Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
Jeg vil starte med å takke interpellanten for anledning til å diskutere en mer effektiv straffesakskjede. Det er et veldig viktig tema som jeg er veldig opptatt av. I interpellasjonen tas det til orde for en hurtigdomstol for enklere straffesaker, hvor gjerningspersonen er utenlandsk statsborger og uten fast bopel i Norge. Ut fra sammenhengen av det representanten nå sa i sitt innlegg, oppfatter jeg at hun ikke foreslår å opprette nye domstoler, men organisering av et hurtigspor innenfor det eksisterende domstolssystemet for disse sakene. Før jeg kommenterer det helt konkret, har jeg behov for å si litt om utviklingen i kriminalitetsbildet når det gjelder gruppen kriminelle utlendinger, og gi et kort innblikk i hvilke strategier og mål regjeringen har for å effektivisere straffesakskjeden for utlendinger som begår kriminalitet i Norge. Antallet utenlandske statsborgere som begår kriminelle handlinger, har de senere årene vært økende. Det er grunn til å anta at denne utviklingen vil fortsette, bl.a. som følge av økt globalisering og mobilitet. Spesielt vil Norge som et rikt land med høy levestandard, fremstå som attraktivt for kriminelle utlendinger som tar opphold av kortere eller lengre varighet. For å få en effektiv kriminalitetsbekjempelse er det viktig at norske myndigheter sender et klart signal om at utenlandske statsborgere som begår kriminalitet som kvalifiserer for utvisning, omgående får vedtak om utvisning og raskt sendes ut av Norge. For å få dette til må det være god flyt i den delen av kjeden som berører politi og domstol, nemlig pågripelse, etterforskning og prosessen knyttet til berammelse og avvikling av sak for domstolene. Jeg nevner også at jeg er opptatt av de neste leddene i kjeden, som består av rettskraftig dom, ledsaget av utvisningsvedtak og rask retur. Her er det en helhetlig sammenheng som vi ikke må tape av syne. Utgangspunktet for god saksflyt i kjeden avhenger av hvor gode rutiner politiet har for å gjennomføre rask etterforskning, eller en straksetterforskning i enklere saker, og hvor effektive ordninger vi har for å få saken raskt avviklet i domstolen. I tillegg vet vi at en stor utfordring i disse sakene er at kriminelle utledninger ofte forsøker å unndra seg iretteføring av straffesaken. Tilsvarende gjelder også for de neste leddene i kjeden. Her ser vi at forsøk på å gjøre seg utilgjengelig for å hindre forkynning av et ventet vedtak på utvisning og en senere effektuering av selve uttransporten, ikke er uvanlig. En slags foreløpig oppsummering blir at effektiv straffesaksbehandling i denne sammenheng munner ut i en målsetting om å få etablert ordninger som både sikrer rask pådømmelse og hindrer unndragelse. Med dette som utgangspunkt går jeg i fortsettelsen gjennom mulighetene og begrensningene i gjeldende regelverk for å oppnå en effektiv straffesaksbehandling av disse sakene. En gjennomgang av effektiviteten i dagens regelverk bør foretas ut fra den straffen som skal utmåles. Her vil det grovt sett være tre hovedgrupper. Den ene vil være saker hvor reaksjonen er bot, den andre saker hvor reaksjonen er betinget fengsel, eller korte, ubetingede dommer, og den tredje saker som kvalifiserer for lengre, ubetinget fengselsstraff, anslagsvis fra 45 dager og oppover. For botgruppen vil sakene kunne avgjøres med et forelegg utstedt av politiet. Videre flyt i kjeden avhenger da av gode samarbeidsrutiner mellom politiet og UDI, slik at vedtak om utvisning kan skje omgående. Jeg nevner at man i fjor, omtrent rundt sommertiden, utvidet adgangen til utvisning for forhold som avgjøres med bøter, herunder naskeri. Antallet i denne gruppen har derfor økt noe, og effektivitetskravet blir derfor enda viktigere enn tidligere. I den andre enden av skalaen har vi sakene som kvalifiserer til ubetinget fengsel over 45 dager. I disse sakene vil det ofte foreligge unndragelsesfare som gir adgang til varetektsfengsling. Det følger av straffeprosessloven § 275 at hovedforhandling i saker med varetekt skal være påbegynt innen seks uker etter at saken kom inn til tingretten. Bestemmelsen har ikke noen egen kortere frist for utenlandske