trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Det er riktig som representanten Alvheim sier, at det er en metode som man ikke akkurat kan si har vært drevet frem av de norske medisinske miljøene. Det er helt andre personer som har gjort det, og så vidt jeg kan huske, har jeg en av dem rett foran meg nå, i og med at Alvheim har vært en av dem som har bidratt til at disse barna har fått behandling etter denne metoden. En vurdering av om en skal foreta medisinsk utredning i Norge på dette, skal jeg selvfølgelig ta med meg. Det viktigste er i hvert fall kanskje at vi inntil vi får et opplegg for dette, har en felles agering overfor de personene som skal ha slikt tilskudd, og det skal jeg definitivt sørge for.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Det er korrekt at Scheies syndrom er en svært sjelden sykdom. Ifølge internasjonal medisinsk litteratur blir det født om lag én person med denne sykdommen pr. 500 000 fødsler. I Norge er det, så langt jeg vet, tolv personer som har denne sykdommen. Dette gjør imidlertid ikke at vi er uten kompetanse på området, dels gjennom egne erfaringer, der vi som kjent har fagmiljøer som særlig følger med på de meget sjeldne sykdommene. Det er kommet til nye behandlingsmuligheter i løpet av de siste fem årene som ikke bare håndterer symptomer og følgetilstander, der pasientene regelmessig får injeksjoner med det spesielle enzymet som de har mangel på. Denne behandlingsformen kalles også på engelsk for «enzyme replacement therapy», eller ERT, som representanten Hanssen refererte til i sitt spørsmål. For de spesielle tilstandene der denne formen for medisinsk behandling er aktuell, betraktes behandlingen som etablert og godt dokumentert av de faglige miljøene. Dette innebærer igjen at det vil være de konkrete medisinske vurderingene som gjøres av fagmiljøene, opp mot den enkelte pasients tilstand, som avgjør hvilken behandling som skal gis. En så vidt spesialisert behandling som dette vil da skje enten i regi av et av våre sykehus eller gjennom et samarbeid med annet kompetent miljø, i Norge eller i utlandet. Det vil være kanskje direkte uheldig av meg å gå nærmere inn på de høyst faglige medisinske spørsmålene som denne saken også reiser. Vi har fagmiljøer som etter mitt skjønn er i stand til å vurdere hvorvidt en behandling er etablert medisinsk praksis eller ikke, og også til å gjennomføre et behandlingsopplegg for de aktuelle pasientene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Svaret på det siste er ganske enkelt ja. Det vil ved denne sykdommen som ved alle andre vi behandler, være en avveining av det som på godt norsk kalles kost-nytte, og en slik vurdering gjøres. Så langt jeg har fått opplysninger om, rammer dette tolv personer i året. Alle indikasjoner jeg har, tilsier at det skal behandles enten kostnaden er 1,5 mill. kr eller 3 mill. kr, verken mer eller mindre.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Det er jo et anerkjent prinsipp i helse- og omsorgsforvaltningen at man tidvis gjør, jeg holdt på å si, unntak i fordelingen av inntektene slik at særlig kostnadskrevende forhold får en egen øremerket ordning. Det har vi hatt innenfor mange reformer, HVPU-reformen og andre omsorgsreformer. Når det gjelder at enkelte små sykehus kan bli rammet, er det det å si at vi har fem regionale helseforetak som kan foreta en viss utjevning og justering av dette, men problemstillingen Hanssen reiser knyttet til denne spesielle sykdommen, skal jeg definitivt ta med meg og se på.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Lokalisering av sykehus og sykehusfunksjoner skaper naturlig nok i mange sammenhenger en følsom debatt, og en følsom debatt har vi på Sørlandet nå. Hvordan disse spørsmålene håndteres, har betydning for befolkningens tillit til beslutningstakerne og til helseforetakenes legitimitet utad. Hovedoppgaven for helseforetakene er å levere gode spesialisthelsetjenester i samsvar med de overordnede målene for helsepolitikken, først og fremst av hensyn til pasientene. Likevel vil jeg si at likeverdig tilgang først og fremst innebærer at alle mennesker skal gis tilgang til viktige helsetjenester, uavhengig av bosted, økonomi, etnisk tilhørighet, sosiale forhold og diagnose. Når likeverdighet benyttes som argumentasjon i debatten om fordeling av funksjoner mellom to sykehus, vil det helt åpenbart oppleves og forstås ulikt i de faglige og politiske miljøene. Det har også preget mye av debatten om fordeling av sykehusfunksjoner på Sørlandet, og særlig mellom Arendal og Kristiansand. Sykehuset i Arendal skal utvikles, slik at befolkningen i Arendal og omegn vil bli sikret et forsvarlig tilbud av spesialisthelsetjenester både på kort og på lang sikt. Det pågår imidlertid en prosess i Helse Sør for å oppnå bedre ressursutnyttelse, og det er satt i gang et bredt utredningsarbeid for å kartlegge alternativ arbeidsfordeling mellom sykehusene i Sørlandet sykehus HF. Det er som kjent satt fokus på omstilling og funksjonsfordeling. Ikke alt kan foregå overalt. Det at en foretar slike samlinger, vil også ha betydning for kvaliteten enkelte ganger. Derfor må vi søke etter løsninger som ivaretar både funksjonsfordeling og et godt desentralisert sykehustilbud. Jeg er kjent med at administrasjonen ved Sørlandet sykehus nå har lagt frem en foreløpig vurdering av funksjonsfordeling av karkirurgi for styret i helseforetaket. Det gjenstår en omfattende prosess før endelig beslutning skal tas i januar 2005. Det er en krevende, men også påkrevd oppgave å kommunisere omkring behovet for utvikling og omstilling. Vi har et felles ansvar for ikke å ta ytterlighetene som utgangspunkt hver gang en diskuterer det fremtidige tilbudet av helsetjenester. Jeg har tillit til at fagfolk og de administrativt ansatte i helseforetakene også er opptatt av å legge til rette for best mulig helsetilbud for befolkningen, innenfor de ressursene de har til rådighet, også hva gjelder fagmiljø og bemanning. Denne tilliten må være gjensidig, og den kan sikres fra helseforetakenes side gjennom gode prosesser overfor lokalmiljøene og egne medarbeidere. En fremtidig beslutning om karkirurgi på Sørlandet skal og må tas innenfor Helse Sørs beslutningsfullmakter. Jeg forutsetter imidlertid at dette skjer etter at en har kommunisert med de ulike miljøene, for å kommunisere grunnlaget for beslutningen