trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Fyrst vil eg sjølvsagt seie meg heilt samd med representanten Ursula Evje i at dei oppslaga som ho refererte frå Bærum-skulane, er ganske dramatiske. Det som kom veldig klårt fram på ei høyring som Barneombodet i samarbeid med Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet hadde for ungdomsskuleelevar, var at dei i mobbesituasjonar opplevde at ein veldig ofte trudde det skulle gå over. Det trudde eleven, det trudde læraren, og det trudde òg ofte foreldra. Rådet som vi fekk frå ungdomane, var at vi skulle gripe raskare inn. Eg trur vi har fått ein del gode verktøy. Vi har fått «Steg for steg»-prosjektet i regi av Nasjonalforeningen for folkehelsen, som no er ved 650 skular. Vi har konfliktråda, og vi har planar ved mange av skulane. Men eg trur at vi som vaksne må erkjenne at vi på alle nivå må gå tyngre inn enn vi har vore villige til. Då er foreldra grunnleggjande viktige. No er det akkurat slik som representanten Ursula Evje sjølv sa: Oslo har kanskje meir enn andre prøvt ut driftsstyre, og dei òg føler seg no hjelpelause. Det viser at vi her har å gjere med omfattande og samansette spørsmål, som eg trur det ikkje er eitt svar på. Dersom spørsmålet er slik å forstå om eg ynskjer at foreldra i større grad skal kunne få innverknad, ved at vi med det får raskare reaksjonar, er eg samd med representanten Ursula Evje i det. Men når det gjeld det pedagogiske ansvaret i klassen og det pedagogiske ansvaret på skulen, må det liggje til lærar og rektor, men at foreldre har stor mogelegheit å gripe inn.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
No er eg ikkje sikker på om eg kan gje eit fullgodt svar på eitt minutt, men prinsipielt vil eg slå fast at denne statsråden og denne regjeringa står for at det er opplæringsplikt som ligg føre, og ikkje skuleplikt. Ergo er det slik at foreldre som av prinsipielle eller praktiske grunnar ynskjer å ha opplæringa sjølve heime, har høve til det etter lova. Det står vi sjølvsagt bak. Det har vore ein konflikt i Mosvik i forhold til tilsynsansvaret. Der har, ikkje kyrkje-, utdannings- og forskingsministeren, men statsadvokaten ynskt å få prøvd ut vurderinga som retten har gjort av lova i den konkrete saka, og det må vi berre ta til etterretning. Men det er opplagt at lova, slik den er vedteken her i Stortinget når det gjeld opplæringsplikt og ikkje skuleplikt, står denne statsråden 100 pst. bak.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Fyrst ei lita opprydding. Fyrst snakka representanten Norvoll om private skular som i stor grad er parallelle til offentlege skular, og som, slik det riktig er sagt, på grunnskulenivå er starta anten på grunnlag av pedagogiske alternativ eller livssyn. For å setje den dimensjonen inn i ein samanheng: Totalt her i landet er det ca. 1,5 pst. av elevane som går på private skular. Dei har ei tilskotsordning som utgjer 85 pst. av tilskotet til offentlege skular, og då er husleige ikkje medrekna. Det vil ikkje seie noka særbehandling, dei har rett etter lova, og dei skal behandlast skikkeleg. Foreldre som har ynske om slike skular, skal bli tekne på alvor. Så har vi òg ei lov om folkehøgskular, og Hedmarktoppen, som det var referert til her, er ein skule som er etablert på dei premissane ein etablerer folkehøgskular på. Når det gjeld den saka som representanten Norvoll tek opp, har eg fått eit skriftleg spørsmål frå representanten Grete Knudsen om det. Det byggjer på eit VG-oppslag, og eg har sendt brev til skulen og bede om ei orientering om den aktuelle situasjonen. Eg vil ikkje her saksbehandle på grunnlag av eit avisoppslag, men det er to ting eg vil slå fast: Når det gjeld skulens rett til å drive på eige ideologisk grunnlag, og når det gjeld tilsetjingar, er det klart etter lovverket. Men når det gjeld opptak til ein skule, har ein sjølvsagt ikkje høve til å segregere på grunnlag av korkje seksuell legning eller anna tilsvarande som står samme stad i lovverket. Derfor har sjølvsagt alle rett til å søkje, og ein har ikkje rett til å skilje ut nokon på grunn av seksuell legning.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Fyrst til prioritering av det offentlege skuleverket. Der er eg heilt samd med representanten Norvoll. Min hovudprioritet er òg det offentlege skuleverket – ein god einskapsskule – og det er 98,5 pst. av den norske skulen som er slik. I motsetnad til Arbeidarpartiet seier eg og denne regjeringa at toleranse er òg å gje rett til etablering av skule både på livssynsgrunnlag og alternativt pedagogisk grunnlag. Når det gjeld toleranse og kva eg meiner om mobbing på grunnlag av seksuell legning, er eg sjølvsagt heilt einig med representanten Norvoll i at det ikkje skal finnast. Mobbing skal i det heile ikkje finnast, og der har vi alle eit ansvar. Eg har ikkje nokon dokumentasjon på at den typen mobbing er sterkare ved private skular enn ved offentlege skular. Vi har òg hatt eksempel på at elevar er tekne ut av offentleg skule og inn i privat på grunn av ein mobbesituasjon. Så det kan nok vere problematisk begge stader. Men, for å avslutte: Eg tek like sterkt avstand frå mobbing på seksuelt grunnlag som representanten Norvoll gjer.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Debatten om reklame i lærebøker reiser mange prinsipielle spørsmål. Eitt av desse er det som representanten Konglevoll viser til, nemleg at reklamefinansiering av lærebøker kan få uheldige konsekvensar for enkelte elevgrupper. I § 9-4 i opplæringslova heiter det at lærebøker som blir brukte i skulen, skal vere godkjende av departementet. Ingen kan i dag rekne med å få lærebøker med reklame godkjende. Eg veit at det likevel finst ein del støttelitteratur med reklame. Slikt materiell fell utanfor godkjenningsordninga. I pressa vert det vist til at Sverige har reklamefinansierte lærebøker. Etter det Utbildningsdepartementet i Sverige seier, finst det ikkje ei ordinær ordning med reklamefinansierte lærebøker. Det finst ein del temabøker som er reklamefinansierte, og som vert delte ut gratis til skulane. Denne typen bøker konkurrerer ikkje med dei ordinære lærebøkene, men vert nytta som