Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2013-03-22:
Jeg er uten videre enig med interpellanten i at det nordiske transportsamarbeidet må utvides. Heller enn å dyrke ulikhetene bør vi lete etter likhetene og felles interesser. Det forhold at Finland, Sverige og Danmark er medlemmer av EU og deltar i utformingen av det felles europeiske transportmarkedet, understreker viktigheten av et tett nordisk samarbeid. Som utenforland er det nordiske transportsamarbeidet faktisk viktigere for oss enn for de andre landene. Jeg har kanskje en litt annen innfallsvinkel til denne debatten enn de fleste andre som har hatt ordet her i dag. Jeg har nemlig registrert at EU-kommisjonens forsøk på ytterligere liberalisering av det europeiske transportmarkedet nå møter sterk motstand, og det er bra. Medlemslandene – og det gjelder i høy grad våre nordiske naboland – er eksempelvis ikke rede til å oppheve dagens kabotasjeregler og tillate fri flyt i det europeiske transportmarkedet. Dagens regler er sannelig liberale nok. Dessuten praktiseres de noe ulikt fra land til land, ikke minst gjelder dette kontrollregimet eller rettere sagt kontrollregimets utilstrekkelighet. Utilstrekkelig kontroll bidrar faktisk til en utarming av det nordiske transportmarkedet til fordel for transportører i Europas lavkostland. Konsekvensene av dette opplever vi daglig på norske vinterveier, der mangelfullt utstyrte vogntog står fast i snødrivene. Vi har eksempler på at lokalbefolkningen faktisk må bære mat til nødstilte sjåfører. Rent bortsett fra at utenlandske vogntog åpenbart er et sikkerhetsproblem på norske veier, bidrar underbetalte utenlandske sjåfører til en konkurransevridning som truer norske lønns- og arbeidsvilkår i denne sektoren. Jeg nøler ikke med å karakterisere dette som sosial dumping og er glad for at regjeringen nå retter blikket mot transportnæringen i sin bransjevise kamp for et anstendig arbeidsliv. Den kampen har full støtte her i huset. Jeg vet at fagbevegelsen i Norden er opptatt av dette, ikke minst gjelder dette Nordiske Transportarbeiderføderasjon som nå ser at viktige arbeidsplasser forsvinner til lavkostlandene i tidligere Øst-Europa. I nært samarbeid med arbeidsgiverne etterlyser transportarbeiderføderasjonen felles forståelse av gjeldende regler, samordnet praktisering av regelverket og felles intensivert kontroll. Et eksempel på dette er utformingen at kabotasjereglene, altså utenlandske kjøretøys adgang til transportoppdrag i det enkelte land. Hos oss innebærer det at utenlandske vogntog har adgang til å kjøre tre turer i løpet av en periode på sju dager før vogntoget må ut av landet. En tur, eller et transportoppdrag, er ikke nødvendigvis en tur i regelverkets forstand, for en tur kan bestå av lasting og lossing flere ganger underveis. På turbussområdet er det enda verre. Dagens liberale regler fører til at norske selskaper utkonkurreres av utenlandske selskaper med ansattes lønns- og arbeidsvilkår som innsats, hvilket i høy grad aktualiserer tiltak som allmenngjøring av tariffavtaler og solidaransvar for oppdragsgiverne. Dette er ikke bare en norsk situasjon. Det gjelder flere land, ikke minst våre nordiske naboland som er opptatt av akkurat det samme. Jeg er fullt på det rene med at EU i økende grad vil legge premisser og regler for det europeiske transportmarkedet. Det er og kommer til å bli en betydelig utfordring for oss. Det er nok å nevne EU-kommisjonens siste forsøk på å liberalisere jernbanetransporten i Europa, som også har vakt betydelig motstand i de enkelte medlemsland. Jeg begynte dette innlegget med å understreke viktigheten av det nordiske transportsamarbeidet i EU, og jeg vil gjerne avslutte med det.