trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-02-16:
Først vil jeg få lov til å takke alle for en god debatt. Litt nyanser blir det selvfølgelig i en sånn debatt, om hvorvidt man kan slutte seg til alt eller ikke, og sånn skal det jo være. Vi er jo forskjellige partier her. Jeg må riktignok komme med et par korrigeringer. Jeg tror nok at representanten Else-May Botten hadde skrevet sitt innlegg i lang tid før hun hørte mitt innlegg, for nok en gang så ble det sagt at undertegnede har sagt at fartsområdebegrensningene må oppheves. Det har altså undertegnede ikke sagt. Jeg tror at mitt tilsvar til statsråden i så henseende viste det. Jeg sa at man må se på dette sammen med sjømannsorganisasjonene. Det er en vesentlig forskjell. Videre sa også representanten Else-May Botten at det var kun det ene virkemiddelet jeg påpekte. Nei, jeg viste til at rammebetingelsene må være stabile, forutsigbare og internasjonalt konkurransedyktige, jeg viste til nettolønnsordningen og refusjonsordningen, og så forskjellen på NIS og NOR, jeg viste til rederibeskatningen, og jeg viste til gebyr og fartsområdebegrensningene som i NIS må ses på i samarbeid med sjømannsorganisasjonene. Så er jeg selvfølgelig klar over at Høyre har fremmet sitt representantforslag 59 S. Det jeg viste til, var at Regjeringen ikke hadde planlagt å fremme noen sak i så henseende. Sånn sett er jeg glad for at Høyre har fremmet det forslaget. Da får vi også mulighet til å diskutere det i komiteen og legge fram en sak her. Det er selvfølgelig klart at vi har forskjellige tilnærminger. Fremskrittspartiet er opptatt av å ha på plass en god nettolønnsordning, og vi ønsker å lovfeste den. Der skiller Fremskrittspartiet lag med Kristelig Folkeparti og Høyre. De ønsker å begrense og skjære ned på nettolønnsordningen. Det ønsker ikke Fremskrittspartiet. Så er det miljøkravet, som også representanten Holmelid viste til. Når vi setter miljøkrav, er det viktig at de ikke utelukkende er slik at de er til disfavør for norske rederier igjen. Hvis man ser på NOx-avgiften bl.a., så følger man ikke opp de utenlandske båtene som reiser herfra uten å ha betalt avgiften. Det har vært en stor sak om det. Når det gjelder konkurransevilkårene i Norge, er det slik at hvis et fartøy drar innom en norsk havn og så ut igjen, er det fritatt for NOx-avgiften. Hvis f.eks. et cruisefartøy drar mellom norske havner langs kysten, da må man betale NOx-avgiften. Så det er klart vi må tenke gjennom slike ting. Jeg er i hvert fall glad for de signalene som statsråden har gitt i denne salen, og jeg ser fram til at statsråden også kommer med forslag til konkrete virkemidler. Jeg tror nok at vi skal bli enige om svært mye, for jeg tror vi har de samme målene, de fleste av oss: en sterk norsk skipsfartsnasjon også i årene som kommer.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-02-16:
Nei, Regjeringen har ingen planer om en omkamp om rederibeskatningen. Det var faktisk vi som la til rette for det regimet som eksisterer i dag. Vi har nok en oppgave å gjøre med å finne ut hvordan likningen for rederiene skal gjennomføres, fordi – som interpellanten kjenner til – Høyesterett var kritisk til måten det var gjort på, men gir ingen oppskrift på hvordan dette skal gjøres. Det blir opp til en annen statsråd, i Finansdepartementet, å finne ut av det. Jeg er sikker på at det er i de beste hender. Det norske skipsregisteret er konkurransedyktig etter vårt syn. Når det gjelder begrensningene, viser interpellanten til sitt eget innlegg. Jeg er glad for at jeg la til rette for at han kunne få understreket poenget sitt nok en gang; at man må finne en balanse når det gjelder sjøfolk og registeret. Men det er vel egentlig nettopp det vi mener vi har gjort med dagens avveining: funnet den balansen mellom NOR og NIS. Hvis interpellanten mener at dette skal forskyves, tar vi gjerne imot synspunkter på hvordan det skal gjøres. Jeg har ikke registrert at partiet interpellanten representerer, har vært en aktiv tilhenger av verken sterke fagforeninger eller allmenngjøring av tariffavtaler eller den typen virkemidler som man kunne forestilt seg å bruke, men som vi ser kanskje er vanskelig å gjennomføre i dette tilfellet. Så hvordan den balansegangen skal være, er ikke bare en oppgave for Regjeringen å ta ansvar for. Det har vi egentlig gjort med det registeret vi har laget og det systemet som ligger til grunn. Det må også de som ønsker endringer, ta inn over seg, og komme med forslag til hvordan dette skal gjøres. Hele skipsfartsnæringen og den maritime sektoren er rammet av en internasjonal krise. Når antall skipskontraheringer har gått ned med – hva er det? – ca. 90 pst., er det klart at det finnes ingen stat i verden som kan erstatte det markedet med etterspørsel. Det er jeg helt sikker på at interpellanten er helt enig i; vi kan ikke bestille skip som det ikke er bruk for. Vi kan ikke bygge skip som det er overkapasitet på. Vi må omstille oss til nye markeder. Etter mitt syn er det tre viktige ting vi bør gjøre. Det ene er å sørge for like konkurransevilkår internasjonalt. Vi har tatt opp dette med EU, vi har tatt det opp med Kina – vi tar opp i alle internasjonale sammenhenger at vi er imot en subsidiekrig, at vi ønsker en rettferdig konkurranse. Det andre er at vi bidrar til at norske verft og maritime næringer kan vinne de kontraktene som finnes, og kanskje bidra med noen kontrakter der vi har egne behov her hjemme, om det er store eller små oppdrag. Det tredje er å bidra til at kompetansemiljøene holdes i hevd, utvikler seg, driver med nyskaping, forskning og innovasjon, slik at vi er klare for nye markeder. Det må være de tre hovedstrategiene for å sikre en god og konkurransekraftig maritim næring i framtiden.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-02-16:
