trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2000-12-14:
Vi hører mye om mangler i landets helse- og sosialtjenester, også mangler som må rettes opp. Men et norsk helse- og sosialbudsjett er først og fremst et godt budskap; å si noe annet vil være å fortie sannheten. Vi har en sosialminister som har løftet rusomsorgen fram, og som har en meget offensiv holdning til behandling og rehabilitering, ikke minst for de tunge rusmisbrukernes vedkommende. Tidenes eldresatsing gjennom handlingsplanen for eldreomsorgen videreføres og bygges ut med ytterligere 5 000 omsorgsboliger og sykehjemsplasser med tilhørende driftsmidler. Handlingsplanen for funksjonshemmede videreføres. Vi har en helseminister som på en kraftfull måte tar tak i utfordringene i helsevesenet. Den nasjonale kreftplanen og kreftsatsingen på vel 2 milliarder kr gjennomføres etter planen, bl.a. med utbygging av den manglende strålekapasiteten. I løpet av 2001 skal også de tre siste fylkene være omfattet av mammografiscreeningsprogrammet. Planen for utstyrsinvesteringer med ca. 3 milliarder statlige kr rapporteres å være i rute. Opptrappingsplanen for psykiatrien gir etter tre år kommuner og fylker innpå 1 milliard kr mer i 2001 enn i 1998, dvs. siste året før planene ble satt i verk. Veksten i disse midlene skal øke også i de resterende årene i planperioden, slik som det også er nevnt her tidligere i dag. Den helserettede forskningen får et løft på veien mot et nivå vi må nå i løpet av ca. fem år. Virkemidlene i sykehusdriften er bl.a. innrettet mot at vi skal stimulere til å utnytte helsekronene mer effektivt til pasientbehandling. Fra 1. juni 2001 skal endelig en landsdekkende fastlegeordning være på plass. Nå er det slutt med utsettelser og forsøk på trenering. Næringsrettet bio- og genteknologi er en ny satsing, og Norge må nå bli med på de enorme mulighetene som etter all sannsynlighet ligger der. Forståelsen av molekylære mekanismer vil gi ny innsikt i årsaker til sykdom og lede til nye strategier og metoder for behandling av arvelige lidelser og av sykdom knyttet til samspill mellom arv og miljøbetingelser. Det tas gjennom «Nasjonalt råd for spesialistutdanning av leger og legefordeling» grep for få til en langt bedre fordeling når det gjelder leger, til fordel for kommunehelsetjenesten. Det skjer positive ting på rehabiliteringssiden, med bl.a. utviding av Glittreklinikken, vårt kompetansesenter for høyspesialisert lungerehabilitering. Det gjenstår likevel mye for å få til en bedre geografisk fordeling av opptreningsplasser, noe departementet må ta hensyn til ved godkjenning av nye institusjoner eller utviding av eksisterende.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-14:
Eg vil kommentera to forhold – fyrst rusmiddelfeltet. Senterpartiet fekk i regjering høve til å styrkja dette området. Me sette søkjelyset på både førebygging, behandling, nye etterverntiltak og kontrollsida, og vi følgde opp med auka løyvingar. Her er eit klart behov for ytterlegare merksemd og styrking. Eg har forståing for sosialministeren si poengtering av kommunane sitt ansvar. Eg er likevel svært uroleg for situasjonen i 2001. Regjeringa seier dei styrkjer det førebyggjande arbeidet. Dei gjer det i realiteten ved å kutta på reparasjonssida og overføra meir ansvar til kommunane. Så kjem det alarmerande meldingar frå kommunane i desse dagar. Dei har større pålagde utgifter enn inntekter trass i at dei tydeleg har fått meir inntekter, og trass i at budsjettavtalen medførte ytterlegare 1 250 mill. kr. Når overskriftene i dag fortel om reduksjon i talet på barnehageplassar, veit vi at det alt er kutta både i tilbodet til funksjonshemma og når det gjeld rusmiddelfeltet. Då er det avgrensa midlar til støttekontaktar, til frivillige organisasjonar og til frivilligheitssentralar, og då står det førebyggjande arbeidet i fare for å bli redusert og behandlingstilbod, oppfølging og etterbehandling kutta. Dette handlar om eit meir verdig liv for mange. Det handlar om større og nytt håp for mange pårørande, og det handlar for somme om sjølve moglegheita til å overleva. Eg håpar at sosialministeren understrekar at ho vil følgja situasjonen nøye, og eg ber ho melda tilbake slik at Stortinget eventuelt kan følgja opp i samband med både revidert budsjett og kommuneproposisjonen. Det andre temaet er situasjonen på apoteksektoren. Senterpartiet finn det nødvendig å be helseministeren klargjera på kva måte han no følgjer opp Stortinget sin intensjon med ny apoteklov: større tilgjenge når det gjeld legemiddel – i vår mangslungne geografi – og til lågare pris. Det er på kort sikt utvikla ein ny eigarstruktur. Sterke utanlandske interesser er på veg inn. Det ser ut til at dei er mest opptekne av å styrkja apotektilbodet der det frå før er best, i det sentrale austlandsområdet. Helseministeren følgjer sjølv opp, med måten han tildeler nye konsesjonar på.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-14:
For SV er rettferdig fordeling en hovedsak. Hvordan kan det da ha seg at et rikt land som Norge har 70 000 fattige barn? Det er ubegripelig at det ikke går an å få en orden på det. I innstillinga til utjamningsmeldinga i vår skrev en enstemmig sosialkomite at det var et mål å utrydde fattigdommen i Norge. Det er ikke lett å se spor som tilsier at det er det som har stått øverst på sakskartet, verken i Regjeringas budsjettforslag eller i de budsjettforhandlingene som ble ført etterpå. En av de gruppene som har det vanskeligst, er de som mottar sosialhjelp. Regjeringa og flertallet har sagt at nå skal man lage normerte satser for sosialhjelpen, og det skal hjelpe. Ja, gjør det det? Slik som dette har vært lagt fram hittil, vet vi ikke noe om disse takstene ennå, f.eks. hvor høye man har tenkt seg at de skal være, men det verste er jo at ingen skal bli pålagt å si at under denne ytelsen får dere ikke lov til å gå. Det skal altså være en frivillig sak for kommunene om de vil følge disse satsene eller ikke. For meg som sitter i kommunalkomiteen og kjenner til kommunal økonomi, er det lett å skjønne hvordan dette går. Her skal sosialklientene slåss med eldreomsorgen, som trenger penger, med skoler, som trenger å reparere tak og kjøpe inn læremidler – det er altså de fattige som skal slåss seg imellom, og den rike staten skal altså ikke være med og bidra til å løfte sosialhjelpen. Da Regjeringa la fram kommuneøkonomiproposisjonen i vår, sa de at disse normerte satsene ikke skulle få noen konsekvenser for Regjeringas bidrag til kommunesektoren. Så kan man kanskje gjenta at kommunesektoren har fått mer penger enn de hadde før. Ja, de har det, men de har fått vesentlig mange flere oppgaver også, og de oppgavene de er blitt pålagt, koster mye mer enn den pengesummen de har fått ekstra. Jeg kunne gjerne tenke meg snart å få høre fra Regjeringa om de har endret syn på dette punktet, om det er slik at Regjeringa nå snart mener at det er rimelig at den rike staten er med på å løfte de aller fattigste. For det kan da ikke være et riktig prinsipp at når de fattigste skal løftes, er det tiltak til andre viktige samfunnsmessige ting, som eldreomsorg, helsetjenester eller skoler, som skal fratas penger, for at de som går på sosialhjelp, skal kunne få et verdig liv.