og sikre legitimitet for det som måtte bli beslutningen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Det vil alltid være en avveining mellom mange motstridende interesser. Med all erfaring fra sykehusdrift, i 25 år som politiker, synes jeg å huske at slike uttalelser, fra eksempelvis Norsk Karkirurgisk Forening og andre foreninger, ikke har lagt mye demper på den støyen som oppstår når man får vedtak som går en imot. Jeg antar at debatten på Sørlandet og det som hadde stått både i Agderposten og i Fædrelandsvennen, hadde vært noenlunde det samme uavhengig av hva denne foreningen måtte ha sagt. Dette med plassering av sykehusfunksjoner utløser alltid sterke følelser, og det gjør det også denne gangen. Jeg registrerer at administrasjonens foreløpige innstilling er at karkirurgien skal legges til Kristiansand, basert på et tyngdepunkt i forhold til befolkning, og at styret skal fatte vedtak om det i januar, etter at de har hatt prosesser overfor lokal- og regionalpolitikere på Sørlandet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Jeg synes det siste var et strålende tilbud, og svaret er selvfølgelig ja.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Ulike private virksomheter bidrar og spiller en viktig rolle i den samlede spesialisthelsetjenesten. Som ledd i realiseringen av helsepolitiske målsettinger inngår regionale helseforetak avtaler med private aktører om aktuelle helsetjenester som inngår i det samlede opplegget for å oppfylle «sørge-for»-ansvaret. I avtalene som inngås, er det naturlig nok begrensninger, bl.a. i forhold til omfang på tjenestene som skal leveres. Fra 1. september 2004 ble ordningen med fritt sykehusvalg utvidet til også å omfatte private sykehus som har avtaler med de regionale helseforetak om fritt sykehusvalg. Avtalene skal baseres på anbud eller forhandlinger som sikrer konkurranse. Det er ikke forutsatt at regionale helseforetak kan pålegges å kjøpe all tilgjengelig kapasitet. Avtalene må inngås ut fra reelle forhandlinger og behov. Målsettingen med å utvide fritt sykehusvalg til å omfatte både det offentlige og det private helsetilbudet er å utnytte den samlede kapasiteten i helsetjenesten, slik at pasienter som har behov for helsehjelp, ikke skal behøve å vente unødig dersom det er ledig kapasitet i den private helsetjenesten. Hensikten er imidlertid ikke å skape overkapasitet i den samlede helsetjenesten finansiert av offentlige midler. Både offentlige og private tjenesteytere må derfor være forberedt på å foreta tilpasninger i forhold til behov og etterspørsel etter helsetjenester. Slike tilpasninger må imidlertid foretas på en balansert måte som opprettholder målsettingen om private virksomheters sentrale rolle i den samlede helsetjenesten.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Den problemstillingen ser jeg, og den ser jeg meget godt. Det har vært mange enkeltinstitusjoner som har klagd på måten man har blitt behandlet på av de regionale helseforetakene, det legger jeg ikke skjul på. Jeg har hatt møte med mange av disse. Jeg har nå nedsatt en gruppe som har fått fem–seks uker på seg, og som består av folk fra de private sykehusene, fra de regionale helseforetakene og fra departementet til å se på hvilke tiltak vi kan gjøre på kort sikt slik at institusjonene skal få en større grad av forutberegnelighet. Så det styringsdokumentet som vi vanligvis sender ut første uken i januar, skal ha i seg en del av de tingene som man har vært opptatt av. Det gjelder både forhold som habiliteten til de personene som foretar forhandlinger, forutberegnelighet og større tidshorisont for kontraktene, og ikke minst gjelder det at kontraktene blir reforhandlet i god tid før de løper ut, slik at nødvendig omstilling kan foregå, enten det er i det private eller det offentlige. Problemstillingene som tas opp, er høyst relevante. Jeg har gjort noe med det, og det vil få konsekvenser.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
For det første er jeg meget opptatt av at det frie sykehusvalget, som vi nå har utvidet fra 1. september, skal være reelt. Så ser jeg at det er en diskusjon, også for så vidt mellom offentlige sykehus, der noen bekymrer seg veldig over de sykehusene som pasientene velger bort. Det kan det også være grunn til. Da mener jeg det er viktig at vi gjør tiltak for å bedre kvaliteten ved de sykehusene pasientene velger bort. Når det gjelder valget mellom det offentlige og det private, skal det være akkurat like reelt for pasienten. Den valgmuligheten som vi har gitt, den pasientrettigheten som er udelt, er udelt som sådan og i utgangspunktet uten beskrankninger. Så må det selvfølgelig tilpasses det behovet og den økonomien som man til enhver tid har, men det bør innrettes nøytralt i forhold til offentlig/offentlig og offentlig/privat. Det er mitt absolutte utgangspunkt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Som representanten Haga kjenner til, har de regionale helseforetakene gjennom helseforetaksloven fått ansvaret for å sikre pasientene innenfor sin helseregion et forsvarlig spesialisthelsetjenestetilbud. I motsetning til i de øvrige distriktene i Helse Øst har befolkningen i Follo tidligere ikke hatt et samlet lokalsykehustilbud. Gjennom den nye inndelingen i opptaksområder har Helse Øst nå bidratt til at Follo-befolkningen har fått et komplett lokalsykehustilbud og felles opptaksområde for somatikk og psykiatri ved Aker universitetssykehus HF. Helse Øst og Aker universitetssykehus arbeider nå med en utviklingsplan for helseforetaket. I dette arbeidet blir tilbudet ved Ski sykehus vurdert i en helhet, altså sett i forhold til det øvrige tilbudet innen helseforetaket. Helse Øst har forsikret meg om at det ikke foreligger planer om å legge ned Ski sykehus, og at Ski sykehus fortsatt skal ha en sentral rolle i spesialisthelsetjenestetilbudet til befolkningen i Follo-regionen. Det er imidlertid opp til Helse Øst å konkludere på hvilket tilbud som skal gis ved den enkelte institusjon, og i hvilket omfang dette skal gis. Jeg forutsetter imidlertid, noe som Helse Øst har bekreftet, at utviklingen av tilbudet ved Ski sykehus skjer i dialog med de lokale miljøene, bl.a. med fastlegene i området.