Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2020-12-15:
Det stunder mot valg, og det påvirker tonen i denne salen. Det er i og for seg helt naturlig i et åpent demokrati, men vi skal passe oss så ikke svart-hvitt-fargelegging og historiefortelling om andre partier ødelegger noe av det som er så fint med det norske demokratiet. Vi er også demokratiforvaltere, og vi er landets folkevalgte nasjonale ledere, som må kunne forventes å snakke sant om politikk. Med det å snakke sant om mener jeg ikke bare fravær av direkte løgn, men tendensiøse påstander og absurd forenkling av sammensatte problemer. Hvorfor trekker jeg fram dette i en budsjettdebatt? Det er rett og slett fordi jeg synes å merke en mer uheldig tendens på dette området, og fordi vi i kommunalkomiteen har ansvaret for mye av de demokratiske rammene i landet, og fordi jeg brenner for god demokratiskjøtsel. Det kommer ikke av seg selv. Vi må leve det. Hvordan vi lever det i denne sal, blir lagt merket til, og det er normdannende. Da må Stortinget ikke bare like å leke kommunestyre og være altfor detaljstyrende. Vi skal snakke sant om politikk. Det er gjerne slik at opposisjonen vil svartmale. Og for være ærlig: Regjeringspartiene vil vel gjerne skjønnmale. Når jeg har vært kommunepolitiker store deler av mitt voksne liv, vet jeg at lokalpolitikk handler om beinhard prioritering – hele tiden. Jeg var ordfører under vekslende regjeringer, og det hovedbildet holdt seg stabilt. Det var protester uansett hvem som satt i regjeringskontorene. Jeg føler meg derfor litt utilpass når det overdrives med svartmaling og tilsvarende med skjønnmaling. Politikk er tjenende lederskap og husholdering med fellesskapets midler. Jeg har alltid prøvd å være en arbeidspolitiker med dette for øye, men jeg er ikke noen profet. La meg allikevel prøve meg på en framtidsspådom: Ingen norsk regjering vil noensinne fremme et budsjett som vil skape unison jubel i Kommune-Norge, og ingen regjering vil noen gang fremme et budsjett som opposisjonen, enten den er blå, rød, gul, grønn eller fiolett, kan skryte av. Til dette budsjettet var – og jeg vil fortsette å prøve å være ærlig – min første reaksjon da jeg fikk se det: Ja, det er vel greit, men stramt, nøkternt, forutsigbart og uten rom for store satsinger. Utfordring nummer én er kanskje at en økende andel eldre tilsier at det må satses massivt, og dette er også veldig viktig i den distriktspolitiske debatten. Hvordan er demografien i distriktene? Vi er midt i en pandemihåndtering med kommunene i førstelinje. Det aller viktigste nå er at kommunehjulene får rulle mest mulig som normalt, selv om ingenting er normalt. Det forutsigbare er enda mer viktig når resten av tilværelsen er uforutsigbar. Derfor er jeg aller mest fornøyd med at regjeringen leverte forutsigbare rammer i budsjettet, og at lovnadene fra i vår ble fulgt opp. Kommunene skal kompenseres for ekstraordinære koronarelaterte utgifter og for inntektsbortfall. Jeg vet ikke hvor mange ganger regjeringen og jeg sa det i løpet av våren, sommeren og høsten, men den ble gjentatt på talerstolen her i dag, den usikkerheten. Jeg er glad for at regjeringen leverte på dette punktet, og at Stortinget leverte. Jeg er glad for at kompensasjonsordningen var basert på medvirkning fra KS, og at den var i tråd med føringer vi ga i kommuneproposisjonsbehandlingen i vår – en reell kompensasjon uten å være en omfordeling mellom kommuner. På kommunalfeltet har regjeringspartiene en god dialog med Fremskrittspartiet. Kanskje er det fordi representanten Njåstad har hatt kommuneskoene på, og ikke helt glemte dem da han skiftet til stortingssko. I alle fall: Kommuneopplegget ble greit da vi ble enige om fordeling av ferjemidlene, slik at fylkeskommuner som har gått foran i det grønne skiftet, belønnes for det. Det er både rettferdig og framtidsrettet. Det grønne skiftet må stimuleres gjennom statlige finansieringsordninger. Det skal lønne seg å gå foran i det grønne skiftet. Vi har ikke mer enn tiden og veien, og da må slike ordninger stimulere riktige og nødvendige investeringer. Videreføring av ekstrabevilgningen til ferjefylkene skal innrettes slik at en tredjedel fordeles etter ferjekriteriene i kostnadsnøkkelen og to tredjedeler for ferjesamband som har tatt i bruk elferjer per 2020. Det er Kristelig Folkeparti fornøyd med. Jeg er også glad for at vi har styrket særskilte ordninger som toppfinansieringsordningen for ressurskrevende brukere i små kommuner med relativt mange slike tjenester. Kristelig Folkepartis primærstandpunkt her er at vi gjerne skulle ha reversert alle kuttene. Resten av mitt innlegg kommer jeg tilbake til.