Trond Helleland (Høyre), 2001-05-31:
Det er en merkedag når Stortinget nå debatterer den første helhetlige stortingsmeldingen om lesbiske og homofiles livsvilkår. Høyre vil understreke det positive signalet det er at Regjeringen legger fram en egen stortingsmelding som omhandler levekår og livskvalitet for lesbiske og homofile i Norge. Denne stortingsmeldingen har bl.a. bakgrunn i et forslag fra SV og Høyre. Meldingen påpeker og avdekker store områder innen det norske samfunnslivet som trenger opplysning og veiledning til å forstå lesbiske og homofiles hverdagsproblematikk og den diskriminering som foregår, for mange, daglig. Vi har merket oss at noen lesbiske og homofile opplever sin livskvalitet og helsesituasjon så vanskelig at selvmord og selvmordsforsøk blir løsningen. Komiteen viser til NOVAs rapport om levekår og livskvalitet, som viser at lesbiske og homofile har dårligere helse, oftere angst og depresjoner og hyppigere bruk av alkohol og narkotiske stoffer enn ellers i befolkningen. Det mest alvorlige funnet var at selvmordstanker og selvmordsforsøk er mer utbredt hos lesbiske og homofile enn hos andre. Lesbiske og homofile er ikke en ensartet, svak gruppe. I NOVA-rapporten kommer det bl.a. fram at det gjennomsnittlige utdanningsnivå for dem som er med i undersøkelsen, er høyere enn det generelle i befolkningen, og at de har gode vennskapsnettverk. Komiteen har understreket at de homofile og lesbiske sine utfordringer ikke kan møtes med standardløsninger for alle. Komiteen mener også det er alarmerende at hver fjerde kvinne og mann under 25 år i utvalget til NOVA oppgir at de har minst ett selvmordsforsøk bak seg. Komiteen viser videre til at følelse av isolasjon og ensomhet, ønske om å komme vekk fra en uutholdelig situasjon, avmakt i forhold til framtiden, og problemer med å akseptere seg selv som lesbisk/homofil var de fire vanligste motivene som ble oppgitt for selvmordsforsøket. Det er imidlertid gledelig å konstatere at meldingen viser at det har skjedd en markant bedring i homofile og lesbiskes levekår. Mange homofile og lesbiske lever gode og rike liv, uavhengig av geografi og sosial status. Denne utviklingen viser at de politiske vedtak som er fattet, herunder partnerskapsloven, har gitt resultater. Likevel viser det seg at det på enkelte områder fremdeles er problemer som det krever holdningsendringer for å få rettet på. Regjeringen har i sitt arbeid med denne meldingen kommet fram til at det på viktige områder mangler forskningsbasert kunnskap. Flertallet mener også at det må avklares hva slags forskningsprosjekter det nå er nødvendig å iverksette. Jeg vil her særlig understreke nødvendigheten av å skaffe kunnskap om holdninger til homofili i minoritetsgrupper. I forhold til disse gruppene vil det fortløpende være nødvendig å vurdere om det er nødvendig med særskilte tiltak rettet spesielt inn mot de problemene som disse gruppene måtte oppleve. Så til de ulike tiltakene i meldingen. I de siste årene har det vært voldsepisoder knyttet til seksuell orientering. Dette er selvsagt uakseptabelt. Høyre og resten av komiteen støtter derfor Regjeringens arbeid med å revidere straffeloven med sikte på at voldsforbrytelser som er motivert ut fra den seksuelle orienteringen hos et individ, kan være et straffeskjerpende moment på linje med rasistisk motiverte voldsforbrytelser. Komiteen viser til at selv om det norske samfunnet i langt større grad enn tidligere aksepterer homofile og lesbiske, er det fremdeles problemer knyttet til det å erkjenne sin egen homoseksualitet. Det er viktig å understreke betydningen av et fortsatt målrettet arbeid for å hjelpe ungdom i «komme ut»-fasen. Målet må være å utvikle et samfunn der mennesker kan akseptere sin egen seksualitet uten frykt for vold, diskriminering og trakassering. Det er behov for forskning omkring hvordan det oppleves å tilhøre en minoritetsgruppe og samtidig være homofil eller lesbisk i Norge. Flertallet i komiteen peker på at vi nå vet at problemstillinger som tvangsgifte, tradisjonsbunden tenkning omkring kjønnsroller og en sterk lojalitet til familien kan ramme unge homofile og lesbiske med innvandrerbakgrunn. Det er derfor behov for allerede nå å arbeide gjennom eksisterende organisasjoner for å avhjelpe og støtte ungdommer som opplever denne type problemstillinger. Samtidig har flertallet understreket behovet for at skolen og lærerne settes i