Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-19:
Først vil eg presisere at Utdanningsdirektoratet har ansvaret for å tolke gjeldande regelverk når det er behov for klargjering på nasjonalt nivå. Det var på denne bakgrunnen at direktoratet nyleg sende brev til fylkesmennene og fylkeskommunane med ei juridisk fortolking av om opplæringslova gir heimel for at fylkeskommunane kan krevje at elevar, lærlingar og lærekandidatar skal betale utgifter til skoleturar. Det vart vist til opplæringslova § 3-1, som slår fast at opplæringa i offentleg vidaregåande skole eller lærebedrift er gratis. Etter endringa i føresegna i 2007 fekk fylkeskommunen ansvaret for å halde elevane med nødvendig læremiddel og digitalt utstyr. Føresegna i § 3-1 slår fast at opplæringa på vidaregåande trinn er gratis, og føresegna er etter endringa i hovudsak lik for grunnskolen og for vidaregåande opplæring. Lovendringa for grunnskolen kom som følgje av ei utvikling der fleire og fleire skolar tok elevane med på skoleturar med høgare og høgare eigenbetaling. Slike turar skapte skilnader mellom dei elevane som kunne vere med på turane, og dei som ikkje hadde økonomi til å vere med. For mange av familiane som såg seg råd til å la barna vere med på turane, var dette òg ei stor økonomisk belastning. Derfor var det brei semje i Stortinget om at skoleturar skulle vere gratis for elevane, og lovendringa let dette også gjelde for opphald på leirskole. Stortinget stod samla bak den endringa. Det vil òg gjelde for gratisprinsippet i vidaregåande opplæring. Formålet er ein inkluderande skole der alle skal kunne delta på lik linje, uavhengig av personleg økonomisk bakgrunn. Det følgjer derfor av føresegna at dersom ein skoletur vert rekna som ein del av den vidaregåande opplæringa, kan ikkje skolen krevje at kostnaden for turen vert dekt av elevane eller dei føresette. Dette vil gjelde alle aktivitetar og turar som går føre seg i regi av skolen. Eg er samd i at skolen skal vere gratis for elevane, og i at skolen ikkje skal skape skilnad mellom elevane på grunn av økonomien i familiane deira. Samtidig er eg oppteken av at skolen skal kunne nytte dei moglegheitene som ein har til å finansiere skoleturar. Eg vil presisere at det framleis er eit stort rom for frivillig innsats i høve til turar som kostar meir enn det fylkeskommunen i utgangspunktet kan betale for. Dette er òg presisert i Utdanningsdirektoratets brev, som viser til eit rundskriv frå departementet om praktiseringa av føresegna i høve til finansiering av tematurar. Slik frivillig innsats kan verte ytt i form av gåver, dugnad o.l. Representanten Eriksen viser til at Kunnskapsløftet legg vekt på internasjonalisering i den vidaregåande opplæringa, og spør om eg vil føreta ei klargjering med omsyn til gratisprisnippet slik at «dagens reisepraksis» kan halde fram. Brevet til direktoratet datert 15. november i år er nettopp ei klargjering av kva det betyr i praksis at retten til opplæring i offentleg vidaregåande skole eller lærebedrift er gratis. Eg vil likevel vurdere om føresegna slik ho er vedteken, fungerer etter intensjonen. Eg er oppteken av at vi skal få til ein fornuftig lokal praksis innan den ramma at opplæring skal vere gratis. Eg vil òg leggje vekt på verdien av at elevane gjennom skolen får kjennskap til forskjellige land og kulturar. Internasjonalisering i opplæringa er nødvendig for å gi barn og unge den kompetansen dei har krav på for å lukkast i samfunnet av i dag og i morgon, og for å kunne medverke til ei ansvarleg og solidarisk utvikling i verda. Målet om å byggje internasjonal forståing hos barn og unge i skole og opplæring kjem òg klart til uttrykk i opplæringslova og i generell del av læreplanen. Det er fylkeskommunen som har ansvaret for å leggje opplæringa til rette slik at elevar og lærlingar i vidaregåande opplæring får høve til å utvikle internasjonal kompetanse og medansvar. Eg er positiv til at skolar vel å gi delar av tilbodet i form av t.d. ein studietur til utlandet.