Bent Høie (Høyre), 2000-12-14:
Forslagsstillerne viser i Dokument nr. 8-forslaget til at spørsmålet om bygging av gasskraftverk i Norge henger nøye sammen med spørsmålet om hvordan slike gasskraftverk påvirker utslippene i Europa og dermed utslippene totalt sett. Forslagsstillerne ønsker at Regjeringen tar initiativ til en undersøkelse om hvorvidt norske gasskraftverk vil redusere de europeiske CO2-utslippene. Denne saken har vært debattert ved flere anledninger det siste året eller, for å si det på en annen måte, ved enhver mulig anledning. Dermed har Regjeringen redegjort for de undersøkelser av norske gasskraftverks påvirkning på de totale CO2-utslippene i Europa som er foretatt. De undersøkelsene som er foretatt, viser at det er mest sannsynlig at bygging av norske gasskraftverk vil føre til en reduksjon av de totale CO2-utslippene fram til de ønskede internasjonale avtalene er på plass. Etter dette vil utslippene være regulerte og vil dermed gå ned uansett. Jeg tror ikke at disse partiene vil endre standpunkt selv om det kommer en eller flere undersøkelser i tillegg til de to som allerede er presentert. Jeg regner heller ikke med at sentrum og SV tror at det vil bli foretatt en undersøkelse som omhandler dette temaet, som vil konkludere med 100 pst. sikkerhet om framtiden. De som spår med 100 pst. sikkerhet om framtiden, tilhører ikke vitenskapelige miljøer. Begge undersøkelsene som Regjeringen har lagt til grunn for sine vurderinger, konkluderer med at bygging av gasskraftverk i Norge mest sannsynlig vil føre til at CO2-utslippene går ned. Av og til får en inntrykk av at noen forsøker å gjøre «mest sannsynlig» til «like sannsynlig». Både et ja og et nei til bygging av gasskraftverk vil måtte bygge på et skjønn om effekten i framtiden. Forskjellen er at ja-standpunktet bygger på to uavhengige undersøkelser, som begge konkluderer med at det er mest sannsynlig at gasskraftverk i Norge har en positiv effekt på klimautslippene. Mindretallet undrer seg over prosedyren for behandlingen av dette forslaget, og skriver at begrunnelsen for at forslaget ikke er oversendt departementet er at «departementet har uttalt seg om denne saken ved så mange anledninger». Som saksordfører må jeg si at jeg undres på hvor disse partiene har denne begrunnelsen fra. Har disse partiene nå startet en ny praksis, der en tillegger andre partier begrunnelser som ikke kommer til utrykk i innstillingene? Et nesten identisk forslag til det som nå fremmes, ble behandlet av Stortinget på tampen av forrige sesjon. Det eneste som er forskjellig, er at forslagsstillerne nå sier at de ønsker «en målrettet undersøkelse», mens de sist bare sa at de ønsket «en undersøkelse». De dokumentene som Regjeringen har oversendt til Stortinget, viser at det er faglig godt grunnlag for det skjønn statsråden har utøvet ved omgjøring av utslippstillatelsene til Naturkraft i henhold til forurensingsloven. På denne bakgrunn anbefaler komiteens flertall at forslaget avvises.
