jeg stilte cruisekontrollen inn på 100 km/t, la meg i høyre fil, og alle kjørte forbi oss – biler, trailere, flybusser, motorsykler og kranbiler. Vi kjørte ikke forbi noen. Det er altså slik ute i virkelighetens verden at det er ingen som bryr seg om grensen på 100 km/t. Folk flest kjører i 110–120 km/t, og «alle» mener at det er greit. Det er virkeligheten, det er hverdagen. Og det er aldri fartskontroll. Det synes jeg er bra. Når jeg sier at det er bra, så er det ikke fordi jeg mener det er greit å bryte fartsgrensen, men det er fordi jeg tror folk ville oppfatte det som særdeles urimelig å bli stoppet og bøtelagt for å ha kjørt i 102 km/t på en moderne motorvei. Danmark og Frankrike har innført 130 km/t fartsgrense – det er to av de landene som har innført den fartsgrensen. Dette respekteres. Folk synes det er rimelig. Det er få fartsoverskridelser på det danske og det franske motorveinettet. Og folk synes det er ok å få en bot. For det er altså fartskontroll på disse motorveiene. Det betyr at i Frankrike og i Danmark og i andre europeiske land har man altså forholdt seg til virkelighetens verden, og laget en fartsgrense som folk synes er rimelig, som de respekterer, og som de godtar å få en smekk for når de bryter den. Mens i Norge er dette en sovende bestemmelse. Det er en sovende bestemmelse. Den respekteres ikke, og den håndheves ikke, og da bør det gjøres noe med den. Regjeringspartiene mener også at norske bilister er Europas dårligste. Fremskrittspartiet er uenig i det, og vi er enig med alle andre regjeringer i Europa om at fartsgrensene bør være rimelige på motorvei klasse A. Og det har ikke vært så mange gode nyheter fra regjeringen i det siste – det å legge ut en liten gladsak burde ha vært på sin plass. Det ble en fin reportasje i tv den kvelden, den 30. juli. Jeg avga et valgløfte, og det var at jeg skulle foreslå i Stortinget, dersom jeg ble valgt, å heve fartsgrensen på motorvei klasse A. Det er herved gjort, og så får vi se.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
President! Jeg har ikke stemt.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Jeg stemte feil. Jeg stemte for og skulle stemt imot.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-03-05:
På vegne av stortingsrepresentantene Ulf Leirstein, Hans Olav Syversen, Borghild Tenden og meg selv vil jeg fremme forslag om avgiftsfritak for autodieselavgift for høyinnblandet biodrivstoff.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-05:
På vegne av representantene Ulf Erik Knudsen, Øyvind Vaksdal og meg selv har jeg gleden av å legge frem forslag om statsråders bruk av embetsverk på politiske arrangementer i og utenfor valgkamp.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-05:
Debatten i dag har vært veldig springende. De som forsøker å ignorere forslaget, argumenterer kun ut fra prisspørsmålet. Forslaget er vel så mye et spørsmål om energibalanse og energireserver denne våren. Det skal en ta inn over seg. Det som mangler i dag, er ikke effekt. Det Statnett har mulighet til å starte opp gasskraftverkene sine for, er effektproblem. Det vi tar opp her, er at det er vel så mye et energiproblem med lave magasinfyllinger, veldig lave snøreserver. Derfor vil jeg be statsråden bekrefte om myndighetene kan utelukke at det vil oppstå en situasjon der en faktisk mangler energi i dette området, og der de mobile gasskraftverkene ikke er nok til å dekke opp mangelen, både i forhold til fare for at linjer til utlandet faller ned, settes ut på grunn av vedlikehold, eller at en rett og slett bruker for mye strøm og ikke har tatt i bruk de mobile gasskraftverkene før. Kan statsråden garantere at det ikke blir en energimangel i Midt-Norge denne våren?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-05:
Jeg vil følge opp noe statsråden sa i sitt første svar til meg, nemlig at han så på vinteren 2011 som en større utfordring enn våren 2010. For et par uker sider hadde energi- og miljøkomiteen et bli kjent-treff hos NVE. Da ble faren for strømrasjonering i Midt-Norge anslått til å være ca. 10 pst. I dag, noen uker senere, er faren anslått til å være rundt 30–35 pst. I løpet av kort tid har dette steget så betydelig. Da blir jeg alvorlig bekymret når statsråden sier at han ser for seg at 2011 blir verre enn våren 2010, og da snakker vi om vinteren 2011. Men hvordan skal våren 2011 se ut når vi vet at vi har brukt enda mer av vannmagasinene i løpet av vinteren, og snøsmeltingen ikke har begynt? Kan statsråden, for å være veldig tydelig, utelukke at det vil skje feil som gjør at vi kan komme til å mangle energi i Møre og Romsdal, som vi kunne ha unngått hvis en hadde startet opp de mobile gasskraftverkene tidligere? Altså: Kan statsråden garantere at det ikke blir en kraftforsyningssikkerhetssituasjon denne vinteren i Midt-Norge, som en kunne ha unngått hvis en hadde satt i gang de mobile gasskraftverkene nå? Vi ønsker oss en mer offensiv tilnærming til når Statnett kan sette disse i gang. Det er ikke Statnett som har laget regelverket. Det er et politisk satt regelverk, som vi har full mulighet til å endre for å gi Statnett videre fullmakter, mer offensive fullmakter, noe jeg også tror at Statnett hadde vært veldig bekvem med om de hadde fått. Men vi vet at den underliggende problemstillingen her er at mobile gasskraftverk slipper ut CO2, og da blir denne regjeringen handlingslammet – dessverre.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-05:
Ja, president!
Siri A. Meling (Høyre), 2010-03-05:
Det er bra at statsråden har tatt initiativ overfor sin svenske kollega og andre nordiske kollegaer når det gjelder situasjonen i Norden. Men det hadde vært enda bedre hvis statsråden kunne vist handlekraft i forhold til situasjonen her hjemme. Her snakker vi om en varslet krise. Det har skjedd før. Regjeringen har hatt flertall, de kan gjøre akkurat som de vil, og det er ingen handling. Hvor skal smertegrensen gå med hensyn til hva folk og bedrifter i Midt-Norge skal betale, fordi denne regjeringen ikke er i stand til å handle? Det er det ene spørsmålet. Det andre er: Hvordan stiller statsråden seg til de to forslagene som er lagt fram fra Høyre i dag, om å la pris inngå som en del av kriteriegrunnlaget for oppstart, og at vi ber Stortinget gi Regjeringen fullmakt til å starte opp disse mobile gasskraftverkene i forkant av at nye kriterier og retningslinjer er på plass?
Siri A. Meling (Høyre), 2010-03-05:
Først vil jeg gjøre statsråden oppmerksom på at denne representanten ikke var på Stortinget våren 2009. Jeg var således ikke med på den behandlingen, men mitt parti Høyre sto også bak kriteriene for å gi konsesjon. Det stiller vi oss bak. Når situasjonen er den at vi nå på ny har fått en priskrise, hvor strømprisen er veldig høy for befolkningen, industrien og næringslivet i Midt-Norge, må et relevant spørsmål være: Hvor går smertegrensen for hva de skal betale fordi Regjeringen ikke har utbedret nettkapasiteten i området? For det er mennesker i Midt-Norge, det er bedrifter, og det er arbeidsplasser vi snakker om. Det er ingen rimelighet i at jeg som er bosatt på Sør-Vestlandet, skal ha en langt mindre regning enn min kollega som er bosatt i Midt-Norge, så lenge det er staten og Statnett, som er 100 pst. statseid, som står for utbygging og drift av den nettkapasiteten som nå er flaskehalsen.
