trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-02-21:
Denne saken er ganske interessant fordi den ikke faller helt inn i det vanlige mønsteret, nemlig at EOS-utvalget ut fra etablert forståelse av regelverket går igjennom og ser på den faktiske etterlevelsen i EOS-tjenestene. Det er nemlig påfallende hvor sterkt det understrekes at EOS-utvalget ikke har funnet noe å rette kritikk mot til nettopp disse felttjenestene, som man kan kalle det. Det EOS-utvalget tvert imot har gjort, og som er en stor tjeneste for Stortinget, er at de har gjort oppmerksom på at selve lovgrunnlaget på noen måter roper på – trenger – en forsterkning. Det er veldig viktig informasjon for lovgiveren å få det på bordet. Uten at det rettes kritikk mot dem som er ute i felten, er lovgiveren gjort oppmerksom på at det kan være den teknologiske utviklingen som gjør at man har beveget seg noe fra utgangspunktet. Det er gjerne slik med veldig mye lovgivning at forholdene endrer seg uten at reglene følger etter. Jeg synes derfor dette perspektivet er viktig å få frem, nemlig at ni av ti rettslige beslutninger ifølge lov ikke treffes av domstolene, men i forvaltningen. I denne sammenheng er etatene en del av norsk forvaltning, som til slutt henter sitt hjemmelsgrunnlag fra regjeringen, som utgjør toppen i forvaltningspyramiden. En av grunnene til at jeg mener at det er veldig, veldig viktig, det arbeidet som EOS-utvalget har gjort, er at i motsetning til veldig mange andre av de rettsanvendelsesbeslutningene som forvaltningen foretar, så vil de som ikke får sine rettigheter respektert fullt ut, være klar over det. En grunneier som ønsker å reise et tilbygg, og som urettmessig får avslag, vil altså kunne gå videre med det, nettopp fordi han er klar over at han ikke har fått sin rett og har muligheten til å prøve beslutningen. Det ligger jo i sakens natur at overvåking skjer uten at de som har fått sitt personvern krenket, er klar over det. Derfor er det så viktig at EOS-utvalget har gjort oss oppmerksom på de mulige målkonfliktene av juridisk art som kan ligge innebygget. Det er selvfølgelig helt avgjørende for at Stortinget kan være oppdatert i sin lovgivning, at vi tar slike meldinger og gjør den operative beslutningen som ligger i at vi har bedt om å få en litt større gjennomgang og en revidert e-lov som gjør at Stortingets regelverk på dette området er så oppdatert som det er mulig å forvente i en tid med rivende teknologisk utvikling.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2017-02-21:
Det er bra å se at EOS-utvalget har utført inspeksjoner hos de hemmelige tjenestene slik det er nedfelt i kontrollinstruksen, og derigjennom har foretatt det antall inspeksjoner som skal iverksettes – og vel så det. Det konstateres at det utøves både en stikkprøvekontroll og en forberedt kontroll med anledning til å stille spørsmål. Fremskrittspartiet mener det er bra at det er en slik todeling av inspeksjonene. EOS-utvalget feiret i 2016 20-årsjubileum i sin nåværende form, og det var dermed naturlig at en så på hvordan EOS-utvalget har fungert i denne perioden. Etter anmodning fra utvalget selv nedsatte presidentskapet i 2014 et eget utvalg for å evaluere EOS-utvalgets virksomhet. Evalueringsutvalgets rapport behandles i komiteen som egen sak, og jeg behandler ikke det nærmere i dette innlegget. I likhet med kontroll- og konstitusjonskomiteens rett til å ta opp saker på eget initiativ har utvalget selv tatt opp saker på bakgrunn av den offentlige debatten – dette i henhold til EOS-kontrolloven § 3. Komiteen finner dette meget positivt. EOS-utvalget peker på behovet for forsterkede mekanismer for demokratisk kontroll ved utvidede metoder og hjemler for EOS-tjenestene. Det pekes spesielt på at etablering av et digitalt grenseforsvar også må følges av vurderinger av hvordan dette skal kontrolleres av EOS-utvalget. Lysne II-utvalget har kommet med anbefalinger om hvordan et digitalt grenseforsvar kan etableres, og det er tydelig at en må gå nøye inn på de områdene som gjelder den demokratiske kontrollen ved de metodene som beskrives – som også EOS-utvalget er opptatt av. Fremskrittspartiet vil medvirke til at dette tema blir viet spesiell oppmerksomhet når regjeringen fremmer forslag om et digitalt grenseforsvar, herunder vil balansen mellom digitalt grenseforsvar og hensynet til personvernet bli viet stor oppmerksomhet. EOS-utvalget har tidligere uttrykt bekymring over den lange saksbehandlingstiden i klareringssaker. Parallelt har dette også vært et gjentagende tema fra Ombudsmannen for Forsvaret sin side, og komiteen har også i sine innstillinger til Stortinget uttrykt samme bekymring flere ganger. Ifølge årsrapporten fra EOS-utvalget konstateres det nå at NSM har iverksatt tiltak som har medført redusert restanse og en forventning om kortere saksbehandlingstid i nyere saker. Dette er et område som komiteen også er opptatt av, og det er derfor en forventning om at NSM får saksbehandlingstiden ned på et forsvarlig nivå. Fremskrittspartiet finner grunn til å gi ros til EOS-utvalget for måten utvalget gjennomfører sitt arbeid på i henhold til EOS-kontrolloven, herunder også spesielt måten EOS-utvalget har iverksatt initiativsaker på på bakgrunn av den offentlige debatten. Ellers vil jeg vise til saksordførerens meget grundige og gode gjennomgang.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2017-02-21:
I mitt innlegg til forrige sak, årsmeldingen, startet jeg med å understreke hvor viktig det er at vårt samfunn er basert på tillit mellom myndigheter og borgere. De virkemidlene vi benytter for å sikre trygghet og sikkerhet, må ikke være sånn at de bidrar til å svekke denne tilliten. Samtidig pekte jeg på avveiningene mellom enkeltindividets rett til personvern og behovet for effektiv bekjempelse av kriminalitet. Jeg merket meg at det er nettopp dette EOS-utvalget er opptatt av, og som adresseres i forordet til den særskilte meldingen. En av utvalgets oppgaver er nettopp å gjøre Stortinget oppmerksom på mulige behov for endringer, der dilemmaer eller nye problemstillinger oppstår. Derfor har vi fått overlevert denne særskilte meldingen, som i dette konkrete tilfellet tar for seg et mulig behov for endringer i Etterretningstjenestens regelverk. Utvalget mener at den faktiske, teknologiske og rettslige utviklingen tilsier at tiden nå er inne for å melde fra til Stortinget om et mulig behov for lovendring. Det er altså ikke en kritikk av tjenesten vi her har med å gjøre, men Stortinget gjøres oppmerksom på problemstillingen. EOS-utvalget skal kontrollere at E-tjenesten ikke overvåker eller på annen fordekt måte innhenter informasjon om norske fysiske eller juridiske personer på norsk territorium. Dette kan ved første øyekast virke tilforlatelig, men som utvalget helt presist gjør rede for, er dette svært komplisert. Den teknologiske utviklingen reiser noen viktige problemstillinger som ikke uten videre finner sitt svar i e-loven. Både trusselbildet og teknologien er endret siden loven ble vedtatt. Utvalget peker dessuten på to sentrale forhold: Det dreier seg om E-tjenestens tilgang til å innhente informasjon fra tele- og datatrafikk inn og ut av Norge, og det dreier seg om søk i lagrede metadata knyttet til norske rettssubjekter i Norge. Kristelig Folkeparti mener det er klokt av komiteen å be regjeringen komme tilbake med et forslag til revidert lov om Etterretningstjenesten. Dette tror vi er den riktige måten å gjøre det på, hvor en tar med de perspektivene som trekkes opp, både av utvalget og av E-tjenesten. Derfor slutter vi oss til denne framgangsmåten og viser ellers til saksordførerens gode gjennomgang.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-21:
EOS-utvalget bruker sjelden den muligheten loven gir til å avgi særskilt melding til Stortinget, da om forhold av betydning. Meldingens anbefaling om en gjennomgang av rettsgrunnlaget for Etterretningstjenestens overvåkingsvirksomhet framstår som både grundig forberedt og godt begrunnet. Forsvarsministeren har allerede redegjort for regjeringens beslutning om å gjennomgå lov om Etterretningstjenesten, og jeg støtter beslutningen fullt ut. Jeg viser for øvrig til forsvarsministerens redegjørelse. Loven må balansere hensynet til nødvendig informasjonsinnhenting for å beskytte grunnleggende nasjonale interesser på den ene siden og hensynet til personvern og rettssikkerhet på den andre siden. Den må også ivareta Etterretningstjenestens mulighet til å løse sine oppgaver effektivt og formålstjenlig. Lovarbeidet må ivareta hensynet til at enhver utvidelse av tjenestens hjemmel til å foreta overvåking samtidig må sikre at EOS-utvalget har tilstrekkelig kontrollgrunnlag. Etterretningstjenesten er selv positiv til forslaget om en gjennomgang av rettsgrunnlaget. Et tydelig lovverk vil avverge unødig uenighet mellom tjenesten og utvalget om tolkning og bidrar dermed også til enda bedre dialog. Regjeringen har besluttet å følge opp Sårbarhetsutvalgets utredning NOU 2015:13 Digital sårbarhet – sikkert samfunn. Utvalget anbefaler bl.a. å innføre et digitalt grenseforsvar for Norge. Forslaget og høringsinstansenes uttalelser vil bli fulgt opp, og gjennomgangen av lov om Etterretningstjenesten vil bidra til at innhentingsmetodene som har betydning for personvernet, kan ses i sammenheng. For å sikre at Norges grunnleggende nasjonale interesser ivaretas er det avgjørende at EOS-tjenestene samarbeider. Samarbeidet som pågår, f.eks. i Felles kontraterrorsenter og i Felles cyberkoordineringssenter, innebærer at tjenestene utveksler informasjon. Utveksling har grunnlag i regelverk og i avtaler tjenestene imellom. Det nye lovverket for Etterretningstjenesten vil ikke endre regelverket eller avtalene som ligger til grunn for samarbeidet med Politiets sikkerhetstjeneste og Nasjonal sikkerhetsmyndighet. Informasjonsutvekslingen mellom tjenestene gjennomgås rutinemessig av EOS-utvalget. Gjennomgangen av lov om Etterretningstjenesten må derfor ta hensyn til EOS-utvalgets kontroll også på dette viktige området.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-21:
Igjen: Jeg har stor respekt for representanten Bøhlers engasjement i denne saken. Jeg deler hans engasjement i den forstand at Oslo og Oslo-området har særskilte utfordringer som vi bør være ekstra oppmerksom på, og som må ivaretas på en god måte. Håndteringen av denne typen problemstillinger bør i høyeste grad følges opp, og det vil også gjøres. Også i lys av politireformen vil jeg følge opp dette ganske tett, rett og slett fordi behovet absolutt kan være til stede. Det er ikke sånn at man skal benytte A4-løsninger i alle sammenhenger, og jeg tror de fleste ser at hovedstadsområdet har særlige utfordringer, som skal ivaretas. Jeg tror vi skal være litt forsiktig med å bruke begrepet «parallellsamfunn» når vi snakker om bydeler og områder i Oslo. Punktet «Eksisterer fenomenet parallellsamfunn i Oslo politidistrikt?», i rapporten som ble publisert rett før nyttår, viser at politiansatte ikke oppfatter at det er parallellsamfunn – at dette er en reell utfordring i Oslo. Det som framkommer, viser at i Oslo politidistrikt finnes det utfordringer knyttet til enkeltaktører og til miljøer, men at begrepet «parallellsamfunn» kan synes å være verken nyttig eller dekkende for å beskrive de utfordringer man ser her. Det er altså ingen geografiske områder i politidistriktet som oppleves å være utenfor politiets kontroll, eller hvor det oppfattes som utrygt for politiet å gå inn. Dette er også i sterk kontrast til det vi opplever i vårt naboland Sverige, hvor vi senest i går fikk demonstrert hendelser i Rinkeby, Stockholm som viser at man er i en helt annen situasjon enn vi er i Norge. Der kan man kanskje snakke om og bruke begrepet «parallellsamfunn». Det synes jeg man skal være tilbakeholden med å gjøre i Norge, fordi vi har en politikk som ikke har gitt oss de utfordringene som vårt naboland Sverige har fått – nettopp gjennom en kontrollert og begrenset innvandringspolitikk.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-21:
For det første tenker jeg at det er viktig at vi avstemmer dette med det nivået som vi reelt ser. Jeg er helt enig når representanten Bøhler varsler om at man ser utviklingstrekk som på ingen måte er positive, og som gir grunnlag for å reise bekymring. Samtidig bør vi også være tilbakeholdne med å skape et bilde som ikke er korrekt, dersom man framstiller det som om vi er i en situasjon hvor vi er i ferd med å skli ut i parallellsamfunn. Men det betyr at vi må være årvåkne – vi må fortsatt ha innsats på dette området for å hindre at den utviklingen finner sted også i Norge. Da handler det om å jobbe langs mange spor. Jeg mener at fundamentalt i politireformen ligger nettopp den moderniseringen av politiet som vil gi et grunnlag for å bekjempe også denne typen kriminalitet. Det handler om etterforskningsløft, og det handler om nettopp å bygge kompetansemiljø som er i stand til å håndtere det som er mer kompleks kriminalitet, og som er vanskeligere å få oversikt over. Men vi skal ha i bakhodet at det store bildet forteller oss om en kriminalitetsutvikling hvor indikatorene peker i positiv retning, dvs. at kriminaliteten i det store går ned. Så er jeg enig i at vi bør på ingen måte se bort fra det økonomiske sporet, det er en viktig del av oppfølgingen for å kunne avsløre alvorlig kriminalitet. Vi vet at det er et spor som fungerer. Jeg setter et lite spørsmålstegn ved at det virker som om Arbeiderpartiet er i ferd med å ta avstand fra en reform som de var med på å danne flertall for i Stortinget, og som reelt nå oppfylles i tråd med det Stortinget ba om. Det er mulig det har noe å gjøre med at vi nærmer oss et valg, men vi skal i hvert fall gjennomføre den reformen Stortinget har bedt regjeringen om å gjennomføre, og det vil også gi resultater. Men uavhengig av reformen handler det samtidig om å styrke politiet og gi politiet de ressursene man trenger for å bekjempe alvorlig kriminalitet, og det har altså denne regjeringen gjort. Siden vi tiltrådte, har vi styrket politiet med 2,5 mrd. kr. Vi har økt antall ansatte i politiet med 1 800 siden tiltredelsen, og gjennom dette året kommer vi til å slå alle rekorder når det gjelder tilsettinger i politiet. Så forholdene ligger til rette for at også disse utfordringene opp mot kriminalitet kan løses på en god måte. Det handler om ressurser, og det handler om en reform som er helt nødvendig for å møte kriminalitetsbildet i det 21. århundre.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2017-02-21:
No har saksordføraren gjort greie for saka på ein god måte, så eg føler ikkje behov for å halde noko langt innlegg. Eg har likevel lyst til å understreke eit par ting. Det første er det at det vil alltid vere ei utfordring og også eit kontinuerleg arbeid å balansere enkeltpersonars rett til privatliv mot samfunnets og individas behov for beskyttelse mot ulike former for angrep. Derfor er det sjølvsagt alltid viktig at vi har gjennomarbeidde og klare lovheimlar på dette området. Verda er i rask bevegelse. Vi har eit trusselbilete som er i kontinuerleg bevegelse, og aldri tidlegare har teknologien utvikla seg så raskt som han gjer no, og det gjeld spesielt på kommunikasjonsområdet. Det gjer at lovverket fort kan bli utdatert, det kan verke gammaldags og også bli forelda på enkelte område i høve til den teknologiske utviklinga. Det kan medføre at vi i dag har kommunikasjonsmåtar som vi ikkje tenkte på då lovverket sist blei behandla, og det kan også vere at det er heimlar i lovverket som gir annleis og større inngrep enn det ein føresåg då lovverket blei vedteke. Trusselbiletet har også utvikla seg slik at Forsvaret og politiet i dag har langt større samanfallande utfordringar på mange område enn det ein hadde tidlegare. Det gjeld både på cyberområdet og på terrorområdet. Det har ein også gjort tiltak i høve til, og etableringa av Felles kontraterrorsenter i 2014 er eit eksempel på det. Derfor er det ein samrøystes komité som ber om at regjeringa legg fram eit forslag til ein revidert lov om Etterretningstenesta, og vi har tru på at ein gjennomarbeidd og god gjennomgang der vil sikre at vi framleis har eit tenleg, gjennomtenkt og balansert lovverk, som framleis sikrar den nødvendige legitimitet i befolkninga.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-02-21:
Jeg takker statsråden for innlegget og for at han som ny statsråd går ordentlig inn på dette temaet. Jeg vil gjerne prøve å beskrive alvoret. Jeg snakker med mange som kjenner gjengmiljøene godt, både politiet og folk som er nær dem og også jobber forebyggende. De forteller om strukturer som er veldig avanserte. Man har egne grupper eller personer som står for vold, som står for å spre frykt – gjøre de tingene jeg fortalte om i hovedinnlegget mitt – og som er villige til å ta straffen for det. De har egne personer som er såkalte «drug lords», som står for narkotikaomsetning og håndheving av hvem som skal selge hvor. De har egne personer som står for annen kriminalitet, og som styrer illegale spillesteder, arbeidslivskriminalitet og banksvindel. Det er altså multikriminelle som går inn på mange forskjellige felter. De har egne personer som står for rekruttering av ungdom, og det bekymrer meg kanskje aller mest, det jeg fortalte om rekrutteringsmøter hvor øyenvitner forteller om ganske store grupper ungdom som har som mål å bli medlem i disse gjengene – dessverre. De har egne personer som står for hvitvasking, håndtering av pengene. Det er den delen av gjengenes virksomhet som det snakkes minst om, som det ikke skrytes av, og som er vanskeligst å trenge gjennom for politiet. De har egne personer som står for å skaffe teknologi, utstyr, forskjellig avansert slåssutstyr, skytevåpen og sporingsutstyr når de skal spore noen, f.eks. konkurrenter som skaffer skuddsikre vester osv. Det er ganske stor tilgang på våpen der ute, og det er også bekymringsfullt i forhold til at det finnes elementer som det er kjent også har sympatier i retning grupper som Profetens Ummah, som har vært knyttet opp mot gjengmiljøene. Her er nettopp den koblingen som også statsråden viste til fra Europol, at organisert kriminalitet og terrorfare dessverre kan henge sammen. Det er en avansert kriminell struktur. Når personer blir tatt, blir de ofte tatt for enkelte voldshendelser på gaten. Men det vi mangler, er noen som kan jobbe mer konsentrert med disse miljøene over tid, sånn at når man tar dem for enkelte hendelser, kan man vite nok til også å kunne ta fram paragrafen om organisert kriminalitet. Kan en bruke forvaring, så kan en ramme dem sterkere, for dette er personer som gang på gang blir tatt for sterk voldsutøvelse, og som sprer frykt i miljøet i Oslo og andre steder. Jeg vil spørre statsråden om han vil gå mer inn i hvordan det jobbes med disse miljøene – gå mer etter og se om en god struktur er på plass – for jeg frykter at når man skal trykke samme strukturen ned i alle politidistrikter, blir det feil for et distrikt som Oslo, som har denne typen store utfordringer.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-02-21:
Jeg vil takke for veldig gode innlegg, både fra Kari Henriksen, Anders B. Werp og Karin Andersen. I mye av det som ble sagt her, ligger det en oppskrift på hvordan man kan angripe disse tingene på en sterk og god måte. Jeg vil fortelle om en situasjon senest en kveld i forrige uke da jeg var sammen med en forelder ved et senter i Oslo. Han beskrev for meg hvordan en annen far der hadde blitt slått ned med jernstenger kvelden før. Han beskrev at det stadig er vold knyttet til narkolanging i ungdomsmiljøene der. Mye registreres ikke engang av media, for de vil ikke snakke med verken politiet eller media. Den utryggheten som han beskriver i sitt område, tar jeg på alvor. Jeg er glad for at en statsråd med bakgrunn i Fremskrittspartiet ikke er opptatt av å bruke ordet «parallellsamfunn». Jeg understreket også i innledningen min at vi ikke har det, men at jeg mener vi må ta faresignalene på største alvor, og at vi må være enige om det – enige om å ta de tilløpene vi ser, på stort alvor. Jeg gikk igjennom forsøkene på å bygge områder, territorier, der noen kriminelle gjenger krever enerett på kriminaliteten, særlig narkolanging. Det følger med mye vold og konflikter når man konkurrerer med andre miljøer. De har faktisk områder der de har et slags eget vakthold mot andre kriminelle som kommer inn, og mot politiet. Jeg kunne også nevnt eksempler på steining av politibiler i Oslo, som vi har hatt i nyere tid. Politiet er opptatt av ikke å stigmatisere noen områder, akkurat som jeg er, derfor er de veldig forsiktige med å bruke ord om og beskrivelser av bestemte steder. Men vi skal altså ikke undervurdere disse faresignalene og heller ikke undervurdere det mennesker og familier opplever i noen nærmiljøer. Det er særlig ungdommer som kjenner til dette, som opplever frykt for nærmest å mobbes for noe så enkelt som at de ikke vil kjøpe narkotika. Vi har fått en lærepenge når det har vokst fram et nytt, farlig gjengmiljø som politiet og alle som jobber med dette, beskriver som noe av det mest offensive i Oslo, i en bydel som jeg nevnte. Det har fått vokse fram mens vi har jobbet med disse problemstillingene. Det er viktig at statsråden svarer litt nærmere på hvordan han vil følge opp, noe representantene Kari Henriksen og Karin Andersen også tok opp. Jeg tror det med å følge det økonomiske sporet er én nøkkel. Det var fordi man fulgte det økonomiske sporet, man ved hjelp av gjengprosjektet, i de fire–fem årene vi hadde det, fikk tatt B-gjengen. Men det er ikke gjort over natta, det tar årevis med jobbing å nøste opp det. Og det er det som kreves – en langsiktig, systematisk innsats.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-21:
Jeg har to spørsmål. Det ene er om Lofotodden nasjonalpark, og det er rett og slett bare: Vil statsråden invitere komiteens medlemmer, hvis han skulle lande på at det i tråd med kommunenes anmodning blir en Lofotodden nasjonalpark, sånn at vi sammen kan bade på yttersiden? Det er det ene spørsmålet. Det andre spørsmålet knytter seg mer til Østmarka. Statsråden er i brev til komiteen av 18. mars 2016 veldig tydelig på at regjeringen fastslår at den ønsker å legge vekt på de fylkesvise gjennomgangene før det konkluderes med utvidelse av eksisterende eller nye nasjonalparker. Han synes det er klokest å ta disse rundene med nasjonalparker i den anledning. Han peker i tillegg på at det er behov for en begrenset supplering med vern av naturtyper som i dag er mangelfullt dekket, og skog i lavereliggende områder på Østlandet er en av de naturtypene som er mangelfullt dekket. Da er spørsmålet mitt veldig enkelt: Utelukker statsråden at det kan bli aktuelt i forbindelse med disse suppleringene å opprette nasjonalpark i Enebakk?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-21:
Tusen takk for det svaret. Jeg oppfatter det som en klar invitasjon til å bade i Lofoten. Et oppfølgingsspørsmål om Østmarka: Det er greit at statsråden legger vekt på det lokale i forbindelse med opprettelse av nasjonalpark, og jeg er helt enig med statsråden i det paradoksale i situasjonen, at grunneier, altså Oslo kommune, kan gå videre med lokalt initiert vern, og Enebakk har ikke de samme mulighetene til å motsette seg dette. Og der stiller verken statsråden eller andre partier – ikke engang Fremskrittspartiet – noe krav om lokal enighet når en grunneier ønsker lokalt vern. Noe av det som ligger i mulighetene for vern der, er nettopp restoritativt vern, altså restaurerende vern, der man ser at naturverdiene vil øke hvis dette står uberørt i en periode. Så spørsmålet er: Har statsråden har ingen intensjoner om å utelukke mulighetene for Oslo til å gjennomføre en prosess med lokalt vern av området i Enebakk?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-21:
La meg bare begynne med paradokset – som også Rasmus Hansson var inne på – at når det gjelder å slå kommuner sammen var man villig til å bruke tvang, men når det gjelder å ivareta nasjonale interesser og verneverdige områder, er den samme viljen til å bruke tvang ikke til stede. Det er litt rart, for det er jo nettopp det nasjonale som skulle tilsi at vi tar et nasjonalt ansvar – og at regjeringen tar sitt nasjonale ansvar – for å gjennomføre vernet. Det andre er en oppfordring. Jeg har et tidspunkt for vern av nasjonalparken Lofotodden: Natur og Ungdom skal i begynnelsen av august ha sommerleir i den framtidige nasjonalparken – får jeg håpe – i Flakstad. Det ville vært utrolig flott om statsråden kunne komme opp dit, være der sammen med alle ungdommene og fastslå den nasjonalparken. Jeg er nemlig ikke i tvil om de naturkvalitetene som finnes på Lofotodden. Det tror jeg egentlig heller ingen andre i denne salen er. Jeg har derfor stor tro på at hvis bare statsråden legger til grunn prinsippet om at man skal ha enighet lokalt, og at enighet lokalt skal lyttes til, vil også den nasjonalparken bli vedtatt. Men la meg gå over til Østmarka. Jeg synes statsråden hadde greie svar – med sitt