La meg også få takke for mange gode innlegg. Jeg takker interpellanten for å ha tatt opp temaet og for konstruktive og gode innspill, kanskje med et forbehold om Tybring-Gjeddes innlegg. Det er jo slik, som representanten Aasland sier, at vi under vår regjeringstid har hatt en annen holdning til næringspolitikk enn det som har vært tidligere. Istedenfor å ha et prinsipielt syn om at en regjerings næringspolitikk skal være basert på næringsnøytralitet og holde seg lengst mulig unna næringslivet, så har vi isteden sagt at vi som et lite land må satse der vi har spesielle fortrinn, spesiell kompetanse og spesielle klynger. Er det én næring som har nytt godt av den omleggingen av næringspolitikken, så er det den maritime sektoren, fordi dette er en av de mest fullkomne klyngene, dette er en bærebjelke i norsk næringspolitikk. Særlig tror jeg Regjeringen og Høyre skiller lag i synet på om vi skal gå inn og gjøre en felles innsats sammen med næringslivet for å styrke en slik klynge eller om vi bare skal lene oss tilbake og si at dette får næringslivet selv finne ut av. Jeg tror jo at det er nettopp når de offentlige virkemidlene – et statlig engasjement – virker sammen med et sterkt næringsliv som har en internasjonal posisjon, at vi oppnår særdeles gode resultater. Tybring-Gjedde tok opp skattesaken. Det er en annen debatt, og det gjelder en annen statsråd, men jeg er jo forundret over at han nærmest framstiller det som om det ikke engang er opparbeidet skattekreditter. Det sier også rederiene at det er, og så får Finansdepartementet finne ut hvordan dette kan gjøres på en måte som også Høyesterett synes er i orden. Vi får ta den dommen som kom i forrige uke, til etterretning og så finne ut av det. Det jeg er opptatt av, er at vi i framtiden skal ha konkurransedyktige vilkår. Jeg mener at vi har det i dag når det gjelder de økonomiske rammebetingelsene, men vi har sikkert et forbedringspotensial når det gjelder service, tilrettelegging osv. Der skal vi stadig bli bedre. Og så får vi løpende håndtere de ulike virkemidlene vi har, om det er de ulike begrensningene på NIS-registeret, om det er nettolønnsordning, utdanning og tilrettelegging for norske sjøfolk, eller om det er å håndtere en akutt krise, slik vi har hatt i finansnæringen. Jeg synes det har kommet fram innspill i denne debatten også fra opposisjonspartiene, som vi kan ta med oss videre. Vi trenger dette samspillet og det sterke engasjementet for næringen i stortingssalen, også for at Regjeringen skal kunne gjøre sin jobb på en god måte. Jeg tror at vi i løpet av de fire månedene som har gått siden jeg ble næringsminister, snart må ha satt ny rekord når det gjelder å diskutere maritim næring i denne salen. Det tror jeg også komiteen har en betydelig del av æren for.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-16:
Det er eit viktig spørsmål interpellanten tek opp. NIS er ein integrert del av norsk skipsfartspolitikk. Den viktigaste effekten av NIS er at stor deltaking i dette registeret gir Noreg større tyngd i internasjonale forhandlingar. SV er oppteke av å bruke denne posisjonen og den internasjonale tyngda. Vi er bl.a. opptekne av å arbeide for å få gjennomslag i IMO for strengare miljøkrav for skip og skipsfart. Det er viktig for å bidra til at denne næringa tek sitt globale og lokale ansvar når det gjeld miljøet. Men det er også eit viktig bidrag til å styrkje verftsindustrien i Noreg. Det er viktig i desse vanskelege tider for verftsindustrien. I ein periode då det ikkje er marknad for ny tonnasje, kan oppgradering til betre miljøstandard skape sysselsetjing ved norske verft som har relevant teknologi. Det gjeld f.eks. tiltak mot NOx som vi har utvikla gjennom NOx-fondet. Dette viser at miljøkrav styrkjer næringa, både skipsfartsnæringa og verftsnæringa. SV er derfor oppteke av at Noreg legg tyngd bak arbeidet for å skjerpe miljøkrav til skip og skipsfart. Det vil vere eit viktig tiltak i arbeidet for å lette situasjonen i verftsnæringa. Men det er også viktig at nokon vågar å gå føre og vise veg. Det er viktig at reiarnæringa går føre og tek ansvar for miljøet og verftsindustrien. Miljøoppgraderingar av flåten bør kome i gang sjølv om det tek tid å få semje i IMO. Dette er svært viktig for verftsindustrien, og vi vonar at Rederiforbundet kan vere ein pådrivar i denne utviklinga. Det har i media vore ein del diskusjon om kva medlemskap i NIS betyr for Noreg og for norsk verftsindustri. Mange hevdar at det har avgrensa verdi. Medlemskap i NIS påverkar i liten grad kvar ein plasserer ordrar, blir det hevda. Det bør derfor vere av stor interesse for den vidare debatten å kartleggje dette nærare. Det vil vere viktig for det vidare arbeidet med å marknadsføre skipsfartsregistra i det internasjonale miljøet. Så til slutt nokre ord om det å endre reglane for NIS. Det som ein må vere klar over, er at då set ein ikkje berre sjøfolks arbeidsplassar i fare, men ein har også laga ein vanskeleg konkurransesituasjon for andre næringar.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-02-16:
Vi som bor i kystfylker som har en maritim klynge i vårt nærmiljø, vet hvor viktig denne næringen er, ikke bare for det nære, det lokale og det nasjonale, men også internasjonalt. Vi er stolte over denne næringen, og derfor blir maritime saker og maritime rammevilkår veldig viktige for oss. Den unike kompetansen i det norske maritime miljøet har internasjonalt ry. Grunnlaget for denne kompetansen kommer fra norske sjøfolk, og Kristelig Folkeparti vil legge til rette for å bevare denne spisskompetansen. Norsk skipsfart er en viktig næring, og spiller i tillegg en nøkkelrolle for arbeidsplasser og for bosetting langs kysten. Kristelig Folkeparti vil sikre skipsfartsnæringen forutsigbare rammevilkår og en rederiskatteordning som sikrer fortsatt sterkt og aktivt norsk eierskap i skipsfarten. Rederinæringen og sjøfolk må ha rammevilkår som gjør dem i stand til å konkurrere på det internasjonale markedet. Som statsråden selv nevnte i sitt innlegg, ble NIS etablert