Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Jeg vil først få takke representanten Solberg for å løfte et viktig tema som jeg tror engasjerer mange i salen. Det er flere pionerer som sitter i salen her, som har vært med på å gjøre dette til et sentralt innsatsområde. Det er utvilsomt en stor belastning for barna når foreldrene blir alvorlig syke. Derfor har også denne regjeringen iverksatt en rekke tiltak for å styrke oppfølgingen av dem. La meg starte med å svare på det siste spørsmålet: Skal barn være tolker for syke familiemedlemmer? Svaret er nei. Barn skal ikke være tolker for syke familiemedlemmer. Fra 2013 har jeg gjennom den såkalte foretaksprotokollen pålagt sykehusene å sørge for at ingen barn under 18 år brukes som tolk i spesialisthelsetjenesten. Dette er også slått fast i stortingsmeldingen Se meg! En helhetlig rusmiddelpolitikk som vi skal debattere senere i kveld. Dette er uavhengig av foreldres eller andre slektningers diagnose. De kan unntaksvis brukes som tolk i akutte sitasjoner hvis det er fare for liv og helse. Helsedirektoratet har utarbeidet en veileder for ledere og personell i helse- og omsorgstjenestene om kommunikasjon via tolk som frarår bruk av barn som tolk. En arbeidsgruppe ledet av Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet slår fast at barn bør ha krav på en særskilt beskyttelse mot å bli brukt som tolk i offentlig sektor og drøfter innføring av et forbud. Rapporten følges opp av den ansvarlige minister. Så det skjer en god del i oppfølgingen av denne saken. Drøftingen av helseforetakenes ressurser hører hjemme i en budsjettdebatt. I dag ønsker jeg å informere Stortinget om tiltak for barn som pårørende iverksatt av regjeringen. Jeg vil også trekke opp enkelte fremtidige perspektiver. Helsetjenestens oppgave er å behandle pasienter. Mange pasienter har mindreårige barn som berøres av foreldrenes sykdom. Barns opplevelse av trygghet, tilfredshet og tilstrekkelig omsorg er sterkt knyttet til familiens livssituasjon. Soria Moria-erklæringen slår fast at vi skal arbeide for at barn med psykisk syke og rusavhengige foreldre får oppfølging og hjelp. Vi har arbeidet bredt for å nå det målet og har utvidet det til å gjelde alle barn med syke foreldre. Barn av psykisk syke, rusavhengige og alvorlig syke og skadde foreldre er alle utsatte og sårbare grupper, og det var godt beskrevet av interpellanten. Nye tiltak er iverksatt i takt med Stortingets bevilgninger. Disse er mer enn doblet, fra 15 mill. kr i 2007 til 31 mill. kr i år. Fra 2012 til 2013 økte de med ytterligere 10 mill. kr – en fordobling sammenliknet med Høyres alternative budsjettforslag om 5 mill. kr, hvis det skal være en referanse. Gjennomgangen som interpellanten refererer til, bygger på en undersøkelse fra 2010. Samme år fikk barn som pårørende en sterkere rettsstilling gjennom endringer i helsepersonelloven og spesialisthelsetjenesteloven. Barna skal få bedre oppfølging når foreldrene mottar helsehjelp, uavhengig av hvor i landet de bor. Alt helsepersonell har plikt til å bidra til å ivareta barnas behov. Helsepersonellet skal ikke overta ansvaret fra foreldrene. Foreldre skal selv, så langt det lar seg gjøre, ivareta omsorgen for barn. Helsepersonellets oppgaver er å avklare om pasienten har barn, om noen tar vare på barna, vurdere om barna har behov for oppfølging, tilby pasienten informasjon og veiledning og bistå med å gi barnet informasjon eller annen oppfølging dersom foreldrene ønsker det. Sykehusene og andre deler av spesialisthelsetjenesten skal ha barneansvarlig personell med ansvar for å koordinere og fremme arbeidet med pasientens barn – med andre ord et betydelig løft på dette området. Jeg er glad for å kunne informere Stortinget om et omfattende arbeid på dette feltet i alle helseregioner. Fra å være «usynlige barn» før 2007, er barn som pårørende satt på dagsordenen over hele landet. Dette har skapt bevissthet om og interesse for å arbeide forebyggende med barn som har syke foreldre. Oppfølging av barna gir positive ringvirkninger for foreldrene når de mottar behandling. Bekymringene blir mindre, og de føler seg ivaretatt. Her skal det gis stor honnør til sykehus som også inkluderer oppfølging av søsken til alvorlig syke barn. Alle offentlige sykehus og andre helseinstitusjoner med avtale med sykehus, også rusinstitusjoner, har barneansvarlige. Arbeidet med å opprette barneansvarlige ved private rehabiliteringsinstitusjoner er i gang. Så må vi selvfølgelig få dette systemet til å virke, slik at folk med dette ansvaret tar det på alvor. Helsepersonell har en posisjon som gjør det mulig å se barna tidlig, og de har erfaring med å