Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-05:
Jeg er ikke medlem av kontroll- og konstitusjonskomiteen og heller ikke medlem av fagkomiteene, justiskomiteen og utenriks- og forsvarskomiteen, men jeg følger med på nyhetsbildet. Jeg følger med på det som summer i underskogen der ute, gjennom sosiale medier, selvfølgelig, og jeg er mye i kontakt med vanlige folk. Jeg skal prøve å snakke slik at vanlige folk forstår det. Det er ikke så lett i denne saken. Dette dreier seg om noe som er viktig for folk, tror jeg: Hvorfor mistillitsforslag? Hvorfor velte en sittende regjering, som folk flest kaller det? Folk flest liker ikke mistillit i hytt og pine. Det gjør ikke SV heller. Det har flere talere fra SV sagt i dag. Det skal ikke brukes i tide og utide. Det er faktisk veldig viktig i alle politiske vurderinger, det at folk skal følge med på disse politikernes forskjellige krumspring. Så hvorfor akkurat nå? Det er blitt forklart mange ganger fra denne talerstolen i dag, og det er to hovedgrunner: Punkt 1: Det er svært alvorlige mangler ved regjeringens oppfølging etter terroraksjonen den 22. juli 2011. Etter at katastrofen hadde kommet litt på avstand, sa vi alle til hverandre: Aldri mer! Aldri mer! Og det er det store spørsmålet: Ville det kunne skjedd igjen, og har vi gjort nok for at det ikke skal skje igjen? Det er det hele denne saken dreier seg om. Så viser det seg altså, gjennom Riksrevisjonens kritikk, gjennom høringen i kontroll- og konstitusjonskomiteen, og sist gjennom debatten her i salen i dag, at det ikke er tatt grep for at 22. juli ikke skulle kunne skje igjen. Trolig ville det ikke kunne skjedd på den samme måten, men på andre terrormåter, mot andre mål, mot offentlige objekter, dvs. installasjoner, offentlige bygninger og forsamlinger, militære og sivile. Altså: Over sju år etter terroranslaget på Utøya og mot regjeringskvartalet kunne dette lett ha skjedd igjen. Det er det alvorlige poenget. Selvfølgelig er jeg den første til å innrømme at ingen regjering kan garantere seg mot de mest utspekulerte anslag, men vi må gjøre det vi kan gjøre. Det som nå kommer fram, er at det ikke er blitt gjort. Punkt 2: Feilinformasjonen til Stortinget – det er også veldig alvorlig. Det er kanskje det som lettest får parlamentariske følger. Det er avslørt så mye feilinformasjon at flertallet her i salen innerst inne mener at statsministeren bør ta ansvaret og gå. Hadde ikke Kristelig Folkeparti vært i denne berømte politisk-strukturelle situasjonen som er beskrevet, det vil si – med rene, folkelige ord – dersom ikke Kristelig Folkeparti var på vei inn i regjering, måtte Kristelig Folkeparti ha tatt konsekvensen av sin tøffe kritikk og stemt for mistillit. Statsministeren måtte ha gått av – så enkelt er vel det uttrykket. Jeg vil si til dem av folk flest som har orket å følge med på denne lange sendingen fra salen i dag – det er nok ikke så veldig mange, vil jeg anta, selv med NRKs sakte-tv og alle de suksessene som har vært der – at jeg tror ikke det er mistillitsforslaget som ikke blir forstått denne gangen av folk flest. Nå tror jeg heller det er det politiske spillet som på et vis foregår, alle de politiske vurderingene som skjer akkurat nå, bl.a. i vurderingene av Kristelig Folkepartis standpunkt, og det skyldes disse såkalte politisk-strukturelle forholdene, som vil si at det er noen som banker på regjeringens dør, og som skal inn der.