for å stanse den økende utflaggingen, og man har lyktes med det. Nå ser vi at trenden igjen er i ferd med å snu. De senere årene har antallet skip blitt redusert. Rammevilkårene for norsk skipsfart må ikke avvike vesentlig fra tilsvarende rammevilkår for europeisk skipsfart. Det er et faktum at skip registrert i NIS møter begrensninger som ikke utenlandske skip har når det gjelder oppdrag i norske farvann. Over tid bør disse begrensningene avvikles. Det har tidligere vært bred politisk enighet om at skip i NIS burde ha mulighet til å ta oppdrag til og fra installasjoner på sokkelen. Kristelig Folkeparti mener Regjeringen burde åpne for dette gjennom en forskriftsendring. Basert på erfaringer ved en slik åpning der virkningene i arbeidsmarkedet også blir lagt vekt på, kan man så vurdere en videre avvikling av fartsområdebegrensningene. Dette må eventuelt skje i tett dialog mellom rederiene og med sjømannsorganisasjonene i Norge. Når det er sagt: Den beste måten å sikre det på at det i norsk farvann og på norsk kontinentalsokkel blir bygd kompetanse som kommer Norge og hele den norske maritime clusteren til gode i årene framover, er å sørge for at alle skip – enten de har NOR- eller NIS-flagg, eller de har utenlandske flagg – konkurrerer på vilkår som stimulerer til bruk av norske kompetansemiljøer og norsk arbeidskraft.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-16:
Komiteen har i denne saken vært samstemt når det gjelder nødvendigheten av å opprette et yttergrensefond, med det fokus å gjennomføre de felles standardene som vi har i Schengen-regelverket, som er vedtatt for kontroll og overvåking av de ytre grensene og ikke minst i visumpolitikken. Når det gjelder II – forslag til vedtak – påpeker komiteen at EUs regelverk for forvaltning, kontroll og revisjon av fellesskapets midler ikke er omfattet av Schengen-avtalen. Derfor er det framforhandlet en tilknytningsavtale med EU for Norge og de øvrige assosierte statene. Komiteen er oppmerksom på hvilke muligheter Norge som medlemsland i Schengen har til å kunne få tildelt prosjektmidler for å ivareta Norges behov for økt yttergrensekontroll samt en kvalitetsheving på dette området, herunder utstyr og informasjonsutveksling mellom aktuelle myndigheter. Komiteen ser også at med opprettelse av Yttergrensefondet vil Schengen-statene i langt større grad kunne løse de utfordringene disse står overfor i framtiden. Vi ser de store utfordringene som f.eks. Hellas har fått med sin yttergrense, nå som både Italia og Spania har strammet inn betydelig sin flyktning- og asylpolitikk. Derfor er økt behov for samhandling på tvers av stater en av pilarene til en streng, men rettferdig yttergrensekontroll. For øvrig har komiteen ingen merknader, men viser til proposisjonen og rår Stortinget til å gjøre følgende vedtak: I Stortinget samtykker i godtagelse av Europaparlaments- og rådsvedtak 574/2007 om opprettelse av Yttergrensefondet og tilhørende Kommisjonsvedtak(videreutvikling av Schengen-regelverket) (videreutvikling av Schengen-regelverket) II Stortinget samtykker i inngåelse av avtale mellom EF, Island, Norge, Sveits og Liechtenstein om Yttergrensefondet 2007–2013.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-02-16:
Jeg deler utenriksministerens analyse av en rekke av de faktorene jeg forsøker å trekke opp i interpellasjonen. Først og fremst er det viktig at menneskerettighetsdialogene ikke er eneste reaksjon – at vi har flere reaksjoner som må brukes. Disse dialogene må aldri få lov til å være en sovepute for ikke å ta opp spørsmål om brudd på menneskerettighetene når de oppstår. Men det er positive elementer i dialogene, godt trukket fram både i mitt og i utenriksministerens innlegg. Et par av dem jeg ønsker å trekke fram, og som jeg deler med utenriksministeren, er bl.a. deltakelse. Her har Norsk senter for MR gjort en god jobb. Det er positivt at vi hjelper land med å ratifisere internasjonalt viktige avtaler, men det er samtidig problemer, f.eks. knyttet til at Vietnam allerede har ratifisert FNs menneskerettighetserklæring. Dette er en erklæring Vietnam bryter daglig, slik at en ratifisering betyr ikke nødvendigvis at man forholder seg til det man har ratifisert. Men det er positivt at man gjør det, og det må stilles krav til at man faktisk tar det inn over seg. Så er det, med tanke på de målsettingene Utenriksdepartementet setter for dialogene, tror jeg, viktig at vi forsøker på nytt å få et politisk verksted mer enn at det kun er embetsmenn som står for dialogene. Jeg vil etterlyse i hovedsak tre ting fra utenriksministeren. Vi må få på plass en evaluering. Uansett hvor vanskelig det er å evaluere, har vi behov for en fullstendig evaluering av dialogene. Det er bedre å sette seg ned og finne fram til enkeltfaktorer og tendenser enn at man bare slår seg til ro med at dette helt sikkert går framover. EU og Canada har evaluert sine dialoger. De har vært tydelige på at de ikke har fungert etter hensikten. Jeg tror også en evaluering av de norske dialogene vil bety at vi kan endre kursen i hvert fall i noen grad. Så vil jeg fokusere på viktigheten av åpenhet rundt dialogene. Det er, ikke bare for Norge, men også for dialoglandene, viktig at det er full åpenhet om hva som tas opp, og at vi er kritiske i dialogene, er det ingen som er i tvil om. Vi kan av og til helt sikkert være enda mer kritiske. Vi kan helt sikkert være tydeligere på hva som referatføres eller ikke referatføres. Det viste det ene eksempelet jeg hadde, at ett av dialoglandene er svært vart på akkurat det. Det siste punktet går på kriterier. Hvilke kriterier skal legges til grunn for eventuelt nye land når man nå åpner opp for eventuelt nye MR-dialoger?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-02-16:
Vårt felles utgangspunkt er at verden har for få demokrati og for liten respekt for menneskerettighetene. Spørsmålet blir dermed hvordan Norge kan bruke sine begrensede ressurser både økonomisk og ikke minst menneskelig for å bidra til å fremme nettopp det. Det er en rekke menneskerettighetsaktivister verden over som vi alle skulle ønske hadde økt beskyttelse. Vi vet at internasjonal oppmerksomhet har en betydning, i noen tilfeller faktisk negativ, men stort sett positiv. Da jeg traff Thanh Thuy i Vietnam, endte det med at jeg ble kastet ut av landet, og Thanh Thuy fikk enda flere trusler. Hun ble i forrige uke fengslet nok en gang, for forbrytelser hun ikke har begått, og denne gangen har også hennes mann fått to og et halvt år i fengsel. Kina som land er omkranset av dialoger, og alle har det til felles at man ønsker å bidra til Kinas demokratiske utvikling. Men samtidig har de to som har evaluert, Canada og EU, vært kritiske i sin evaluering. Det betyr at jeg håper at utenriksministeren kan være enda tydeligere i det han nå sier om evaluering. Jeg mener bestemt at dialogene kan ha og har en effekt. Men hvordan ser vi til at dialogene har størst mulig effekt? Er det dagens bruk av dialog, også i forhold til Vietnam, hvor man kun har embetsmannsdialoger, som er det beste? Til Svein Roald Hansen: Det er ikke vanskelig å være helt enig i at det er vanskelig med enkeltland og åpenhet. Det samme sa utenriksministeren. Men samtidig mener jeg at representanten Høglund har helt rett når han sier at viktigheten av åpenhet gjelder også her i Norge, men at dialoglandets innbyggere faktisk må få vite at det er en menneskerettighetsdialog som foregår. Jeg opplever dette temaet som et konstruktivt tema vi kan diskutere i Stortinget, og oppfatter at utenriksministeren tar temaet på alvor. Samtidig må jeg si ut fra et personlig ståsted at jeg skulle ønske et utenriksdepartement som var enda tydeligere i fordømmelsen av bl.a. enkeltfengslinger av opposisjonelle, at Norge må bruke den muligheten vi har for å fordømme fengslingen av Thanh Thuy, for å fordømme fengslingen av opposisjonelle i Kina, eller for den saks skyld på Cuba, og vi må si klart fra både i dialogen og utenfor at den type behandling er uaktuell og strider mot menneskerettighetene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-02-16:
Vi beklaget at kineserne ikke stilte med en politiker på den forrige dialogen, men jeg har faktisk forståelse for det, fordi vedkommende ble Kinas talsperson i København. Viseutenriksministeren ble sendt til København i stedet under innspurten i forhandlingene der. Det er en forklaring som egentlig står til troende. Det var allikevel en god runde. Til de tre punktene som ble tatt opp: Jeg vil ikke si at vi ikke har en evaluering av dialogene. Jeg erfarer at vi har meget grundige evalueringer etter hver runde. Men jeg skal ta med som et konstruktivt innspill spørsmålet om man bør ha en stor metodisk evaluering av hele instituttet – dialogene – som vi har hatt i ti år. Jeg vil vurdere det nøye ut fra om det er vel anvendt ressursbruk, og om den gjennomgangen vi har av erfaringer nå, kanskje kan gjøres mer reflekterende i forhold til også Stortinget. Men det er et konstruktivt innspill. Åpenhet rundt dialogen er jeg helt enig i, men det må også balanseres litt fordi vi har å gjøre med land der åpenhet er en veldig sjelden vare i denne type saker. Hvis vi ønsker kvalitet og mulighet til å gå hverandre på klingen i slike dialoger, vel, så er dette et vekslingsforhold, hvor det å komme tett inn på og kunne påpeke følsomme ting vil kunne gå ned dersom vi eksponerer det for meget. Men jeg tror alle bør være kjent med at vi er veldig opptatt av åpenhet. Når det gjelder kriterier, nevnte jeg noen. Det kan godt hende at det er fornuftig å lage et sett av kriterier, men vi har vel erfart at det varierer litt fra land til land ut fra hvilke muligheter vi ser åpner seg. Representanten stilte spørsmål om eventuelt å åpne for nye land. Meg bekjent har vi ikke reflektert over det fordi vi har satset ganske tungt på de tre vi har. Vi har menneskerettighetskonsultasjoner med en lang rekke andre land, som f.eks. Russland. Jeg vil ikke utelukke å gå inn på et fjerde eller femte dialogland, men det er som sagt ganske ressurskrevende – 25 mill. kr i året. Så vi ønsker å gjøre de dialogene så gode som mulig. Så har jo kanadierne erfart at det nesten er umulig å måle resultater, men det må ikke forlede oss til å tro at det ikke er resultater. Vi kan komme tilbake til det senere, men det er en lang liste av eksempler på det utover det jeg nevnte i mitt innlegg. Når Kina nå legger fram sin første handlingsplan for menneskerettigheter, ser jeg at det er mange mangler ved den, og den er skrevet i en spesiell kontekst. Vel, det ligger bl.a. tekstbok og opplæring i menneskerettigheter for menneskerettsundervisning rundt forbi, som er inspirert av Norsk senter for menneskerettigheter ved Universitetet i Oslo. Dette er ett av flere eksempler. Jeg har selv vært til stede på møter mellom indonesiske militære og norske fagmiljøer når det gjelder menneskerettigheter i det militære, behandling av soldater osv. Dette var et område de var opptatt av, og jeg er helt sikker på at dette hadde betydning. Jeg glemmer ikke møtet med kinesiske advokater som sa at de hadde uvurderlig nytte av det tilbudet de hadde fått fra NHO og LO da de skulle utforme kinesisk arbeidsrett.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2010-02-16:
