trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-05-06:
Kommunesammenslutninger dreier seg ikke bare om økonomi. Spørsmålet om kommunestruktur dreier seg om kompetent arbeidskraft, gode fagmiljøer og tilfredsstillende velferdstjenester. Spørsmålet om kommunestruktur dreier seg også om mulighetene for en regions positive utvikling. Det har skjedd mye siden Kommune-Norge sist var i stor endring. I dag flytter folk mer. De jobber i én kommune, bor i nabokommunen, har slekt og venner i den tredje og kanskje ligger hytta i den fjerde kommunen. Dette er ikke et oppkonstruert eksempel, men en statusrapport fra mitt eget hjemområde, Grenland. Der lever 103 000 mennesker i et byområde som består av fire kommuner. Grenland har ett felles bo- og arbeidsmarked og har gjennom flere år utviklet et omfattende interkommunalt samarbeid. Likevel vil jeg påstå at dette ikke er godt nok. Gamle Porsgrunn, Skien og Siljan burde slått seg sammen til én kommune, for dagens utfordringer krever nye løsninger og nye kommunegrenser. En sammenslåing vil gjøre det mulig å effektivisere bruken av arbeidskraft og kapital, vekstkraften og dynamikken ville blitt større, områdets tiltrekningskraft overfor næringslivet ville blitt styrket, og Grenlands potensial ville blitt bedre utnyttet. Så langt har ikke tiden vært moden for én kommune, men jeg tror det kommer. Debatten om kommunesammenslåinger er mytebelagt og for mye følelsesbetont. Én av mytene vil jeg avlive: Større kommuner betyr ikke at eksisterende lokalpolitiske identiteter blir avviklet. En rekke av dagens større kommuner har etablert bydelsdemokrati, og den enkelte kommune kan selv bestemme hvor mye intern desentralisering som er ønskelig. Det er et spørsmål om ikke lokaldemokratiet brukes som et skinnargument for å opprettholde en kommunestruktur som er overmoden for forandring. Det er ikke først og fremst antall kilometer til kommunesenteret som betyr noe. Teknologien er godt utviklet, og de fleste kjører bil. Det er graden av service, det er det livet vi gir innbyggerne i hver enkelt kommune, som betyr noe. Utviklingen har gått så langt, og utfordringene er så mange framover i forhold til kvaliteten på tjenestetilbudet og i forhold til arbeidskraften, at vi må ha et avslappet forhold til dette og se på de nye mulighetene som nye kommunegrenser kan gi. Enn så lenge er jeg glad for at Kommune-Norge har tatt debatten om framtidig kommunestruktur. Det har faktisk skjedd klare holdningsendringer, og det skal bli svært interessant å se hva som kommer ut av det KS-prosjektet som nå er iverksatt. Jeg er sikker på at det blir mange debatter framover, og de kommer til å bli mer konstruktive enn de hittil har vært.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2004-05-06:
Finanskomiteen har behandlet Dokument nr. 8:53 med forslag om å fjerne merverdiavgift ved kjøp av advokattjenester. Merverdireformen som ble gjennomført i 2001, innebar en generell merverdiavgiftsplikt på omsetning av tjenester fra 1. juli 2001. I forbindelse med behandlingen av denne saken ble også avgiftsplikt på advokattjenester drøftet. Med bakgrunn i at det ble ansett som vanskelig å finne kriterier for avgrensninger ved andre lignende tjenester og tjenesteytere, ble det innført en generell merverdiavgift på advokattjenester for å unngå konkurransevridninger. En ville få vanskelige avgrensninger for advokater med flere typer praksis, da noen tjenester fra advokater ville være avgiftsbelagt og noen ikke. Et avgiftsfritak, slik det er foreslått i dette forslaget, vil i realiteten innebære at det ville blitt gitt nullsats til tjenesteytere med autorisasjon fra Tilsynsrådet. Som det går fram av finansministerens brev til komiteen av 20. april 2004, vil et slikt fritak gi et provenytap i størrelsesorden 400–500 mill. kr årlig. Slike tall og vedtak hører hjemme i budsjettbehandlingen. Når det i dokumentet blir vist til at det er en urett mellom bedrifter som kan trekke fra moms på sin ligning, og privatpersoner, som ikke kan gjøre det, er det jo nettopp slik merverdiavgiftssystemet fungerer. Det er ikke noe spesielt for moms på advokattjenester. Merverdiavgiften er ment å være en generell forbruksavgift, som har til formål å skaffe staten inntekter. Merverdiavgiften