Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-06-14:
Det har vært etterlyst i lang tid at Stortinget gjør gjeldende offentlighetsprinsippet for Stortinget og Stortingets organer. Når så ikke har skjedd, er det fordi det har manglet den nødvendige politiske viljen, og det skyldes også at det ikke har vært et tilstrekkelig engasjement på dette viktige området. Derfor er det historisk når vi med full tilslutning i dag innfører offentlighetsprinsippet for Stortinget. Jeg slutter meg fullt og helt til sakens ordfører, som sa at komiteens intensjon er at offentlighetsprinsippet skal praktiseres så langt som det er mulig – og det er svært langt. I disse dager er det 30 år siden offentlighetsmeldingen ble vedtatt, og det er helt på sin plass at vi nå går videre og innfører prinsippet for Stortinget. Sommeren 1997 la Venstre fram det som ble kalt «Stortingsmelding 0.» Bakgrunnen var at den daværende arbeiderpartiregjering i to og et halvt år hadde unnlatt å fremme offentlighetsmeldingen for Stortinget, til tross for at det gjentatte ganger var etterlyst at meldingen måtte komme for Stortingets talerstol. Venstre la fram en alternativ stortingsmelding. Et av de elementene som var med i den, var at offentlighetsprinsippet burde innføres for Stortinget, og Venstre lovet at vi skulle arbeide med det spørsmålet i den kommende perioden. Dette ble fulgt opp i sentrumsregjeringens offentlighetsmelding, men en konkluderte med at det var naturlig at det var Stortinget selv som hadde initiativretten og regien i denne saken. På den bakgrunn tok jeg initiativ sammen med daværende parlamentariske ledere i Kristelig Folkeparti og i Senterpartiet til et brev som ble sendt Stortingets presidentskap i mai 1998, hvor en bad om at det ble laget regelverk for offentlighet på Stortinget. Justiskomiteen fulgte opp i forbindelse med behandlingen av offentlighetsmeldingen, som det er referert til tidligere i debatten i dag. På bakgrunn av dette engasjementet fra Venstres side er det klart at det er svært gledelig for oss at vi nå får dette gjennomslaget, og det vil bety større åpenhet på områder som det så langt har vært uklarhet på. Og det har en svært viktig signaleffekt når lovgiveren på denne måten innfører offentlighetsprinsippet også for sin egen virksomhet. Det har ikke alltid vært et sterkt engasjement på dette området. Da Venstre sammen med Kristelig Folkeparti og Senterpartiet i 1998 sendte brev til Presidentskapet, hadde bladet «STAT & styring» en runde til ulike politikere hvor de innhentet kommentarer. Carl I. Hagen sa det slik: Vi er for åpenhet, men vi vil se nærmere på dette forslaget før vi tar stilling til det. «Blant annet kan det bety økte kostnader,» sa Carl I. Hagen. Og Bjørnstad sa: Dette er en stor materie, det er for tidlig å ta standpunkt. «Vi må ihvertfall ikke komme dit at vanlige folk blir skremt fra å henvende seg til Stortinget,» sa Vidar Bjørnstad. Nettopp resonnementet rundt dette at det er komplisert og vanskelig, at det kunne skremme folk fra å henvende seg til Stortinget, at det kunne påføre kostnader, er bakgrunnen for at mange har nølt med å komme fram til den konklusjonen som det i dag er full enighet om. I dag sprenger vi altså denne grensen, og det burde vært gjort for lenge siden. Denne innstillingen betyr mange skritt i riktig retning, og en skal ikke undervurdere det gjennomslag som kom i dag. Men det er noen områder hvor en burde gått lenger, og hvor forholdene burde vært annerledes. Jeg slutter meg fullt og helt til de påpekningene SV gjør i sine merknader. Jeg tror man er inne på områder som kan vise seg å være av en slik karakter at det er nødvendig med ytterligere presiseringer i regelverket. Det er det også anledning til å komme tilbake til, fordi en fornuftigvis har lagt opp til en evaluering av dette regelverket om om lag et år. Jeg ser for øvrig at en regner med at en da skal ha assistanse av juridisk ekspertise pluss folk fra pressens organisasjoner. Jeg er nok av den oppfatning at en slik ekspertise og slike innspill kunne vært av nytte for komiteen allerede i den fasen som en nå har lagt bak seg, og at en på noen punkter kanskje hadde utnyttet det forbedringspotensial som ligger her. Men la nå det være. Støtten utenfra vil en få i neste runde. Da justiskomiteen behandlet offentlighetsmeldingen, sa en at dokumentoffentlighet var viktig for å få kartlagt interesseorganisasjonenes arbeid og innspill i forhold til Stortinget, for å kunne se hvem som søker å påvirke Stortingets beslutninger, og hva de anfører når de tar kontakt. Det er en god begrunnelse. Men begrunnelsen gjør at en også må se nærmere på andre sider ved kontakten mellom Stortinget og omverdenen. Vi har en betydelig pågang av lobbyister og grupper som tar kontakt med Stortinget. De har helt avgjort betydning for komiteenes arbeid – og for Stortingets arbeid. Jeg tror det vil være naturlig å komme tilbake til hvordan vi med ytterligere regelverk kan søke å skaffe innsyn på disse områdene, og det vil Venstre på en eller annen måte gjøre til høsten. Jeg kan bebude at vi vil komme med et forslag som tar sikte på å registrere og få oversikt over og åpenhet rundt lobbyvirksomheten inn mot Stortinget. La meg ta et eksempel: Det vi nå legger opp til i regelverket, fritar stortingsrepresentanter og stortingsgrupper for registrering og for å følge offentlighetsprinsippet. Men i forbindelse med gasskraftsaken hadde Naturkraft en meget spesiell kontakt med et flertall i Stortinget gjennom partienes fraksjoner i energi- og miljøkomiteen. Disse dokumentene, som flertallet sa var av stor betydning for den konklusjonen de trakk, var det ikke mulig å skaffe seg innsyn i for utenforstående. Det er helt åpenbart ikke tilstrekkelig å få dokumentoffentlighet når en har lobbyvirksomhet på siden, en aktivitet som er av stor betydning for det som skjer på Stortinget, men som ikke er registrert, og som det ikke er åpenhet rundt. Det er bakgrunnen for at Venstre vil komme tilbake til dette til høsten. Men i dag tar vi et viktig skritt, og det er vi inspirert av. Vi akter å følge opp med flere.