Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Regjeringen presenterte et revidert budsjett med en del salutter. Man skryter av at statens nettoinntekter fra petroleumsvirksomheten øker med 33,5 milliarder kr i forhold til saldert budsjett. Det er en reell økning i innbetalte skatter og avgifter på vel 6,7 milliarder kr. Oljefondet ligger an til å bli 41 milliarder kr større enn forventet. Man ser ut til å styrke driftsbalansen med utlandet med 45 milliarder kr mer enn forventet, nå anslått til totalt 200 milliarder kr. Så skal selvsagt Regjeringen i tillegg til dette bruke 6,6 milliarder kr mindre av de såkalte oljepengene enn man forutsatte i budsjettet i høst. Med andre ord: Staten tjener mer penger enn forventet. Og da skal man altså ifølge Regjeringens logikk bruke enda mindre penger på befolkningen. En eller annen magisk formel har ført til at dette kalles for budsjettbalanse. Jeg konstaterer at det er beregnet ytterligere 6,7 milliarder kr mer i inntekter fra skatter og avgifter. Hva gjør Regjeringen med det? Jo, de tar det til etterretning og reduserer bruken av oljepenger. Tenk om de heller kunne sagt: Så flott, da kan vi redusere noen avgifter eller skatter for å rette opp noen av de feilene vi gjorde i høst! Og enda bedre, fordi bl.a. den økte elavgiften førte til økt inflasjon: Ja, la oss redusere den da, så vi kan bidra til redusert inflasjon! Men på andre områder er det nettopp dette man gjør. Man konstaterer anslagsfeil og korrigerer dem. Vi er kommet inn i en ond sirkel i norsk økonomi. Økte skatter og avgifter fører til økt prisstigning, som igjen fører til økte lønnskrav, som i sin tur vil føre til økt lønnsvekst. Summen av dette vekker rentespøkelset. Og hva er Regjeringens svar på det? Jo, de sier: Vi trenger et høyt skatte- og avgiftsnivå for å sikre velferdsstaten. Men når ble dette en etablert sannhet? Vi har handlingsrom. Vi har en økonomisk handlefrihet i dette landet som de fleste andre land i verden bare kan drømme om. Vår statlige rikdom har nå blitt vår største fiende. Vi er ikke administrerende direktører for «AS Statskassen», hvor målet vårt skal være størst mulig overskudd. Vi er representanter for det norske folk, og da er det dem som vi først og fremst plikter å ta hensyn til. Statistisk sentralbyrå har nylig kommet med en statistikk som viser at nordmenns gjeld øker i 2001. Det er ikke så rart når staten tar mer og mer av lønnen vår, og samtidig øker prisene på varer og tjenester gjennom økte avgifter. Da sier det seg selv: Endene skal fortsatt møtes for hver enkelt av oss, og ett eller annet sted må vi faktisk klare å finansiere det. Hensikten med revidert budsjett er i hovedsak å justere budsjettet. Men det betyr like fullt at hvis det har skjedd noe i løpet av året som man ikke tok hensyn til i budsjettet, har man et ansvar for å gjøre noe med det i revidert budsjett. Og hva er det som har skjedd i løpet av året? Vi vet at 3 000 personer mister eller har mistet jobben sin i anleggsbransjen. Siden de fleste av dem ikke har noen annen jobb å gå til, blir de arbeidsledige og går på trygd. Hvorfor i all verden bevilger vi ikke penger til veibygging, som ville være en fornuftig investering, som ville føre til reduserte transportutgifter og mer lønnsom samfunnsøkonomi og samtidig reduserte utgifter over trygdebudsjettet? Dette er ikke bare kynisk, det er dumt. Vi vet at det er store problemer ved flere av landets sykehus. Senest på onsdag var ledelsen ved fire av landets større sykehus ute og advarte i forhold til situasjonen. Men pengebingen er og forblir lukket. Vi vet at kommunene bygger for få sykehjemsplasser, og at dette i all hovedsak skyldes at det statlige tilskuddet pr. plass er for lavt. Hvorfor øker vi ikke da det statlige tilskuddet, når vi i alle festtaler snakker om behovet for en tilfredsstillende eldreomsorg? Vi vet at i hvert fall et par hundre nyutdannede politifolk skal sendes rett ut i ledighet. Budsjettbalansen er med andre ord viktigere for flertallet i denne sal enn å bekjempe kriminalitetsbølgen. Kan finansministeren vennligst forklare meg hvorfor det blir høyere rente i denne nasjonen hvis vi ansetter disse i et allerede hardt presset politikorps, fremfor å gi dem ledighetstrygd? Det er helt umulig å forstå, men kanskje finansministeren kan klare å forklare det. Og når det er sagt: Nok en gang har vi vært vitne til en rystende