støttelitteratur. Utbildningsdepartementet ser imidlertid ikkje vekk frå at det finst tilfelle der firma har gjeve lærebøker til lokale skular. I slike tilfelle vert dei ordinære lærebøkene kjøpte av firma, som limer reklame framme eller bak i bøkene og deretter gjev dei til skulane. Tilhøva i landet vårt skil seg frå Sverige på ein del felt, slik at ordningar ikkje utan vidare kan vurderast på lik linje. Vi har m.a. fleire målformer å ta omsyn til. Tilbodsstrukturar i vidaregåande opplæring er i tillegg slik at vi treng bøker med svært små opplag, og det kan då verte eit spørsmål om ei eventuell reklamefinansiering vil verke rettferdig, slik som òg spørjaren var inne på. I grunnskulen har eg dessutan prinsipielle innvendingar mot ei slik ordning, og vil gå konsekvent imot reklamefinansierte lærebøker der. Då utgiftene til lærebøker er høge for elevar og foreldre i den vidaregåande skulen, vil eg likevel vurdere dette nærare før eg avviser alle former for reklamefinansiering der, sjølv om eg i utgangspunktet der òg er sterkt skeptisk, ut frå dei forholda eg tidlegare har nemnt. Som representanten Konglevoll er kjend med, vart saka om utlån av lærebøker behandla av Stortinget i desember 1997, og avvist. Eg kan ikkje sjå at mediedebatten om reklamefinansiering av lærebøker har bringa fram nye moment som skulle tilseie at ordninga med elevbetalte lærebøker vert vurdert på nytt.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Det eg gjorde fyrst, var å klargjere kva lova seier. Departementet har ikkje høve til å godkjenne lærebøker med reklame pr. dato, og derfor vil det sjølvsagt heller ikkje verte gjort. Eg vil heller ikkje kunne tenkje meg å fremje noko forslag om at det skal vere høve til noko slikt i framtida når det gjeld grunnskulen. Det er ein obligatorisk skule, og eg synest òg at reklamepresset er stort nok. Når det gjeld den vidaregåande skulen, er det heilt klårt at det er ganske kostbart for både elevar og foreldre, og sjølv om eg der er uhyre skeptisk, har eg sagt at eg vil foreta ei grundigare vurdering før eg heilt avlyser moglegheita for å ta opp eit slikt framlegg til diskusjon. Det er lite sannsynleg at det kjem til å skje, men eg vil ikkje heilt late att den døra.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Så vidt eg hugsar frå den debatten som representanten Konglevoll viste til, var det frå departementet si side klargjort ein del forhold rundt ei eventuell utlånsordning, som ville ha monalege kostnader langt utover den summen representanten Konglevoll no viste til. Eit alternativ til dette er skulebokstipend i vidaregåande skule. Det som er felles for begge desse forslaga, er at dei krev monalege økonomiske utteljingar. Eg ser ikkje at det er dette som må prioriterast fyrst, i den grad vi har ekstra ressursar å setje inn i vidaregåande skule. Eg har derfor alternativ i forhold til kva som kunne brukast, men eg har sagt at det ikkje er det som har toppprioritet no. Så får vi sjå kva vi kan finne i åra frametter.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Den 12. mars 1998 fatta Stortinget fylgjande vedtak: «Stortinget ber Regjeringa om å legge fram ein eigen handlingsplan for rekruttering til læraryrket. Handlingsplanen må innehalde vurderingar av alle sider ved lærarens arbeidsforhold og tiltak for å sikre både ny rekruttering og stabilitet i læraryrket.» Ved fleire høve har eg munnleg sagt i Stortinget at eg vil leggje fram ein slik plan i ei eiga melding til Stortinget. Skriftleg har eg varsla om at meldinga er planlagd lagt fram i vår. I departementet legg vi i desse dagar siste hand på utkastet til meldinga. Eg tek sikte på at ho kan leggjast fram av Regjeringa før sommarferien. I meldinga vil eg vise korleis lærardekninga er i dagvise utviklingsframskrivingaranalysere og gje mine vurderingar av lærarsituasjonen leggje fram ein handlingsplan for å sikre framtidig lærardekning Eg finn det ikkje rett i dag å gå nærmare inn på kva for tiltak vi vil leggje fram. Det eg kan seie, er at meldinga vil innehalde fleire tiltak både for å sikre tilgangen til læraryrket og for å påverke fleksibiliteten og arbeidsforholda i skulen på ein positiv måte. Eg håper representanten Kaland er nøgd med dette til så lenge, og så kan vi kome attende til diskusjonen når meldinga vert framlagd.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
I den grad representanten Kaland opplevde at skulemeisteren sa at ho ikkje hadde fylgt med i timen, var det ikkje det som var meininga med svaret mitt – det var å gje opplysningar. Eg synest det er prisverdig at ein representant frå eit distrikt tek opp dei problema som trykkjer på i distriktet. Når det gjeld yrkesfaglærarar, er det heilt rett det som representanten Kaland seier. Ein ting vi håper skal avhjelpe det, er at vi no, som eitt tiltak, har kome i gang med ei ny faglærarutdanning. Så dei forholda og tilhøva som representanten Kaland no peikte på, er heilt klart relevante for situasjonen og vil verte omhandla i meldinga. Eg meiner at kvar ting som fører til merksemd om det som det trengst å gjerast noko med, er ein god ting.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet tok sikte på å fastsetje ny rammeplan for grunnutdanning i sjukepleie no i vår, med sikte på iverksetjing frå hausten av. Det er rett at den endelege godkjenninga er halden tilbake, slik at ny rammeplan tidlegast vil kunne setjast i kraft frå hausten år 2000. Framlegget til rammeplan inneheld element som etter departementet si vurdering vil innebere betydelege auka kostnader for høgskulane. Det gjeld tiltak som departementet meiner er viktige for å styrkje praksisundervisninga og slik bøte på påstått manglande funksjonsdugleik og praktiske ferdigheiter hjå dei nyutdanna. Departementet vil arbeide vidare med å avklare dei økonomiske konsekvensane, og å finne dekning for desse innanfor dei budsjettmessige rammene. Det er i fyrste rekkje dette som er bakgrunnen for utsetjinga, og ikkje at departementet vil gjere store endringar i innhaldet i høvet til det føreliggjande framlegget, som har vore til høyring hjå institusjonane. For helsefagutdanningane gjeld at dei skal gje grunnlag for helsestyresmaktene sin autorisasjon