trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-12-05:
Vi vet at dersom vi skal nå målene som vi har satt oss for en bedre helse- og omsorgssektor, trenger vi kompetanse. Ikke minst trenger vi flere faglærte helsefagarbeidere. Behovet framover vil holde seg høyt. Årsakene til det er mange og sammensatte. At folk lever lenger er jo en positiv årsak i seg sjøl. I videregående skole har yrkesfagene generelt sett hatt en lavere status ved valg av utdanningsprogram enn studieforberedende program. Det er synd. Særlig yrkesfag har hatt stort frafall. I det siste har vi sett at strykprosenten har gått opp på Vg3 studiespesialiserende. Dette ser ut til å kunne knytte seg til at for mange hopper av yrkesfagene etter to år og velger påbygging. Det er svært viktig at vi sørger for å tilrettelegge et utdanningssystem som fører folk fram til fagbrev og studiekompetanse. Det gjør vi ikke godt nok i dag. Jeg skal peke på tre viktige forhold Senterpartiet mener vi må endre: For det første: Ungdom vil ha muligheter. Mange ser for seg at de vil ha litt praksis, men også litt teori som gjør at de ikke stoppes fra å ta høyere utdanning senere. Men siden vi krever at elevene skal ta ut sin rett til tre års videregående utdanning sammenhengende innenfor fem år, er det for mange som velger først å gå to år på yrkesfag før de hopper av fagarbeidersporet og går over på studieforberedende Vg3. Dette er kanskje det tøffeste av alle studieårene. Resultatet er at over halvparten av dem som begynner på påbygg, stryker. Det betyr at de verken har fagbrev eller studiekompetanse, og i tillegg har de brukt opp ungdomsretten. Oppland fylke har fra i høst valgt å fjerne kravet om tre års sammenhengende uttak av ungdomsretten. Det har ført til at 51 elever nå er i skole eller i lære igjen i stedet for på Nav eller i jobb for å vente på voksenretten, som begynner når man er 25 år. For det andre: En del fylker tilbyr påbygging Vg3 etter at elevene har avlagt fagbrev. Det betyr at elevene trygt kan ta fagbrev i forvissning om at de kan ta påbygging seinere dersom de ønsker det. De som da velger påbygging, vil antakelig være mer modne og ha bedre forutsetninger for å gjennomføre og bestå enn nå. For det tredje: Vi bør også legge til rette for en vekslingsmodell der elevene på en bedre måte enn i dag får kombinert teori og praksis underveis i det fireårige utdanningsløpet. Jeg ser fram til stortingsmeldinga kunnskapsministeren skal legge fram til våren. Den vil spesielt ta for seg videregående skole, og jeg håper den også kan bidra til at vi får flere helsefagarbeidere i framtida.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-05:
Et av Gjørv-kommisjonens viktigste poeng er styrking av den lokale beredskapen, enten det gjelder politi, brann og redning, ambulanse eller lokalsykehus. All erfaring er at det er den lokale beredskapen som gir rask og god hjelp. Dette er en sak som behandles i kontroll- og konstitusjonskomiteen nå, hvor jeg er medlem, og dette er alvor. Det er veldig mange i Buskerud som har erfaring fra den forferdelige tragedien på Utøya. I Helse- og omsorgsdepartementets budsjett står det angående Vestre Viken at «Ringerike sykehus og Kongsberg sykehus skal videreutvikles som lokalsykehus innenfor de funksjonene som er vedtatt i strategiplanen for Vestre Viken.» Det er en strategiplan som ble utviklet før erfaringene vi nå har gjort i forbindelse med den forferdelige tragedien. For Ringerike, som bestod prøven den 22. juli, er det i dag en god utvikling. Det er en god utvikling med et fullverdig lokalsykehus, med en stedlig ledelse under Per Bleiklias årvåkne blikk, og det er et sykehus som nå får besøk av en rekke lokalsykehus for å se på erfaringene med hvordan de utviklet traumeteamet sitt i den kritiske situasjonen. En ser på hvordan en kan implementere det nasjonale traumesystemet, slik det bl.a. ble beskrevet i en rapport i 2007 fra Olav Røise og Tina Gaarder ved Oslo universitetssykehus, Ullevål. Det er viktig at Ringerike sykehus kan videreutvikle seg innenfor stedlig ledelse i betydning å ha både personalansvar og budsjettansvar, og at det også skal omfatte de andre funksjonene som ikke er inne i den i dag. Det som imidlertid er problemet, er Kongsberg sykehus. Situasjonen der er langt vanskeligere, og det påkaller statsrådens oppmerksomhet. Kongsberg sykehus påkaller statsrådens oppmerksomhet fordi det sykehuset i dag ikke har radiologer på vakt og ikke akuttberedskap på kirurgi – to funksjoner. Dersom en allokerte 10 mill. kr mer til Kongsberg sykehus, kunne det vært et fullverdig sykehus. Kongsberg er krigsmateriellhovedstaden i Norge. Det er et potensielt terrormål. Det er et sterkt folkelig engasjement. Sykehus er et politisk valg. Det må en prioritering til, og samspillet mellom Drammen og Kongsberg kan fungere godt, men Kongsberg må utvikles til et fullverdig sykehus. Jeg ber om at statsråden utdyper det i sitt innlegg. Framtida for Kongsberg sykehus: et fullverdig lokalsykehus.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-05:
Vi fikk høre om drømmen til Stian om å bli hjullastersjåfør. Det er jeg glad for. Regjeringspartiene og Senterpartiet har tilsvarende drømmer som vi realiserer hver dag. Eksempelvis gjør Hæhre Entreprenør tilsvarende jobb. Det er bra. Fremskrittspartiet sier nå at en ikke skal kutte ved sjukdom, uførhet og arbeidsledighet. Det er bra. En skal sikre de svake, sier Fremskrittspartiet. Mitt spørsmål går på situasjonen på arbeidsmarkedet. På arbeidsmarkedet har vi sterke og svake grupper. Ønsker Fremskrittspartiet også å styrke de svake gruppene på arbeidsmarkedet, slik at de gjennom fagorganisering kan få større makt og dermed få en betaling som gir jambyrdighet i samfunnet? Er det også inne i Fremskrittspartiets arbeid for de svake i samfunnet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-05:
En trenger ikke være rakettforsker for å erfare at når konkurransesamfunnet blir stadig tøffere og arbeidsinnvandringa stadig sterkere, vil trygder og overføringer naturlig øke i samfunnet. Høyre sier at de vil ha nye ideer og bedre løsninger, og det er bra – det vil vi alle. Veldig mye av det som går på nye ideer og bedre løsninger, har med forebygging å gjøre, det har med det som skjer i kommunene å gjøre. Jeg har en trygghet for at det er svært mange av de rød-grønne velgerne som er aktive i dette fordi de er direkte berørt av det – de står i nærhet til det og ønsker virkelig å gjøre noe med det. Fokuset mitt er forebygging og jambyrdige forhold. Høyres representant sa at 19 av 24 forslag mot sosial dumping hadde Høyre støttet – de støttet ikke de mange viktige – og at de rød-grønne ikke ville endre et komma i arbeidsmiljøloven. Spørsmålet mitt er: Vil det ikke bli sånn at hvis en skal redusere ytelsene, må en sette inn mer penger for å lage bedre ordninger?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-05:
Først til bekymringa: sjølsagt kan og skal ungdom kunne få uføretrygd. Ut fra sin situasjon er det en rekke ungdommer – som eldre – som er i den livssituasjonen at de trenger det. Det er punkt én. Punkt to: Er det slik at for mange får trygd? Mitt inntrykk er at det på dette området er streng behandling, så jeg er i utgangspunktet ikke enig i at en er lemfeldig når det gjelder å utdele uføretrygd. Dette har det vært sagt mye om gjennom mange år, og fokuset i Nav er sterkt på at det er noe en – så langt som råd er – skal unngå, og det er vi veldig glade for.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-05:
Jeg deler ikke noen bekymring for at en skal ha en aktivitetsplikt – tvert imot. For det første er det opp til hver enkelt kommune. Videre må aktivitetsplikten være koblet til ordentlig arbeid. En skal ikke hjelpe til å flytte, en skal ikke hjelpe til å måke snø, en skal ikke hjelpe til å drive med ditten eller datten – en skal gjøre noe som er ordentlig. Det har jeg erfaring med, som fengselsbetjent har jeg arbeidet med dette her. Får fengselsfugler mulighet til å gjøre ordentlig arbeid og bli stolt av det, er det den beste måten å gjøre det på, men da skal en ikke hjelpe til med ditten og datten. Nei, en skal gjøre noe som en får egen verdighet av.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-05:
Jeg vil være forsiktig med å svare på det spørsmålet, men for å svare med et lite smil: Jeg tror nok et Nav-ombud i dag ville få ganske mye å gjøre. Så kan hende er det viktigste og det største behovet at vi er positive til å legge til rette for at Navs ansatte kanskje får noen færre klienter – «klienter» var kanskje feil ord – noen færre mennesker å ta ansvaret for og dermed gjøre en bedre jobb, og få en bedre utdanning og få et enklere system. Det tror jeg nok er Senterpartiets linje, og jeg håper også det er regjeringas linje, framfor flere ombud. Det er mye bra med ombud, men jeg tror ikke det er hovedløsningsmodellen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-05:
Representanten Laila Dåvøy sa med et smil til spørsmålet om forhandlinger mellom Høyre og Kristelig Folkeparti når det gjaldt økonomisk trygghet for de svake gruppene, at det ikke egentlig skremmer så veldig mye. Det syntes jeg var sterkt sagt – med det smilet. Det er hyggelig med smil, men Laila Dåvøy har som tidligere statsråd erfaring fra regjeringskonferansene og vet at det er knapphet på penger. Hun vet at vi her snakker om ordninger som koster mye. Vi behandler nå et budsjett som er i størrelsesordenen 360 mrd. kr. Det skal ikke store endringene til før man kan spare mye penger. Så mitt spørsmål er egentlig: Finnes det noen vanskeligere forhandlingssak mellom Kristelig Folkeparti og Høyre enn det vi snakker om nå? Eller er jeg på bærtur?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-05:
Først til begrepet «dugnad»: Representanten Skei Grande bruker det ofte, og sa nå at ingen har vært interessert i å være med på dugnad. Jeg må si at sånn som begrepet «dugnad» brukes her i salen, er det et grovt misbruk. Dugnad er når privatpersoner arbeider gratis for andre. Jeg skjønner ikke at ordet «dugnad» har noe å gjøre med arbeidet i vår sal, for her snakker vi om fordeling av ressurser, her snakker vi om politiske prioriteringer. Det er noe helt annet. Venstre ønsker å løfte folk som er utenfor arbeidsmarkedet, innenfor. Ja, det er prisverdig. Hvorfor er det da så viktig for dagens Venstre-ledelse å arbeide for at en skal svekke fagbevegelsens interesser? En av de sterkeste fagorganisasjonene som medvirker til det som Venstre her gir uttrykk for, er Fagforbundet. Ønsker Venstre å styrke Fagforbundet eller svekke Fagforbundet, for å få flere inn i arbeidslivet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-05:
Representanten Sanner bruker som vanlig sterke ord og uttrykk, som bl.a. at regjeringa ikke er i nærheten av å nå sine mål, og at regjeringspartiene hamrer løs på de borgerlige partiene. Vel, de som hører det her, kan sjøl vurdere. Det som er sentralt for de rød-grønne partiene, er å fortelle hva som er viktigst å gjøre bedre i tida framover. Representanten Anette Trettebergstuen oppsummerte på en veldig god måte hva som var resultatene hittil, samtidig som det vi står overfor i arbeidslivet, er enda mer krevende i dag enn det var for noen få år siden. Utfordringene knyttet til det å ha jambyrdighet i arbeidslivet, å gi mulighet for det myndige mennesket, er utrolig vanskelige i den situasjonen vi nå er inne i, med store lønns- og inntektsforskjeller mellom Norge og andre EØS-land. For de rød-grønne er det å ha balanse i maktforhold i arbeidslivet helt sentralt – å arbeide for at vi har sterke fagorganisasjoner som kan ha en balansert makt i forholdet til arbeidsgiverne, sterke fagorganisasjoner for sjølstendige næringsdrivende som kan ha makt i forholdet til dem som kjøper deres varer og tjenester. Dette er noe av varemerket for den historiske