Svein Flåtten (Høyre), 2007-11-29:
Skatte- og avgiftspolitikken er et viktig politisk virkemiddel. Høyre mener at lavere skattenivå er positivt for arbeidstilbud, for investeringsvilje og for sparevilje, og at skattestimulanser derfor gir viktige bidrag til økonomien samt bidrar til økt vekst og økt velferd. Vårt alternative forslag erkjenner at landet først og fremst mangler arbeidskraft. Da må det lønne seg å jobbe. Derfor senker vi skatten på arbeid ved å øke minstefradraget med 2 500 kr. Derfor har vi forslag som går på å få flere eldre til å stå i jobb. Vi vil gi direkte skattefradrag til mennesker i AFP-posisjon som ønsker å jobbe videre. Dette er arbeidsmarkedets og arbeidskraftreservens indrefilet – erfarne, godt voksne mennesker, mange spreke, som ønsker både en forbedret økonomi og et mer aktivt liv med fortsatt yrkesdeltakelse. Nasjonen har ikke råd til å være dem foruten, og vi bør fortelle det ved skattestimulans, ikke bare i festtalene. Vi foreslår også at alle pensjonister mellom 67 og 70 år skal kunne arbeide så mye de vil uten avkorting i pensjonen. Dette er et av løftene til Jens Stoltenberg, som han har tenkt å gjennomføre om noen år. Vi foreslår å gjøre dette straks. Vi øker fiskerfradraget betydelig for å motvirke de særskilte rekrutteringsproblemer som denne bransjen sliter med, bl.a. på grunn av ulike konkurransevilkår. Grunnen til det er de subsidierte lønnsordningene i annen virksomhet. Vi trenger også flere fra trygd til arbeid og har derfor i vår 31 punkts arbeidsmarkedspakke flere tiltak for dette sammen med tiltak for å lette arbeidsinnvandringen. Det er også viktig gjennom skattenivået å stimulere til sparing. Sparing bidrar til at folk settes i stand til å ta mer individuelt ansvar for seg selv, sin egen økonomi og sin familie. Det bidrar også til å inndra kjøpekraft i en opphetet økonomi og vil kunne dempe presset på renten. Her har Regjeringen fra dag én konsekvent gått i gal retning og fjernet stimulanser til sparing. Vi foreslår i dette budsjettet at IPS-ordningen blir gjort gunstigere, med et spare- og fradragsbeløp på 40 000, som i den gamle IPA-ordningen, og at ordningen med individuell livrentesparing gjeninnføres. For å gjenreise spareviljen blant de unge foreslår vi en betydelig økning av BSU-sparingen, altså boligsparingen. Boligsparing er den viktigste spareform i Norge. Nær 80 pst. av dem som bor i egne boliger, sparer ved å vedlikeholde og øke verdien av sine boliger gjennom livslang interesse. Og denne mest rotfestede av all norsk sparing har Regjeringen så langt, siden de overtok, premiert med å øke ligningstaksten med godt over 50 pst., noe som betyr at boligeierne nå betaler opp mot 1,5 milliarder kr mer i skatt på sine boliger enn de gjorde tidligere. I tillegg har Regjeringen gjennomført utvidelser i virkeområdet for eiendomsskatteloven for å inspirere flere kommuner til å legge eiendomsskatt også på folks fritidsboliger. Økt skattlegging av boliger er i det hele tatt et sentralt virkemiddel for denne regjeringen, uvisst av hvilken grunn. Det følges også opp i innstillingen av det smålige forslaget om å beskatte fri bolig i utlandet, reddet i land i siste liten ved en intervensjonsmerknad, som faktisk på sikt legger opp til et enda mer smålig opplegg hvor man fortsatt greier å unnta de offentlig ansatte. Skattepolitikken må også stimulere til å investere i norsk næringsliv og norske arbeidsplasser. Regjeringen har like konsekvent som når det gjelder boligbeskatningen, hvert år økt beskatningen på investeringer i norsk næringsliv. Halvannen million mennesker deltar i det private eierskapet gjennom å eie aksjer. Aksjerabatten er systematisk redusert til at det nå ikke er noe igjen av den, hele tiden under dekke av å være skatteøkninger innrettet mot de rike. Men dette er eierne av landets småbedrifter. Dette er det norske eierskapet som ellers verdsettes så høyt. Høyre foreslår også å øke avskrivningssatsene for maskiner som er innrettet mot miljøinvesteringer. Dette var en type avskrivning som finansministerens parti alltid var for i opposisjon inntil man i regjering lærer at det faktisk er en skattelette. Høyre vil også fjerne NOx-avgiften for fiskeflåten og cruisenæringen. Vi ønsker å stimulere ansatte til å eie egen bedrift, og vil øke fribeløpet for kjøp av aksjer. Vi ønsker å få folk raskere tilbake i jobb ved å gjeninnføre skattefritaksordningen ved dekning av behandlingsutgifter og sykdomsutgifter. SkatteFUNNordningene