Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Det er et viktig tema forslagsstillerne tar opp. Vi trenger å ha en velfungerende DNA-reform med et godt system for analyser. Det er viktig både for effektiv etterforskning, for oppklaring av forbrytelser og for rettssikkerheten. Jeg har prøvd å se litt på hvordan denne debatten har vært på Stortinget opp gjennom årene. Bare siden 2006 har jeg sett at representanten Oktay Dahl fra Høyre har tatt opp saken 14 ganger i ulike former: i representantforslag, i interpellasjoner og i skriftlige spørsmål. I tillegg har saken vært oppe mange ganger som et viktig punkt i forbindelse med drøftingen av statsbudsjettet. Det er prisverdig at man står på og forfølger en sak så langt det går. Jeg har prøvd å kikke på argumentene som har kommet opp i disse ulike fasene, fra 2006, da – etter hva jeg har sett – saken begynte å komme opp. Det som er slående, er at diskusjonen er veldig fastlåst begge veier. Det er samme type argumenter og samme framstilling vi ser i innstilling etter innstilling. Jeg vil bruke anledningen til å advare litt mot dogmatisme i begge retninger. Jeg mener vi som mener man har et riktig hovedspor å behandle dette på, ikke for all framtid skal være dogmatiske og mene at det er et absolutt prinsipp at dette bare skal utføres av det offentlige. På den andre siden mener jeg at de som har kjørt fram dette i Stortinget nå i lang tid, med samme type argumentasjon, heller ikke bør være dogmatiske og mene at det absolutt må være private som skal inn på denne sektoren, at det absolutt skal være et slikt innslag det er avhengig av. Man burde reflektere over at i land der man identifiserer seg med de politiske partiene som styrer, som Sverige og Danmark, har man et offentlig institutt etter samme hovedmodell som i Norge. Det ville også vært prisverdig hvis man la mer merke til og la mer vekt på de forbedringene som gjøres i behandlingen av DNA-analyser i Norge, og at vi her på Stortinget prøvde å gå inn i det arbeidet som gjøres for å imøtekomme våre ønsker, som jeg regner med er et felles anliggende – å få dette til å fungere best mulig for både politiet, ofre og alle som trenger rettssikkerhet knyttet til DNA-analysene. Etter sammenslåingen av Folkehelseinstituttet og Rettsmedisinsk institutt er det gjort omfattende omstillinger, forbedringer og investeringer i dette arbeidet. Meldingene er at restanser og saksbehandlingstid går ned, at man f.eks. har gjort det som har vært etterlyst lenge, og fått en internasjonal akkreditering, som det heter, etter standard ISO 17025 når det gjelder sporundersøkelser, og de har nå fått lagt inn de kravene som er internasjonale standarder. Vi burde også ta på alvor, og det regner jeg med alle miljøer på Stortinget ønsker, at vi ikke snakker de omstillinger og de forbedringer som foregår, ned, men oppmuntrer og snakker dem opp og merker oss positive forandringer. Man må ikke bare holde på at dette kun kan løses ved at det kommer inn private alternativer. Jeg håper at vi kan følge denne diskusjonen videre, men vi burde også prøve å komme litt ut av skyttergravene – også de som mener privat er den eneste mulige løsning. Det er slik i dag at rettsvesenet, for å få en «second opinion», kan bruke institutter i utlandet som har lignende kompetansenivå, kapasitet og erfaring som norske rettsmedisinske miljøer har. Man er ikke bare avhengig av å få med en privat aktør i systemet her i landet. Man kan gjennomføre «second opinion»-undersøkelser når det er nødvendig for rettsvesenet. Jeg er glad for at vi følger opp dette spørsmålet. Samtidig etterlyser jeg en fornyelse i argumentasjon og grunnlaget for stadig å komme tilbake til det.