rød-grønne politikken, og det som er god rød-grønn politikk framover. På samme måte er det for oss utrolig sentralt å unngå at vi får en todeling i arbeidslivet, som vi nå opplever i mange, mange bransjer. Dette er det krevende, store og viktige spørsmålet som en må fokusere på. På dette området vil jeg påstå at de rød-grønne partiene har en djervhet, en innsats og en ambisjon som er langt, langt større enn det Høyre og Fremskrittspartiet har tilsynegitt. Det er kjernen i denne diskusjonen. Derfor føler jeg at når Senterpartiet er en del av en rød-grønn allianse, står vi på historisk og framtidsrettet trygg grunn, for dette fokuserer vi på – i motsetning til det som representanten Sanners parti gjør, som aldri har fokusert spesielt på å sikre den balansen. Som gårdbruker vet jeg i hvert fall dette: Maktforholdet mellom de sjølstendige gårdbrukerne kontra varehandelen er et godt eksempel på hvor Høyre har plassert seg, nemlig på varehandelens side, noe som fører til at maktbalansen går i de sjølstendig næringsdrivendes disfavør. Det er fakta.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
I dag er jeg dypt skuffet. Kl. 11 i dag fikk vi vite at Forskningsrådet har sagt nei til all forskning på ME. Prosjektene har god kvalitet, men det er økonomien som setter begrensninger. ME er en alvorlig sykdom. Det er fortsatt stor uenighet i Norge om diagnosen. Pasienter blir ikke trodd på at de er syke, pasienter får ikke behandling, det finnes veldig lite hjelp. Mange er overlatt til familien. Det gjelder barn, det gjelder ungdom, det gjelder voksne. Jeg har selv vært og besøkt flere familier. Jeg har måttet liste meg inn i mørke rom, og jeg har grått mine modige tårer etterpå. Forskerne melder at Fluge ved Haukeland sykehus har vakt stor internasjonal oppsikt med sin forskning på ME. Deres resultater viser at mye tyder på at ME ikke er en psykisk sykdom, men en kroppslig sykdom, en såkalt autoimmun sykdom. Prosjektet deres har gitt nytt håp til ME-pasienter både nasjonalt og internasjonalt – dette fordi de også er gitt et legemiddel som faktisk virker godt. Noen er blitt helt friske, noen er i bedring. Da meldingen om Fluges oppløftende forskning ble kjent, gikk daværende helseminister Anne-Grete Strøm-Erichsen ut i media og lanserte at regjeringen ville gi 2 mill. kr til videre forskning – dette var i fjor – og det ble gjort. I årets budsjett er det fra regjeringens side satt av ytterligere 2 mill. kr. Men dette er langt fra nok. Det gjenstår – etter de siste tallene jeg har fått – ca. 9 mill. kr for å få fullfinansiert dette prosjektet. Når vi har en så stor pasientgruppe som Norge ikke evner å gi tilstrekkelig behandling, må vi ta politisk ansvar – ikke minst regjeringen, som har flertall – og sørge for at alt som kan gjøres for å løse ME-gåten, blir gjort. Da er forskning det som er helt avgjørende. Gjennom presidenten vil jeg innstendig be helseministeren, på vegne av syke ME-pasienter, i dag be de regionale helseforetakene, f.eks., stille opp med midler – dette er ikke et forskningsprosjekt i ett regionalt helseforetak; det er landsomfattende - eller finne midler gjennom den ymse-posten som jeg vet at regjeringen har, og hele Stortinget, alle partiene, kommer til å stille seg bak det, jeg er ikke i tvil – eller vær så snill å la regjeringspartiene og vi andre få lov til å omkalfatre 9 mill. kr på dagens budsjett. Det er ikke for sent, vi skal ikke stemme før i kveld – vær så snill.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Jeg føler meg ikke veldig mye bedre, for å si det sånn, og sikkert ikke pasientene heller. Jeg er tom og trist fremdeles. Jeg vil likevel takke statsråden for gode ord og forventninger, men forventninger for disse pasientene er faktisk ikke nok, for det har de hatt i årevis. Jeg må bare igjen henvise til at Anne-Grete Strøm-Erichsen som helseminister skapte store forventninger da hun i Dagsrevyen gledet seg over forskningsprosjektet til Mella og Fluge. Vi trodde alle at nå kommer pengene, nå får de midler til dette forskningsprosjektet – klart de får det. Så kom det ikke, og på mitt skriftlige spørsmål til statsråden var svaret: Regjeringen kan ikke gi direkte penger til forskning, det må gå gjennom Forskningsrådet. Men regjeringen ga 2 mill. kr i fjor og har gitt 2 mill. kr i år til akkurat denne forskningen, og nå er det til og med godkjent i Forskningsrådet kvalitetsmessig. Jeg tenker som så at forskning kan jo også være et virkemiddel når vi har en pasientgruppe der ingen andre tilbud er tilgjengelig. Jeg sier ikke at det gjelder alle som har fått ME-diagnosen i dag, men det gjelder en stor del, og det gjelder mange av dem som ligger hjemme, med sondemating, med bleier, kanskje problemer med å snu seg selv osv. – igjen, jeg har vært og besøkt dem. Så må jeg si at i 2007 var det også skapt forventninger fra Sylvia Brustad. Nå skulle hun etablere ti senger for ME-pasienter, skjermede, stille, rolig, her skulle vi virkelig få et godt tilbud i spesialisthelsetjenesten, utredning for ME-pasienter. Ja vel. Jeg stilte spørsmål, for de sengene kom aldri. Så stilte jeg spørsmålet til Bjarne Håkon Hanssen. Da var det blitt inntil ti senger. Så stilte jeg spørsmål da Anne-Grete Strøm-Erichsen kom. Da ble det to senger. I dag har jeg fått en mail fra en mor som spør: Er du klar over at det er bare blitt én seng? På søndag fikk jeg en henvendelse fra en mor med tre barn i familien med ME. Hun sier det slik: «Vi lever i håpet om at de tre skal få et leveverdig liv i fremtiden. Nå bare eksisterer de, og med store plager og smerter hver dag.» De lider hver dag. Nå må de vente til en eller annen gang ut i 2013. Helseministeren forventer, men det er ingen løfter for disse pasientene, med så mange forventninger som det har vært i mange, mange år. Helt til slutt: Jeg har aldri i mitt liv hatt ønske om å bli helseminister. Men sannelig, i dag har jeg lyst. Hadde jeg bare vært det i dag!