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Jeg er fullstendig klar over at når man opplever at man ikke får svar, kan det selvfølgelig skyldes uvilje hos den som skal svare, men det kan også tenkes at representanten bevisst stiller et spørsmål som vedkommende vet ikke kan besvares, i den betydning at Regjeringen ikke har egne planer for hvert enkelt sykehus. Lov om regionale helseforetak, som er vedtatt i Stortinget med overveldende flertall, omhandler ansvarsdeling i forhold til disse tingene, hvor man skal utvikle strategier for det enkelte sykehus. For dette sykehusets vedkommende er det Helse Østs samlede strategidokument som ivaretar de spesialiserte tjenestene innenfor hele Helse Øst, herunder Follo-regionen. Det betyr at i Helsedepartementet utvikler vi ikke egne strategidokumenter for hvert enkelt sykehus uavhengig av hva man gjør i de regionale helseforetakene. Slik er arbeidsfordelingen, og det har ingenting å gjøre med behendig å unngå å svare på spørsmålet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Det siste er jo et godt spørsmål, om det er en klok måte å drive omstilling på, slik det utøves ved dette sykehuset. Det har jeg selvfølgelig ikke konkret kunnskap om – om det er fire dager før eller fire dager etterpå. Men det som jo er uomtvistelig, er at det foreligger strategidokumenter for ethvert helseforetak og for ethvert sykehus. Og der kan man selvfølgelig få svar, for dette er jo åpen informasjon som ligger ute, og som alle kan finne på nettet. Men jeg antar at spørreren først og fremst er opptatt av fremtidig struktur og fremtidige endringer. Det er det ikke lett for en sykehusdirektør å svare på, før man har gjort eventuelle endringer. Den prosessen man er i, har til hensikt å skape likeverdige tilbud, enten man er i Follo-regionen, bor på østsiden eller vestsiden, eller man er i Aust-Agder eller Vest-Agder. Det jeg kan si når det gjelder Ski sykehus og det opptaksområdets funksjoner, er at det må ses i sammenheng med de andre sykehusene som er satt til å ivareta helsen til dem som bor i dette området.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-10-20:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Scheies syndrom er en sjelden sykdom, men svært alvorlig for de få som rammes. Det har nå kommet en ny behandlingsmetode, ERT, som gjør at noen pasienter får behandling. På grunn av manglende finansiering er det ulik praksis på om det gis behandling eller ikke. Hvordan ser statsråden på muligheten for å gi denne gruppen adekvat behandling?»
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-10-20:
Jeg takker for svaret, som er en viktig avklaring, særlig knyttet til ett forhold, for jeg synes statsråden gjennom sitt svar nå skjærer klart gjennom og sier at behandling med ERT ikke er eksperimentell, men «etablert og godt dokumentert». Det er viktig at det blir sagt av statsråden. Det jeg vel føler er et spørsmål som statsråden i liten grad berører, dreier seg om det faktum at denne etablerte, godt dokumenterte behandlingen er svært kostbar. Det snakkes om for barn 1,3 mill. kr pr. år, for voksne opp mot 3 mill. kr pr. år, altså svært kostnadskrevende. Allikevel vil mitt oppfølgingsspørsmål måtte gå på om statsråden vil forsikre seg om at behandlingen ikke vil bli stoppet av hensyn til økonomi, dersom de medisinsk-faglige vurderinger tilsier behandling.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-10-20:
Jeg er selvfølgelig svært godt fornøyd med det svaret. Det siste temaet, som jeg da bare vil berøre i en oppfølging, er jo at det ikke er vanskelig å se at enkelte sykehus faktisk kan bli rammet hardt av kostnadene, i den forstand at forekomsten av Scheies syndrom ikke fordeler seg geografisk etter noe statistisk grunnlag i befolkningen. Jeg vet f.eks. at i Nord-Trøndelag har et lite sykehus to pasienter. Det er klart at jeg er veldig for at disse pasientene skal få behandling, men det skaper en situasjon der en får ekstremt store kostnader knyttet til ett lite sykehus. Jeg tror at det kan være grunnlag for at vi bør komme tilbake til og se på hvordan slike spesielle sykdommer skal håndteres kostnadsmessig, og jeg håper at statsråden er interessert i en dialog om det.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg har følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Forslaget om å lokalisere karkirurgien ved Sørlandet sykehus HF til Kristiansand har vakt stor harme og bestyrtelse i hele Aust-Agder. Kristiansand sykehus har fra før av de fleste spesialfunksjonene. I Aust-Agder blir det ansett som avgjørende viktig at nettopp karkirurgien nå blir lokalisert til Arendal sykehus, av hensyn til allerede eksisterende fagmiljø og for å bevare likeverdigheten mellom de to sykehusene. Ser statsråden det som viktig med et fullverdig og likeverdig sykehus for framtiden i Arendal?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg merker meg svaret, som jeg ikke synes var særlig avklarende. Jeg håper at statsråden er innforstått med at både politikere og innbyggere i Aust-Agder nå virkelig er svært bekymret for framtiden til det eneste sykehuset i fylket, når vi ser den senere tids utvikling, der samtlige viktige spissfunksjoner er i ferd med å havne i Kristiansand. Dette er helt uakseptabelt sett fra Aust-Agders side. Det er tidligere slått klart fast at disse to sykehusene skal være to likeverdige sykehus. Det at Arendal får karkirurgien, er i så måte svært viktig for å ivareta en form for likeverdighet. Et enstemmig styre i Norsk Karkirurgisk Forening har gått inn for lokalisering av karkirurgien til Arendal. Dette er et meget tungt faglig råd, som er fattet etter en svært grundig vurdering av flere ting. Burde ikke styret og ledelsen ved Sørlandet sykehus, etter statsrådens mening, legge betydelig vekt på nettopp slike viktige faglige råd når de fatter sin endelige avgjørelse om lokaliseringen av karkirurgien?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg merker meg svaret, som jeg synes er svært unnvikende. Jeg vil ha en forsikring om at befolkningen i Aust-Agder for framtiden skal være sikret et fullverdig og like godt sykehustilbud som det befolkningen i Vest-Agder har. En slik likeverdighet kan best sikres ved en hensiktsmessig og fornuftig fordeling av såkalte spissfunksjoner mellom de to sykehusene. Forrykkes denne balansen av spissfunksjoner for mye, ender Arendal sykehus opp som et B-sykehus, med den store frykten at den døgnåpne akuttfunksjonen til sist blir borte. Det vil i så fall være en katastrofe og en helt uakseptabel svekkelse av tryggheten for liv og helse for innbyggerne i Aust-Agder. La meg altså spørre igjen: Det må da være slik at helseministeren mener at befolkningen i Aust-Agder skal ha et akkurat like godt, likeverdig og fullverdig helse- og sykehustilbud som befolkningen i Vest-Agder har. Her kan egentlig statsråden bare svare ja eller nei.