trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-05-11:
Igjen har vi hatt en konstruktiv debatt hvor det ble pekt på en del av utfordringene, men også på hva det er viktig å ha fokus på. Avslutningsvis har jeg lyst til å komme inn på et par ting, bl.a. det Karin S. Woldseth nevnte om det med biologiske foreldre. Det har vært en endring i barnevernet de siste årene når det gjelder tenking på det feltet. Det brukes nye metoder i dag, med mer nærmiljøbaserte tiltak som nettopp har som utgangspunkt at vi skal gå inn så tidlig som mulig for å gi barnet – også hele familien – hjelp, slik at de skal slippe å oppleve en tung og alvorlig omsorgsovertakelse. Hele den tenkingen vi prøver å få til i barnevernet i dag, er nettopp å ha det som utgangspunkt. Det er et veldig viktig punkt representanten tok opp, og det er jeg selv veldig opptatt av. Det andre er det punktet Karin S. Woldseth var inne på som gjaldt tilsyn. Jeg har lyst til å si at vi skal ha et godt fungerende tilsyn. Fylkesmannen skal ha ressurser til å gå inn og være veldig streng, og ha ressurser til å føre tilsyn som også gjør at vi er trygge på at barnevernet leverer på en ordentlig måte. Det er viktig! Som Karin Andersen var inne på i sitt innlegg, var det i VG en reportasje fra Oslo, som jeg tror opprørte alle. Jeg har lyst til å si at departementet tar det veldig på alvor. Vi følger meget tett opp med Oslo kommune. Til det som representanten Lars-Henrik Michelsen var inne på: Vi vil ha et bedre beslutningsgrunnlag når vi har fått de to rapportene på vårparten. Mye av dette er komplisert, det er vanskelige avveininger, og derfor er det viktig at vi ikke bare tror, men at vi vet, før vi fatter politiske beslutninger. Jeg avslutter med det og takker for debatten.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-05-11:
Eg vil takke statsråden for svaret på interpellasjonen. Eg ser fram til at dei to rapportane om hjelpetiltak i barnevernet som statsråden fortalde om, kjem. Då får vi endå meir kunnskap og informasjon. Det som er veldig viktig, og som statsråden var inne på, er at den tiltaksplanen som skal utarbeidast for dei unge, ikkje berre bør, men på ein måte må utformast slik at ein kan ta opp igjen ettervernet. Det er ulik praksis og ulik tolking av dette i ulike kommunar. Kanskje må ein vere endå meir presis, slik at alle får moglegheit til å ta det opp igjen, at alle får moglegheit til å leggje til rette for det. Det bør ikkje vere berre eit «bør»-omgrep. Eg lurer litt på kva statsråden tenkjer om dette med fosterforeldre, for det er klart at det er ei utfordring. Når eit barn er 18 år, er det myndig. Alle som har barn, veit at når ein først har barn, har ein det heile livet. Kontakten er der mellom foreldre og barn: Om barna er blitt 20 eller 30 eller 40 år, er dei på ein måte framleis foreldra sine barn. Mange fosterforeldre har kanskje hatt fosterbarnet frå det var to år til det fylte 18 år. Når fosterbarnet er blitt myndig, har fosterforeldra, på grunn av teieplikta, ingen rett til til å få informasjon om fosterbarnet, sjølv om det på ein måte er deira barn. Vi veit om dei fleste foreldre at opplever dei at 18–19–20-åringen kjem ut på skråplanet, så dreg dei ut og leitar etter han eller ho, medan fosterforeldre ikkje har noka moglegheit til å krevje å få informasjon, sjølv om dei er like glade i desse barna som foreldre er i dei biologiske barna sine. Dette er vanskelege problemstillingar, for mange fosterforeldre ønskjer framleis å kunne vere til hjelp. Samtidig har ein dette dilemmaet med myndigalder. Om barnet seier at no er eg fri – mange kan bli opprørske i den tida der dei skal lausrive seg frå dei vaksne – kan det likevel vere godt å ha nokre vaksne som bryr seg, og som kanskje tek kontakt. Når dei blir eldre, finn dei ut at det er godt å ha fosterforeldre som bryr seg om dei, også etter at dei er blitt vaksne. Det er mange fosterforeldre som ønskjer det, men dei føler at dei blir avskorne frå moglegheita til det. Når det gjeld økonomisk stønad: Sjølv om ungdomen flytter på hybel og studerer, kan det vere behov for ei gradvis kompensasjonsordning for fosterforeldra, slik at dei kan vere i heimen og ta imot desse ungdomane når dei vil reise heim til jul og til påske. Eg veit at mange fosterforeldre som har hatt mange fosterbarn, får kanskje mange fosterbarn heim, som vil vere saman med den familien. Då bør ein kanskje også sjå på den sida.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-05-11:
Eg vil takke alle for debatten vi har hatt om dette viktige temaet, som vi har fått belyst. Representanten Karin S. Woldseth var inne på kontakt med biologiske familie – det gjeld dei barna som anten er i barnevernsinstitusjon eller hos fosterfamilie. Det er sjølvsagt veldig viktig at ein fokuserer på det. Samtidig må ein fokusere på at det må vere til barnet eller ungdommen sitt beste. I enkelte tilfelle kan det vere at dei kjem frå kompliserte familieforhold, med store rusproblem eller anna, og då seier det seg sjølv at det ikkje er det beste for barnet å ha direkte kontakt. Dette må ein vurdere i dei ulike sakene. Vi sit med historier frå begge gruppene – nokon har hatt for lite kontakt med sin biologiske familie, og andre plassar har det blitt stilt spørsmål om kor lurt det er å ha hyppig kontakt, i forhold til korleis det verkar inn på barnet i etterkant. Det er veldig viktig at det temaet får merksemd. Representanten Karin Andersen var inne på einslege mindreårige asylsøkjarar. Det er heilt klart at det der òg er store utfordringar i forhold til den ekstra ballasten dei har med seg når dei kjem. Når det gjeld barnevern, er det veldig mange utfordringar. Vi kunne brukt mykje tid på å diskutere det. Eg valde å konsentrere meg om ettervernet, fordi fasen frå å vere barn til å bli vaksen er veldig krevjande, og spesielt for barnevernsbarn. Eg har høyrt fleire forskarar som har vore inne på konsekvensane – kva som skjer med desse etter dei blir 18 år, korleis det går. I Sverige har det vore noko forsking på korleis det går med desse. Derfor føler nok mange fosterforeldre at ein del av det viktige arbeidet som har blitt gjort, blir øydelagt når barna blir vaksne, om ein ikkje greier å ta vare på dei etter dei er 18 år òg. Som representanten Karin Andersen sa, har vi ikkje mykje vi skal ha sagt når barna blir 18 år. Det gjer at dette er vanskeleg, for i teorien er dei myndige. Vi veit at dei som har biologiske barn og som høyrer rykte om at barnet har problem, dreg ut for å leite sjølv om barnet er 18 eller 20 år. Som fosterforeldre har ein faktisk ikkje lov til det om det formelle arbeidet er avslutta. Eg har ikkje nokon klare løysingar på denne utfordringa, men eg trur det er veldig viktig at departementet diskuterer og drøftar det: Kva gjer ein, og kva kan ein gjere i samarbeidet med fosterforeldra? Å lytte til dei trur eg er veldig viktig, så eg vil oppfordre statsråden til at ho tek dette med seg i det vidare arbeidet.