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
I Aftenposten i dag ser jeg at statsråden sier at fattigdom nå i mindre grad dreier seg om at barn er sultne – i mindre grad enn hva, og når, tenker jeg. De siste tiårene, kan man vel si, har debatten om fattige barn først og fremst dreid seg om barns deltakelse i aktiviteter i sosiale sammenhenger – problemene med det. Noen familier er fortsatt sultne – i alle fall er tilstrømmingen til Fattighuset stor. Men mitt spørsmål er: Hvis det er slik at fattigdom i dag dreier mindre om at barn er sultne, hva bygger man disse uttalelsene på? Er det gjort noen utredninger fra regjeringens side eller andre, så hadde det vært spennende å få vite det.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Regjeringspartienes stortingsrepresentanter har i stor grad vist til mange nye tiltak som kommer i budsjettet – helt sikkert gode tiltak – og i sine generelle merknader viser regjeringspartiene til jobbstrategien for mennesker med nedsatt funksjonsevne og «forutsetter at regjeringen kontinuerlig vurderer behovet for nye tiltak knyttet til den». Mitt spørsmål er om representanten mener at det å etablere nye tiltak er det viktigste i en situasjon der vi ikke helt vet hva som virker og ikke virker av de tiltakene vi allerede har, og om ikke tiden egentlig er moden for en evaluering av både struktur, kvalitet og effektivitet av tiltakene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Representanten er opptatt av selvstendig næringsdrivende. Det er jeg også, og vi har derfor lagt inn en del tiltak knyttet til graviditet og fødsel som vi ikke får regjeringspartiene med på. Men mitt spørsmål går på noe annet: Representanten er opptatt av Nav, og at Nav nå må bidra og hjelpe så fort som mulig. Opposisjonspartiene har jo tidligere foreslått å opprette et Nav-ombud, hvilket ikke er avvist fra regjeringens side, men hele Stortinget har sagt at regjeringen skal komme tilbake med en egen sak om dette. Så mitt spørsmål er om Senterpartiet kan tenke seg å bidra til at vi faktisk får en sak om Nav-ombud før valget i 2013 – etter modell fra pasientombudet – for det er faktisk ganske viktig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Takk for hyggelige ord i innledningen. Det blir krevende forhandlinger hvis vi skal gå inn i regjering med Høyre igjen. Det var det sist, og det kommer det også til å bli nå, men det skremmer meg egentlig ikke så veldig mye. Bakgrunnen for det er min egen erfaring fra å være statsråd i Bondevik II-regjeringen, med Høyre og Venstre, hvor bistandsbudsjettet ble det høyeste noen gang, i hvert fall i prosent, og hvor vi fikk igjennom en familiepolitikk som var strålende – den første familiepolitikken i landet vårt, siden har det ikke vært noen familiemelding – og røykeloven, og for ikke å snakke om alle gangene jeg tok opp i regjeringen og debatterte kvinner i styrerom, en sak jeg var så heldig å få legge frem for Stortinget. Det var ingen enkel sak å få igjennom, men jammen klarte vi det òg, så det er ufattelig hva man kan få til når man sitter rundt bordet der oppe i høyblokken!
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Det er ikke så vanskelig, spesielt hvis vi viser til dette Åmli-prosjektet. Blant annet er det et eksempel på et veldig godt tiltak som faktisk gjør at man kan spare inn penger i den andre enden. Det er gjort regnestykker, og noen av disse regnestykkene har vi lagt frem for Finansdepartementet og fått vurderinger av. Det å skulle stå her i så fall og snakke om de direkte grensene for Kristelig Folkeparti hvis vi skulle gå i forhandlinger med noen om regjeringsmakten – eller for den del om å skifte regjering, som vi jo ønsker – kan ikke jeg gjøre på stående fot. Men når man leser Kristelig Folkepartis alternative budsjett og sosialbudsjettet, vil man se hvor vi på noen områder skiller oss fra de andre partiene som er i opposisjon. Vi kommer til å kjempe for vårt budsjett uansett.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Jeg kan vel replisere tilbake til Senterpartiet at også de jammen har sittet i mange vanskelige forhandlinger i regjeringsperioden. Senterpartiet vet utmerket godt at det å være et lite parti kan være veldig krevende i en regjering. Jeg er ikke så skremt av Høyre, kanskje fordi jeg har erfaringer. Men jeg skjønner jo at regjeringspartiene er skremt, for man står overfor en situasjon der man kan tape valget neste gang, og det er jo skremmende. Men regjeringspartiene klarer ikke å skremme Kristelig Folkeparti til å bli redd for Høyre – iallfall ikke meg, med den erfaringen jeg har fra regjeringssamarbeid.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Jeg har to spørsmål. Det ene er et lett ja/nei-spørsmål. Utredningen fra Brofoss-utvalget er veldig viktig. Spørsmålet er: Kommer regjeringen med oppfølging til Stortinget før stortingsvalget neste år? Det andre spørsmålet går på den nye ordningen med skattefradrag for store sykdomsutgifter som ble lagt om ved budsjettbehandlingen i fjor. Fra regjeringen heter det jo at denne fradragsordningen skulle gå til de samme gruppene. I disse dager – og for så vidt lenge – har jeg fått henvendelser fra mange som sier at de ikke lenger får disse fratrekkene, og spør hvordan dette går. Jeg vet at det står en del i finansinnstillingen om det, men det er altså ikke de samme gruppene som drar nytte av dette lenger. Hva tenker statsråden om det? Vil regjeringen gjennomgå dette på nytt? Det virker veldig skjevt, det som skjer nå.