Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2011-01-13:
I høst har det vært stort fokus på offentlige anbud og konkurranseutsetting av helsetjenester og sosiale tjenester. Bakgrunnen er at det har vært gjennomført offentlige anskaffelser i Helse Nord, Helse Vest og Helse Sør-Øst like før jul. Det medførte at noen institusjoner tapte anbudet og ikke fikk videreført sine avtaler. Det er jo i grunnen en del av dealen: Skal det være anbud, er det den som er best og billigst som må vinne. Kritikken har gått på selve måten anbudet er utført på, men også på anbud innen helse generelt: om det er egnet, og om det går ut over pasienttilbudet. Anbudssystemet oppleves av tilbyderne som vilkårlig og byråkratiserende. Det meldes om mangel på objektive bedømmingskriterier, og at systemet bidrar til færre aktører og mindre konkurranse på sikt, noe som i neste omgang kan føre til monopolisering og at det offentlige overtar, som interpellanten har tatt opp. Fra seriøse aktører får vi melding om at anbud slik som det gjennomføres i dag, motvirker innovasjon og utvikling av nye helsetilbud tilpasset nye pasientgrupper. Det handler mest om å være best til å tilpasse seg standardkriterier, ikke om å utvikle tilbud etter pasientenes behov. Selv om vi har organisert spesialisthelsetjenesten i en foretaksmodell der vi har gitt de regionale foretaksstyrene ansvaret for utføring av offentlige innkjøp, har høstens prosesser beveget Stortinget. Særlig har det vært fokus på rammevilkårene for ideelle aktører som driver innen helse-, omsorgs- og barnevernstjenester. I næringskomiteens innstilling til representantforslag fra Kristelig Folkeparti om rammevilkår for ideelle aktører slo Kristelig Folkeparti sammen med regjeringspartiene fast at samhandling mellom offentlig sektor og ideelle organisasjoner skal videreutvikles for å bedre tjenestetilbudet til befolkningen. Komiteens flertall, regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti, viste i saken til at helse-, omsorgs- og sosialsektoren er dårlig egnet for tradisjonell anbudskonkurranse der kortsiktige økonomiske kriterier oftest blir avgjørende. I disse partienes merknader framholdes det at konkurranseregimets innebygde dynamikk skaper fokus på pris framfor kvalitet og kortsiktighet i stedet for langsiktighet. Videre skrives det at det forutsettes at regjeringen legger til rette for at samspillet mellom offentlig og frivillig sektor bygger på mest mulig langsiktige og forutsigbare rammevilkår, og at innkjøpsprosessen må legges opp slik at brukernes behov for stabilitet og gode tjenester blir ivaretatt på en god måte. Flertallet mener også at når det gjelder mange tjenester innen helse- og omsorgsområdet, bør offentlige oppdragsgivere legge mer vekt på kvalitet enn på pris når de kjøper tjenestene, og at en skal utnytte mulighetene for å ta i bruk ulike anskaffelsesprosedyrer for å få bedre innkjøp. I helse- og omsorgskomiteens merknader til statsbudsjettet har regjeringspartiene gått inn for at ren konkurranseutsetting av helsetjenester og sosiale tjenester i noen tilfeller kan gi negative konsekvenser for utvikling av tjenestetilbud over tid. Flertallet er opptatt av at en innenfor de prinsipper som lov om offentlige anskaffelser bygger på, tar i bruk andre virkemidler enn åpen, begrenset anbudskonkurranse. Kjøp ved forhandlinger kan være et slikt alternativ, slik det også framgår av anskaffelsesforskriften del II. De regionale helseforetakene må legge opp til avtaler for spesialistrehabilitering med perioder som gir forutsigbarhet og grunnlag for utvikling av kvalitativt bedre tjenester. Jeg er glad for at et flertall på Stortinget – i komitémerknader, som beskrevet – har vært tydelige på utfordringene ved anbud innen helsesektoren. Flertallet har pekt på at det bør tas i bruk andre virkemidler enn åpen anbudskonkurranse, f.eks. kjøp ved forhandlinger. I tillegg er det presisert at dersom anbud gjennomføres, må det sikres politisk styring. Saken om Oslo Hospital har vist at anbud på helsetilbud innen psykiatri holdt på å gå ut over helsetilbudet til tunge psykiatripasienter. Jeg er på samme måte som helseministeren glad for at det ble funnet en løsning – ikke på grunn av anbudssystemet, men på tross av anbudssystemet. Men det må likevel være en vekker, at når det gjelder sykdom, er anbud komplisert og ofte ikke egnet. Høyre sier at det ikke er anbud, men bruken av anbud som er problemet. Jeg mener at også anbud kan være problemet, og at dersom vi skal ha og videreføre anbud innenfor helse, må vi være enige om at vi da må sikre at kvaliteten er på et annet nivå enn det vi har sett eksempel på i høstens anbudsrunde.