trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1998-12-10:
Som ordførar for saka skal eg berre få gi nokre korte kommentarar. Den eine kommentaren gjeld skulefritidsordninga. Regjeringa finn det altså nødvendig å auke tilskotet til skulefritidsordninga for inneverande år med 5 mill. kr. Det har komiteen ikkje nokon merknader til når det gjeld kronesummen, men det er påfallande og litt underleg at Stortinget nå i kveld skal gjere ei påplussing for 1998, for så i neste omgang – altså for budsjettet 1999 – å redusere tilskotet med 137 mill. kr. Ein kan med rette stille spørsmål om kva som blir att av denne ordninga, eller om det likevel framleis vil bli ein stor aktivitet i skulefritidsordninga i 1999. Dersom det skjer, lurer eg på kva slags tilleggsrekning Stortinget må løyve på denne tida neste haust når me skal behandle proposisjonen om endringar på statsbudsjettet for 1999. Eg skal ikkje utdjupe denne saka vidare, men berre vise til det representanten Dørum sa i innlegget sitt under debatten tidlegare i dag. Når det gjeld merknader elles, går dei fram av innstillinga. Komiteen har ingen kommentarar eller endringsforslag til Regjeringas forslag til budsjettendringar. Komiteen sluttar seg samrøystes til det endringsforslaget som har kome frå Regjeringa.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1998-12-10:
Jeg setter pris på mye av det som Fremskrittspartiet sier, ikke minst med hensyn til kirke og den kristne tro og moral som det grunnlag vi skal bygge vårt samfunn på. Det er imidlertid skolesektoren også jeg har lyst til å henlede oppmerksomheten mot, og det går ikke minst på det Oppebøen Hansen også repliserte i forhold til, at barn skal bli «i stand til å ta vare på seg selv», som det understrekes. Spørsmålet mitt er: Hva med å bli gagns menneske i samfunnet? Det er mange ulike ting omkring et menneske som det er viktig å forholde seg til, og da ikke bare ved å avvise og ved å straffe. Her individualiseres det altfor mye fra Fremskrittspartiets side, synes jeg. Dessuten peker Fremskrittspartiet på at overdreven administrasjon og styring av universiteter og høyskolesektoren må opphøre. Hva er det for noe? Likedan hevdes det at utdanningsinstitusjonene innen høyere utdanning og spesielt universitetene har en lite fleksibel struktur. Dette blir eksemplifisert ved at det som regel ikke er gjennomførbart å omplassere professorer fra et fakultet til et annet, og begrunnelsen er at denne gruppen sjelden har den nødvendige bredde i sine faglige kvalifikasjoner. Men har ikke representanten Ursula Evje akkurat understreket nødvendigheten av at vi har mennesker med kompetanse som er i framkant, som kan være med og bibringe dette til lærere igjen, som så kan bringe det til våre barn? Jeg skjønner ikke helt logikken i dette og vil gjerne spørre Ursula Evje om ikke det å satse på forskning og utvikling er med på å bringe samfunnet vårt framover til gagn for våre barn.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1998-12-10:
Arne Lyngstad snakket om verdier i innlegget sitt. Men hva slags verdier er det når budsjettforliket fører til at det er de aller yngste skolebarna våre som får svi, som må betale for dette forliket bl.a.? Man reduserer skolefritidsordningen kraftig. Man tar 50 mill. kr fra skolemateriell i forbindelse med 6-åringsreformen, og man tar 20 mill. kr fra undervisning til fremmedspråklige barn. Det er noen områder. Når Arbeiderpartiet i år ikke kan satse fullt så mye på høyere utdanning og forskning som vi gjorde i fjor, har det sin bakgrunn i at vi må fylle opp disse postene som berører de aller yngste skolebarna våre så sterkt. Vi synes det er uansvarlig å medvirke til at det blir flere nøkkelbarn, at det blir flere barn som kommer hjem til tomme hus med nøkkelen rundt halsen og venter på at foreldrene skal komme hjem fra jobb. Vi vil ikke ha et sånt samfunn, og det tror jeg heller ikke at Arne Lyngstad vil. Jeg vil spørre Lyngstad om han ikke synes det er ille å beskjære disse postene så mye. Jeg får mange signaler fra kommuner og rådmenn i forbindelse med budsjettet, og jeg kan fortelle at i en kommune i Buskerud har rådmannen foreslått å legge ned skolefritidsordningen ved seks skoler. Vi får håpe at politikerne klarer å stoppe det, men slik er situasjonen mange steder. Vil Lyngstad ved første anledning igjen være med på å prioritere skolefritidsordningen? Jeg tenker på revidert nasjonalbudsjett eller neste budsjett.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1998-12-10:
Det er altså slik at de private skal få hva de ber om, og det som blir igjen, skal gå til offentlige skoler og tilbud. Det er særlig trist at budsjettforliket går ut over de minste skolebarna våre, de som trenger det aller mest. Ellers vil jeg gjerne at statsråden skal klargjøre det han sa i sitt innlegg om kompetansesentrene, og Bredtvet spesielt. For merknadene våre skulle være krystallklare. Vi gikk inn for forslaget i St.meld. nr. 23 for 1997-98 om at også Bredtvet måtte ta sin del av reduksjonene. Men forutsetningen for det er at avdelingen Søndre Land blir samlokalisert med Bredtvet slik at stillingene flyttes over til Bredtvet, og ikke til Øverby, noe det også har gått rykter om. Flertallet går imot det, og når vi ber om at det nye styret foretar en gjennomgang av ressurssituasjonen ved Bredtvet kompetansesenter, mener vi Bredtvet kompetansesenter, for vi ønsker for det første ikke en større reduksjon her enn det stortingsmeldingen forutsatte, og vi ønsker ikke at stillinger fra Bredtvet skal gå til andre områder i landet.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1998-12-10:
Det var jo en forutsetning da vi innførte markedsrente, at man også skulle få en fast binding av renten i Lånekassen. Nå er studentene blitt lurt – i hvert fall de som er ferdig, for det er først da de betaler studielånet sitt – fordi de ikke kan få binde renten. Jeg vil be statsråden vurdere om det er mulig at det når man endelig får dette systemet ferdig, kan få tilbakevirkende kraft, slik at de som ønsker å binde renten sin, kan ta utgangspunkt i siste kvartal i år. Det er nemlig først da det vil monne. Vi regner med at renten vil gå ned neste år, hvor mye vet man ikke. Men det ser ut som det vil dra i langdrag hvis ikke sentralbanksjefen får instruks om å sette ned signalrenten, hvilket han burde ha fått etter mitt skjønn. Men dersom han ikke får det og man skal holde på dagens valutapolitikk, vil det ta sin tid før renten går ned, og jeg mener at det burde ikke ungdommen vår betale for. Vi burde sørge for at en fastbinding får tilbakevirkende kraft – og det ønsker jeg at statsråden skal vurdere. Ellers vil jeg ta opp skoleboksituasjonen i grunnskolen. Jeg har fått mange rapporter om at den ikke er tilfredsstillende. Blant annet har jeg hørt om femteklasser der det bare finnes tre lærebøker i det nye kristendomsfaget, man har altså ikke lærebøker nok, bl.a. i det faget. Arbeidsbøkene kan de ikke skrive i, de må tegne av kryssordene og lage sine egne arbeidsbøker. De får bøkene bare som modell, og det er svært utilfredsstillende. Jeg skulle ønske at statsråden også kunne gjøre noe på dette området, uten at det ville koste skolene for mye arbeid med å rapportere. De har så mye arbeid med å rapportere tilbake til departementet og nivået over seg at det tar uforholdsmessig mye tid og krefter fra lærerne og administrasjonen i skolene. Ellers vil jeg slutte med å si noe positivt om Regjeringen. Jeg er nemlig veldig glad for at man reetablerer medisinerutdanningen ved SiA. Den ble nedlagt av en Høyre-statsråd i sin tid, og jeg er nå veldig glad for at det ser ut til at denne medisinerutdanningen vil bli reetablert. Det betyr veldig mye for Akershus. I Akershus bor det like mange mennesker som det bor i hele Nord-Norge til sammen, og det kommer tusenvis av nye Akershus-borgere som vil bo hos oss, hvert eneste år.