av helsepersonell. Dette er eit moment som talar for at ein i desse rammeplanane bør ha retningslinjer som medverkar til å sikre at dei uteksaminerte kandidatane held ein viss minstestandard. Framlegget til rammeplan har elles òg vore på høyring hjå helsestyresmaktene, som slutta seg til hovudtrekka i planen. Eg vil også vise til at vi no har til høyring ein rapport om tiltak for å styrkje praksisundervisninga i sjukepleiarutdanninga. Ein fordel med å utsetje rammeplanen er at denne kan sjåast i samanheng med desse tiltaka. Rammeplanframlegget inneber t.d. auka praksiskrav. Dette aktualiserer spørsmålet knytt til tilgangen av praksisplassar. Eit av framlegga i den nemnde rapporten frå Mekki-utvalet gjeld etablering av ein instans som skal koordinere arbeidet med å skaffe praksisplassar for helse- og sosialarbeidarutdanning både i vidaregåande skule og i høgare utdanning. Departementet har i brevet til høyringsinstansane uttalt at vi er særleg interesserte i kommentarar til dette, og til korleis ein slik instans kan fungere. Om tilbakemeldingane i høyringa er positive, er dette noko av det eg vil sjå nærmare på og kan tenkje meg å gjennomføre. Departementet er kjent med at mange høgskular har kome langt i arbeidet med fagplanane utarbeidde på grunnlag av framlegget til rammeplan som vart sendt til høyring. Om det er høgskular som sterkt ynskjer å setje i gang frå hausten av, og som ser seg i stand til det innanfor eksisterande budsjettrammer, vil departementet etter søknad vurdere dette.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Eg trur representanten Grete Knudsen har rett i at ein veldig fort kjem i ein skvis. Eg håper at ei betre organisering ved eventuelle praksissenter kan vere eitt verkemiddel. Vidare er det klart at det hadde vore ynskjeleg om ein òg innanfor sjukepleiarutdanninga kunne ha ordningar som var tilsvarande dei ein del andre profesjonsutdanningar har når det gjeld rettleiarane. Det vil igjen vere eit økonomisk spørsmål, så eg vil ikkje gå lenger i svaret i dag enn eg no har gjort. Men at det er eit forhold som må takast med i totalvurderinga, er eg einig med representanten Knudsen i.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Til det siste representanten Grete Knudsen sa, viser eg til det eg sa i mitt fyrste svar – det vil det då bli høve til å kome attende til. Når det gjeld spørsmålet om nokon av desse praksisrettleiingskontora kan kome i gang allereie no, er eg open for det. Dersom det kjem søknader om å få sett i verk rammeplanen – dersom dei også søkjer om det, eller berre om det – er eg innstilt på at vi kan setje i gang forsøk med det, mens vi arbeider vidare med å få det som ei nasjonal ordning. I den grad det er fylke som ynskjer å fremje slik søknad, vil eg sjå positivt på det.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
På oppdrag frå IBM utførte Norsk Gallup Institutt AS i januar 1999 ei undersøking av IKT-bruken blant unge i aldersgruppa 16-24 år i dei nordiske landa. Undersøkinga viser m.a. at norsk ungdom totalt sett faktisk har noko mindre tilgang til PC enn ungdom i Finland, Danmark og Sverige. I Finland har 93 pst. av ungdommen tilgang til PC, mens det er 88 pst. i Noreg. Skilnadene er der, men dei er små. Undersøkinga viser òg at i Finland og Danmark har fleire av dei unge tilgang til PC på skulen enn kva tilfellet er i Noreg, og at norsk ungdom generelt nyttar IKT noko mindre enn ungdom i Finland, Sverige og Danmark. Ettersom norsk ungdom totalt sett ser ut til å bruke IKT noko mindre enn ungdommen i dei andre nordiske landa, er det ikkje uventa at norske jenter bruker IKT mindre enn jentene i dei andre landa. Etter dei samanstillingane som er viste i pressa, kan det sjå ut til at norske jenter nyttar utstyret i mindre grad enn til dømes finske jenter. Dette kan også henge saman med at bruken av IKT er meir integrert i skulen i Finland enn i Noreg. Vi har ikkje hatt tilgang til data som viser detaljar i IKT-bruken til jenter i dei andre nordiske landa. Den tilgangen jenter har til og den bruken dei gjer av IKT, er sentrale element i arbeidet med IKT i norsk utdanning. Dei nordiske skilnadene som vi ser, vil bli studerte nærmare. At jenter bruker IKT mindre og har mindre interesse for IKT enn gutar, har vi lenge vore klare over, og vi har òg gjort noko med det. Som ledd i handlingsplanen for IKT i utdanninga har det dei siste åra vore sett i gang ei rad tiltak for å stimulere jenter til å interessere seg for og til å bruke PC og Internett. Det er sett i gang FoU-arbeid i grunnskulen og i vidaregåande opplæring. Det er etablert eigne etter- og vidareutdanningstilbod for kvinnelege lærarar. For å få fleire kvinner til å velje IT-utdanningar på høgre nivå er det sett i verk spesielle rekrutteringstiltak ved universiteta. Etter kvart har vi fått kunnskapar om korleis IKT kan takast i bruk på ein måte som stettar behova både til jenter og gutar. Departementet er no i ferd med å lage ein brosjyre der røynsler frå prosjektarbeid vil bli samla, og der lærarar vil få råd og tips om korleis IKT kan integrerast i undervisninga slik at jenter også får interesse for bruken. Departementet vil i haust arrangere den tredje konferansen i rekkja som rettar seg mot kvinnelege lærarar. Konferansen Damer og Data set søkjelys på kvinnelege lærarar sine erfaringar med bruk av IKT i skolen. Målet for konferansen er også å spreie gode jenteretta tiltak, slik at erfaringane kan komme fleire elevar og lærarar til gode. Departementet vil i det vidare arbeidet på IKT-området fylgje opp og prøve å jamne ut dei skilnadene mellom jenter og gutar som IBM-rapporten ser ut til å vise.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Fyrst vil eg takke representanten Norvoll for nyanseringa av problemstillinga. For det er ikkje noko dramatikk i dette i dag. Men det at vi heng litt etter dei andre nordiske landa, går det ikkje an å avfinne seg med. Så eg er heilt einig med han i at det bør skjerpe både statsråden, Regjeringa, oss som nasjon og Stortinget. Det er heilt rett at Stortinget har vore oppteke av problemstillinga, og eg har sagt at vi vil kome tilbake i løpet av året med ei fornying av handlingsplanen. Eg har enno ikkje bestemt på kva måte eg vil informere Stortinget. Det kan bli i statsbudsjettet, i eit eige dokument eller saman med noko anna av det Stortinget har bestilt. Det som er heilt klart, er at eg kjem til å invitere Stortinget med på vidareutviklinga.