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Jeg har to spørsmål. Det første er også her et ja/ nei-spørsmål – om mulig. Det går på stortingsmeldingen om levekår for psykisk utviklingshemmede. Vi var mange som jobbet i en del år før det ble flertall i Stortinget for dette arbeidet og det som skulle skje. Jeg synes det er veldig bra, ikke minst når det gjelder boliger og boligutviklingen vi har sett de senere årene, når det gjelder mangel på vanlige arbeidsplasser og en del andre forhold knyttet til levekårene. Så spørsmålet er om det er planlagt at den meldingen kommer før valget. Det andre spørsmålet går på fattigdom, som statsråden var inne på. Den gjennomsnittlige alder for førstegangsfødende nærmer seg i dag 30 år, om den ikke har gått over det – i hvert fall er den veldig høy. Mange begrunner det å få barn så sent med at de har ikke råd. Det er dyrt å skaffe seg bolig, de må være etablert – studenter sier at de ikke har råd til å få barn. Kristelig Folkeparti har lagt inn en dobling av engangsstøtten. Det jeg lurer på, er om SV ser det som et godt tiltak, og om SV også som parti kunne tenke seg å vurdere dette etter hvert?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Når kontantstøtten kommer opp, kan ikke Kristelig Folkeparti sitte stille, og jeg skjønner at SV fortsatt er veldig frustrert over kontantstøtten. Vi er dypt uenige om verdien av kontantstøtten, og det får vi bare respektere. Mens venstresiden snakker om å komme ut i arbeid så raskt som mulig, snakker Kristelig Folkeparti om verdien av å kunne velge f.eks. å være noe lenger hjemme i barnets første leveår eller bruke en annen ordning enn barnehage når barnet fyller ett år. Vi har også en debatt i samfunnet vårt der en del fagfolk i de siste månedene har reist spørsmålet om verdien av barnehage allerede ved ettårsalderen, når vi mangler så mye kompetansepersonell som vi faktisk mangler i barnehagene i dag. Vi snakker om våre barn, og ikke hvem som helst kan overta foreldrenes ansvar store deler av livet, uten at de har nødvendig kompetanse. Det er nettopp da valgfriheten blir så ufattelig viktig. Jeg må be representantene om å slutte og snakke som om kontantstøtten kan gis til konfirmanter eller opp til konfirmantalder. Vi snakker om å gi kontantstøtte til ett- og toåringer. Til slutt: Det som Robert Eriksson har tatt opp om syke barn og pleiepenger, er også et stort ansvar vi som stortingsrepresentanter og selvfølgelig regjeringen, som har flertallet her, har i dag. Å sitte og se på at når et barn i dag er sykt i mer enn to år, definerer Nav dette som kronisk sykdom, og da har man ikke rett til pleiepenger, og det er helt uavhengig av barnets alder og diagnose – det går ikke an! Vi er nødt til å endre regelverket. Jeg har tatt opp dette mange ganger, og jeg lover at jeg også kommer til å ta opp dette i hele denne perioden – resten av tiden min som stortingsrepresentant.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
De to proposisjonene Prop. 152 L for 2011–2012 og Prop. 135 S for 2011–2012 må ses i sammenheng og debatteres derfor samlet i dag. Prop. 135 S gjelder samtykke til godkjenning av EØS-komiteens vedtak om «innlemming i EØS-avtalen av forordning om fri rørsle av arbeidstakarar innanfor Unionen». Vedtaket i EØS-komiteen er gjort med det forbehold at Stortinget må samtykke, dette fordi gjennomføringen av forordningen i norsk rett krever lovvedtak. Forordningen om fri rørsle av arbeidskraft inneholder i hovedsak ingen materielle endringer, men krever noen terminologiske endringer og tilpasninger i EØS-arbeidstakerloven. Alle partiene, med unntak av Fremskrittspartiet, samtykker i godkjenning av EØS-komiteens vedtak om innlemming i EØS-avtalen av forordningen om fri rørsle av arbeidskraft. Fremskrittspartiet ønsker å utsette lov om gjennomføring i norsk rett. Jeg regner med at de selv begrunner hvorfor. Saken har vært forelagt utenrikskomiteen, som slutter seg til arbeids- og sosialkomiteens innstilling uten merknader. Prop. 152 L dreier seg om gjennomføring i norsk rett av samme forordning «om fri rørsle av arbeidstakarar innanfor EØS-området». Forutsetningen for gjennomføringen er at Stortinget også samtykker i innlemming av forordningen, slik komiteens flertall gjør i innstillingen jeg nettopp refererte til, innstillingen til Prop. 135 S. Også gjennomføring av forordningen krever lovendring. Det blir her foreslått en ny EØS-arbeidstakerlov samt opphevelse av den forrige. Som jeg var inne på i sted, innfører forordningen ingen materielle endringer. Den gjelder for arbeidstakere som benytter sin rett til fri bevegelse for seg selv og sin familie i EØS-området. For å sikre dette må all forskjellsbehandling på grunnlag av nasjonalitet mellom arbeidstakere fra medlemsstatene avskaffes når det gjelder sysselsetting, lønn og andre arbeidsvilkår. Komiteen slutter seg til proposisjonen. Fremskrittspartiet viser i en merknad til sine merknader i forbindelse med behandlingen av den tidligere nevnte proposisjonen, Prop. 135 S om innlemming av forordningen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-12-05:
Det er stor enighet i komiteen om at passivt stønadsmottak er en dårlig løsning både for den enkelte og for samfunnet, slik flere før meg i dag har påpekt. Alle som er i stand til å arbeide eller være i aktivitet, må få muligheten til det, og det å komme tidlig i aktivitet eller arbeid er også helt avgjørende. Kristelig Folkeparti støtter at forslaget vedlegges protokollen. Regelverket vi har i dag, er ikke til hinder for aktivitetsplikt. Det har flere forsøk vist – ikke minst dette fra Åmli kommune, som også forslagsstillerne viser til. Åmli mer enn halverte tallet på sosialhjelpsmottakere ved å innføre aktivitetsplikt, og dette gjorde de innenfor dagens regelverk. Derfor er Kristelig Folkeparti også positive til aktivitetsplikt, men mener at dagens regelverk i utgangspunktet ikke er til hinder for dette. Alle kommuner kan, om de vil, innføre dette etter modell fra Åmli, og det er jo også viktig at kommunene slik tar lærdom av hverandre. Men jeg ser ikke bort fra at det senere kan bli aktuelt å endre regelverket – det er Kristelig Folkeparti villig til å se på. Imidlertid mener jeg, i likhet med regjeringspartiene, at det akkurat nå er best å avvente resultater fra den igangsatte gjennomgangen fra regjeringen, som skal være ferdig tidlig i 2013. Denne gjennomgangen er basert på et stortingsvedtak