Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-12:
I dag skal Odelstinget gjøre justeringer i klimakvoteloven for å imøtekomme EFTAs overvåkingsorgans innvendinger fra 16. juli 2008 til det norske kvotesystemet slik vi vedtok det 19. juni 2007. I etterkant av FNs rammekonvensjon for klimaendringer, som trådte i kraft i 1994, fikk vi Kyoto-avtalen i 1997, med ikrafttredelse i 2005. Dette er det aller viktigste internasjonale rammeverket for arbeidet for å bekjempe klimaendringene. Det er utrolig nok ennå noen både i norsk politikk og i internasjonal politikk som reiser tvil om at vi har menneskeskapte klimaendringer, på tross av massiv forskning og dokumentasjon. Heldigvis er det færre og færre som nekter å ta inn over seg denne kunnskapen. Målinger gjennom iskjerneboringer viser at konsentrasjonen av CO2 i atmosfæren er den høyeste på 650 000 år. Vi må forplikte oss til å gjøre noe med det som truer vår framtid, nemlig faren for fortsatt og forsterket global oppvarming – den aller største miljøutfordringen vi står overfor. Dette kan få uante klimamessige-, økologiske- og helsemessige konsekvenser, og dermed økonomiske konsekvenser vi ikke overskuer i dag. Det er innledningsvis god grunn til å merke seg at Det internasjonale energibyrået sier at de energirelaterte utslippene av CO2 vil øke med over 50 pst. fram til 2030 dersom ikke virkningsfulle tiltak settes inn for å redusere utslippene. Det er viktig – som både miljøvernminister Solheim og statsminister Stoltenberg mange ganger har uttrykt – å sette inn tiltakene tidligst mulig for å få bedre effekt. Ja, faresignalene er tydelige og skremmende om vi ser på observasjoner og målinger foretatt i arktiske strøk der temperaturøkningen ser ut til å akselerere raskere enn noen hadde forestilt seg, og med meget alvorlige konsekvenser. Da Regjeringen i sitt forslag til klimakvotelov i 2007 i forbindelse med tilslutning til EUs kvotesystem la opp til verdens strengeste klimakvotelovgivning og dermed la et grunnlag for at vi skulle klare våre forpliktelser og mer til, var det en erkjennelse av at vi måtte være villig til å ta vårt ansvar. Nå er det en samlet komité som har merket seg at ESA har akseptert den samlede norske kvotemengde, og at denne kvotemengden skal være 20 pst. lavere enn utslippene til de kvotepliktige virksomhetene var i 2005. Dette er selvsagt en viktig erkjennelse for det videre arbeidet med det norske kvoteregelverket. Så har også en samlet komité, i likhet med Regjeringen, tatt inn over seg at ESA krevde enkelte klare justeringer i det norske kvotesystemet før tildeling kunne godkjennes og kvotene utstedes i kvoteregistret. Det ble uttrykt at det vedtatte norske kvotesystemet for tildeling av vederlagsfrie kvoter førte til utilbørlig forskjellsbehandling mellom ulike grupper eksisterende virksomheter, og at dette ikke ble akseptert av ESA. Med det vedtaket vi gjør i dag basert på Regjeringens forslag, imøtekommer vi disse innvendingene fra ESA, og ESA er kjent med det forslaget som er fremmet. De nye tildelingsreglene som vi nå legger opp til, gjør det mulig for en rekke bedrifter som berøres, å søke om ny tildeling etter et forbedret tildelingsgrunnlag og dermed med muligheter til utvidelser av mengden vederlagsfrie kvoter. Det er også i innstillingen fra komiteen akseptert at olje- og gassvirksomheten ikke skal tildeles kvoter vederlagsfritt ut fra at ordningen vår omfatter landbasert virksomhet som ikke er underlagt lov om avgift på utslipp av CO2 i petroleumssektoren på sokkelen. Videre er det en samlet komité som merker seg at ESA ikke aksepterer en reserve for gasskraft basert på rensing, men at det gis aksept for en selektiv kvotereserve for høyeffektive kraftvarmeverk. Jeg synes også