Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
Den saken som vi nå behandler, er ingen enkel sak. Den har heller ikke vært noen hastesak. I tre år er det blitt jobbet med den, og det endte som kjent med et privat forslag om å be Regjeringen vurdere å gi oppholdstillatelse til de 87 vietnamesiske båtflyktningene på Filippinene som har nære slektninger i Norge. Jeg var en av forslagsstillerne. Da forslaget ble fremmet den siste dagen før sommerferien, var det liten medieinteresse for saken. Men denne uken har saken fått meget stor oppmerksomhet, og det er ikke spesielt rart, for den er spesiell. Forslaget innebar også en forutsetning om en utvidelse av kvoten, slik at denne gruppen ikke skulle fortrenge andre flyktninger som vi tar imot gjennom FNs høykommissær for flyktninger, UNHCR. Arbeiderpartiet har hele tiden vært uenig med Regjeringen i at kvoten av flyktninger som vi tar imot, og som i mange år var på 1 500, ble halvert til 750 i 2002. Dette er de fattigste flyktningene i verden, de mest trengende, de som mest trenger å få et nytt land og en ny framtid. Regjeringen har i ettertid gått inn for å utvide kvoten fra 750 til 1 000 personer. Det betyr at når disse 87 vietnameserne skal komme inn under denne kvoten, som fortsatt er for lav etter Arbeiderpartiets mening, vil det gå på bekostning av noen andre, som ikke får komme. Det er en av grunnene til at Arbeiderpartiet har gått imot. Det er helt vanlig å be statsråden om en uttalelse når et privat forslag fremmes. Det ble gjort denne gangen også. Svaret fra statsråden, datert 18. oktober, var negativt: De gjenværende vietnameserne har ikke behov for beskyttelse. Vietnameserne har nå mulighet til å vende tilbake til Vietnam. De har rett til opphold, utdanning, arbeid og næringsrettet virksomhet på Filippinene. Arbeiderpartiet har bred erfaring med å være i regjering. Det statsråden opplyser Stortinget om, skal være riktig. Derfor mente Arbeiderpartiet at brevet måtte vektlegges. Videre mente statsråden at dersom Stortinget kom til at vietnameserne skulle få komme, måtte det lages en særlov. Nå vil et flertall at det skal lages en særlov som skal brukes én gang for en bestemt gruppe. Det mener Arbeiderpartiet er uheldig. Vi mener at hovedlinjene i norsk asyl- og innvandringspolitikk fortsatt skal følges. Det gjør det vanskelig å gå inn for en særlov for noen. Det kan skape usikkerhet om hovedlinjene i norsk asyl- og innvandringspolitikk. Det kan bryte med tidligere praksis om å gi beskyttelse til dem som trenger det aller mest, og det kan bryte med prinsippet om likebehandling av personer som ønsker å få opphold i Norge. At Norge på egen hånd foretar en utvelgelse, er heller ikke heldig. Vår politikk har vært å foreta utvelgelse av personer i samarbeid med Høykommissæren for flyktninger. Arbeiderpartiet har forholdt seg til de opplysninger kommunalminister Erna Solberg har framført for Stortinget, og som slår fast at dette er en gruppe som verken anses som flyktninger av Høykommissæren for flyktninger eller fyller de ordinære kravene til å søke eller få opphold i Norge, verken som asylsøkere eller familiegjenforente. De gjenværende vietnameserne har ikke behov for beskyttelse eller gjenbosetting i tredjeland. På denne bakgrunn har vi derfor ikke funnet det riktig at disse skal prioriteres foran andre personer som lever i eksil under tilsvarende eller vanskeligere forhold. Jeg tar opp forslaget fra Høyre og Arbeiderpartiet.