Jeg vil også takke interpellanten for en god interpellasjon om et viktig tema, og jeg vil innledningsvis si at jeg støtter de forslag og betraktninger som representanten Gitmark fremførte. Jeg deler oppfatningen om at vi skal ha en balansert tilnærming til denne problemstillingen. Det er ikke et alternativ utelukkende å satse på dialog eller si at det ikke fører frem. Men det er klart at det blir en utfordring – og det er her jeg føler at interpellanten tar opp et kjernepunkt – når vi over mange år, mer enn ti år, har ført en dialog med en krevende stat som Kina uten at man kan si at ting målbart har bedret seg. Det ligger selvfølgelig begrensninger i hva Norge alene kan gjøre, men det må kanskje også ligge en slags utålmodighet hos dem som samtaler med Kina. Hvordan formidler vi det? Her tror jeg det er viktig med åpenhet. Det er ikke bare åpenhet overfor motparten i «fullt flomlys», som representanten Svein Roald Hansen sa, men åpenhet i Norge om de spørsmål vi velger å ta opp. For å problematisere dette med åpenhet: Noen vil jo hevde at f.eks. Kina, Vietnam og Indonesia ønsker dialog for nærmest å lukke vanskelige problemer inn i ett forum og unngå at de blir tatt opp alle andre steder. Jeg tror ikke vi skal undervurdere at disse landene er sensitive, også et land som Kina. De er opptatt av hvordan de blir oppfattet på den internasjonale arena. Jeg deler refleksjonen av at problematiske spørsmål kan kanskje best løses ved at vi gjør det på en fortrolig måte. Men vi skal heller ikke undervurdere den muligheten det gir å snakke for åpen mikrofon, når det behovet er til stede. Jeg tenker ikke minst på den kinesiske befolkning, som det selvfølgelig er vanskelig og krevende for oss å nå ut til. I hvilken grad er de kjent med den dialogen som foregår, de temaer som tas opp? Og i hvilken grad kan Norge øke oppmerksomheten på disse dialogene? Norge har mye å bidra med. Eksempler på det har vært nevnt. Det er riktig. Men når vi har hatt en dialog over så mange år, må vi også i evalueringen se på om disse ressursene kunne vært bedre anvendt overfor andre land, land som er mer mottakelig, mer villig, til å gjennomføre de råd, de forslag og de bidrag som vi kan komme med. Det må jo også være en del av vurderingen. For det er ressurskrevende å drive menneskerettighetsarbeid – og det skal vi gjøre – men kanskje ikke nødvendigvis på den måten vi gjør det nå i disse tre landene. Det skaper forventninger, og noe av den utålmodigheten som jeg føler vi tar opp her i salen i dag, er ønsket om en bedring på menneskerettighetsområdet. Noe av ansvaret ligger for så vidt på oss når vi tar på oss en forpliktelse om å gå inn i en langsiktig dialog med et land. Da ønsker vi å se resultater. Hvis vi ikke får resultater, må vi i hvert fall være veldig tydelige på det, åpne om det, og vi må helt klart fremføre vår skuffelse på en måte som ikke kan misforstås.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
På vegne av stortingsrepresentant Ulf Leirstein og meg selv ønsker jeg å fremsette et representantforslag om skattemessig likebehandling av fagforeningskontingenter.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-06-09:
Dette ble jo en debatt som sprang noe videre enn de fleste av oss kanskje hadde forutsett, og at embetsutnevnelser av Venstre-folk skulle bli en forholdsvis stor del av den, hadde i hvert fall ikke jeg spådd på forhånd. Det er selvsagt innlegget fra Per-Kristian Foss som gjør at jeg tar ordet, både fordi det er viktig å oppklare, og fordi temaet er viktig. For det første: Om jeg er oppfattet dit hen at dette var over streken fra Riksrevisjonens side, er det å strekke det altfor langt, og tolke meg altfor langt. Tvert imot mener jeg at jeg har brukt uttrykk som at dette lå tett opp til – men ikke over – streken. Og, som jeg også understreket, Riksrevisjonen står selvsagt fritt til å legge fram hva de vil, når de vil. Men på den andre siden står vi fritt i denne salen til å diskutere på et fritt grunnlag det som blir lagt fram. Jeg har lyst til å bemerke, og jeg står fremdeles fast på, at man legger seg tett opp til det som er pågående politiske prosesser. Klimaforliket kom for to og et halvt år siden. Dette er også et synspunkt som en samlet komité deler i innstillingen. Det er nemlig sånn at en samlet komité viser til at klimaforliket legger opp til kontrollstasjoner og videreutvikling av nasjonale virkemidler hvert femte år, og at dette vil medvirke til egnet kontroll med dette viktige arbeidet. Ellers deler jeg Foss’ betraktninger rundt det internasjonale kvotesystemet. Det er mange relevante problemstillinger, det er store penger, og det er helt avgjørende mekanismer for at vi skal lykkes med å nå våre mål. Så etter mitt skjønn er det svært relevante tema Riksrevisjoner reiser. På den andre siden: Hvis jeg får lov til å peke på punkt 1.3.4.1 i innstillingen, der Riksrevisjonen har en epistel og et avsnitt om differensiert CO2-avgift og melder at det gir ulike incitament for CO2-reduserende tiltak, er det etter mitt skjønn slik som jeg leser i en lærebok i sosialøkonomi, eller i en innstilling fra Finansdepartementet, at dette vet vi selvsagt. Dette er en del av medvitet ved hver eneste korsvei når dette blir behandlet i statsbudsjettene. Dette er politikk.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
I Riksrevisjonens rapport slås det fast at Enovas realiserte energiresultater er vesentlig lavere enn de fastsatte målene. Dette gjelder både totalt og for mål knyttet til varmeproduksjon og vindkraft. Det viser seg også at både Olje- og energidepartementet og Enova i liten grad følger opp at fastsatte mål faktisk realiseres. Målsettingen er at Enova gjennom sin virkemiddelbruk skal utløse prosjekter som gir ny, miljøvennlig energiproduksjon. Det viser seg imidlertid at realiserte energiresultater gjennomgående er lavere enn Enovas sluttrapporterte resultater, og disse gir derfor et mangelfullt eller direkte feilaktig bilde av situasjonen. Departementet legger på sin side til grunn at målene nås gjennom kontraktsfestede resultater, mens Riksrevisjonens undersøkelse viser at rundt 40 pst. av opprinnelige kontraktsfestede resultater faktisk blir kansellert. Undersøkelsen viser i tillegg svakheter knyttet til saksbehandling, rapportering og oppfølging av den enkelte sak. Jeg sto på denne talerstolen 27. mars 2001 og advarte sterkt mot å opprette en ny, uoversiktlig og byråkratisk organisasjon da Stortinget behandlet opprettelsen av Enova. Vi var også sterkt