Bent Høie (Høyre), 2000-12-14:
Miljøvernministeren redegjorde for den effekten som Kyoto-avtalen vil ha i forhold til utslippene, og at de norske framtidige gasskraftverkene vil være underlagt denne avtalen. Da en ikke nådde fram i forhandlingene i Haag, var alle skuffet. Men det en har sett i media den sisten tiden, har gitt et håp om at Norge her har tatt på seg en ledertrøye i forhold til å få forhandlingene på sporet igjen. Spørsmålet i forhold til utslipp av CO2 når det gjelder gass, er i utgangspunktet også et spørsmål om man tar opp gassen. Så er det neste gang et spørsmål om hvor gassen blir forbrent. Derfor har også Stortinget sagt at en i Norge ikke skal ha særskilte krav i forhold til det som ellers gjelder i EØS-området. Mitt spørsmål til miljøvernministeren er om en på bakgrunn av de oppslagene en har sett i media den siste tiden, kan si noe mer om framdriften i forhold til de forhandlingene som jeg forstår pågår.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 2000-12-14:
Sakens ordfører har redegjort greit for saken, så det er ikke behov for oss å si så mye. Dette har vært diskutert opp ad stolper og ned ad vegger gjennom mange år. Det har vært vurdert av en rekke instanser og organisasjoner, og gudene må vite hvem som ikke har uttalt seg i sakens anledning. Alle sider ved saken er grundig belyst og vurdert. Forslagsstillerne foreslår altså at det skal foretas en såkalt målrettet og uavhengig undersøkelse, men saken er vel at forslagsstillerne allerede har bestemt seg for hva de mener om dette, helt uavhengig av flere undersøkelser. Stortinget har vedtatt at et gasskraftverk i Norge skal ha de samme betingelsene som gasskraftverk i andre land. Å fortsette denne debatten i omkamp etter omkamp er helt ørkesløst. Det minner mest av alt om en dårlig TV-såpeopera som aldri tar slutt.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-14:
Vi i Fremskrittspartiet ser ikke noen grunn til at det skal foretas en undersøkelse av om bygging og drift av norske gasskraftverk vil medføre reduserte europeiske CO2-utslipp. Grunnen til det er vel rimelig godt kjent. Vi er svært skeptiske og tvilende til om menneskeskapte utslipp av CO2 påvirker klimaet i noen særlig grad. Jeg har holdt mange innlegg i denne salen der jeg har redegjort for og begrunnet vår skepsis til FNs klimapanel, samt at jeg har vist til forskere og vitenskapsmenn som mener det er helt andre ting, av helt naturlige årsaker, som er med på å påvirke vårt klima. Det er slik at desto mer en forsker på en sak, desto oftere kommer en til andre resultater. Det skjer også i klimadebatten, der forskere har forlatt FNs klimapanels spådommer og kommet fram til at det ikke er menneskeskapte utslipp av CO2 som påvirker været. Bare for å ta et eksempel, som riktignok ikke har med værendringer å gjøre: Det fremkom i Dagbladet på onsdag at piggfrie bildekk danner livsfarlig støv, i motsetning til bruk av piggdekk. Tidligere har altså myndighetene prøvd å få alle i de store byene til å kjøre piggfritt, noe som nå viser seg å være livsfarlig med hensyn til støv. Med andre ord: Nyere forskning gir nye resultat. Det skjer også i klimadebatten, noe som flere i denne salen burde merke seg. Vi har flere ganger i denne salen diskutert den såkalte CO2-problematikken som dette Dokument nr. 8-forslaget dreier seg om. Når det gjelder den politiske vurderingen om det er ønskelig med gasskraftverk eller ikke, så er Fremskrittspartiet på linje med Arbeiderpartiet og Høyre i sak, og det er noe vi har vært hele tiden. Når det gjelder det juridiske, er vi i tvil, noe som vi har redegjort for mange ganger i denne salen. Vi mener altså at så lenge SFT er øverste faglige myndighet i forhold til forurensningsloven, bør SFT stå fritt til å vurdere hvorvidt utslippene fra de planlagte gasskraftverkene på Kollsnes og Kårstø ligger innenfor rammene etter dagens forurensningslov. Jeg har ikke tenkt å bruke noe mer tid på denne saken, men viser til de merknadene Fremskrittspartiet er med på samt de tidligere debattene om det samme tema.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-12-14:
Jeg følte trang til noen kommentarer direkte knyttet til det forvaltningsmessige og det konstitusjonelle her. Det jeg kanskje syns er mest interessant, er den øredøvende taushet fra de partier som vanligvis er opptatt av konstitusjonelle og forvaltningsmessige spørsmål; ikke minst ett parti som alltid pleier å være vaktbikkje i Stortinget i denne sammenheng, men det er en øredøvende taushet i dette spesielle spørsmålet. Det syns jeg er interessant, og jeg syns det er interessant at det er noen her som må bli en vokter i dette spørsmålet, og som vil avkreve prinsipielle debatter om dette spørsmålet senere. Det som jeg syns er oppsiktsvekkende i miljøvernministerens svar denne gangen i forhold til budsjettdebatten, hvor vi også hadde en diskusjon om dette, er at hun går lenger, og at hun er helt klar på følgende: 1. SFT hadde, så vidt vi kan forstå hennes svar, ingen frihet i sin behandling av denne saken. De kunne ikke gjøre noe annet enn det Stortinget hadde sagt, og det de hadde fått instruks om av departementet.2. SFT hadde intet valg. Det forelå ikke noe valg i forhold til en fri, faglig vurdering av dette spørsmålet.3. SFT har fått klare retningslinjer – det er det uttrykket som brukes – for den faglige begrunnelsen og den faglige vurderingen som SFT skal foreta. Det er oppsiktsvekkende, og det burde flere partier i denne salen se. Dette har presedensvirkninger i forhold til andre tilsyn og underliggende direktorater, og det syns jeg denne salen bør ta en grundig og skikkelig prinsipiell debatt om. Jeg forstår at det kan være vanskelig å ta den politiske belastning det ville være eventuelt å måtte overprøve en annen type utslippstillatelse enn den man hadde forventet skulle komme fra SFT. At det vil være en politisk belastning, det skjønner jeg, og jeg skjønner at man kvier seg for det. Men det jeg syns er verre, er at isteden for å ta den politiske belastningen, velger man å bryte forvaltningsmessige prinsipper med presedensvirkninger i forhold til andre tilsyn og direktorater. Det syns jeg er langt verre. Man burde heller våge å ta den politiske belastningen det eventuelt måtte være å beholde prinsippene som er så viktige for denne forvaltningen. Vi skal ikke overstyre underliggende direktoraters faglige vurderinger, og det vil vi forfølge.
