trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-02-01:
Jeg husker jo debatten i 2017 da departementet stengte ned to fjorder i Nord-Norge – med hensyn til ikke å gi denne typen dispensasjon. Det var mange ulike forhold som lå til grunn for det. Jeg erindrer at Knag Fylkesnes også pekte på i sitt innlegg dette med digitalisering og samling av stordata. Det blir en prioritet fra min side nå, for det finnes mye data, men det må samordnes. Så er det også sånn at vi får to forskningsfartøy til. I tiltaksreformen som gikk i 2015, 2016 og 2017, fikk undertegnede 75 mill. kr til å bygge et kystforskningsfartøy. Så det er klart: Nå er det viktig å få samlet sammen alle data som eksisterer i dag om hvordan tilstanden er der ute. Og jeg er optimistisk; jeg synes ikke jeg ser at det trenger å være et så langt løp på dette. Bare vi får samlet dataene, så skal det være ganske effektivt å få iverksatt nødvendige tiltak.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-02-01:
Nei, man er på langt nær i mål med dette. Når jeg sier at det foreligger utrolig mye data i dag som man har kunnskap om, så mangler man fortsatt noe kunnskap når det gjelder å samle stordata og å se all denne informasjonen i en sammenheng. Dette blir en satsing fra min side nå. Men da vi hadde fjordlinjene til behandling nå, kom det en viss form for innstramming med hensyn til dette, med den debatten som kom i kjølvannet av det, men det sto man ganske greit i. Så tror jeg også at vi mangler noe mer når det gjelder hvordan klimaendringene vil påvirke bestandene våre. For vi ser at klimaendringene også fører til at fiskebestandene – ulike fiskebestander og ulike arter – flytter på seg. Det må også være med i denne typen undersøkelser, sånn at vi er helt presise og korrekte på hvilke tiltak vi skal iverksette, av hensyn både til kysten og til næringen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-02-01:
Jeg tror representanten Knag Fylkesnes har utfordret meg på dette også på et tidligere tidspunkt. Derfor tør jeg ikke garantere noen ting, for når representanten Knag Fylkesnes sier «svært kort» tid – og jeg vet at han er utrolig utålmodig – så tar jeg et forbehold om hva som er «svært kort» tid. Men nå vil jo brexit med stor sannsynlighet bli en realitet på et eller annet tidspunkt, så også i en sånn sammenheng kan det kanskje være nødvendig å se på språk i regelverk osv. For jeg er rimelig sikker på at Storbritannia – det ser vi også i dag – ser veldig mye til norsk regelverk når de blir den store aktøren etter brexit.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-02-01:
Arbeiderpartiet er motstander av kontantstøtten. Det er vel ingen overraskelse for noen i denne salen. Det er med den begrunnelse at vi mener at det er feil å betale folk for ikke å benytte seg av et velferdsgode, altså barnehageplass. Kontantstøtten har etter vår mening utspilt sin rolle. Det er veldokumentert, av utvalg etter utvalg, og konkludert med, av de fleste partiene i denne salen, at kontantstøtten er integreringshemmende, at den bryter med prinsippet om arbeidslinja, og at den går ut over likestillingen. Den holder unger hjemme som hadde hatt godt av å gå i barnehage, bli integrert og lære seg språk. Det er ikke en ordning som er bærekraftig i den norske velferdsstaten. Men til tross for at flere og flere partier – også i regjeringen – har konkludert med dette, er det ikke et parlamentarisk flertall for å avskaffe kontantstøtten i denne perioden. Det tar også Arbeiderpartiet inn over seg. Vi er derfor opptatt av å støtte og foreslå endringer av kontantstøtten som kan gjøre den mindre integreringshemmende. Derfor støttet vi innføringen av botidskravet i forrige periode. Så har det vist seg, som saksordføreren sa – det er også derfor vi har denne debatten i dag – at et slikt botidskrav vil slå urimelig ut for noen. Det vil også ramme grupper det ikke var tenkt å ramme. Slik vil det være med de fleste kontantytelser. Man vil ikke klare å gjøre den typen endringer uten at man vil kunne få enkelttilfeller hvor det åpenbart er urimelig. Det er vanskelig å ha den typen krav og sørge for at det ikke slår urimelig ut. Det vil være en umulig oppgave for Nav, og vi i Arbeiderpartiet har konkludert med at de positive konsekvensene av et slikt botidskrav veier opp for de negative enkelttilfellene hvor det slår urimelig ut. Derfor står vi ved det vi sa i forrige periode. Botidskravet er riktig. Det er med på å gjøre en integreringsfiendtlig, likestillingsfiendtlig og arbeidslinjefiendtlig ordning litt mindre integreringsfiendtlig, og derfor mener vi at det skal bestå. Arbeiderpartiet vil støtte forslag nr. 1 i innstillingen. Vi er også selvfølgelig for å få mest mulig kunnskap om hvem kontantstøttemottakerne er.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2018-02-01:
Loven om kontantstøtte ble endret i Stortinget våren 2017. Da innførte man botidskravet på fem år for å kunne motta kontantstøtte. Det trådte i kraft 1. juli 2017, og nå, et knapt halvår senere, foreslår Kristelig Folkeparti og Senterpartiet endringer i loven, slik at botidskravet bare skal gjelde for kontantstøttemottakeren og ikke den andre forelderen. Høyres syn er at kontantstøtte er viktig for barnefamiliers valgfrihet, men at det var riktig av Stortinget å gjøre innstrammingen knyttet til krav om fem års botid, av integreringshensyn. Hvis botidskravet bare skal gjelde for kontantstøttemottakeren og ikke for den andre forelderen, vil botidskravet være veldig lett å omgå. En kan tenke seg da at den som er i full jobb og oppfyller botidskravet, får kontantstøtte, mens den andre forelderen er hjemme med barna. Hensynet til integrering taler for at begge foreldrene må oppfylle kravet. Et klart flertall på Stortinget støtter regelen om at begge foreldrene må oppfylle botidskravet, og ønsket også denne lovendringen da Stortinget behandlet det på slutten av forrige periode. Arbeiderpartiet skriver i sine merknader at de også mener at botidskravet bør beholdes for begge foreldrene, og det har vi hørt representanten Trettebergstuen nettopp si. Deres begrunnelse er vi enig i. Det vil være vanskelig å utforme unntaksregler på en slik måte at de treffer dem som er godt integrert. Det vil også være ressurskrevende å håndtere eventuelle unntaksbestemmelser for Nav. I regjeringserklæringen er vi tydelig på at vi vil opprettholde de samlede