kriminell handling. Nok et skuddrama. Og vi kan ikke la være å gjøre noe med det, for da vil det skje igjen. I dagens VG har man en oversikt over flere av gjengene som herjer i Oslo sentrum. Og disse gjengene ler av norske myndigheter, de ler av politiet, og de er på god vei til å etablere gatetyranniet. Folk er redde. Ja, folk er redde – det er ikke noe man bare kaster om seg med. Det er en virkelighet som vi må ta innover oss. Da må vi iverksette strakstiltak. Vi må handle nå, før vi tar ferie. Jeg har derfor tillatt meg på vegne av Fremskrittspartiet å fremme en serie forslag vedrørende våpenbruk, ransaking, styrking av driftsbudsjettet til politiet, særlig i Oslo, og pansring av politibiler. Det er jo helt sprøtt at Oslo-politiet har så dårlig budsjett at på den tiden av uken hvor kriminaliteten er verst, i helgene – natt til lørdag og søndag – har ikke politiet råd til å sette nok patruljer ut i gatene. Dette er tiltak som politiet selv ønsker seg. Og selv om vi må gjøre mer – mye, mye mer – er i hvert fall dette viktige skritt. Jeg regner derfor med at disse forslagene får bred tilslutning i kveld. For ingen i denne salen kan reise på sommerferie uten å stemme for disse forslagene! Så er det momsreformen. Den fortjener etter mitt skjønn tittelen «Vårens styggeste eventyr». Definisjonen av hvilke tjenester som skal unntas fra tjenestemomsen 1. juli, er fremdeles like uklar, og grensetilfellene er stadig like håpløse. Vi erkjenner at flere land i Europa har moms på tjenester. Men det er grunn til å slå fast at den momsreformen som nå blir iverksatt, er en ulykke fordi den rammer virksomheter helt tilfeldig. Det har vært et kobbel av lobbyister som har tråkket ned Stortinget helt siden i høst. Og alle har særdeles gode argumenter for at nettopp den og den tjenesten absolutt må unntas. Noen har lyktes, andre har ikke lyktes. Men den uklare avgrensningen, disse tilfeldighetene og det hullete forarbeidet som departementet har gjort, vil føre til konsekvenser som ingen har oversikt over. Regjeringen sier at de ikke tror at reformen vil ha noen innvirkning verken på inflasjonen eller renten. Jeg tror at Regjeringen må tro om igjen. Hvis vi i fullt alvor ikke kan gjøre noe med disse helt akutte områdene, men samtidig kan bruke 2 milliarder kr på å slette gjelden til NSB – som Stortinget gjorde i går – ja, da har vi et problem. Vi har et problem med å ta innover oss virkeligheten. Og det kan ikke være sånn at hver gang denne salen skal diskutere budsjett, så låser vi oss fast til budsjettbalansen fremfor å se på hvordan hvert enkelt tiltak vil virke på ulike deler av økonomien. Men det er det vi gjør, hver eneste gang – og det er antakelig grunnen til at politikerforakten bare øker. Det er også grunnen til at vi ser store utslag på meningsmålingene for tiden. For det er et økende misforhold mellom de vedtak som fattes i denne salen, og det folket der ute forventer at vi skal gjøre på deres vegne. Da må noen begynne å stikke fingeren i jorda og få en virkelighetsoppfatning som harmonerer mer med den folk flest er i besittelse av. Og det er ikke sånn at den magisk definerte budsjettbalansen er så magisk at hvis vi fatter noen fornuftige vedtak og tar i bruk det handlingsrommet som vi tross alt har, ja så blir det inflasjon, så blir det renteøkninger, og så går det aldeles over styr med norsk økonomi. Det er ingen partier i denne salen som ønsker det! Alle partiene i denne salen er opptatt av akkurat det: å bidra til å holde renten lavest mulig. Men hvis det er sånn som finansministeren sier, at de økte avgiftene fører til økt inflasjon, som igjen legger press på renten, ja, da må det også være sånn at reduserte avgifter i seg selv bidrar til å redusere inflasjonen og på sikt legge grunnlag for lavere rente. Det er en helt åpenbar sammenheng. Men da er finansministeren uenig. Han er enig i første delen av resonnementet, men er helt uenig i den andre. Da har vi et problem. For hva er det da som skal til for at vi skal få redusert skatte- og avgiftstrykket i dette landet, hvis det alltid skal bli argumentert med at enhver lettelse vil føre til press i økonomien? Det er tull! Det er godt at det er stadig flere i denne sal som får opp øynene for behovet for kraftige reduksjoner i skatte- og avgiftstrykket. Helt til slutt tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen og de som er omdelt i salen i dag.