er en viktig avgift, som skaffer staten om lag 130 milliarder kr årlig. Også de fleste andre land i Europa det er naturlig å sammenligne seg med, har merverdiavgift på advokattjenester. Flertallet i komiteen bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet viser i en merknad til at ordningen med fri rettshjelp er etablert for at personer ikke skal lide rettstap på grunn av manglende økonomisk evne. Det er gjennomført flere endringer, bl.a. er egenandeler ved fri rettshjelp fjernet, og inntektsgrensen for å ta imot fri rettshjelp er hevet. Videre uttaler et mindretall i komiteen bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet at det vil vurdere en ytterligere økning i satsen for fri rettshjelp ved en annen anledning. Det må være rett å vurdere dette en annen gang, fordi ordningen med fri rettshjelp er en helt annen sak enn det vi i dag behandler. Vi behandler et forslag om å ta vekk merverdiavgift på alle advokattjenester på et generelt grunnlag, helt uavhengig av økonomien til den som skal betale for tjenesten. Flertallet i komiteen vil derfor, med begrunnelse i det jeg har sagt, anbefale innstillingen, med følgende forslag til vedtak: «Dokument nr. 8:53(2003-2004) (2003-2004)
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-05-06:
Noen få merknader i tillegg til det saksordføreren sa. Jeg vil bare understreke at vi har en ordning med fri rettshjelp, som er mer målrettet, og som vi mener er et bedre virkemiddel til å løse de problemstillingene som ligger i forslaget. Nå har Fremskrittspartiet nettopp hatt landsmøte, og hvis jeg har forstått signalene derfra riktig, er neste målsetting å prøve å bli et parti som i større grad kan anses som et parti som egner seg for samarbeid også i regjeringsposisjon. Da tror jeg det hadde vært ønskelig at denne strie strøm av Dokument nr. 8-forslag opphørte – dette er ikke det eneste som har vært i denne vårsesjonen, og det er ikke det siste som kommer til å komme heller – når det gjelder forslag som har betydelige budsjettmessige virkninger. Jeg er helt enig med saksordføreren, denne type forslag må håndteres i budsjettet, slik at de kan ses i en sammenheng og innenfor de prioriteringer vi der må gjøre.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-06:
Jeg er i all hovedsak enig i det saksordføreren har lagt fram. Men på ett punkt er det nødvendig med noen kommentarer, og det knytter seg til forholdet med fri rettshjelp, der saksordføreren sier at dette er en helt annen sak. Det er det selvfølgelig ikke. Dette henger nøye sammen med at borgeren skal ha mulighet til å reise en sak og ikke skal hindres av økonomiske årsaker. Et flertall i Stortinget, mot Regjeringen, klarte i starten av denne stortingsperioden å heve inntektsgrensen til 230 000 kr og å fjerne egenandelen. Det betyr at det nå er flere som har muligheten til å reise sak, uten å måtte sitte med den økonomiske risikoen ved dette. Og det er riktig. Dette er en målrettet måte å bruke samfunnets penger på, istedenfor, som forslaget fra Fremskrittspartiet innebærer, å bruke en halv milliard kroner som overhodet ikke er målrettet i det hele tatt, noe også Svein Roald Hansen var inne på i sitt innlegg. Forslaget fra Fremskrittspartiet forbauser meg, for Fremskrittspartiet var i starten av denne perioden sammen med SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet om å få opp taket til 230 000 kr og få fjernet egenandelen, som var et viktig vedtak i forhold til rettssikkerhet og menneskers mulighet til å reise sak. I dagens innstilling velger man altså å fremme et forslag som har en halv milliard kroner i provenytap, men velger å ikke støtte Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV der vi på en meget forsiktig måte sier at vi vil vurdere å øke satsene ytterligere ved en senere anledning. Grunnen til at det er formulert slik, er simpelthen at vi må se om grensen på 230 000 kr er god nok, eller om den kanskje må ytterligere opp, hvis det viser seg at enkelte mennesker som burde ha vært innunder fri rettshjelp-ordningen, i dag ikke er det, på grunn av dette taket. Det er en så forsiktig formulering at det forbauser meg mye at Fremskrittspartiet velger ikke å være med på å gi et signal om dette, men isteden gir en halv milliard kroner, helt umålrettet, i lettelse i avgiftssystemet. Det sier fryktelig mye om Fremskrittspartiets useriøsitet i disse spørsmål, og det sier mye om Fremskrittspartiets useriøsitet, når man fremmer et forslag i Stortinget som man egentlig ikke har tenkt tilstrekkelig nøye igjennom. Det burde vært dagens flertall som gav dette signalet. Det er dessverre ikke det, og det beklager jeg.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2004-05-06:
Ut fra et rettssikkerhetsperspektiv er det viktig at det enkelte mennesket får mulighet til å forsvare sine juridiske rettigheter. Da er det uheldig at de økonomiske forholdene gir den ene part muligheten til å benytte seg av domstolsapparatet, og den andre ikke. Det ble under en tidligere debatt, hvor man debatterte hevingen av rettsgebyret, påstått fra andre partier at det virkelige kostnadsproblemet ikke var de høye offentlige gebyrene, men prisen på juridisk bistand. Da er det underlig at man i denne debatten ikke mener at dette er noe nevneverdig problem. Det er vel og bra å ha en rett, men et desto større problem når en ikke kan kjempe for denne retten, grunnet privat økonomi. Jeg har hørt at man har tatt opp spørsmålet om fri rettshjelp for å bøte på dette. Fri rettshjelp er en ordning for enkelte personer, men innenfor svært begrensede områder. Fylkesmannen har også en meget restriktiv praksis når det gjelder muligheten til å gå utover disse spesifiserte områdene. Hvis Djupedal husker debatten rundt fri rettshjelp for en stund siden, kan han også der finne begrunnelsen for hvorfor vi ikke bare går for en heving av taket, men også ser problemstillingen rundt tematikken der én ligger innenfor taket og får fri rettshjelp på alle mulige måter, mens en som ligger like over taket, må betale alt selv. Dette er faktisk et problem for svært mange personer, ikke minst i forhold til barnefordelingssaker og saker som har med familiære problemer å gjøre. Det er jo også slik at forbrukerne i lovverket er ansett å skulle ha særskilt vern, fordi Stortinget anser at de har et spesielt behov for å få et vern. Men det er de samme personene flertallet nå mener ikke trenger å bringe saker inn for rettsvesenet, fordi de ønsker en situasjon der den ene part, altså næringslivet, får en avgiftsrabatt, mens den som har en rettighet han ønsker å få klargjort, skal betale fulle avgifter og ikke på noen måte ha den samme stilling som den parten som i utgangspunktet har den sterkeste stillingen. En villet forskjellsbehandling mellom parter i en tvist kan her muligens framstå som svært næringsvennlig, men ikke veldig positivt for folk flest.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-02-12:
På vegne av representanten André Kvakkestad og meg selv har jeg gleden av å legge fram forslag om endring i lov av 13. juni 1969 nr. 26 om skadeserstatning.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2004-06-10:
Vi har gjennom dagens forsvarsdebatt vært igjennom mange store og noen mindre store saker. Befalsordningen er også blitt berørt tidligere i dag, og det er en stor sak. Flere sider av denne saken er altså belyst allerede. Jeg vil likevel fra denne talerstol understreke to ting som er viktige for Arbeiderpartiet i denne saken. For det første: Det er Stortinget som bestemmer hvordan befalsordningen skal være. Jeg mener at befalsordningen er blitt mye bedre etter at Stortinget har lagt sine føringer. Det er også en av endringene Stortinget har foretatt i forhold til Regjeringens forslag til lov. Jeg er også glad for at befalsordningen skal utarbeides og fastsettes med involvering fra personellorganisasjonene. For det andre vil jeg understreke at flertallet, Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, vil at ordningen skal evalueres i langtidsperioden. Det er bra. Jeg føler med helt trygg på at mindretallet ikke motsetter seg det. Jeg vil her understreke at befalsorganisasjonene skal involveres i evalueringen. Jeg vil også påpeke at det i lovens § 5 etter Stortingets behandling står at personell kan forlenge sitt tilsettingsforhold til Forsvaret med inntil tre år. Den andre endringen i loven er at alle som Forsvaret er arbeidsgiver for, nå vil likebehandles. En enstemmig komite - fra SV til Fremskrittspartiet - går i denne innstillingen inn for at stillingsvernet for yrkesbefal bør harmoniseres med det stillingsvern som gjelder for alle øvrige ansatte i staten. Jeg vil videre vise til det som tidligere i dag er blitt sagt om beordringsplikten. Flertallet i komiteen mener at dette er riktig i vår tid, men understreker at beordringsplikten skal utøves så fleksibelt som mulig. Flertallet påpeker også at helsemessige, velferdsmessige og familiemessige grunner tilsier at beordringsplikten skal utøves på en hensiktsmessig måte. Det er med andre ord ikke slik at loven forbyr noen å bruke sunt folkevett. Jeg vil kort henlede oppmerksomheten på den delen i proposisjonen som omhandler avhold. På dette punktet viser komiteen en edruelig enighet. Helt til slutt vil jeg påpeke at en samlet komite mener at internasjonale operasjoner kan være en belastning. I tillegg til strid kan personell utsettes for sykdomsfare, og selv om man ikke blir skadet, kan man oppleve senskader. Stortinget deler Regjeringens syn på Forsvarets ansvar for helse, miljø og sikkerhet. Med dette anbefaler jeg Innst. O. nr. 94 for 2003-2004.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Siden Fremskrittspartiets representanter i forsvarskomiteen ikke er representert i Odelstinget, skal jeg kort si noe om hvordan vi kommer til å stemme i denne saken. Fremskrittspartiet kommer til å gå imot forslagene til §§ 4 og 5, med begrunnelse i at vi ikke ønsker å innføre en avdelingsbefalsordning. Når det gjelder § 7, vil vi stemme imot det forslaget, med bakgrunn i at vi ikke ønsker innføring av en ny befalsordning og beordringsplikt. Når det gjelder § 11, kommer Fremskrittspartiet til å stemme imot det forslaget, med bakgrunn i at vi ikke ønsker innføring av en ny beordringsplikt.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-11-09:
Først vil jeg gi forslagsstillerne honnør for å ha satt søkelyset på en så alvorlig sak. Det er slik, som forslagsstillerne riktig påpeker, at ti menn drepte sine nåværende eller tidligere partnere i fjor. I flere av disse tilfellene var det felles barn. Etter dagens lovgivning vil den gjenlevende ektefellen, dvs. drapsmannen, automatisk overta foreldreretten til barnet. Det er ikke vanskelig å si at dette er helt forferdelig. Intensjonen i forslaget støttes selvfølgelig. Når flertallet i komiteen fatter vedtak om å vedlegge denne saken protokollen, har det sin bakgrunn i at det nok kan være riktig å dømme, men man må vite hva man dømmer. Det kan være noen skjæringspunkter her som må belyses ytterligere, nemlig selvforsvar, alle de juridiske betenkelighetene som vi ønsker å få belyst. Jeg har ikke tenkt å dra ut denne debatten lenge, men vil bare understreke at det er en veldig viktig sak. Den er så viktig at den ikke er egnet til å behandles og fattes endelig vedtak om på bakgrunn av bare et Dokument nr. 8-forslag. Den må belyses juridisk, slik at alle sider kommer fram. I den forbindelse har jeg lyst til å påpeke at slike saker er særlig ille der det er barn med i bildet. Flertallet har gått inn for at denne saken vedlegges protokollen, og ønsker at den kommer tilbake til Stortinget for en bredere gjennomgang.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-11-09:
Jeg har bare lyst til å presisere noe, for det må ikke henge igjen et inntrykk av at flertallet ikke ønsker å gjøre noe. Men ta et tenkt tilfelle: Den ene forelderen handler i selvforsvar, men det ender med drap. Skal den forelderen som har handlet i selvforsvar, ikke ha retten til barna sine? Det er ett eksempel. Det kan finnes flere. Jeg er ikke jurist, så jeg kan ikke uttale meg om dette. Derfor er det så uendelig viktig at vi nå får dette skikkelig belyst. Jeg mistenker ingen i denne sal for ikke å ville gjøre noe av hensyn til barna, som jo alltid blir ofre. Vi vil det, vi ønsker å gjøre noe, men vi må gjøre det riktig, sånn at vi ikke nå trår galt og rammer uten at vi har tenkt vel igjennom dette. Jeg har tillit til at statsråd Dåvøy og statsråd Dørum nå setter seg sammen og finner ut en måte og så kommer tilbake til Stortinget med en bred gjennomgang av dette saksfeltet, slik at vi får et resultat som vi kan stå oppreist med, og som faktisk skjermer de barna som uforskyldt havner oppi en sånn situasjon.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2004-11-09:
Det er akkurat dét – det er barn det handler om. Det er på bakgrunn av det og at det dessverre ser ut til å være en økende tendens til at en av foreldrene dreper den andre, at Fremskrittspartiet har valgt å fremme dette forslaget om endring i barneloven slik at man, samtidig som man dømmer en drapsmann, også tar fra ham retten til omsorgen for barna sine. Nå mener jeg altså ikke, og jeg må presisere det, å si at det bare er fedre som dreper mødre. Jeg lette etter en bedre egnet betegnelse, men det ble veldig lange og vanskelige formuleringer. Det er flere grunner til at dette burde vært en naturlig konsekvens av et drap. Den aller viktigste grunnen er selvsagt barnet, som vet at det skal tilbake og leve og bo sammen med den av foreldrene som har drept den andre. Dette kan bli et stort press på det barnet eller den ungdommen som venter på at den gjenlevende av foreldrene skal løslates. Det skaper stor utrygghet og uro enten barnet er 7 eller 17 år. Jeg kjenner til en jente som like før løslatelsen av sin far rømte flere hundre mil unna Norge, for hun orket ikke tanken på å skulle leve sammen med drapsmannen til moren. For oss i Fremskrittspartiet er det svært viktig at barn kan vokse opp i trygge og forutsigbare omgivelser. Den andre grunnen til at vi fremmer forslaget, er at det burde vært fullstendig unødvendig at besteforeldre som ønsker å overta omsorgen for et barn etter et drap, er nødt til å kjempe mot en morder for å få det. Det er både en opprivende og sikkert vond opplevelse for dem det angår. Når det finnes besteforeldre som ønsker å gi barna trygge og gode oppvekstvilkår, er det både belastende, vondt og meningsløst å møte morderen i retten og kjempe om omsorgen. Vi ser av svaret fra Dåvøy at Regjeringen holder på med en sak om denne problemstillingen. Vi har også hørt at Dåvøy støtter selve forslaget, men vil komme med en egen proposisjon. Det er flott, men jeg kan likevel ikke begripe hvorfor man ikke isteden kunne slutte seg til vårt forslag, som er både gjennomarbeidet og velfundert. Da hadde vi sluppet at saken hadde trukket ut i tid. Det er faktisk flere saker av denne typen som skal opp i domsapparatet i den nærmeste framtid, og da hadde det vært fint om man hadde hatt denne lovendringen på plass. Det er ikke en sak som trenger så veldig mange høringsrunder. Det handler nok i første rekke om hva som er best for barnet, og hva som er allmenn rettsoppfatning, og da tror jeg svaret gir seg selv. Jeg vil med dette fremme vårt forslag til endring av barneloven.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-11-09:
Det er tydelig at foregående taler ikke kjenner saksgangen i denne saken. En arbeidsgruppe har hatt dette som mandat, gitt av Barne- og familiedepartementet, nettopp med den intensjon å gjøre noe i forhold til disse sakene. Men det dreier seg om to forskjellige forhold. I det ene tilfellet som Fremskrittspartiet tar opp her i dag, gjelder det at man ikke ønsker at en forelder skal få overta et foreldreansvar som man ikke tidligere har hatt, ofte i forbindelse med et samboerskap. Min intensjon er å framlegge en lov som også ivaretar den andre biten, nemlig at hvis en forelder har foreldreansvaret i dag og forvolder den annens død, kan vi ikke automatisk frata denne personen noe han allerede har. Det er noe mer komplisert ifølge juristene som har jobbet med dette. Også arbeidsgruppen som har jobbet med denne saken, har sagt at det er en vesensforskjell, og de kom til den konklusjon at det var et for inngripende tiltak å frata en forelder det foreldreansvaret han allerede har del i, uten rettssak og dom. Dette er jeg uenig i. Derfor ønsker jeg også å gjøre noe med denne saken, og kommer altså tilbake til Stortinget med forslag. Så jeg blir litt opprørt. Vi har satt i gang et arbeid fra departementets side for lang tid tilbake. Forslagene kommer.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-09:
