Trine Skei Grande (Venstre), 2010-05-27:
Jeg må si at for meg handler denne saken kanskje om grunnen til at jeg holder på med politikk. Hele mitt politiske engasjement, da jeg meldte meg inn i Venstre som 13-åring og alltid når jeg har vært med i politisk arbeid, handler om å gi en stemme til dem som ikke har en stemme. Det handler om at ungdom skal bli hørt, at barn skal bli tatt på alvor, at ungdom skal bli tatt på alvor, og at ingen skal ha rett til å tråkke på noen. Det er kjernen i det det handlet om for meg, da jeg som ungt menneske hadde lyst til å engasjere meg politisk. Da valgte jeg Venstre, det liberale partiet, det partiet som i denne salen alltid har vært for utvidelse av stemmerett, og som alltid har vært på riktig side når man har diskutert det – et parti som er medlem av en internasjonal liberal bevegelse, der vi nå kjemper for stemmerett for 16-åringer i hele Europa, der vi har vunnet både i Tyskland og i Sveits, og der vi nå også hadde det øverst på dagsordenen i valgkampen i Storbritannia, der Lib Dem gikk for stemmerett for 16-åringer og fikk 23 pst. av befolkningen med seg ved valget. Jeg har lyst til å begynne med et bilde. Jeg kommer fra Namdalen i Nord-Trøndelag. Hvis man går noen tiår tilbake, hadde man én videregående skole i Namdalen. Det var Namdal gymnas, og der gikk det 20 elever i hvert kull. Det betyr at hele Namdalen hadde 60 elever til enhver tid på videregående skole. Jeg har ringt rektorene og oppsummert: I dag går det 1 075 elever på videregående skoler i Namdalen. Mens det for noen tiår siden gikk 60, går det nå 1 075 elever. Det sier noe om hvor mye utdanningsnivået faktisk er hevet i det norske folk. Det gir et veldig godt bilde på hvor mye høyere utdanningsnivået har blitt på veldig få år. I Norge sliter vi med et 1968-bilde om at ungdom i 68-generasjonen brydde seg, mens ungdom i dag ikke bryr seg – et bilde som er veldig feil. Husk på at da 68-erne gikk på universitetet, var det en bitteliten elite som gikk på norske universitet. I dag går den store hovedbølingen av norsk ungdom på universitet/høyskoler og tar høyere utdanning. Hvis man tar den lille eliten som i 1968 gikk på universitet, og sammenlikner det med den eliten som er mest aktiv blant dagens studenter, vil man oppdage at dagens ungdom er betraktelig mer politisk aktiv, betraktelig mer politisk oppvakt og har utrolig mye mer kunnskap om samfunnet rundt seg enn hva ungdom i 68-generasjonen hadde. Vi har også vitenskapelig bakgrunn for dette. «Ung i Norge», en NOVA-rapport som kom i 2002, viser at vi har et voksende politisk engasjement blant ungdom, og at ungdom i dag er mye mer politisk aktive enn voksne er. Ungdom bryr seg mye mer om sin politiske hverdag enn andre. De er også den store forbrukeren av kommunale tjenester. I hele vårt velferdssystem er det de som virkelig merker det når vårt velferdssystem ikke fungerer. Når svømmehallen blir stengt, når fritidsklubben blir stengt, eller når sykkelveiene ikke fungerer, gjelder det nettopp den aldersgruppen vi snakker om, 16–18 år. I stedet for å gi dem påvirkning i den kommunen de faktisk vokser opp i, velger vi å gi dem stemmerett idet de flytter. I dag er det slik at det er veldig få ungdommer som ser grunn til å engasjere seg politisk i sin egen kommune, fordi de får stemmerett idet de flytter. Jeg tror at den norske distriktspolitikken hadde hatt godt av å ha mange ungdommer som hadde brydd seg om sine kommuner før de var tvunget til å flytte til de store studiestedene. Da den store liberale bevegelsen som handlet om å få til en konstitusjon i USA, startet, var slagordet «no taxation without representation». Det burde være et slagord som kunne slå an i mange andre partier også. Det burde ikke bare være Venstre som står her på talerstolen og sier at det faktisk er et godt prinsipp. Når man er 16 år i dag, må man ta en rekke store valg som får store konsekvenser