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Eg har òg registrert at statsråden utover våren har gitt uttrykk for at nå skal me bryte med Arbeidarpartiets utdanningspolitikk, og me skal legge opp til ein større pedagogisk og organisatorisk fridom og eit meir desentralisert system. I fjor behandla Stortinget opplæringslova, og i den samanhengen sa faktisk eit fleirtal her på Stortinget at me ønskjer ei slik dreiing av utdanningspolitikken. Vidare har eg òg registrert det statsråden har gitt uttrykk for når det gjeld Reform 97, Reform 94 etc., og eg kan ikkje registrere at det har blitt noka endring av lovverket. Det vil med andre ord seie at me held fram på den kursen som eit stort fleirtal i dette huset tidlegare har vedtatt når det gjeld utdanningspolitikken. Eg vil gjerne at statsråden stadfestar at det som han har kritisert som Arbeidarpartiets utdanningspolitikk, òg er Regjeringas politikk.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
Jeg har stor sans for at statsråden slipper seg litt fri og sier det han egentlig mener. Og jeg syns også det han nå har sagt, er veldig interessant, ikke minst for mangfoldet i skolen, og at man skal ha større lokal frihet innenfor pedagogikk. Det er veldig interessant. Men i forlengelsen av det ligger det et par naturlige spørsmål som jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden på. Det første er: Betyr det at de som i dag godkjennes som privatskoler for pedagogisk retning – vi har to: Montessori- og Steiner-pedagogikk – betraktes som annerledes pedagogiske retninger enn den pedagogikken som vi har i vår vanlige grunnskole? Betyr det at statsråden innenfor grunnskolens/enhetsskolens rammer vil akseptere at den typen pedagogikk også kommer inn som prøveprosjekt? Og betyr det at vi innenfor enhetsskolen skal få et større pedagogisk mangfold også når det gjelder det som er definert som annerledes retninger i dag i vårt lovverk? Det er det ene. Det andre jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden på, er: Vi hadde en gang noe som het Forsøksrådet, som etter mitt begrep var en veldig fornuftig innretning, der man drev med pedagogisk nyutvikling og pedagogiske forsøksprosjekt for å gjøre læringsprosessen bedre for barna. Vil statsråden ta initiativ til å gjenopprette Forsøksrådet?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg har også et spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren. Jeg ser han står klar. I forhold til den foregående runden er det greit å legge merke til at statsråd Lilletun og Regjeringen ikke har fremmet noe forslag om å endre det eksisterende lovverket innenfor skoleområdet. Statsråden har, i spissen for andre statsråder, også sagt at når det gjelder våre grendeskoler, de små skolene, skal denne regjeringen ha en helt annen offensiv enn tidligere regjeringer. De skulle også gi penger for å sikre at de små og gode skolemiljøene fremdeles skulle eksistere. Det ble gitt noen penger gjennom skjønnsmidler, men nå får vi melding om at mye av de pengene har gått til andre formål i kommunene. Hvordan vil en statsråd som snakker om at både det sentrale og det lokale er viktig, sikre at det han sier her i Stortinget holder mål?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg takker for svaret. Hovedspørsmålet mitt gikk på hvordan statsråden skal sikre den balansen det er å stå i Stortinget og melde fra om hvilke viktige områder denne regjeringen vil satse på, samtidig som en ikke øremerker og har en holdning ved bevilgningene, slik at intensjonene kan oppfylles. Jeg kan nevne den saken som statsråden tok opp i går når det gjelder mobbing. Hvordan skal statsråden makte dette om han ikke styrer det fra de sentrale miljøene og dit man ønsker en utvikling?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg vil stille kirke-, utdannings- og forskningsministeren følgende spørsmål: «Rammeplanene for sykepleierutdanningen holdes fortsatt tilbake. Hva er statsrådens begrunnelse for dette?»
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg synes det var positivt at han ikke laget noen krumspring, men sa helt konkret at det er den økonomiske situasjonen og det at det vil koste penger, som gjør at sykepleierutdanningen som vel den eneste profesjonsutdanningen nå ikke har en fornyet rammeplan. Det må vi ta innover oss, for rammeplan må de få. Jeg regner da med at det i statsbudsjettet må finnes ordninger slik at man kan komme i gang til neste høst med den nye rammeplanen. Det statsråden nevnte når det gjaldt et praksisutvalg i hvert fylke, synes jeg er meget positivt. Jeg vil også be om statsrådens vurdering av dette når man nå driver innsatsstyrt finansiering ved skolene, om han da ikke ser at veiledning av studenter nå veldig lett kan komme i en skvis, fordi det ikke er betalt. Hva vil utdanningsministeren kunne gjøre med det?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg er fornøyd med det svaret statsråden gir når det gjelder praksisutvalg. Kanskje kan man allerede nå klare å få noen av dem til – så snart som råd er – hvis det er et ønske fra fylkene. Da får man jo den erfaringen, og det koster ikke de store pengene. Jeg håper også at vi kommer tilbake til praksisplassene, også når det gjelder kompensasjon, slik at man sikrer veiledning ved sykehusene, og slik at det ikke blir alle andre profesjoner – enten det er hjelpepleiere, vernepleiere eller andre – som får praksis og får kompensert for dette, men ikke sykepleierne. Det er en urettferdighet som vi må være villig til å rette opp.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg vil stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «50 mill. kroner ble avsatt for å hindre at mange små skoler skulle bli lagt ned. Oppslag viser at en betydelig del av midlene er gått til andre formål. Hvordan kvalitetssikrer Kommunal- og regionaldepartementet at midlene går til det formålet Stortinget ble opplyst om?»
