Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Representanten Holmberg tar opp et viktig spørsmål, men jeg er noe overrasket over tonen i interpellasjonen – utsagn om at denne regjeringa ikke har gjort spesielt mye for noen, at vi har trappet ned innsatsen – hvilket faktisk er feil – og spørsmål om statsråden er opptatt av dette. Jeg kan med en gang si: Statsråden og denne regjeringa er opptatt av dette. Denne regjeringa har overhodet ikke trappet ned innsatsen på dette viktige området, og det akter vi heller ikke å gjøre. Dette gjelder en gruppe mennesker som ofte har en svært utfordrende livssituasjon, som kommer hit med en bagasje som kanskje få av oss kan forestille seg hva egentlig inneholder. Det å flykte fra krig, forfølgelse og overgrep, og det å søke om asyl- og oppholdstillatelse i et land langt fra der man er født og oppvokst, kan selvsagt være belastende både psykisk og fysisk. I tillegg vet vi at mange flyktninger og asylsøkere møter både kulturelle og språklige utfordringer i det landet de kommer til. Flyktninger og asylsøkere må også leve med usikkerhet og ventetid for å få avklart om de får asyl- eller oppholdstillatelse i Norge. Mange som får oppholdstillatelse, må også vente en god stund før de kan få bosatt seg i en kommune. I mellomtida er det dessverre mange som tilbringer altfor lang tid i asylmottak, som jo egentlig er ment som et midlertidig botilbud. Jeg mener det er god grunn til å ha særskilt oppmerksomhet på flyktningers og asylsøkeres psykiske helse. Vi har god dokumentasjon for å si at psykisk helse i stor grad påvirkes av livsbetingelser, som f.eks. det å ha en egnet bolig og det å ha en meningsfylt hverdag, som gir selvtillit og evne til å mestre livet. Mange flyktninger og asylsøkere i mottak har utfordringer på flere av disse områdene. En mangelfull boligsituasjon over lang tid, manglende aktivitet og sysselsetting og utrygghet knyttet til utfallet av søknadsprosessen er selvsagt forhold som betyr mye for den enkeltes psykiske helse. Regjeringa ser det som svært viktig å ha en helhetlig tilnærming til psykisk helse og psykiske problemer på flere områder. Vi må arbeide med å endre grunnleggende livsbetingelser, samtidig som vi må ta på alvor at noen må få hjelp fra tjenestene i kommunene og spesialisthelsetjenesten. Det er viktig å bygge opp tilstrekkelig kompetanse til å behandle flyktninger og asylsøkere som sliter med psykiske traumer. Dette er utfordrende, og det er et langsiktig arbeid. Jeg vil kort oppklare en formulering i spørsmålet fra interpellanten. Hun bruker Bondevik II-regjeringas tiltak for asylsøkere og flyktningers psykiske helse som begrunnelse for «en historisk opptrapping av midler til psykiatrien». Det var Stortinget som vedtok Opptrappingsplanen for psykisk helse, og som har bevilget midler til opptrappingsplanen helt siden 1998. Gjennomføringa av denne planen står sentralt også for flertallsregjeringas arbeid på dette feltet, noe som går tydelig fram av Soria Moria-erklæringa og gjennom de budsjetter vi så langt har presentert. Et asylmottak er som kjent et frivillig og midlertidig botilbud til asylsøkere, men vi vet at mange tilbringer altfor lang tid der. Det er lett å forstå at en usikker ventetid i mottak, med liten kontroll over eget liv, kan påvirke søkernes psykiske helse. Derfor er det viktig at oppholdet i mottak blir så kort som overhodet mulig, at bosetting i en kommune skjer raskt etter at oppholdstillatelse er innvilget, og at retur til opprinnelseslandet gjennomføres etter endelig avslag. Regjeringa legger derfor vekt på tiltak som kan redusere saksbehandlingstida, sikre rask bosetting og sikre at personer som ikke har lovlig opphold, faktisk forlater landet. Språk er grunnleggende for å forstå og for å bli forstått, for å skaffe nødvendige tjenester, for å delta i aktiviteter og for å kunne få nødvendig informasjon. Regjeringa ser det som svært viktig at beboere i asylmottak får tilbud om norskundervisning. I årets budsjett er det satt av midler til å gjeninnføre norskundervisning fra høsten 2007, etter at dette tilbudet falt bort 1. januar 2003, under Bondevik II-regjeringa. Gjeninnføring av undervisninga betyr at beboere i mottak kan lære seg tilstrekkelig norsk til å klare seg bedre i hverdagen og ta del i samfunnet, noe som er svært viktig for den psykiske helsa. Det har ved flere anledninger vært problemer med vold og trusler i enkelte asylmottak. Det er selvsagt svært