Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
La meg starte med noe som siste taler var inne på, nemlig at denne undersøkelsen er en del av en multilateral revisjon av Arktisk råd, initiert av Russland og Norge i sin tid. Og la meg få lov til å rose Riksrevisjonen for å ha bidratt til å lage en internasjonal multilateral revisjon som undersøker både Arktisk råd og hvordan Arktisk råd jobber, og også at enkelte lands riksrevisjoner har gått i dybden og sett på praksis i det enkelte land og hvordan de følger opp funnene. Jeg hadde gleden av å høre den amerikanske riksrevisjonen presentere sine funn i november i Washington, og konklusjonene derfra er ganske like og har mange fellestrekk med hva den norske riksrevisjonen har funnet for norsk oppfølging av disse avtalene og Arktisk råds virksomhet. En revisjon er jo i seg selv tilbakeskuende, så jeg tenkte jeg skulle knytte noen kommentarer til dette som ikke bare er tilbakeskuende, men også hvordan vi skal bevege oss framover på bakgrunn av de erfaringene vi har gjort oss så langt. Riksrevisjonen peker i hovedsak på at Arktisk råd har bidratt til å styrke det arktiske samarbeidet, og at det har bedret kunnskapen i regionen. Jeg vil bruke et sterkere ord: Jeg vil slå fast at Arktisk råd har vært en suksess for Norge. Rådet ble etablert i 1996. Det feirer til neste år 20 år som et forum for det sirkumpolare samarbeidet i hele Arktis. Utgangspunktet var et miljøvernsamarbeid og en videreføring av det som kaltes The Arctic Environmental Protection Strategy, som også ble utvidet til å omfatte bærekraftig utvikling. Samarbeidet har etter hvert fått stadig mer fokus på klimaendringene og de store konsekvensene det kan få i Arktis og nordområdene. Men i dag omfatter samarbeidet i Arktisk råd i tillegg til klima og miljø også skipsfart, helhetlig forvaltning, olje- og gasspørsmål, turisme, utdanning, forskning, helse og spørsmål knyttet til økonomisk og kulturell aktivitet. Arktisk råd er også det eneste sirkumpolare og det ledende politiske organet for arktiske spørsmål. Det er også grunn til å understreke at etter den siste utvidelsen med observatører sitter nå 20 land, hvis man inkluderer EU, rundt bordet, og det representerer i overkant av to tredjedeler av de økonomiske størrelsene globalt. Det er min oppfatning at samarbeidet innenfor Arktisk råd over årene stadig har blitt styrket. Rådet har bidratt til å sette viktige problemstillinger på dagsordenen, ikke minst miljø og klima, som jeg var inne på, men også på områder som skipsfart, olje, gass og turisme. Når det gjelder skipsfart, ser vi i disse dager at vi også får en polarkode. Det har vært et viktig tema i Arktisk råd. Det er inngått bindende avtaler, først i 2011 om søk og redning, som er viktig for utvikling i nordområdene. Det ble supplert i 2013 ved en samarbeidsavtale om beredskap og respons ved oljeforurensning til havs i Arktis, og vi har fått etablert et permanent sekretariat i Tromsø. Det er nå oppe og går for fullt og vil bidra til å rette på noen av de utfordringene som Riksrevisjonen har pekt på. De sentrale utenrikspolitiske målene i nordområdepolitikken har for Norge for det første vært å trygge fred, stabilitet og forutsigbarhet. Det har vært å sikre en helhetlig økosystembasert forvaltning som tar vare på naturmangfoldet, og som gir grunnlag for en bærekraftig utnyttelse av ressursene. Det har vært å styrke det internasjonale samarbeidet og den internasjonale rettsorden. Og det har vært å styrke grunnlaget for sysselsetting, verdiskaping og velferd i hele landet gjennom regional og nasjonal satsing, i samarbeid både med partnere fra andre land og med berørte urfolk. I så måte har Arktisk råd vært et uunnværlig verktøy for nasjonen Norge. Men det har skjedd store endringer i perioden fra 1996, både knyttet til klimaspørsmålet og kunnskapen om det og knyttet til oppmerksomheten og mulighetene som har bydd seg i nordområdene. Denne utviklingen har ikke Arktisk råd nødvendigvis hengt med i, og som Riksrevisjonen er inne på, har man fremdeles mye av den opprinnelige strukturen. Jeg er glad for at amerikanerne, som nå har overtatt formannskapet i Arktisk råd, har satt diskusjonen om Arktisk råd og organiseringen på dagsordenen, og vil ta opp de spørsmålene som både norsk riksrevisjon og også de andre riksrevisjonene har vært inne på, om hvordan man organiserer dette for å møte de utfordringene vi står overfor i dag, og om vi kan utnytte ressursene bedre. Samtidig mener jeg det er helt essensielt å ta inn over seg at det grunnlaget som arbeidsgruppene og de ulike «task forces» under Arktisk råd har frambrakt når det gjelder kunnskap, har vært helt avgjørende for vår forståelse av hvordan Arktis fungerer i en internasjonal sammenheng, både klimamessig og ikke minst med tanke på konsekvensene av klimaendringene i Arktis. Dette er faglige vurderinger som er ledende på sine felt i verden, og som har vært helt avgjørende for at man har fått forståelse for at Arktis spiller en nøkkelrolle i den globale forståelsen av klimaendringene. Komiteen har noen passuser, som saksordføreren også var inne på, om at vi i større grad burde avklare forventningene om hva Arktisk råd skal være, og hvilke resultater man kan forventes å levere. Det kan jeg for så vidt være enig i, men jeg har også lyst til å understreke, og det er jeg sikker på at utenriksministeren vil være enig i, at vi kan ikke bare sitte tilbakelent og la det være et ansvar for de andre landene. Hvis vi ønsker å avklare forventninger, hvis vi fortsatt ønsker å ha Arktisk råd som et viktig verktøy for å ivareta norske interesser i nordområdene og i Arktis, må vi skape den situasjonen selv. Det innebærer en aktiv politisk virksomhet, det innebærer en klar politisk agenda, og det må norske myndigheter følge opp. Jeg skal avslutte med at et særlig kjennetegn og det som er en spesiell karakteristikk ved Arktisk råd, er at helt fra starten av har urfolk vært inkludert i arbeidet – ikke bare inkludert, de har sittet rundt beslutningsbordet sammen med de arktiske statene. Det er ikke bare et særlig kjennetegn som andre internasjonale organer som har urfolk i sitt område, burde la seg inspirere av, f.eks. Nordisk råd, men det har også vært en del av grunnlaget for den suksessen Arktisk råd har når det gjelder å ha legitimitet for hvilke spørsmål som blir satt på dagsordenen. Jeg deler bekymringen for muligheten for deltakelse for urfolk. Én ting er det samiske folk, som har relativt gode forutsetninger for å delta, men la meg få si at også der, med økende omfang av arbeidet i Arktisk råd, strekker den gruppen sine ressurser med hensyn til mulighetene, og det er grunnlag for å diskutere behovet for bedre finansieringsordning. Men også de andre urfolkene har utfordringer, og det er et spørsmål som står på dagsordenen i Arktisk råd, og som Norge også bør engasjere seg i og støtte opp under.