Intensjonen var ikke å forvirre presidenten ytterligere, men å prøve å få et innlegg. Jeg skal først takke saksordfører for honnør i forhold til intensjonen, så slipper vi i hvert fall å være uenige om den. Det setter jeg stor pris på. Det som er paradokset i dagens lovgivning, er at vi i ytterste konsekvens faktisk honorerer den groveste kriminaliteten vi har, nemlig at den ene av foreldrene tar livet av den andre og som en bonus, hvis jeg kan si det slik, får overta foreldreretten. Det er paradokset i dagens lovgivning, etter mitt skjønn. Så har jeg med stor tilfredshet sett at statsråd Dåvøy skal gripe tak i dette og vise handlekraft. Da synes jeg det er trist å høre på statsråden når hun står her og sier at det er mange problemstillinger som må hensyntas, så vi må vente på proposisjonen. Etter mitt skjønn kunne man allerede ha gjort noe med det. Man kunne ha grepet tak i dagens lovgivning. Man kunne ha vedtatt det forslaget som ligger her, og så kunne komiteen ha sagt noe om sine forbehold og betenkeligheter, som man kunne tatt med i forskrifts form. Så er statsråden også bekymret for at det kan finnes særtilfeller. Det kan være mishandling eller andre forhold som gjør at man ikke kan trekke en bastant konklusjon. Da er det slik at enten har ikke statsråden tillit til domstolsapparatet, eller så har vi en uenighet om forståelsen. Jeg trodde nemlig at det var slik at når Stortinget vedtok en lov, var det opp til domstolen å utvise skjønn gjennom sin forståelse og gjennom fortolkning av den lovhjemmel man anvendte. Det er helt klart at dersom det ligger særlige grunner bak, er det mulig å fravike en lovhjemmel. Det er derfor domstolen er der og skal utvise sitt skjønn. Så det burde ikke ha vært noe problem. En annen ting som jeg synes er litt trist i forhold til denne saken, er at dette på nytt viser Stortingets manglende evne til å handle i pakt med det som man mener utenfor her. Jeg tror folk flest blir provosert over den saken som nå behandles i Bergen. Jeg tror de stusser fælt over at en bestefar må gå igjennom en domstolsbehandling for å få beholde foreldreretten framfor vedkommende som drepte datteren og moren til barnet. Jeg tror folk sliter med å se logikken i at Stortinget ikke kan vise handlekraft og si at det skal ikke være sånn, for dette er urimelig. Men det gjør vi ikke. Vi venter, vi ser, og vi venter. Da skjønner iallfall jeg godt at folk blir provosert. Det hadde vært fristende å si at kanskje er det sånn at dette nå er i ferd med å bli et slags politisk spill hvor det viktigste er å ta ut en politisk gevinst, ikke innholdet i saken. Jeg håper ikke at det er sånn. Jeg håper at det er statsrådens overordnede intensjon å gjøre en best mulig jobb, ikke at Kristelig Folkeparti skal score et poeng i en tid som ellers er tøff for noen hver av oss. Til det er saken altfor alvorlig.
Per Steinar Osmundnes (Kristelig Folkeparti), 2004-12-06:
Det som gjorde at eg tok ordet igjen, var representanten Nesvik sitt innlegg der han snakka om alkoholreklame, og der han seier at vi må komme meir på linje med Europa. Eg òg synest det kan vere interessant, det blir jo presisert både i komiteinnstillinga og i proposisjonen at Frankrike i si alkohollov har forbod mot reklame for alkohol og tobakk på TV, kino og radio, den irske regjeringa har lova innstrammingar i forhold til alkoholreklame på TV, den britiske legeforeininga er no i ein dialog for å prøve å få inn det same der, og den latviske regjeringa vurderer forbod. Vi veit også at den 10. november vedtok Riksdagen i Sverige endringar i forhold til indirekte reklame, for å nærme seg det som vi har her i Noreg. Då synest eg det blir rart at representanten Nesvik her skal framstille det som om det er vi som er så sære, når det no viser seg at Europa faktisk går i vår retning. Så synest eg det er spennande med den rørande omsorga for dette, ved å vise til sitat frå personar som er redde for at det skal forsvinne, når ein på den eine sida ønskjer å ta det vekk, og så viser omsorg fordi ein er redd for at det skal bli borte, og dermed foreslår med ein gong å fjerne det. Ein samla komite skriv i si innstilling at ein ønskjer å heve debutalderen for alkoholbruk. Ser ikkje representanten Nesvik at slik han legg det fram, vil dette faktisk gå i stikk motsett retning? Vi vil få ei total liberalisering, vi vil bevege oss vekk frå det som faktisk skjer i Europa. Derfor er eg svært glad for at fleirtalet i komiteen så tydeleg tek avstand frå Framstegpartiet sin argumentasjon.
