Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-03-04:
I fjor feiret kvinner i Norge at vi har hatt lov om selvbestemt abort i 20 år – en lov som har gitt kvinner rett til å bestemme over sin egen kropp og selv ta valget om å få barn. Den har ikke bare gitt kvinner «selvråderett», men også – minst like viktig – sikret kvinners helse ved svangerskapsavbrudd. Mens vi feirer loven som en seier for kvinner og kvinnefrigjøring, er det et faktum at vi har en regjering som er motstandere av abortloven, og som støtter ulike organisasjoners mer eller mindre vulgære kamp mot selvbestemt abort. Arbeiderpartiet er ikke villig til å fire på retten til selvbestemt abort før 12. uke. Vi vil ikke være med på å skru tiden tilbake og påføre kvinner de lidelsene tidligere tiders ulovlige abortinngrep medførte. På verdensbasis foretas det anslagsvis 15 millioner illegale aborter årlig. 150 000 kvinner dør som følge av abortkomplikasjoner. Tallenes tale er klar, de sier oss at vi må kjempe for å beholde abortloven slik den er i dag. Behovet for abort vil i større eller mindre grad alltid være til stede. Da finnes det ingen annen god løsning enn en abortlov som sikrer kvinners rettigheter og helse. Det betyr imidlertid ikke at vi som er tilhengere av selvbestemt abort, ikke vil verne om det ufødte liv, og at vi ikke ønsker at aborttallene skal gå ytterligere ned. Men det viktigste må alltid være å verne om det fødte liv – vi må alltid verne om alle de kvinnene som har havnet i den forferdelig vanskelige situasjonen det er å ta valget om abort. De må fortsatt få lov til å bestemme selv. Vi må dessuten verne dem mot ekstremister som Børre Knudsen og Ludvig Nessa, mot Pro Vita og andre som med grusomme virkemidler og trusler med påstand om barnedrap legger ytterligere sten til den allerede tunge byrden som de kvinnene som er blitt uønsket gravide, har. Vi må verne dem mot disse som – jeg beklager å måtte si det – Regjeringen ikke er villig til å ta avstand fra, men som de tvert imot inviterer inn i varmen ved å gi økonomisk støtte. I USA har vi sett hvor galt det kan gå når abortfanatikere med uakseptable metoder ikke har blitt stoppet i tide av ansvarlige politikere. Som ansvarlig politiker vil jeg ta sterk avstand fra de ekstreme virkemidlene vi også har sett tegn til i vårt eget land, og jeg må bare beklage at andre partier legitimerer en slik virksomhet gjennom offentlig støtte. Aborttallene har gått ned, og det er svært gledelig. Vi må styrke innsatsen for å få tallene enda lavere. Det er vi alle enige om. Det råder imidlertid stor uenighet om virkemidlene. Vi vet at Kristelig Folkepartis oppskrift er å sørge for at færre svangerskap blir avbrutt, bl.a. gjennom å avskaffe abortloven slik den er i dag. Vår oppskrift er at færre svangerskap blir påbegynt. Vi er nødt til å drive svangerskapsforebygging, ikke antiabortkampanjer. Midlet for å oppnå målet om lavere aborttall må ikke være en frykteliggjøring av abort. Skremselspropaganda mot abort aksepterer vi ikke! Abort er heller ikke umoralsk, det er en helt legal handling i henhold til norsk lov. Spørsmålet er om ikke prevensjon er litt for vanskelig tilgjengelig. For å få p-piller må en gå til lege og gjennomføre en underlivsundersøkelse. Dette kan for mange unge jenter virke så skremmende at de lar det være. Resultatet er at de ikke selv har kontrollen over prevensjonen. Vi vet at kondomer vanligvis er guttenes ansvar. Noen har for seg at de ikke vil bruke det, men enda viktigere er det at de er dyre. Det eksisterer terskler både når det gjelder tilgjengelighet og pris, som jeg tror bidrar til at aborttallene blant unge er unødvendig høye. Er det f.eks. nødvendig at det bare er leger som kan forskrive p-piller? I Trondheim gjennomfører en et toårig prosjekt der jenter mellom 16 og 25 år uten legeundersøkelse kan få gratis p-piller på helsestasjonen av jordmor eller helsesøster. Hovedmålet med prosjektet er å få ned aborttallene. Det deles ut gratis kondomer, og ungdommene får veiledning og gratis undersøkelse med henblikk på eventuelle kjønnssykdommer. Køen