Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2011-03-14:
Først vil jeg også takke interpellanten for å ta opp et svært aktuelt tema. Jeg har tidligere lyttet nøye for å lære av representanten Høybråten når vi har diskutert Hviterussland, nettopp på grunn av hans engasjement for demokratiutviklingen der. Det siste halvannet året har jeg vært med i Nordisk Råd og derigjennom Østersjøsamarbeidet, BSPC, altså Baltic Sea Parliamentary Conference. Det har vært og er et veldig interessant arbeid i begge disse fora. Ikke minst synes jeg at dette samarbeidet kan vise til gode resultat når en klarer å sette samlede ressurser bak de målene en setter seg. Det er et faktum at Østersjøen sliter med mye forurensning, som en nå setter inn store og viktige tiltak for å få bukt med, forurensning som kommer både fra landbaserte næringer og fra sjøtransport, men det er også et faktum at de baltiske statene har vært igjennom en rivende utvikling politisk, økonomisk og demokratisk de siste årene, som et sånt internasjonalt forum i høyeste grad kan bidra til. Alle disse viktige utfordringene – miljø, demokratiutvikling, politiske og økonomiske utfordringer – er selvsagt også gjeldende i Hviterussland. Samtidig må vi erkjenne at den utviklingen som skjer i Hviterussland, har betydning for de landene som grenser direkte til Østersjøen, ganske enkelt fordi land som Latvia, Litauen og Polen er grensenaboer til Hviterussland. En av de sakene vi har brukt mye tid på i BSPC, er hvorvidt Hviterussland skal få observatørstatus eller ikke. Jeg har alltid ment at for å påvirke en utvikling er det beste utgangspunktet å være på innsiden av der det er muligheter for å påvirke. Derfor har min holdning til spørsmålet om Hviterusslands eventuelle observatørstatus vært åpen og til dels positiv. De elementene som veier i positiv retning for en sånn innfallsvinkel, er at Hviterussland har delvis observatørstatus i Østersjørådet. Da er det lite logikk – i hvert fall i utgangspunktet – i at Hviterussland ikke skal få observatørstatus i den parlamentariske delen av dette samarbeidet, og jeg er glad for at dette kan bli et tema framover. Et annet element er at det har vært registrert en positiv utvikling når det gjelder demokrati, vilje og evne til å delta i prosesser i internasjonale fora fra Hviterussland. Så skjer altså det som virker helt uforståelig for oss i forbindelse med valget rett før nyttår. Rapporter fra valgobservatører og informasjon fra presse forteller om en utvikling som vi ikke kan akseptere som demokratisk. Som jeg sa, har BSPC drøftet Hviterusslands ønske om å bli observatør inngående. De fleste land har signalisert stor skuffelse over den manglende demokratiutviklingen i landet, og så langt jeg kan vurdere saken, er det lite trolig at de kommer til noen endelig konklusjon med det første. Lederen i BSPC, Christina Gestrin, har blitt invitert til Hviterussland, som vi har hørt, og et sånt besøk er foreløpig stilt i bero. Jeg vet svært godt at dersom Hviterussland først får denne statusen som observatør, er det komplett umulig å få dette landet ut igjen, hvis en skulle komme i en sånn diskusjon. For i et sånt tilfelle ville det aldri bli konsensus. Så er det store spørsmålet hva som er best å gjøre for om mulig å påvirke utviklingen til beste for folk i Hviterussland. Skal det internasjonale samfunn isolere landet for å signalisere misnøye, eller skal det internasjonale samfunn føre en politikk som gjør at landet isolerer seg selv? Det er her vi må finne den riktige balansen i tiltak som gjør at vi unngår isolasjon. Jeg mener vi skal signalisere sterk uro over den utvikling Hviterussland nå er inne i – ikke for at myndighetene skal føle seg ille, men myndighetene må se at de land som utgjør naboskap og aktivt deltar i internasjonale fora, ikke stilltiende aksepterer åpenbare brudd på allmenne demokratiske prinsipper. En viktig del av de signaler vi må sende, er at folk i landet skal høre at vi, det internasjonale samfunn, støtter fundamentale rettigheter og demokrati. Med det svar utenriksministeren har gitt på denne interpellasjonen både hva gjelder reaksjoner overfor myndighetene og støtte til det sivile samfunn, tror jeg vi gjør det som er nødvendig. Vi skal gjøre det i Norge, og vi skal gjøre det sammen med andre, bl.a. i Nordisk Råd.