Kristin Vinje (Høyre), 2017-02-23:
Vi skal nå diskutere forskningsetikkloven, eller, som det heter, Lov om organisering av forskningsetisk arbeid, og jeg vil starte med å påpeke at det har sneket seg inn en liten feil i teksten i innstillingen, i komiteens tilråding til vedtak. På side 5 står det under § 14: «I lov 1. april 2005 nr. 1 om universiteter og høyskoler» – det korrekte er: i lov 1. april 2005 nr. 15. Rett skal være rett. Så kan man spørre seg: Hvordan kan akademia, som har som formål å søke sannhet, etterprøvbarhet og verifisering, unngå å ta anklager om fusk på alvor? Dette spørsmålet stilte journalisten Bosse Lindquist, mannen som avslørte den italienske stamcelleforskeren Paolo Macchiarini i juks og uetisk oppførsel ved den svenske prestisjeinstitusjonen Karolinska Institutet i Stockholm. Journalisten rullet opp en formidabel skandale av de sjeldne da han satte søkelys på det som viste seg å bli tidenes forskningsjuks av internasjonalt format. For ett år siden måtte ledelsen ved Karolinska gå av etter at de i lengre tid fornektet en rekke varslinger og andre sterke indikasjoner på grovt og skadelig forskningsjuks utført av den karismatiske kirurgen. Dette er et grelt eksempel på hvor galt det kan gå, men det er ikke det eneste eksempelet. Det finnes flere, både små og store saker. Derfor er det viktig at vi gjør det vi kan for å legge gode rammer for at både den enkelte forsker og hver enkelt institusjon tar ansvar for redelighet og høy etisk standard. I proposisjonen vi behandler i dag, styrker vi derfor det forskningsetiske arbeidet i norsk forskning gjennom å lovfeste dette ansvaret. Vi lovfester ikke selve etikken, men vi lovfester selve organiseringen av det forskningsetiske arbeidet. Jeg vil takke komiteen for godt samarbeid i denne saken, det er en fordel at vi står sammen om hovedlinjene i en slik sak. Hele komiteen understreker betydningen av forskning og høyere utdanning for å utvikle et velfungerende samfunn og for å bidra til å møte de store samfunnsutfordringene. Det fordrer at de som utfører forskningen, stiller høye krav til seg selv og andre, og det fordrer at institusjonene har gode rutiner og systemer for å sikre at forskningen som utføres, er etisk forsvarlig. Det betyr at både forskere og institusjoner har et ansvar for å sette seg inn i og følge anerkjente forskningsetiske normer og bidra til at forskningen skjer i henhold til dette. De nasjonale forskningsetiske komiteene med sine faglige komiteer og utvalg er de viktigste nasjonale aktørene på det forskningsetiske området. For å fremme god forskningspraksis er både forebyggende arbeid og behandling av uredelighetssaker viktig. Hele komiteen forutsetter at den akademiske friheten ivaretas, og at vitenskapelige kriterier ligger til grunn for all forskning. Tilliten til forskningsmiljøene er avhengig av at de har et bevisst forhold til hva som er god forskningsetikk innenfor ulike fagfelt, og hele komiteen mener at lovforslaget som regjeringen fremmer, styrker det forskningsetiske arbeidet i norsk forskning. Vi ser positivt på at regjeringen foreslår å videreføre systemet med faglig uavhengige etikkomiteer og et nasjonalt granskingsutvalg. Jeg viste innledningsvis til et eksempel – Macchiarini-skandalen ved Karolinska – på hvor galt det kan gå når verken forsker eller institusjon er sitt ansvar bevisst og stiller strenge krav til seg selv og sin egen organisasjon. Det minner oss om at vi må være i forkant og legge til rette for at forskningsmiljøene, som er de som primært må ta ansvaret for hva som er god forskningsetikk, og hvordan dette skal være, nettopp organiserer dette arbeidet selv på en god måte. Forskningsetikk og redelighet i forskningen er mye mer enn det som reguleres i en lov, og forskningsetikk er primært forskermiljøenes eget ansvar. Vi kan aldri forsikre oss mot at enkelte forskere, så vel som andre aktører i samfunnet for øvrig, forsøker seg på fusk og uredelighet, dessverre. Men med denne loven styrker vi arbeidet for å sikre høy etisk standard i norsk forskning. Vi gjør det vanskeligere for enkeltforskere og institusjoner å slippe unna med juks og fanteri. Og til syvende og sist bidrar denne loven til at vi kan føle oss tryggere på at vi faktisk kan stole på at forskningsresultatene gjenspeiler virkeligheten. Loven som vi i dag skal vedta, bygger på og erstatter det som ble nedfelt i loven fra 2006 om etikk og redelighet i forskning. Vi styrker arbeidet med forskningsetikk. Vi viderefører systemet med faglig uavhengige etikkomiteer og det nasjonale utvalget for gransking av redelighet i forskning. Det nye er at vi lovfester både den enkelte forskers og den enkeltes institusjons eget ansvar, og samlet sett går dette arbeidet inn i en større sammenheng for å styrke kvaliteten i norsk høyere utdanning og forskning.