Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-24:
Akkurat nå blir tusenvis av kvinner verden rundt mishandlet. Og akkurat nå blir barn vitne til eller opplever vold i familien. Kanskje er det naboen som blir mishandlet, og kanskje både du og jeg vet inderlig godt hva som foregår, men vi velger å late som vi ikke gjør det. Fremdeles er det bedre for oss at vi tror henne når hun sier at hun falt ned trappen, fordi det er vanskelig for oss å involvere oss i andre menneskers liv. Vi kan ikke løse dette problemet med ord. Men vi trenger en effektiv politikk, og vi trenger lovbestemmelser. Det er nærmest med litt gåsehud at jeg står her i dag, fordi det nettopp er en tilsvarende aksjon i 45 andre europeiske land. Det betyr at vi nærmest skriver historie med denne interpellasjonen. Tenk på alle de landene som blir berørt av denne aksjonen på én eller annen måte! Forhåpentligvis utgjør det en forskjell for noen kvinner i Europa som lever under langt vanskeligere forhold enn det vi gjør her. Overalt – i alle land, innenfor alle religioner og i alle samfunnslag – blir kvinner slått, voldtatt og også drept i sine egne hjem. Nettopp ved på denne måten å sette vold i hjemmet i fokus, gjør vi alle vårt for å bidra til at dette ikke er noen privatsak. For det er ikke det. Vi har hørt tidligere at det mangler både informasjon og data om vold i hjemmet, og dette gjør at volden i den private sfære nærmest blir usynlig. Kanskje har vi i Norge greid å få litt større åpenhet, men i svært mange andre europeiske land foregår dette innenfor husets fire vegger og er åpenbart en privatsak. Det bryter med menneskerettighetene. Det hørte vi interpellanten si i sitt innlegg, og det er vi alle enige om. Men først og fremst er vold i hjemmet en kriminalsak. Det er forbudt ved lov å utøve vold i Norge, uavhengig av hvor volden skjer. Enhver som føler seg truet, har rett på beskyttelse. Dette er nedfelt både i FNs menneskerettighetskonvensjon og i norsk lov. Om volden skjer innenfor hjemmets fire vegger, blir den ikke mer lovlig av den grunn. Vold er uakseptabelt, og det må straffes så hardt at man tenker seg veldig godt om før man gjør noe slikt igjen. Det hjelper ikke å forstå voldsutøveren – i beste fall gi ham eller henne en mild straff eller samfunnsstraff – mens man lar offeret sitte igjen, redd og ubeskyttet. Vi har også hørt på nyhetene i det siste at voldsalarmene, som man trodde skulle beskytte dem, ikke virker som de skal. Det er her vi som politikere har mulighet til å lage noen virkemidler, og det er her vi skal ta våre grep, både gjennom strenge straffetiltak mot utøver og gjennom oppfølging, støtte og hjelp til offeret. Dessverre er det fremdeles i altfor stor grad slik at de som blir utsatt for vold i hjemmet, ikke anmelder saken. Det burde være like naturlig for politiet å anmelde dette som når noen blir slått ned på gaten og voldsmannen er ukjent. Det er svært gledelig når vi hører justisministeren nå snakker om at de skal se på straffeloven. Det gjør meg bitte lite grann tryggere i forhold til problemstillingen. Men her har vi som stortingspolitikere også en reell mulighet til å påvirke, i tillegg til at organisasjoner som Alternativ til Vold og andre, tilsvarende organisasjoner får muligheten til å hjelpe dem som har behov for det. Jeg har også lyst til å si at vold i hjemmet, uansett om det er mot partner, mot barn eller mot begge deler, er totalt uakseptabelt for Fremskrittspartiet, selv om det er enkelte partier her i Stortinget som misforstår med vilje. Det er derfor godt å høre at Regjeringen nå både jobber med saken og har satt i gang ulike tiltak rundt vold i hjemmet. Jeg vil takke interpellanten Lise Christoffersen for det arbeidet hun har gjort i saken, og for at hun har gjort det mulig for Norge også å delta i markeringen og i denne aksjonen. Som sagt skal denne aksjonen pågå i tre år, og forhåpentligvis får vi årlig en sak – kanskje som en del av budsjettet – der det blir redegjort for oss hvordan arbeidet med tiltak mot vold i hjemmet går, hvilke tiltak som er blitt gjort, og om tiltaksplaner man tenker å gjennomføre. Så tenker jeg at både interpellanten og jeg vil komme tilbake til Stortinget med det som skjer rundt omkring i Europa.