fra 1. mars i år. Opposisjonspartiene er utålmodige etter å få resultatene fra denne gjennomgangen. Til sist har jeg lyst til å påpeke at det er viktig å ta hensyn til hva som ligger bak årsakene til langvarig sosialhjelp, slik også forslagsstillerne påpeker i sitt representantforslag. Ofte ligger det helseproblemer og andre ting bak, og jeg mener at en del mennesker som er syke, i dag ofte feilaktig havner i Nav-systemet. Det er en del kronikere, og mennesker med annen sykdom, som venter på helsehjelp, eller som ikke får den nødvendige rehabiliteringen eller jevnlige helsehjelpen de har behov for for å klare å stå i jobben. Derfor bør vi få et langt tettere samarbeid mellom helse-, arbeids- og sosialmyndighetene. Til sist: Når det gjelder psykisk syke, er det i disse dager mange fagmiljøer som kanskje mer enn tidligere sier at aktivitet og arbeid i seg selv er helsebringende, og det skal vi også ta med oss videre i denne saken.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Jeg hørte representanten Tove Karoline Knutsen komme med et vitnesbyrd om pasienter som er fornøyd med behandlingen de får på norske sykehus, og jeg er hjertens enig i at det er mange. Jeg er overbevist om at de aller, aller fleste som får behandling, er svært fornøyd med den behandlingen de får på sykehus i Norge – eller med andre tilbud de trenger, innenfor helsevesenet. Utfordringen er at det er ca. 250 000 mennesker som ikke får behandling eller det helsetilbudet de trenger, og står i helsekø i Norge i 2012. Det hjelper svært lite for de 250 000 menneskene å vite at alle de som får det, er fornøyd med det tilbudet de får. Det er kjempebra for dem, men de ønsker også å få behandling. Da synes jeg den debatten som vi har sett tegn til, blir ganske spesiell – frykten for det private og dette at man der ikke har like varme hender som de som jobber i det offentlige, har. Jeg tror at hvis man jobber i helsevesenet, har man varme hender enten man jobber i et privat sykehus og i en privat helsetjeneste, eller man jobber i den offentlige helsetjenesten. Hvis det er slik at de som jobber i det offentlige, har varmere hender enn de som jobber i det private, er det litt rart at flere statsråder og flere representanter fra de rød-grønne partiene kjøper helseforsikring eller kjøper helsetjenester via de private, som tydeligvis ikke har like varme hender. Eller er det kanskje slik at hendene er akkurat like varme hos dem som jobber i privat tjeneste som hos dem som jobber i offentlig tjeneste, og leverer helsetjenester til folk? Jeg tror ikke de 300 000 menneskene som har kjøpt privat helseforsikring, gjør det fordi de ønsker å få mindre varme hender til å behandle seg. Jeg tror de gjør det fordi de ønsker å få behandling, og fordi de mener at de får den beste behandlingen. Og det er faktisk slik at det er dette som er med på å skape et klasseskille. Det denne regjeringen gjør, er det som er med på å skape klasseforskjeller. Det denne regjeringen gjør, er å sørge for at de som har penger, kjøper seg fram i køen fordi de har penger til å gjøre det. Og som flere sier til meg: Hvis jeg blar opp 2 000 kr, får jeg sjekket det jeg skal ha sjekket, i løpet av en dag eller to, men hvis jeg skal vente i det offentlige, må jeg kanskje vente i tre måneder, i åtte måneder eller enda lenger. Jeg synes kanskje man bør bli litt mer forsiktig i denne debatten. Det jeg egentlig hadde tenkt å prate om, var luftambulansen og luftambulansetjenesten i Telemark. Vi har fått et svar fra statsråden som sier at Telemark har en av de beste tjenestene i hele landet. Det stemmer ikke. Næringslivet, politikere og de som jobber i helsevesenet, er alle enige i at det ikke stemmer. Det hadde derfor vært å håpe at flere partier hadde vært med på Fremskrittspartiets merknad om å sikre en luftambulanse i Telemark på lik linje med det de har i resten av landet, sånn at man har en likeverdig ambulansetjeneste, enten man bor i Telemark, i Finnmark, i Nordland – eller hvor i landet man bor.
Leif Eriksen (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Fremskrittspartiet er bekymret for utviklingen innen eldreomsorgen. Til tross for at vi for noen måneder siden hadde nok en valgkamp der eldreomsorg var hovedtema, svikter regjeringen igjen når det kommer til praktisk politikk. Fremskrittspartiet mener det er stort behov for både en massiv utbygging av sykehjemsplasser og en lovfestet rett til plass ved medisinsk behov. Regjeringen har gjentatte ganger fremholdt løftet om full sykehjemsdekning. Regjeringens egne tall viser at det er en netto tilvekst på 1 146 sykehjemsplasser fra 2005 til 2010. Dette står i sterk kontrast til regjeringens uttalte målsetting. Fremskrittspartiet mener dette understreker alvoret i situasjonen og viser behovet for et systemskifte. Fremskrittspartiet foreslår derfor å endre finansieringsmodellen, slik at det er det medisinske behovet som bestemmer om den enkelte skal få sykehjemsplass eller ikke. Fremskrittspartiet mener det er et offentlig ansvar å sikre at det finnes gode pleie- og omsorgstilbud for eldre mennesker. Dette tilbudet skal ikke begrenses fordi man lever i en fattig kommune. Alle har rett til et verdig og godt pleie- og omsorgstilbud når de i sin alderdom har behov for det. Nettopp derfor ønsker Fremskrittspartiet at pleie- og omsorgsfinansieringen skal være et statlig ansvar, og at pengene følger brukeren til det behandlingstilbudet den enkelte selv velger. Siden ansvaret for eldreomsorgen ligger til kommunene, ønsker Fremskrittspartiet å bevilge mer penger til kommunene. Fremskrittspartiet har i de siste fire årene foreslått en styrking av kommunenes økonomi med over 10 mrd. kr mer enn regjeringen. Fremskrittspartiet tar eldreomsorgen på alvor. Det er synd at eldreomsorg ikke blir høyere prioritert av dagens regjering.