er lang de ettermiddagene helsestasjonen er åpen. Mange av dem som oppsøker helsestasjonen for ungdom, opplever at det gir en større grad av anonymitet, og de forteller at de synes det er vanskelig å gå til sin faste lege, som gjerne er den samme legen som foreldrene går til. Dette er et svært spennende prosjekt, som jeg håper at helseministeren også vil følge nøye opp. Er erfaringene fra Trondheim gode, bør vi vurdere å gjøre det til en landsomfattende ordning. Det bør også settes i gang en informasjonskampanje om prevensjon. Mitt inntrykk er at en så langt har informert om kondom primært som beskyttelse mot hiv og andre seksuelt overførbare sykdommer. Vel så viktig er det å fokusere på at kondombruk kan hindre uønskede svangerskap. En slik kampanje kan bidra til en større bevissthet rundt dette spørsmålet, men må følges opp med at tilgjengeligheten for prevensjon blir bedre. En må ikke være redd for å bruke de nødvendige virkemidlene. Skal budskapet nå fram til ungdom, må en henvende seg til dem direkte. Og hvis noen er redd for at slike kampanjer bidrar til at ungdom har mer sex, er de i beste fall naive. Det er en kjensgjerning at ungdom har sex, og det behøver det ikke å være noe galt med, så lenge de beskytter seg mot uønsket graviditet og seksuelt overførbare sykdommer. Åpenhet om sex og samliv i dagens samfunn tror jeg har en positiv effekt i forhold til dette med prevensjon. Selv om mange unge jenter synes det er vanskelig å gå til lege for å få prevensjon, vet de aller fleste i dag en hel del både om prevensjon og sex. Men det er ikke alle som setter pris på åpenhet rundt disse spørsmålene, og jeg har mistanke om at f.eks. Kristelig Folkeparti mener at større åpenhet fører til en lavere seksualmoral blant unge. Det kan virke som om de ønsker å motarbeide informasjon om prevensjon, bl.a. gjennom ikke å godkjenne en opplysningsvideo og en CD-ROM som Statens helsetilsyn produserte i høst. Å la ungdom se et samleie på skjerm ble for sterk kost. Det er også et stort paradoks at de politiske miljøene som er motstandere av selvbestemt abort, ofte også er motstandere av en relevant seksualopplysning og lettere tilgjengelig prevensjon for ungdom. Erfaringer viser at når kunnskapsnivået om prevensjon og sex øker, får man færre uønskede svangerskap og lavere aborttall. I Stovner bydel i Oslo gjennomførte man for noen år tilbake et prosjekt der målet var å få ned de svært høye aborttallene man hadde blant bydelens unge jenter. Seksualundervisning ble en integrert del av de fleste fag i ungdomsskolen. Det ble fokusert på fakta om prevensjon, seksuelt overførbare sykdommer osv., men også betydningen av å ta egne valg og å sette egne grenser. Resultatet var ikke bare at aborttallene gikk ned, men også at debutalderen for samleie ble høyere, og at kunnskap om kjønnssykdommer og prevensjon økte betydelig. Aborttallene er imidlertid også relativt høye blant kvinner over 30 år. Ikke alle er tilfreds med eksisterende prevensjon når de vet at de ikke skal ha flere barn. Kvinner tar både det meste av belastningen ved bruk av prevensjon og den største belastningen ved en abort. Jeg mener at menn i langt større grad må ta ansvar for forebygging av uønskede svangerskap. I Nederland har man svært lave aborttall sammenlignet med andre land i Europa, noe som bl.a. forklares med at sterilisering av menn er en prioritert oppgave i helsevesenet. I Norge er kun 10 pst. av partnerne til kvinner over 40 år sterilisert, til tross for at dette hos menn er et svært enkelt inngrep sammenlignet med sterilisering av kvinner. Jeg er helt klar over at dette tar kapasitet i et allerede presset helsevesen. Men det gjør også legekonsultasjon i forbindelse med p-pille- og spiralbruk, og ikke minst abortinngrep. På vegne av Arbeiderpartiet legger jeg i dag fram et forslag der vi ber Regjeringen om å forsere arbeidet med en ny handlingsplan for forebygging av uønskede svangerskap og abort. Utviklingen den senere tid viser nødvendigheten av at det er det offentlige som på abortlovens grunn er drivkraft i det forebyggende arbeidet.