Petter Løvik (Høyre), 1998-12-10:
I ein tidlegare debatt i Stortinget i år blei det påstått at sentrumspartias skulepolitikk er ei ganske bleik utgåve av Arbeidarpartiets og stort sett held same kursen. Når vi no har berga Regjeringa og regjeringspartia tre gonger på rad, kan det då tenkjast at representanten Lyngstad vil inngå eit litt nærare samarbeid med Høgre også i skulepolitikken? Det er, som det har blitt sagt, veldig mykje godt i norsk skule i dag, men det er også veldig mange ting som må gjerast betre. Representanten Grete Knudsen viste i eit tidlegare innlegg til fleire OECD-rapportar som viser at vi har eit stykke å gå. Vi har sett statistikkar og reportasjar i media som viser at mange lærarar ikkje har den nødvendige kompetansen, spesielt i ungdomskulen. Vil Kristeleg Folkeparti slutte å vere ei bleik utgåve av Arbeidarpartiet i skulepolitikken? Vil Kristeleg Folkeparti no kunne bestemme seg for å halde ei linje og gå inn i eit samarbeid med Høgre om å heve kvaliteten i skulen, om å styrkje kompetanse og omfang i sentrale fag som norsk, matematikk og naturfag? Vil Kristeleg Folkeparti vere med og auke den fleksibiliteten som Lyngstad nemnde i sitt innlegg, der me gir både dei flinke og dei svake elevane høve til å utvikle seg ved ei tilpassa opplæring? Framtida vil krevje veldig mykje, og eg føler at Kristeleg Folkeparti har gapt over altfor mykje som dei gjerne vil gjere, med det resultatet at vi ikkje får gjort dei viktigaste tinga som vi må gjere. Eg håpar at Lyngstad vil kunne gi eit svar som stadfestar dette – ikkje for å glede meg, men for å hjelpe norsk skule framover.
Petter Løvik (Høyre), 1998-12-10:
Representanten Tingelstad brukte ein stor del av sitt innlegg til å snakke om kompetansesenter og spesialundervisning. Når det gjeld denne saka, ser det – dessverre – ut til at Høgre får rett. Den overføringa av ressursar frå kompetansesentra til PP-tenesta som stortingsfleirtalet vedtok før sommaren, vil føre til at kompetansen smuldrar opp. Veldig mange kompetente arbeidstakarar forsvinn ut av dette systemet. Det er enkeltelevar som treng hjelp frå kompetent hald, som blir skadelidande ved det at vi no har prakka inn på dei dette systemet, mot kompetansesentra sin vilje. Dette har også litt med integreringstankegangen i norsk skule å gjere. Integrering av elevar i den kommunale skulen har stort sett, i minst 95 pst. av tilfella, vore positiv. Men ein del tilfelle viser at vi kanskje har gått for langt her, som vi også gjorde når det gjaldt HVPU-reforma. Vi har kanskje klart å integrere ein del av desse personane fysisk. Men har vi også klart å integrere dei sosialt? Det trur eg det er vanskeleg å svare eit absolutt ja på. Derfor er mitt spørsmål: I og med dei rettssakene som kommunane kjem opp i på grunn av at foreldre til desse elevane krev tilpassa tilbod for borna, og der foreldra vinn kvar gong, kan det ikkje då vere grunn for Senterpartiet, sidan dei har programfesta at ein skal gi enkelte elevar slike tilbod, til på nytt å vurdere det forslaget som Høgre fremma då vi handsama denne saka? Og det forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringa oppnemne eit utval til å foreta ei brei vurdering av oppleringa for barn, unge og vaksne med spesielle behov, på bakgrunn av utviklinga etter at spesialskulelova vart integrert i grunnskulelova i 1975.»