imot at organisasjonen skulle finansieres av en ekstra avgift, eller et påslag i nettariffen, som det heter så fint, som strømkundene skulle betale, og tok i stedet til orde for markedsbaserte løsninger. Når vi leser rapporten fra Riksrevisjonen, er det fristende å si: Hva var det vi sa? I tillegg til det jeg allerede har nevnt, påpeker rapporten også manglende kvalitetssikring og kontroll med at saksbehandlingen er enhetlig, transparent og etterrettelig. Videre er det avdekket svakheter i kvaliteten og validiteten av rapporterte energiresultater. Enova etterprøver og følger i svært liten grad opp sluttrapporterte energiresultater. Det kan også se ut som om organisasjonen har støttet prosjekter som har vært politisk korrekte, i stedet for å være teknologinøytral og støttet prosjekter som kunne gitt det beste energiresultatet. Riksrevisjonens rapport gir ramsalt kritikk av både organisasjonen og departementet, og jeg forutsetter at departementet straks tar dette inn over seg og rydder opp. Riksrevisjonens rapport vitner også om stor avstand mellom politiske løfter rundt Enova og leverte resultater innen fornybar energi og effektiv energibruk. Regjeringens løfter vedrørende et grønt sertifikatmarked med Sverige fra 2012 vil medføre at Enovas rolle fra da av vil måtte bli betydelig endret. Det drøftes i tillegg en lignende markedsbasert ordning med såkalte hvite sertifikater for energisparing. På bakgrunn av Riksrevisjonens krasse kritikk samt Enovas endrede forutsetninger for framtiden ville det vært naturlig at Stortinget snart fikk seg framlagt en egen sak om Enova, der organisasjonens arbeidsområder, rutiner og mandat ble gjennomgått.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
Det er mye som tyder på at Enova i stor grad har støttet politisk korrekte prosjekter i stedet for dem som gir de beste energiresultater. Vil olje- og energiministeren vurdere å legge teknologinøytrale virkemidler til grunn ved tildeling av midler, slik at vi faktisk får det best mulige resultatet – eller for å si det slik som statsråden selv sa det, få mest mulig kilowatt for hver krone?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-09:
Jeg er glad for at saksordføreren nå mener at Riksrevisjonen ikke har gått over streken. Jeg sa tidligere at Riksrevisjonen ikke er i nærheten av noen strek, for de står helt fritt til å evaluere på et hvilket som helst tidspunkt, og tidlig i fasen kan vi lære mer av enn sent i fasen når det gjelder kontroll. Jeg synes også det er riktig og viktig at Riksrevisjonen påpeker det åpenbare. Men det er ikke alltid like lett å begripe i Stortinget at differensierte virkemidler gir svært differensierte resultater også. Det vi har opplevd denne uken, er at SV har igangsatt en slags kampanje som sier at uansett hva Høyre måtte mene, nærmer de seg Fremskrittspartiet. Det er i og for seg en interessant kampanje, som jeg skjønner har et mål litt utenfor denne sal. Statsråd Solheim gjentok den ikke i denne debatten, for han gjentok den fem ganger i debatten om kjøpesenterforskrift og riksantikvaren tidligere denne uken. Hva nå enn disse sentrale kjøpesenterforskrifter eller riksantikvarens rolle vil ha å si for klimagassutslippene, skal jeg overlate til statsråden selv å redegjøre for i et senere møte. Men til det politiske. Jeg får svare, fordi det var representanten Langeland som nå, i sin mer lune tone, gjentok dette i en litt annen form enn statsråden tidligere i denne uken. Så får jeg heller prøve meg på en tilsvarende måte og si: Min erfaring i politikken er at når partifeller blir rost av politiske motstandere, er det for å si noe galt om andre i partiet. La meg si det sånn på vegne av Børge Brende: Han var ikke bevendt med veldig mye ros fra SV da han var miljøvernminister. Det er selvfølgelig alltid hyggelig å få det etterpå, men da har det ofte en annen hensikt. Jeg kan også bare si følgende: Høyre står på klimaforliket. I tillegg til representanten Skei Grande, som understreket at også Høyre står på det, kan jeg på Høyres vegne si at det gjør vi. Vi har ikke sagt noe annet i Stortinget. Hvis regjeringen ønsker å teste oss på dette tidligere, kan regjeringen fremskynde meldingen fra 2011 til høsten 2010, så får man en tidligere test på det. Men det er ikke vi som har utsatt Klimakur-oppfølgingen. Det er regjeringen selv som har ment at den trenger mer tid på det. Hadde den ønsket å teste Stortingets samlende oppslutning om klimaforliket tidligere, kunne den fremmet saken tidligere. Det er i første rekke en uenighet om konsekvensanalyse for Lofoten/Vesterålen. Men la meg si det slik: I den perioden det er snakk om, til 2018, er jeg nok noe i tvil om selv en fremskyndet konsekvensanalyse vil ha vesentlige virkninger for klimaet i denne perioden, med det vi vet om den tid det tar å utvikle selv gode funn.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-09:
Det er et viktig tema som tas opp i denne revisjonsrapporten fra Riksrevisjonen – skader ved flom og skred. Men funnene er kanskje ikke like overraskende. Riksrevisjonen peker på at kommunene i dag har varierende kjennskap til de kart som foreligger, med tanke på å kartlegge farer og risiko. Undersøkelsen viser også at det er behov for mer kartlegging av områder med høy risiko for flom og skred i årene fremover. Etter Riksrevisjonens vurdering vil det i tillegg til det som nå skjer, kreves mer aktive rettlednings- og styrkingstiltak overfor kommunene. Det er en relativt direkte oppfordring til Olje- og energidepartementet om gjennom sine underliggende etater å være mer aktive i rettlednings- og oppfølgingsarbeidet overfor kommunene. Jeg skal ikke blande meg borti hvordan Olje- og energidepartementet gjør det, men det er klart at også fylkesmennene har en viktig rolle i denne sammenheng. Dette er en enstemmig innstilling, som jeg ikke skal bruke veldig mye tid på, bortsett fra at jeg vil si at partiene er noe delt i