stand til å arbeide med disse problemstillingene overfor ungdommer på skoler med innslag av elever med minoritetsbakgrunn. Komiteen viser til at utvikling av seksuell identitet skjer i barne- og ungdomsår. Skolen er en møteplass hvor man når de aller fleste barn og unge, derfor har skolen en helt sentral plass i arbeidet med å skape positive og ikke-fordømmende holdninger til homofile og homoseksualitet. Det er av stor betydning at barn og unge møter undervisningspersonell med kunnskap om homofile og homoseksualitet i sin skolehverdag. Høyre støtter derfor Regjeringens forslag til tiltak på dette området. Det er gledelig at lesbiske og homofile oppgir at de har gode sosiale nettverk. Likevel finner komiteen det riktig å peke på at det fremdeles er slik at noen opplever konflikter i forhold til sin nære familie, som foreldre og søsken. Dette understreker betydningen av et fortsatt aktivt holdningsskapende arbeid. Komiteen peker videre på at idrett og fysisk aktivitet er en viktig del av det helseforebyggende arbeidet. En stor andel av homofile og lesbiske deltar i ulike former for idrettsaktiviteter. Det er derfor viktig at kunnskapen om homoseksualitet styrkes også innenfor idrettens organer. Utviklingen av hivsmitte blant homofile/bifile menn har vært stabil de siste årene. Siden Folkehelsa har beregnet at sannsynligheten for å bli hivsmittet er ca. 70 ganger høyere for homofile/bifile menn, er det nødvendig å understreke at det hiv/aidsforebyggende arbeidet fortsatt må målrettes mot de mest utsatte. Komiteen mener innsatsen må opprettholdes, og er spesielt opptatt av at unge homofile/bifile menn som er i ferd med å debutere seksuelt, sikres god informasjon om smitteveier og beskyttelse. Så til det punktet der Regjeringen er på ville veier. Det er ikke ukjent at Arbeiderpartiet markerer en sterk tilbøyelighet til å overstyre Den norske kirke. Partiets klare ønske om å beholde statskirkeordningen skyldes ikke minst et ønske om å holde Kirken i ørene. Eller som Ranveig Frøiland så elegant uttrykte det i Bergens Tidende i fjor: «Berre slik kan Kyrkjas reaksjonære krefter haldast i sjakk.» Det må være den samme tankegang som ligger bak forslaget om å endre § 55 A i arbeidsmiljøloven, slik at Den norske kirke ikke lenger skal være unntatt fra bestemmelsen om at det ved ansettelse ikke er tillatt å forskjellsbehandle ut fra eventuell homofil legning eller samlivsform. Det er ingen grunn til å betvile at Regjeringens intensjoner med dette forslaget er de aller beste, og jeg føler meg nokså sikker på at det er et stort flertall i denne salen som er enig med Regjeringen i sak, men i dette tilfellet er det altså ikke saken selv som er det viktigste. Og det hjelper ikke mye at Arbeiderpartiet og SV understreker at lovendringen ikke skal oppfattes som et pålegg om å ansette homofile i vigslede stillinger. Nei, det skulle da også bare mangle! Hovedpoenget er imidlertid at Regjeringen, med støtte fra Arbeiderpartiet og SV her i salen, fremmer forslag – og det i lovs form – som ville sette Den norske kirke i en særstilling blant landets trossamfunn hva angår retten til selvbestemmelse i lærespørsmål. Dette kan vanskelig oppfattes annerledes enn at Arbeiderpartiet ikke aksepterer at Den norske kirke skal ha den samme selvfølgelige uavhengighet i tros- og lærespørsmål som partiet så villig aksepterer når det gjelder andre trossamfunn. Det er tydelig at man oppfatter Den norske kirke som en slags forlenget arm av statsadministrasjonen, som pent har å ta imot direktiver om hva man skal mene og hvorledes man skal forholde seg, fra overordnet myndighet. Men Den norske kirke har en annen overordnet myndighet – og det tar heldigvis flertallet konsekvensen av i dag. Det er også vanskelig å forstå at Arbeiderpartiet og SV åpenbart ikke har noen forståelse for den kritikk mot forslaget som fremkommer fra sentrale personer innenfor Kirken som arbeider mest aktivt for å endre Kirkens flertallssyn på homofiles adgang til vigslede stillinger. Jeg synes det er god grunn til å akseptere deres vurdering av at et slikt diktat vil virke negativt på den interne debatt i Kirken, og at den gode hensikt i dette tilfellet vil være til skade for det man vil oppnå. Det må da være et tankekors for dem som i dag – til tross for advarslene fra bl.a. biskop Stålsett – allikevel støtter Regjeringens forslag. Men det er altså ikke for sent å snu ved voteringen.