Erling Sande (Senterpartiet), 2006-05-11:
Interpellanten skal ha ros for at ho set på dagsorden eit tema som er viktig. Vi veit at for mange ungdommar er det ikkje slik at trongen for oppfølging fell vekk den dagen ein blir 18 år. Perioden frå ein er myndig og fram til starten av tjueåra er ei utfordrande tid for mange unge, og kanskje spesielt for den gruppa som har eller har hatt kontakt med barnevernet. Ettervernet kan vere avgjerande for kva liv denne gruppa får etter tida under barnevernstenesta. Frå Senterpartiet si side er vi tilfredse med at fleire ungdommar i alderen 18-23 år no får eit tilbod om oppfølging. Det er likevel eit langsiktig mål å nå alle i denne gruppa som har trong for det, og som har ynske om oppfølging. Difor deler vi den intensjonen som interpellanten har. Eg er spesielt glad for at statsråden understrekar at Regjeringa er oppteken av å finne alternative måtar å formidle informasjon om tilbodet til ungdommane på. Det er særdeles viktig. Det er særdeles viktig at det apparatet som er rundt desse unge, har kunnskapar om det tilbodet som dei kan nytte seg av etter fylte 18 år, og at det blir formidla til dei unge dette gjeld. Det er òg viktig at kommunane har både kompetanse og økonomi til å ta sin del av ansvaret på dette politikkområdet. Vi veit at ein god kommuneøkonomi ikkje berre er med på å sikre oppfølgingstilbodet til alle. Han er òg med på å sikre kvaliteten i tenesta. Difor var det viktig det lyftet Regjeringa gjennomførte i kommuneøkonomien òg i forhold til dette punktet. Statsråden har vidare sagt at dette er eit saksområde som er i fokus i hennar arbeid og i arbeidet til Regjeringa. Det blir òg omtala i Soria Moria-erklæringa. Det har vore sagt svært mykje godt i denne debatten, og eg ser ikkje nokon grunn til å gjenta alt det. Eg har berre lyst til å stille meg bak og støtte den intensjonen om styrking av ettervernet som har kome til uttrykk her i dag.
Bent Høie (Høyre), 2006-03-09:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Ivar Kristiansen og meg selv fremme forslag om å endre vilkårene for «særlige grunner» for dispensasjon etter plan- og bygningsloven § 7 slik at det blir enklere for kommunene å foreta et lokalpolitisk skjønn.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-03-09:
Kristelig Folkeparti har vært pådriver for å øke fedrekvoten. Kristelig Folkeparti har programfestet økt pappapermisjon. Det har vært et viktig familiepolitisk tiltak, ikke bare av hensyn til likestilling, men først og fremst av hensyn til barnet, av hensyn til båndet mellom far og barn og av hensyn til framtidig omsorg og god og nær kontakt mellom far og barn. Kristelig Folkeparti er ikke i tvil om at det er viktig at pappa i forhold til fedrekvoten og hele veien de første månedene får være mye sammen med sitt barn og får lov til å ta ansvar alene. Hovedhensikten er at dette skal styrke båndet til barnet for hele oppveksten. Kristelig Folkeparti er enig i at for de aller fleste fedre og familier bør fedrekvoten forlenge permisjonen, ikke forkorte den. Men det kan noen ganger, i noen familier, være behov for å forsterke det at begge foreldrene er hjemme. Familiene er forskjellige, og det kan være noen som gjør valget å forsterke og ta ut tid samtidig, på bekostning av forlenging. Jeg har tro på at de aller fleste småbarnsfamilier synes det er godt med lang permisjon og ønsker å ta den ut slik hensikten har vært med fedrekvoten. Fedrekvoten er først og fremst til for barnet, sekundært for familien, og familiene er forskjellige. Jeg er glad for utvidelse av fedrekvoten. Jeg har tro på – og det er det viktigste med fedrekvoten – at den legger et grunnlag for at fedre velger å være hjemme når barnet er spedbarn og har behov for at fedrene er hjemme med dem, og for at far er mer sammen med barnet i resten av oppveksten.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2006-03-09:
Det var representanten Olemic Thommessens innlegg som gjorde at jeg så det nødvendig å ta ordet igjen. Jeg registrerer at det er en betydelig meningsforskjell mellom de tidligere regjeringspartnerne Høyre og Kristelig Folkeparti i spørsmålet om fedrekvote og vektlegging av om det i det hele tatt er noe viktig at far er alene hjemme med sitt lille barn eller ikke. Har jeg oppfattet representanten Thommessen riktig, syns han faktisk ikke det er så fryktelig viktig at far er hjemme alene med barnet, at det ikke har noen betydning at far tar ut en større del av permisjonen. Da må jeg bare innrømme at jeg synes at representanten Thommessen ikke har skjønt poenget. Han har ikke skjønt hvordan moderne menn tenker. Moderne fedre, dagens unge fedre på 30 år, ønsker å ta en større del av omsorgen for sine barn. De ønsker å være mer hjemme sammen med barna sine. De ønsker faktisk at mor skal være borte når de er hjemme og tar ansvaret for barna sine. For det er faktisk sånn at vi mødre er oss sjøl lik: Så lenge vi er hjemme, tar vi over styringen og slipper ikke far til mer enn nødvendig. Sånn er det også i dag. Det er først når far får lov til å styre alene på hjemmebane, at han virkelig får kost seg med den lille og får vist omsorg – og tar omsorg alene – for barnet. Så stiller representanten Thommessen spørsmål ved om det er motstrid mellom likestilling og barns behov. I dette tilfellet mener jeg at det går hånd i hånd. For er det én ting som er sikkert etter vår erfaring – vi som vokste opp for 30–40 år tilbake – er det at fraværende fedre er dårlig likestillingspolitikk, og det er dårlig for barnet. Jeg håper at fedrekvoten en dag kan bli overflødiggjort. For målet må være at det ikke skal være nødvendig at vi har en fedrekvote. Målet må være at mor og far deler så mye av permisjonen mellom seg at det blir mer likedeling, slik at fedrekvoten faktisk ikke er nødvendig i lengden.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-09:
Jeg takker for den påminningen. Fremskrittspartiet mener, som det fremgikk av mitt hovedinnlegg, at den mest hensiktsmessige løsningen i barnefordelingssaker er delt omsorg. Det er mange land som har sett på denne løsningen. Nå registrerte jeg av innlegget til representanten Olemic Thommessen fra Høyre at dette både var vanskelig å få til og noe som kanskje nesten var umulig. Det er vel ikke noe nytt at Høyre er et konservativt parti som har vanskelig med nytenkning. Jeg oppfatter at statsråden er atskillig mer åpen for å tenke nytt, og også opptatt av likestilling mellom mor og far. Mitt spørsmål til statsråden er da: Vil delt omsorg være en del av den utredningsprosessen som hun skisserte til slutt i sitt innlegg?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-09:
Så langt i debatten har det vært lite om de feildømte fedre. Som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, synes det klart at det er mange farskap som er blitt feil fastsatt, og det er enkelte som da hevder at 10 pst. av den norske befolkning kan være registrert med feil far. Staten som lovgiver og dømmende makt har hele tiden hatt et overordnet ansvar for fastsettelse av farskap i Norge. Ut fra en del av sakene synes det som om det at farskapet ble riktig fastsatt, ikke var så sentralt for myndighetene; det var viktigere å finne en betalingsdyktig far. Dette sammen med at mor var den part som retten ofte hadde størst tiltro til, medførte mange feil. Fremskrittspartiet er svært glad for at Stortinget vedtok de endringene i barneloven som trådte i kraft 1. april 2003, som gav alle parter i en farskapssak muligheten til å forlange saken gjenopptatt og avklart ved DNA-testing. Dette var et forslag fra Fremskrittspartiet som vi gjentatte ganger hadde fremmet i Stortinget. Konsekvensene av lovgivningen er at mange feilaktige farskap er blitt avdekket. Så langt får en feildømt far imidlertid bare tilbakebetalt de penger han har innbetalt i barnebidrag krone mot krone. Mange feildømte fedre har hatt andre store økonomiske utlegg samt pådratt seg betydelige psykiske belastninger. Staten har frarøvet mange menn penger på feilaktig grunnlag, og da må det i det minste gis en økonomisk kompensasjon i form av renter eller indeksregulering. Det bør også kunne gis dekning for andre økonomiske utlegg, slik som utgifter til rettsbehandling. Fremskrittspartiet støtter kravet fra Støttegruppen for Feildømte Fedre om at de som har fått varige men, bør få erstatning. Vi synes nå at det er på tide med rettferdighet for de feildømte fedre. En annen side ved denne saken er at et feilaktig farskap også gir grunnlag for at arv blir tildelt personer som i utgangspunktet ikke burde ha krav på det, og mange får ikke den arven de har krav på. Dette bør også endres.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-09:
Vi oppfatter at denne saken i stor grad dreier seg om tekniske endringer samt noen små forbedringer av ordningen. Dette gir vi vår tilslutning til, med noen merknader, noen forbehold og noen endringsforslag. Som det fremgår av våre merknader, hadde vi ønsket at mer av styringen av dette hadde vært opp til foreldrene, bl.a. ved at man kunne ta ut foreldrekvoten de første seks ukene. Vi mener at foreldrene selv må velge når og hvordan de vil ta ut sine respektive kvoter, og at politikerne må være mindre ivrig etter å styre. Samtidig vil vi uttrykke bekymring for at en utvidelse av rettigheter skal bli en ny byrde å bære for arbeidsgiverne. Det er fra før av tøft nok å være arbeidsgiver i Norge, og det blir ikke akkurat lettere med en rød-grønn regjering. Med dette vil jeg ta opp det forslaget som Fremskrittspartiet er med på i innstillingen.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-09:
Fremskrittspartiet slutter seg til hovedtrekkene i Ot.prp. nr. 13 om lov om endringer i barnetrygdloven mv. Som det fremgikk av debatten i Stortinget tidligere i dag, er Fremskrittspartiet svært opptatt av å forhindre tvangsekteskap. Dokument nr. 8-forslaget fra Fremskrittspartiet som forelå til behandling tidligere i dag, er bare ett av mange forslag som vi har fremmet på dette området. Det er selvfølgelig fint at norske ungdommer kommer seg ut i verden og tar utdanning. Dette styrker oss i konkurransen i den globaliserte økonomien. Men dette gjelder i første rekke norske ungdommer som er ferdig med videregående skole, unge voksne som f.eks. tar økonomiutdanning i USA, markedsføringsutdanning i Australia eller legestudium i Tyskland. Dette er positivt for Norge som nasjon. Det er imidlertid ikke positivt at man sender små barn på fundamentalistiske muslimskoler i innvandrerforeldres hjemland. Dette er negativt av tre grunner: 1. Det viderefører de antivestlige, udemokratiske og kvinnefiendtlige holdninger i fundamentalistisk islam.2. Det er eksponering for tvangsekteskap.3. Det gir dårligere forståelse av norsk språk og samfunn. Fremskrittspartiet mener at det er åpenbart at det er viktig for minoritetsspråklige barn og unges