Sandra Borch (Senterpartiet), 2022-05-03:
Jeg vil innledningsvis understreke at det temaet representanten Skjelstad tar opp her, berører flere statsråders ansvarsområde, herunder klima- og miljøministeren, helse- og omsorgsministeren, fiskeri- og havbruksministeren og mitt eget departement. På matområdet er ansvaret for GMO delt mellom miljøforvaltningen og matforvaltningen. Miljøforvaltningen har ansvaret for levende GMO til all bruk som ikke skjer i laboratorier. Matforvaltningen har ansvaret for GMO som er bearbeidet slik at det ikke er formeringsdyktig, samt merkekrav, dyrkningsregler og godkjenning av såvarer. Jeg er helt enig med representanten i at genteknologi inkludert genredigering kan spille en viktig rolle i det grønne skiftet, og ikke minst i en bærekraftig bruk av naturen. Genene til både planter, dyr og mikroorganismer kan redigeres, og endringen kan tilsvare det som ligger til grunn for tradisjonell avl. Siden genredigering er en enkel og billig teknologi, kan den innebære en demokratisering, fordi den ikke er begrenset til store multinasjonale selskaper, men også er tilgjengelig for utviklingsland og små virksomheter. Det pågår nå veldig mye bra forskning på genredigering – internasjonalt, men også i Norge. Et eksempel er Graminor, som driver med utvikling av norske plantesorter. Graminor deltar bl.a. i et forskningsprosjekt hvor hovedmålet er å bygge kunnskap om genredigering. Dette gjøres ved å forske på mulighetene for å gjøre norske poteter motstandsdyktige mot bl.a. tørråte. Lykkes man her, kan det bety mindre avlingstap og betydelig mindre behov for sprøyting av åkre. Samtidig bygger man kompetanse bl.a. om mulige utfordringer og risiko knyttet til teknologien. I dette forskningsprosjektet er flere aktører innenfor landbruket involvert, både akademiske fagmiljøer, som NMBU, og flere norske avlsorganisasjoner, som Geno, Norsvin og AquaGen, som er med på dette kompetansebyggingsprosjektet og denne innovasjonen. Sammen med andre produksjonsmåter er genredigering inkludert i Europakommisjonens arbeid med bærekraftige matsystemer, som representanten også viste til. Men selv om genredigering i framtiden kan bidra med nyttige, nye egenskaper, må avlsmål også utnytte potensialet i den eksisterende genetiske basen, slik som vi har tradisjon for i Norge. Skal man ta i bruk GMO som er spiredyktig, må man ha tillatelse etter genteknologiloven. For å bli godkjent etter denne loven kreves det at GMO-en ikke medfører fare for miljø eller helse. Videre skal det legges vesentlig vekt på om GMO-en har samfunnsmessig nytteverdi og er egnet til å fremme en bærekraftig utvikling. Det skal også legges vekt på etikk. Dette vurderes konkret i de enkelte sakene. Det er viktig at teknologien brukes på en forsvarlig måte, og også å unngå uønsket spredning av GMO-en i naturen, forgiftning eller sykdom. GMO-en kan også fortrenge eller utrydde andre arter. Den kan videre også spre genmateriale med uønskede egenskaper, f.eks. motstandsdyktighet mot plantevernmidler eller insektsangrep. Resultatet kan bli en ubalanse i naturen, og det er viktig hensyn å ha med oss. Det har vært liten etterspørsel i Norge etter GMO. Det er en restriktiv holdning i landbruksnæringen, blant forbrukerne og i dagligvarebransjen. Men nye undersøkelser tyder nå på at det er mer positive holdninger til genredigerte produkter som fremmer samfunnsnytte og bærekraft, eller fordi det blir vanskelig å få tak i produkter som ikke er genmodifiserte. Bioteknologirådet kom i 2018 med en tilråding om oppmykning av regelverket for genredigering, og at det skulle nedsettes et NOU-utvalg for å vurdere nærmere forslag til endringer. Som representanten er kjent med, er det nedsatt et offentlig utvalg som skal utrede spørsmålet knyttet til genteknologi, nye teknikker og regulering av genmodifiserte organismer. Jeg ser fram til å få forelagt det arbeidet og så vurdere endringer.