for en i virkeligheten. Vi har hatt et forslag her i Stortinget som handler om at man skal ha rett til å velge om igjen hvis man velger feil i videregående skoleløp. Det stemte regjeringa ned. I dag må man i denne alderen ta en rekke viktige valg, som man ikke får gjort om igjen, og som påvirker hele livet ens, men man skal ikke ha muligheten til å påvirke samfunnet rundt en. Man skal betale skatt, man kan sitte i offentlige råd og utvalg. Regjeringa kan gjerne oppnevne en til å lage en NOU om viktige politiske tema, men man skal ikke ha stemmerett overfor den regjeringa som ber en om råd. Man kan bli satt i fengsel, man kan få barn, og man må følge de lovene som denne forsamlinga lager. Likevel har man ikke mulighet til å påvirke dem. Man kan vise til mange inkonsekvenser, som Marit Nybakk gjorde, men det er like inkonsekvent som at man faktisk kan sitte i denne salen og bestemme lover og regler, men man kan ikke gå to kvartaler lenger ned og kjøpe sprit. Det har denne salen også bestemt. Vi har flere regler som er inkonsekvente, men jeg mener det må telle mye mer at man faktisk betaler skatt, at man kan sitte i offentlige utvalg, at man kan sitte i fengsel, at man må følge norske lover, og at man kan sette barn til verden. Det er ganske mye større og viktigere valg enn de som ble påvist her. Jeg merket meg at representanten Borten Moe har lest seg opp på Cuba, og det er hyggelig for Cuba. Men de landene som vi kikker til, er f.eks. Tyskland og Sveits, der man har sett at man har hatt høyere deltakelse blant denne aldersgruppen enn blant andre aldersgrupper når man åpner for stemmerett for 16-åringer. Jeg håper at Lib Dem i Storbritannia kan være med på å løfte denne saken også der. Så er det noe som er ganske interessant. Partiene her er ganske massivt imot en utvidelse, men jeg tror ikke de hører på grasrota i egne partier. Da kommunalministeren ville ha et prøveprosjekt med stemmerett for 16-åringer, sa 146 kommuner at det hadde de lyst til. 146 kommuner har med flertall i sine kommunestyrer sagt at det har de lyst til. Så jeg lurer på om elitene i partiene som sitter her, egentlig har en god lyttemekanisme overfor de kommunestyrerepresentantene deres som syns at det er et spennende forslag som de vil prøve ut. For meg er det mange internasjonale konvensjoner og rettigheter som er viktige, men for meg personlig har jobben med å implementere Barnekonvensjonen vært ekstremt viktig. I Barnekonvensjonens artikkel 12 fastsettes ikke bare ytringsretten, som noen har påpekt – nemlig barns og unges rett til å si sin mening – men også retten til faktisk å bli hørt. Jeg må si at med den samfunnsendringa som har vært siden vi utvidet stemmeretten sist, mener jeg at det fins få argumenter igjen for fortsatt å holde på 18 år. Vi ser i dag en stor demografisk endring i hele Europa. Den endringa handler om at vi får flere og flere eldre. Hvis man ser på Europa i 10- og 15-årsperspektiv i dag, vil f.eks. andelen over 80 år øke med 172 pst. på ti år. Andelen over 70 år vil også øke dramatisk, mens andelen mellom 15 og 25 år vil synke med 25 pst. Hvis vi ikke utvider stemmeretten, har det også noen perspektiver på maktforskyvinga i egen demografisk gruppering. Når vi ser at stemmeretten forbeholdes en gruppering med en stadig eldre befolkning, er det en utfordring for oss politikere å åpne i den andre enden for at flere yngre kan få stemmerett, sånn at vi får en balanse i stemmerettsbefolkninga. Til slutt: Det ble drevet gjøn med at noen ikke hadde gjort all verden av seg og dermed ikke var et argument for stemmerett. Jeg håper det ikke skal være gyldig her i salen. For å si det sånn, det er ikke alltid vi har borgere som gjør all verden av seg, historisk heller. Det kan vel også skje at det fins stortingsrepresentanter historisk som ikke har gjort all verden av seg. Men det er vel ingen grunn til å frata folk stemmeretten.