Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2009-01-22:
Det er en veldig stor sak som interpellanten tar opp i dag. Hvis vi ser på det samlede behandlingstilbudet til rusmiddelavhengige i Norge, var det ved utgangen av fjoråret ca. 4 700 som var innenfor LAR-programmer, og i løpet av dette året kan man komme opp i 5 000. Anslaget for målgruppen er i farvannet av 8 000–12 000 i Norge. Dette er nå en veldig stor og sentral del av behandlingstilbudet her i landet. Sett i lys av det, er det veldig bra at vi får denne debatten, for vi har kanskje undervurdert spørsmålet om oppfølging. Arbeiderpartiet er for disse LAR-programmene. Jeg har fått ganske mange henvendelser også fra personer som har lyktes, og som sier at de på sitt sted har hatt gode rehabiliterings- og oppfølgingstilbud, og har kommet inn i et godt arbeidsliv og familieliv igjen. Det skal vi huske på. Men vi må også se den andre siden. Som en enstemmig komité uttrykte i budsjettinnstillingen før jul, og har uttrykt ved et par andre anledninger også, er det behov for en sterkere oppfølging når det gjelder kvaliteten på rehabilitering, på det psykososiale arbeidet, på arbeidstrening, på utdanning osv., og for å få til mer individuelle planer, følge den enkelte bedre opp og se på situasjonen. I mine nærområder ser jeg at personer som er innenfor LAR-programmet, blir bosatt i det som kalles kommunale blokker, eller på folkemunne sosialblokker, hvor det er mange personer med store rusproblemer osv., og der det er veldig vanskelig å skulle etablere seg i en annen tilværelse, med et alternativt liv, enn alle dem man har rundt seg. Disse personene kommer ut i livssituasjoner som gjør det nesten umulig, eller veldig vanskelig, å løsrive seg fra sin tidligere rusavhengighet. Tallene når det gjelder å delta i arbeidsrettede tiltak osv., som det var fint at statsråden refererte – det ble vel nevnt 40–50 pst. i ulike kategorier – viser at det er en stor andel som ikke gjør det. Det er sikkert ikke jevnt fordelt hvor godt man følger opp, hvis man ser på ulike områder i landet. Det er f.eks. behov for å ha mer i fokus hvor mange det er som får nedtrapping. Er det en planlagt nedtrapping av dosene, og hvordan er progresjonen? Hvis det ikke blir noen utvikling i behandlingen av den enkelte pasient, må man vurdere om man isteden må sette inn andre tiltak. Statsråden nevner at det kan være behov for enda mer rapportering og bedre kvalitet på rapporteringen. Et eksempel på et punkt som det hadde vært interessant å få en nærmere rapportering på, er hvor mange i LAR-programmet som får nedtrapping i løpet av ett år, og hvordan man legger opp løpet. Et annet punkt som jeg også gjerne skulle visst mer om, og som vi får mange henvendelser om, er når noen kastes ut av LAR-programmene, som det sies. Det er sikkert ulikt hvor strengt det praktiseres rundt i landet. Det er i hvert fall mange skjebner som er beskrevet der man er kastet ut av LAR-programmene på grunn av problemer med en urinprøve e.l., og så kan havne i en tilværelse som skaper langt større problemer både for samfunnet og for vedkommende selv. Det er klart at det må være strenge regler, slik at man ikke misbruker medisineringen osv., men det må samtidig være slik at hvis man kastes ut av LAR-programmet, bør det sørges for andre tilbud, slik at man ikke kastes ut til en tilværelse i det tomme rom og dermed store, store rusproblemer. Regelverket rundt det håper jeg også vil framkomme bedre og klarere gjennom de retningslinjene som nå sendes ut på høring. Det er også en annen problemstilling rundt LAR-programmene jeg synes er viktig, og som jeg håper man ser på i disse retningslinjene, og det gjelder aldersgrensene. LAR fungerer godt for noen. Det kan være unge mennesker som har begynt en ruskarriere i veldig ung alder, og som har prøvd mange aktive tilbud. LAR-behandling kan være en god løsning også når man er under 25 år. Nå vet jeg at regelverket ikke er praktisert 100 pst. firkantet, men jeg tror det er viktig å ha en fleksibel tilnærming til det uten at det glir ut i retning av at man ikke prøver aktive behandlingstilbud for rusfrihet fullt ut i første omgang. Jeg tror også at når vi nå skal utvikle behandlingstilbud innenfor fengslene, hvor vi bare er i startfasen når det gjelder å få til behandling for å unngå at de 60 pst. som er rusavhengige, fortsetter med det under oppholdene i fengslene, bør LAR brukes. Det er mange ting å se på, og det er et svært område som jeg er glad for at vi kunne drøfte i dag.