negativt for de psykososiale forholdene for enkeltmennesker og for miljøet ved mottaket. Det ble derfor høsten 2006 satt i gang et pilotprosjekt for å kartlegge vold og trusler i mottak. Disse erfaringene skal brukes i arbeidet med å forsøke å komme dette problemet til livs. Det bor mange barn i asylmottak. En slik situasjon kan selvfølgelig oppleves som særlig vanskelig for barna, enten de kommer alene eller sammen med familien. Uvisshet om utfallet av søknaden, og at de deretter må vente på å få vite hvor de skal bo, det være seg i Norge eller eventuelt i hjemlandet, kan selvfølgelig gjøre oppholdet tungt og vanskelig. Regjeringa har derfor flere tiltak for å bedre situasjonen for barn som kommer til Norge som asylsøkere: Fra 1. oktober 2007 blir omsorgsansvaret for enslige mindreårige asylsøkere under 15 år overført til barnevernet. Hensikten er at barna skal få et langt bedre bo- og omsorgstilbud, med tettere og bedre oppfølging enn tilfellet er i dag.Vi vet at beboere i mottak har generelt svak økonomi, og barna kan ofte ikke delta i aktiviteter utenfor mottaket. For barn gir lek og aktiviteter også grunnlag for å bearbeide følelser og utvikle kunnskap og ferdigheter. I statsbudsjettet for i år ble det bevilget 5,5 mill. kr til aktivitetstiltak for barn i mottak. Midlene skal gå til å styrke barns muligheter for å delta i fritidsaktiviteter. Som interpellanten viste til, ble det utarbeidet en tiltaksplan for å bedre betingelsene for flyktningers og asylsøkeres psykiske helse under regjeringa Bondevik II. Mange av de langsiktige tiltakene i planen inngår også i denne regjeringas tiltak for flyktninger og asylsøkere. Flyktninger og asylsøkere i Norge som har eller får alvorlige psykiske lidelser, skal få hjelp av de ordinære helse- og sosialtjenestene. Som jeg sa innledningsvis, arbeider Regjeringa med å bygge ut det psykiske helsetilbudet både i kommunal sektor og i spesialisttjenesten. Regjeringa har nå fått utredet en særskilt ventetidsgaranti for barn og unge med psykiske eller rusrelaterte problemer, og forslaget vil om kort tid bli fremmet for Stortinget. Jeg vet også at det psykiske helsetilbudet er pekt på som et viktig utviklingsområde i stadig flere kommuner og bydeler. Familiesentrene som er opprettet flere steder i landet, er gode eksempler på lavterskeltilbud som vi trenger mange av. Disse sentrene samler ulike tilbud, som f.eks. åpen barnehage og helsestasjon. Det er et tverrfaglig lavterskeltilbud som i større grad når ut til minoritetsbefolkninga. På denne måten kan også psykiske problemer fanges opp og forebygges på et langt tidligere tidspunkt. For å få til et godt tilbud trenger de ansatte god kompetanse på flere områder, f.eks. innen behandling og oppfølging på tvers av kulturer, når det gjelder bruk av tolk i tjenesten, og innen behandling av traumatisk stress. Et av de viktigste tiltakene er regionale ressurssentre om vold, traumatisk stress og selvmordsforebygging. Disse sentrene skal nettopp bidra til å utvikle tjenester og tilbud som er tilpasset behovene til flyktninger med psykiske lidelser. Det betyr veiledning, kompetanseutvikling og arbeid på tvers av sektorene. Både spesialisthelsetjenesten og tilbudet i kommunene skal dra nytte av de nye sentrene, som snart er på plass i alle regioner. Tidligere denne måneden hadde jeg gleden av å åpne ressurssenteret i Region Øst. Jeg er glad for å konstatere at flyktningers og asylsøkeres behov blir tatt på stort alvor, og at grunnarbeidet allerede er gjort, slik at de kommer raskt i gang med dette viktige arbeidet. Jeg ønsker at de regionale sentrene skal bli sentrale aktører i arbeidet med å bedre tilbudet til flyktninger og asylsøkere, både regionalt og lokalt og på tvers av ulike sektorer. Det er mange som trenger disse sentrene, og det er stort behov for kunnskap og veiledning for dem som jobber i helse- og sosialtjenesten, i barnevernet og i asylmottakene. Det arbeides nå også med fagutvikling på nasjonalt nivå, særlig i regi av disse sentrene. Det er også skrevet flere gode veiledere om behandling og god oppfølging av alle målgrupper, både voksne, barn og unge. Jeg har stor tro på forebyggende arbeid, også innenfor dette området. Derfor har vi nå en rykende fersk veileder i psykisk helsearbeid til barn og unge i kommunal sektor, som Sosial- og helsedirektoratet presenterte i forrige uke. Dette mener jeg er ett av mange bidrag for å gjøre tilbudet til også denne gruppen bedre.