Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-02-20:
Fremskrittspartiet er også tilfreds med at Regjeringen har kommet med en melding til Stortinget med tilbakemelding på saker som tidligere har vært behandlet, og hvor Stortinget eller Stortingets komiteer har anmodet om å få tilbakemelding. Når det gjelder det første punktet i denne meldingen, som dreier seg om underholdsplikt ved familiegjenforening som kriterium for å motvirke tvangsekteskap og bigami, viser vi i våre merknader til tidligere forslag fra Fremskrittspartiet, som ville vært meget effektive, nemlig ved at det skulle stilles helt klare krav til underholdsevne ved familiegjenforening, disponering av en rimelig bolig samt at familiegjenforening ikke skulle innvilges ved tvangsekteskap eller arrangerte ekteskap etter undersøkelse på lik linje med det som allerede er innført av den sosialdemokratiske regjeringen i Danmark. Dermed ville også de øvrige, sekundære problemene som er nevnt, i realiteten være løst. For øvrig vil vi i likhet med de fleste andre si at de fleste av de sakene og problemstillingene som her er kommet opp, må behandles i forbindelse med St.meld. nr. 17, som nå er til behandling i Stortinget, da det vil dreie seg om fremtiden. Men la meg i hvert fall antyde når det gjelder kapittel 3 og terminologien, hva som ligger i «sterke menneskelige hensyn», og en del fortolkninger av hvorledes Flyktningkonvensjonen av 1951 er å forstå, at jeg tror det ville være fornuftig om flere vurderte om ikke Flyktningkonvensjonen av 1951, som ble laget i lys av annen verdenskrig og den flyktningproblematikk som derav hadde eksistert under krigen og etter krigen, begynner å bli ganske foreldet. Jeg har merket meg med betydelig interesse at også Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti nå snakker om «asylinnvandring», altså innvandring gjennom asylinstituttet. Det kan vel være slik at det har aldri vært meningen at flyktningbegrepet skulle kunne benyttes som dekke når det egentlig er innvandring/utvandring som er diskusjonen, og det er det den enkelte egentlig ønsker. Jeg kan da varsle at vi i forbindelse med St.meld. nr. 17 vil ta opp forslag om å be Regjeringen ta et initiativ for at FN iverksetter de nødvendige tiltak for en reforhandling og en modernisering av Flyktningkonvensjonen, tilpasset den situasjon verden er i nå, i begynnelsen av dette århundret, i stedet for å ha en konvensjon basert på situasjonen for 50 år siden. Det er et 50-årsjubileum, og da burde det nå være på tide å gå gjennom dagens aktuelle situasjon, bl.a. for å hindre at flyktningbegrepet blir benyttet til å omgå klare bestemmelser som gjelder innvandring og utvandring av velferdshensyn. Jeg har også merket meg at flertallet, alle øvrige partier – og dette er vi selvsagt også for så vidt enig i, selv om vi sier at vi vil komme tilbake til det i forbindelse med St.meld. nr. 17 – har «grunn til å tro på bakgrunn av utviklingen ellers i Europa at ulovlig innvandring, menneskesmugling og grenseoverskridende kriminalitet ikke vil avta». Det må jo være en klar oppfordring til de øvrige partier og Regjeringen om å foreta seg noe med dette. For det kan vel ikke være slik at et nesten enstemmig storting – i hvert fall alle andre partier – slår seg til tåls med at en utvikling hvor ulovlig innvandring, menneskesmugling og grenseoverskridende kriminalitet ikke vil avta, skal være en ønsket situasjon. De må vel i realiteten være enig med Fremskrittspartiet i at vi i tilfellet må gjøre noe med dette, og ikke sitte som passive tilskuere, som vi mener man i andre partier har en tendens til å gjøre. Ellers har vi merket oss vurderingene når det gjelder dette med konflikten mellom en forvaltningsmessig reaksjon og en strafferettslig reaksjon overfor diverse lovbrudd, og det sies at den forvaltningsmessige reaksjonen kan være noe verre for den enkelte. Men det går også an å si at det går an å ha et både – og. Og når det gjelder straffereaksjoner – og det vil jeg også anbefale Regjeringen – må det jo overfor en del land kunne gå an å forhandle seg frem til at man får en straffedom i Norge når man gjennom en domstol har fått bevis for å ha gjort noe galt, men at den sones i hjemlandets fengsler etter avtale med hjemlandets myndigheter. Da vil man kunne få den forebyggende virkning av et både – og i stedet for et enten – eller, slik det ser ut til at Regjeringen og de øvrige partier legger opp til.