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Flott.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til den ærede helse- og omsorgsministeren: «Det kommer nå innspill fra en rekke private aktører innen helsevesenet som kan tyde på at det hersker full forvirring og frustrasjon angående hva en kan forvente av muligheter og oppdrag fra de regionale helseforetakene for neste år. Som et eksempel kan nevnes at Helse Midt-Norge har innført et kvotesystem overfor de private sykehusene som gjør at Medi 3 i Ålesund får operere et mye mindre antall pasienter neste år. Hva vil statsråden foreta seg slik at ikke ordningen med fritt sykehusvalg kommer i vanry?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg hadde vel for så vidt ikke forventet noe annet svar heller, men jeg håper virkelig at statsråden vil ta alvoret i den situasjonen som er i ferd med å oppstå, innover seg og sjekke litt ut hva som er i ferd med å skje. Jeg viser her til et eksempel bl.a. når det gjelder Medi 3 i Ålesund. For inneværende år opererer de for ca. 2 500 DRG-poeng. Ifølge utkastet til avtale fra Helse Midt-Norge til neste år har de fått tilbud om 620 DRG-poeng. Da sier det seg selv at virksomheten ikke lenger kan fortsette på samme måte som den gjør i dag. Den som blir skadelidende, er pasienten og ordningen med fritt sykehusvalg. For det man faktisk sier, er at pasienten ikke får velge lenger, dersom han oppsøker et sykehus som har brukt opp de DRG-poengene som det har avtale med de regionale helseforetakene om. Mitt spørsmål til helse- og omsorgsministeren er da: Ser ikke ministeren denne problemstillingen, som veldig fort kan oppstå?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker statsråden denne gangen for et veldig positivt svar. Det er helt tydelig at en tar disse tingene innover seg, og jeg ser fram til at denne gruppen kan levere sin rapport til helse- og omsorgsministeren. Dette er nemlig veldig viktig, for hvis vi setter pasienten i fokus, som både statsråden og en del fra andre partier tidligere var høyt på banen med, er en faktisk nødt til å ta innover seg at dersom det er ledig kapasitet et sted, må det ikke være en kvoteordning som forhindrer pasienten i å kunne bruke det frie sykehusvalget. Behandlingen må være der pasienten selv ønsker å motta den, så lenge en har inngått tidligere avtaler. Dette er veldig viktig, for hvis ikke, kommer nettopp ordningen med fritt sykehusvalg når det gjelder private aktører, i vanry. Det er i hvert fall gledelig at helseministeren ser denne problemstillingen. Dette med langsiktige avtaler er det også veldig viktig å ta innover seg. Vil statsråden fokusere ekstra på den problemstillingen at dersom det via et kvotesystem kan oppstå en situasjon der en helseinstitusjon er ferdig med sin kvote i februar – som faktisk vil være tilfellet i eksempelet her – mens andre private aktører innenfor samme pasientgruppe ikke er det, må pasienten faktisk velge et annet sykehus enn det han ønsker?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-20:
«Ski sykehus i Akershus har tradisjonelt fungert som et utmerket lokalsykehus for folk i Follo. Innbyggerne har vært meget tilfredse, og sykehuset har hatt god økonomisk kontroll. Helse Øst gjør for tida disposisjoner som viser at de i praksis er i ferd med å demontere sykehuset. Dette er provoserende for folk i Follo, som har hatt forventninger om et forsterket tilbud gjennom nytt sykehus i Follo. Helse Øst viser ingen vilje til å klargjøre sine planer for sykehuset. Hvilke ambisjoner har Regjeringa for Ski sykehus?»
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-20:
Statsråden søker i sitt svar behendig å unngå å svare på det som er mitt spørsmål. For jeg er helt sikker på at statsråden forstår at det jeg spør om, gjelder situasjonen på Ski sykehus, ikke det kombinerte Aker og Ski sykehus. Så mitt spørsmål er ikke besvart ved det svaret som statsråden søkte å gi. I et brev fra Helsedepartementet av 30. januar i år skriver daværende helseminister Høybråten om Ski sykehus: «Helse Øst har informert meg om at det ikke er snakk om noen nedbygging av dette sykehuset.» Det gjelder altså Ski sykehus helt spesifikt. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke ambisjoner har Regjeringa for tilbudet som Follos befolkning skal ha, fra Ski sykehus, ikke det kombinerte Ski og Aker?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-20:
Dilemmaet for folk i Follo er at de ikke veit hva slags sykehustilbud det vil være i regionen. Helse Øst hadde et møte med stortingsrepresentanter i dette hus for vel en uke siden, og da var man ikke i nærheten av å prøve å svare på de spørsmålene som ble stilt i forhold til hvilke planer man har for Ski sykehus og de lokalsykehusfunksjonene som folk i Follo mener at de skal ha tilgjengelig i nærmiljøet sitt i Follo. Og siden Helse Øst ikke er villig til å gi svar, har ikke vi som stortingsrepresentanter noen annen mulighet enn å søke svar hos statsråden. Det er en fortvilet situasjon i Follo og ved Ski sykehus. De ansatte blir sjølsagt oppgitt. Faren er at vi mister verdifull kompetanse. Folk i området blir urolige, ikke minst eldre folk, som har hatt et godt tilbud, og som ikke veit hva de skal forholde seg til. Det er meget underlig når direktøren for Aker universitetssykehus sier til Østlandets Blad 16. oktober at han ikke kjenner til noen ting om kuttplaner ved Ski sykehus, og så veit vi at de ansatte ble informert nettopp om kuttplaner fire dager før. Mener statsråden at dette er en klok måte å håndtere omstillinger i helsevesenet på?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2004-10-20:
Jeg vil stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Det er vedtatt at 335-skvadronen skal flyttes fra Gardermoen til Rygge, og at deler av Forsvarets virksomhet på Kjeller skal flyttes til Gardermoen. Hvordan ligger arbeidet med flytting og reetablering av Forsvarets virksomhet på Kjeller, Gardermoen og Rygge an tidsmessig og økonomisk?»