Siri A. Meling (Høyre), 2010-03-05:
President! Høyre har i debatten varslet at vi vil støtte forslaget subsidiært.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-05:
Jeg tolker dette forslaget som en del av det bildet enkelte har prøvd å skape, at en med en oppstart av de mobile gasskraftverkene vil løse alle de prisproblemene vi har opplevd, og opplever, i Midt-Norge. Landsdelen har opplevd effektene av en sterk markedstilknytning til andre deler av Norden. Derfor er det noe uredelig over deler av opposisjonens framstilling av situasjonen. Spesielt uheldig er det at mange mennesker i Midt-Norge kan få inntrykk av at dette ene tiltaket, oppstart av disse gasskraftverkene, i stor grad vil hjelpe forbrukerne. Det er noe baklengs over argumentasjonen, spesielt over argumentasjonen fra Fremskrittspartiet – som vanligvis vil ha så få reguleringer som mulig når det gjelder markedet – når de forsøker å framstille det som om det er de rød-grønne som hyller det frie markedet. Tvert imot, det er undertegnede som i den offentlige debatten de siste ukene har pekt på svakheter i dagens kraftmarked, og som har pekt på en rekke tiltak som vil kunne regulere markedet, tiltak som også vil kunne merkes når det gjelder langsiktighet for industrien og lavere strømregninger for folk – mens Fremskrittspartiet har brukt alle kreftene sine på ett kort. Noe må gjøres når det har vist seg at min landsdel var nettoeksportør av kraft de timene prisene steg til vers. Det gir ikke mening at det er billigere å varme opp oppkjørselen på Frogner enn å varme opp huset i Trondheim når kulden er på sitt verste. Det er disse markedsmekanismene som må ettergås, for å bøte på strømregningen til folk. Det er tiltakene som hindrer at vi opplever dette også neste år, og året deretter, som burde diskuteres her i salen, ikke tiltak som ifølge Olje- og energidepartementet og Statnett selv ikke er, og aldri var ment å være, et pristiltak. Det synes jeg vi skylder innbyggerne i Midt-Norge.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-03-05:
Statsråden avsluttet sitt innlegg med å si at vinterens situasjon har vært «uakseptabel». Han begynte sitt innlegg med å si at det ikke var tilfredsstillende å ikke ha lik strømpris over hele landet. Kristelig Folkeparti er enig i at det ikke er tilfredsstillende å ikke ha lik strømpris over hele landet. Dette kan løses. Det kan løses på kort sikt. Statsråden var i sitt innlegg også inne på at det er mye som tar lang tid, det å bygge ut sentralnett, det å få økt kraftproduksjon og også energieffektivisering. Men prisområder kan det gjøres noe med på kort sikt ved at man opphever de forskjellige prisområdene, fire eller fem prisområder som vi har litt til forskjellige dager for tiden. Vil statsråden vurdere nettopp det for å nå målsettingen om lik strømpris over hele landet – og dermed være handlekraftig også på kort sikt?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-05:
Jeg tror innlegget mitt bar preg av å være et innlegg fra en bekymret minister i forhold til den situasjonen vi har i deler av Norge nå. Når det gjelder det konkrete som representanten tar opp, om effekt kontra energi og det noe mer langsiktige her, omtalte jeg også det i innlegget mitt. Jeg mener vi har en utfordrende situasjon når det gjelder energitilgangen i deler av Norge mot 2011. Per i dag mener jeg utfordringene er større i forhold til vinteren 2011 enn våren 2010. Men vi har lite snø i fjellet, og det er en utfordrende situasjon også nå. Når det gjelder gasskraftverkene og oppstart av dem, er realiteten at det innenfor det ordinære regimet for gasskraftverkene i Midt-Norge er åpning for Statnett til å fremme søknad ut fra deres vurdering knyttet til energi i regionen. Så det som representanten nå tar opp, er dekt opp innenfor det regimet som gjelder.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-05:
Til det siste spørsmålet vil jeg nesten få vise til den merknaden og den jobbinga som også representanten Meling var med på da dette spørsmålet ble vurdert i komiteen i forbindelse med Ot.prp. nr. 62 for 2008–2009 før sommerferien i fjor, hvor det var enighet om kriteriene for oppstart av kraftverkene. Denne problemstillinga ble omtalt av Regjeringa i den forbindelsen. Så langt jeg har klart å lese innstillinga, var det ingen avvik i forhold til det synet da. Det har også framkommet i debatten så langt i dag at det som gjaldt den gangen, også er det som er regjeringspartienes holdning til det nå. Når det gjelder det at ingenting er gjort, er jeg bare helt uenig med representanten. Jeg mener at det at vi har brukt 5 milliarder kr i regionen, at vi har fått på plass tverrforbindelsen til Sverige, Nea–Järpströmmen, er helt konkrete eksempler på at Midt-Norge er i fokus når det gjelder nettforsterkinger. Det ligger videre planer om 2,5 milliarder kr som skal brukes i regionen. Det er altså helt feil det som representanten Meling sier, at ikke noe blir gjort i regionen. Det er stort fokus, det brukes milliarder av kroner for å bedre kraftsituasjonen i Midt-Norge.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-05:
Det er jo en svært skummel form for handlekraft. Mitt hovedanliggende, min hovedbekymring når det gjelder kraftsituasjonen i hele Norge, er beredskap, å sørge for at folk i Norge har nok strøm. Vi har åpenbart en krevende situasjon i dag som følge av at prisene har vært svært høye i deler av landet. Men i forhold til en situasjon hvor folk ville oppleve mangel på strøm, har vi allikevel et langt skritt å gå med hensyn til hva slags krise vi snakker om. Innføring av prisområder er jo et virkemiddel for å unngå den type krise. Så jeg må advare mot den tenkninga som representanten Hjemdal her kommer med. Den er rett og slett ikke forsvarlig i forhold til å sikre nok tilgang på strøm for befolkninga i hele Norge.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-05:
Nå tror jeg vi begynner å snakke samme språk. Når representanten Solvik-Olsen fokuserer på kraftforsyningssituasjonen i Midt-Norge opp mot de mobile gasskraftverkene, er vi på sporet og inne på hva dette faktisk handler om. Det er derfor Statnett ifølge egen argumentasjon har levert en dispensasjonssøknad nå. De mener at nettet nå har en så høy belastning, og at en ut fra en effektsituasjon vurderer situasjonen som potensielt alvorlig og ønsker å ha en kort oppstartstid på disse kraftverkene. Det er den ene delen. Det andre går på energisituasjonen og det noe mer langsiktige, som også ligger inne i de vurderingene Statnett skal gjøre. Så det som representanten her tar opp, har mitt fulle fokus. Det ligger inne i de vurderingene Statnett skal gjøre. Det er ikke mulig å gi noen garantier i tilknytning til det som representanten Solvik-Olsen spør om. Det var også derfor jeg var så tydelig i mine bekymringer på talerstolen akkurat. Det å unngå at den situasjonen oppstår, er nettopp det som er viktig i denne diskusjonen som er rundt dette.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-05:
Jeg er helt enig i at det går åpenbare smertegrenser for dette. De pristoppene vi har sett, har vært uakseptable prisnivåer. De har vært kortvarige, men de representerer nettopp et slikt nivå som en ikke er i nærheten av å kunne forsvare som en generell pris på energi. Så her er situasjonen den at vi har sett situasjoner som jeg oppfatter som uakseptable. Nettopp derfor sa jeg det som jeg sa på talerstolen nettopp, at jeg ønsker nå å gå igjennom dette og få NVEs vurderinger av det som har skjedd de siste månedene. Jeg ønsker også å gå igjennom det sammen med svenske myndigheter for nettopp å se på det samme, med ett mål for øye, nemlig å unngå at dette skjer igjen.