John Dale (Senterpartiet), 2000-12-14:
Eg vil visa til det innlegget som representanten Hilde Frafjord Johnson nettopp hadde, og såleis nøya meg med ein kort merknad. Ein viktig bakgrunn for forslaget frå representantane Hallgeir H. Langeland og Kristin Halvorsen er at Statens forurensningstilsyn ikkje har fått høve til å koma fram med sjølvstendig fagleg vurdering av klimagassutslepp frå planlagde gasskraftverk. Då er det logisk å setja fram krav om at det vert gjennomført ei uavhengig klargjering av dette spørsmålet. Senterpartiet støttar eit slikt krav, og det burde vera i Regjeringa si interesse å akseptera det, for, som kjent, Regjeringa sin viktigaste argumentasjon er jo at gasskraftverk i Noreg vil føra til reduserte CO2 -utslepp i Europa. Det vil seia Regjeringa har moderert seg – det offisielle uttrykket er no «mest sannsynlig». Så tvilen finst på dette punktet, også hjå dei som støttar gasskraftplanane. Difor bør all dokumentasjon om samanhengen mellom gasskraftproduksjon i Noreg og eventuelle verknader for miljøet i utlandet sjølvsagt verta skaffa til vegar. Og jamvel om ingen kan ha ambisjonar om å fjerna all tvil, så meiner me at det framleis er mykje som er ugjort. Det har stått mange slag i Stortinget om gasskraftsaka. Saka førte til regjeringsskifte, og me veit at det stadig i denne salen finst ein spenningstilstand mellom fleirtalet og mindretalet. Saka har stadig stor offentleg interesse. Vedtaket av Dokument nr. 8-forslaget kan på ein god måte medverka til at den politiske temperaturen vert nokre gradar lågare, fordi det kan føra til større semje om det faglege grunnlaget, og det står slett ikkje på oss. Ved å avvisa forslaget vil tilhengarane av gasskraftverk skapa inntrykk av at dei føler seg enda mindre sikre på si sak enn dei gjev uttrykk for. Dessutan vil debatten halda fram i samme spor, og verta tilført lite nytt. Ansvaret for det ligg hjå dei som meiner at alt er som det skal vera, trass i grundig dokumentasjon som viser at det rår stor og uakseptabel fagleg tvil på fleire viktige punkt. Det er ikkje tilfredsstillande å byggja framtidige vedtak på uttrykk som f.eks. «mest sannsynlig» målt opp mot dei standardar Lovavdelinga i Justisdepartementet har lagt til grunn. I alle fall må det vera viktig å minska spennvidda som ligg i uttrykket «mest sannsynlig». Me meiner at innslag av meir fakta her vil vera av det gode, og også vera heilt nødvendig. Eg viser til den grundige merknaden som sentrumspartia og Sosialistisk Venstreparti har samla seg om i komiteen. Og, som sagt, Senterpartiet støttar Dokument nr. 8-forslaget frå dei to representantane.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-12-14:
Det er uforståelig og skuffende at flertallet ikke ønsker å bidra til at vi får bedre innsikt på et så viktig område som det her er tale om. Det er liberalisering i kraftmarkedet i Europa, og sammenhengen mellom det som skjer i Norge og i andre deler av Europa, er åpenbar på noen områder. Men det gir også utslag som man ikke kjenner. I et slikt liberalisert marked vet man at når det gjelder norske gasskraftverk, kan det gi utslag som på kort sikt ikke er de samme som på lang sikt, og man vet at det kan gi andre utslag om man har ett eller to gasskraftverk enn om man har fem eller ti gasskraftverk. Det er uforståelig for meg at flertallet ikke ønsker å ha debatt og en informasjonsstrøm rundt disse viktige spørsmålene, som kunne vært sentralt som beslutningsgrunnlag, ikke bare når det gjelder gasskraftspørsmålet, men også når det gjelder norsk energipolitikk i et europeisk perspektiv, som vi må se dette i. Så dette er ikke en omkamp, det er rett og slett et opplegg for å skaffe seg nødvendig innsikt knyttet til omstridte saker, på et viktig område der Norge nå ikke lenger er avgrenset slik som vi tidligere i stor grad har vært. Jeg registrerer også at Arbeiderpartiet ikke ønsker å benytte denne anledningen til å være med på klimaforebyggende tiltak sammen med sentrumspartiene, men fortsetter å utforme miljøpolitikken sammen med høyrepartiene. Det er ikke rett, som det er sagt, at det ikke er noe nytt og at dette har vært diskutert før. Tvert imot bidrog den høringen som sentrumspartiene og SV hadde med Statistisk sentralbyrå og Frischsenteret, med ny informasjon, og ikke minst var det som kom fram, en klargjøring med hensyn til alle de sammenhengene som finnes her, som det er meget komplisert å få oversikt over. Jeg mener det er dokumentert bedre enn før at man kunne ha hatt nytte av et grundig utredningsarbeid på dette området. Og så har det noe å gjøre med det som går på tiltro til de opplysningene som ligger på bordet. Det som har skjedd fra arbeiderpartiregjeringens side med å vingeklippe SFT i disse spørsmålene, gjør at SFT opererer med påholden penn, og det som gjøres fra SFT som faginstans, må ses i det lys. Derfor er det et selvstendig poeng å bidra til å få fram uavhengig informasjon, slik at en kan ha tillit til beslutningsgrunnlaget. La meg til slutt også si, i likhet med det Frafjord Johnson fra Kristelig Folkeparti sa, at det er med undring jeg har registrert at denne SFT-bindingen i gasskraftsaken ikke bare ses på som en operasjon knyttet til denne enkelte saken, men faktisk ses på som en gangbar måte å håndtere en slik faginstans på i et mer generelt perspektiv, for som miljøvernministeren sa forleden i Stortinget, er det de overordnede, altså politikerne, som bestemmer alt. Jeg synes det er en rolleblanding som er meget uheldig. Etter vårt syn burde det ha vært slik at SFT på et selvstendig og fritt grunnlag tok sin avgjørelse, og så kunne man heller i Miljødepartementet ta en ankebehandling og ta saken opp i et annet utvalg, hvis man ønsket det.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-12-14:
Kåre Willoch har kalt den håndteringen som statsråden har hatt i forhold til SFT på dette området, for en ny statsskikk. SFT har i praksis levert et resultat som er bestilt! Det undergraver SFTs rolle, det undergraver SFTs troverdighet, og det må være trist for en miljøstatsråd å måtte bære fram en politikk som på denne måten svekker tilliten til en så viktig aktør som Statens forurensningstilsyn. Når jeg tar ordet igjen, er det fordi statsråden på en måte utdyper forklaringen og begrunnelsen for denne nye statsskikken i sitt innlegg her i dag. Det som må kunne leses av det som ble sagt her, er at denne type inngripen også kan gjelde i forhold til andre utslipp fra andre instanser, for når man først har brutt denne barrieren, kan det gi skyldighet på mange andre områder. Det syns jeg er bekymringsfullt, og Venstre og sentrumspartiene kommer til å komme tilbake til denne problemstillingen. Det kunne vært naturlig å få statsråden til å forklare hvorfor det ikke er en bedre framgangsmåte å la SFT operere på egen kjøl på faglig grunnlag, for så å ta en eventuell overprøving og omgjøring i en ankeinstans i Miljøverndepartementet. Og hvis hun er innstilt på å svare på det, har jeg et tilleggsspørsmål knyttet til det som er det direkte temaet i dag, nemlig økt innsikt i sammenhengen mellom det vi har av utslipp i Norge og det som skjer i Europa for øvrig. Jeg mener dette er av interesse langt utover gasskraftverkdebatten, fordi vi nå i høst har fått en ytterligere liberalisering av kraftmarkedet i Europa, og dermed blir det større direkte vekselvirkning mellom det vi gjør i Norge, og det som skjer i Europa for øvrig. Det måtte det vel ha vært meget viktig å få en bred utredning av som en del av beslutningsgrunnlaget? Som det er påpekt fra ulike aktører, er det som skjer som følge av ett eller to gasskraftverk, noe helt annet enn det som skjer som følge av fem eller seks, og utslagene kan være ulike på kort og på lang sikt. Jeg kan ikke begripe at økt innsikt på dette området er en ulempe, og jeg kan heller ikke forstå at det skal settes opp mot det at Norge skal være en pådriver for å få i gang de internasjonale forhandlingene igjen.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-12-14:
Jeg synes det er et betimelig spørsmål å ta opp de internasjonale klimaforhandlingene i sammenheng med at vi diskuterer gasskraftverkene i Norge, og jeg kan bekrefte at det er betydelig aktivitet mellom ulike parter i klimakonvensjonen i disse dager med hensyn til muligheten for å komme videre, slik at en kan få gjort den jobben som en ikke klarte i Haag, og som vi er forpliktet av. Jeg kan også bekrefte at vi fra norsk side gjøre det vi kan for å bidra til at vi kan få en avtale. Akkurat nå er det ikke mulig å si noe mer konkret enn det. Jeg synes at det er mye bedre å bruke kreftene framover på det internasjonale arbeidet for en klimaavtale, og også på arbeidet for nasjonale klimatiltak, som har vært diskutert i Stortinget flere ganger, og som Regjeringen vil legge fram forslag om til våren, og å videreføre arbeidet med forskning på CO2 -fri gasskraftteknologi, snarere enn å be om nye utredninger knyttet til gasskraftverkene, som er en sak som er behandlet i Stortinget.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-12-14:
Jeg kan bekrefte at Miljøverndepartementets konklusjon i omgjøringssaken er en robust konklusjon som hviler på et betydelig og tungt faglig grunnlag, som det er redegjort for i denne salen en rekke ganger. Når det gjelder rollen til Statens forurensningstilsyn i gasskraftsaker, bygger den på retningslinjer som er gitt av Miljøverndepartementet. Miljøverndepartementet har et ansvar for å styre Statens forurensningstilsyn, som sitt underliggende organ, slik at de i deres forvaltningsvirksomhet kan gjøre en best mulig jobb som det fagorganet de er. Dette gjør man på ulike måter, bl.a. ved de årlige tildelingsbrevene. I denne saken har Miljøverndepartementet gitt retningslinjer på bakgrunn av Stortingets vedtak. Vi bygger på det tydelige stortingsvedtak som flere ganger har vært diskutert her. Vi bygger selvfølgelig også på et ansvar for å forvalte forurensningsloven, og vi bygger på at Statens forurensningstilsyn selv har bedt om å få retningslinjer for hvordan CO2-utslipp skal håndteres i henhold til forurensningsloven. Jeg vil også peke på at Justisdepartementets lovavdeling, som har vært trukket inn i gasskraftsaken ved en rekke anledninger, i sitt brev fra mars i år åpner for slike retningslinjer til Statens forurensningstilsyn. Ellers har ikke Statens forurensningstilsyn fått noen spesielle retningslinjer for sitt arbeid med klimagasser. De har et ansvar for overvåkning og et faglig ansvar i denne sakens anledning.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-12-14:
Det må være helt klart at det er forurensningsloven som er utgangspunktet for den praktiske måte som er valgt i denne saken, nemlig å gi SFT retningslinjer på bakgrunn av denne. Når jeg i mitt arbeid som miljøvernminister på vegne av Miljøverndepartementet gir SFT retningslinjer for deres faglige utøvelse på dette området, er det med utgangspunkt i forurensningsloven. Det har først og fremst vært en praktisk måte å følge opp et veldig tydelig stortingsvedtak på, innenfor forurensningslovens rammer selvfølgelig, men det har også vært et ønske om retningslinjer for hvordan CO2-utslipp skal håndteres i henhold til forurensningsloven. På grunnlag av dette har selvfølgelig Statens forurensningstilsyn et faglig ansvar for sine vurderinger. Statens forurensningstilsyn har heller ikke på noen måte fått spesielle retningslinjer for sitt arbeid med klimagasser, verken når det gjelder overvåkning og vurdering av miljøproblemer, eller i sin rådgivnings- og informasjonsrolle overfor opinionen. De skal håndtere dette på det faglige grunnlag de er satt til å gjøre det på. Men det har vært en praktisk måte å følge opp et tydelig stortingsvedtak på, selvfølgelig innenfor forurensningslovens rammer.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-12-14:
Det som skal sies fra min side, er i stor grad sagt, men la meg bare gjenta at SFT på ingen måte er fratatt sitt faglige ansvar i klimaspørsmål. Det som departementet her har gjort ut fra en praktisk og fornuftig argumentasjon, er å gi retningslinjer for hvordan forurensningsloven skal brukes, hvordan skjønnet i forurensningsloven er å forstå i forhold til CO2-utslipp. Det er absolutt ikke noen ny statsskikk. Det er faktisk departementets ansvar å klarlegge overordnede lovtolkingsspørsmål overfor underliggende etater. Det er i denne saken gitt noen retningslinjer på bakgrunn av forurensningsloven, og på bakgrunn av det tydelige vedtak som er fattet i Stortinget. Det er på dette grunnlaget at SFT har sitt klare faglige ansvar i klimaspørsmål.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-12-14:
De faglige vurderingene som Regjeringen lar sin gasskraftbeslutning hvile på, uttrykker samtidig at det er knyttet stor usikkerhet til hvorvidt de konklusjoner som man trekker, er riktige eller ikke. Det må bety at også Regjeringens beslutningsgrunnlag bygger på stor grad av usikkerhet. Det som skiller sentrumspartiene og SV fra Regjeringen og høyrepartiene, er nemlig at vi ønsker en større grad av sikkerhet før vi slipper ut så mye CO2 som det her er snakk om. Imidlertid har vi vært igjennom denne runden før, og det har vært sagt mye fornuftig i denne salen, bl.a. om SFTs rolle. Jeg vil derfor bare begrense meg til å utfordre statsråden til å svare klart og tydelig på følgende spørsmål: Hvilken frihet har SFT hatt til å foreta faglige vurderinger i forhold til utslippstillatelse knyttet til gasskraftverkene, ikke minst når det gjelder Industrikraft Midt-Norge i Skogn? Har SFT hatt en faglig frihet? I hvilken grad har Regjeringen tillatt dem å ha det?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-12-14:
Jeg skjønner veldig godt Tore Nordtuns behov for å avslutte denne debatten, for ut fra de svar som statsråden har gitt i dag, blir denne saken faktisk relativt pinlig for Regjeringen. Det som Tore Nordtun følte var oppsiktsvekkende ved denne debatten, var at mindretallet forventet at statsråden ikke skulle følge opp Stortingets vedtak. Det forventer vi selvfølgelig at statsråden gjør. Det er statsrådens plikt. Derimot er det oppsiktsvekkende at ikke representanten Nordtun ser forskjellen mellom den oppgaven som statsråden har, og den oppgaven som SFT har som en fri, uavhengig faglig institusjon. Det som er fastslått gjennom debatten i dag, og det som statsråden selv har sagt, det har sentrumspartiene og SV søkt svar på lenge. Endelig har vi fått det. Vi har fått det klart servert fra statsråden i dag at SFT ble aktivt fratatt sin frihet til å foreta faglige vurderinger. Statsråden sa med egne ord at departementet utarbeidet retningslinjer for hvilke faglige vurderinger SFT skulle gjøre. Det er langt på vei i tråd med det Kåre Willoch kalte en ny statsskikk. Vi må ta til etterretning i tilsvarende saker senere at Regjeringen er villig til å gi underdirektorater og faglige instanser direkte instrukser om hvordan man i framtiden skal utøve sine faglige vurderinger på viktige områder. Denne saken skaper presedens, og derfor – til representanten Tore Nordtun – bør det ikke være oppsiktsvekkende at det er noen i denne salen som reagerer. Det burde i aller høyeste grad også Arbeiderpartiet ha gjort. Det har de hatt tradisjon for i denne type saker.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-14:
Det er egentlig et ganske oppsiktsvekkende svar som miljøvernministeren nå gav på forrige replikk, for hun bekreftet at Statens forurensningstilsyn ikke bare har forurensningsloven å forholde seg til og forvalte, men også en konklusjon som et stortingsflertall har gitt i forhold til om man skal bygge gasskraftverk eller ikke, som skal ivaretas i de vurderingene de faktisk gjør. De har dermed en instruks som betyr at selv om Statens forurensningstilsyn mente at det var i strid med forurensningsloven å gi utslippstillatelse til nye gasskraftverk i Norge, så kunne de ikke ha sagt det, fordi stortingsflertallet har vedtatt noe annet. Da har altså stortingsflertallet oppført seg slik at man ikke tar den politiske belastningen ved å endre loven, men gir tilleggsinstrukser for å få gjennomført sitt syn, som heller ikke er faglig begrunnet. Det tragiske i disse gasskraftspørsmålene er rett og slett at stortingsflertallet vet de har flertall. Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet har bestemt seg for å åpne for å gi utslippstillatelse til gasskraftverk. Det er det overordnede prinsipp for alt som departementene gjør når de leter i forskningsrapporter for å begrunne at utslippene går ned, og når de instruerer Statens forurensningstilsyn om hva slags konklusjon de skal kunne komme til, og i den videre behandling i dette. Det er en håndtering som vil stå seg meget dårlig i ettertid. Miljøvernministeren har kommet opp i en situasjon der hun har arvet det vedtaket og den konklusjonen som er. Men mener faktisk miljøvernministeren at vi har en aktiv, troverdig og skikkelig klimapolitikk i Norge når stortingsflertallet dundrer igjennom forurensningsvedtak først, og så skal alle andre legitimere det med miljøargumenter etterpå?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-14:
Jeg er helt enig med Kvassheim når han sier at Miljøverndepartementet burde gjort det på den måten at de lot SFT vurdere utslippstillatelse også med den mulighet at de kunne gitt avslag, for så etterpå å bli politisk overprøvd av Miljøverndepartementet. Det hadde vært en ryddig, klar og grei måte som ikke lagde usikkerhet om hva slags rolle SFT faktisk skal spille. Hvis ikke, fikk man manne seg opp til å ha det politiske mot til, men også ta den politiske julinga det ville vært, å endre forurensningsloven, slik at de vurderingene SFT skulle gjøre, hadde et annet utgangspunkt. Det som er trist i denne saken, er rett og slett at stortingsflertallet først har gjort et vedtak, og deretter har man lett etter hvordan man skal kunne klare å lose det gjennom, til tross for at man har høyere ambisjoner i miljøpolitikken enn å ta sjansen på å bygge gasskraftverk som samlet sett kan føre til økte CO2-utslipp, ikke bare i Norge, men også i Europa. Det er jo ikke departementet som har understreket den usikkerheten som har vært uttrykt i de faglige rapportene som har ligget til grunn – tvert imot. Det er det pressen som har understreket gjennom det forskerne har sagt. Og det har forskerne som har vært invitert av opposisjonen på Stortinget til å gjennomgå hvilke forutsetninger som lå til grunn for forskningsrapportene, understreket. Det er på den måten usikkerheten om hvorvidt utslippene i Europa ville gå ned ved at man bygde gasskraftverk i Norge eller ikke, har kommet på bordet, og dette kommer til å være problemstillingen videre framover. Derfor hadde det vært ekstremt viktig at man hadde satt et bredt forskningsmiljø på saken, og også at man hadde klargjort hvilke forutsetninger det var som lå til grunn for hvilke konklusjoner man med stor usikkerhet trodde man kunne trekke av det eller det andre. Det er det stortingsflertallet nå ikke tør. Det er stortingsflertallets håndtering i gasskraftsaken som skaper et betydelig tilbakeskritt i miljøkampen. Og tydelig og pinlig er det!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-14:
Det er godt at representanten Nordtun går opp og tar det ansvaret på vegne av stortingsflertallet som faktisk tilligger dem i denne saken, inkludert Arbeiderpartiets stortingsgruppe. For det er helt riktig at hvis miljøvernministeren hadde gjort noe annet enn lojalt å følge den konklusjon som stortingsflertallet har trukket og pålagt henne, hadde ikke ministeren hatt særlig framtid. Da ville hun vel ha blitt kastet av sine egne, antakelig. Men det gjør ikke saken bedre i sitt reelle innhold. Det viser med akkurat samme tydelighet at for stortingsflertallet er det én ting som gjelder, og det er å åpne for bygging av gasskraftverk, selv om det måtte være i strid med forurensningsloven. De presenterer en ferdig konklusjon uten at Statens forurensningstilsyn kan gjøre noe annet enn å gi samme rammebetingelser for gasskraftverk i Norge som det som er vanlig i andre land i EØS-området. Det er ambisjonsnivået for norsk miljøpolitikk for tiden. Det sier Tore Nordtun helt klart. Det er for så vidt fint å få ting i klartekst, men for sakens del er det jo skrekkelig sørgelig.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-12-14:
Det blir brukt sterke ord, både «forfølge» og «oppsiktsvekkende». Men det må understrekes: Det hadde vært oppsiktsvekkende hvis en statsråd ikke skulle følge det flertallet sa i den debatten som utspant seg i denne sal den 9. mars i inneværende år, hvor de vedtok følgende retningslinjer for behandling av denne saken: «Inntil et system for omsetning av utslippskvoter er lovregulert og satt i kraft stilles ikke strengere utslippskrav for klimagasser enn det som i dag er vanlig for gasskraftprodusenter i andre EØS-land.» Det er det saken dreier seg om. Det skulle bare mangle at en statsråd skulle overse flertallsvedtaket av 9. mars. Så drar man inn det konstitusjonelle og det ene med det andre. Det kan vi godt komme tilbake til, men dette Dokument nr. 8-forslaget som vi har til behandling nå, har ikke engang blitt oversendt statsråden. Det har flertallet også sørget for. Hvorfor gjorde vi det? Fordi vi behandlet den samme saken i juni i år, nøyaktig den samme saken. Det er bare ett ord som er forskjellig! Og så spinner man på en ny debatt igjen og igjen. Vi må en gang sette foten ned og si at nå må vi respektere det flertallet i denne salen sier om hvordan disse sakene skal håndteres og behandles. Når det gjelder utslippskvoter, sa statsråden i redegjørelsen etter Haag-sammenbruddet at dette er en sak som hun snart vil komme tilbake til Stortinget med. Da skal vi drøfte den fullt ut, og da får vi også drøfte disse forfølgelsene og det konstitusjonelle der.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2000-12-14:
Jeg glemte å stemme.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-12-14:
Eg skulle ha stemt for forslaget og mot innstillinga.
Shahbaz Tariq (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Jeg vil gjerne slutte meg til både de vurderinger og de synspunkter som saksordføreren nå gav uttrykk for på vegne av flertallet. Jeg vil bare gi noen korte kommentarer til odelstingsproposisjonen. I proposisjonen understrekes det at Statens Pensjonskasse skal sikre alle statsansatte og alle de andre utenfor statstjenesten som er tilknyttet Statens Pensjonskasse, trygghet og sikkerhet for å få pensjonsutbetalinger etter opptjente rettigheter etter endt yrkeskarriere. Nyorganiseringen av mange statlige selskaper de siste 10-15 årene har medført stadige diskusjoner om hvem som skal innlemmes i eller utlemmes av Statens Pensjonskasse. Sist vi hadde dette til debatt i Stortinget, var i forbindelse med etableringen av Statsbyggs utleievirksomhet som AS. Arbeiderpartiet anser denne typen avgjørelser å tilligge departementet, men vil påpeke at det er Stortinget som trekker opp retningslinjene for hvilke virksomheter som skal kunne være medlem av Statens Pensjonskasse. Ved en overføring av myndigheten til å treffe endelig vedtak om medlemskap i Pensjonskassen fra Stortinget til departementet vil tiden før endelig svar foreligger, bli vesentlig kortere. Men som komiteens flertall understreker, forutsettes det at de ansattes pensjonsrettigheter blir ivaretatt ved eventuell omorganisering og fristilling av statlige virksomheter på samme måte som i dag. Når det gjelder endringene i enke- og enkemannspensjonene, støtter Arbeiderpartiet forslaget om å gå fra brutto- til nettopensjonsytelser, som er unntatt fra samordning og inntektsprøving. Denne omleggingen ser vi på som positiv og som et incitament til etterlatte til å ha egen arbeidsinntekt ved at pensjonen ikke inntektsprøves. Når det gjelder de andre endringene i proposisjonen, støtter Arbeiderpartiet disse.
Trond Helleland (Høyre), 2000-04-11:
Jeg er glad for de lovendringene som nå blir foreslått. Saksordføreren gikk gjennom dem på en grei måte, og jeg har bare lyst til å kommentere de to særmerknadene som Høyre har. Først til dette med inn- og utlemming. Vi støtter overføringen av myndighet fra Stortinget til departementet til å avgjøre disse sakene. Vi skal ikke sitte og pusle med dette. Vi satt jo her med lange lister over ulike virksomheter som skulle vurderes, og når en, spesielt for Høyres del, har som et prinsipp at virksomheter som er organisert etter særlov eller som aksjeselskap eller som stiftelse, ikke bør tilbys medlemskap, ble det ganske arbeidskrevende å vurdere hver enkelt. Men jeg vil på vegne av Høyre likevel be departementet se nøye på dette, og at ikke alle virksomheter som har en eller annen tilknytning til staten, får tilbud om medlemskap. Vi mener at aksjeselskap og virksomheter som er organisert etter særlov eller som stiftelse, ikke bør tilbys medlemskap i Statens Pensjonskasse, men ønsker at de inngår andre pensjonsavtaler for sine ansatte. Så til dette med enke- og enkemannspensjoner. Vi slutter oss til forslaget og er glad for at det nå blir en overgang fra brutto- til nettopensjoner. Dette vil løse flere problemer knyttet til samordningen for denne gruppen, bl.a. problemet med negativ effekt. Forslagene i odelstingsproposisjonen løser imidlertid ikke problemene knyttet til samordning av de ordinære tjenestepensjonene i Statens Pensjonskasse. Høyre mener at de ordinære ytelsene fra Statens Pensjonskasse også bør gjøres om til nettopensjoner, og vi viser i den forbindelse til våre merknader i Innst. S. nr. 180 for 1995-96 om velferdsmeldingen. Vi mener at det er behov for en trygghetsreform av folketrygden, der tilleggspensjonene fondsbaseres slik at den enkelte får sikkerhet for at fremtidige pensjonsytelser vil stå i forhold til egen opptjening. Vi ber derfor Regjeringen om å følge opp dette i forbindelse med Moland-utvalgets innstilling og legge fram forslag om at pensjoner fra Statens Pensjonskasse går over til å bli nettopensjoner som fondsbaseres.