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Nå vet vi jo at det har vært statsrådsskifte i Kommunal- og regionaldepartementet. Jeg er meget overrasket over at statsråden ikke er blitt orientert om forhistorien, nemlig Lærerlagets undersøkelse om skolenedleggelser og det som forrige statsråd, sammen med statsråden for undervisningssaker, påpekte her i Stortinget. Det gikk ut en pressemelding 15. januar fra kommunal- og regionalministeren som proklamerte 50 mill. kr til grendeskoler. I neste omgang sier altså statsråden her nå at kommunene stort sett kan gjøre som de vil. Mitt spørsmål i forhold til det som ble opplyst i Stortinget, er: Vil de kommunene som har fått penger, faktisk på urettvis måte i forhold til det Stortinget er blitt informert om, også måtte betale disse pengene tilbake?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Realitetene er at det i Stortinget ble opplyst at 50 mill. kr skulle gå til grendeskoler. Det var hele bakgrunnen for at man støttet dette initiativet. Nå sier statsråden at her kan den enkelte kommune gjøre som den vil, det får ingen konsekvenser. Da har statsråden et problem overfor Stortinget, og også når det gjelder hva de ulike partiene her ønsker seg, som faktisk ikke kan bli oppfylt når den enkelte kommune kan gjøre akkurat som den vil. Spørsmålet til statsråden blir da: Ser man ikke dette i forhold til et likeverdig tilbud? Og hva da med en øremerking i fortsettelsen?
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Det er nok en klar sammenheng mellom kommuneøkonomi og nedleggelse av grendeskoler. Men det som foregår nå, er bekymringsfullt. Norsk Lærerlag har ropt varsku og regner med at vi kan stå foran langt mer omfattende skolenedleggelser i årene framover enn det har vært til nå. Landslaget for udelte og fådelte skoler viser til at det årlig har blitt lagt ned mellom 40 og 50 grendeskoler. Jeg tror nok både statsråden og vi er enige om at grendeskoler har sin store verdi, og at vi vil beskytte dem og gå imot denne massenedleggelsen som vi har vært vitne til, ikke minst på grunn av elevene. Deres skoledag kan jo i visse tilfeller forlenges med en reisetid på opptil to timer, slik det f.eks. skjedde i Berlevåg kommune. Arbeiderpartiet og SV bad Regjeringen i forbindelse med budsjettet legge fram en egen sak på bakgrunn av skolenedleggelsene i kommunene(presidenten klubber) for å se sammenhengen der. Vil statsråden gjøre det, slik at Stortinget kan få en skikkelig gjennomgang?(Presidenten klubber) (presidenten klubber) (Presidenten klubber)
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I kommunene Aurskog Høland og Nes i Akershus er det uro over den sterkt voksende ulvestammen. Også i grensekommuner i Hedmark og Østfold er det bekymring over utviklingen. Det skaper usikkerhet og utrygghet hos lokalbefolkningen at forvaltningen av ulvestammen er uavklart. Det oppfattes slik at Direktoratet for naturforvaltning vil foreslå kjerneområdet lagt hit. Akter statsråden å foreslå at det etableres kjerneområde for ulv i disse områdene?»
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om det ikke var egnet til å berolige befolkningen i dette området, fordi det ennå er uklart når det blir kjerneområde, og, hvis det overhodet blir kjerneområde for ulv, hvor det eventuelt skal ligge. Blant annet har representanter for kommunene Halden, Aremark, Marker, Rømskog, Eidskog, Kongsvinger, Nord-Odal, Sør-Odal, Nes og Aurskog-Høland nær kontakt og møter fordi bekymringen er stor. Nå sa statsråden at hun i oppfølgingsarbeidet vil legge stor vekt på nær kontakt med både kommuner og andre berørte parter lokalt, og det er positivt og meget viktig. Men når ventes det at fylkesmennenes kartleggingsarbeid vil være ferdig, og vil Stortinget få saken til behandling når statsråden har tatt endelig stilling til disse spørsmålene?
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er glad for at hun vil komme tilbake til Stortinget med saken. Det er tydelig at det er usikkerhet omkring tilveksten i ulvestammen. Men at den er i kraftig vekst, har også statsråden bekreftet her. Det skaper usikkerhet og utrygghet hos befolkningen. Og frykten er reell i disse områdene. Familier har et annet forhold til skog og utmark enn de har hatt før. Enkelte velger å kjøre sine barn til skolen og til fritidstiltak og sørger for ettersyn ved uteaktiviteter. Det er også en alminnelig oppfatning at dagens ulvestamme synes å savne den naturlige skyhet overfor mennesker og menneskenære områder, som er en forutsetning for sameksistens mellom ulv og mennesker. Siden det råder uklarhet omkring hvor mye ulv det er, vil jeg spørre om statsråden vil ta initiativ til at det blir lagt opp til en nøyaktig bestandsregistrering, slik at det kan bli en reell registrering av hvor mye ulv som finnes.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-05:
Mitt spørsmål går til statsråd Fjellanger. Stortinget vedtok i 1996 å gi konsesjon for bygging av to gasskraftverk på Vestlandet. Mye er gjort for å trenere dette vedtaket, og siste skudd på stammen er at SFT i går opprettholdt de strenge utslippskravene for bygging da de behandlet anken fra Naturkraft. Disse kravene er så strenge at gasskraftverkene ikke lar seg realisere i henhold til konsesjonsbetingelsene, fordi det i dag ikke finnes kommersiell teknologi for fjerning av CO2. Synes statsråden det er riktig å behandle CO2-utslipp etter forurensningsloven, og i tilfelle – hvilken hjemmel har hun for å gjøre dette?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Som statsråden var inne på, tar Regjeringen sikte på å realisere Kyoto-avtalen. Likevel behandles CO2-utslipp etter forurensningsloven, som statsråden nettopp har bekreftet. Først brukes forurensningsloven, og deretter skal en få kjøpe kvoter. Er ikke det en form for dobbelt bokholderi fra Regjeringens side? Hvorfor kan ikke Naturkraft få en midlertidig utslippstillatelse inntil et kvotesystem er på plass, slik at vi kan få produsert nok strøm til å dekke vårt kraftunderskudd og dermed unngå å importere sterkt forurenset dansk kullkraft?