Petter Løvik (Høyre), 1998-12-10:
Representanten Lyngstad var i eit tidlegare innlegg inne på at Høgre misforstår dette med kvalitet. Representanten sa at læringsmiljø er både kvalitet og omsorg. Ja, eg er sjølvsagt heilt einig i dette, men eg klarer ikkje heilt å sjå kvar motsetninga ligg mellom desse elementa. Det har også vore stilt spørsmål frå den same representanten om kunnskapsomgrepet, og det finst dei som elskar å framstille det slik at Høgre sin skule er ein kald puggeskule utan noko meir. Det er også sjølvsagt feil. Vi skal ha faktakunnskap i botnen, men både kreativitet, samarbeid og sosiale relasjonar er viktige element i Høgre sin kunnskapsskule. Men la meg slå heilt fast at utan fakta, utan kunnskap i botnen blir det heile litt meiningslaust. Og dei som vil lide mest av ein skule som ikkje legg vekt på kunnskap i botnen, det er dei svake elevane som ikkje har eit nærmiljø som stimulerer, som hjelper og som er med dei og byggjer opp kunnskap på andre måtar. Så den beste fordelingspolitikken vi kan ha, er ein skulepolitikk som legg vekt på kunnskap i botnen. Så var statsråd Lilletun inne på at Lånekassa ikkje er ein bygdebank. Det må ein sjølvsagt vere einig i, men Husbanken klarer dette. Dessutan sa statsråden at tenk om vi hadde fått det slik som mellompartia ville, at vi hadde ei politisk styrt rente! Ja, det var eit alternativ, men dersom vi i dag skulle hatt ei politisk styrt rente som monna slik at det verkeleg var ei lågare rente, ville det betydd enorme utteljingar over vårt budsjett. Og når vi veit at både statsråden og hans parti nærmast med gråten i halsen har klart å skjere nokre enkeltmillionar her og der, ville dette blitt mykje vanskelegare. Det var ein ting eg ikkje fekk tid til å seie i mitt førre innlegg, nemleg å uttrykke glede over at vi no klarar å hjelpe utanlandsstudentane våre eit stykke på veg når det gjeld gratis heimreise. Vi har tidlegare hatt ei ordning med 50 pst. stipendiering på to reiser, vi går no i år opp til 70 pst. på to reiser, og målet er at vi ved neste korsveg skal klare fullstipendiering på to reiser. Til slutt ein liten visitt til Framstegspartiets representant Ulf Erik Knudsen, som tydelegvis har både glede og nytte av å lese Høgre sitt program. Det er av dei sysselsettingane som eg synest Framstegspartiet burde bruke ein større del av tida si på. Men eg kan forsikre representanten Knudsen, som drog i tvil om vi ville følgje opp vårt eige program, om at det er klart at vi følgjer opp vårt eige program, det er derfor vi er her, og sidan eit av forslaga frå Framstegspartiet er nokså nær våre formuleringar, vil vi sjølvsagt stemme for det.
Petter Løvik (Høyre), 1998-12-10:
Representanten Reikvam sa at skal vi få ei låg rente, må den vere politisk styrt. I teorien ja, i praksis viser det kor kort minne SV har. Vi skal ikkje meir enn to–tre år tilbake, på den tida var renta politisk styrt og så høg at mange konverterte låna sine til private bankar for å få dei lågare. Så lønsemda ved ei politisk styrt rente er for studentane og dei som er ferdige med studia, i beste fall ei situasjonsbestemt lønsemd. Derfor har vi saman med stortingsfleirtalet gått inn for ei marknadsstyrt rente kombinert med fastrente som alternativ, slik at studentane skal vete kva dei har å halde seg til – dei skal ikkje berre måtte halde seg til meir eller mindre tilfeldige politiske vedtak som blir gjorde av skiftande konstellasjonar. Stortinget har sagt dette klart. Det er statsråden sin jobb å følgje det opp, det håpar eg dei fleste har sagt klart både ein og to gonger i dag og mange gonger tidlegare.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1998-12-10:
Kristelig Folkeparti er enig med Høyre i at kunnskap er en primæroppgave i skolen – og kunnskap er et vidt begrep. Høyre ønsker å drive en målrettet kunnskapspolitikk. Ordene «kunnskap» og «viten» brukes i merknaden, spesielt om det å utvikle en felles nasjonal kulturarv. Mener Høyre at skolen også må bruke ressurser på opplevelse og ulike aktiviteter for å gjøre denne kulturarven til et eget eie for elevene, og at sosial læring og dannelse også er en oppgave for skolen? Høyre er med på å foreslå nye grunnkurs innenfor Reform 94 både i mediakommunikasjon og i merkantile fag. Kan ikke Høyre vente på den gjennomgang som skal komme, der vi skal ta hele reformen opp til vurdering, når det bare er snakk om et par måneder til vi får en stortingsmelding om dette? Det er ikke fremmet slike forslag før nå, fordi en hele tiden har ventet på å se alt i en sammenheng. Hvordan ser Høyre for seg hele den videre strukturen i Reform 94, når de nå vil endre deler av den?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-10:
Dette var et voldsomt angrep på enhetsskolen, kanskje det sterkeste angrep jeg har hørt på lang tid – enhetsskolen da definert som en skole som en felles møteplass for alle barn, hvor de har et felles læreplanverk å forholde seg til. Det er definisjonen av enhetsskolen. Dette var et voldsomt angrep på den, og det alvorlige er jo at dette angrepet kommer fra en person som åpenbart ikke er kjent med norsk skole. Og jeg skal begrunne hvorfor. Norsk skole baserer seg på læreplanene, hvor inntil 40 pst. kan være lokalt tilvalgsstoff. Skolen har stor frihet når det gjelder valg av pedagogisk metode, og Inge Lønning fremstiller det som om dette ikke er tilfellet. Men det er den faktiske situasjonen – en stor andel lokalt tilvalgsstoff og stor frihet for den enkelte lærer i valg av pedagogikk. Inge Lønning berørte også dette med kvalitet i skolen, og prøvde å latterliggjøre det som noen av oss er opptatt av, nemlig selve læringsmiljøet, og at det også har noe med de fysiske vilkårene å gjøre – inneklima, skikkelige bygninger osv. Han snakket om kvalitet uten å definere hva han legger i begrepet kvalitet. Jeg vil gjerne ha Inge Lønnings kommentarer til det. For oss har kvalitet noe med lærernes kompetanse å gjøre – bl.a. etterutdanning. Det har noe med rekruttering av lærere å gjøre – hva slags lærere vi rekrutterer. Det har også noe med utstyr i den enkelte skole å gjøre. Dette har med kvalitet å gjøre, men ikke på ett av disse områdene er Høyre med på forslag som skal gjøre skolen bedre innenfor disse områdene. Mitt spørsmål til Inge Lønning blir: Ville det ikke være naturlig for Høyre å støtte den typen tiltak som direkte går på kvalitet?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-10:
Hvis representanten Knudsen hadde fulgt med i timen, ville han ha fått med seg hvor vi vil kutte når det gjelder privatskoler. Tilskuddsordningen til private skoler er en sak vi behandlet for ikke så veldig lenge siden. Vi hadde da et rimelig klart opplegg, som vi ikke fikk flertall for her i salen. Vi ønsket å skille klart mellom skoler. Vi har skoler som er etablert på et pedagogisk grunnlag, som vi mener dekker et behov, eksempelvis Steinerskolene, som vi mener kan være et supplement til de offentlige skolene. I vårt opplegg, som representanten Knudsen kjenner til, hadde vi en tilskuddssats til dem som ligger på dagens nivå. Når det gjelder en del andre private skoler som vi ikke oppfatter som et supplement, som ikke representerer noe alternativ verken pedagogisk eller faglig, ser vi ikke noen grunn til at de skal ha et så høyt tilskudd som de har i dag. Så vi hadde forslag om lavere tilskuddssatser til den type skoler. Så en ting til: Vi ser ingen grunn til at noen private skoler skal få et høyere tilskudd enn det fylkeskommunene får for å drive sine skoler – jeg tenker på idrettsgymnasene. Derfor får de, med det opplegget som er vedtatt av flertallet, en tilskuddssats som ikke noen av de studieretningene vi har i offentlig skole, får. Det ønsker vi å kutte på. Men, og det er det veldig viktig å være klar over, ved det kuttet som flertallet her gjør på skole- og fritidsordningen, får vi sannsynligvis også en ganske dramatisk økning i egenbetalingen til foreldre innenfor et offentlig system. Og da vil vi heller at de som velger private løsninger, må ta et kutt i bevilgninger, fremfor de som velger en offentlig løsning.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-10:
Ja, det er nok rett forstått at den skolen på linje med en del andre skoler – ganske mange skoler – med vårt opplegg ville fått et lavere tilskudd enn det de får i dag. Her var nevnt som eksempel en skole på Helgelandskysten, og at den ligger i et område hvor den dekker et behov for lokalbefolkningen. Jeg har lyst til å minne om at en del av disse privatskolene som blir etablert – i år snakker vi kanskje spesielt om videregående skoler – i mange tilfeller fortrenger offentlige skoler, gjør det vanskeligere å opprettholde et godt og bredt tilbud på de offentlige videregående skoler. Vi kan gi eksempler på dette, og vi syns ikke det er en god utvikling at en bruker private skoler for å gjøre det vanskeligere for de offentlige skolene i området, og da snakker jeg, som sagt, om videregående skoler. Det er helt klart at med vårt budsjettopplegg vil det, som jeg sa i stad, bli mindre tilskudd, og det vil bli høyere skolepenger hvis skolen skal opprettholdes. Det blir en naturlig konsekvens av dette, og det er vi nødt til å si. Vi er nødt til å si det fordi vi har fått et budsjettforlik i Stortinget som reduserer rammen til utdanningssektoren med 328 mill. kr. Noen velger å ta dette kuttet på de offentlige skolene. Vi velger å ta en større andel av kuttet på de private skolene, og sier at de som velger private ordninger, må betale en større andel enn det de gjør i dag. Alternativet er at de som velger offentlige skoler og skolefritidsordninger, skal betale mer.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-10:
Vårt prinsipielle standpunkt til private skoler kom fram i debatten vi hadde om tilskuddssatsene, og den debatten og de standpunktene vi inntok der, burde være kjent for representanten Inge Lønning. For å repetere kort: For en del private skoler ville vårt opplegg ha medført et mindre statlig tilskudd. Jeg sier noen, litt avhengig av grunnlaget for dem. Også livsynsskoler opprettet av religiøse minoriteter og av andre, ville ha fått et noe lavere tilskudd enn det de får etter dagens system. Det er de faktiske forhold. Men så har jeg lyst til å si en ting til. Det at vi kutter såpass som 328 mill. kr på de private skolene denne gangen, er et resultat av budsjettforliket, der Inge Lønning og Høyre har vært med, og som har gitt utdanningssektoren 328 mill. kr i mindre rammer. Vi har valgt å forholde oss til disse rammene, og vi har valgt å prøve å kutte der hvor det er mulig uten å ramme de offentlige skolene, uten å påføre foreldre økt egenbetaling innenfor den offentlige utdanningssektoren, og for å opprettholde tilbud til kvalitetsforbedrende tiltak. Så til slutt dette med et godt læringsmiljø. Jeg hadde håpet at vi kunne være enige om at et godt læringsmiljø generelt er avhengig av et godt inneklima og gode lokaler. Barneombudet har som sagt påpekt dette, og jeg anbefaler representanten Inge Lønning å lese Barneombudets rapport.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-10:
Ja takk. Jeg tar hermed opp vårt forslag, og også de fellesforslagene vi har sammen med Arbeiderpartiet.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-10:
Venstre var tydeligvis fornøyd med det meste i dette budsjettet – også markedsstyrt rente. Selv om de kanskje innerst inne ønsket en politisk styrt, virket det som om de var fornøyd med det aller meste. Jeg er enig med Helene Falch Fladmark i at når det gjelder høyere utdanning, er det vel høgskoler og universiteter som har kommet best ut i dette budsjettet. Der er det vel kuttet lite, i den grad vi kan snakke om kutt – kanskje ikke kutt i det hele tatt i forhold til inneværende budsjett – og realnivået er vel omtrent opprettholdt. Det området som helt klart er blitt taperen – og det vil jeg gjerne ha Venstres syn på – er jo grunnskolen og den videregående skole. Det er et faktum at i forhold til det budsjettet som Regjeringen la fram, er det her et kutt på godt over 300 mill. kr. De kuttene går på kvalitetstiltak i skolen, på skolefritidsordningen, og det kuttes ut bevilgninger til undervisningsmateriell på 50 mill. kr. En bevilgning som Stortinget tidligere har sagt skal gå over tre år med 50 mill. kr hvert år, er nå nullet ut i samarbeid med Høyre. Når det gjelder tiltak som går på etterutdanning og videreutdanning, er realnivået opprettholdt – muligens. Mitt spørsmål til Venstre blir derfor: Syns Venstre at det å ramme den kommunale sektor, er en riktig måte å kutte på? Er det en riktig måte å prioritere på, å redusere bevilgningene til den offentlige skolen – den offentlige grunnskolen og den offentlige videregående skole – og opprettholde bevilgningene til privatskole? Er det en prioritering som Venstre kan forsvare overfor sine kommunalpolitikere?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-10:
La meg først få gjøre oppmerksom på at SV ikke har foreslått å redusere bevilgningene til folkehøgskolene. Vi står på det som er forslaget, slik at jeg regner med at det var en forsnakkelse når statsråden tok SV med i den forbindelse. Når det gjelder kvalitet og kvalitetsutvikling, profil og utviklingstrekk, trakk statsråden opp et skille som går mellom de som vil ha en sentralistisk styring av norsk skole – underforstått at det er Arbeiderpartiet og SV – og de andre. Det er vel ingen her som er imot de fagplanene som foreligger. Vi ønsker en kombinasjon, vi ønsker at det skal være en mulighet for lokalt tilpasset lærestoff, og vi ønsker stor pedagogisk frihet til den enkelte lærer. Det er det bred enighet om i denne forsamling, så jeg har litt problemer med å se at det skulle gå noen skillelinjer der. Jeg syns derfor at statsråden skal kommentere litt mer også det. Statsråden sier at skolefritidsordningen ikke vil bli svekket med det kuttet som er gjort, og han mener at foreldrene godt kan betale litt mer. Det uheldige med den måten å kreve inn skatt på, som dette egentlig er, er at det rammer alle likt. Så lenge vi har inntektsskatt, har vi muligheten til å få til et rettferdig skattetrykk. Men dette rammer urettferdig ved at en større andel skal over på den type inntekter til det offentlige. Det vil ikke ha noen vesentlig innvirkning, sier statsråden, at vi reduserer tilskuddsordningen til utstyr med 50 mill. kr. Hvor går grensen for at det skal ha vesentlig innvirkning på utdanningssektoren? Så til slutt et spørsmål til statsråden som går på en omstillingsenhet ved kompetansesentra. Et flertall har sagt ja til dette. Vil statsråden eventuelt komme tilbake til Stortinget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett hvis det blir behov for det, for å lage ordninger som går på førtidspensjon osv.? Det var et konkret spørsmål.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-10:
Representanten Giske var innom en liten tur og svinget seg voldsomt. Han fortalte at vi nå hadde forlatt lovnaden vår alle sammen, og det gikk på gratis skolebøker til elever i videregående skole. De faktiske forhold er at det sannsynligvis vil koste mellom 300 mill. kr og 500 mill. kr å innføre en slik ordning. Et utvalg som KS satte ned, beregnet det til å koste et sted mellom 300 mill kr og 400 mill. kr for noen år siden, så jeg regner altså med at det vil koste mellom 300 mill. kr og 500 mill. kr, litt avhengig av hvordan en regner. Det er de faktiske forhold, og dette la vi inn i vårt opprinnelige budsjettforslag – det var et opplegg for gratis skolebøker. Så får vi beskjed om at vi har forlatt dette fordi vi nå ikke følger opp et bevilgningsforslag på 50 mill. kr, som Arbeiderpartiet har inne. Det gir ikke gratis skolebøker til alle, beklageligvis. Men jeg kan love at vi vil komme tilbake til ordningen med gratis skolebøker i neste budsjettforslag, og da får vi se om Trond Giske og de andre er med på å bevilge det som trengs for å innføre en slik ordning. Et flertall foreslår to nye grunnkurs. Jeg føler behov for å kommentere det litt. Vi i SV kan allerede nå si at vi er beredt til å gå inn for et grunnkurs innenfor media og kommunikasjon. Det er et nytt grunnkurs, et kurs vi har bedt om lenge. Vi vet det er behov for dette innenfor dette nye fagområdet, og at det er behov for å etablere grunnkurs innen VK I og VK II og eventuelt også med et opplegg for lærebedrift, muligens – det får vi se på. Når det gjelder å splitte opp et av de grunnkursene vi har i dag, mener vi at stedet for å gjøre det ikke er i en budsjettdebatt to-tre måneder før vi skal ha en evaluering av Reform 94. Vi ser også behov for et nytt grunnkurs. Jeg er ikke sikker på om det skal gå på merkantile fag, men jeg er ganske overbevist om at det ikke skal være et grunnkurs som skal skape arbeidskraft til bedrifter som kan samle og organisere bilagene, slik representanten Løvik var opptatt av. Jeg tror nok at det nye grunnkurset innenfor dette området vil gå i en litt annen retning enn det gamle faget handel og kontor, som ble avviklet i forbindelse med Reform 94. Så hvis de ikke er for dette, selv om vi i utgangspunktet er helt for allerede nå, får vi et nytt grunnkurs innenfor media og kommunikasjon. Statsråden svarte ikke på mitt spørsmål i stad om en omstillingsenhet. Jeg håper han kan gjøre det, for jeg antar at det i forbindelse med en slik omstillingsenhet som skal vare fram til år 2000 en eller annen gang, kan være behov for å sette i verk tiltak som koster noe penger, eksempelvis førtidspensjonering. Departementet har i dag ikke fullmakt til å gå inn på den type ordninger, så jeg håper statsråden eventuelt kan bekrefte at han vil komme tilbake igjen i revidert, hvis det er behov for det, med et opplegg slik at Stortinget kan gjøre de nødvendige vedtak.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-10:
En liten kommentar til Petter Løvik, som sa at hadde vi hatt en politisk styrt rente nå, hadde det blitt store uttellinger. Ja, det er det som er det faktiske forhold, og det er jo det som er grunnen til at vi trenger en politisk styrt rente. Det er urimelig at de som er ferdig med en lang utdanning, nå får en svær belastning, at vi overfører belastningen ene og alene på dem som har tatt utdanning. Det er det urimelige, og derfor trenger vi en politisk styrt rente, der vi kan fordele belastningen på en rimeligere måte. Vi i SV er også tilhengere av en fast rente, men det må ikke fremstå som noe sesam, sesam – det syns jeg er viktig å understreke. De faktiske forhold er at de som binder seg til en fast rente, ofte er de som sitter igjen som tapere, det vet vi fra det private banksystemet. Så at det er noe sesam, sesam, det er det ikke, men det ville være en god løsning i dag for dem som hadde hatt muligheten til å velge en forholdsvis lav rente. Den eneste måten å rydde opp i dette på, er å innføre en politisk styrt rente.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1998-12-10:
Selv om innlegget mitt kunne virke lite inspirerende, var det iallfall en engasjert, ung representant fra Arbeiderpartiet som var svært inspirert til å angripe Senterpartiet for n-te gang. Jeg tror jeg må repetere lite grann. Når Senterpartiet angripes for ikke å satse på den offentlige skolen, kan vi gå to år tilbake – til desember 1996. Hva skjedde da? Da skjedde dette: Flertallet, ved sentrumspartiene, presset fram en kommuneøkonomi som gav 5 milliarder kr mer til den sektoren. Det må vel i seg selv være et veldig løft. Hvordan hadde det stått til med skolefritidsordningen og andre ting hvis ikke det hadde skjedd for to år siden? Jeg vil minne om at skolefritidsordningen, som jeg sa i innlegget mitt, ikke er en del av opplæringsplikten, men det hadde ikke vært meg imot om vi hadde hatt mer midler til den. Det sa jeg også. Så har jeg fått et notat som viser at da Arbeiderpartiet satt i regjering, var det ingen prisjustering for skolefritidsordningen fra 1994 og framover. Det var riktignok en liten økning fordi det ble flere brukere, men det var ingen prisjustering. Det var ingen diskusjon om beløpet, det lå bare fast. Å gå til frontalangrep nå, etter Arbeiderpartiets uvillighet til å være med og finne løsninger sammen med sentrumspartiene, syns jeg er ganske spesielt for å si det sånn. Dessuten må jeg nok si, som min parlamentariske leder har uttalt til avisen, at angrepene på at vi går i den og den retning faller litt på steingrunn når en tenker på Jaglands framstøt på Arbeiderpartiets landsmøte, der han sa at det absolutt var mulig å samarbeide med Høyre.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1998-12-10:
Det er riktig at Fremskrittspartiet og Senterpartiet har ulike syn på hvordan spesielt tilrettelagt opplæring skal være i skolen. Det var et stort flertall som i vår vedtok en omflytting av kompetanse, ved at vi skulle få flere PP-stillinger i kommunene, noe som har vært etterspurt i lang tid. Og det er ikke på det området jeg nærer noen bekymring. Så kom representanten Evje inn på at jeg kanskje kunne ha misforstått noe når jeg påpekte at kompetansen som i dag er i Søndre Land, skal flyttes til Oslo, og det skulle medføre at det ble sterkere kompetanse, slik Evje oppfattet det. Det bekymrer meg. Det er nemlig Søndre Land med sin gamle Halmrast skole som har de fleste stillingene innen feltet taleflyt og stamming. De har flere enn Bredtvet har. Det jeg har en viss bekymring for, er at lærerne som skal flyttes dit og må kjøre 25-26, kanskje flere mil fra der de bor, til Oslo, vil prøve, noe som er helt naturlig, å finne seg andre jobber som ikke tilflyter brukerne på samme måte. Vi fikk alle et brev i går, det er ikke fra noen ledelse eller noe slikt, det er fra klubbene, fra LO Stat og fra Norsk Lærerlag, som påpeker akkurat dette. Det som bekymrer meg, er at flertallet kanskje har satt ned foten, slik at vi ikke klarer å ta vare på nettopp denne kompetansen.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1998-12-10:
Arbeiderpartiets påstand om at det har skjedd et linjeskifte i skolepolitikken i dag, faller på steingrunn når vi hører innleggene fra høyrepartiene. Vi i Senterpartiet er for en integrert skole. Vi er for at skolen skal ha rom for alle, men da må det kanaliseres ressurser, styrkingstiltak og kompetanse nærmere inn til der brukeren er, altså på læringsarenaen i klasserommene. Det står vi i Senterpartiet fast på. Men jeg skal gi Høyre rett i at det likevel er nødvendig å ha disse ekstra kompetansesentrene og at de må levere kompetanse til brukerne. Det er ikke slik at jeg vil gå tilbake og si at vi skal ha egne skoler for elever med store vansker. Når det gjelder det forslaget som Høyre viste til, mener jeg at vi hadde en gjennomgang av det da vi behandlet St.meld. nr. 23 for 1997-98. Dessuten kommer det jevnlig tilstandsrapporter fra utdanningskontorene til departementet. Departementet skal jo overvåke kvalitetsutviklingen kontinuerlig, så jeg mener at dette er ivaretatt på en god måte.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1998-12-10:
Komitelederen sa i sitt siste innlegg at sentrum i dag bruker muskler for å forsvare budsjettet. Ja, det skulle bare mangle, jeg trodde det var det som var litt av poenget med en budsjettdebatt, at vi begrunner hvorfor vi har gjort det, og hvorfor vi har prioritert sånn og slik – på godt og ondt. Det er helt tydelig at Arbeiderpartiet også i dag har pekt ut Senterpartiet som hovedskyteskiva. Kanskje det er slik at den man elsker, tukter man. Men å framstille det som om Senterpartiets program for utdanning og skole nærmest skulle være identisk med Arbeiderpartiets, det er feil. Vi har vårt eget program, og jeg kan tilby representantene å lese det som står i programmet vårt, og da se at det jeg har hevdet og forfektet her, er helt i tråd med det. Vi er for en sterk offentlig sektor. Men vi vil også ha et mangfold, og derfor syns vi at det er riktig at også privatskolene har sin rett. Jeg minner for øvrig om at det var Arbeiderpartiet og Høyre som innførte skolestart for 6-åringer, mot sentrumspartienes og flertallet i folkets ønske og også mot mange fagmiljøers mening. Men dette er å tale om snøen som falt i fjor, så jeg skal fort gå over på noe annet, men siden andre partier har gjort det, falt jeg for fristelsen til å følge i samme sporet. Så en annen sak. Jeg har merket meg at særlig Arbeiderpartiet og SV har kjørt en ganske aktiv prosess når det gjelder trussel om nedlegging av grendeskolene, og det er alvorlig. Men når det gjelder Arbeiderpartiets bekymring, må jeg nok si meg enig med Nationens lederskribent, som karakteriserer dette som krokodilletårer. For alle vet jo at en trussel om nedlegging av skoler ikke kommer på ett år, men er et resultat av en mer langsiktig budsjettering. Det hviler ansvar på oss alle som har vært med på bevilgningsvedtak og strukturtiltak gjennom de siste årene, også om omleggingen av kommuneoverføringene. Oppslag i Nationen nylig viser at Norsk Lærerlags undersøkelse, som bygde på rådmennenes forslag om skolenedleggingen, var lite nyansert, for av 35 nedleggingstruede skoler fra rådmennenes side, er tallet sju etter at politikerne har talt. Det sier meg at lokalpolitikere har godt vett og god forstand, og de gjør sine vurderinger. Det syns jeg er viktig at vi her i Stortinget også tar alvorlig, og at vi ikke forhaster oss med all kritikk før vi ser hva det har endt opp med. Vi var med på å legge fram et stramt budsjett, det står vi ansvarlig for i Senterpartiet, men dessverre er det et faktum at det var ikke flertall for det, slik at vi kunne ha sikret enda mer til offentlig sektor, slik utgangspunktet var for oss.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1998-12-10:
Ja, det var mye snø som falt i fjor – nå var det det en sa i desember i fjor som skal forsvares. Jeg står for det jeg sa i fjor – for det var 1997 Giske pratet om – om det med høgskolene. De har fått bedre rammevilkår enn i fjor, så på det området har vi innfridd løftet. Høgere utdanning har fått bedre uttelling. Når det gjelder lærebøker og AUF-kjøret i den forbindelse, er det ganske sært. Jeg vet at de går inn for utlån av skolebøker, noe elevorganisasjonene ikke prioriterer, da de ønsker et skolebokstipend. Det er jeg enig med elevorganisasjonene i. Men vi har altså ikke klart det ennå fordi vi har den økonomiske situasjonen vi har. Og det tredje de gjør, er at de nå drar inn i debatten et annet rammeområde, nemlig barnehagene, som ikke ligger under dette rammeområdet. Men jeg skal stå for det jeg har sagt der også. Hvis det er så at det ikke er så stor etterspørsel etter barnehageplasser som det var tenkt i fjor, kommer det kanskje av at flere enn forutsatt ønsker kontantstøtteordningen.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1998-12-10:
Jeg beklager hvis det jeg sa, ble oppfattet som at det var kjør mot gratis skolebøker. Det var skolebokutlån jeg mente å si, og jeg tror det var det jeg sa også, det vil vi se i referatet. Og da står jeg på det jeg sa. Det var en misforståelse.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1998-12-10:
Jeg registrerer at Marit Tingelstad syns det er viktigere at de private skolene har forutsigbare rammebetingelser enn at foreldre med barn i SFO skal ha forutsigbarhet for at tilbudet består, og for at foreldrebetalingen blir overkommelig. Det er ganske leit å høre. Linjeskiftet som nå har vært i Senterpartiet spesielt, og i sentrumspartiene generelt, må være leit for Senterpartiet, og det må være leit for den norske skole, for det er sjelden vi hører representanten Marit Tingelstad så uinspirert som hun var i dag. Det har vært en ganske utrolig endring fra forrige periode hvor Senterpartiet var det partiet som stod aller fremst i spissen for å kjempe for mer penger til den offentlige skolen. Den kampen er borte nå, den kampen eksisterte kun da de var i opposisjon. I mai 1997 stod representanten Jørgen Holte på denne talerstolen og kritiserte flertallet, Arbeiderpartiet og Høyre, sterkt fordi vi bare ville gi 150 mill. kr ekstra til læremidler under Reform 97. De skulle ha 225 mill. kr fordelt med 75 mill. kr pr. år i tre år. Hvor er de midlene nå? Sentrum og Senterpartiet går i denne innstillingen løs på den offentlige skolen og offentlige samfunnsordninger generelt. De reduserer støtten til SFO, grunnskolen, videregående opplæring, barnehager, eldreomsorg osv. I stedet går de inn med en ubetinget støtte til private og personrettede ordninger som kontantstøtte og private skoler. Jeg har ikke noe spørsmål til representanten Tingelstad. Vi bare registrerer at de nå har bundet seg i et fellesskap med Fremskrittspartiet og Høyre, og vi kan ikke gjøre annet enn å beklage at det har skjedd og si at det var et alternativ. Hadde det for Senterpartiet vært mulig å fire lite grann på kontantstøtten og kommet oss noe i møte, kunne vi unngått de kraftige kuttene som nå foretas innenfor de offentlige samfunnsordningene, som vi tidligere stod samlet om.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1998-12-10:
I dag opplevde vi en statsråd som ikke kunne trekke noen lange linjer i utdanningspolitikken, en statsråd som ikke greide å heve blikket og trekke linjene framover for hvordan Skole-Norge skulle utvikle seg. Vi opplevde en statsråd som var bundet til masta, med Fremskrittspartiet som styrmann og Høyre som los. Så gjemmer han seg bak våre kutt på de private skolene. Det som er realiteten, er at Regjeringen og regjeringspartiene med åpne øyne valgte å gå inn i et samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet. For dem var kontantstøtten så hellig og så viktig at det kunne ikke fires en krone på den for å komme Arbeiderpartiet i møte og føre reelle forhandlinger med oss. Så sa statsråden i sitt siste svar til representanten Reikvam noe som bare understreker det vi visste, at når han måtte prioritere innenfor stramme rammer, valgte han i samråd med sine kolleger og forbundsfeller her i huset å kutte i de offentlige samfunnsinstitusjonene, i den offentlige skolen, mens man valgte å skjerme de private ordningene. Når statsråden måtte velge, var det den linjen han la seg på. Spesielt oppsiktsvekkende er det at statsråd Lilletun, som i forrige periode var leder i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen med åpne øyne kan gå inn og kutte de 50 mill. kr til læremidler etter Reform 97. Det var en avtale, det var vedtatt i Stortinget at man skulle bevilge 50 mill. kr hvert år i tre år. Nå var ikke Lilletun med på det vedtaket i sin tid, for han foreslo 75 mill. kr i tre år framover. Da er det oppsiktsvekkende at han kan råde sine til å gå bort fra det. Det viser bare at vi nå har fått en regjering som lar seg styre i ett og alt av Høyre og Fremskrittspartiet.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1998-12-10:
La meg først avlegge Inge Lønning en liten visitt til i forbindelse med innlegget nå sist. Han sa mye rart, men det han iallfall tydeligvis ikke hadde forstått, var at skolefritidsordningen var en del av den totale pakken rundt Reform 97. Men det er ikke noe ukjent begrep at Arbeiderpartiet og Høyre er på forskjellige frekvenser når det gjelder utdanningspolitikken, så jeg finner ikke noen grunn til å gå inn i noen voldsom polemikk med ham om det. Men han sa noe jeg er enig i, og som statsråden bør merke seg: Vi har ikke fått noen god forklaring på hvorfor rekrutteringsstipendprogrammet også skal gjelde for de private høyskolene. Jeg vil støtte representanten Lønning i oppfordringen til statsråden om at han bør legge det fram for komiteen i en egnet form før man foretar endringer i den ordningen. Arbeiderpartiet er opptatt av at man i utdanningspolitikken, og særlig innenfor den høyere utdanningen, må satse på to ting. Det ene er at vi må satse på sterke regionale kompetanse- og utdanningssentre, med en desentralisert utdanning. Da er det viktig at man ikke