Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
Vi lever i et land der de aller fleste har det veldig bra. Vi har rekordlav arbeidsledighet, og økonomien går veldig godt. De aller fleste har en jobb å gå til. Vi har ordninger som tar vare på deg hvis du blir syk. Vi har gode permisjonsordninger hvis du får unger. Vi er på god vei til å nå full barnehagedekning. Med andre ord: De aller fleste lever trygge, gode liv. Norge er et av verdens rikeste land. Vi kommer år etter år på topp når det gjelder FNs rangeringer av hvilke land som er de aller beste å bo i. Det skal vi være glade for, men vi skal ikke slå oss på brystet av den grunn. For det er folk i Norge som ikke har fått tatt del i velstandsøkningen. Det er fortsatt mange som opplever å ha dårlig råd, og som sliter med å få endene til å møtes. Selv om vi har lav arbeidsledighet, er det fortsatt nesten 700 000 som står utenfor arbeidsstyrken, og som mottar en eller annen form for stønad. Vårt samfunn er bygd opp rundt det at man skal være i arbeid. Arbeid skaper trygghet. Arbeid sikrer inntekt og er det beste virkemidlet vi har mot fattigdom. Da er det avgjørende at de som kan, skal ha muligheten til å få en jobb. Jeg tror at i en tid der ledigheten er så lav, er det svært krevende å være blant dem som enten er arbeidsledige, eller som ikke er en del av arbeidsstyrken fordi de lever på en eller annen stønad. Jeg tror at nettopp i en slik tid kan avstanden til arbeidsmarkedet oppleves som særdeles stor. Derfor er jeg glad for at Regjeringen fortsatt har et stort trykk på å ha et høyt nivå på arbeidsmarkedstiltakene, at vi realiserer kvalifiseringsprogrammet, og at vi holder tempoet oppe når det gjelder å få gjennomført NAV-reformen. Jeg er også glad for at det er bred enighet i Stortinget om å gjennomføre reformen, men jeg stusser over at enkelte ikke er villige til å finansiere den fullt ut, og ikke er villige til å finansiere de virkemidlene som faktisk trengs for å avskaffe fattigdom og for å få folk ut i arbeid. Fremskrittspartiet skriver i budsjettinnstillingen, og nå må jeg gjenta det jeg tok opp i replikken til representanten Svendsen, og som han bare delvis svarte på, at de har så store forventninger til NAV-reformen og til kvalifiseringsprogrammet at de regner med at mange flere vil bli sysselsatt. Jeg må si at jeg syns det er litt snodig at samme parti kutter kraftig til selve reformen, noe som ville ha ført til at den ville ha blitt skjøvet ut i tid. Ikke minst syns jeg det er snodig at de kutter til arbeids- og velferdsetaten som faktisk skal gjennomføre den. I sitt alternative budsjett kutter Fremskrittspartiet hele 431 mill. kr. De sier at de vil effektivisere, men kutter man i den størrelsesorden, må man si opp folk. Kanskje er det for Fremskrittspartiet å effektivisere, men smart er det i alle fall ikke. Den summen Fremskrittspartiet kutter, tilsvarer hele 862 årsverk, og det er veldig alvorlig. Det er også alvorlig at de nuller ut hele kvalifiseringsstønaden. De skriver kr 0 i sitt budsjett. Kuttet til Fremskrittspartiet ville ha rammet hele 5 500 langtids sosialhjelpsmottakere som har behov for kvalifisering for å komme seg i arbeid. Fremskrittspartiet er for å stille krav til sosialhjelpsmottakerne, slik at de kan finne seg en jobb, men de er mot å gi dem den hjelpen de trenger, og mot å gi dem en bedre inntektssikring. På toppen av det hele kutter Fremskrittspartiet kraftig i arbeidsmarkedstiltakene, selv om de prøver å vri seg unna det faktum. Minus 300 mill. kr står det svart på hvitt i budsjettinnstillingen. Jeg skjønner virkelig ikke logikken i å tro at man skal få flere i arbeid samtidig som man kutter i virkemidlene. Fremskrittspartiet leker en tallek som er veldig alvorlig. Å bekjempe fattigdom og få flere i arbeid er ingen enkel operasjon. Det krever at alle på Stortinget bidrar til å få det til, både når det gjelder å få ryddet opp i regelverk som skaper problemer, og også til å være reell når det gjelder å sette av penger til det som trengs. Det er kjekt å flytte på tall, men for dem som kunne ha blitt rammet av denne tallflyttingen, er det ramme alvor. Det må man aldri glemme.