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
La meg først få lov å ta avstand fra utsagnet om at mye er gjort for å trenere Stortingets vedtak. Det var den forrige regjeringen og den daværende olje- og energiminister som bestemte at når man gav energikonsesjon, måtte man samtidig ha en regulering av klimagassutslippene og CO2-utslippene, og at man også måtte ha en utslippstillatelse fra SFT. Det jeg synes er viktig, er at alle typer forurensning og alle typer utslipp møter en kostnad og en regulering. Hvis vi pr. i dag ikke behandler klimagassutslipp etter forurensningsloven, har vi ingen andre måter å behandle dem på. Det var bakgrunnen for at den daværende regjering la opp til en slik prosedyre som denne regjeringen har fulgt opp. Vi er inne i en ganske omfattende diskusjon og utredning om hvordan vi i framtiden skal møte klimagassutslipp, enten med kvoter eller avgifter. Som kjent har Regjeringen satt ned et kvoteutvalg som kommer med sin innstilling ved årsskiftet 1999-2000. Samtidig jobbes det hardt på internasjonalt nivå for å få på plass det internasjonale regelverket som sikrer at vi får regler for de såkalte Kyoto-mekanismene, altså kvotehandel, fleksibel gjennomføring og den grønne utviklingsmekanismen. Jeg vil kort oppsummert si at pr. i dag mener jeg det er viktig at disse utslippene behandles etter forurensningsloven. I framtiden mener jeg det er viktig at vi på et eller annet vis møter den type krav. Vi kan ikke ha en situasjon der klimagassutslipp står uten noen form for regulering.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
Regjeringen vil selvsagt forholde seg til Stortingets vedtak om at ingen type utslipp skal møte dobbelte reguleringer, og det vil heller ikke være tilfelle i det øyeblikket man har konkludert når det gjelder både det nasjonale kvotesystemet og det internasjonale. Jeg synes nok at det for meg er vanskelig å saksbehandle den klagen som havnet på mitt bord i dag. Som kjent har vi en klage fra Naturkrafts eiere som ber oss om å lette på kravene, både til CO2-utslipp og NOx-utslipp. På den andre siden har vi en klage fra miljøbevegelsen som ber oss skjerpe kravene i forhold til å kunne delta i det internasjonale systemet. Begge disse to tingene må vi selvsagt vurdere nøye. La meg helt til slutt si at jeg har merket meg at Naturkrafts eiere har lagt gasskraftverkene på is i to år og ikke oppgir SFTs krav som hovedgrunnen, men derimot de nordiske elprisene og Kyoto-mekanismene, at de ikke er klarlagt.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
La meg begynne med å si at det er en meget viktig problemstilling som representanten Gunn Karin Gjul her tar opp. Hun har helt rett i at det har skjedd en utvikling i negativ retning, kanskje spesielt i kystsonen langs Oslofjorden. Det er en utvikling som bekymrer meg sterkt. Det er også grunnen til at departementet foreløpig har gjort følgende: Etter at vi fikk en dom i Høyesterett på et ulovlig oppsatt gjerde i Sandefjord, har vi sendt ut et rundskriv til fylkesmennene og bedt dem skjerpe inn den praksisen som er i dag og gjort oppmerksom på hvor viktig dommen i Høyesterett er. Vi hadde faktisk et tilfelle hvor Høyesterett bad om at et ulovlig oppsatt gjerde ble fjernet, et gjerde som faktisk var bygd før friluftsloven kom på plass. Det sier litt om hvor sterkt allemannsretten står etter Høyesteretts mening. I tillegg ser vi nå, som representanten Gunn Karin Gjul helt korrekt sier, at det også skjer en utbygging i hundremeterssonen, som det er viktig å ta fatt i. Reglene pr. i dag krever to ting. Det ene er at dispensasjon skal begrunnes i særlige hensyn, og det andre er at regionale myndigheter skal varsles. Vi har nå bedt om en gjennomgang fra fylkesmennene, ikke bare i Østfold, men også i andre fylker som er sterkt representert på dispensasjonssiden, og bedt dem kontrollere at disse to kravene er oppfylt. Hvis det viser seg at de ikke er det, kommer vi fra departementets side til å innskjerpe den praksisen. Skulle det vise seg å ikke være godt nok, vil vi vurdere å endre og klargjøre lovverket. Jeg vil iallfall understreke veldig sterkt én ting, og det er at det ikke vil være aktuelt for denne regjeringen å godta at allemannsretten uthules også i framtiden.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
La meg også si at jeg har registrert at det er en del kommuner som har begynt å ta denne utviklingen på alvor, og at enkelte kommunestyrer nå har senket grensen for størrelsen på hytter fra f.eks. 120 til 90 m2, noe som også viser at i en del kommuner tas dette på alvor. Samtidig er det helt åpenbart et problem at dette ikke tas nok på alvor i en del andre kommuner. Som jeg sa: I første omgang ønsker vi å presisere overfor kommunene gjennom fylkesmannen hva som skal være krav til praktisering av dispensasjon. Hjelper ikke det, kan jeg bekrefte det jeg sa i mitt første svar, at vi er villig til å se på lovverket.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
La meg først få bekrefte – som jeg også håper at jeg bekreftet i de to første svar – at jeg er opptatt av å intensivere arbeidet for at allemannsretten sikres. Det synes jeg er viktig, fordi jeg tror at allemannsretten og den norske holdningen til natur – hvor vi tar inn naturen, ikke bare gjennom å lese om den, men ved å gå en tur i fjæra og lukte på den og høre på fuglene som synger – er et sunt alternativ til den litt hollywoodske varianten med «survival of the cutest». Jeg tror det er et godt og viktig alternativ vi har i Norge. Når det gjelder det å fjerne ulovlig oppsatte stengsler, synes jeg nok den beste løsningen på det er at kommunen er seg sitt ansvar bevisst og sørger for at disse gjerdene og stengslene fjernes. Det jeg vil oppfordre folk til å gjøre, er å gjøre kommunen oppmerksom på ulovlig oppsatte stengsler og ta et initiativ overfor kommunen, slik at kommunen gjør jobben sin. Det er mitt håp og min tro at vi kan løse problemet på den måten.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
