Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Fylkeskommunenes berettigelse og framtid har til tider vært hardt debattert i denne sal. Det er derfor veldig gledelig at en samlet komité i sine merknader slår ring om fylkeskommunen som en sterk regional samfunnsutvikler og slår fast at oppgaver som kan løses mer hensiktsmessig på et regionalt nivå, bør flyttes fra stat til kommune. Så gjenstår det å se i hvor stor grad dette vil bli fulgt opp i praksis. Akkurat nå er det ganske mange ute i fylkene som spør seg om det er verdt å gjøre så store endringer for så lite. De fleste hevder at de oppgavene som regjeringen så langt har lagt på bordet, er noe som med letthet kunne vært håndtert av dagens fylker. Det er litt pussig at Buskerud, Akershus og Østfold, som hver for seg har en minstestørrelse på over 240 000, må slå seg sammen for å kunne overta de oppgavene som Nordland og Møre og Romsdal blir tildelt – uten å slå seg sammen. Vi er enig i generalistkommuneprinsippet, men når absolutt alt skal være dimensjonert ut fra den minste sin evne til å løfte, får man ikke høstet gevinsten ut av fylker som f.eks. Viken. Det er som om man skulle rigge seg til med et dobbelt vogntog for å frakte en pakke tannpirkere. Det er litt overdimensjonert. Det er veldig bra at komiteen slår fast at oppgaver som er regionale i sin karakter, bør løses på regionalt nivå. Det er derfor ekstra synd at det virker som om oppgaver når det gjelder næring, kultur, kompetanse og integrering, er de som sitter lengst inne og blir skjøvet ut i tid. Det aller viktigste grepet som nå kan gjøres, er å gi fylkene et større ansvar for den regionale kompetansepolitikken. Det betyr både å kartlegge regionale kompetansebehov samt å legge planer for hvordan dette behovet kan dekkes opp i partnerskap med bl.a. næringsliv, partene i arbeidslivet, høyere utdanning, studieforbund og kommuner. Dette har Østfold fylkeskommune allerede gjort sammen med et kompetanseforum som er etablert. I tillegg må fylkeskommunene få et helhetlig ansvar for og i oppgave å bidra med videregående utdanning til alle i yrkesaktiv alder i Norge. Dette er avgjørende viktig både når det gjelder omstilling i næringslivet, ungdom som faller utenfor, og integrering. Det er i dag rundt 500 000 nordmenn som ikke har videregående utdanning. Disse blir i stadig større grad presset ut av arbeidslivet og inn på varige ytelser. Samtidig ser vi at næringslivet mangler folk med kompetanse, og at utdanning på videregående nivå, som flere faglærte, er det det er størst mangel på. De nye fylkene er som skapt for å gjøre noe med denne mismatchen mellom ledige jobber og ledige hender. Vi har de folkene vi har i dette landet. Det er på tide å gi dem den kompetansen arbeidslivet trenger. Dette forventer jeg at regjeringen kommer tilbake til både i forbindelse med den bebudede kompetansereformen og konkret som nye oppgaver og finansiering i kommuneproposisjonen til våren. Det er veldig riktig og viktig at komiteen påpeker at den regionale stat i størst mulig grad må være sammenfallende med de nye fylkene, ikke slik som i dag der de statlige organer organiserer seg på kryss og tvers helt uavhengige av hverandre og av fylkeskommunene. Det er også viktig å se lokaliseringen av kontorer i en sammenheng for å sikre jevn fordeling av arbeidsplasser og kompetanse i regionen. I den videre delegeringen av oppgaver fra stat til kommune er det viktig å fokusere på en helhetlig oppgaveløsning med minst mulig silotenkning. Det er viktig å sikre effektive tjenester mest mulig nær der folk bor, og mest mulig tilpasset de regionale behov. Men for at denne reformen til syvende og sist skal lykkes, avhenger det av to ord, og de ordene er finansiering og inkludering. Fylkene og KS må inkluderes i det videre arbeidet, og oppgavene må være fullfinansiert. Det kan ikke være slik at overføring av oppgaver fra staten til fylkeskommunene skal være en ren nedskalering også når det gjelder finanser og oppgavenes mulighet til å lykkes i fylkeskommunen.