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Fremskrittspartiet foreslår i budsjettene en betydelig satsing på norske sykehus. Vi gjør flere grep. Vi foreslår både å effektivisere driften gjennom kutt i byråkrati ved nedleggelse av de regionale helseforetakene, og vi foreslår kutt i konsulentbruk og sentral administrasjon i foretakene. Sykehusene må settes i stand til å behandle pasienter raskere og med høyere kvalitet. Derfor foreslår vi å slette sykehusenes gjeld med 1 mrd. kr, og vi forutsetter at dette reinvesteres i et moderne IKT-system og medisinsk-teknisk utstyr. Videre foreslår Fremskrittspartiet en betydelig styrking av pasientbehandlingen. Det gjøres ved at helseforetakene blir tilført 750 mill. kr til økt pasientbehandling, og at den innsatsstyrte finansieringen økes til 50 pst. I tillegg foreslår Fremskrittspartiet å bevilge ytterligere 750 mill. kr til kjøp av behandlingskapasitet i privat og ideell sektor, samt til behandling i utlandet. Samlet gir dette budsjettet mulighet for en nedgang på 50 000 pasienter når det gjelder antallet som venter på behandling – fra dagens nivå på 277 000. I tillegg til dette kommer økt pasientbehandling som følge av nye investeringer og effektiviseringer i driften i helseforetakene. Det vil også bidra til å frigjøre omstillingsmidler i helseforetak som er i omstillingsprosesser. Fremskrittspartiet prioriterer i sitt budsjett pasienter som skal tilbake til arbeidslivet. Det bidrar til at mange kommer raskere tilbake i arbeid og kan bidra med økte skatteinntekter og reduksjon i utbetaling av sykepenger. I min region, Helse Vest, vil Fremskrittspartiet i sitt alternative budsjett øke med 473 mill. kr. I tillegg vil effektiviseringsgevinster i eget foretak og virkningen av innføring av nøytral moms gi en ytterligere effekt. Som om ikke det var nok, vil Fremskrittspartiet også styrke Helse Vest med en ny luftambulanse, lokalisert i Haugesund. Dette viser at Fremskrittspartiet prioriterer gode helsetjenester til innbyggerne ved å sette pasienten i fokus.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Eg registrerer at helseministeren gong på gong kjem tilbake til at ein reduksjon i skatteinntekter, som formuesskatt, vil gi reduksjon i velferdstilbod. Ikkje ein einaste gong får vi antydningar i retning av at reduserte statlege inntekter skal få den konsekvensen at det blir ein reduksjon av byråkrati og byråkratar. Sympatien hos dagens regjering ligg altså hos byråkratane, ikkje hos pleietrengjande og sjuke dersom inntektene går ned. Vi ser at vi i dag har eit overbyråkratisert samfunn. Regionale helseføretak er gode eksempel på dette. Underteikna har sjølv erfaring frå styrearbeid på regionalt nivå i Midt-Norge RHF, der ein til overmål fann å ville utvide styret opp til eit passande tal for å behalde raud-grøn kontroll. Storleiken og kostnader knytt til dette var altså underordna styrekontroll. Av prosjekt i oppdragsdokumentet blei vi pålagde bl.a. kostnadskutt i drifta for å finansiere nytt sjukehus i Molde. Når det gjeld planleggingskostnader på opp mot 100 mill. kr, blei pengane brukte før ein la vekk heile prosjektet. Her blei altså nær 100 mill. kr kasta vekk på grunn av manglande styring. Dette er eitt av fleire prosjekt som viser at regionale helseføretak er ute av kontroll, ikkje minst på IT-sida, der ein har like mange IT-system som ein har sjukehus. Éin ting har dei felles: Dei kommuniserer ikkje med kvarandre, og dei skapar ein masse meirarbeid. Gong etter gong etterlyste eg overordna koordinering av IT-investeringar, men det skjedde aldri. Med eit slikt press som ein der hadde på økonomien, og med mange fristbrot nettopp på grunn av svak økonomi, fann ein likevel å vilje gå inn i ein ideologisk debatt om offentleg eller privatdriven ambulanseteneste. Svaret var i grunnen gitt på førehand på grunn av styresamansetnaden. Raud-grøn offentleg løysing blei valt, til ein meirkostnad på over 100 mill. kr. Då betydde heller ikkje der kostnadene noko lenger, trass i at tenesta var god på kvalitet. Dette var vel kjent på førehand. Andre regionar hadde gått frå privat til eigen produksjon, med store meirkostnader, utan at ein har kunna måle kvalitetsforskjell. Dette var to konkrete eksempel som fortel at dersom ein ikkje klarar å få kontroll og god struktur på sjukehustilbodet for det som representerer innbyggjartalet i ein forstad i mellomstore europeiske byar, bør ein kaste inn handkleet. Framstegspartiet ønskjer helsetenester der tilsette føler at dei kan gi god helseteneste med fornuftig ressursbruk, fordi behovet er så stort. Då må ein etablere ei styringsform som har nasjonal oversikt, og derfrå på ein fornuftig og etter måten god måte styre, framfor å beskytte regionale helseføretak, som gong på gong har vist at tida for omlegging har kome. For kvar er fornufta i at halve Noregs befolkning ligg i éin RHF medan resten er delte i tre?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Først og fremst ei stor takk til representanten Dåvøy som tok opp ammeproblematikken og manglande midlar til ein så viktig ting i vårt samfunn. Eg vil senda stafettpinnen vidare til helseministeren. Eg reknar med at han svarar, og eg vil be han vera handlekraftig og finna dei 9 mill. kr ein treng til dette. Framstegspartiet meiner at alle skal ha like moglegheiter til å ha god helse og ikkje minst til å få den behandlinga ein treng så tidleg som mogleg. Tryggleiken for enkeltindivid i ein vanskeleg situasjon må vera i fokus, noko som Framstegspartiet sitt budsjettforslag viser. Det har vore stort oppslag om ei heller utrygg helse på enkelte område, og det er spesielt å høyra på dei styrande at alt er roseraudt, og at ein ikkje er audmjuk nok overfor dei enkeltskjebnar som blir utsette for feilbehandlingar, ventetider eller mangel på behandling. Eit oppslag i dagens VG omhandlar Kari, som fekk kreftdiagnosen eitt år forseinka. Hadde ho fått dignosen då ho skulle, hadde ho sloppe strålebehandling og stomi. Det er frustrerande og sårt å lesa om slike skjebnar. Det at ho fekk medhald av Norsk pasientskadeerstatning, hjelper lite mot den