bidrar på en ubyråkratisk måte til forskning og utvikling, og vi ønsker derfor å reversere Regjeringens innskrenkninger i disse rammene. Eierskap er også kostnader gjennom generasjonsskifte i bedrifter, og vi støtter derfor sterkt forslaget om betinget skattefritak ved arv og gave av næringsvirksomhet, et forslag som letter generasjonsskiftene og stimulerer nye generasjoner til å drive videre. Så til den aller mest sentrale skatteendringen i dette budsjettet, nemlig rederibeskatningen. Høyre støtter innføringen av et nytt system. Dette er en god modell. Men Regjeringens behandling av overgangsregler, fra den tidligere tonnasjeskattmodellen, med inndragning av 14 milliarder kr fra rederiene over en tiårsperiode, og med lang tilbakevirkning, 11 år, gjør at dette ikke vil skape noen tillit mellom næringen og myndighetene. Overgangsreglene er utformet uten dialog med næringen, og Regjeringen gir selv i proposisjonen uttrykk for tvil om overgangsreglenes holdbarhet i forhold til Grunnloven § 97 om lovers tilbakevirkende kraft. Vi mener at Regjeringen burde tatt seg mer tid, gått i dialog med næringen og kommet opp med et forslag som tok hensyn til det og til Grunnloven. Flere betenkninger har konkludert med klar grunnlovsstrid. Men det er først og fremst komiteens høring med tre uavhengige eksperter som må ligge til grunn for den selvstendige og grundige vurderingen som departementet har ønsket at Stortinget skulle foreta. Og alle de tre innkalte eksperter uttrykte seg sterkt tvilende til om Regjeringens forslag til overgangsordninger er i tråd med Grunnloven § 97. Jeg mener at høringen forsterket den tvil Høyre hadde med hensyn til reglene fra de ble fremlagt. Ekspertene påpekte at proposisjonens fremstilling var ensidig, at den manglet konsekvensutredninger, og at den lange tilbakevirkningen var et problem, videre at begrepet «skattekreditter» i liten grad var dekkende for de beløp som var foreslått inndratt fra rederiene, og at det var forståelig at rederiene ikke kunne forutse en slik skatteendring, slik at overgangsordningene gir en markert grad av tilbakevirkende lovgivning. Jeg siterer fra høyesterettsdommer Aasland i høringen: «Det vil bety at man må betale for ny ordning med fordeler man har oppnådd etter gammel ordning, og det kan nok ikke være holdbart.» Det er forbausende at regjeringspartiene i sine selvstendige og grundige vurderinger over en 18 siders merknad ikke tillegger høringen, som er komiteens eget grunnlag, mer vekt. Representanten Aasen Agdestein gikk gjennom dette i dag og henviser stort sett til proposisjonen og andre kjente synspunkter, men ikke til høringen. Det eneste man har forsøkt å reparere på, er proposisjonens noe manglende beskrivelse av konsekvensene for rederiene, ved at man anerkjenner at rederier kan gå konkurs. Men faktum er jo at Grunnlovens rettssikkerhetsgarantier ikke kan settes til side selv om Stortingets flertall åpent tilkjennegir virkningene ved det. Det hjelper ikke på forholdet til Grunnloven å si at man vet at virkningene er dramatiske. Flertallet er i det hele tatt helt upåvirket av sitt møte med de tre ekspertene i høringen, og også av andre utredninger som har vært gjort av fremstående grunnlovsjurister som har øvet sterk kritikk, av massiv kritikk fra rederier, sjømannsorganisasjoner og bedrifter i den maritime klyngen langs hele kysten. De synspunktene har selvsagt gått på det næringsmessige, men dette er en stor og viktig næring for Norge. Nå sier representanten Aasen Agdestein i sitt innlegg her i dag at opposisjonen ikke har drøftet forholdet til Grunnloven § 97. De har ikke gjort en selvstendig vurdering. Jo, det har vi gjort, men vi har ikke gjort noen vurdering av om dette skulle være grunnlovsstridig. Vår viktigste innfallsvinkel her er tvilen. Det er tvilen som er vårt problem. Det er tvilen som gjør at vi har fremmet det forslaget vi har gjort, hvor vi ber om at Regjeringen må gå inn i dette, må gå i dialog med bransjen og prøve å finne en bedre løsning i forhold til Grunnloven, i forhold til næringen og i forhold til egenkapitalsituasjonen i bedriftene. Det har vært vårt anliggende. Jeg gjentar at jeg synes det er ganske merkelig at flertallet er så upåvirket av komiteens egen høring, at man gjentar stort sett proposisjonens argumenter mekanisk, lar kritikken være ubesvart og nærmest låser seg inne i elfenbenstårnet, kaster nøklene og ber næringen diskutere betingelsene sine med Høyesterett.