Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-05-14:
La meg først si at selv synes jeg det er en nyttig reform at vi nå får en stortingsmelding med en tilbakemelding til Stortinget om oppfølging av utrednings- og anmodningsvedtak. Jeg er selv interessert i konstitusjonelle spørsmål, og dermed også i forholdet mellom storting og regjering. Og jeg kan som statsminister med tilfredshet vise til at på de fleste punkt er det bred støtte til Regjeringens oppfølging av de forskjellige vedtak. Men jeg tror det er nyttig at enhver regjering har den årvåkenheten fra Stortingets side at den skal melde fra til Stortinget om hvordan en følger opp vedtak. Jeg er for så vidt også enig med representanten Hagen i at til tider har ikke det alltid vært en like presis tilbakemelding. Jeg vil også understreke at Regjeringen har som mål å melde tilbake til Stortinget om hvordan det enkelte stortingsvedtak vil bli fulgt opp så raskt som mulig. Det er også bakgrunnen for at Regjeringen ofte rapporterer tilbake til Stortinget f.eks. gjennom ulike budsjettproposisjoner, og ikke venter til de årlige fremleggelsene av St.meld. nr. 4 med å gi tilbakemeldinger om gjennomføring. Så min oppfatning er at en ikke alltid skal vente til denne stortingsmeldingen. Kan det skje raskere på en naturlig måte, f.eks. i budsjettproposisjonen, så gjør vi det. Antall anmodingsvedtak har jo som kjent økt kraftig i de senere år. I den forrige stortingssesjonen traff Stortinget over 180 anmodningsvedtak. Innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen viser at det bare dreier seg om et mindre antall vedtak hvor det nå gjenstår nødvendige skritt i oppfølgingen fra Regjeringens side, og det vil naturlig være disse sakene som påkaller interesse i Stortinget. Men det store, store flertall av anmodningsvedtak har altså Regjeringen fulgt opp på en måte som Stortinget åpenbart er vel tilfreds med. Og i de fleste sakene som er omhandlet i dagens innstilling, er også flertallet mer eller mindre rimelig tilfreds med den måten Regjeringen har fulgt opp på. Fremskrittspartiet står nokså alene på en del punkt. La meg så nevne noen av disse. Jeg må også si at med det kravet til presisjon som representanten Hagen fremførte her i sitt innlegg, var jeg høyst overrasket over hans fremstilling av hva som har skjedd når det gjelder vedtak om kulturminnefond. Samarbeidsregjeringen har ikke brukt stort mer enn et halvt år før vi har fremmet et forslag til kulturminnefond. Og da synes jeg det var en dårlig forklaring fra representanten Hagen å si at det forslaget kom noen dager etter at denne innstillingen var avgitt. Han følger såpass godt med i den politiske debatt og i andre stortingsdokumenter som kommer, at han burde vite at denne regjering faktisk har fulgt opp det vedtaket. Så kritikken på det punktet synes jeg i hvert fall på vegne av Samarbeidsregjeringen, som har gjort dette relativt raskt, vi kan ta med stor ro. Så gjelder det oppryddingsfondet, som også ligger under Miljøverndepartementet. Det uttrykket som representanten Hagen der har reagert på, hvor det er meldt tilbake om et «mulig fond», var en formulering som Stoltenberg-regjeringen brukte. Det tar jeg bare til etterretning. Samarbeidsregjeringen derimot har tatt opp denne saken i stortingsmeldingen som heter «Rent og rikt hav», som jeg antar at Hagen også har lest grundig. Der omtales ulike betalingsordninger, herunder fond, for opprydding i forurensende sediment. Det redegjøres for mulige utforminger, ikke for muligheten av et fond, men for mulige utforminger av et fond, og det pekes på problemstillinger som i så måte skal vurderes nærmere. Nå er denne meldingen til behandling i Stortinget, og Regjeringen ser fram til hvilke prioriteringer og valg som Stortinget i så måte vil gjøre når det gjelder utformingen av et slikt fond. Samarbeidsregjeringen har relativt raskt fulgt opp også den saken. Så gjelder det spørsmålet om støtte til Nordsjødykker Alliansen. Her må jeg også innrømme at til tross for det kravet til presisjon som representanten Hagen har fremført, refererte han selv det forslaget så omtrentlig som han gjorde. For det som vitterlig står i vedtaket, er følgende: «Stortinget ber Regjeringen vurdere å tilføre Nordsjødykker Alliansen en prosjektstøtte …». Det står vitterlig i vedtaket at Stortinget har bedt Regjeringen vurdere det. Det er nettopp det Regjeringen har gjort, og har vært i dialog med Nordsjødykker Alliansen om dette for å komme fram til et egnet prosjekt. Vi avventer nå i forståelse med alliansen selv en formell henvendelse. Dette er