påkjenninga ho har gjennomgått, og ikkje minst har måtta leva med, med tanke på at noko kunne vore unngått om ho hadde fått det ho faktisk hadde krav på. Det er ein liten tankekross når ein ser at ein løyver nesten 100 mill. kr meir på budsjettet for 2013 enn i revidert for 2012 nettopp til Norsk pasientskadeerstatning. Ein kan nesten tenkja sånn at ein ventar fleire ventelistebrot og ein ventar fleire feilbehandlingar. Det hjelper lite med behandlingsfristar når slike saker dukkar opp jamleg, trass i lovnader frå regjeringa. Ein gløymer ofte at dette kostar mykje både for den det gjeld og for samfunnet elles. Derfor treng vi nye tankar, nye idear og nye val og moglegheiter for den enkelte pasient. Helsetilsynet har nyleg gjennomgått ventelistepraksisen ved norske sjukehus og finn framleis teikn på rot med ventelister – og då spesielt nettopp hos denne gruppa som Kari tilhøyrer. Ventetida fører til uverdig utryggleik for pasienten, men ein må vera klar over at ho også kan føra til tilleggsdiagnosar som gir både psykiske og fysiske ekstradiagnosar. Om ein har eitt sjukdomsbilete, kan ein fort få opptil fleire på grunn av ventelister og rot. Framstegspartiet ønskjer å sjå mindre av slike oppslag – helst ingen. Det gjer det ikkje noko betre med omsyn til ventelister og rot, at ein har forelda datasystem og system som ikkje snakkar i lag. Samtidig må ein tenkja meir heilskapleg. Ein må ha stort fokus på det samfunnsøkonomiske og tenkja behandling, sjukefråvær og rehabilitering, sånn at totaliteten for ein pasient endar opp med ein kortare sjukdomsveg og dertil ein lang friskleiksveg. Framstegspartiet ønskjer at fleire skal driva med det dei er best på. Derfor ønskjer vi at administrative oppgåver kan utførast av andre, at ein er meir bevisst og ikkje minst meir handlekraftig enn sånn som det er i dag.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
SV er sikkert einig i at det er viktig med førebygging. Ekstra viktig er det overfor funksjonshemma, både i fritid og i arbeid. Men korleis grunngir SV at ein skal setja grensa ved 26 år for eigenbetaling for hjelpemiddel til aktivitet som kan førebyggja og gi alle funksjonshemma uansett alder ein betre kvardag?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Det er viktig å ha fokus på at fleire med nedsett funksjonsevne må ta del i arbeidslivet. Framstegspartiet stør program om statleg traineestillingar, sjølv om vi synest at dette òg burde gjelda i andre sektorar. Det store ansvaret for å få dette til, ligg hos Arbeidsdepartementet. Eg vel å tru at aukinga av denne gruppa i dette departementet, er større enn ho var i februar i år. Då var svaret frå dåverande statsråd at det kanskje var éin tilsett. Kor mange med nedsett funksjonsevne er tilsett i departementet no?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Framstegspartiet er for EØS-avtalen. Det tilseier ikkje at vi ikkje har rett og moglegheit til å diskutera og ikkje minst setja spørsmålsteikn ved ulike problemstillingar og saker som vedkjem Noreg. Slike spørsmål ser ein også at andre i posisjonen, f.eks. i Arbeidarpartiet, også er opptekne av frå tid til annan. Arbeidarpartiet sitt velferdsutval har allereie konkludert med å stansa den aukande trygdeeksporten til Polen og andre land, og at utbetalingar skal betalast etter prisnivået i det landet mottakaren bur i, noko som Framstegspartiet støttar. Så får vi sjå om landsmøtet til Arbeidarpartiet konkluderer like eins. Samtidig er det klart at den uroa ein har i Europa, med høg arbeidsløyse og større sosiale forskjellar, gjer at Noreg blir meir og meir attraktivt når det gjeld arbeid, men òg når det gjeld ytingar av ulik grad. Framstegspartiet er for fri flyt av arbeidstakarar. Mange av våre arbeidstakarar som kjem frå eit anna land, er gull verdt for at vårt samfunn skal gå rundt. Det må vi erkjenna. Men samtidig må det vere lov å stilla spørsmål ved at det å bu og leva her i landet, med dei kostnadene det inneber, er ein ting, mens noko anna er når familiemedlemmene til dei som arbeider her, samtidig kan oppnå velferdsordningar utanfor Noreg, utan at ein stiller spørsmål ved kostnadsnivået i det landet som mottakaren bur i. Framstegspartiet stiller også spørsmål ved sosialtenestelova. I januar kom det ei ny forskrift som presiserer rettar til dei som har opphald i Noreg, og der ein på grunn av tausheitplikta ikkje har tilgang til opplysningar som kan seia noko om gyldigheita av opphaldsløyvet. Eit opphaldsløyve skal faktisk liggja i botn for eit eventuelt vedtak. I tillegg til velferdsutbetalingar av ulik grad har ein som barn av arbeidstakar også rett på utdanning i form av allmennutdanning, lærlingplass og yrkesfagleg opplæring. Så viss eit familiemedlem arbeider i Noreg, får både barn og ektefelle rett til stønad til utdanning i sitt eige land – frå Noreg. Framstegspartiet meiner at det må vere ein del av desse ytingane som bør liggja fast til bustadsadressa – og då i vårt land. Når ein flyttar herifrå, må det vera automatikk i at ytinga blir avslutta eller justert etter landets kostnadsnivå, sånn som Velferdsutvalet til Arbeidarpartiet har konkludert med. Som eg seier: Det er mange spørsmål som gjer at Framstegspartiet ønskjer å belysa desse ulike problemstillingane – òg spørsmålet om ein er på rett veg når det gjeld eksport av våre velferdsordningar. Derfor ønskjer vi ein skikkeleg gjennomgang av kva for konsekvensar ei slik innføring vil innebera, ikkje minst på sikt, opp mot dei utfordringane vi sjølve står overfor, med eigne økte utgiftar til velferdsytingar. Eg er klar over at Arbeidsdepartementet har sett i gang eit arbeid for å gjennomgå alle ytingar, opp mot eksport av desse, og Noregs handlingsrom. Denne rapporten er venta å bli ferdig innan dette året. Det hadde vore interessant om statsråd kunne opplysa litt om dei har fått noka løypemelding undervegs, og om det er vilje til eventuelle endringar på området. Eg tek med dette opp forslaget frå Framstegspartiet.