Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-05-29:
Jeg har lyst til å rette fokuset mot universell utforming. FN-konvensjonen om funksjonshemmedes rettigheter ble vedtatt på FNs generalforsamling i desember 2006, og Norge undertegnet den i 2007. Artikkel 9 handler om tilgjengelighet for funksjonshemmede. Prinsippet om universell utforming står sentralt. Jeg er veldig glad for at vi har kommet dit at tilgjengelighet og likeverd for alle anerkjennes. Tilgjengelighet for funksjonshemmede handler om likestilling, og det handler om menneskerettigheter. Det er veldig bra at universell utforming er tatt med i forslaget til formålsparagraf i den nye plan- og bygningsloven. Byggebransjen må ta inn over seg og anerkjenne prinsippene om universell utforming. Kommunale plan- og bygningsmyndigheter er viktige aktører for å sette prinsippet om universell utforming ut i livet. Men - som hele komiteen påpeker i innstillingen - selv om alle nye bygg og anlegg umiddelbart blir utformet i tråd med prinsippene, vil det gå lang tid før våre fysiske omgivelser tilfredsstiller målene for universell utforming. Derfor er det svært viktig at det legges til rette for ombygging av eksisterende bygg og anlegg, bl.a. gjennom at det settes av økonomiske midler i de kommende budsjetter til akkurat dette. Så til strandsonen. Regjeringens forslag til innstramming og målretting av praksis med byggeforbud i strandsonen er både positivt og nødvendig. Det var også statsråd Hareide opptatt av i Bondevik II-regjeringen. Det er av nasjonal interesse å sikre befolkningens mulighet til friluftsliv i og tilgang til kystområder. I deler av landet, som rundt Oslofjorden, på Sørlandet og på Sør-Vestlandet, er det et økende press på strandsonen til tross for at det har vært innført byggeforbud. Viktige natur-, kultur- og friluftslivsverdier er truet. I andre deler av landet er det så stort strandsoneareal i forhold til folketallet at allemannsretten ikke blir svekket selv om man åpner for en noe mer lempelig praksis når det gjelder tilrettelegging for bolig- og næringsformål i disse områdene. Færre restriksjoner her kan være et fornuftig distriktspolitisk tiltak. Det å kunne legge til rette for og tilby attraktive strand- og kystområder til bolig, turisme og annen næringsvirksomhet er en kapital som må forvaltes på en langsiktig måte. En tilpasset praktisering av lovverket vil også styrke legitimiteten til en stram strandsonepolitikk. Det er viktig at vi her får både en strammere håndheving av lovverket og en mer differensiert eller tilpasset praktisering. I sum blir det en målrettet politisk styring på dette feltet. Det er Kristelig Folkeparti glad for. Kommunene får anledning til å fastsette bestemmelser som begrenser parkeringstilbudet i sentrumsområder og andre områder med god kollektivdekning. Det er et bra og konkret miljøtiltak. Det blir også enklere for kommunene å bestemme grunnlaget for trasévalget for veier og kollektivnett. Dette er praktiske føringer som det er lett for kommunene å etterkomme og benytte seg av. Kristelig Folkeparti har tillit til lokaldemokratiet. Like fullt støtter vi lovens paragraf om at Miljøverndepartementet kan bestemme at arealbruken for et område ikke skal endres for en lengre periode. Denne bestemmelsen er å se på som et redskap når det gjelder å sikre nasjonale mål i det lokale planarbeidet, og slike redskaper er Kristelig Folkeparti for. Så litt til debatten i salen i dag. Høyre og Fremskrittspartiet har vært svært bekymret når det gjelder utbygging av kjøpesentre her i landet. Og jeg stiller meg spørsmålet: Hva består denne bekymringen i? Det er en påstand som jeg har hørt bli framsatt, om at vi har kjøpesentre og butikker som kan betjene en befolkning på 20 millioner mennesker i Norge. Det er muligens en overdrivelse, men det er i alle fall rett at vi har altfor mye areal til kjøpesentre, og vi har et for høyt forbruk i Norge i dag, så jeg skjønner ikke årsaken til bekymringen dersom det nå viser seg at det blir færre kjøpesentre i Norge.