La meg først få bekrefte at Regjeringens arbeid for allemannsretten ikke bare gjelder i kystsonen, men også i innlandet, og det er en problemstilling vi er opptatt av over hele landet. Når det så gjelder det ulovlig oppsatte gjerdet i Sandefjord og dommen i Høyesterett, har jeg registrert at dette er i ferd med å utvikle seg til en slags såpeopera. Gjerdet ble først fjernet, for så å bli satt opp igjen, og jeg har nå hørt rykter om at man er gått til anskaffelse av sau i håp om at dette kan legitimere gjerdet. Det har jeg ennå ikke fått bekreftet. Men jeg vil sørge for at ulovlig oppsatte stengsler blir fjernet. I første omgang vil det skje ved at vi samarbeider med kommunen. Skulle det vise seg ikke å føre fram, vil vi måtte vurdere andre metoder.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
Etter den runden som var i Stortinget, konkluderte Stortinget med at det var behov for, og man bad meg ta, en ny gjennomgang sammen med Stavanger kommune av faktagrunnlaget, bl. a. vurdere konsekvensene. Det førte til at vi 4. mars hadde et møte med varaordfører, fylkesordfører og fylkesmann – et konstruktivt møte hvor jeg oppfattet at alle parter var interessert i å få denne saken ut av verden så raskt som mulig, men hvor det også var stor vilje fra alle parter til å finne fram til en løsning. Man ble på dette møtet også enig om at neste skritt var at man på administrativt nivå fra både departementet, kommunen og fylkeskommunen skulle sette seg ned og gå gjennom faktagrunnlaget. Den jobben er så vidt jeg nå skjønner, på det nærmeste fullført, og i det øyeblikket den foreligger, vil saken bli avgjort.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
La meg si det jeg for så vidt også har sagt fra denne talerstolen tidligere, at jeg har gjort mitt ytterste både for å prøve å finne ut av og tolke Stortingets vedtak og å følge det opp. Det er også min intensjon.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
La meg først få si at grunnen til at denne saken i det hele tatt havnet på mitt bord, var at det var en konflikt i forhold til den beste matjorda i landet, i en av de beste klimasonene. Stortinget bad gjennom vedtak om at vi tok en ny vurdering av saken og bad oss gå gjennom faktagrunnlaget. Som jeg sa i Stortinget under debatten, ønsker jeg å gjøre dette i nært samarbeid med kommunen, og det er det vi nå er i ferd med å sluttføre. På bakgrunn av dette vil vi ta en endelig avgjørelse. Det er ikke min intensjon å ta en avgjørelse som er arrogant, snarere tvert imot er det min intensjon å ta en avgjørelse som er en god løsning også for Stavanger kommune.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
Jeg er opptatt av at kommunenes rolle i naturforvaltningen skal styrkes. Jeg ønsker derfor å delegere forvaltningen av verneområdene til kommunene der forholdene ligger til rette for det. Når det gjelder dekning av kommunenes ekstrautgifter, vil jeg vise til reformen «Miljøvern i kommunene», som ble behandlet i St.meld. nr 34 for 1990-1991. Reformen førte bl.a. til at alle landets kommuner får årlige tilskudd for å styrke det kommunale miljøvernarbeidet. Fra og med 1997 er tilskuddet innlemmet i rammeoverføringene fra staten. Tilskuddet gir kommunene mulighet til å skaffe seg miljøvernfaglig kompetanse som bl.a. kan brukes til å løse administrative oppgaver ved forvaltning av verneområder. I tillegg kan kommunene søke om midler til å løse konkrete oppgaver som oppsyn og skjøtsel. Dette er midler som bevilges over departementets budsjett, og som i dag fordeles til fylkesmennene. Jeg legger til grunn at kommunene som overtar forvaltningsansvaret for verneområder, skal få tilnærmet de samme økonomiske rammer til konkrete tiltak som fylkesmennene ellers ville fått. Når det gjelder rovviltforvaltning, ble det i 1998 iverksatt et forsøk i Lierne der kommunalt nivå er delegert myndighet til å disponere rammebevilgninger til forebyggende tiltak, samt myndighet til å effektuere betinget fellingstillatelse på bjørn. Jeg er godt fornøyd med kommunens gjennomføring i 1998, og det er aktuelt å videreføre forsøket i år. En rimelig andel av kommunens merutgifter til administrasjon i forbindelse med videreføringen av forsøket forutsettes dekket innenfor bevilgningen til rovviltforvaltning.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
La meg først få si at de verneområdene som nå er lagt ut til kommunene, hvor de blir tilbudt å ha en lokalforvaltning, er såkalte små og til dels noen mellomstore områder. Vi har tilbudt kommunene 1 500 områder, og foreløpig ser responsen ut til å være god. Det er korrekt at det ikke vil være snakk om store overføringer til kommunene, men som jeg sa i mitt første svar, vil kommunene bli tilbudt samme sum som det fylkesmennene ellers ville brukt på å forvalte området hvis de fremdeles skulle gjøre det selv. Det er også slik at man fra 1997 valgte å legge de tidligere øremerkede midlene på miljøsektoren inn i rammetilskuddet. Det betyr ikke at kommunene ikke lenger får penger til å drive med miljøvern, men at disse midlene har gått inn i rammetilskuddet. Grunnen til dette er at vi mener at det er viktig, og vi tror også at man lokalt ønsker å prioritere miljøvern.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