utgangspunkt – i diskusjonen om Østmarka. Jeg er uenig i konklusjonen hans, men han har på en måte et greit resonnement knyttet opp mot det som er Høyres standpunkt. Men det er unektelig et paradoks – som Hans Andreas Limi i for liten grad berørte, og som jeg synes at Marit Arnstad i for liten grad berørte – at et område som etter min oppfatning har verneverdier som er sterke nok, og som jeg også oppfatter at både Fylkesmannen og andre aktører signaliserer har verneverdier som er sterke nok til å kunne kvalifisere for nasjonalpark, ikke skal kunne bli nasjonalpark fordi Enebakk går imot det. Man skal isteden kunne gjennomføre frivillig vern etter naturreservatvernet, eksempelvis, der nettopp det å peke på det restaurerende vernet og på naturverdien i noen deler av det omsøkte området vil være sterkt nok til å kunne ha naturreservat i dag, men der andre deler av området vil kunne vernes etter bestemmelsen om naturreservat fordi man ser at hvis dette området får videreutvikle seg, vil naturverdiene være av en sånn karakter at de vil være verdt å ta vare på i en nasjonalpark. Det er litt sprøtt at vi ender opp i en situasjon der det frivillige vernet og grunneieres makt er noe folk skal få lov til å ture fram med som de vil. Men man mister noe av det fine som man vil kunne få i en nasjonalpark, nemlig muligheten til å markedsføre dette, og et nasjonalparksenter, som med stor sannsynlighet ville bli lagt nettopp til Enebakk kommune.
Hans Andreas Limi (Fremskrittspartiet), 2017-02-21:
Det er enkelte partier i denne salen som har et veldig sterkt ønske om å opprette nasjonalpark i deler av Østmarka, men de samme partiene har åpenbart problemer med at det politiske flertallet i den kommunen som vil bli mest påvirket av et slikt vern, faktisk er imot. Fremskrittspartiet er opptatt av det lokale selvstyret og forutsetter at det skal foreligge lokal politisk enighet i berørte kommuner, og at forslaget oppfyller de faglige kriteriene for vern. I dette tilfellet har den kommunen som ville blitt mest berørt av et slikt vern, Enebakk, sagt et klart nei i to omganger. Fremskrittspartiet forventer at dette respekteres, og at lokale vedtak vektlegges. Det aktuelle området som er tenkt avsatt til nasjonalpark Østmarka, er et populært fritidsområde og hytteområde og grenser til en av Enebakk kommunes drikkevannskilder. Østmarka er allerede strengt regulert etter en egen særlov, markaloven, og Fremskrittspartiet mener at å gi Østmarka nasjonalparkstatus ikke vil endre vernestatusen i området i nevneverdig grad, men vil kunne bidra til å undergrave nasjonalparkbegrepet. Det gjøres et stort nummer av at Oslo kommune som stor eiendomsbesitter i det aktuelle området som er tiltenkt opprettet som nasjonalpark Østmarka, faktisk vil ha vern. Det er ikke noe som tilsier at Oslo kommune som grunneier ikke kan pålegge seg selv et vern, uten å gå veien om å opprette nasjonalpark. Derfor vil jo Oslo kommune på egen hånd vurdere å søke om frivillig vern av området etter naturmangfoldloven eller etter markaloven. I så fall vil hensynet til eksisterende natur- og landskapsverdier bli ivaretatt, i tråd med lokale interesser og lokalt engasjement.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2017-02-21:
I forbindelse med Stortingets behandling av Meld. St. 14 for 2015–2016 Natur for livet – Norsk handlingsplan for naturmangfold stilte Kristelig Folkeparti, i likhet med flertallet av andre partier i komiteen, seg bak et forslag om en supplerende nasjonalparkplan. Forslaget lød: «Stortinget ber regjeringen komme tilbake til Stortinget med en supplerende nasjonalparkplan innen 2020, med forslag til nye nasjonalparker som kan sikre at et representativt utvalg av norsk natur blir vernet som nasjonalparker.» Ved votering i Stortinget ble dette imidlertid ikke vedtatt. Forslaget falt den gangen, med 46 mot 52 stemmer. Nå ligger et likelydende forslag igjen på bordet, i form av et representantforslag, som også inneholder to konkrete forslag til nye nasjonalparker. Vi står selvsagt for det vi mente da naturmangfoldmeldingen ble behandlet. Det er behov for en ekstra runde med helhetlig vurdering av det supplerende vernebehovet. Blant annet er det behov for å se på vernet av kystnær vassdragsnatur og å se på om arronderingen av eksisterende nasjonalparker er god nok. Vi er enig i at Norge har en rimelig bra dekning av nasjonalparker, men vi ser behovet for en supplerende plan for å fullføre dette arbeidet. De konkrete områdene i Østmarka og ved Preikestolen bør vurderes i en slik sammenheng. Mye taler for at det kan være riktig å gi disse områdene vern som nasjonalparker, men slike omfattende og permanente vernevedtak bør gjøres som resultat av en grundigere og mer helhetlig sak til Stortinget enn et Dokument 8-forslag – med all respekt for både det foreliggende forslaget og forslagsstillerne vil jeg likevel hevde det. Det er betydelig lokal motstand i begge områdene, og for å få til en best mulig prosess og forståelse og forankring mener vi at slike vernevedtak bør belyses grundigere. Det burde det også være ufarlig å gå med på for partier i denne salen som er skeptisk til ytterligere nasjonalparker. Kunnskap og helhetsvurdering er alltid lurt. Vi vet at nasjonalparkene våre på en særlig måte både ivaretar vern og stimulerer til friluftsaktiviteter og blir enda mer verdifulle som turområder i framtiden. Denne verneformen har vist seg effektiv og hensiktsmessig på flere måter, og vi imøteser en supplerende plan. Den supplerende planen bør også belyse Østmarka og Preikestolen. Jeg fremmer med dette Kristelig Folkepartis forslag.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2017-02-21:
Det ligger ikke an til at noen av forslagene som åpner for en framtidig opprettelse av nasjonalpark ved Preikestolen, vil få flertall i dag. Samtidig er det en kjensgjerning en må ta inn over seg at presset på det området når det gjelder turisttrafikk i sommersesongen, er i ferd med å skape store problemer både når det gjelder slitasje på naturen og med gjentatte situasjoner der lokal redningstjeneste må inn for å hente ut turister. Mener statsråden at det er tilbud og etterspørsel som skal styre trafikken til Preikestolen hvis det ikke blir nasjonalpark der, eller hvordan ser han på det?
