Siri A. Meling (Høyre), 2011-06-14:
Mange land som selv har olje- og gassforekomster, ønsker å lære av Norge. Det gjelder måten vi forvalter ressursene våre på, og det dreier seg om hvordan Norge i løpet av sin førtiårige petroleumshistorie har klart å bygge opp sterke klynger av underleverandører til denne industrien. En viktig målsetting med petroleumsaktiviteten vår har vært at den skal komme hele Norge til gode. Det gjør inntektene fra denne virksomheten. Det gjør industri rundt omkring i landet, og vi kan telle på én hånd de kommuner i Norge som ikke har innbyggere som er ansatt innenfor denne næringen. Norsk sokkel er det største offshoremarkedet i verden, og dette betyr mye for fremveksten av leverandørindustri. Videre har norsk sokkel gitt denne industrien et viktig springbrett for å ta markedsandeler andre steder i verden. Faktisk er leverandørindustrien til olje- og gassvirksomheten nå blitt Norges nest største eksportnæring målt i verdi, altså større en prosessnæringen, større enn sjømat og større enn reiseliv. De foreslåtte endringene i petroleumsloven som behandles i denne saken, har skapt debatt. Mange frykter at myndighetenes ønske om lokale og regionale ringvirkninger skal svekkes. ESAs krav om at ordlyden i vår petroleumslov må endres med hensyn til krav til organisasjon og ledelse av petroleumsvirksomheten, baser mv., er blitt imøtekommet gjennom denne foreslåtte lovendringen, som også Høyre støtter. Endringene vil gjøre lovverket mer i tråd med det som er etablert praksis i Norge, og som et bredt politisk flertall stiller seg bak, samtidig som vi overholder våre forpliktelser i henhold til EØS-avtalen. På høringen, som ble arrangert av energi- og miljøkomiteen 7. juni i år, var det stort sett enighet om at kravene fra ESA var forståelige i lys av EØS-avtalen, og at endringene ville ha liten betydning for det som er praksis i Norge. Fokuset på helse, miljø og sikkerhet på sokkelen tilsier i mange tilfeller en lokal tilstedeværelse. Videre har ofte selskapene selv en egeninteresse og økonomisk interesse av nettopp lokal tilstedeværelse; det vil i de fleste tilfeller handle om effektivitet. Det kan stilles krav til organisasjon og baselokalisering med bakgrunn i helse, miljø og sikkerhet, og til at aktørene skal kunne fatte såkalte informerte beslutninger. Dette har også vært gjort gjennom vår førtiårige petroleumshistorie i dialog mellom myndigheter, selskaper og operatører. Bestemmelsene i loven har etter det som kom fram på høringen i denne saken, knapt noensinne vært i bruk. Det viser en konstruktiv holdning fra de ulike partene, og den må vi forvente vil fortsette uavhengig av om ordlyden i petroleumsloven endres noe. Denne saken har ikke vært på høring, og Høyre er blant de partier som stiller seg skeptisk til dette. Det er viktig å skaffe seg alternative synspunkter som en høring ville ha invitert til. Dessverre har dette, og det at ESAs åpningsbrev ble unntatt offentligheten, vært en pinlig saksbehandling fra statsråden og hans departement. Jeg stiller meg bak den kritikken som også ble fremført av representanten Ketil Solvik-Olsen i forhold til skadevirkningene ved en sånn prosess. Ved å unnta åpningsbrevet fra offentlighetens lys innfører en en helt spesiell form for saksbehandling som jeg håper at vi ikke får se igjen. Høyre er opptatt av at flere deler av landet skal få videreutvikle sine industriklynger og skape spennende jobber lokalt. Derfor har vi bl.a. vært tydelige på at vi ønsker en konsekvensutredning og åpning av områdene ved Lofoten og Vesterålen. Dette er et godt eksempel på hvordan vi kan skape aktivitet i et område av landet som er preget av befolkningsnedgang. Derfor har Høyre foreslått bl.a. et infrastrukturfond på 5 mrd. kr til områder ved Lofoten og Vesterålen dersom det åpnes for olje- og gassvirksomhet her, og videre i inneværende års statsbudsjett en bevilgning på 200 mill. kr for å stimulere til kompetanse- og leverandørutvikling, nettopp for å sikre at en petroleumsaktivitet skal få gode regionale og lokale ringvirkninger.