integrering i det norske samfunnet at man deltar i undervisningen i Norge. Når man får meldeplikt for skoler til trygdekontoret ved fravær som kan skyldes utenlandsopphold, tror vi dette kan medvirke til at vi får stoppet noe av den negative utviklingen med at barn blir mer eller mindre tvangssendt ut av landet. Men vi er overbevist om at dette må gjelde alle skoler hvor elevene er under 18 år, ikke bare grunnskolen, slik flertallet har lagt til grunn. Noen av de gruppene som f.eks. er mest utsatt for tvangsekteskap, er de som er 16 og 17 år – da øker presset. Vi er dypt skuffet over at flertallet svikter disse ungdommene, hvor det kanskje er viktigst med klare og tydelige vedtak og konkret handling. Men dette avspeiler hvordan problemer i forhold til innvandrergruppen håndteres i Norge: Det prates, det synses, det utredes, det forskes, og det kartlegges, men det handles lite eller ingenting. Man er livredd for å tråkke muslimske miljøer på tærne, og da blir ofte de saker som man legger opp til, et slag i luften. Vi har merket oss at det i høringene har kommet frem at noen av høringsinstansene er bekymret for tillitsforholdet mellom hjem og skole. Tillitsforhold er helt klart en viktig faktor mellom skole og hjem, men barns trygghet og sikkerhet er viktigere for Fremskrittspartiet.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-09:
Når man har noen mulige tiltak man kan sette inn mot noe som åpenbart er svært negativt, altså tvangsekteskap, og man velger ikke å sette dem inn, er det helt åpenbart at det er å svikte en gruppe. Som det også fremgikk av debatten i Stortinget tidligere i dag, er det en del av dem som blir tvangsgiftet, bl.a. i Pakistan, som er under 18 år, og som er ungdommer som pr. i dag er i den videregående skolen, bl.a. i Oslo og i min hjemby Drammen, som er nr. 2 på innvandringsstatistikken. For øvrig en liten presisering: Når jeg snakket om at man var livredd for å tråkke enkelte på tærne, sa jeg ikke at det gjaldt de pakistanske miljøene, men de muslimske miljøene. Det er faktisk flere muslimske miljøer i Norge enn akkurat det pakistanske. Men dette kan selvfølgelig dreie seg om det pakistanske som det største muslimske miljøet i Oslo, så vidt jeg er kjent med. Jeg føler at denne debatten og den debatten vi hadde tidligere i dag, er litt symptomatisk for en misforstått snillisme og dialog som kjennetegner en del norske samfunnstopper. I forhold til fundamentalistisk islam, som ideologisk sett er nærmest kommunismen, fascismen og nazismen, og som prediker vold, undertrykkelse og ufrihet, tror jeg ikke det er mulig med dialog. Der må det til konfrontasjon. Og som jeg var inne på i spørretimen i går, i en ordveksling med kulturministeren, har bl.a. den kjente forfatteren Salman Rushdie tatt til orde for at Vesten nå må ta et oppgjør med fundamentalistisk islam. Andre, mer moderate deler av de muslimske menigheter er det mulig å ha en dialog med. For øvrig sa presidenten at det ikke ble noe replikkordskifte fordi ingen hadde tegnet seg. Vi fikk opplyst fra sekretæren at det ikke var mulighet for å tegne seg til replikk. Men hvis det hadde vært replikkordskifte, tror jeg muligens jeg ville stilt statsråden et spørsmål. Vi registrerer at statsråden i media svært aktivt påpeker kvinnenes vanskelige situasjon i innvandrermiljøene. Hun sa bl.a. i november i fjor at imamer må ta avstand fra vold mot kvinner og ikke komme med utsagn som kan legitimere dette, og at hun ville bruke statsstøtten som pressmiddel overfor disse gruppene. Jeg kunne tenke meg å spørre statsråden hva hun konkret har gjort når det gjelder å styrke kvinnenes stilling i innvandrermiljøene – og da tenker jeg ikke på forskning, utredning og kartlegginger, men på konkrete handlinger. På det området føler jeg at det så langt er svært tynt.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-09:
Hvorvidt Fremskrittspartiet har vært langt unna makt, kan man jo se ved å ta en titt på forrige regjeringsperiode, hvor vi faktisk lagde hele tre budsjetter sammen med bl.a. Venstre. Lenger unna makt har Fremskrittspartiet altså ikke vært. Når det gjelder måter å konfrontere fundamentalistisk islam på, kan det gjøres gjennom klare og konkrete lovreguleringer, gjennom å dra inn penger fra trossamfunn som prediker holdninger vi ikke ønsker å ha i Norge, som terror og vold, eller ved å stanse pengeoverføringene til terroristorganisasjonen Hamas osv., ved å være klar og tydelig overfor fundamentalistisk islam på at vi ikke ønsker disse holdningene i en sivilisert vestlig verden. Men som jeg også sa: Det finnes moderate muslimske miljøer det går an å ha dialog med.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-09:
Man bør lytte til dem som er bærere av de lange linjer, særlig når det dreier seg om barn, for her er det de lange linjer som teller. Så til dette med samværsnormen. Statsråden har jo i pressen også gitt signaler om at hun gjerne ser dagens ordning endret. Nå ser vi av merknadene og hører av de rød-grønne partiene at man ønsker dette vurdert og utredet. I hvilken grad – hvis det går an å stille spørsmålet slik – har man tatt stilling til dette? Statsråden har i pressen tatt stilling til det, slik jeg har sett det. Jeg vil gjerne høre om hun her kan bekrefte at det faktisk er slik at vi nå skal forberede oss på at delt omsorg blir hovedregelen når saken blir fremlagt. Når kan vi i så fall forvente at en slik sak fremlegges?
