Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
La meg først gi honnør til statsråden for utvetydig, klar tale. Et så varmt, ideologisk forsvar for en privatisering av norsk skole tror jeg nesten bare Fremskrittspartiet har framført hittil. Vi får en veldig tydelig linje fra statsråden. Det gir grunnlag for gode debatter i denne sal. La det så ligge at argumentasjonen om å høste erfaring før man skal legge fram et lovforslag om noen måneder, er så tynn at den ikke står til troende. Dette er selvsagt første skritt mot det som statsråden selv skriver i proposisjonen, nemlig en rett til statsstøtte. Ordet «rett» er ikke noe Arbeiderpartiet har oppfunnet, det står både i regjeringserklæringen og i proposisjonen – selvsagt ved oppfyllelse av visse kvalitetskriterier, i likhet med at man må følge regnskapsloven, arbeidsmiljøloven osv., slik som andre virksomheter. La det også ligge at man forsøker å tillegge Arbeiderpartiet helt andre standpunkter ved å vri og vende på sitater. Når vi sier: Vel, hvis det er sånn at formålene er for snevre, la oss diskutere disse formålene, hvis det er sånn at den offentlige skolen trenger en privat kokkeskole fordi det offentlige ikke klarer å levere det. Det blir omtrent som at hvis Høyre var for en eller annen avgift, skulle vi påstå at Høyre var for å øke avgiftene generelt i Norge. Selvfølgelig er det ikke slik, og det tror jeg statsråden vet godt. Dette er et nytt system. Det er et system som vi kjenner fra andre land, hvor man gjør tre ting samtidig. For det første innfører man en rett til statsstøtte for privatskoler, som får etablere seg fritt, gitt visse kvalitetskriterier, men – som statsråden understreker – med en mulighet for kommune og fylkeskommune til å protestere. Vi så hvordan det gikk med disse protestene under Clemet. Om det var vesentlige eller mindre vesentlige innvendinger, ble omtrent alle fylker overkjørt i sitt nei til videregående private skoler i sine fylker – regjeringen sa likevel ja. Det andre prinsippet er at elevene selvsagt skal konkurrere om plassene på disse skolene. Fritt skolevalg gjelder bare for dem som har gode nok karakterer, eller evner og anlegg – som de ser på i Storbritannia når de intervjuer fem–seks-åringer som skal inn i de private barneskolene. De andre får velge de skolene de ikke, kanskje, hadde som sitt førsteønske. Det tredje som må til for å få dette systemet til å fungere, er en rangering av skolene, slik at en får en dynamisk konkurranse om formodentlig å løfte kvaliteten. Problemet er at dette systemet ikke virker. Hvis vi skal ha en kunnskapsbasert, vitenskapsbasert skolepolitikk, må vi se på de land som har innført dette systemet. La oss ta vårt naboland Sverige. Det ble sagt her fra representanten fra Fremskrittspartiet at det var ikke bevist at det var privatiseringen som hadde medført den kraftige nivåsenkningen i svensk skole. Nei, men det vi i hvert fall helt sikkert kan si at den ikke har ført til, er nivåheving. Den har definitivt ført til større forskjeller. Det er empirisk bevist. Men vi hørte også den kjente svenske skoleforskeren Jonas Vlachos si på et seminar nylig i Oslo at det var mye som tydet på at privatiseringen også hadde bidratt til nivåsenkningen, bl.a. fordi man fikk utydeligere eierskap og mindre helhetlige og konsise krav til kvalitet i skolen i Sverige. Men hvis man vet at det i hvert fall ikke fører til nivåheving, hvorfor sette dette som sin store kampsak innenfor skolepolitikken? Hvorfor ikke heller gjøre de tingene som vi vet gir en bedre skole for alle: sørge for at vi kan ha en felles skole hvor vi kan gjøre løft for etter- og videreutdanning for alle lærere – og ikke ha ett lag her og ett lag der – sørge for at vi kan gjennomføre tidlig innsats, sørge for å utvikle læremateriell, sørge for bedre skoleledelse, sørge for de støttefunksjonene vi ønsker, som skolehelsetjeneste, rådgivning osv., sørge for gode skolebygg, sørge for sammenheng mellom skole og yrkesliv, som vi ikke minst trenger for å få flere gjennom videregående skole. Vi vet mye mer enn vi gjorde for ti og tjue år siden om hva som virker i skolepolitikken. Vi vet også at privatisering ikke virker. Det skaper større forskjeller, og det løfter ikke kvaliteten – tvert imot er det mye som tyder på at det senker kvaliteten. Jeg tror statsråden er smertelig klar over at dette er en linje som har liten støtte i det norske folk. Kommunene vet at hver eneste krone som går til de private skolene, hentes fra de offentlige kommunebudsjettene, som må skjæres i når de private skolene oppstår. Jeg tror også at det langt inn i partiet Venstre er mange som ønsker å stå sammen med Kristelig Folkeparti og de rød-grønne om å slå ring om dagens politikk, som satser på den offentlige fellesskolen, og som gir et rom for noen private supplementer – slik også representanten for Venstre snakket om i sitt innlegg.