Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Jeg vil aller først takke representanten Ropstad for å ha satt dette spørsmålet på dagsordenen. Arbeid til alle er en av regjeringens viktigste målsettinger. Stortinget bevilger hvert år store økonomiske ressurser til dette. Da må vi samtidig hele tiden gjennomgå resultatene av innsatsen og se i hvilken grad vi faktisk lykkes med å få personer som står utenfor arbeidsmarkedet, over i permanent, inntektsgivende arbeid. Jeg er svært opptatt av hvordan vi kan dokumentere resultater og effekter av ulike tiltak og virkemidler, og har da også understreket at det er en sentral oppgave for Arbeids- og velferdsetaten å måle overgang til arbeid. For å få bedre informasjon om resultater av arbeidsrettede tiltak har jeg i tildelingsbrevet til etaten for 2012 bedt direktoratet om å utarbeide statistikk for overgang til jobb 6 måneder og 18 måneder etter avslutning av arbeidsmarkedstiltak. Når dette foreligger, vil vi ikke bare se om personer er kommet i arbeid, men også hvor lenge de faktisk blir i arbeidsforholdet. Det pågår også et generelt samarbeid mellom departementet og direktoratet for å videreutvikle statistikken for personer med nedsatt arbeidsevne, slik at den svarer best mulig på de kunnskapsbehov vi har. I tillegg gir eksterne evalueringer som gjennomføres av ulike forskningsmiljøer, god informasjon om hvordan tiltakene virker. Resultater kan måles på forskjellige måter, og det er viktig å være klar over hva tallene til enhver tid representerer. Jeg skal ikke her avspore en viktig debatt ved å henge meg opp i metodespørsmål. Likevel vil jeg nevne at de tallene som det vises til i Ropstads spørsmål og i Aftenpostens oppslag, er hentet fra attføringsbedriftenes egen rapportering over sluttårsaker for personer som har deltatt på tiltaket «Arbeid med bistand» i 2010. Jeg har derfor ikke grunnlag for å vurdere definisjoner og sammenlikningsgrunnlag når det gjelder disse tallene. Foreløpige tall fra Arbeids- og velferdsetaten vedrørende sluttresultater for personer som har deltatt i «Arbeid med bistand», indikerer også fylkesvise forskjeller, likevel ikke med så store variasjonene som framkommer i Attføringsbedriftenes tall og det oppdraget som var bakgrunn for oppslaget i Aftenposten. Videre vil jeg understreke at det at resultatene av enkelttiltak varierer mellom ulike fylker, ikke i seg selv er overraskende. For eksempel vil det kunne påvirke resultatene om et fylke har en hovedvekt av deltakere på «Arbeid med bistand» med lette bistandsbehov, eller om de fleste av deltakerne er personer med sammensatte og omfattende oppfølgingsbehov. Innholdet i tiltaksgjennomføringen kan også praktiseres forskjellig hos ulike tiltaksarrangører. I tillegg vet vi at det kan være forskjeller i det lokale arbeidsmarkedet, som gjør det enklere eller vanskeligere å komme over i arbeid etter endt tiltak. Når disse forbeholdene nå er nevnt, vil jeg likevel si at tallene gir grunnlag for viktige diskusjoner og refleksjoner rundt hva som kan gjøres for å oppnå bedre resultater over hele landet. Det pågår allerede en betydelig innsats for å heve kvaliteten på tiltakene og sikre økt kunnskap om hva som virker, og hva som ikke virker. Mer skal komme. Arbeids- og velferdsdirektoratet har, på initiativ fra bransjeforeningen Attføringsbedriftene, samarbeidet med bransjeorganisasjonene om å utvikle kvalitetsindikatorer som kan inngå i et benchmarking/benchlearningssystem. Et slikt system kan bidra til å forbedre og utvikle kvaliteten på tiltakene i skjermet sektor og kan også brukes for å utvikle tiltaksarrangørenes