La meg først få si at når Regjeringen har gått til det skritt både å tilby lokal forvaltning av en del mindre verneområder og i tillegg i større grad å desentralisere deler av rovviltforvaltningen, ikke minst på den forebyggende siden, er det fordi vi er overbevist om at vi trenger den kunnskapen som finnes i lokalsamfunnene, for å få best mulig løsning, og fordi vi tror at lokalsamfunnene gjennom slike ordninger får et større medeierskap, også til miljøvernet i kommunene. Det er helt sikkert grunn til å si at bevilgningen til forebyggende tiltak kunne ha vært større, men da har jeg lyst til å understreke at denne regjeringen har stått for en betydelig økning av posten forebyggende tiltak og også bestandsregistrering. Jeg er enig i prinsippet om at hvis man flytter en oppgave fra et nivå til et annet, skal det følge penger med, og det vil også være slik at de kommunene som tar forvaltning av et område, vil få tilført samme sum som det fylkesmannen ellers ville brukt. Men vi finner grunn til å understreke at dette ikke er store summer, slik at kommunene ikke skal føle seg lurt.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
Jeg har vært opptatt av gjennom rovviltforvaltningen å dempe konflikten mellom de ulike interessene og bl.a. lagt stor vekt på å ha nær og god kontakt både med næringer og lokalsamfunn som er berørt. Det er det viktig for meg å fortsette med. Det er også grunnen til at jeg legger så pass sterk vekt på at både berørte parter, kommunene og ikke minst fylkesmennene i de områdene det kan dreie seg om, er trukket tungt inn i arbeidet. Når det er vanskelig å gi veldig klare svar akkurat nå, er det fordi vi er i en mellomposisjon når det gjelder forvaltning av ulv. Vi har ikke helt nådd bestandsmålet ennå, samtidig som vi ser at stammen er i kraftig vekst. Derfor har vi også valgt å sette i gang dette arbeidet før målet er nådd, slik at vi så tidlig som mulig skal kunne gi en avklaring. Jeg vil synes at det er naturlig at vi kommer tilbake til Stortinget i egnet form med et eventuelt konkret forslag om et kjerneområde, hvis det skulle bli Regjeringens forslag.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-05-05:
Jeg har forståelse for at en ulvestamme i vekst skaper usikkerhet i befolkningen – spesielt fordi vi har opplevd, og i framtiden vil oppleve i stadig større grad, at det oppstår møter eller kontakt mellom mennesker og ulv. Det vil være uunngåelig i en situasjon hvor vi også skal ha levedyktige bestander av de fire store rovdyrartene. Da tror jeg det er viktig at vi legger stor vekt på sikker kunnskap, både sikker kunnskap til befolkningen om hvordan de skal opptre i en slik situasjon, og sikker kunnskap om hvordan man skal unngå at det at mennesker og ulv kommer i kontakt med hverandre, blir en farlig situasjon. I de aller fleste tilfellene er det ingen grunn til å tro at det vil bli farlig. Samtidig er jeg enig i at sikker kunnskap om bestanden er viktig. Derfor foretok Regjeringen en klar økning i bevilgningen til bestandsregistreringen av ulv sist vinter for å ha sporing på snø, og vi er også innstilt på å fortsette dette til neste vinter, hvis det skulle vise seg å være nødvendig.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg har et spørsmål til miljøvernminister Guro Fjellanger. Fylkesmannen i Østfold har utarbeidet en rapport. Under området miljø og friluftsliv uttrykker han sterk bekymring for allmennhetens rett til fri ferdsel i strandsonen. Han mener det skjer en uthuling av retten til fri ferdsel, og at det skjer en snikprivatisering av strandsonen. Til tross for at vi har hatt et byggeforbud siden 1965 innenfor 100-meterssonen, ser vi at det ikke blir respektert, og at de eksisterende hyttene blir utvidet. I tillegg har vi tendenser til at folk bygger fra hytta og ned til sjøen. Det skjer gjennom bygging av terrasser, arrangerte gater og store bryggeanlegg. Det resulterer i at folk flest blir stengt ute fra strandsonen i langt større grad enn tidligere. Mitt spørsmål til statsråden er hva hun vil gjøre for å sikre allmennhetens rett til fri ferdsel, både i Østfold og i kystsonen i Sør-Norge for øvrig.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg takker stastråden for svaret, og jeg er veldig glad for at hun tar disse problemstillingene såpass på alvor, og at hun også er villig til å se på lovverket. Det er riktig at vi nå har fått en høyesterettsdom som går inn på det som går på fysiske hindre i strandsonen. Men i dette tilfellet gjelder det ikke bare fysiske hindre, men like mye at det bebygges og privatiseres på en slik måte at folk flest oppfatter det som at dette er et privat område, som gjør at de ikke kan ferdes på området, sjøl om man etter loven og retten til allmennheten har lov til å ferdes på dette området. Mitt spørsmål til statsråden er om hun akter å se på muligheten for å stramme inn på lovverket, slik at allmennhetens rett til fri ferdsel blir sikret.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-05:
SV har òg i spørjetimen tatt opp denne problematikken, og då spesielt knytt til Vestfold og den dispensasjonspraksis som har vore der. Eg forstår statsråden slik at ho nå intensiverer arbeidet med å syta for at ein ikkje får ein slik praksis for dispensasjonar som ein nå har, og eg vil gjerne ha ei stadfesting av det. Det andre er at ein del av dei private har tatt seg til rette og sett opp gjerde og slikt utan å ha nokon som helst rett til det. Mitt spørsmål til statsråden er om ho anbefaler at andre folk tar seg til rette og fjernar desse gjerda.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-05-05:
Jeg er glad for de svarene miljøvernministeren har gitt på spørsmålene fra Gunn Karin Gjul, og håper at det engasjementet for allmennhetens rettigheter til fri ferdsel også gjelder i forhold til friluftslivsutøvelse i innland, knyttet til jakt og fiske. Men mitt oppfølgingsspørsmål gjelder det som allerede har vært tema, nemlig kystsonen, og der har Vestfold vært nevnt. Det stastråden sier, er veldig bra. Men problemet for oss som bor i Vestfold, er at gjerdet står der. Da blir mitt spørsmål: Hva har statsråden tenkt å gjøre for at det i praksis blir fulgt opp av de lokale myndigheter at de gjerdene som blir pålagt revet eller nektet bygd, faktisk heller ikke fysisk er til stede – i tillegg til de gode intensjonene som statsråden nå har gitt uttrykk for?