statsborgere. Dersom siktede tilstår før første fengslingsmøte, har jeg fått opplyst at flere tingretter, i forståelse med påtalemyndigheten, praktiserer pådømmelse av tilståelsessaken i fengslingsmøtet. Denne praksisen har mye for seg og viser mulighetene til effektivisering innenfor gjeldende rammer. I mellomgruppen finner vi saker med korte, ubetingede straffer under 45 dager, saker som ender med betinget fengsel, og foreleggsaker med bot som bringes inn for retten, fordi siktede ikke vedtar. Mange av disse sakene har ofte et bevisbilde som er enkelt og oversiktlig. For de korte ubetingede straffene vil en ved tilståelse kunne få pådømmelse i fengslingsmøter, slik jeg allerede har pekt på. Men dersom saken krever hovedforhandling, eller forventet straff er bot eller betinget fengsel, vil faren for oversoning normalt hindre varetektsfengsling, fordi berammelse ikke skjer rakt nok. Det er denne gruppen kriminelle utlendinger vi her står igjen med i mellomgruppen, som egentlig er bakgrunnen for denne interpellasjonen – slik jeg oppfatter det. Jeg vil tilføye: Det er denne gruppen som er særlig utfordrende for effektiviteten i straffesakskjeden. Jeg er svært opptatt av denne problemstillingen, og jeg har derfor bedt Politidirektoratet om å innhente informasjon for å tallfeste gruppen og det mulige omfanget av kriminelle handlinger gruppen begår. Innhentingen av informasjon er foreløpig begrenset til distriktene Oslo, Asker, Bærum og Romerike. Jeg har også bedt om at man allerede nå setter i gang arbeidet med å se på hvilke lovendringer som skal til for å følge opp det interessante innspillet fra sorenskriveren i Oslo tingrett i Aftenposten i går, hvor han tar til orde for et hurtigspor for utenlandske kriminelle. Jeg deler hans vurderinger om at dagens system skaper unødvendig ressursbruk. Sorenskriverens vilje til å tenke nytt lover godt for det videre arbeidet med denne saken. Hva slags konkrete lovendringer det kan bli tale om, skal vi komme nærmere tilbake til. Kravet til raskhet og effektivitet vil avgjøre hva slags lovendringer det er på tale med, og hvor store endringer som må gjøres i den enkelte bestemmelse. Dette kan nærmere illustreres ved det konkrete forslaget fra interpellanten. Forslagets ambisjon er at pådømmelse skal skje innen fristen gitt i straffeprosessloven § 183, det vil si helst dagen etter pågripelse eller senest den tredje dagen etter pågripelse. Tidsrammen gjør forslaget vanskelig å forene med enkelte sentrale bestemmelser i prosesslovgivningen når det gjelder den praktiske gjennomføringen. Et eksempel er siktedes krav på tre dagers varsel før hovedforhandling, som interpellanten selv var inne på: retten til det rette forsvarervalget, forsvarers krav på å ha tid til forberede saken og drøfte den med siktede, siktedes krav på tolk, trekking av meddommere til hovedforhandling og reglene om ankefrister og ankebehandling. Ved endringer i gjeldende regelverk vil man naturligvis måtte se på hvordan de aktuelle domstolene må organisere seg, og hvilke nye rutiner som må utarbeides mellom politi, domstol og forsvarer. Erfaringene fra Oslo tingrett knyttet til den såkalte 518-modellen viser at aktørene medvirker til god effektivisering når ordninger er tilrettelagt for det. Kort fortalt er rettssal 518 i Oslo tingrett øremerket til enklere straffesaker av en halv dags varighet. Tingretten har også en avtale med Oslo politidistrikt som innebærer at poltiet selv berammer hovedforhandlingen i denne sal. Når f.eks. den pågripne er uten bopel, vil politiet ved pågripelse lovlig kunne stevne vedkommende til hovedforhandling og få pådømt det straffbare forholdet. Oslo tingrett pådømte 192 sånne saker i 2012 og 159 saker i 2013, noe som viser hvor store effektiviseringsgevinster slike ordninger kan utløse. Regjeringserklæringen sier også at vi skal utrede hurtigdomstol i en større sammenheng, og at det skal utredes grundig. Det vil vi selvfølgelig komme tilbake til. Kort oppsummert deler regjeringen interpellantens ønske om at man skal få en mer effektiv behandling av disse sakene, og vi vil komme tilbake til hvilke relevante endringer i regelverket som må til for å få det gjennomført.