Vidar Helgesen (Høyre), 2014-06-20:
Jeg er glad for at det er et bredt flertall bak endringer i ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift og de kompenserende tiltakene regjeringen har foreslått, og jeg er glad for at komiteen har lagt til rette for en rask behandling, for et vedtak nå er avgjørende for at vi i det hele tatt skal ha en ordning med differensiert arbeidsgiveravgift fra 1. juli. Her har vi som nasjon havnet på etterkjelken; vi har vært for sent ute. Det er viktig at vi sørger for å kompensere det med det tempoet som har blitt lagt for dagen – både fra regjeringen og Stortinget – i denne saken, for dette er viktig for forutsigbarheten for norsk næringsliv. Det er dramatiske endringer som kommer i statsstøtteregelverket, og derfor har vi arbeidet hardt for å begrense skadevirkningene og begrense anvendelsesområdet for reglene og å arbeide med gode, kompenserende tiltak. Regjeringen vil også følge opp Stortingets vedtak om å følge rettsutviklingen i EU nøye, og for å komme inn på representanten Berg-Hansens oppfordring om å sette seg på et fly til Brussel: Det gjorde jeg i går. Jeg hadde i går et møte med ESAs president for å diskutere veien videre i forhold til differensiert arbeidsgiveravgift. ESAs president la stor vekt på at statsstøtteregelverket – som differensiert arbeidsgiveravgift er en del av – gjelder i hele EØS-området og er ikke bare et norsk anliggende. Hun understreket også at det er viktig med felles regler og viktig med en ensartet praktisering av disse reglene i hele EØS-området. ESA-presidenten viste også til den grundige prosessen de siste månedene mellom den norske regjeringen, kommisjonen og ESA. Hun understreket at reglene nå er vedtatt og skal gjelde i syv år, og hun anså derfor ikke at det er ytterligere muligheter for endringer i regelverket. Hva bør vi da gjøre herfra? For det første skal vi følge med på hvordan regelverket nå blir iverksatt og gjennomført i praksis i EU-området. Dersom det skulle vise seg at anvendelsen og praktiseringen av det skjer på en måte i andre land som gir grunnlag for at vi skal be om forbedringer, så skal vi selvsagt gjøre det. Men så er det viktig at vi som nasjon tar lærdom av det som har sviktet i denne prosessen, og det betyr for det første at vi må forholde oss til hvordan EU-lovgivningsprosesser foregår. Det viktige for at Norge skal ha innflytelse og kunne påvirke, er at vi kommer i inngrep med EU-prosessene før kommisjonen legger forslagene sine på bordet. Kommisjonen la sitt forslag på bordet i januar 2013, så det var i 2012 vi burde startet dette arbeidet. Så bør man jobbe hardt i fasen mellom at kommisjonens forslag ligger på bordet og vedtaket i Rådet skjer, og det skjedde mellom januar og juni i 2013. Så må man jobbe hardt i prosessen med å tolke og definere nærmere regelverket, og det er det som har skjedd de siste månedene. For det andre er det viktig i disse sammenhengene at vi forstår at det er kommisjonen og Rådet som vedtar reglene, mens ESA tolker reglene. Det holder derfor ikke bare å være i kontakt med ESA. Det som kommisjonen bestemmer, er det avgjørende tolkningsgrunnlaget for ESA, og det er viktig at vi snakker med dem som lager reglene. Det har vi gjort, men før vi gikk i politisk dialog med kommisjonen, hadde det – etter hva vi har brakt i erfaring – ikke vært politisk dialog mellom Norge og kommisjonen i denne saken. Så må vi for det tredje følge med i innholdet i regelutviklingen på det politiske nivå. En veldig interessant opplysning som ESA-presidenten kom med i går, var at Norge hadde – under den rød-grønne regjeringen – inngitt kommentarer til regelverket i august i fjor. I de kommentarene viste man til sektorunntakene, så man var klar over dem, men man tok dem ikke opp som noe særlig problem. Man var opptatt av kartet – og det er viktig nok – men man viste altså at man var klar over regelverket, men tok ikke dette med sektorunntakene opp som noe problem. Det viser med tydelighet at her ble det sovet i timen. Det er viktig at vi nå lærer av dette. Når vi nå vet at regelverket skal gjelde i syv år, må vi ikke vente syv år til neste gang vi engasjerer oss; da må vi om fire–fem år gå i dialog med kommisjonen i reformarbeidet. Det er en meget viktig lærdom hvis vi skal komme i inngrep med og ha mulighet til å påvirke et spørsmål som er av avgjørende betydning for næringslivets forutsigbarhet, ikke minst i distriktene.