Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Det er snart 18 år siden Norge arrangerte vinter-OL på Lillehammer. Dette var et arrangement som ble mye diskutert, bl.a. nytteverdien av det, før det ble bestemt at Norge skulle få det. Store økonomiske utgifter lå foran oss, og dessuten svært mange utfordringer på mange plan. Når så åpningsseremonien var der, og alt var i orden, var det vel ikke mange nordmenn, herunder frivillige og idrettsutøvere, som ikke var svært stolte. Ja, hele Norge var stolt, og vi følte oss som en familie enten vi var i sofaen i stuen foran tv-en, på arbeidsplassen eller var publikum. Lekene gikk sin gang, og ettertiden har fostret enda flere gode idrettspersoner. Men ikke bare det, breddeidretten har vokst, og mange flere prøver seg. Det handler mye om å få folk, herunder ungdom, engasjert i noe positivt for kropp og sjel, investere i seg selv, komme seg vekk fra pc-en, eller tv-en – hva det måtte være – og isteden prøve noe nytt på en positiv måte. Fremskrittspartiet er av den formening at et idrettsarrangement, enten det er et kretsmesterskap eller et gigantisk OL, vil gi mye tilbake, uansett alder, kjønn, bosted, yrke, sosiale kår etc. Et OL vil også kunne gi, slik som OL i 1994, en rekke investeringer til lokalsamfunnet som det ellers ikke hadde hatt råd til. Idrettshaller, arenaer, infrastruktur, arbeidsplasser etc. vil kunne få en vekst. Fremskrittspartiet ser samtidig samholdet på tvers av alt og alle som idretten gir. Mange av oss har heldigvis den egenskap at vi klapper og heier nesten like mye på den som kommer sist i mål – men som har fullført noe som man i utgangspunktet ikke skulle tro han eller hun hadde forutsetninger for å kunne lykkes med – som på den som vant hele mesterskapet. Når man møter i en alvorlig idrettskamp, er målet selvfølgelig å vinne, men gleden over å kunne delta er også en seier – en seier for at alle kan få prøve, enten å vinne et enkelt diplom til å henge på veggen på jente- eller gutterommet eller en stor gullmedalje, med det som det kan medføre av et endret liv senere. Derfor mener Fremskrittspartiet at man bør satse på både toppidrett og breddeidrett. Begge deler er avhengig av hverandre for å bli gode. De fremste talentene vokser seg ikke gode hvis ikke apparatet er der, og vi får ikke bredde hvis ikke de gode får lov til å bli best. Derfor er masseidrett avhengig av at vi gir de beste mulighet til å bli best, men det må samtidig være bredde å vokse opp fra. Fremskrittspartiet mener dessuten at det å investere i breddeidrett gjør at mange unge får interesser, herunder sunne interesser, som de kanskje ikke ville fått ellers i livet. Dagens samfunn har så mye å friste med, alt fra enkle, positive ting til det som er kjempeavansert og kanskje bare interessant for en liten del av ungdommen. Slik er det, og slik skal det være. Men samfunnet har også mange fristelser som ikke er bra, og når tilbudet, eller kanskje lysten til å bruke tilbudene, ikke er til stede, har vi et problem. Dette må vi ta alvorlig, og bidra til å lose ungdommen – og de voksne – inn på et mer fornuftig spor. Det er her idretten kan bidra på en svært positiv måte. Idrettsglede og samhold vil for alltid være der som noe positivt i ens liv – et kameratskap som vanskelig kan skapes på andre arenaer. Derfor vil jeg markere dette som en gledens dag, da det sies ja til et arrangement hvor ungdom og idrettsglede blir en del av det positive som skjer på tvers av landegrenser, hvor det anslagsvis vil delta over 1 000 aktive utøvere, hvor over 70 nasjoner vil delta, og hvor svært mange frivillige vil gi av seg selv for noe de har tro på. At Lillehammer blir valgt, er også positivt. Da får vi rustet opp det som bør rustes opp etter OL i 1994, og vi står da sterkere til å søke om å få et nytt OL når det eventuelt skulle være ønskelig. Til slutt vil jeg ønske alle lykke til med de olympiske vinterleker for ungdom i 2016 på Lillehammer.