overføringene til barnefamilier, men at vi vil vurdere innretning og omfanget av de ulike ordningene med mål om å sikre god fordeling og målretting mot barnefamilier med vedvarende lavinntekt. Det er en helt naturlig oppfølging av Ellingsæter-utvalgets NOU, og vi ser frem til dette arbeidet og ikke minst diskusjonene her i Stortinget i forlengelse av den oppfølgingen. Det er fullt mulig å være varm tilhenger av kontantstøtte og samtidig være tilhenger av den innstrammingen som ble gjennomført i fjor. Valgfrihet for familiene og hensynet til barnets beste vil alltid stå sterkt for oss i Høyre. På samme måte som barnehage er et velferdsgode, slik representanten Trettebergstuen sa, er også kontantstøtte et velferdsgode – en mulighet og en valgfrihet for foreldrene frem til barnet er to år. Men vi vet samtidig at de første årene etter at man kommer til et nytt land, etter at innvandrere kommer til Norge, er uhyre viktige for å integreres godt i samfunnet. Derfor mener vi at endringen med å innføre et botidskrav på fem år for begge foreldrene for å kunne heve kontantstøtte er riktig, og vi står fortsatt på det.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2018-02-01:
Jeg tar ordet for å gi en stemmeforklaring. Høyre og Fremskrittspartiet støtter også forslag nr. 1, om å innhente mer kunnskap. Det er i debatten i dag redegjort godt for at vi kan ha behov for det. Vi regner også med at regjeringen bygger på tidligere evalueringer, undersøkelser og informasjon som er tilgjengelig, i sin kunnskapsinnhenting.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2018-02-01:
Kontantstøtten har vært til diskusjon både i denne sal og i medier, og ikke minst i kommunene. Det er en diskusjon som til gagns kommer. Jeg skal forsøke å fokusere på det som faktisk ligger til behandling i denne salen i dag, og det gjelder det som går på botidskravet for rett til kontantstøtte. Det var et veldig viktig steg for Fremskrittspartiet da man fikk gjennomslag for og ble enig i asylforliket om at dette var noe man skulle gjøre noe med. Resultatet ble fem års botidskrav for begge foreldrene. Det mener vi fremdeles er viktig forblir slik, nettopp fordi man må erkjenne at det har gitt noen utfordringer for integreringen i Norge slik som innretningen var tidligere. Derfor har man ment at selv om valgfriheten for familiene er veldig viktig, er det riktig å gjøre dette ut fra hensynet til integrering. Det vi vet, er at rundt 44 pst. av dem som mottok kontantstøtte i 2016, var nettopp familier med minoritetsbakgrunn. Når vi da vet hvor viktig det er med integrering, er vi nødt til å stille strenge krav – nettopp for å få en bedre integrering. Tidligere statsråd har også understreket at for innvandrere med kort opphold i Norge og uten tilknytning til arbeidslivet kan kontantstøtte svekke motivasjonen for å jobbe og for å lære seg norsk. Dette mener vi fremdeles er hensyn som det er viktig å ha med seg i debatten. Vi mener at det er ingenting i dag som er nytt, og som viser at situasjonen her har endret seg. Man bør stimulere til at alle barn, også barn av innvandrere, sendes til barnehage, dette fordi man vet at barn lærer seg norsk og blir bedre og lettere integrert når de får med seg denne kunnskapen fra tidlig alder. Det gjør også noe med den situasjonen som barna kommer i når de senere skal begynne på skolen, der man skal tilegne seg mye av den aller viktigste kunnskapen som man skal ha med seg i livet senere. De første årene etter at asylsøkere eller flyktninger kommer til Norge, er det utrolig viktig for integreringen at man gjennom arbeid også tilegner seg kunnskap om kultur, og ikke minst når det gjelder språket, er det viktig at man stiller noen krav. Jeg mener at det forslaget som fremmes i dag av Kristelig Folkeparti, ikke hjelper foreldre og barn til å mestre dette på en bedre måte. Så har regjeringen varslet at den ordningen som ble innført i fjor, skal evalueres om et år. Jeg har full tiltro til at den evalueringen vil være god og drar fram en rekke av de momentene som det har vært etterlyst mer informasjon om fra talerstolen her i dag. Jeg ser fram til den evalueringen og den debatten som eventuelt kommer da.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-01:
Det er en kjent sak at SV ønsker å erstatte kontantstøtten med en ventestønad for barnehageplass, og at vi heller vil prioritere å bruke pengene på å øke barnetrygden for alle barnefamilier. Det handler om at kontantstøtten står i veien for likestilling. SV er samtidig tydelig på at vi ikke godtar dobbeltstandarder innen velferd og ytelser som forsterker de økende sosiale og økonomiske forskjellene. Botidskrav for kontantstøtten rammer barnefamilier med dårlig råd hardt når folk med innvandrerbakgrunn er overrepresentert på fattigdomsstatistikken. Jeg tror ikke på at nød skaper jobb, eller at nød gir folk arbeid. Snarere tvert imot gjør enda dårligere økonomi livet bare vanskeligere for dem med minst. Jeg har selv sett hvordan folk graver seg ned i elendigheten, og at alle krefter går med til å betale neste regning, neste inkassokrav. Alle krefter går med til å lete opp og ned på finn.no etter sko til ungene når vinteren kommer. Da blir det ikke lett å være en aktiv jobbsøker, ei heller å integrere seg i det norske samfunnet. Derfor stemte SV i fjor imot Prop. 85 L for 2016–2017, om fem års botidskrav for rett til kontantstøtte. Representantforslaget vi behandler i dag, retter opp en av de mange urettferdige konsekvensene av regjeringens krav om botid. Selv om vi ikke ønsker en kontantstøtte av likestillingshensyn, støtter vi forslag som kan bidra til å rette opp usosiale, doble standarder i velferden vår. Derfor stemmer SVs representanter for forslag nr. 2 om å endre botidskravet. Når det gjelder forslag nr. 1, stemmer SVs representanter imot. Det finnes allerede en god del kunnskap om kontantstøtten. Blant annet har hele seks offentlige utvalg de siste åtte årene behandlet kontantstøtten godt og grundig, trukket på forskning, og alle har som kjent konkludert med at kontantstøtten bør avvikles. Jeg anerkjenner at kontantstøtten er et tema med politisk sprengkraft, og at det for enkelte tydeligvis også går prestisje i ordningen, men tiden for utredninger om kontantstøtten er virkelig forbi.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-01:
Det var feil i presidentens stemmeforklaring. SV skal stemme imot.