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-09:
Jeg gleder meg over at statsråden i sitt svar i replikkordskiftet ikke var endelig og bastant i spørsmålet om samværsnorm. Men jeg har jo også merket meg det majoriteten i denne salen mener, og vi kan vel slik sett ha en forventning. Jeg har bare lyst til å gi statsråden noen ord med på veien i det arbeidet. Det er jo slik at barn skal høres. Det er et viktig prinsipp. Barn skal høres – og ikke bare høres på, de skal lyttes til, og man skal gjøre som de sier. Det er også sagt så riktig fra representanten May Hansen at det er de voksnes ansvar å få til de beste løsningene for sine barn. Da vil jeg gjerne bringe videre en replikk hentet fra baksetet i bilen mens man satt og lyttet til et program hvor dette temaet ble drøftet, og hvor det var spørsmål om barn som reiste hit og dit. Så kom replikken: Kanskje hadde det vært like fint hvis det var mammaene og pappaene som måtte reise? Det kan kanskje være til ettertanke, for når vi diskuterer ting der vi selv har – skal jeg si – skjorten på, er det ikke alltid like lett å skille ut hvilke hensyn som egentlig er til barnets beste. Også når man inntar pådriverrollen i en likestillingsdebatt, tror jeg kanskje at man skal tenke seg litt om – om likestilling alltid nødvendigvis er til barnets beste. Hvis man ser de to hensynsgrunnlagene isolert, er det kanskje ikke slik. Noen ganger tror jeg kanskje også at man skal tenke: Hvilke hensyn er nå til syvende og sist viktigst? Er hensynet til å være pådriver når det gjelder likestilling, f.eks., eller – for å ta en arena som tilhører min politiske banehalvdel – valgfrihet, alltid avveid mot hensynet til barnets beste? På mange områder vil det være sammenfall. Det ene vil ikke stå i motstrid til det andre. Men jeg tror nok allikevel at når vi kommer til spørsmålet om å bo i bag: Hvor mange av oss voksne ville se lyst på livet hvis vi skulle flytte fra den ene adressen til den andre, den ene uken etter den andre? Men det er vårt ansvar å finne den beste løsningen, og det er barnets beste som er det viktigste. Så la nå det henge igjen om kanskje mammaene og pappaene like gjerne kunne flytte på seg.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-09:
Jeg vil gjerne rette fokus mot de selvstendig næringsdrivendes situasjon. Det fremgår av proposisjonen at departementet har et utredningsarbeid gående når det gjelder selvstendig næringsdrivende. I denne saken blir kanskje de selvstendig næringsdrivende menn, men når det kommer til stykket, er det kanskje like viktig eller viktigere med selvstendig næringsdrivende kvinners forskjellige rettigheter knyttet til svangerskaps- og fødselssituasjonen. Jeg vil gjerne spørre statsråden hvor det arbeidet står. Jeg forutsetter at det elementet som vi har i forhold til selvstendig næringsdrivende i denne saken, også settes inn i den saken som kommer, slik at man får en helhetsløsning som er god. Hvis ikke, er det faktisk en innstramming vi er i ferd med å gjøre i dag, og det er isolert sett ikke noe spesielt gunstig utgangspunkt. Så hvor står saken? Går det an å si noe om hvor lang tid den vil ta, og vil man trekke dagens tema inn i en helhet?
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-09:
Her er det nok representanten Gjul som ikke helt har skjønt poenget. Det er ikke slik at Høyre synes at det er uviktig at far er alene med barnet. Det er sikkert positivt at far er alene med barnet – det er bra det. Men det er faktisk ikke så viktig at vi skal bestemme det. Når representanten Gjul sier at moderne fedre ønsker ditt eller datt, og ønsker å være alene med barnet, tar hun munnen meget for full, for hun kan ikke tale på vegne av alle moderne fedre. Men det gjør hun i trygg forvissning om at de sosialistiske partiene i tråd med den tenkemåte som man der har, setter opp en sjablong for hva som er best, og så skal alle vær så god ønske det som passer i deres hode. Det er heldigvis ikke Høyres utgangspunkt. Høyres utgangspunkt er at den beste løsningen finnes der hvor man bestemmer selv, at de som er i situasjonen, har en mulighet til selv å bestemme. Til representanten May Hansen vil jeg si at når jeg var så lettsindig å tillegge henne å snakke om «barnets beste», henger det litt sammen med merknadene. Der er det «barnets behov» som er tatt opp. Nå skjønner jeg at uenigheten mellom regjeringspartiene i dette tilfellet er ganske stor. Vi er vant til fra forrige periode at vi i Høyre, som regjeringsparti, ofte måtte finne oss i å svare for hva Kristelig Folkeparti og Venstre mente. Jeg skjønner at det ikke er tilfellet med dagens konstellasjon, og vi får ta til etterretning at vi må argumentere i fritt spill med hvert av de tre partiene. Ellers synes jeg det er påfallende å merke seg at representanten Hansen er helt klar på at det ikke er barnets beste det er snakk om, dette er en likestillingssak. Det sa hun helt tydelig. Man ønsker hovedsakelig å styrke likestillingen gjennom dette virkemiddelet, og man ønsker å presse arbeidsgivere. Likestilling er viktig, og det kan sikkert være betimelig å presse arbeidsgivere, men for Høyres del er det nå en gang slik at det er barnets beste som er det overordnede hensyn som skal ligge til grunn i alle sammenhenger – og jeg mener i alle sammenhenger – hvor barnet er involvert. Og det nærmeste vi kan komme å vite hva som er barnets beste i denne sammenheng, er det som er familiens beste. Det er familien som er rammen om barnets liv, og da må dette gå foran, før hensynet til å presse arbeidsgivere eller fremme likestilling på mer prinsipielt grunnlag – og på mange menneskers vegne som ikke selv skal få gi uttrykk for hvordan de selv oppnår likestilling. Det er et foreldet syn på menn som jeg tar sterkt avstand fra, og det er påfallende at det kommer nettopp fra disse hold.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-03-09:
Jeg tar May Hansens korrigeringer til etterretning. Det er riktig som hun sier, at i merknadene står det «barnets behov» og ikke «barnets beste». Sånn sett spiser jeg gjerne i meg det. Men når det kommer til spørsmålet om respekt for dagens menn, merker jeg meg at den måten SV – for man må jo ta ett og ett parti nå heretter – ønsker å uttrykke respekt for dagens menn på, er å si at de ikke er modne og ikke har evne til selv å ta stilling til når de skal ta ut kvoten. Det er vanskelig å skjønne at det er en god måte å uttrykke respekt på.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-09:
Jeg ble utfordret av representanten Olemic Thommessen – et voldsomt engasjement: Jeg hadde snakket om «barnets beste», og jeg ble tillagt en del av representanten Gunn Karin Gjuls innspill. Jeg har ikke snakket om barnets beste i denne debatten. Det gjorde jeg i forrige debatt. Det jeg har sagt, er at da vi fikk fedrekvote, var vitsen med fedrekvote at far skulle ta ut den alene. Det var bakgrunnen for fedrekvoten. Når vi nå utvider fedrekvoten, er jo det for at familiens samlede permisjon skal bli utvidet. Det var det jeg sa. Det er ikke ønskelig at man forkorter permisjonstida. Når man ser barnets behov, er det slik at barn får barnehageplass rundt ettårsalderen. Den utvidelsen vi nå gjør av fedrekvoten, betyr faktisk at familien kan dele på permisjonen og være hjemme til barnet kan få en omsorgssituasjon i barnehage. Det er altså slik at far har rett til permisjon de første 14 dagene etter fødsel. Noen arbeidsgivere gir ikke betalt permisjon i 14 dager etter fødsel. Det syns vi er ganske betenkelig. Vi ønsker å presse arbeidsgivere til å ta det ansvaret arbeidsgivere har i forhold til fedres rett til permisjon etter fødsel. Hvis man innvilger pappakvote de første seks ukene, vil jo far miste 14 dager. Så med den utvidelsen som den forrige regjeringa gjorde, og den utvidelsen som vi har sagt vi skal fremme senere, vil de 14 dagene vi nå har gitt ekstra til far, bli spist opp. Det er klart at dette er et likestillingspolitisk tiltak. Det har det vært hele tida. Det har vi hele tida sagt mye om, både i posisjon og i opposisjon. Men dette er jo et likestillingspolitisk tiltak for fars rettigheter. Jeg er ganske imponert over fedrene i dag som i stor grad bruker kvoten, og som i stor grad også deler på resten av foreldrepengene.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-09:
Det skal ikke være noen tvil i denne sal om at barnets behov og barnets beste er bakgrunnen for at vi i Sosialistisk Venstreparti mener at barn skal få lov til å være sammen med sine fedre. Angrepet på meg gjaldt at jeg hadde brukt «barnets beste» i hytt og pine i mitt innlegg. Jeg brukte ikke det uttrykket i det hele tatt, jeg sa at ut fra barnets behov mener vi at dette er viktig. Hvis representanten Olemic Thommessen hadde vært opptatt av fedre, fedres rett, barns behov og barns beste, hadde han vært med på å presse arbeidsgivere til å gi fedre lønn de første 14 dagene etter fødsel. Det har han ikke vært inne på. Jeg har stor respekt for moderne menn, og det moderne menn forteller meg, er at de ønsker å ta et større ansvar for sine barn og ha egne rettigheter i forhold til permisjon etter fødsel. Og det er det dette handler om. Vi sier også at vi begrenser mulighetene for å overføre fedrekvoter til mor. Hvorfor går da Høyre med på det?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-09:
Gjennom endringene i lov om barnetrygd blir det nå mulig for skolene å ha en meldeplikt overfor trygdekontoret når barn og unge har et langt fravær utover vanlig ferie som skyldes utenlandsopphold. Hjemmelen for en slik meldeplikt blir inntatt i folketrygdloven. Det er av praktiske grunner at hjemmel for meldeplikt legges til folketrygdloven. Det betyr at meldinger som gis til trygdens organer, vil være til generell bruk og ikke bare begrenset til barnetrygdsaker. Trygdeetaten vil også kunne bruke meldinger til kontroll i forhold til ytelser etter folketrygdloven. Barnetrygdmottakere etter gjeldende rett har plikt til å melde fra ved utenlandsopphold utover vanlige ferieopphold, men trygdeetaten opplever at denne meldeplikten ikke alltid overholdes, og at feilutbetaling av barnetrygd dermed kan forekomme. Dagens lovgivning gir ikke noen mulighet for å pålegge skolene en meldeplikt dersom barn og unge uteblir fra undervisningen over lengre tid. Derfor er det viktig å få igjennom lovendring og iverksette tiltak som kan hjelpe i forhold til å ivareta opplæringsplikten, noe som er meget viktig for integreringen av minoritetsspråklige barn i det norske samfunn. Det bør være opp til skoleetaten og skolene i den enkelte kommune å komme fram til hvordan meldeplikten best kan ivaretas og organiseres. Det blir viktig å sørge for effektive rutiner som gjør at det raskt kommer fram melding til trygdeetaten om fravær, slik at etaten kan vurdere retten til barnetrygd og andre trygdeytelser, og om de er rettmessig utbetalt. Det er viktig å utvikle rutiner som forhindrer feilutbetalinger. Det er viktig å poengtere at endringen gjøres i hovedsak ut fra skolepolitiske og trygdepolitiske begrunnelser. Opplæringsplikten må følges opp av skolemyndighetene. Meldeplikten gjelder ikke for videregående skoler, siden de ikke omfattes av opplæringsplikten. Men det forekommer at barn har blitt borte fra skoler, uten at myndighetene vet hvor de befinner seg, og dette skjer også i videregående skoler. Oslo kommune har utarbeidet rutiner for å registrere dette. Det er positivt at det står en samlet komite bak merknaden om å be Regjeringa vurdere egnede tiltak mot denne gruppen. Slik Sosialistisk Venstreparti ser det, deler vi høringsinstansenes tvil om at det er noen hensiktsmessige tiltak for å bekjempe tvangsekteskap. Sosialistisk Venstreparti mener at andre virkemidler og krisetiltak må til ved denne problematikken. Dette vil Regjeringa komme spesifikt tilbake til gjennom ny utlendingslov i løpet av 2006. Avslutningsvis er det viktig for Sosialistisk Venstreparti å poengtere at det å kunne gå på skole i utlandet kan være en berikelse for barn og ungdom og tilføre en kulturell og språklig nytte og forståelse for egen og andres kulturelle og etniske bakgrunn. Vi lever i en globalisert verden der kunnskap om språk vil være en viktig faktor for å kunne klare seg. Det blir viktig at departementet foretar en evaluering for eventuelt å kartlegge utilsiktede negative konsekvenser av denne endringen.