fulgt opp. Så til forslaget om oppretting av såkalt «negativ effekt». Jeg er enig med representanten Hagen i at dette er en viktig sak for mange pensjonister. Men nå fremstiller jo Hagen det som at Regjeringen ikke vil følge opp dette vedtaket. Det har da Regjeringen vitterlig ikke sagt at den ikke vil gjøre. Stortingsvedtak skal følges opp. Jeg skal si litt mer prinsipielt om det etterpå. Men det er faktisk en regjerings ikke bare rett, men plikt å vurdere hvordan et vedtak skal følges opp hvis ikke Stortinget konkret har anvist akkurat hvordan det skal gjøres. Da må forvaltningen og Regjeringen gå igjennom hvordan vi kan gjøre dette, og hvilke konsekvenser de ulike gjennomføringer av et slikt vedtak vil ha. Her dreier det seg om store konsekvenser av økonomisk karakter, bl.a. for KLP og dermed for kommuneøkonomien. Jeg har dermed ikke sagt at vi ikke skal følge det opp. Det er vår fordømte plikt – unnskyld uttrykket, president – å finne ut hvordan vi best kan gjøre det på en ordentlig måte, og det er vår plikt å se til at Stortinget er klar over de økonomiske konsekvensene ved ulike måter å følge opp vedtaket på – ikke om det skal følges opp, jeg gjentar: ikke om det skal følges opp, men ulike måter å gjøre det på. Og det kan vi faktisk ikke gjøre over natten. Det er også vår oppgave å vurdere om dette krever lovendring, eller om det kan gjøres med hjemmel i en forskrift til gjeldende lovbestemmelser. Dette vil sosialministeren komme nærmere inn på, siden hun er til stede. Jeg har selv valgt å gå såpass detaljert inn på disse andre sakene, for de ligger under statsråder som ikke er til stede i kveld. Men i saker der statsråder er til stede, vil i hovedsak de gå inn på dette. Jeg har merket meg at representantene fra Fremskrittspartiet mener at Regjeringens gjennomføring av Stortingets vedtak ikke alltid skjer så raskt som ønskelig. Jeg kan for så vidt være enig i – enten vi, som tidligere, sitter i opposisjon eller, som nå, i posisjon – at det til tider hadde vært ønskelig med en raskere oppfølging. Det er det ingen grunn til å motsi. Men jeg konstaterer at i de aller fleste sakene som Regjeringen har meldt tilbake til Stortinget, er stortingsflertallet, eller komiteflertallet, rimelig tilfreds med tempoet og den måten vi gjør det på. Dette gjelder også de fleste av de sakene vi konkret har omhandlet nå. La meg også si følgende – og dette sies i stort alvor, ut fra både det representanten Hagen sa i sitt innlegg nå, og det han har skrevet i komiteinnstillingen: Når det noen ganger tar tid før et stortingsvedtak kan implementeres, skyldes det ikke et ønske fra Regjeringens eller et departements side om å trenere saken. La det være helt klart – og representanten Hagen bør merke seg dette: Det er min oppfatning, som jeg også gav uttrykk for i det foredraget som Hagen refererte til, at en av Regjeringens oppgaver er å gjennomføre stortingsvedtak. Derom skal ikke herske noen tvil – ingen tvil. Har Stortinget gjort et vedtak, skal en regjering gjennomføre det. Men det er en regjerings oppgave å vurdere hvordan et stortingsvedtak skal gjennomføres, hvis det ikke presist er vedtatt av Stortinget selv. Og mange ganger har Stortinget ikke anvist hvordan, men sagt at. Da må en regjering ved hjelp av sin forvaltning – ikke styrt av forvaltningen, men ved hjelp av forvaltningen – gjøre det på en ordentlig måte, med de økonomiske og administrative konsekvenser som måtte følge av et vedtak. Det skulle bare mangle. Og det skal vi melde tilbake til Stortinget. Det skal ikke være noen tvil om at vi skal gjennomføre vedtak. Det er vår plikt. Vi gjør ikke vår plikt dersom vi ikke vurderer hvordan det kan skje på en best mulig måte, og de ulike administrative og økonomiske konsekvenser av det. Det er en plikt for en regjering ved ethvert forslag den fremmer, å redegjøre for de økonomiske og administrative konsekvensene. Det vet i hvert fall alle som har sittet i regjering. Og den plikten mener jeg at vi skal oppfylle også i forbindelse med stortingsvedtak. La meg gå videre – og også dette synes jeg det er viktig at representanten Hagen legger merke til: Enten Stortingets vedtak pålegger Regjeringen å fremme forslag til lovendringer eller vedta nye forskrifter, utarbeide handlingsplaner, som ofte skjer, igangsette nye prosjekter, gjennomføre andre tiltak – ulike eksempler på hva Stortinget vedtar – fritar ikke det en regjering fra visse minimumskrav til saksbehandling. Jeg gjentar, for ikke å bli misforstått på det punkt: ikke for å unndra seg Stortingets vedtak, men for å få gjort det på en