hjelpe. Allerede dyktige og engasjerte helsepersonell har fått en rekke hjelpemidler gjennom kompetansenettverk, kurs og seminarer, rundskriv, e-læringsprogrammer, informasjonsmateriell til barn, nettsider, behandlingslinjer og faglitteratur. Dette betyr ikke at vi ikke kan bli enda bedre, og derfor må arbeidet videreutvikles. Vi skal sikre enda bedre spredning av kompetanse i hele helsetjenesten. Samhandlingsreformen omfatter barn som pårørende. Samarbeidsavtalene mellom kommuner og sykehus omtaler rutiner for å ivareta mindreårige barn i forbindelse med innleggelse, opphold og utskrivning. Vårt største sykehus, Oslo Universitetssykehus, har opprettet et råd for barn som pårørende. Samhandlingsperspektivet og felles ansvar for sykehus og kommune for å ivareta barna er nedfelt i det mandatet. En god barndom vil vare i generasjoner. Det gjør også en dårlig barndom. Levekår i oppveksten har stor betydning for barnas utviklingsmuligheter. Vi må derfor fange opp barn med rusavhengige og psykisk syke foreldre tidlig og sette inn tiltak for å hindre at barna selv utvikler problemer. Barn som har vært utsatt for vold, overgrep, omsorgssvikt eller har rusavhengige foreldre, har høy sannsynlighet for selv å utvikle tilsvarende problemer. Det er en tragisk realitet. Vi må øke kunnskapen om barna, og vi må styrke kunnskapen om forebygging av rusmiddelskader hos barn. I 2007 opprettet vi to forsøk ved sykehus i Nord-Trøndelag og Vestre Viken med lavterskeltiltak for å følge opp gravide og mødre med rusavhengighet og psykiske problemer. Barna følges opp fra fødsel til skolealder i nært samarbeid med andre tjenester. Prosjektene fikk positive evalueringer og ble permanente fra 2013. Tiltakene bygger bro mellom ulike tjenestetilbud og fungerer som støtte for familiene. Brukerne synes å være fornøyde. To tilsvarende tiltak blir etablert i Helse Vest og Helse Nord i løpet av året. Vi ønsker å få på plass denne typen lavterskeltiltak over hele landet i løpet av noen år. Jeg er tilfreds med at en enstemmig helse- og omsorgskomité i innstillingen til rusmeldingen støtter arbeidet med å etablere flere slike tiltak. Så jeg vil si at vi er kommet langt. Vi har likevel behov for ny kunnskap. Barn som pårørende er fra 2011 et strategisk forskningsområde i Norges forskningsråd. Fire store forskningsprosjekter skal gi nye svar. Vi skal få kunnskap om møtet mellom fastleger og barn som pårørende. Vi skal få mer kunnskap om tidlig intervensjon, deltakelse og kompetanseutvikling rundt barn av alvorlig syke og rusavhengige foreldre. Vi skal få kunnskap om hvordan sosiale nettverk kan spille en rolle i familier hvor en forelder er eller har vært rammet av kreft. Vi skal få kunnskap om omfanget av barn med alvorlig syke eller rusavhengige foreldre: Hvem er de, hvilke behov har de, hvilken hjelp får de, og hvilket utbytte har de av hjelpen de får? Effekten av lovendringene som styrker barns rettsstilling, skal dokumenteres. Seks sykehus med stor geografisk spredning deltar i denne forskningen. En landsomfattende levekårsundersøkelse om barn og unge med rusavhengige foreldre skal gi kunnskap om barn og unges erfaringer og egenopplevelser. Hvordan mestrer disse barna hverdagen med sine rusavhengige foreldre? Hvilke rusvaner har barna? Når debuterer de selv med rusmidler? Hvordan opplever de eventuell kontakt med hjelpeapparatet? Dette er viktige spørsmål vi trenger svar på for å sette inn flere målrettede tiltak fremover. Tre organisasjoner, BAR – Barn av rusmisbrukere – Voksne for Barn og Landsforeningen for barnevernsbarn, gir innspill til og følger undersøkelsen. Ambisjonen er klar: Vi skal hindre at rusmiddelproblemer går i arv. Avslutningsvis: En gang i året har jeg gleden av å møte brukerne av helsetjenesten gjennom et eget kontaktforum. Disse møtene gir nyttige innspill i arbeidet med å skape bedre tjenester, og de understreker brukerperspektivet som vi har vektlagt i flere sentrale dokumenter. Så er det slik at FNs barnekonvensjon slår fast at barn har rett til å utvikle seg, til å bli hørt og sist, men ikke minst, til å uttrykke egne ønsker. Stortingsmeldingen om god kvalitet og trygge tjenester, lagt fram før jul, staker ut kursen for en ny brukerrolle. Denne rollen må også omfatte barn. Barn med syke foreldre skal føle seg ivaretatt, sett og hørt. De er eksperter på egne liv. Derfor må vi i større grad lytte til deres erfaringer i en form som er tilpasset barn. Jeg har et sterkt ønske om å lytte til dem, og vil derfor invitere barn til møter om dette temaet i de ulike delene i landet der vi følger det opp, slik at vi får erfaringer med tjenestene jeg har ansvaret for, og de har glede av.