Karin Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2000-12-06:
Innledningsvis vil jeg minne om at denne saken er en oppfølging av Stortingets behandling av Ot.prp. nr. 71 for 1997-98, som resulterte i en ny lov om offentlige anskaffelser. Behandlingen viste at det var flertall for at Regjeringen skulle vurdere konsekvensene av et felles regelverk for både statlige og kommunale anskaffelser, uavhengig av verdien av anskaffelsene. Som grunnlag for den proposisjonen vi behandler i dag, har det vært et nært samarbeid med kommunesektoren, og det er gjennomført en grundig konsekvensanalyse. Som også saksordføreren var inne på, viste konsekvensanalysen at det er et reelt og omfattende økonomisk potensial i et felles regelverk på dette området. Kommunenes Sentralforbund ønsker primært ikke innføring av et felles regelverk, men det er verdt å merke seg deres uttalelse, at hvis det likevel skjer, må ikke kravene til f.eks. organisering og annonsering mv. resultere i vesentlige ekstrakostnader. Når det gjelder dette forholdet, vil jeg vise til det arbeidet som er i gang for å styrke lokaldemokratiet. På det grunnlaget finner jeg ingen fare i at sentrale retningslinjer skal pålegge kommunene spesielle måter å organisere innkjøpene på. Selve organiseringen må bli en sak for den enkelte kommune eller de eventuelt samarbeidende kommunene. Etter mitt syn ligger det på det området godt til rette for et samarbeid mellom flere mindre kommuner. Et felles regelverk vil gjøre et slikt samarbeid betydelig lettere. Når det gjelder kostnadene, viser jeg til at konsekvensutredningen viser at samtlige kommuner som har lagt om innkjøpspraksis fra direkte kjøp til mer bruk av anbud/tilbud, har hatt innsparelser. Kommunene selv oppgir brutto innsparinger i størrelsesorden fra 1,5 pst. til nærmere 30 pst. Ifølge departementet viser dette at potensialet for besparelser er betydelig i kommunal sektor. Det vises f.eks. til at en besparelse på 15 pst. for de berørte innkjøpene vil kunne representere et kostnadskutt på om lag 1,9 milliarder kr. Blant annet på dette grunnlaget trekker departementet den slutning at de gevinster kommunene kan oppnå, klart vil overstige de økte kostnader og ressursbehov som en endring av praksis og innføring av nytt regelverk medfører. Som det framgår av innstillingen, fremmer en samlet komite på ett punkt forslag til endring i forhold til Regjeringens lovforslag. Det gjelder ny § 7 a fjerde ledd, angående offentlighet under saksbehandlingen i tvisteløsningsorganet. En enstemmig komite mener at det er tilstrekkelig å slå fast at lov om offentlighet i forvaltningen får anvendelse på dette organets virksomhet. Ytterligere innskrenkninger av offentlig innsyn anses unødvendig. Jeg vil spesielt nevne at denne endringen skjer i samråd med departementet, og jeg viser til brev av 17. november 2000, som er inntatt i innstillingen. Før øvrig viser jeg til saksordførerens innlegg hva angår andre saksforhold og komiteens syn på disse.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-12-06:
I utgangspunktet er det en stor sak vi har til behandling i dag. Offentlig sektor er jo den største av alle innkjøperne vi har i dette landet, og det skulle bare mangle at vi ikke får på plass et regelverk som vil gi landets innbyggere og de som mottar tjenester fra offentlig sektor, de beste priser som kan oppnås i markedet, slik at man dermed blir gjort bedre i stand til å løse de kjerneoppgavene offentlig sektor er satt til å forvalte. Jeg vil gi saksordføreren honnør for det grundige arbeidet som er gjort i forbindelse med denne saken. Høyre slutter seg til innstillingen med ett lite unntak – det er for så vidt viktig nok. Når flertallet vil gi en åpning i lovverket for at oppdragsgivere kan stille krav om at norske leverandører skal ha lærlinger tilknyttet bedriften, så er ikke Høyre med på den merknaden. Vi mener at det er relativt uakseptabelt å pålegge norske leverandører et krav som ikke kan stilles til konkurrenter i andre EØS-land. Her snakker vi faktisk om innkjøp som er over de såkalte terskelverdiene, som er bundet opp i EØS- og WTO-vedtekter. Et annet forhold som jeg har lyst til bare å kommentere kort, er at jeg ikke forstår helt hvorfor Kommunenes Sentralforbund kjemper mot å innlemme kommunesektoren i lovverket – dette etter at det sågar er påvist at det er kommunesektoren som står for halvparten av de totale innkjøp. Vi snakker om beløp på rundt 85 milliarder kr til sammen. Når man også har fått høre via kommentarer i saken at det her ligger et innsparingspotensial på mellom 5 og 20 pst., så ser vi at her kan også kommunesektoren spare betydelige beløp. Og da synes jeg man burde hatt en mer offensiv holdning fra KS-ledelsens side enn å fremstille kommunesektoren som ikke så vel utviklet, at man fortsatt går rundt og handler i spissposer. Hvis ikke den tid er forbi, så er det sannelig på tide at KS-ledelsen sørger for at den blir forbi.