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-02-21:
Statsråden har helt rett i at forslaget om å verne i Østmarka definitivt har med byutvikling å gjøre. Det handler om å vise fram de ulike kvalitetene ved byen og omegnen, både for egne innbyggere, tilreisende fra landet for øvrig og også for internasjonalt tilreisende. Det er for å bygge en merkevare, men det handler også om vern, og mitt spørsmål blir: Når statsråden legger så stor vekt på at det skal være lokal enighet, hvordan skal han da, gjennom de fylkesvise planene, sikre at vi får et supplement som gjør at variasjonene i de nasjonale verneverdiene blir ivaretatt?
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-02-21:
Det er flere som har vært inne på at vi har mye vernet areal i Norge, med 39 nasjonalparker på fastlandet. Det er store arealer, men jeg tror vi skal ta inn over oss at det fortsatt er behov for å verne mer for å ivareta variasjonen i norsk natur, for å ha de nasjonale verdiene, men også for å ivareta det biologiske mangfoldet og ikke minst for å ivareta de populasjonene som er, internasjonalt sett. De siste 40 år har dyrebestandene blitt redusert med nærmere 50 pst, så den trenden – både i Norge og internasjonalt – med at man trenger å måtte ivareta flere områder, med ulik grad av vern, kommer til å forsterkes og fortsette. Når det gjelder Østmarka: Ja, det er riktig og viktig at en har en lokal støtte, men samtidig må vi ikke da forlede oss selv til å tro at det er mange aktuelle områder på Østlandet som har en naturtype og verdi som de har i Østmarka, som kunne blitt nasjonalpark. Det er jo egentlig kun i Østmarka at en har et sammenhengende skogsområde som er stort nok, og i tillegg ett i Østfold. Det er disse som er de aktuelle områdene, og da blir det feil å sette dette opp mot det som er det frivillige vernet. Det frivillige skogvernet skal selvfølgelig gå sin gang. Og det er som regel små områder, som er viktige i seg selv, men de vil ikke kunne erstatte det som en nasjonalpark vil kunne være. Derfor er det viktig når en har dette samspillet med de lokale – og da blir jo ansvaret i de fylkesvise gjennomgangene – at vi sørger for at vi likevel får nødvendig nasjonalt vern av nasjonale verdier, og at det riktige verneformålet bør og skal være nasjonalparker. Jeg var med på å sette i gang den jobben med Østmarka nasjonalpark. Det har vært en prosess som har pågått siden 2012. Nå blir det ikke flertall heller i dag, men jeg er helt sikker på at Oslo kommune tar sitt ansvar med hensyn til å ivareta skogen inntil det blir en nasjonalpark. Jeg er også helt sikker på at området kommer til å bli en nasjonalpark til slutt.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-02-21:
Siden det er så mye snakk om bading på Lofotodden, kan jeg bare anbefale å gjøre det. Jeg har gjort det, og det er ekstra bra hvis man har et eller annet å drikke som varmer veldig godt etterpå. Men for å flytte ned igjen hit, så er altså det spesielle med Østmarka at helt usedvanlig mye ligger til rette for å etablere en nasjonalpark der, alt fra det faktum at det altså gjelder en naturtype som er svært viktig for svært mange, og som har svært dårlig vern. Ingen vil tre et sånt vern nedover ørene på Enebakk, men en statsråd som kommer fra et parti som ønsker å slå sammen kommuner med tvang, kunne vel ha en viss sans for signaleffekten av at hans eget parti og Stortinget pekte i en viss retning, som også vil bli oppfattet av Enebakk kommune. Derfor er spørsmålet: Er statsråden enig i at planlegging av en nasjonalpark og understrekingen av ikke minst fordelene for den kommunen det hovedsakelig gjelder, vil gi en god signaleffekt som kan ha en positiv påvirkning også i Enebakk?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-02-21:
Jeg er takknemlig for Fremskrittspartiets rørende omsorg for nasjonalparkbegrepet. For å bygge videre på det vil jeg understreke at nasjonalparker ikke bare er vanlige verneområder på linje med de andre vernekategoriene vi har her i landet. Det er nasjonale naturområder som utnevnes på grunn av et helt sett av nasjonalt viktige kriterier. Derfor er det helt åpenbart at Stortingets syn i slike saker har betydning i seg selv, og har stor signaleffekt. Derfor vil det at et flertall med Høyre i spissen i Stortinget i dag sier nei til å gå videre med et forslag om nasjonalpark i Østmarka, bli utlagt som en støtte til et nei til nasjonalpark på Østlandet, som altså over 98 pst. av innbyggerne rundt det aktuelle området ønsker å ha. Det er mulig det ikke er meningen, men det er det som er konsekvensen av den aktivt passive holdningen som stortingsflertallet – med Høyre – her inntar. At Senterpartiet og Fremskrittspartiet sier nei til naturvern, er nærmest en naturlov, men at Høyre, som var sentrale ikke minst i to av de mest vellykkete nye nasjonalparkene vi har her i landet, nemlig Ytre Hvaler nasjonalpark og Færder nasjonalpark, er så passive når det gjelder å få en nasjonalpark i nærheten av hovedstaden, og som bevarer hovedstadens utgangsnatur på en god måte, er underlig. Det som karakteriserer Ytre Hvaler og Færder nasjonalparker, er nettopp at de er nasjonalparker i områder hvor det er mye, mye større brukerinteresser og mye, mye større potensielle brukerkonflikter enn man er i nærheten av i Enebakk. Disse nasjonalparkene er svært vellykkete, kommunene har fått store fordeler av det og ser store potensialer i det. De er veldig gode eksempler på hva som er realiteten i å bruke nasjonalparkbegrepet på en konstruktiv måte. Derfor håper jeg at framfor alt Høyre vil tenke nøye over sin politikk på dette området og ta inn over seg at de har tatt et skritt tilbake i forhold til den offensive rollen de tross alt hadde i Ytre Hvaler og Færder nasjonalparker. Så ser jeg fram til at vi i neste stortingsperiode får det flertallet som Norge trenger for at vi oppretter nasjonalparker både i Østmarka og på Preikestolen, som nå demonstrerer et ekstra stort behov for bistand til en god forvaltning av et nasjonalt og internasjonalt ikon som lokalt sett dessverre nå ikke blir håndtert slik det burde.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-02-21:
Vi har allerede vernet betydelige områder i Norge. Sist jeg var inne og sjekket, var det 46 nasjonalparker og 174 naturreservat av større og mindre størrelse. Mange av nasjonalparkene er betydelige i ulike deler av landet og omfatter forholdsvis store områder. Dersom en skal gå videre og verne ytterligere areal som nasjonalparker i Norge, er det et par kriterier som må være oppfylt. Det ene er det som også statsråden peker på i sitt svarbrev til komiteen, at en må holde seg strengt til de faglige kriteriene som er knyttet til det å verne et område som nasjonalpark, altså at en ikke bidrar til å uthule begrepet «nasjonalpark». Det andre kriteriet som bør være oppfylt, er at en lokalt er enig om å gå videre med planene om nasjonalpark. Det må altså rett og slett være et lokalt eierskap til og en lokal enighet om opprettelsen av en nasjonalpark. At vi skal sitte her i Stortinget og gjennom et Dokument 8-forslag foreslå å utrede nye nasjonalparker uten at en lokalt er enig om det, er etter Senterpartiets mening ikke veldig heldig. Det gjelder både Preikestolen og Østmarka. Når det gjelder Preikestolen, er alle de tre berørte kommunene, Strand, Hjelmeland og Forsand, skeptiske til en ny nasjonalpark. De vil bli berørt av det, og de har enten negative vedtak knyttet til det eller uttalt seg negativt om opprettelsen. Når det gjelder Østmarka, er hele området – sjøl om Oslo kommune er grunneier av området – beliggende i Enebakk kommune, og Enebakk kommune vedtok så sent som i desember i fjor, med et stort flertall, at de ikke ønsket en opprettelse av en nasjonalpark i området. Østmarka er for så vidt underlagt betydelige restriksjoner etter markaloven allerede, men det som ikke er knyttet til markaloven, er skogbruket og skogsdriften, men jeg regner sjølsagt med at grunneieren der sjøl vil kunne ivareta det. Det er ingenting som hindrer grunneieren, Oslo kommune, i å avstå fra skogsdrift dersom grunneieren ønsker det. Senterpartiet mener sjølsagt at det fylkesvis sikkert kommer til å foregå videre diskusjoner om opprettelse av nasjonalparker ulike plasser i Norge, men at det i tilfellet er en diskusjon som må komme nedenfra, og den må bygge på lokal enighet mellom de ulike kommunene som blir berørt. Det vil være helt unaturlig om Stortinget, på egen hånd og i strid med forutsetningene om enighet lokalt, skulle vedta å gå videre med utredning av nasjonalpark. Senterpartiet kommer derfor ikke til å stemme for noen av de forslagene som er framlagt om det her i dag.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-02-21:
Det er riktig, som representanten Ljunggren peker på, at lokal enighet er et viktig prinsipp og et viktig utgangspunkt for vern, men en faglig vurdering er også et viktig utgangspunkt, og derfor er det viktig at slike saker vurderes og behandles grundig i Miljødirektoratet. Det er tilfellet for Lofotodden. Jeg kan ikke nå svare på når dette kommer, men når det kommer, kommer vi til å ta det til behandling i departementet. Men å si om det kan være klart før revidert nasjonalbudsjett, er jeg ikke i stand til å si nå.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-02-21:
Jeg er klar til å bade i både nasjonalparker og andre steder dersom muligheten byr seg, inklusiv med medlemmer av komiteen. Det har skjedd før, og det kan skje igjen. Når det så gjelder spørsmålet om Østmarka og Enebakk, er det på mange måter en paradoksal situasjon at alle kommunene, unntatt Enebakk, ønsker etablering av en nasjonalpark, og at områdene det dreier seg om i den kommunen som ikke ønsker det, er eid av Oslo som ønsker det. Men vi må ha som utgangspunkt at det skal være enighet, og som jeg sa i mitt innlegg, er det viktig ikke bare som et prinsipp, men som en veldig praktisk foranstaltning at kommunene står sammen om dette. Det dreier seg om hvordan man forvalter nasjonalparkene. Så er det slik at det må gjøres et faglig arbeid om kvaliteten i verneverdiene, og det arbeidet er heller ikke gjort når det gjelder Østmarka, men det er det naturlig å gjøre i de fylkesvise arbeidene.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-02-21:
Vi tar som utgangspunkt at lokale ønsker og lokale initiativer skal behandles grundig. Når det gjelder f.eks. skogvern, er det jo prinsippet om frivillig skogvern, enten det er private skogeiere, kommunale skogeiere eller staten selv. Så undergis det en faglig vurdering av vernekvaliteten, og det kan derfor ikke utelukkes at skogvern ville kunne være aktuelt i et tilfelle som dette. Men nå forstår jeg det vel dit hen at ønsket om en nasjonalpark dreier seg delvis om å verne kvaliteter som jo for øvrig i stor grad er undergitt vern allerede, men ikke minst om å få den profilen, den identiteten og det markedsføringspotensialet som en nasjonalparkstatus ville gi. Så jeg vil ikke se bort fra at prosessen og dialogen rundt ideen om en nasjonalpark kommer til å fortsette, til tross for at vi ikke er der i dag.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-02-21:
Dette er et veldig godt og et veldig viktig spørsmål. Vi har turistmagneter i Norge hvor vi ønsker turisme, hvor vi ønsker å tilrettelegge for at folk skal komme og ta del i de fantastiske opplevelsene de gir, men samtidig må vi sikre at det er en bærekraft i reiselivet vårt. Det kommer vi bl.a. til å diskutere i stortingsmeldingen om reiseliv, som næringsministeren legger frem senere i vår. La meg si at jeg ønsker besøk i nasjonalparkene, men å gjøre det på en god måte er viktig. Derfor lages det nå besøksstrategier, som vil gi en bærekraftig bruk av nasjonalparkene, og her må vi håndtere slitasje på naturen, vi må håndtere søppelhåndtering, og vi må håndtere sikkerhet. Det betyr at vi ikke utelukkende kan la etterspørsel være det som styrer. Vi må ha orden på dette. Det er bl.a. derfor vi har etablert tilskuddsordningen Nasjonale turstier, som gjør at man kan få bedre håndtering av turiststrømmen.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-02-21:
Arbeidet med de fylkesvise verneplanene for å supplere dagens verneområder er viktig for å gjøre en kartlegging, en faglig vurdering, av kvalitetene i naturen. Nasjonalparker opprettes for å ta vare på særlig verdifull natur. Når man bor i Oslo, vet man hvor verdifull og viktig marka er, men i forbindelse med suppleringsvernet som skal gjennomføres, må vi vurdere om naturverdiene i Østmarka tilfredsstiller kravene for nasjonalparker i naturmangfoldloven. Kommer man til at de gjør det, vil jeg tro at diskusjonen vil fortsette, og at berørte kommuner da tar del i den diskusjonen, også kommuner som i dag ikke er innstilt på nasjonalparker.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-02-21:
Jeg ser det som naturlig at forslag om Østmarka som nasjonalpark vurderes som en del av suppleringsvernet. Da får vi en vurdering av om de naturfaglige kvalitetene tilfredsstiller naturmangfoldlovens krav til nasjonalparker. Det er nemlig ennå ikke vurdert på faglig grunnlag. Jeg mener at konklusjonen av den vurderingen vil være en viktig premiss for den videre diskusjonen om nasjonalpark, og at det også potensielt kan påvirke kommunene i sine vurderinger. Jeg har ingenting imot om dialogen fortsetter. Den vurderingen vi kommer til å gjøre av vernekvalitetene, kan definitivt komme til å prege den dialogen og påvirke kommunene, inklusiv Enebakk. Men jeg er opptatt av, som sagt, at skal man ha en langsiktig forvaltning av nasjonalparkene, så er det en kjempefordel rent praktisk at det er enighet blant alle kommunene.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2017-02-21:
Spørsmålet mitt handler om Lofotodden nasjonalpark og en eventuell etablering av den. Statsråden var også innom det i innlegget sitt. Regjeringspartiene legger i merknadene stor vekt på kommunenes synspunkter ved etablering av nye nasjonalparker. Når det gjelder Lofotodden nasjonalpark, er det full oppslutning blant de berørte kommunene. Flertallet i komiteen sier i merknader at de ønsker at regjeringen skal komme tilbake med et vedtak i denne saken innen revidert. Statsråden har sagt at det ligger til behandling i Miljødirektoratet nå. Vil statsråden gjøre det han kan for å få denne saken til behandling i denne stortingsperioden? Når vil saken komme fra Miljødirektoratet til Klima- og miljødepartementet?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2017-02-21:
Det er slik i dag at 17,1 pst. av Norges fastlandsareal er vernet, hvorav nasjonalparker utgjør ca. 9.7 pst. Landskapsvernområder utgjør ca. 5,4 pst., og naturreservater utgjør ca. 1,9 pst. Da har vi ikke tatt med Svalbard, hvor om lag 65,3 pst. av arealet er vernet, men som ikke inngår i Fastlands-Norge. Tar vi med Svalbard, er det ingen tvil om at Norge som nasjonalstat ligger langt, langt over alle tenkelige nasjonale mål for vern. Derom er det ingen tvil. Det er også slik at mye vil ha mer. Når vi ser på merknadene fra mindretallet, ønsker de ikke bare å få på plass Østmarka og Preikestolen som nasjonalparker. De ønsker også utvidelse av Saltfjellet-Svartisen nasjonalpark, og Etnefjellene, Sunnmørsalpene og Pasvik nasjonalpark bør vurderes utvidet. Dessuten ønsker de å utvide landskapsvernområder som Setesdal Vesthei og Trollheimen til å bli nasjonalparker, foruten at Lofotodden skal bli nasjonalpark. Begrepet «nasjonalpark» er i ferd med å bli fullstendig undergravd med en slik type ubalansert politikk, som blir fremmet gjennom representantforslag på Stortinget. Hensynet til lokal enighet blir fullstendig overkjørt og ignorert, og jeg må si at det er underlig å se – og kanskje verdt et kryss i taket – at SV og MDG nå for en gangs skyld er enig med grunneier. Jeg går ut fra det går en stund til neste gang vi kommer til å oppleve det. Avslutningsvis: Fremskrittspartiet er opptatt av ikke å utvanne nasjonalparkbegrepet, og vi søker å finne andre løsninger til opphør av skogsdrift eller vern av skogsområder, gjennom frivillig vern og ikke gjennom tvang. Jeg må si at med alle de nasjonalparkene som vi dessverre etter hvert har fått i Finnmark, er det ingen tvil om at det medfører utrolig store vanskeligheter med å ta naturen i bruk, å kunne dra på tur og å ferdes ute. Det er bruken av naturen som til syvende og sist er viktig.