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2004-10-20:
Jeg vil takke ministeren. Den nylig avgåtte generalinspektøren for Luftforsvaret jobbet i mange år for å flytte 335-skvadronen fra Gardermoen til Rygge. Stortinget gikk ikke med på dette før nå i vår. Det virker jo lite rasjonelt å legge ned en ny og moderne flystasjon. En annen sak, med klare paralleller, er Avinors kontrollsentral i Røyken. Både kontrollsentralen i Røyken og Gardermoen flystasjon stod ferdig i 1996. Både kontrollsentralen og Gardermoen flystasjon var investeringer i milliardklassen. Nå skal det altså legges ned. Synes statsråden dette er fornuftig bruk av det offentliges midler, og er hun sikker på at alle kostnader ved flyttingen fra Gardermoen til Rygge er kjent?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2004-10-20:
Takk for det. En av brikkene i – skal vi si – puslespillet Kjeller, Gardermoen, Rygge er at flystripa på Kjeller med tilhørende arealer skal selges for å skaffe klingende mynt i ministerens kasse, til nødvendige investeringer og hva det måtte være. Dette var også ministerens eneste begrunnelse for å gå bort fra forsvarssjefens militærfaglige utredning om å samle FLOs ledelse på Kjeller, og i stedet gå inn for at store deler skulle til Kolsås. Den delen av FLOs virksomhet som bruker flystripa på Kjeller, skal så flyttes til Gardermoen, som statsråden nå redegjorde for. Er statsråden klar over uttalelsene fra Skedsmo kommune, som er plan- og reguleringsmyndighet, om at det tar mange år før flystripa på Kjeller kan reguleres til andre formål? Og hva gjør hun i dette flyttepuslespillet dersom det viser seg at en ikke får de store summene som departement og storting har forutsatt for flystripa på Kjeller og tilstøtende arealer?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg har følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Statsråden slo fast på en energikonferanse i Haugesund i august at det ikke var noen politisk usikkerhet eller motvilje mot gasskraftverk. Etter at Naturkraft kunngjorde at de vil realisere sin konsesjon på Kårstø, har dog flere av hennes regjeringskollegaer, deriblant statsministeren, miljøvernministeren og landbruksministeren, vist sin motvilje, og det er sågar påstått at gasskraft vil medføre høyere kraftpris. Deler statsråden nevnte regjeringskollegaers syn på gasskraft og kraftpris?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker statsråden for svaret, hvor hun viste til – for så vidt – det som står i Sem-erklæringen. Men min påstand er at Sem-erklæringen faktisk er med på å forsterke den politiske usikkerheten som her er skapt. Statsråden siterte fra kapittelet i Sem-erklæringen hvor det slås fast at «det ikke skal stilles strengere utslippskrav for klimagasser enn det som er vanlig for gasskraftprodusenter i andre EØS-land». Så – i siste avsnitt i samme kapittel – undergraver Regjeringen det de har sagt først, ved å hevde: «Inntil det er etablert et system for omsettelige utslippskvoter i tråd med Kyoto-protokollen forutsettes det at ytterligere konsesjons- og utslippstillatelser kun gis til gasskraftanlegg basert på CO2-fri teknologi.» Det de sier først her, blir altså undergravd av det de sier i siste avsnitt. Kan statsråden forklare meg hvordan hun får disse åpenbare motsetninger til å henge sammen?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. Jeg forstod av statsrådens første svar at hun er enig med meg i at det i hovedsak er tilbud på og etterspørsel etter kraft i markedet som er avgjørende for prisen. Kraft produsert ved hjelp av gass er jo stabil kraftforsyning, noe som i seg selv kan virke positivt på prisen, mens vindkraft, derimot, som Regjeringen satser stort på, er både dyrere å produsere og svært usikker forsyning, noe som selvfølgelig vil presse prisene i været. Hvorfor legger ikke Regjeringen forholdene bedre til rette for en sikker kraftforsyning – istedenfor de politisk korrekte vindmølleprosjektene, som vil medføre mye dyrere strøm for alle?
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-10-20:
Regjeringens gasskraftpolitikk er redegjort for en rekke ganger. Politikken på området er bredt omtalt i Sem-erklæringen og videre fulgt opp i flere meldinger til Stortinget, bl.a. i gassmeldingen og i meldingen om innovasjonsvirksomheten for miljøvennlige gasskraftteknologier, som ble lagt fram tidligere i høst. Jeg vil likevel benytte anledningen til å sitere hva som bl.a. står i Sem-erklæringen, som er selve grunnlaget for denne regjeringen: «Samarbeidsregjeringen legger til grunn Stortingets vedtak i Innst. S. nr. 122(1999-2000) om at det ikke skal stilles strengere utslippskrav for klimagasser enn det som er vanlig for gasskraftprodusenter i andre EØS-land.» (1999-2000) Og videre: «Inntil det er etablert et system for omsettelige utslippskvoter i tråd med Kyoto-protokollen forutsettes det at ytterligere konsesjons- og utslippstillatelser kun gis til gasskraftanlegg basert på CO2-fri teknologi.» Naturkrafts beslutning om å gå videre for å realisere planene om å bygge gasskraftverk på Kårstø, og samtidig ikke realisere planene på Kollsnes, endrer ikke Regjeringens gasskraftpolitikk. For de tre gjeldende gasskraftkonsesjonene legger Regjeringen til grunn Stortingets vedtak i Innst. S. nr. 122 for 1999-2000 om at det ikke skal stilles strengere utslippskrav for klimagasser fra disse gasskraftverkene enn det som er vanlig i andre EØS-land. Regjeringen har forlenget fristen for idriftsettelse av disse anleggene, og konsesjonene er videreført helt som de ble gitt av regjeringen Stoltenberg. Samtidig står Regjeringens strategi for gasskraftverk med CO2-håndtering fast. I statsbudsjettet for neste år foreslår Regjeringen at det settes tilgjengelig om lag 150 mill. kr til forskning, utvikling og innovasjon av teknologier for gasskraft med CO2-håndtering. Etableringen av en innovasjonsvirksomhet i Grenland vil bli et hovedvirkemiddel i arbeidet for å utvikle slike teknologier. Det har gjennom mange år vært liten kapasitetsvekst i energiproduksjonen i Norge i forhold til veksten i forbruket. Ny produksjonskapasitet som ikke er avhengig av værforholdene, vil kunne bidra til å dempe svingningene i kraftprisen som oppstår på grunn av variasjoner i vannkraftproduksjonen. Slik produksjonskapasitet vil også gi viktige bidrag til en konkurransedyktig og sikker energiforsyning, med akseptable priser på kraft til husholdninger og næringsliv. Jeg vil understreke at utviklingen i de norske og de nordiske energiprisene ikke bestemmes av enkelte kraftprodusenter alene, men av utviklingen og sammensetningen av produksjon og etterspørsel i de nordiske landene til sammen. Også utviklingen i det europeiske kraftmarkedet, som vi er koblet sammen med gjennom overføringslinjer, er viktig for strømprisene her hjemme.