Grunde Almeland (Venstre), 2018-02-01:
Venstre er opptatt av at vi har rause velferdsordninger som sikrer alle i samfunnet like muligheter. Like muligheter betyr bl.a. at alle skal ha gode forutsetninger for å være aktive deltakere i samfunnet, og for innvandrere er det å lære språk og komme ut i arbeid nøkkelen for å kunne delta i samfunnet på likeverdige vilkår. Vi har etter lang tid med kontantstøtte opparbeidet oss mye kunnskap om hvilke samfunnsmessige effekter den skaper, og det forskning viser, er at ordningen altfor ofte fører til at mødre, særlig i innvandrermiljøet, blir gående hjemme. Dette hindrer aktiv integrering. Det er uheldig med velferdsordninger som aktivt legger til rette for at personer som har bodd kort tid i Norge, skal holdes hjemme. Det bør være et klart mål å få flest mulig i arbeid. Ikke bare vil det være positivt for økonomien til den enkelte, til familien og til samfunnet; det er også viktig i et integrerings- og likestillingsperspektiv. Så merker jeg meg at forslagsstillerne er opptatt av å påpeke at botidskravet i seg selv ikke bidrar til at flere innvandrerkvinner kommer i arbeid. Da mener jeg de ser bort fra den kunnskapen vi har om hvordan kontantstøtten aktivt virker hemmende for nettopp denne gruppen, men samtidig skal jeg gi forslagsstillerne rett i at dette alene ikke er nok. Derfor må vi ha et sett med tiltak, og nettopp derfor legger den utvidete regjeringen i sin erklæring opp til en inkluderingsdugnad hvor det å få folk inn i arbeid er en av hovedmålsettingene. For å sikre barn et best mulig utgangspunkt i livet er det viktig å gi dem muligheten til å utvikle språk og sosiale ferdigheter fra tidlig alder. Dette får de i barnehagen. Spesielt viktig er dette for barn av innvandrerforeldre, for det er uheldig med en kontantstøtte som aktivt fratar disse barna den muligheten til å bedre sitt utgangspunkt i livet. Disse effektene vil styrkes ved mangel på et botidskrav. For Venstre er dette også et spørsmål om hvordan vi skal prioritere ressurser. Vi trenger å være sikker på at velferdstiltakene vi bruker penger på, faktisk fungerer. Vi har ikke råd til å kaste bort penger dersom vi skal sikre velferdsstatens bærekraft i framtiden, og derfor er det for Venstre viktig at vi kan bruke nettopp disse pengene på tiltak som i større grad virker integrerings- og inkluderingsfremmende. Derfor er jeg glad for at Venstre har fått gjennomslag for ting, som gratis kjernetid i barnehagen for 3–5-åringer i familier med lav inntekt. I tillegg legger regjeringsplattformen opp til en liknende ordning for SFO og AKS, med gratis halvdagsplass for barn i familier hvor foreldrene har dårlig råd. Venstre er opptatt av at vi skal senke terskelen for at barn skal gå i barnehage, og fjerne de økonomiske sperringene som hindrer barn fra å kunne delta. Samtidig er Venstre opptatt av at vi skal få inn tilstrekkelig kunnskap om de ordningene som eksisterer. Derfor kommer vi i Venstre til å støtte forslag nr. 1 i denne saken. Så vil jeg avslutte med å si at Venstre er for valgfrihet, men også for å gi barn og kvinner et best mulig utgangspunkt. Det er det som reelt sett skaper flere muligheter.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-02-01:
Hensynet til likebehandling veier tyngst. Men det er jo mangel på likebehandling som gjør at veldig mange nå føler at de blir diskriminert. Det er mennesker som har vært medlem av norsk folketrygd hele livet, og som har funnet kjærligheten med en utenfor Norges landegrenser, som nå mister muligheten til å kunne benytte seg av en velferdsordning som alle andre har mulighet til å benytte seg av. Hensynet til likebehandling – det er nettopp det motsatte disse menneskene føler de blir utsatt for. De blir utsatt for en urett. Det er noen konsekvenser her som jeg ikke tror regjeringspartiene så da de vedtok kravet om fem års botid. Har statsråden forståelse for hvordan disse menneskene har det, som føler at det er oppstått doble standarder rundt en sånn velferdsordning som kontantstøtten?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-02-01:
Kristelig Folkeparti er ikke allergisk mot kontantstøttekritikk. Vi er alltid villige til å se på ordningene vi har, både kontantstøtten og andre ordninger, for å se om de kan forbedres eller innrettes slik at vi bl.a. ikke har ordninger som er integreringshemmende. Men jeg har bare lyst til å spørre statsråden, fordi man skyver arbeidslinjen foran seg: Mener statsråden at arbeidslivet i dag er innordnet slik at det er enkelt for innvandrerkvinner å komme inn i arbeidslivet?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-02-01:
Takk for svaret. Jeg synes jo det er litt underlig at man snakker så varmt om hvor viktig det er at man bl.a. lærer seg norsk språk. Det er nøkkelen til å komme inn både i samfunnet og i arbeidslivet. Likevel klarte flertallet i denne salen å stemme imot Kristelig Folkepartis forslag om at de med mindre enn tre års botid måtte ha obligatorisk norskundervisning. Vi knyttet norskopplæringen til kontantstøtten. Jeg forstår det ikke helt. Statsråden mener det er viktig at man legger til rette for god kunnskap, norskkunnskap. Likevel stemmer man imot det eneste forslaget som ble fremmet som faktisk hadde dette elementet i seg. Jeg har vanskeligheter med å forstå at man kunne stemme imot et så konstruktivt forslag som det. Hva er årsaken til at man nå har innført fem års botidskrav uten å knytte noe norskopplæring til ordningen?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-02-01:
Rødt er prinsipielt imot kontantstøtte. Rødt ønsker å avvikle hele ordningen. Men skal det skje, må det finnes ordninger som sikrer at familier med dårlig økonomi ikke blir enda fattigere når kontantstøtten fjernes. Derfor går vi inn for bl.a. gratis barnehager, dobling av barnetrygden, bedre norskopplæring og tiltak for å forebygge diskriminering i arbeidslivet. Andelen barn som lever i lavinntektsfamilier, har økt kraftig de siste årene. Halvparten av disse har innvandrerbakgrunn. For oss er det viktig å unngå at barns levekår forverres i en politisk dragkamp. Gode levekår, det å ha en jobb å gå til og ikke minst det å ha en barnehage som er tilgjengelig, er grunnleggende for å få til god integrering. Botidskravet, derimot, vil øke fattigdommen i barnefamilier med lav inntekt. Kravet kan også virke diskriminerende. Det er etter vårt syn urimelig å innføre ulike standarder for tilgang til rettigheter som i utgangspunktet er universelle. Norge bør ikke gå i en retning der ulike standarder blir legitimt. Det kan skape grobunn for konflikt og dårligere integrering når man opplever at noen ikke fortjener en rettighet som alle andre får. Selv om Rødt er mot kontantstøtten, mener vi at så lenge en støtteordning finnes, bør den gjelde likt for alle barnefamilier. Botidskravet er ikke integreringsfremmende, det er å skape doble standarder. Rødt fremmer derfor forslag i dag om å fjerne botidskravet som ble innført 1. juli 2017. Vi støtter også forslaget fra Senterpartiet og Kristelig Folkeparti om å be regjeringen innhente kunnskap om hvem kontantstøttemottakerne er, med særlig vekt på yrkesstatus, utdanningsbakgrunn, grunner til at man benytter seg av ordningen, samt levekår generelt for denne gruppen. Jeg tar med dette opp Rødts forslag.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-01:
Regjeringen er opptatt av at barnefamiliene skal ha valgfrihet, men vi mener samtidig at det var riktig å gjøre innstramminger i kontantstøtten ut fra integreringshensyn. Innføring av fem års botidskrav var derfor en foreslått innstramming som skal gjelde generelt. Forslaget fikk støtte fra bl.a. Integrerings- og mangfoldsdirektoratet, som uttalte at det ikke bør være ordninger med kontantytelser de første årene i Norge som gjør det økonomisk gunstig å være borte fra introduksjonsprogrammet. Representantforslaget som vi nå har til behandling, innebærer at botidskravet kun skal gjelde kontantstøttemottakeren og skal heller ikke ramme norske statsborgere som har hatt lengre utenlandsopphold. Når det gjelder norske statsborgere som har vært i utlandet, vil jeg påpeke at all botid som er opptjent i Norge, teller med ved vurdering av om botidskravet er oppfylt. Det blir ikke stilt krav om umiddelbar forutgående botid. Norske statsborgere vil derfor bare i svært sjeldne tilfeller ikke oppfylle botidskravet. Når det gjelder forslaget om at kun kontantstøttemottakeren skal oppfylle botidskravet, vil jeg si at hvis botidskravet blir endret på denne måten, vil det være veldig enkelt å omgå. Det er i dag ikke et krav at mottakeren av kontantstøtten er hjemme med barnet. Med representantforslaget og de endringene som er foreslått der, kan man f.eks. tenke seg at den av foreldrene som er i full jobb og oppfyller botidskravet, kan være hjemme og motta kontantstøtte samtidig med at den andre forelderen er hjemme med barnet. Jeg mener at en sånn løsning ikke er spesielt heldig. Fem års botidskrav for kontantstøtte er et krav som gjelder generelt, og jeg er helt enig med dem som sier fra denne talerstolen at disse familiene er forskjellige. De har ulike behov og ulike livssituasjoner. Når det kommer til innvandrerperspektivet, er også disse familiene forskjellige. Noen blir raskt integrert, og noen kan oppleve et generelt botidskrav som svært urettferdig. Jeg mener likevel at det vil by på store utfordringer å lage unntaksbestemmelser fra botidskravet. Hensynet til likebehandling taler for en enkel regel som alle kan forholde seg til, og det vil også være veldig krevende å utforme en bestemmelse som ikke bare treffer dem som ikke er godt integrert, men som ikke rammer noen andre. Som så ofte tilfellet er ved innstramminger, vil det oppstå situasjoner og enkelttilfeller hvor kravet kan oppleves urimelig, men i likhet med flere andre fra denne talerstolen er jeg også av den oppfatning at dette veies opp av de positive konsekvensene denne lovendringen vil ha.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-01:
Jeg er opptatt av at vi skal sikre familiene valgfrihet og fleksibilitet. Derfor er jeg glad for at vi fortsatt har kontantstøtteordningen, men jeg tror også at Kristelig Folkeparti må være enig i at det at vi har en ordning hvor den ene forelderen kan være i full jobb og oppfylle botidskravet, men få kontantstøtte og være hjemme samtidig som den andre forelderen er det, ikke er formålet med ordningen. Jeg har forståelse for at det vil kunne slå uheldig ut for enkeltpersoner når vi gjør innstramminger, men jeg mener vi skal stå på endringen som ble gjort tidligere.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-01:
Jeg mener vi bør gjøre mer for at innvandrerkvinner skal komme inn i arbeidslivet. Det er avgjørende for integreringen. Det handler om å lære seg det norske språket, og det handler om å tilegne seg kompetansen man trenger for å kunne få seg en jobb. Det er viktig ikke bare for den enkelte kvinnen, men også for barna og for hele familien. Det er vi opptatt av. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti også sier at man er opptatt av å vurdere innretningen av kontantstøtteordningen, slik at den bl.a. ikke skal virke integreringshemmende. Derfor er jeg glad for at Kristelig Folkeparti sammen med Senterpartiet i dag har fremmet forslaget om at Stortinget ber regjeringen innhente ytterligere kunnskap om hvem kontantstøttemottakerne er, hvilken utdanningsbakgrunn de har, og hva som er årsaken til at de benytter seg av kontantstøtteordningen. Selv om vi har mye informasjon som vi henter ut fra SSB i dag, er jeg ikke i tvil om at det er nyttig å ha bredere kunnskap.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-01:
Jeg satt ikke i denne sal og stemte imot det forslaget, men for å bedre integreringen, særlig når det gjelder minoritetskvinner, må vi jobbe langs flere linjer. Da er det veldig viktig for regjeringen å styrke norskopplæringen, ikke bare for minoritetskvinner, men også for -menn, samtidig som vi må iverksette flere tiltak for å gjøre det lettere å komme ut i det norske samfunnet, ikke bare gjennom arbeid, men også på mange andre samfunnsarenaer – innenfor frivilligheten, innenfor kultur og idrett. Det er viktig for å få forståelse for at også barna skal delta på de arenaene. Det er viktig for barns oppvekst å være en del av fellesskapene vi har rundt omkring i lokalmiljøene våre.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-01:
Vi har sagt i regjeringserklæringen at vi ønsker å opprettholde de samlede overføringene til barnefamiliene, men vi har også sagt at vi ønsker å se på innretningen. Å se på hvordan vi skal sørge for at barnefamiliene får en støtte som treffer dem, vil ligge som en del av den vurderingen. Vi bruker nå om lag 80 mrd. kr på støtte til barnefamiliene i Norge. Vi har rause ordninger. Jeg er opptatt av at de skal nå frem. Samtidig vil jeg si at vedtaket om botidskrav som ble fattet her i fjor, og som det er et bredt flertall for i Stortinget, kommer vi til å stå ved. Jeg innrømmer at det er uheldig at det for enkelte kan virke urimelig, men det oppveies av de positive effektene som botidskravet er ment å ha.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2018-04-26:
Jeg vil innledningsvis starte med å takke saksordføreren og ikke minst komiteen for at vi i arbeidet med denne saken fikk god tid til å finne en god og balansert løsning, som er lagt fram i dagens innstilling. For Høyre er det viktig at skolen både skal være en dannelses- og læringsarena. I denne sammenhengen er det viktig at elevene får innsikt i at Norge har en kristen og humanistisk kulturarv. Det er naturlig at kristendommen i denne sammenhengen har en særstilling og er en del av undervisningen, og den er derfor også den sentrale delen av denne debatten som vi har her i dag. Kulturarven er innvevd i historien, litteraturen, kunsten og filosofien vår. Det synes jeg det er verdt å reflektere litt over, fordi kunnskap om kristendommen derfor også er en av de store og viktige forutsetningene vi har for å forstå samfunnet, våre vaner, tradisjoner og institusjoner. Undervisning i vår kulturarv stimulerer dermed til en slags allsidig dannelse og gir rom for den nødvendige undring og refleksjon om viktige religiøse, etiske, filosofiske og kulturelle spørsmål. Historisk stiller kristendommen dermed i en særklasse i Norge, og julehøytiden med skolegudstjenester har en lang tradisjon i Norge. Den bidrar dermed til å gi konkret kjennskap til opplevelsene rundt hvordan høytiden skal markeres i Norge. Samfunnet vårt er blitt mer pluralistisk, og kunnskap om hverandres kulturer og ikke minst religioner er egentlig derfor helt nødvendig for at vi skal ha et godt samfunn med gjensidig respekt,hvor det ikke blir rom for framvekst av ekstremisme. Derfor er skolens samfunnsoppdrag i denne sammenhengen særlig viktig og sørger sånn sett for at elevene får best mulig innsikt i nettopp norsk kultur og tradisjon. Høyre er derfor veldig fornøyd med dagens innstilling, som jeg mener vil bidra til at vi rydder bort den uklarheten som har vist seg til tider rundt om i landet. Til tross for at de aller fleste heldigvis gjennomfører skolegudstjenester og bidrar til god dannelse og innsikt, har det vært enkelthistorier med ulike begrunnelser som har bidratt til usikkerhet nettopp rundt regelverk, samfunnsoppdrag for skolene og ikke minst forventningene vi har. Nå mener jeg at vi får på plass en oppdatert veiledning som bidrar til å rydde opp i dette. Skolene våre vil nå få en tydelig forventning om hvordan det best kan legges til rette for at elevene skal kunne delta på skolegudstjeneste i forbindelse med julehøytiden så langt det er praktisk mulig, og at elevene som ønsker fritak, skal ha rett på et pedagogisk alternativ i skolens regi. Dette ivaretar dermed skolens samfunnsmandat. Det bidrar til klarhet rundt praksis og sikrer den enkelte elev den nødvendige valgfrihet. Og ikke minst: Denne valgfriheten skal møtes med et godt pedagogisk alternativ.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-04-26:
Min gamle barneskole, Nylund skole i Stavanger, ble landskjent da de tråkket litt skjevt i en sak som dette, da de i en diskusjon om julesanger kuttet ut ord som «jul» og «nisse» et år og ikke ville synge Deilig er jorden. Året etter gjentok de noe av det samme da FAU sendte ut et skriv til alle skoleelevenes foreldre og spurte om de kunne krysse av hvilke julesanger det var greit at elevene sang på skolen. Historien fra Nylund barneskole handler egentlig ikke om motvilje mot å feire jul og markere den viktige høytidstradisjonen, men den viser den usikkerheten som er der ute, som allerede er blitt nevnt, når det gjelder hvordan en skal forholde seg til en religiøs høytid i det moderne Norge. Derfor har det vært viktig for Arbeiderpartiet i denne saken å understreke at julen er viktig. Den er viktig som en tradisjon, den er viktig som en norsk høytid, og den er viktig i vår felles, kristne kulturarv. Derfor skal den også ha en viktig og sentral plass i skolen. Og som representanten Gudmundsen så fint sa det: Dette er viktig fordi det handler om forståelse og respekt. Derfor har det også vært for viktig for Arbeiderpartiet, med det forslaget som vi fremmer sammen med Senterpartiet, å understreke at skolens jobb er å tilrettelegge for den forståelsen. Vi er ikke fans av å detaljstyre og mener det er lærernes faglige vurderinger av hva som ligger i læreplanmålene, som må ligge til grunn. Dette er en sak som også føyer seg inn i diskusjonen om i hvor stor grad en skal detaljstyre arbeidet i skolen, og i hvor stor grad en skal ha tillit til at lærerne klarer å gjøre de faglige vurderingene som ligger til deres jobb. Jeg har i media registrert at det er en viss uenighet om hvordan en skal tolke det vedtaket som flertallet i Stortinget i dag kommer til å fatte. Jeg har registrert at det har vært en lang diskusjon med lange forhandlinger mellom partiene, så jeg håper at både partiene og ikke minst statsråden i salen i dag kan avklare litt hvordan dette vedtaket skal tolkes, for historien fra Nylund barneskole, som jeg begynte med, illustrerer litt av den usikkerheten en diskusjon som dette kan skape. Derfor tenker jeg at det er ekstra viktig at det er tydelig hva de retningslinjene som Stortinget i dag vedtar, skal bety, hvordan de skal forstås ute i skolen, og hva som endres med det forslaget som Stortinget nå vedtar, i forhold til slik det har vært før, slik at vi unngår nye Nylund-saker. Det er det som har vært viktig for Arbeiderpartiet. Med det tar jeg opp forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-04-26:
Som jeg sa i mitt innlegg, kan en se i mediene en viss uenighet mellom noen av forlikspartiene om hvordan vedtaket som Stortinget i dag gjør, skal forstås. Som det ble sagt, ble det gjort en revidering av retningslinjene i 2015, og hvis jeg forsto statsrådens innlegg rett, vil han nå endre de retningslinjene. Jeg vil gjerne spørre om hvordan vi skal forstå det som Fremskrittspartiets representant Steffensen sa i sitt innlegg, at en nå forventer en markant endring, og hvordan skolene skal forstå den diskusjonen og dette vedtaket som gjøres i Stortinget, og hva som endres markant i forhold til de retningslinjene som foreligger, og det som eventuelt kommer før neste sesong begynner.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-04-26:
Jeg synes det er viktig for denne sal og for denne debatten å få nettopp det som nå er framstilt som enigheten, presisert, nettopp for å unngå den usikkerheten som også statsråden viser til. Jeg vil bare spørre, nettopp for å få på plass en presisering i denne sal av hva vi nå går inn med, om det som Kristelig Folkeparti har vært opptatt av, og som også ble nevnt i representanten Grøvans innlegg, at det nå er rektorene som bestemmer om en skal ha en skolegudstjeneste, men at det er kirkene som inviterer. Jeg tenker at det er en viktig presisering å få på plass, for det er vel fortsatt slik at kirkene skal invitere. Om jeg forstår vedtaket riktig, er det vel fortsatt slik at det er rektor og skolene som skal ta beslutningen om en ønsker å godta invitasjonen eller ikke?
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2018-04-26:
Julehøytiden med skolegudstjeneste har en lang tradisjon i Norge, men vi har merket at interessen for å arrangere disse har avtatt med årene. Fremskrittspartiet vedtok på sitt landsmøte for ett år siden at vi ønsker å ha obligatorisk skolegudstjeneste, riktignok med fritaksrett, både for dem som selv har en annen religion og et annet livssyn, og for dem som bare ikke ønsker å delta. Vi har av den grunn naturligvis satt pris på det initiativet som Kristelig Folkeparti har tatt i denne saken. Julegudstjeneste for skoleelever er en innarbeidet og god tradisjon som fungerer godt i de fleste kommuner, men vi vet at man i nesten én av fem skoler – altså ca. 600 – har valgt ikke å tilby skolegudstjenester til sine elever. Dette kan riktignok ha mange årsaker, men vi håper at vi med dagens vedtak vil se en markant endring av dette, og at vi nå vil unngå alle de årlige, lokale omkampene om skolegudstjeneste før jul. Både representanten Gudmundsen og representanten Tvedt Solberg var innom hvor viktig det er å ha kunnskap om hverandres kultur og religion, og at det er nødvendig for å ha et godt samfunn med gjensidig respekt for hverandre. Men vi kommer ikke bort ifra at den kristne kulturarven er en betydelig del av vår historie, og norske verdier og norsk kultur er en del av grunnmuren i det samfunnet vi lever i. Skal man forstå det norske samfunnet, litteraturen, språket, uttrykket, malerkunsten og det meste av vår kulturarv, er derfor kunnskap om og innsikt i kristendommen viktig. For oss er det viktig at mennesker som bor i landet vårt, lærer om kristendommen og dens betydning for det norske samfunnet, slik det er i dag. Med bakgrunn i at det blant elevene i grunnskolen er en mengde ulike trosretninger, er det av stor betydning at elevene får kunnskap om ulike trossamfunn, og ikke minst at de får anledning til å delta i religiøse og kulturelle markeringer som er viktige for oss i Norge. Julegudstjenesten er en viktig faktor for hvordan vi feirer selve julehøytiden, og å delta på denne gir en fin anledning til å få økt innsikt i julens kristne tradisjoner. Nå får vi på plass en nasjonal veileder for skolene om hvordan det best kan legges til rette for at elevene skal kunne delta på skolegudstjeneste i forbindelse med høytiden, og for at elevene som ønsker fritak, skal ha rett på et pedagogisk alternativ i skolens regi. Jeg synes det er positivt og godt at flertallet i denne salen har funnet fram til en løsning som ivaretar både dem som vil oppleve julegudstjenesten, og dem som ønsker fritak. I dag sørger vi for at langt flere barn vil få tilbud om å oppleve den fine tradisjonen som julegudstjenesten er, og det mener vi i Fremskrittspartiet er positivt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-26:
Representanten Tvedt Solberg bygger sitt spørsmål på et oppslag i Vårt Land 13. april om at det var uenighet. Dette svarte de fire partiene på. Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre har svart på dette og er tydelige på at de er enige om hvordan dette skal forstås. Det vil selvsagt være helt unaturlig at jeg før Stortinget fatter sitt vedtak, forskutterer hvordan denne veilederen skal se ut, men jeg synes at Tvedt Solberg i sitt hovedinnlegg viste veldig tydelig den usikkerheten som er ved mange skoler og hos mange skoleeiere. Nettopp for å forebygge den usikkerheten mener jeg at en veileder vil være hensiktsmessig. Det at vi har et veiledningsmateriell allerede i utgangspunktet, gjør at vi kan få dette ganske raskt på plass, og så får vi se hvilken endring det gir i hverdagen i Skole-Norge.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-26:
Vi skal ikke gjøre dette mer komplisert enn det er. Jeg mener at i denne type spørsmål er det viktig at skolene har en god dialog med foreldrene og elevene, og så må man finne gode og hensiktsmessige løsninger. Representanten Grøvan viste i sitt innlegg til undersøkelser som har vist at mange skoler ikke har denne type tilbud, og det mener jeg også understreker den usikkerheten som kan være til stede. Jeg viste i mitt innlegg til at det både i læreplanens overordnede del og i den enkelte læreplan er kompetansemål som gjør at skolen selv kan se det som nyttig å besøke kirken, enten i forbindelse med julen eller i forbindelse med annen type undervisning, og at det selvsagt også vil kunne være naturlig å besøke andre religioners hellige hus. Men dette må vi komme tilbake til når man faglig har fått sett på både det som er nedfelt i denne innstillingen, og de forpliktelsene vi har, hvordan veilederen konkret skal utformes.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-26:
Det er viktig å finne gode løsninger både for dem som ønsker å delta, og for dem som ikke ønsker eller ikke kan delta. Det er nok mange som har opplevd press fra litt ulike hold. Noen har kanskje følt et press om at de må delta, mens andre har følt det som svært underlig at man ikke har fått et slikt tilbud. Jeg mener at vi med denne veilederen kan få på plass gode råd til skoleeierne og lærerne om hvordan de kan legge til rette for et slikt tilbud i forbindelse med jul og i øvrige sammenhenger. Men jeg er også helt enig med representanten i at det selvsagt må være alternative og gode tilbud til lærere og elever som ikke deltar i dette tilbudet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-26:
Jeg synes spørrerens replikk veldig godt understreker at kloke lærere og kloke skoleeiere finner gode løsninger. Jeg viste også til i mitt innlegg at det kan være grunner til at man ikke får dette tilbudet, nettopp på grunn av avstander eller annet. Men så vet vi jo samtidig, og det ser vi i forkant av hver jul, at det er usikkerhet hos skoleeierne og blant lærerne om hvordan dette skal håndteres. Nettopp den usikkerheten kan jo tyde på at dagens veiledningsmateriell ikke er godt nok. Og når et flertall i Stortinget, med regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti, har ønsket en slik veileder for å gi bedre råd til skolene om hvordan det skal håndteres, kommer vi til å følge opp det. Jeg ser frem til at mange barn og skoleelever får oppleve skolegudstjeneste i årene som kommer.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-26:
Jeg kan betro representanten at jeg ble glad for denne interpellasjonen, for jeg har erfart både som innbygger, som politiker gjennom mange år, som statsråd i Kommunal- og moderniseringsdepartementet og nå også som kunnskapsminister og nordisk samarbeidsminister at det nordiske samarbeidet har en stor verdi. Det er mange grunner til det. Én ting er at vi i Norden har en del felles verdier. Vi har en samfunnsmodell som ikke skiller seg vesentlig fra hverandre. Det gjør at vi kan lære av hverandre over grensen – nasjonalt og også lokalt og regionalt. Vi løser oppgavene på litt forskjellig måte, og derfor er overføringsverdien så stor. Vi reiser mange steder i verden, men jeg har stort sett i alle sammenhenger opplevd at den største verdien er når vi besøker våre nordiske naboer. Så er det klart at vi også har vært i en tid da både Sverige, Danmark og Finland har vært mer opptatt av det som skjer i EU enn kanskje innenfor det nordiske samarbeidet, men jeg opplever nå i alle de nordiske land en felles forståelse av at vi skal forsterke og revitalisere det nordiske samarbeidet. Testen på om vi lykkes med det, er om innbyggerne oppfatter det som relevant, om næringslivet oppfatter det som relevant, og at lokalsamfunnet langs grensen ser at det har en merverdi. Det er der jeg mener at vi må utforske det handlingsrommet som er, til å finne løsninger, og det er der jeg inviterer til at hvis man finner hindringer i lovverk, må vi få det opp, slik at vi kan utrede og se på om vi faktisk kan gjøre noe med det. Jeg viste også i mitt innlegg til konkrete resultater av Interreg-samarbeidet og mener at det har en verdi. Så er det slik at Interreg-samarbeidet er ikke bare avhengig av statlige overføringer, men her har også fylkene og regionene et stort handlingsrom til å bruke sine egne budsjetter til å finne det gode samarbeidet. Også på samferdselssiden mener jeg at vi kan oppnå mer. Vi vet jo at mye av vårt næringsliv skal transportere på veier ut til det store europeiske marked, og da er det klart at det at det er muligheter på tvers av grensen mellom Norge og Sverige – og videre nedover – også er av stor betydning.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-26:
Jeg merker meg at det er behov for en tydeligere markering av hvem som er nordisk samarbeidsminister. Det håper jeg å få gjort noe med i årene som kommer. Det er en viktig oppgave. Min erfaring er at veldig mye av samarbeidet går mellom dem som sitter med ansvaret. I går hadde jeg gleden av å være med på et møte i Nordisk ministerråd for kunnskap, høyere utdanning og forskning, et møte som jeg opplevde som svært konstruktivt fordi man hele tiden diskuterte hva som er utfordringene i Sverige, i Norge, på Island – og så kan man lære av hverandre. Rollen som nordisk samarbeidsminister innebærer også å forsøke å få helhetsblikket – og å delta i debatter som dette. Jeg vil takke de to som deltok i debatten, for et godt engasjement og gode konkrete innspill som vi skal jobbe videre med. Jeg håper flere deltar i diskusjonen når vi skal diskutere den stortingsmeldingen vi nylig har lagt frem om nordisk samarbeid. Jeg viste i mitt innlegg også til en del samarbeid på samferdselsområdet. Jeg viste at vår regjering har signalisert at man ønsker å ta initiativ til en skandinavisk/nordisk jernbaneanalyse. Det vil kunne danne et godt grunnlag for det videre samarbeidet om konkrete løsninger. Jeg viste også til at de nordiske samferdselsministrene har en felleserklæring fra september 2017 om samarbeid og tilrettelegging for autonome og kommuniserende kjøretøy. Det betyr at selv om man ikke har et eget ministerråd for samferdselsministrene, samarbeides det på tvers av grensene. Det mener jeg også er i vår interesse. Jeg er også enig i det Karin Andersen sa om viktigheten av effekten av Interreg-samarbeid. Man må ikke bare måle det i hvor