Michael Tetzschner (Høyre), 2012-06-13:
Jeg skal komme tilbake til et tema vi var inne på litt tidligere i dag, i replikkordskiftet med saksordfører Ingalill Olsen. Det gjaldt gjeldsutviklingen i kommunene. Etter min vurdering gjør ikke regjeringspartiene stort annet enn å omtale problemet. Man viser til at gjeldshåndtering er noe den enkelte kommune har ansvaret for. Og så sier man det obligatoriske, at man skal følge utviklingen nøye. I vanlig dagligtale ute blant folk betyr det at man ikke har tenkt å gjøre noe særlig med det. Saksordføreren sa i sitt innlegg at høy aktivitet fører til høy gjeld. Det er i og for seg riktig, men det er like riktig å se gjeldsoppbygging som underfinansiert aktivitet – en ikke bærekraftig aktivitet som senere må reduseres for å betjene de lån som er tatt opp. Jeg skal medgi at lånefinansiering i enkelte tilfeller kan være meget fornuftig og også nødvendig. Men da må formålet lånet brukes til, gi en høyere avkastning enn lånekostnadene. Hvis det ikke er tilfellet, brukes gjelden til å forskuttere forbruk, og det er ikke bærekraftig. Det hjelper ikke å kalle låneformålet for investeringer, hvis driftsfølgevirkningene er negative for kommuneøkonomien. Det innebærer at man skyver problemene foran seg og overlater til senere kommunestyrer å foreta smertefulle prioriteringer. Gitt at inntektsveksten faller til et mer normalt nivå, at rentenivået stiger til et mer normalt nivå, og kommunene fortsetter å lånefinansiere investeringene på samme måte som i dag, kan følgende skje: Gjelden som i løpet av et par stortingsperioder er steget fra 10 pst. av årlige driftsinntekter, til 44 pst. i dag, kan stige videre til over 100 pst. Driftsinntektene må da ned fra 95 pst. til under 90 pst. av inntektene. Konsekvensene av en slik nedskjæring vil for Kommune-Norge tilsi grovt regnet 20 mrd. kr i reduserte aktiviteter og budsjettkutt. Vi er i den situasjon at inntektsveksten nå må ligge over renten for at dette skal gå bra. Men hvis renten skulle stige, blir det et dramatisk større behov for innstramning. Dette er ikke et «worst case»-scenario. Statistisk sentralbyrå har anslått en dobling av pengemarkedsrenten innen utgangen av 2013. Selv om utviklingen skulle følge en mer gunstig bane enn dette, vil kommunene komme i store problemer hvis rentenivået blir høyere enn inntektsveksten. Departementet burde i større grad enn i dag skaffe seg en oversikt over hvilket rentenivå kommunene har budsjettert med. I dette bildet hører det også hjemme at selve kommuneregnskapet og måten dette settes opp på i dag, ikke støtter opp om langsiktige investeringsbeslutninger. Kommuneregnskapene reflekterer ikke det vedlikeholdsbehov som følger av å anskaffe realverdier i form av bygninger, maskiner, anlegg og veier. Gjennom innføring av avskrivninger i kommunebudsjettene kunne man skape det rom og den disiplin i budsjettene som hindrer at vedlikeholdsetterslep oppstår for fremtiden. Slik det i dag fungerer, er unnlatt vedlikehold det mest brukte tiltak for å levere kommunebudsjetter som formelt sett er i balanse, men hvor realkapitalen nedslites. Disse problemene faller sammen i tid med et annet forhold som er blitt aktualisert etter at kommuneproposisjonen ble fremlagt. Finanstilsynet har i brev 4. juni varslet at de vurderer å sette ned beregningsrenten for ny opptjening i livsforsikring fra 2,5 pst. til 2 pst. En redusert beregningsrente på 0,5 pst. vil medføre en kraftig stigning i kommunenes pensjonspremier allerede i 2013. I tilsynets høringsnotat sies det at økningen vil påføre kommunene en merutgift på 3 mrd. kr grunnet denne endringen. Dette vil i første omgang påføre kommunene likviditetstap i samme størrelse. Regnskapsmessig har det også andre konsekvenser. Hvis ikke premieavviket, som allerede er rekordhøyt, skal øke fra dagens 23 mrd. kr, må lønnsrealrenten som påvirker pensjonskostnadene, økes med virkning for 2013. Samtidig er det behov for å øke pensjonssystemets bærekraft ved å redusere premieavviket. En forutseende politisk ledelse av kommunesektoren hadde adressert disse problemene på en helt annen og aktiv måte. De rød-grønne partiene roser seg av at kommunene ved hjelp av folks skattepenger øker sitt løpende forbruk. Det er ingen kunst. Men det er en fare for at unnlatelsessynder begås i gode tider, ved å unnlate å balansere penger til drift i forhold til investeringer, ved å presse opp gjeldsgraden og redusere fremtidig lokal handlefrihet og ved ikke å innføre avskrivninger som kunne sikret vedlikehold og forebygget vedlikeholdsetterslep.(Under innlegget lyder Sivilforsvarets varslingsanlegg med signalet «faren over».) (Under innlegget lyder Sivilforsvarets varslingsanlegg med signalet «faren over».)