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-10-20:
Nei, her er det åpenbart ikke noen motstridende signaler i det hele tatt. Dette dannet grunnlaget for den regjeringen som tiltrådte med Sem-erklæringen, som er selve dokumentet for det denne regjeringen regjerer på. Vi sa veldig klart fra at de tre konsesjonene som var gitt, ligger fast. Det var de som dannet grunnlaget for diskusjonen i Stortinget og vedtaket i forbindelse med Innst. S. nr. 122 i sin tid. Signalene i forhold til det vedtaket som Stortinget har gjort, er også gjeldende for de tre konsesjonene som er gitt. Når det gjelder øvrige gasskraftverk, har Regjeringen ifølge Sem-erklæringen sagt at man skal ha en CO2-håndtering inntil et system for omsettelige kvoter er trådt i kraft.
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-10-20:
For det første må jeg si at når det gjelder kraftsituasjonen i Norge, deler jeg representantens syn. Vi har en stor utfordring i å påse at vi i framtiden også klarer å sikre den norske forsyningen, både når det gjelder husholdninger, og når det gjelder bedrifter, at de har rikelig med kraft. Jeg vil også gjerne tilføye at jeg synes Norge ved å være en rik energinasjon også burde ha en ambisjon om kanskje å kunne være en eksportør av kraft også i årene som kommer. Der har vi en utfordring, i og med at 99 pst. av vår strøm i dag kommer fra vannkraft. Også Stortinget er enig i at man i årene som kommer, må ha en omlegging av kraftforsyningen i Norge, nettopp for å sikre at vi ikke er så sårbare som vi har vært i løpet av de siste årene – vi har gode eksempler fra vinteren 2002/2003. Vi ser altså at vi i årene framover må ha en omlegging av energiforbruket.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-23:
Eg har fått det ærefulle oppdrag å foreslå Heidi Grande Røys og Åsa Elvik.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-04-23:
Jeg går ut fra at representanten Holmberg utmerket godt kjenner til at Arbeiderpartiet bl.a. gjennom bevilgninger i Stortinget har lagt til rette for å forberede de nye medlemslandene på et medlemskap i EU og EØS, og har medvirket til bevilgninger til regionale tiltak i disse områdene. Det er imidlertid ikke det vi diskuterer. Det vi diskuterer, er om Regjeringen har vist handlekraft og tatt initiativ i forhold til å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår. Det har ikke Regjeringen vist. Regjeringen ventet helt til siste slutt før den fremmet forslag om å iverksette overgangsordninger, og etter at flere partier i Stortinget, blant dem Arbeiderpartiet, hadde lagt fram forslag om det. Det vesentligste, og jeg gjentar det, er at Regjeringen ikke har kommet med et eneste forslag i forhold til bedrifter som tar med egne ansatte til Norge. Dersom representanten Holmberg mener at Regjeringen har iverksatt slike forslag, ber jeg henne vennligst om å redegjøre for det.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-04-23:
Jeg registrerer at representanten Andersen illustrerer Fremskrittspartiets dilemma, der man på den ene siden har gitt inntrykk av at man var veldig skeptisk til de virkningene som kan komme i det norske arbeidsmarkedet som følge av økt arbeidsinnvandring, og på den andre siden ikke vil iverksette de tiltak som er nødvendige for å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår. Her er det ikke snakk om overgangsordninger. Det er jo det som er hele poenget. Det er ikke anledning til å iverksette overgangsordninger for bedrifter som tar med egne ansatte til Norge. Derfor må man iverksette ordninger som gjelder generelt på arbeidsmarkedet. Jeg kan ikke se at de forslag som Arbeiderpartiet står sammen med Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet om, vil føre til økte kostnader for virksomheter som i hovedsak driver som de gjør i dag. Men det vil føre til økt kontroll for å forhindre at man leier inn underentreprenører som driver useriøst, som ikke følger norsk regelverk, som ikke følger norske skatteregler, og som har arbeidstakere som ikke har oppholdstillatelse. Det mener vi bør være riktig i forhold til de utfordringene vi står overfor på arbeidsmarkedet.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-04-23:
Som representanten Holmås sikkert erindrer, var det nyanser i synet på måten man skulle tilrettelegge både arbeidsutleie og arbeidsformidling på, tidligere også. Arbeiderpartiet mener at de erfaringene som er gjort, bekrefter at det er nødvendig å iverksette en godkjenningsordning, en registreringsordning og en kontrollordning i forhold til firmaer som driver arbeidsutleie. Det er i dag et veldig stort antall firmaer som gjør det. Vi har bl.a. under de høringene vi har hatt i komiteen, fått relativt sterke utsagn fra næringslivet om hvordan en del av disse firmaene opererer. Derfor mener vi at det er nødvendig å sikre seriøsiteten gjennom å ha en godkjenningsordning, og at man kontrollerer virksomhetene. Det jeg også valgte å fokusere særskilt på i innlegget mitt, er at i den utstrekning Regjeringen, med støtte fra Fremskrittspartiet – ønsker å utvide bruk av midlertidige ansettelser, vil det også føre til økt bruk av arbeidsutleie. Det vil kunne være en av de største utfordringene i forhold til arbeidsinnvandring fra de nye medlemslandene dersom man åpner for en slik bruk av midlertidige ansettelser.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-04-23:
Når det 1. mai blir full åpning for å kunne sette ut underentrepriser til bedrifter fra Polen eller Baltikum til langt mindre lønninger enn lønnsnivået i Norge, tror representanten da at det er sannsynlig at norske bedrifter vil plassere oppdrag hos slike firmaer, eller er det ikke sannsynlig? For det andre: Synes Høyre det er positivt at norske bedrifter kan tildele underentrepriser til bedrifter i de nye medlemslandene, selv om det vil kunne bidra til et press nedover på lønnsnivået i Norge? Hvis man ikke gjør det, hvorfor iverksetter man ikke da tiltak for å møte situasjonen?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-04-23:
Fremskrittspartiet gir uttrykk for bekymring for utviklingen i arbeidsmarkedet, og gir inntrykk av at partiet gjennom sine forslag til overgangsordninger hadde tiltak som var mer målrettet i forhold til de utfordringer vi står overfor. Men Fremskrittspartiet har jo ikke før i denne innstillingen sluttet seg til tiltak av noen art når det gjelder den største utfordringen, nemlig bedrifter som har med egne ansatte til Norge. Og hvis Fremskrittspartiet er bekymret, hvorfor støtter da ikke partiet at det skal stilles krav til tarifflønn eller tilsvarende ved statlige og kommunale anbud? Hvorfor ønsker Fremskrittspartiet å åpne for mer bruk av midlertidige tilsettinger, som faktisk vil være en av de viktigste kildene til økt arbeidsinnvandring fra de nye medlemslandene? Hvorfor vil Fremskrittspartiet ytterligere liberalisere muligheten for arbeidsutleie, noe som også vil være en av de viktigste kildene til økt arbeidsinnvandring fra de nye medlemslandene?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-04-23:
Statsråden tar feil. Her ligger krav til tarifflønn ved statlige og kommunale anbud. Det vil innebære at de selskaper som ønsker å komme for å ta slike anbud, må forholde seg til norsk tariff. Her ligger krav om ordninger som vil sørge for at useriøse aktører vil ha vanskeligere for å opptre i Norge. Dette vil bidra til å redusere dette problemet. 1. mai vil polske og baltiske bedrifter ta underentrepriser i Norge med lokal lønn. 1. mai vil norske selskaper etablere seg i Baltikum for å kunne arbeide i Norge med baltisk lønn. Hvordan kan Regjeringen forsvare ikke å sette inn et eneste tiltak for å møte denne utfordringen?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-04-23:
Det er en grovt feilaktig påstand når Karl Eirik Schjøtt-Pedersen hevder at Regjeringen ikke løfter en finger i forhold til utfordringene på tjenestemarkedet. Men Arbeiderpartiet har sine motiver. Dagbladet siterte onsdag LO-lederen i Trondheim, Arne Byrkjeflot: «Vi ser ikke på utvidelsen av EU som et solidaritetsprosjekt.» Dette var begrunnelsen for at LO har nektet Europabevegelsen å gå i 1. mai-toget med parolen «Solidaritet i Europa – 10 nye land.» Nå skal Arbeiderpartiet slippe å være fullt ansvarlig for LOs synspunkter, men det må være lov å minne om at både LO og Arbeiderpartiet i noen tiår har lagt vekt på retorikk om solidaritet, særlig med Øst-Europa. Selv synes jeg at utvidelsen representerer en av etterkrigstidens viktigste solidaritetshandlinger, der Vest-Europa bidrar til å løfte Øst-Europa ut av historiens bakevje. Det er et økonomisk løft av dimensjoner, og det er et fredsprosjekt. Grunnene for LOs benektelse av tidligere synspunkter på solidaritet kan man jo lure på. Er det slik at også Arbeiderpartiet prioriterer de fagorganisertes særinteresser istedenfor solidaritet med våre fattige naboland?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-04-23:
Det skal jeg, president. Jeg tar opp forslaget som Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti står bak.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-04-23:
I utgangspunktet er vi ikke imot konkurranse på arbeidsmarkedet. Vi har hele tiden understreket at vi etter 1. mai står overfor utfordringer. Vi skal følge utviklingen og se på den med det alvorlige blikket som den fortjener å bli sett på med. Men vi har, som jeg sa i mitt innlegg i dag, muligheter for å følge med og gripe inn. Vi har kontrollmuligheter, og vi har tildelt ansvar. Man skal ikke se bort fra at Karl Eirik Schjøtt-Pedersen kan ha rett i at vi får en del virkninger av utvidelsen etter 1. mai, men dette jobber Regjeringen med, ikke minst på den måten at Regjeringen samarbeider med partene i næringslivet. Jeg vil fortsatt fastholde at jeg mener Arbeiderpartiet overdramatiserer situasjonen på arbeidsmarkedet og er usolidariske i forhold til arbeidstakere i Øst-Europa.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-04-23:
Man må ta med seg historien her. I utgangspunktet var det ikke noe ønske i det hele tatt fra vår regjering å innføre overgangsordninger, men utviklingen i Europa har gjort at vi ønsker å gjøre det nå, nettopp i forhold til velferdsordningene. Det er klart at å jobbe ti timer i uken og så ha fulle rettigheter høyst sannsynlig vil føre til et press på velferdsordningene, men så lenge vi har overgangsordningene, vil ikke dette presset være aktuelt. Det er helt klart at vi i tiden framover – og nå har vi tid på oss – må ta velferdssystemet vi har i landet, opp til debatt. Det tror jeg det er veldig viktig at vi gjør.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-04-23:
Nei, vi har ingen virkemidler. Det har heller ikke opposisjonen, for vi snakker om de fire friheter.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-04-23:
La meg først få si at jeg er glad for at Fremskrittspartiet står sammen med regjeringspartiene og sikrer det viktigste i denne saken. Men samtidig har jeg lyst til å si at jeg er skuffet over at Fremskrittspartiet sikrer venstresiden flertall for mulige nye byråkratiske byrder. Unødvendige rapporteringskrav for næringslivet og etablering av dobbeltarbeid mellom offentlige etater hadde jeg faktisk ikke ventet fra Fremskrittspartiet. Høyre ønsker et enklere Norge, uten unødvendige byråkratiske byrder. Det trodde jeg også var Fremskrittspartiets mål. Har jeg tatt feil?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-04-23:
Her ble det mye raljering, men jeg skal ta et annet utgangspunkt. Mange sosialdemokrater og sosialister har opp gjennom tidene snakket varmt om internasjonal solidaritet, ofte med fokusering på våre brødre og søstre i det tidligere Øst-Europa. Dette gjelder også mange av de tilstedeværende her i salen. SV går nå inn for å stille strengere krav enn Regjeringen for å få arbeidstillatelse, bl.a. at den enkelte ikke skal kunne velge bostandard selv. SV går også inn for å gi fagbevegelsen stadig nye rettigheter. I Sverige har miljøpartiet og venstrepartiet gått imot overgangsordninger nettopp på grunn av ønsket om internasjonal solidaritet. Føler ikke SV seg litt beklemt med forskjellen til sine søsterpartier? Eller er ønsket om å markere et rødt samarbeid i norsk politikk viktigere? Spriket er jo ellers svært stort.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-04-23:
Representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen redegjorde for en lang rekke krav og forslag som Arbeiderpartiet har lagt fram. Det er riktig at Fremskrittspartiet støtter en del av dem. Men Fremskrittspartiet støtter bl.a. ikke kravet om bolig til utlendingene. Arbeiderpartiet vil utvide ordningen med regionale verneombud. Formidling og utleie av arbeidskraft skal vanskeliggjøres, og av alle ting skal hovedentreprenører gjøres ansvarlig for at underentreprenører betaler skatter og avgifter. Byggherrenes kontrollansvar skal innskjerpes, og tillitsvalgte skal gis innsyn i lønns- og arbeidsvilkår for underentreprenører m.m. Ser ikke Arbeiderpartiet at alt det man foreslår i sum, vil gjøre det meget tungvint og kostbart for flere norske arbeidsgivere og norske byggherrer? Samtidig vil mange av Arbeiderpartiets omfattende forslag trolig kreve oppbygging av et omfattende byråkrati og kontrollsystem. Vil egentlig det være pengene verdt, når man vet at mye av dette kun dreier seg om overgangsordninger som er midlertidige?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-04-23:
Representanten Kari Lise Holmberg sa i sitt innlegg at selv med de restriksjoner som blir gjort gjeldende for den frie bevegelsen av arbeidstakere fra de nye EU-landene, blir det langt lettere for disse å ta seg arbeid i Norge etter 1. mai. Det er jo selvsagt helt riktig. Fremskrittspartiet foreslo å videreføre alle gjeldende restriksjoner når det gjelder arbeidsinnvandring og innreise fra borgere fra disse nye EU-landene i overgangsperioden, men uten å få støtte for noe av det. Så vidt Fremskrittspartiet kan se, har absolutt ingen velferdsordninger god nok sikring mot misbruk. Representanten Holmberg sa også i sitt innlegg at press på velferdsordningene kan bli et problem. Hvor stor vurderer representanten Holmberg faren å være for at norske velferdsordninger kan bli misbrukt i et større omfang i forbindelse med denne EU-utvidelsen? Hva mener i så fall representanten Holmberg man bør gjøre fra norsk side, hvis dette viser seg å bli et stort problem?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-04-23:
Til representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen: Først og fremst ønsker Fremskrittspartiet et friest mulig arbeidsmarked med minst mulige reguleringer og minst mulig statlig inngripen. Når det gjelder krav til tarifflønn ved offentlige anbud, har Fremskrittspartiet ikke valgt å støtte dette forslaget fra Arbeiderpartiet. Vi mener at det går for langt. Det er et uheldig forslag, som er en for stor inngripen i den frie forhandlingsretten som må være mellom partene i arbeidslivet, også mellom byggherrene i arbeidslivet. Man må ha frihet til selv å kunne forhandle seg fram til avtaler når det gjelder byggetiltak. Så vil jeg også minne om at det altså er snakk om midlertidige tiltak. Det er ikke tiltak som er permanente, men midlertidige, og før eller siden vil vi se realiteten.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-04-23:
Jeg må minne representanten Kari Lise Holmberg fra Høyre om at det er til dels store og betydelige økonomiske, sosiale og velferdsmessige forskjeller mellom de ti nye EU-landene og de nåværende EU-landene og Norge. I en slik situasjon, med så store avstander, tror jeg det er viktig at vi gjør dette noe over tid, og at en altså anvender overgangsordninger, for jeg tror det vil være vanskelig. Jeg er ikke enig i at vi har valgt å legge noen spesielt store byrder på næringslivet. Når vi har støttet forslag vekselvis fra regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, har vi prøvd å støtte forslag som er strenge, men også å balansere det mot forslag som har en karakter som ikke er til skade for norsk næringsvirksomhet. Det er det som har vært det primære utgangspunkt når vi har gjort det valget vi har gjort når det gjelder å støtte de forslagene som er i innstillingen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-04-23:
Det er riktig som representanten Holmås fra SV sier, at den største utfordringen, slik vi ser det i Fremskrittspartiet, er knyttet til fri flyt av tjenester. Det vi stort sett behandler og har virkemidler til å gjøre noe med, er jo arbeidstakere som kommer til Norge og søker arbeid hos norske arbeidsgivere. Men det som jeg håper – det er derfor jeg mener at en overgangsordning på fem–sju år er så viktig – er at vi i løpet av denne prosessen, disse fem–sju årene, vil få en harmonisering, at disse ti, eller iallfall åtte, nye EU-landene vil få en sosial og økonomisk velferdsmessig utvikling som gjør at avstanden om fem–sju år er mindre enn det avstanden er i dag. Og da blir også selve problemet betydelig mindre. Som jeg sa tidligere, er det også slik at vi ønsker et friest mulig arbeidsmarked, men vi har altså sett at vi er nødt til å benytte overgangsordninger i en situasjon i dag der forskjellene sosialt, økonomisk og velferdsmessig er så store som de tross alt er.