Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-09:
Det norske landbruket har ikke bare som oppgave å produsere god og trygg mat. Landbruket er tillagt en rekke andre oppgaver som et flertall på Stortinget mener er viktige. Et aktivt landbruk i hele landet er en del av distriktspolitikken, der siktemålet er å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret. Den landbruksmeldingen vi behandler i dag, legger til grunn at landbruket fortsatt skal ha en sentral rolle i distriktspolitikken. Videre skal landbruket være en viktig bidragsyter når det gjelder å ta vare på kulturlandskapet og vedlikeholdet av dette. Andre miljøgoder landbruket bidrar til, er bevaring av kulturminner, biologisk mangfold og god dyre- og plantehelse. Det er alt dette som kommer inn under hatten «landbrukets multifunksjonelle betydning». I store deler av landet er det vanskelig å tenke seg et aktivt reiseliv og en mangfoldig turisme uten at disse miljøgodene er til stede. Det er ikke bare vakker natur i seg selv turistene tiltrekkes og begeistres av, men også bruken av naturen både nå og slik det var i tidligere tider. Alle erkjenner at landbruket står overfor store utfordringer. Både presset fra grensehandelen, og med dette kravet om lavere matvarepriser, samt internasjonaliseringen av handel med varer generelt legger et press på norsk landbruksnæring. Verdiskapingsprogrammet i landbruksmeldingen er derfor kanskje noe av det mest spennende i denne forbindelse. Foreløpig er dette programmet mest ord, men med mange tanker bak. Dette er tanker om økt verdiskaping i produksjonen av landbruksvarer, der en bedre skal utnytte markedsmulighetene både innenfor primærproduksjon og foredling. Det er viktig at både lokale og sentrale aktører bidrar til å skape innhold og praktisk handling i dette verdiskapingsprogrammet. Ikke minst må næringsmiddelindustrien bidra med nytenking i denne sammenheng. En høyere foredlingsgrad av produkter for å skape en merverdi i produksjonen kan være en del av verdiskapingsprogrammet. Mange landbruksprodukter må produseres i store kvanta, og lønnsomheten i disse er viktig. Imidlertid må verdiskapingsprogrammet også ta inn i seg mer nisjepreget produksjon. Det er jo slik mange andre næringer opererer; mye av produksjonen er i standarder i store mengder, men samtidig forsøker en å etterkomme forespørsler om mer skreddersydde og nisjepregede produksjoner. Som et eksempel og innspill i prosessen med å skape et innhold i verdiskapingsprogrammet vil jeg her omtale en liten produksjon i landbrukssammenheng, nemlig den produksjon geita står for i norsk landbruk. Det er et faktum at det har blitt færre og færre gårdbrukere som har geit og at geiteholdet totalt sett i Norge er truet. I hele østlandsområdet er det nå bare 132 produsenter igjen. I verdiskapingsprogrammet kan et tiltak være å skape et nettverk mellom produsentene, og gi disse en viktig funksjon for verdiskaping i en nisje av landbruket. Det er videre et faktum at et norsk hotell importerer ekte geitost fra Sveits. Det er også slik at en enkeltbruker som har satset på kjøtt av bukkekillinger, har god etterspørsel etter kjøttet til akseptabel pris. Når vi i tillegg vet at geita er den mest effektive pleier av kulturlandskapet og en fargeklatt i fjellandskapet, er det lett å se at geita bedre enn noe annet husdyr er med på å oppfylle landbrukets multifunksjonelle målsetting. I en produksjon der en ikke tåler noen ytterligere nedgang i antall produsenter, vil en aktiv satsing via verdiskapingsprogrammet kunne gi både geiteholdet og næringen økt lønnsomhet og økt mangfold. Som i annen næringsutvikling gjelder det å se mulighetene, satse på brukere med kunnskap om geiteholdet og gi disse spillerom til å lage et effektivt nettverk med klare målsettinger om økt verdiskaping. Om en lykkes med dette i geiteholdet, kan det også på sikt gi en annen effekt i områder av landet der rovdyrskadene på beitende bufe er svært store. En kan se for seg at økt satsing på geit, med økt lønnsomhet og trygghet for driften, kan føre til at noen vil tenke seg å gå over fra sauehold til geitehold. Dette vil kunne ha som resultat at færre sauer blir sluppet på beite i rovdyrutsatte områder, og at en da kan få færre konflikter mellom rovdyr og husdyr. Geita er avhengig av å tas inn i et fjøs i deler av døgnet og vil ikke på noen måte være utsatt for rovdyr i samme grad som sauen. Saueholdet i områder av landet der konflikten med rovdyr er fraværende eller liten, kan få en mulighet til å styrke seg. Hvis en lykkes med dette spennende verdiskapingsprogrammet, kan det gi nye muligheter til økt lønnsomhet i landbruket. Slik kan landbruket fortsatt fylle sin rolle som produsent av matvarer, men også ivareta viktige funksjoner ellers til glede for oss alle i landet.