Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2005-12-14:
Når den nye regjeringen overtok, ble det gjentatt til stadighet at vi kom til dekket bord. Det kan i aller høyeste grad diskuteres. Økonomien er bra, det er det liten tvil om, men spørsmålet er i hvor stor grad det skyldes den forrige regjeringens politikk, eller om det skyldes utenforliggende forhold. En del av bordet var dekket, men hvem som har dekket bordet, er mer diskutabelt. Andre deler av bordet så ikke særlig ryddig og pent ut. En fire år lang skattelette- og privatiseringsfest setter sine spor. Det er mye å rydde opp i. Vi holder på med den ryddejobben, og det vil ta tid å gjøre i stand det nye bordet, et bord som skal dekkes på en annen måte enn det forrige, og ikke minst skal alle få plass rundt det nye bordet. I tillegg skal menyen endres. Hovedrettene skal ikke lenger være privatisering og skattelettelser, men velferd og rettferdighet. Et av de viktigste områdene på den nye politiske menyen er kunnskap til alle. Etter fire år med sultefôring av kommuner og fylkeskommuner trengs det et betydelig løft. 5,7 milliarder kr ekstra til kommunesektoren neste år betyr mer penger til skolen. I min hjemkommune, Arendal, vet jeg med sikkerhet at en del av de ekstra midlene vil bli brukt til å styrke skolen. Det er på høy tid. Altfor trange rammer over flere år har gått på bekostning av kvaliteten i skolen. Det er med interesse jeg merker meg debatten i salen i dag, hvor de tidligere regjeringspartienes representanter er mer opptatt av å diskutere millioner enn å diskutere milliardløftet for kommunene. Det minner meg om fotballaget som konsekvent sender alle i angrep. Det er ikke alltid like lurt. Utdanningspolitikk handler også om samfunnssyn. Vi i Arbeiderpartiet vil at alle skal få plass rundt dette bordet. Utdanningspolitikk handler om å gjøre alle til vinnere. Trange økonomiske rammer og privatisering gjør det vanskeligere, for ikke å si umulig. Det er derfor viktig å satse på fellesskolen. Innenfor fellesskolens rammer kan vi gjøre det mulig å se hver enkelts behov, og legge til rette for at hver enkelt elev kan få brukt sine evner og talenter. Vi er derfor glad for at vi nå får gått igjennom lovverket med hensyn til privatskoler. Det betyr ikke at vi vil forby alt som ikke er offentlig, men vi trenger å gå opp en grensegang for hva som er kommersielle skoler, og hva som kan sies å være pedagogiske og religiøse alternativer. Det har vært en kraftig vekst i antall private, kommersielle skoler etter at den nye loven ble vedtatt av den tidligere regjeringen og Fremskrittspartiet. Konsekvensene er særlig tydelige i den videregående skolen. Distriktsskoler trues av nedleggelse, yrkesfaglige skoletilbud kan bli lagt ned, og vi kan risikere at en enkelte steder, som i mitt hjemfylke Aust-Agder, ikke får noen skoler som kan gi et komplett og bredt tilbud innenfor de studieforberedende retningene. Denne formen for liberalisering og misforstått frihetstenkning kan resultere i mindre frihet for mange og en utdanningspolitikk som i for liten grad er i samsvar med næringslivets behov. Øvrige konsekvenser av en økende kommersialisering av utdanningssektoren kan bli at en sementerer og øker sosiale forskjeller. Etter vår mening truer en slik utvikling selve bærebjelken i vårt velferdssystem, nemlig at alle skal ha de samme mulighetene uansett bakgrunn. Vi har sett og ser at kommersielle aktører, som f.eks. den svenske skolekjeden John Bauer, satser tungt på å etablere seg i Norge. Opposisjonen ser ut til å tro at private aktører som John Bauer vil etablere seg i Norge uten å kunne tjene penger på skoledriften. Det er vel en smule troskyldig å tro at kommersielle aktører kun er interessert i å hjelpe oss med å få et best mulig utdanningssystem, uten å få noe tilbake i form av økonomisk fortjeneste. Et annet trekk ved disse etableringene er at det er vist liten eller ingen interesse fra disse aktørene for å etablere tilbud innenfor yrkesfag. Det ser ut som om de kommersielle skoleaktørene er mest interessert i å skumme fløten, og så får det offentlige ta seg av resten av skoletilbudet og det som er mer krevende. Vi i Arbeiderpartiet, sammen med SV og Senterpartiet, har høye ambisjoner i kunnskapspolitikken. Soria Moria-erklæringen legger listen høyt, men vi er trygge på at vi skal komme i mål. Vi vil styrke Norge som kunnskapsnasjon, og derfor vil vi prioritere utdanningspolitikken som en del av velferdsløftet, som vi nå så sårt trenger etter fire år med en Høyre-dominert regjering.