Erling Sande (Senterpartiet), 2006-03-09:
Born og unge er den viktigaste ressursen vi har i samfunnet. Tilhøva i heimen og i nærmiljøet er viktige for borna sin trivsel, tryggleik og utvikling, og det er viktig at lovgjevinga som vedgår born, har eit tydeleg fokus på borna sitt beste. Vi debatterer i dag lovendringar som er viktige både for born og mange foreldre. Mellom anna handsamar vi lovendringar som vil gje born eit sterkare vern mot overgrep. Det er eit område som vi òg må ha eit sterkt fokus på i det politiske arbeidet framover. Samlivsbrot kan vere ein vanskeleg og vond prosess, og då er det overordna viktig å ha eit regelverk som set borna sitt beste i fokus. Gode meklarordningar er ein god reiskap for å dempe konfliktnivået og for å sikre gode løysingar både for born og foreldre. Vi styrkjer i dag denne ordninga, og det er gledeleg. I dei aller fleste tilfella der foreldre skil lag, er det best for borna å ha god kontakt med begge foreldra. Korleis denne kontakten skal organiserast, er det opp til foreldra å avgjere. Om foreldra ikkje blir samde, er samværet ei sak for rettsvesenet, og då er det viktig at lovverket legg opp til at begge foreldra har ansvar og omsorg for borna òg etter samlivsbrot. Eg registrerte at representanten Tørresdal frå Kristeleg Folkeparti sa i innlegget sitt at samværsnorma bør vere å oppfatte som eit minimumsamvær. Intensjonen til Kristeleg Folkeparti er sikkert god, men ofte gjev ikkje samværsnormer noko godt svar på korleis samvær skal organiserast. Ein av grunnane til det kan t.d. vere lange avstandar. I motsett tilfelle kan norma liggje som eit hinder og avgrense samvær der ein av foreldra ønskjer meir samvær eller samvær organisert på ein annan måte. Derfor er det viktig og rett å ha ei vurdering av samværsnorma på nytt. Vi har opplevd at dette saksfeltet vekkjer stort engasjement og sterke kjensler. Derfor er det gledeleg at komiteen stort sett står samla om dei endringane som vi i dag handsamar.
Erling Sande (Senterpartiet), 2006-03-09:
Den forenklinga av regelverket og den auka fleksibiliteten som dagens lovendringar medfører, er omtala før i debatten. Frå Senterpartiets side vil vi understreke at det er viktig å ha eit regelverk som er enkelt å praktisere og ikkje minst framstår som lett tilgjengeleg for dei som skal bruke det. Vi vedtek i dag endringar som lettar situasjonen for dei kvinnene som tek ut svangerskapspengar under graviditeten, ved at dette òg gjev rett til feriepengar. Det er viktig for å sikre dei kvinnene som arbeider i miljø som er ein risiko for fosteret. Lovendringa skal borge for større fleksibilitet i forhold til uttaket av foreldrepengar, og det er vi glade for. Fedrekvoten blei innførd for å sikre far meir tid i lag med barnet. Far og born skulle få tid saman, og far skulle få høve til ei meir aktiv rolle i omsorga den første tida til barnet. Den løysinga som mindretalet går inn for i dag, gjev ikkje nødvendigvis den same gevinsten. Tvert om kan ho føre til at far får ei mindre aktiv rolle i ein viktig fase av oppveksten enn det han ville fått med den ordninga som fleirtalet går inn for. Den auka fleksibiliteten som mindretalet viser til, vil dermed kunne svekkje sjølve intensjonen i ordninga. For Senterpartiet er det òg eit sjølvstendig poeng at fedrekvoten forlengjer tidsrommet for samveret mellom foreldre og born. Mindretalets løysing vil ikkje i alle tilfelle gje den same gevinsten. Eg registrerer at dette ikkje er noko poeng som representanten Thommessen legg vekt på. Eg er òg noko overraska over at Kristeleg Folkeparti kan stille seg bak ei ordning som i mange tilfelle vil føre til at born får ein kortare periode av oppveksten sin i lag med foreldra. Ein skulle tru partiet hadde ei målsetjing som var den motsette.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-09:
Først har jeg lyst til å si at utgangspunktet for en gjennomgang av barneloven vil være barnets beste. Som aktiv kvinnepolitiker gjennom svært mange år har jeg jobbet for at papparollen skal bli mye mer tydelig, og at pappas rettigheter skal være mye klarere. Det har man ment når man har bodd sammen i et fellesskap. Derfor går Regjeringen nå også inn for å få til en utvidelse av pappakvoten på 10 uker. Det er selvfølgelig også naturlig at pappa får muligheten til å få samvær med barnet sitt etter at et samlivsbrudd er et faktum. Samtidig vet vi at de politiske skillene går på kryss og tvers i alle partier. Vi er nødt til å ha en gjennomgang av saken. Jeg kan ikke forskuttere i dag hva som vil være Regjeringens endelige beslutning, men jeg kan love at statsråden tar dette på alvor. Jeg vil belyse alle sidene av det, og jeg ser også at mange av de forslagene som Fremskrittspartiet har lagt fram i dag, er det verd å gå inn i og vurdere på en seriøs og ordentlig måte fra Regjeringens side.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-09:
Som jeg sa i mitt forrige svar, har vi nå startet jobben med å gå gjennom barneloven. Vi tar på alvor det svært entydige signalet som Stortinget gir i dag i forhold til samværsnorm. Det vil Regjeringen komme til å følge opp og gjøre et stykke arbeid på. Men jeg ber om forståelse for at i denne saken er det tunge, alvorlige avveininger vi er nødt til å gjøre, og dem tar vi på alvor. Jeg mener også at disse spørsmålene er meget kompliserte å forholde seg til politisk, fordi dette handler om det mest intime og følsomme i menneskenes liv. Barna er det kjæreste en har, og når det da blir konflikt og kamp om barna, er det helt naturlig at dette er vanskelig for mange. Derfor skal vi også gå inn i saken med fullt alvor. Jeg kan ikke i dag kvittere ut hva det endelige utfallet av Regjeringens arbeid blir, men jeg vil bare vise til det svaret som jeg gav til representanten Knudsen i stad.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-09:
På spørsmål nr. 1 kan jeg si et klart ja. Jeg støtter fullt og helt det representanten Gjul har uttalt i det offentlige rom på dette punktet. Når det gjelder spørsmål nr. 2, om mer lik fordeling av tiden, er det ikke noe uenighet på den biten. Både gjennom innlegg i salen og i tidligere svar har jeg uttalt at det er klart at vi er nødt til å få mer likeverdig behandling av foreldreskapet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-09:
Forslagene om et enklere regelverk for ytelser ved svangerskap, fødsel og adopsjon gir økt brukervennlighet og mer fleksibilitet for foreldrene og legger bedre til rette for likestilling i omsorgsansvaret mellom far og mor. Jeg er glad for at komiteen i all hovedsak har sluttet seg til disse forslagene, og at det er en så stor enighet i salen på dette punktet. Endringen av betegnelsene «fødselspenger» og «adopsjonspenger» til «foreldrepenger» understreker at ytelsen er ment å være til foreldrene, uavhengig av om det er adoptivforeldre eller biologiske foreldre. Endringen kan gi større bevissthet om at ytelsen er ment for både far og mor, og jeg håper at dette kan inspirere foreldrene til å dele stønadsperioden mellom seg mer likt enn hva de faktisk gjør i dag. Med lovendringene blir det vanskeligere å få unntak fra fedrekvoten. Dette er i samsvar med fedrekvotens formål og fedres ansvar som foreldre. Det er bare når far er for syk til å ta seg av barnet at han skal kunne overføre fedrekvoten til mor. Samtidig blir det mer fleksible regler for hvordan fedrekvoten kan tas ut, ved at fedrekvoten skal kunne inngå i en ordning med gradert uttak i kombinasjon med delvis arbeid. Komiteens flertall har ikke sluttet seg til forslaget om at fedrekvoten skal kunne tas ut samtidig med mor de første seks ukene etter fødselen. Jeg støtter flertallets syn på dette. En slik endring sikrer at vi ikke svekker kvotens intensjon om at far gjennom det Grete Berget kalte «kjærlig tvang» skulle bruke mer tid sammen med barnet som en selvstendig omsorgsperson. Far skulle få lov til å være far på egne premisser. I de første seks ukene etter fødselen har mor plikt til å ta ut foreldrepenger. Et fedrekvoteuttak i dette tidsrommet vil etter min mening gi far en mindre selvstendig rolle enn når fedrekvoten tas ut senere. Tidskontoordningen var en viktig nyvinning da den ble innført i 1994. Bruken av tidskontoordning har imidlertid ikke vært som forventet. I 2004 var det kun 2,1 pst. av kvinnene og 1,1 pst. av mennene som benyttet seg av ordningen. Jeg håper og tror at forenklingene bedre kan imøtekomme foreldrenes behov. Omleggingen av tidskontoordningen gir enklere og mer fleksible regler for foreldre som ønsker å begynne i deltidsarbeid før stønadsperioden er over. Endringene er i samsvar med retten til delvis permisjon som er vedtatt i ny arbeidsmiljølov, og utbetaling av foreldrepenger skal nå kunne strekkes ut i tid når det er inngått skriftlig avtale med arbeidsgiver om deltidsarbeid. Endringene gjør det også lettere å fordele et gradert uttak mellom far og mor, og det er et mål at forenklingene kan bidra til at flere fedre tar ut mer av denne kvoten.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-09:
Det jeg kan si, er at Regjeringen er opptatt av å sikre gründere og næringsinteresser gode vilkår for å kunne kombinere yrkeskarriere og barneomsorg. Vi vet at det har vært et stort engasjement på dette feltet – fra alle partiene i salen, tror jeg – gjennom mange år. Men jeg tror også vi skal være ærlige og si at dette handler vel ikke om en stor politisk uenighet, men kanskje mer om hva vi har hatt muligheten til å legge inn i budsjettene våre. Slik sett har jo Olemic Thommessens parti, Høyre, hatt rik mulighet til å ordne opp i disse skjevhetene i de årene Høyre har sittet i Bondevik II-regjeringen. Jeg håper det er en viss forståelse for at jeg ikke kan si noe om hvordan budsjettprosessen går, men jeg vil vise til det vi sier i erklæringen. Jeg tar også veldig på alvor at det er et så samkjørt storting som i mange sammenhenger har sagt at dette må komme på plass. Så her ligger det ingen politisk uenighet, men jeg tror nok vi må være ærlige og si at det handler mer om hva vi klarer å finne plass til i de årlige budsjettene, enn om en reell uenighet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-09:
Først har jeg lyst til å takke for komplimentet fra representanten Trine Skei Grande. Det var hyggelig. Så har jeg lyst til å si at jeg deler faktisk veldig mange av de tankene og de verdiene som Venstre har i familiepolitikken. Når det gjelder dette punktet – og det kan godt hende at representanten fra Venstre har rett – kan vi ikke unngå å erkjenne at vi må se på den faktiske situasjonen etter at vi fikk en tvungen pappakvote. Vi opplevde mye motstand. Vi ble møtt med samme type argumentasjon fra opposisjonen den gangen som vi hører nå, at dette er en gammelsosialistisk politikk. I begynnelsen var det kun 4 pst. som tok ut pappakvote. I dag er det en suksess. Nesten 90 pst. velger å ta ut pappakvoten. Jeg kan godt se at det er mange familier som har stort utbytte av å være sammen om det. Intensjonen i en tvungen pappakvote har nettopp vært å få til det sterke samspillet mellom far og barn. Det mener jeg har vært svært vellykket. Vi står på det forslaget som ligger på bordet i dag(presidenten klubber) (presidenten klubber) Helt til slutt – jeg skal gi meg, men har bare lyst til å si: Hvis det skulle bli slik at familiene ordner dette på en utmerket måte, vil selvfølgelig også Arbeiderpartiet og de to andre partiene gå inn på en ny vurdering av dette. Det er ikke noe problem. Men der tror jeg vi faktisk ikke er ennå.