synet på om kommunestrukturen har betydning for oppfølgingsarbeidet. La meg si det slik: Det er vel ikke veldig mye tvil om at små kommuner kanskje har liten faglig kapasitet til å følge opp arbeidet. Om det i seg selv er et argument for å slå sammen kommuner, kan diskuteres. Men det er ikke sterkere formuleringer som Høyre og Fremskrittspartiet, f.eks., bruker i innstillingen, enn at vi mener at saken viser «behovet for å se på kommunestrukturen med tanke på å få mer robuste kommuner som har tilstrekkelig kompetanse på dette viktige området». Når både Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene vil melde seg ut av formuleringen «se på», sier vel det kanskje noe om at dette er et mer «touchy» tema enn sakens hovedsak: flom- og skredfaren. Jeg skal imidlertid la det ligge i denne sammenheng, men bare peke på at dette ikke er den eneste saken hvor Stortinget har sagt at det er utilstrekkelig kompetanse i mindre kommuner. La meg minne om de mange diskusjoner om kompetansen i barnevernet, hvor også forskjellen på store og mindre kommuner er påtagelig. Men utover det skal jeg la den debatten ligge i denne sammenheng.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-09:
Eg må seia eg blei litt forskrekka da Riksrevisjonen la fram denne rapporten om at kunnskapsnivået rundt omkring i kommunane om dette viktige feltet var så lite. Derfor var det veldig flott at Riksrevisjonen greip fatt i dette området, sånn at me blei klar over det og kan gripa fatt i det. Eg er sikker på at statsråden sikkert allereie har følgt opp og i alle fall tek dei sterke signala frå Stortinget om at staten, bl.a. ved NVE, må gå hardare ut for å få på plass desse viktige tinga. Me hadde tidlegare, i førre sak, ein debatt om klima. Det er jo nettopp det me snakkar om her òg, for på grunn av klimaendringane blir det meir skred og flaum – det blir meir vêr, og det blir meir trøbbel. Det betyr at faren for ulykker blir større på grunn av klimaendringane, på grunn av vår forureining, på grunn av våre klimagassutslepp. Derfor er høgare fokus på dette no, frå staten og regjeringa si side, heilt nødvendig. Så ei kort presisering når det gjeld dette med små kommunar. Me er vel for så vidt alle einige om at små kommunar ikkje kan ha denne kompetansen, men me er altså ueinige om at det betyr at ein skal ha kommunesamanslåing. Kristeleg Folkeparti skriv at ein skal ha interkommunalt samarbeid. Det er òg vel og bra. Det er eg heilt einig i. Men så må me ikkje gløyma at me har fylkeskommunen, og me har staten sin representant i fylka, fylkesmannen, som har eit spesielt ansvar her, og som eg meiner, ut frå den rapporten som Riksrevisjonen har kome med, må ta dette ansvaret sterkare enn det dei har gjort før.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-09:
Enova fyller ti år neste år, og det har vore ein viktig organisasjon og ein viktig pådrivar for å få oss til å bruka mindre straum, og til å satsa meir på ny fornybar energi. Det er hovudmålet til Enova, og det har dei følgt opp på ein god måte så langt. Men så er det nokre svakheiter som Riksrevisjonen grip fatt i, og som Stortinget i dag følgjer opp. Det er ikkje tvil om at er potensialet til å spara energi på dette området er gigantisk. Byggjenæringa seier t.d. at det er snakk om at ein kan spara 10–14 TWh ved å ha meir energieffektive bygg, og det blir sagt at ein har store moglegheiter t.d. innanfor vindkraftproduksjon. Enova har jo nyleg løyvt ein halv milliard kr til eit vindkraftprosjekt på Nord-Jæren, som representanten Pollestad frå Senterpartiet sette spaden i jorda for for kort tid sidan. Så det skjer ein masse ting. Men så er det dette problemet med det kontraktsfesta og dei faktiske resultata. Ein kan jo forstå, som saksordførar Foss var inne på, at det kan vera forskjell på dette. Det er jo klart at når det gjeld ambisjonane for eit prosjekt, kan det plutseleg bli for dyrt, marknaden kan endra seg, det kan koma nye og betre planar, og dermed går ein vekk frå den avtalen ein hadde. Det er ei svakheit, sjølvsagt, fordi det bind jo opp mykje av kapitalen til Enova at ein må venta på om dette faktisk blir realisert. Derfor er det etter mi og SV si oppfatning klokt at me no gjer det som stortingsfleirtalet og regjeringspartia seier, har ein gjennomgang av dei kontraktstypane me har, nettopp for å sørgja for at me får meir resultat ut av dei kontraktane som blir inngått. Så er det viktig å seia, som òg saksordføraren var inne på, at det er ein fare med all den kontrollverksemda som Riksrevisjonen pålegg oss å ha, når ein kan risikera at ein tek folk ut av sakshandsaming og set dei til å telja og laga resultat i staden for. Så det at dette kan føra til byråkratisering, er det eit spørsmålsteikn ved som ein må ha med seg i det vidare arbeidet. Det er nemleg ikkje intensjonen til Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV i denne saka. Intensjonen er faktisk at me skal få betre resultat og sørgja for at dei ambisiøse måla som ein har når det gjeld Enova, om 18 TWh ny produksjon eller spart energi innan 2011, som statsråden har sagt er innan rekkjevidd. Det skal vera hovudfokuset til Enova – ikkje ei byråkratisering og ei teljing av resultat. Ein gjennomgang av kontraktstypar og kontraktsform, som statsråden no skal føreta, vil forhåpentleg gjera det lettare å nå dei ambisiøse måla som Stortinget har i denne saka.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-09:
Jeg tar på alvor den bekymring representanten Langeland nærer for opposisjonen. Men jeg kan i hvert fall minne om at det er inngått et klimaforlik mellom regjeringspartiene, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Fra vår side kunne vi være interessert i at regjeringen fulgte opp dette klimaforliket så fort som overhodet mulig, istedenfor å utsette annonserte meldinger. Så kan vi sikkert diskutere behovet for nye forlik – og deretter hvem som eventuelt skal delta i dem. Foreløpig synes jeg også denne riksrevisjonsrapporten markerer sterkt nok at vi bør fokusere vel så mye på hvordan vi skal oppnå de mål vi allerede har satt oss. Og man kan spørre: Hvorfor oppfyller vi våre Kyoto-forpliktelser? Det er ene og alene på grunn av kvotekjøp – i mindre og mindre grad som følge av tiltak innenlands. Det bør jo mane oss alle til mer ettertenksomhet med hensyn til de vedtak vi skal fatte, ikke minst senere denne måneden. I revidert budsjett sier regjeringen at kvotekjøp går heller dårlig, for å si det rett ut. Vi vet at hvis vi ikke lykkes i å komme videre i klimapolitikken internasjonalt, vil vi stå overfor både økonomiske, biologiske og sosiale konsekvenser som vi knapt kan ane her og nå. Det må være grunnlaget. Representanten Ola Borten Moe, saksordføreren, var inne på hvorvidt Riksrevisjonen gikk for langt i å politisere denne rapporten. Det er også et lite ekko, synes jeg, av det som er Olje- og energidepartementets svar til Riksrevisjonen, og som ligger i saksdokumentene. For min del, og for Kristelig Folkepartis del, mener jeg at Riksrevisjonen er innenfor sitt mandat. Hvis det skulle være noe som er Riksrevisjonens oppgave, så er det jo det å skulle sette positive eller negative merkelapper på initiativ som regjeringen har tatt i det siste – f.eks. spørsmålet knyttet til Klimakur – men det synes jeg blir en parentes i denne forbindelse. Fra Kristelig Folkepartis side er vi særlig opptatt av Miljøverndepartementets rolle – jeg vil anta at statsråden helt sikkert vil si noe om det – som pådriver overfor de øvrige departement som sitter på mange av virkemidlene for at vi skal nå både våre nasjonale mål og dermed også de internasjonale målsettingene vi har. Det synes jeg det er en klar melding om i denne rapporten, at her er det en del å gå på. Langeland skrøt av miljøvernministeren, og la oss benytte det skrytet til å utfordre miljøvernministeren på å – skal vi si – skjerpe kniven ytterligere på dette punkt. Som sagt har opposisjonen i denne saken kanskje en særlig grunn til å følge nøye med. Vi har et bredt, tverrpolitisk klimaforlik bak oss. Vi er selvsagt spesielt interessert i at dette forliket følges opp – ikke bare fordi det er en viktig politisk avtale, men på grunn av konsekvensene hvis vi ikke når de målsettingene vi har satt oss. I den sammenheng mener jeg at Riksrevisjonens rapport er et meget godt bidrag.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-09:
Jeg kan nesten ikke dy meg for å kommentere presidentens bemerkning. Hvis vi skulle ha en slik partibenevnelse bak en del embetspersoner, var det sikkert ikke Venstre som ble nevnt flest ganger! Det er kanskje forklaringen på at det ble nevnt denne gangen. Ellers er jeg helt enig. Jeg har lyst til å spørre om koordineringsansvaret, siden det tross alt er en såpass viktig del av Riksrevisjonens påpekninger: Hva mener statsråden for ham er den største utfordringen når det gjelder hans koordineringsansvar for å nå igjennom med virkemidler for å oppnå de målsettingene vi faktisk har satt oss?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-09:
Dette er vel nok et område hvor ordtaket «bedre føre var enn etter snar» har sin absolutte gyldighet. Det er som sagt stor enighet i komiteen om de bemerkninger vi i fellesskap har til Riksrevisjonens rapport. Jeg er enig med foregående taler i at det grepet som nå er gjort, NVEs mer klare ansvar for oppfølgingen av dette, må forventes å gi resultater. Det er interessant å merke seg at Riksrevisjonen og den undersøkelsen vi nå har til behandling, ikke kan slå fast at kommunene endrer omfanget av sin byggeaktivitet i områder som ut fra statlig kartlegging er utsatt for skred eller kvikkleireskredfare. Med andre ord: Kunnskapen fører ikke til endringer i vedtak. Det kan jo, som det er påpekt, få fatale konsekvenser. Jeg har ikke noe å bemerke utover det, bortsatt fra dette tilløpet til kommunedebatt. Der har vi en særmerknad. Jeg tror ikke nødvendigvis svaret her når det gjelder å få en bedre beredskap, er større kommuner. Men svaret er i hvert fall bedre kunnskap og vilje til å ta kunnskapen på alvor samt bedre oppfølging framover fra NVE. Barnevernet ble nevnt som et annet område hvor små kommuner kan ha problemer, bl.a. med å ha tilstrekkelig fagkunnskap. Det er i hvert fall et godt eksempel på et område hvor kommunene samarbeider, hvor mange små kommuner i landet går sammen, får et større fagmiljø – og jeg vil tro ut fra det også et styrket barnevern for sin region. Så svaret for oss er ikke nødvendigvis færre kommuner, men i hvert fall bedre samarbeid og vilje til å ta kunnskap på alvor.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-09:
La meg først si at selvsagt er folk i embetsverket absolutt nøytrale, men jeg er litt stolt av å ha utnevnt både tidligere nestleder og tidligere leder i Unge Venstre til sentrale verv og også Jørn Holme til riksantikvar. Jeg tror jeg nesten alene har skaffet flere Venstre-folk sentrale posisjoner i embetsverket enn Venstre har klart å få stortingsrepresentanter. Dette er dyktige folk, og hva de stemmer i dag, har jeg heller ikke spurt dem om. Men dette er folk som har gått en god skole i Venstre, og det er en bra ting. Så er det helt klart at det er et sentralt spørsmål som stilles her. Hvis vi kunne se noen år fram i tid, legger ikke jeg skjul på at jeg mener vi burde ha et miljøverndepartement med flere av de mulighetene som Finansdepartementet har, altså tydeligere gå inn på andre sektorer for å sette sitt stempel på det. Men regjeringen har hatt den samme organisering på dette området som alle tidligere regjeringer har hatt, og dette er en diskusjon for framtiden. Det er klart at de andre sektordepartementene selvsagt ivaretar den sektorens hovedinteresser, og vil ikke alltid i samme grad kunne se hva som må gjøres av miljøtiltak for å komme inn i den helhetlige planen som skal til f.eks. for å nå klimamålene.