samarbeid med Nav. Systemet er foreløpig blitt utprøvd i Nav Oslo og noen av deres samarbeidsbedrifter. Når det gjelder Navs oppfølging av resultater hos de ulike tiltaksarrangørene, kan nok denne variere noe. Noen steder vil det være nødvendig med tettere dialog mellom Nav og tiltaksbedrift, både med hensyn til mål om overgang til arbeid og hvordan dette skal følges opp. Ifølge Arbeids- og velferdsdirektoratet er det imidlertid et forsterket fokus på overgang til arbeid i Nav, og dette vektlegges også i styringsdialogen mellom direktoratet og fylkeskontorene. Det er Nav på fylkesnivå som inngår avtaler om gjennomføring av tiltak med den enkelte tiltaksbedrift, og i disse avtalene settes det kvantitative og kvalitative mål som tiltaksarrangørene må oppnå. For tiltaket «Arbeid med bistand» stilles det resultatkrav knyttet til formidling til arbeid. Måloppnåelsen gjennomgås i halvårlige/årlige møter mellom tiltaksbedrift og Nav. I møtene drøftes oppnådde resultater og årsaker til avvik, og det settes opp nye resultatkrav for kommende avtaleperiode. Samtidig skal det ikke underslås at det i enkelte regioner kan være utfordrende for Nav å skaffe alternative tiltaksplasser for brukere av tiltakene i skjermet sektor, dersom de samarbeidende tiltaksarrangørene leverer for dårlig. Nav er også opptatt av å øke kvaliteten i den arbeidsrettede brukeroppfølgingen som foregår internt i etaten. I 2012 vil det bli innført en standard for arbeidsrettet brukeroppfølging i alle fylker, basert på erfaringer i tre utprøvingsfylker. Målet med å utvikle en standard for arbeidsrettet brukeroppfølging er å øke kvaliteten i oppfølgingsarbeidet, sikre lik praksis for oppfølging av brukere ved ulike Nav-kontor og få flere i arbeid og aktivitet. For ikke lenge siden leverte et offentlig utvalg sin utredning etter å ha gjennomgått og vurdert skjermede virksomheters rolle i arbeidsmarkedspolitikken og virkemiddelbruken overfor personer med nedsatt arbeidsevne, Brofoss-utvalget. I denne sammenheng vil jeg nevne spesielt at utvalget ser et behov for å styrke Arbeids- og velferdsetatens kvalitetskontroll av både tiltakenes innhold, måten tiltakene gjennomføres på, og sluttresultat. Det er særlig etterlyst tiltak som kan gi bedre kvalitet underveis i tiltaksgjennomføringen og på sluttresultatet. Videre påpekes det at det er behov for mer forskning om effekter av tiltakene overfor personer med nedsatt arbeidsevne, slik at vi får økt kunnskap om hva som fungerer for ulike grupper. Jeg ser fram til å følge opp dette arbeidet. I første omgang vil jeg imidlertid avvente den brede høringen som nå pågår, for å sikre at jeg får med meg flest mulig gode innspill. Spørsmålet om hva vi kan gjøre for å sikre god effektivitet og økt overgang til arbeid fra tiltak over hele landet, vil stå sentralt i den videre oppfølgingen av Brofoss-utvalgets utredning og i utformingen av regjeringens satsing på å få flere i arbeid og færre på trygd i årene framover. For å avslutte vil jeg si at jeg mener dette innlegget viser at vi gjør veldig mye nettopp for å imøtekomme de bekymringene som representanten gir uttrykk for. Det er ikke slik at Nav ikke har en oversikt over hvordan og hvor vi lykkes. Jeg har fra jeg satte min fot på mitt statsrådskontor, vært veldig opptatt av nettopp dette. Det er kompliserte målinger – det må vi være klar over. Det vi blir møtt med når vi stiller disse spørsmålene, som jeg også stiller, er at det er vanskelig å måle effekten av dette. Det kan vi ikke hvile på, og det har jeg også gitt uttrykk for i dette innlegget. Vi kan ikke hvile på at vi ikke vet, men vi må bare