det er grunn til å merke seg at det er en samlet komité som viser til at Regjeringen har lagt til grunn mest mulig objektive tildelingskriterier, noe som innebærer at virksomhetene selv ikke kan påvirke tildeling gjennom atferdsendring som ikke gir miljøgevinst. Ja, dette er et bærende prinsipp for innretningen av hele kvotesystemet ved siden av prinsippet om at forurenser skal betale. Systemet vi legger opp til, gjør at klimakvoteloven faktisk setter et tak på om lag 40 pst. av de samlede nasjonale utslippene. Når det gjelder denne endringen av klimakvoteloven, er det en styrke at det er et bredt flertall, dvs. Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, som i hovedsak står bak merknadene og innstillingen til vedtak. Fremskrittspartiet og Høyre har valgt å skille lag med det øvrige flertallet, dvs. der fine ord om klimapolitikk ikke omsettes i handling, ja, der en må gå inn i til dels krevende, politisk belastende beslutninger. Vi kunne nok i første omgang gjort det enklere for oss selv om vi hadde disponert noe av vår tildelte kvote til en generell reserve, men det er ikke gitt hva dette ville betydd for enkeltbedrifter, i tillegg til at gratiskvoter kan gi større nasjonale utslipp og dermed gjøre det vanskeligere og dyrere for oss å oppfylle de utslippsbegrensningene vi faktisk har påtatt oss. Vi har nå valgt et system der virksomheter som er etablert etter 2001, og som har hatt utslipp i ett eller flere kalenderår i perioden 2002–2007, får tildelt kvoter på grunnlag av sine historiske utslipp i disse årene, mens eksisterende virksomheter som ikke har hatt representative historiske utslipp før notifiseringen av tildelingsplanen, tildeles kvoter etter nærmere fastsatte normer. Vi makter å kombinere ESAs innsigelser med virkemidler for å nå vår målsetting for en god klimapolitikk, og da er det greit å merke seg at det gjennom høringene til loven generelt i industrien er tilfredshet med dette, og at det stiller industrien i en god konkurransesituasjon. Men det har både i høringer og ellers kommet fram at to bedrifter ikke fullt ut er tilfreds med dette, NorFraKalk og Celsa Armeringsstål AS. NorFraKalk har tatt opp flere forhold, men først og fremst at deres antatte driftstid i det nye anlegget vil ligge over den driftstid som er satt som norm i loven, noe som i et slikt tilfelle ikke gir gratiskvoter for hele produksjonen. Celsa har anført en rekke innvendinger og bl.a. klaget på Statens forurensningstilsyns beregning av CO2 -innhold i skrapjernet som bedriften smelter om, noe som medførte at de måtte betale mer for klimagassutslipp enn tilsvarende bedrifter i andre land. Jeg antar at stasråden vil gå nærmere inn på dette i sitt innlegg. Men jeg registrerte i går med stor glede at Miljøverndepartementet har gått inn politisk og tatt deler av klagen fra Celsa til følge. Dermed kan Celsa øke sin produksjon uten å måtte betale for CO2- utslipp som de faktisk ikke slipper ut. Dette er meget bra og en viktig håndsrekning til bedriften som har gjort store investeringer som kommer miljøet til gode også utenom reduserte klimagassutslipp. Under diskusjonen om hvorvidt Celsa kunne hatt fordel av å søke om tildeling av gratiskvoter med bakgrunn i en generell kvotereserve, har det kommet fram i fyldige svarbrev fra miljøvernministeren at utslippsbildet ved bedriften er mer sammensatt enn for andre bedrifter. Dette tilsier at det ikke er gitt at tildeling etter et annet system enn det loven nå legger opp til, ville gitt bedriften flere gratiskvoter. Nå har Stortinget bidratt til en raskest mulig behandling av endringene i klimakvoteloven, slik statsråden anmodet komiteen om. Vi håper derfor at dette gjør det mulig å få på plass kvoteoppgjøret for 2008 innen tidsfristen.