river bort grunnen under disse sentrene som ligger ute i regionene. Det er viktig når man skal etablere nye kurs, nye tilbud, at man ser på arbeidsdelingen i Norgesnettet og ikke gjør noe som kan ødelegge for de etablerte miljøene rundt omkring i landet. Fram til i dag har det vært en ubetinget suksess når man har lagt utdanninger på høyt nivå til distriktene, ute i regionene. Men hvis man nå begynner å rive bort grunnlaget for det, vil det være veldig uheldig for regionene, noe jeg er bekymret for. Representanten Lyngstad var inne på at vi ikke visste hvorledes kuttene ville bli hvis Arbeiderpartiet skulle gått i forhandlinger med Høyre. Det fikk vi aldri se, men jeg kan garantere at vi ikke ville ha sett de samme kuttene som man nå ser. Vi fikk aldri oppleve den situasjonen, for idet Regjeringen faktisk oppdaget at de reelt sett kunne bli nødt til å forlate taburettene, fikk de panikk. De fikk fullstendig panikk og sprang hals over hode rett i armene på Fremskrittspartiet og boret ansiktet så langt ned i fanget på Carl I. Hagen og hans partifeller som de bare kunne greie. Når det gjelder Arbeiderpartiets kutt i bevilgningene til de private skolene, kan ikke jeg forstå at det er verre enn det kuttet de borgerlige partiene gjør når det gjelder de offentlige skolene. Også de offentlige skolene er styrt gjennom lover og regler for hvordan tilbudet skal være, og ikke minst er de styrt gjennom vedtak som er fattet og avtaler som er inngått her i huset. Vi må bare konstatere at de avtalene, de holdningene og de vedtakene som sentrumspartiene tidligere stod bak, har de nå forlatt, og sprunget rett i armene på Fremskrittspartiet.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1998-12-10:
Først vil jeg understreke det som går på renten: Nå må statsråden på et eller annet tidspunkt raskt få ut fingeren og sørge for at det blir innført mulighet til å binde renten. Så registrerer vi at representanten Tingelstad mener hun har fulgt opp løftene sine, til tross for at alle kunne høre i ordskiftet her at hun ikke har det. Det hun også glemmer, er at hun lovet mer til læremidler, men at hun selv er med på å kutte i læremidler både i videregående skole og i grunnskolen. Til slutt skal jeg være litt hyggelig: Jeg registrerer at fiskeriministeren har sittet pliktoppfyllende og lyttet til debatten, og debatten har dreid seg veldig lite om fisk. Jeg skal bare si at vi fra Arbeiderpartiets side er veldig glad for at prosjektet «Et hav av muligheter», nå får midler – som Arbeiderpartiet i sin tid foreslo, og som sentrum fjernet i fjor – over statsbudsjettet. Vi kan ikke gjøre noe annet enn helt på tampen å gratulere fiskeriministeren med at han har fått gjennomslag i Regjeringen for den viktige satsingen på fiskeriforskningen.
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 1998-12-10:
Kristelig Folkeparti er enig med Sosialistisk Venstreparti i at det offentlige skolesystemet er grunnleggende for å sikre barn og unge samme rettigheter og muligheter for utdanning. Men samtidig mener vi også at private skoler kan være et godt alternativ eller et godt supplement, faglig, pedagogisk, livssynsmessig eller geografisk. Det vil også være en naturlig ting i et demokratisk samfunn. Retten til å etablere og drive private skoler er også en generell forutsetning både i FN-konvensjonen om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter og i FNs barnekonvensjon. Nå vet vi at disse internasjonale konvensjonene ikke forplikter oss til å gi tilskudd til private skoler, men det er likevel en viktig forutsetning for å kunne etablere og drive private skoler i vårt land hvis disse skolene ikke bare skal være et tilbud for barn og unge med spesielt pengesterke foreldre. Vi vet at Sosialistisk Venstreparti går inn for å redusere tilskuddet. Mitt spørsmål blir: Hvordan kan SV foreslå å redusere tilskuddssatsene for private skoler når det ikke er flertall i Stortinget for å endre privatskoleloven? Mitt andre spørsmål er knyttet til en privat, kristen videregående skole på Helgeland, Kristen videregående skole på Nesna. Mange av elevene kommer fra distriktet rundt. Denne skolen er absolutt et godt supplement til den offentlige skole. Den er et viktig bidrag til skolestedet Nesna, og er også et viktig bidrag til å sikre unge bedre muligheter til utdanning ved at mange unge, ved å velge denne skolen, kan slippe å flytte på hybel. Har jeg forstått Sosialistisk Venstreparti riktig i at dette er en skole som etter partiets forslag ville fått redusert tilskudd?
Helene Falch Fladmark (Venstre), 1998-12-10:
Jeg deler Fremskrittspartiets syn på at kvalitetsutvikling i skolen er viktig, men jeg har nok en litt annen holdning til hvordan dette kan skje. I Venstre er vi opptatt av at skolen skal kunne utvikle seg på eget grunnlag, og en del av holdningene i det representanten Knudsen sa her, syns jeg bar preg av en viss overstyring. Og det skal ikke være formålet med et nytt nasjonalt vurderingssystem, som det vil legges frem en stortingsmelding om til våren.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 1998-12-10:
La meg først minne representanten Reikvam om at det først og fremst er kommunene og fylkeskommunene som har ansvaret for grunnskolen og den videregående skole. I det budsjettopplegget som blir vedtatt, ligger det inne en kommuneøkonomi tilsvarende det som ble lagt frem i kommuneøkonomiproposisjonen i vår. Det er stramt for kommunene også, men vi har tiltro til at lokale politikere jobber for skolen. SV kommer med kritikk av ting som er blitt kuttet. Det er klart det er vanskelig å foreta kutt på denne sektoren fordi alt er veldig viktig. Men jeg må si at jeg er overrasket over de kuttene SV har valgt å gjøre. På en dag som denne, da FNs menneskerettighetserklæring feirer 50 år, har SV valgt å kutte på de religiøse trossamfunnene. Det syns jeg det er litt spesielt at man velger å gjøre.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 1998-12-10:
Først og fremst vil jeg si at det er svært fremtidsrettet å prioritere grunnforskning. Det viktigste grunnlaget for kunnskapsoppbyggingen i dette samfunnet er faktisk grunnforskningen. Når det gjelder næringsforskning, mener vi det er viktig – og det står også i proposisjonen – at den målrettes slik at den kan komme de små og mellomstore bedriftene til nytte. Den prioriteringen synes jeg er viktig.