skikkelig og ordentlig måte. Her må jeg nok si at heller ikke Stortingets vedtak alltid er like sylskarpe i sitt presisjonsnivå. Det tror jeg representanten Hagen vil være enig i. Så dersom et resultat av denne debatten også kunne være at Stortinget kanskje legger lista enda litt høyere for sin egen del når det gjelder presisjonsnivået på vedtak, ville for det første en regjering ha mindre handlingsrom – og det kan være greit i mange tilfeller, jeg sier det selv om jeg er statsminister – men for det andre ville det også føre til at vedtaket ble fulgt opp raskere. For dersom Stortingets vedtak ikke er særlig presist, kan det kreves mer utredning for å det få gjennomført –ikke om det skal gjennomføres, men hvordan. Så dette er også et krav til Stortinget. Og dette sier jeg, vel vitende om at jeg igjen kan komme til å bli sittende her selv. Så det er også kanskje et krav til meg selv en gang i framtiden – forhåpentligvis i ikke altfor nær framtid. La meg nevne eksempler på hvilke krav til oppfølging av vedtak en regjering har. Regjeringen må påse at konsekvensene av et lovforslag er skikkelig utredet, f.eks. gjennomføre en alminnelig høring, for det er faktisk et krav ved lovendringer, og vi må sørge for at saken er tilstrekkelig opplyst i den lovproposisjonen vi skal fremme for Odelstinget. Ved fastsettelse av f.eks. forskrifter, som vi av og til blir pålagt å endre, stiller forvaltningsloven egne krav til saksforberedelse. Det er sikkert representanten Hagen klar over. Og når det gjelder iverksettelse av tiltak som koster penger, må Regjeringen påse at det er bevilgningsmessig dekning – hvis ikke må den selvsagt fremme forslag til Stortinget om nødvendige bevilgninger for å kunne iverksette vedtaket. Dette er eksempler på krav til saksbehandling for en regjering, og det håper jeg at ingen i Stortinget trekker i tvil. Jeg håper ingen trekker i tvil hvorvidt et vedtak skal gjennomføres, men det er altså krav til oppfølging av et vedtak og til å vurdere hvordan det skal gjennomføres. Vi har hele tiden snakket om vedtak. Representanten Hagen var også inne på spørsmålet om flertallsmerknader. Det er vi enige om ikke er konstitusjonelt forpliktende, men det er selvsagt fordi det er politiske føringer – som oftest klokt å søke å realisere så langt som mulig. Jeg har selv vært med på å skrive en del slike flertallsmerknader, men en oppdager jo fort, i hvert fall når en er i regjeringsbygget, at skulle en gjennomføre alle flertallsmerknader fullt ut, ville det kreve langt mer enn ett statsbudsjett. Det gjør at jeg tror vi alle sammen skal være glade for at de ikke er konstitusjonelt forpliktende, men de skal søkes gjennomført så langt som mulig. Så må jeg til slutt si, særlig da jeg hørte Hagens siste innlegg, at han søker å gi et inntrykk av at det er administrasjonen og byråkratiet som styrer. Han gav til og med en nokså karikert framstilling av det og begynte å trekke Gud inn i dette bildet. Jeg synes at en skal behandle og omtale de som gjør en skikkelig jobb i forvaltningen, på en annen måte. Det er ikke riktig, selv om Hagen gjentar det og gjentar det, at det er de som styrer. Men enhver regjering og enhver statsråd er avhengig av å ha et apparat rundt seg som kan gi råd, som peker på konsekvenser – økonomisk, administrativt og juridisk. Men det er selvsagt den politiske ledelse som skal avgjøre, og som avgjør. Men de plikter å lytte til sine fagfolk, for ellers kan de tråkke galt mang en gang. Jeg synes derfor at Hagen skal slutte med å rette disse grove beskyldningene, enten det nå er mot forvaltningen, som gjør sin jobb, eller det er mot statsråder, som Hagen åpenbart tror bare lar seg styre av byråkrater. For å avslutte i en litt mer forsonende tone – men såpass syntes jeg at jeg måtte kunne si etter å ha hørt representanten Hagen: La det ikke herske noen tvil om at det i hvert fall er denne regjeringens oppfatning – og det er min oppfatning, for dette interesserer meg ganske mye, og jeg sa mye om det i det nevnte foredraget – at det er en regjerings plikt å følge opp stortingsvedtak. Hvis en regjering finner det umulig, får den gå tilbake til Stortinget og redegjøre for at dette finner vi umulig, og eventuelt invitere Stortinget til å gjøre et annet vedtak. Det er lov. Normalt skal en følge opp et vedtak. Men det er en regjerings plikt å vurdere hvordan en skal gjøre det, hvis det ikke er konkret angitt, og i så måte er det selvsagt statsrådene og regjeringen som vurderer det. Men vi er faktisk avhengig av og plikter å lytte til råd som vi får fra stort sett utmerkede fagfolk.