være litt ydmyke for resultatene. Det jeg har vært veldig opptatt av, er at vi også må vite hvor folk er over tid. Det er ikke noe vits i å gi en atføringsbedrift et godt skussmål fordi man får noen raskt over i arbeid. Det kan medføre både at atføringsbedriften konsentrerer innsatsen sin om noen, og det kan medføre at de ikke følger opp over tid. Vi må også vite hvor folk er etter 6 og 18 måneder. Så må vi også vite at langt på vei er dette ofte personer som ikke er sånn som de fleste her i salen, som kommer i jobb og er der fram til pensjonsalder ved 70 år. Derfor må vi av og til ha rom for at det er en broket yrkeskarriere som også ligger foran disse menneskene. Jeg mener at Nav stadig blir bedre. Jeg har vist til at rundt 40 pst. av dem som går på arbeidsavklaringspenger, kommer over i arbeid, men vi skal bli bedre. Jeg vil gi representanten rett i at vi har en utfordring knyttet til at det er ventetider når det gjelder å få folk på tiltak. Det har vi diskutert mange ganger. Det vil være veldig feil av meg å si at det ikke er en utfordring. Det skyldes jo at vi har laget en metodikk gjennom arbeidsavklaringspenger hvor vi har en måte for å få fram hva som er det reelle behovet, ved at vi før hadde folk på andre typer ytelser. Samtidig har vi et høyt tiltaksnivå. Så står vi der, og hva gjør vi så? Skal vi fortsette å øke tiltaksnivået, eller skal vi sette oss ned og tenke, som vi gjør nå, hva skal være framtiden, hva lykkes vi best med, hva skal Nav gjøre selv? Jeg er veldig opptatt av at Nav også må bli flinkere til å gjøre en god del av disse tingene selv og har derfor utstyrt Nav, både gjennom jobbstrategien, gjennom dette arbeidsavklaringsprosjektet og gjennom særlige midler i budsjettet for 2012, med mulighet til også å drive denne type jobbing selv. Det tror jeg er helt avgjørende for at vi skal gjøre Nav bedre over tid. Helt til slutt registrerer jeg nå at også representanten fra Kristelig Folkeparti er tydelig på at vi blir mange flere uføre. Det er altså ikke riktig. Det kan jeg dokumentere. Det har vi nettopp hatt om i tidsskriftet Arbeid og velferd – Navs egen statistikk har gått gjennom dette. Poenget er at andelen av befolkningen på uførepensjon ikke går opp, men jeg slår meg selvfølgelig ikke til ro med det. Det er ikke bra. Vi skulle fått den ned. Men jeg tror at skal vi ha en konstruktiv og god debatt framover om hva vi skal gjøre med dem som er på uførepensjon, må vi være klare på hva som er utfordringen vår. Utfordringen vår er at vi stort sett faktisk har hatt en liten nedgang – reelt sett – siden 2006, men den er for høy likevel. Men 40 pst. av de som går på AAP, kommer altså over i arbeid. Det betyr at det er en god del folk igjen som ikke gjør det. Så hører jeg opposisjonen sier: Hvorfor får du ikke dem i arbeid? Da har jeg lyst til å be dere gå inn i eget lønnkammer og tenke over hvilke personer vi har med å gjøre. Dette er ikke – som jeg har sagt med litt store ord – folk som etter å ha fått en god frokost kommer seg i arbeid. De har ofte vanskelige og store utfordringer, og jeg ber om respekt for at det ikke er et enkelt arbeid. En del av de enkle virkemidlene som jeg selv lanserer, kommer ikke til å løse disse problemene – det holder ikke. Vi skal gjøre vår jobb, men jeg mener vi gjør den dag etter dag, ikke minst gjennom den nye uføretrygdeordningen som vi har vedtatt, som kommer til å gjøre det lettere å kombinere arbeid og trygd. Det er det som er viktig, for mange av disse folkene kommer ikke tilbake i arbeid på vanlig måte. De må ha et godt tilrettelagt arbeid i et arbeidsliv som åpner portene for dem.