Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-03-18:
Forslaget dreier seg om å styrke menneskerettighetenes stilling i Grunnloven. Som flere har vært inne på, vil jeg understreke behovet for debatten og gi ros til dem som har medvirket til å sikre den, en debatt som gir økt oppmerksomhet mot hvordan vi skal sikre menneskerettighetene, og hvordan menneskerettighetene skal følges opp. Her er det berettiget tvil i mange miljøer om hva som er det klokeste. Sjøl er jeg blant disse tvilerne. Det som representanten Langeland var inne på når det gjaldt bolig, er et eksempel på i hvilken grad det er klokt å ta slike spørsmål inn i Grunnloven. Stortingets presidentskap oppnevnte et utvalg med Inge Lønning som leder, og mandatet var å fremme forslag om begrenset revisjon – og jeg vil understreke det først: begrenset revisjon – med mål om å styrke menneskerettighetenes stilling i nasjonal rett. Det dreier seg altså om et betydelig handlingsrom, en begrenset revisjon og å styrke menneskerettighetenes stilling. Vi står overfor et krevende politisk skjønn med hensyn til hvordan vi skal gjennomføre dette. Thorbjørn Jagland var Stortingets president i forrige periode og en av initiativtakerne til nedsettelsen av utvalget som Inge Lønning var leder av. Nåværende generalsekretær i Europarådet heter Thorbjørn Jagland, og han uttalte i Aftenposten den 7. mars i år at vi «har endt opp med en grunnlov som er stivnet og umoderne». En slik omtale av Grunnloven er jeg sterkt uenig i. Grunnloven har vært og er av uvurderlig verdi for Norge. Den har gitt et fast ankerfeste i krisetider, og den har vært retningsgivende under skiftende samfunnsforhold. Dens overordnede autoritet og dens store slitestyrke skyldes både at den har hatt sin basis i grunnleggende verdier som folket har identifisert seg med, og at den har blitt fornyet gjennom endring og tillegg av paragrafer så vel som gjennom sedvane. Det er nettopp et kjennetegn ved vår konstitusjon at den kombinerer stabilitet og fornyelse. Det er også karakteristisk at fornyelsen har skjedd ved utviklingen av demokratiet og som følge av grunner som utviklingen av vårt samfunn har gjort rimelig. Etter Thorbjørn Jaglands oppfatning bør «kampen for «det norske» knyttes opp mot tidens tyngste trender i det internasjonale samfunn – som uten tvil er menneskerettighetene». Menneskerettighetene og spørsmålet om hvilke av dem som bør med i Grunnloven, og hvordan de best kan realiseres i Europa, er viktig. Men når det gjelder hvilke trender som gjør seg gjeldende, synes den dominerende trenden i Europa nå å være at ikke-folkevalgte – direktører, generalsekretærer, kommisjonærer og andre internasjonale sjefer – forteller folkevalgte representanter hva som er viktig. Grunnlovens mest overordnede verdi ligger i å sikre demokratiet. Av denne verdien kan en rekke andre verdier og rettigheter avledes. Jeg mener vi må ha en langt mer grundig debatt før vi tar standpunkt til hvilke menneskerettigheter som eventuelt bør inn i Grunnloven. For meg er det viktig at det ikke bare er ideelle mål, men rettigheter vi mener må realiseres, og som vi kan realisere, som er sentrale. Derfor er altså hva vi må og kan realisere viktig for meg ved grunnlovsendringene, ikke bare idealistiske ønskemål. Grunnloven må sikre at makten oppnås og utøves gjennom demokratiske, politiske prosesser. Jeg har mer tro på demokratiet enn på jussen, i den forstand at demokratiet må være overordnet jussen for å sikre rettferdighet og rimelighet i vårt samfunn. Jo mer rettighetslogikk som gjøres gjeldende i styringen av samfunnet, jo mer kan det føre til en rettsliggjøring og en overføring av makt fra folkevalgte forsamlinger til domstolene. Juristene har hatt en viktig rolle under utviklingen av vårt demokratiske styre, både som profesjon og som aktører i det politiske liv. Særlig viktig har innsatsen til mange universitetsjurister vært, og i den videre utviklingen av samfunnet vårt vil juristene ha en viktig rolle, men de må ikke få større makt og innflytelse. I særdeleshet bør vi være tilbakeholdne med å overgi mer makt til juristene i de internasjonale og overnasjonale organene. Makten bør ligge i de folkevalgte forsamlingene der representantene ikke bare er valgt, men også er ansvarlige overfor folket som har valgt dem. Det politiske ordskiftet og demokratiet er avgjørende. Mye kan gjøres bedre i vårt land. Den beste måten det kan skje på, er ved å sikre demokratiet gjennom et opplysende og skarpt ordskifte. Eksemplet på det er slik det var i forbindelse med tilslutning til Den europeiske union, fordi demokratiet er den eneste styreformen der de som blir styrt, har makt over dem som styrer. Jeg valgte her å holde et prinsipielt innlegg uten å gå inn på innholdet i de enkelte forslagene. Det er de folkevalgtes rolle som er det sentrale, og ikke enkeltbestemmelsene, som en vil komme tilbake til når en har drøftet den folkevalgtes rolle, hva som skal tas inn i Grunnloven, og hvordan vi sikrer at det politiske ordskiftet er vitalt, for det er den forståelsen og det ordskiftet som er styrken i et aktivt demokrati.