mye penger som bevilges, men hvilke resultater man oppnår. Jeg viste til noen eksempler i mitt innlegg, og det er noe vi ønsker å bygge videre på og få realisert flere slike prosjekter. Eksemplet jeg trakk frem fra Lierne, er ikke et Interreg-prosjekt, men gjelder to kommuner som ligger på hver sin side av grensen. Vi kan gi våre innbyggere bedre tjenestetilbud ved å samarbeide mer. Jeg ønsker at det skal komme flere slike initiativ nedenfra, og at vi, som nasjonale politikere, ser hvordan vi kan finne gode løsninger som tjener lokalsamfunn på begge sider av grensen. La meg til slutt bare vise til at på klimaområdet er det nylig levert en rapport fra tidligere klima- og miljøminister Tine Sundtoft, som har erfaring fra både lokalt, regionalt og nasjonalt samarbeid, og som nå har hentet erfaring fra alle de nordiske land for å se hvordan vi sammen kan oppnå bedre resultater gjennom et tettere samarbeid på klimaområdet.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-26:
Nå ser det ut til at det blir flertall for at det skal lages en nasjonal veileder for skolene om hvordan de skal legge best mulig til rette for at elevene skal få delta på en skolegudstjeneste i forbindelse med julen, selv om jeg i likhet med representanten Arnstad vil påpeke at det allerede finnes en slik. Men det jeg og mitt parti er spesielt opptatt av i denne sammenhengen – og faktisk er blitt mer opptatt av i løpet av denne debatten – er at det også må finnes gode løsninger for dem som av ulike grunner ikke ønsker å delta i disse samlingene, også for dem som i utgangspunktet ikke har religiøse eller livssynsoverbevisninger, men bare synes at dette blir et slags utilbørlig press fra skolene om å besøke en religiøs, i denne sammenheng kristen, seremoni. Kan ministeren forsikre om at det vil bli gode løsninger også for de lærerne og elevene som føler at dette blir et press for å delta i skolegudstjeneste?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-26:
Selv har jeg vært rektor ved to forskjellige barneskoler. Der løste vi dette på to forskjellige måter. På den ene skolen var det helt naturlig å besøke den lokale kirken, som lå bare to meter unna skolen, mens fra den andre var det ti mil til kirken. Dermed ble det skyssutgifter osv. som gjorde at vi ikke hadde skolegudstjeneste på den skolen, men selvfølgelig hadde vi julespill og andre ting som gjorde at også de elevene fikk mulighet til å få inn det kristne budskapet i forbindelse med julen. Da brukte vi den veilederen som allerede eksisterer. Hva er det med dagens veileder som vil bli annerledes etter dette vedtaket, ønsker jeg å spørre ministeren om.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2018-04-26:
Norge er et kristent land. Vår felles kristne kulturarv har en viktig plass i det norske samfunnet, også i skolen. Også Grunnloven slår fast at kristendommen og humanismen utgjør verdigrunnlaget som den norske stat er tuftet på. Julehøytiden med skolegudstjeneste har en lang tradisjon i Norge. Kristendommen har en særstilling i Norge, og Fremskrittspartiet mener derfor at den må være en sentral del av opplæringstilbudet i norske skoler. Jeg er glad for at Stortinget er enig i det, og at det fortsatt skal legges til rette for å tilby skolegudstjeneste i forbindelse med julehøytiden. Jeg registrerer at dette er en viktig presisering, for i Aust-Agder i dag har man altså en pågående debatt om skolegudstjenester, og der har Arbeiderpartiet hevdet at det pågår en diskusjon om gudstjenestene skal ut av skolen. Jeg mener at det er en uheldig debatt hvis det skal være en del av ordskiftet i det norske samfunn om skolegudstjenesten skal ut av den norske skolen. Stortingsflertallet her i dag konkluderer nå med at julegudstjenester i skolen er  en viktig tradisjon som vi må ta vare på, og det er Fremskrittspartiet glad for. Vi må ikke være så redde for å tillate skolegudstjenester for skoleelever. Det er tross alt bare en hyggelig og høytidelig markering av julen som mange i Norge setter pris på. Det er en tradisjon vi i Fremskrittspartiet mener vi må holde i hevd. Elever som ønsker fritak, skal selvfølgelig få anledning til det fortsatt, men jeg er overbevist om at mange elever setter pris på å følge julens kristne tradisjoner, og da er det avgjørende at skolene tilbyr skolegudstjeneste.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-26:
Jeg vil takke statsråden for svaret, og jeg kan forsikre ham om at jeg kommer til å studere dette skikkelig grundig i mitt lønnkammer og formidle det videre til mine venner på begge sider av grensen. Statsrådens ambisjoner og visjoner var både gode og viktige. Så gjenstår det å se om regjeringen som helhet – og statsråden – har vilje til å løfte dette opp på nødvendig nivå. Jeg oppfattet hele statsrådens innlegg som et forsvar for Interreg-programmet, men det er også en realitet at her har det vært kuttet. Norge har vært en upålitelig partner, man kuttet flere programmer midt i programperioden, slik at regjeringen har kontinuerlig vært negativ til Interreg og uttrykt skepsis til hvorvidt dette skaper den nødvendige utviklingen, f.eks. for næringslivet. Men jeg synes statsråden nå utviste en forståelse for hva Interreg er, for hva det kan bidra med, og for behovet for praktisk samarbeid på tvers av grenser – på mange nivåer og på mange områder. Så dette kommer vi til å følge opp. Når det gjelder samferdselsproblematikken, har vi jo klart å bygge bruer før. Vi har klart å bygge jernbane før. Vi har klart å bygge veier sammen før. Så dette må rett og slett settes i system. Ikke minst må vi få et system for en felles KVU landene imellom, slik at man kan planlegge dette i samarbeid for å få avdekket behovet, få avdekket mulige alternative finansieringsmåter og få avklart hvor strekningene skal gå. Her synes jeg ikke at man kom helt i mål med det som var skissert, og jeg ønsker en videre oppfølging av hva regjeringen konkret har tenkt å gjøre strukturelt for å løse felles transportutfordringer, ikke bare i Norden, men spesielt når det gjelder Norge og Sverige.