Per Steinar Osmundnes (Kristelig Folkeparti), 2004-12-06:
I forhold til det som går på publikumsprøving og prøvesmaking, synest eg igjen det er interessant at ein har ei rørande omsorg frå Framstegpartiet si side for å byggje opp om Vinmonopolet, når ein samtidig ønskjer å leggje det ned. Men det er ikkje noko problem for meg å forsvare korfor Kristeleg Folkeparti har gått imot prøvesmaking. Dersom ein opnar for prøvesmaking, må ein opne for at Vinmonopolet skal få skjenkebevilling. Det stiller ein del problematiske spørsmål. Vinmonopolet skal også vere ikkje-diskriminerande, altså såkalla nøytralt, og korleis skal ein få til det dersom ein skal ha vinsmaking der? Ein er nøydd til å velje ut kva for vinar ein skal ha prøvesmaking på. Då vil ein prioritere nokre merke framfor andre og bryte med den ikkje-diskriminerande rolla som Vinmonopolet skal ha.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-12-06:
Til det siste statsråden var inne på: Jeg har sagt i mitt hovedinnlegg at jeg har forståelse for at man velger å argumentere med at man først vil ha den generelle gjennomgangen av lovverket for diskriminering av funksjonshemmede, før man går på særlover. Men jeg synes at det blir en noe søkt argumentasjon i forhold til § 1-7a første ledd, som det er fremmet et konkret forslag om, som jo går direkte på hva vi mener at det er rett at kommunene kan legge vekt på i forbindelse med spørsmålet om bevilling. Vi behøver ikke å avvente en stor lovutredning før vi i forbindelse med alkoholloven sier noe om hva kommunene skal kunne legge vekt på. Man skal altså kunne legge vekt på antallet salgs- og skjenkesteder, stedets karakter, beliggenhet, målgruppe, trafikk- og ordensmessige forhold, næringspolitiske hensyn og hensynet til lokalmiljøet for øvrig, men ikke spørsmålet om tilgjengelighet for funksjonshemmede. Jeg ber om statsrådens begrunnelse for denne noe firkantede holdning.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-06:
Nå har undertegnede møtt arbeids- og sosialministeren i såpass mange sammenhenger der vi har diskutert alkoholpolitikk, at å stille spørsmål om hvorfor han mener akkurat det om den paragrafen i alkoholloven, har jeg ikke tenkt å gjøre. Men jeg ønsker å stille statsråden spørsmål om følgende: Vi så for en stund siden at flere butikker hadde varierende priser ved salg av øl i dagligvarehandelen. Så grep man da inn fra myndighetenes side og sa at prisen er for lav, dere får skru opp prisen. I den forbindelse har vi hatt debatten om hvor lite man har lov til å selge en flaske øl for i dagligvarehandelen. Jeg stiller da følgende spørsmål til statsråden: Hva er det som skal legges til grunn for å beregne hva som er den laveste prisen en butikk har lov til å selge en flaske øl for? Det kan være veldig greit å vite når man skal ta stilling til hvor lavt man kan sette prisen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-06:
Representanten Osmundnes viser til en del land som vurderer å gjøre endringer i sine lover og regler på området. Hvis man får et Europa der alle land som vi sammenligner oss med og handler med, går i den retning, vil vi selvfølgelig alle sammen vurdere det. Men virkeligheten viser noe helt annet. Virkeligheten i dag er faktisk at man, når man skrur på og ser fotballkamper fra Champions League, setter seg ned og leser utenlandske tidsskrifter, går om bord i danskebåten, møter reklamen hele tiden. Vi mener faktisk at norske borgere ikke er mer sarte enn de som bor i utlandet, vi tror det norske folk vil kunne tåle den type informasjon som der framkommer. Når det gjelder å senke debutalderen for alkoholbruk, tror jeg ikke at man får det store problemet rundt den biten. Ungdom i dag er utsatt for disse reklamekampanjene i – jeg holdt på å si alle – etermedia, Internett, tidsskrifter, når de tar en tur på danskebåten, reiser en tur til Syden, så jeg tror faktisk ikke det blir det store problemet som Osmundnes her viser til. Men la oss sende utfordringen tilbake til Osmundnes: Her er det et flertall som ønsker å opprettholde vinmonopolordningen som den er i dag. Det samme flertallet stemmer da ned et ønske fra Vinmonopolet om å ha publikumsprøving i sine lokaler. Her snakker vi om personer som har veldig høy fagkompetanse når det gjelder vin. De har faktisk fått så høy kompetanse på vin at jeg til og med har problemer, holdt jeg på å si, når det gjelder våre forslag om hvordan vi skal se på dette når det gjelder Vinmonopolets eksistens, for det er et veldig godt tilbud i dag i vinmonopolbutikkene. Men kan ikke da representanten Osmundnes se for seg at de kan få bruke kompetansen utover det å stå og ekspedere kunder, nettopp til å kunne informere?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-06:
Jeg synes representanten Ballo holdt et godt innlegg som innledning, hvor han forklarer selve forslaget og bakgrunnen for det. Det støtter jeg, og jeg vil dermed på vegne av Fremskrittspartiet og Senterpartiet bare fremme det forslaget som er inntatt i innstillingen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-06:
I forbindelse med behandlingen av alkoholloven har det vært en god del kontakt med funksjonshemmedes organisasjoner knyttet til diskriminering av funksjonshemmede. Den ene problemstillingen har sosialkomiteen berørt, at man skal forsøke å få til også tilrettelagt atkomst. Den andre problemstillingen går på at man, på linje med andre, kan bli diskriminert ikke fordi lokalet ikke skulle være egnet til å ta imot dem, men rett og slett fordi den som kanskje står ved døra på et utested, finner at han ikke liker vedkommende på grunn av en litt annerledes atferd. Og så diskrimineres man ut fra det. Ser ikke statsråden at det kan være behov for å presisere at den typen diskriminering ikke skal finne sted, på samme måte som man ikke skal diskrimineres ut fra rase, religion eller kanskje seksuell legning, altså at det på mange måter må sidestilles med det man ellers har trukket fram i forhold til ikke-diskriminering av denne gruppen?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-06:
Det ble litt kort tid til å ta opp Vinmonopolet spesielt i innlegget mitt, og derfor har jeg lyst til å gjøre det nå, når det først ble brakt på bane igjen. Vinmonopolet gjør en meget god jobb og er en meget bra butikk, ikke bare for statskassa, men for å praktisere den alkoholpolitikken som vi ønsker i Norge i dag. Det er stor oppslutning i befolkningen rundt vinmonopolordningen. På mange måter – og personlig – skulle jeg gjerne ha sett at en kunne «modernisere» Vinmonopolet, slik at de kunne drive med smaksprøving og følge opp det som har vært temaet nå mellom representanten fra Fremskrittspartiet og representanten fra Kristelig Folkeparti. Men jeg er veldig enig i det som saksordføreren, representanten Per Steinar Osmundnes fra Kristelig Folkeparti, sa nå til slutt, om at Vinmonopolets nøytrale rolle er så viktig at vi der må holde tunga beint i munnen. Og da kan det hende at vi ikke kan imøtekomme alt som vi kanskje skulle ønske kunne foregå i Vinmonopolets regi. Så til slutt litt om dette med planen og framtidsutsiktene for vinmonopolordningen. Jeg synes det er litt synd at vi nå går vekk fra en landsplan. Jeg hadde håpet på at flere kunne være med på et forslag om at vi skulle ha en forenklet fireårig landsplan for utviklingen av Vinmonopolets salgsnett. Jeg tror det er riktig og viktig, slik at Vinmonopolet gjennom folkevalgt styringsnivå får en pekepinn om at man ønsker å spre disse utsalgene på en slik måte at Vinmonopolet maksimalt ivaretar sin rett og plikt til å gi lik tilgjengelighet, og slik at ikke Vinmonopolet kan beskyldes for å ta markeds- og profitthensyn i framtidig etablering av nye utsalg. En slik beskyldning kan undergrave ønsket om å opprettholde Vinmonopolet som et alkoholpolitisk redskap. Ved siden av det er det viktig at man får dette spredt utover på en slik måte at oppslutningen og den konsensus som en har om vinmonopolordningen i dag, kan bestå.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-06:
Når det gjelder begrunnelsen for den holdning som flertallet i komiteen har inntatt til dette forslag, som altså er reist under komiteens behandling, viser jeg til det som er sagt fra talspersoner for flertallet i denne salen. Fra departementets side vil jeg si at vi er generelt opptatt av å styrke rettsvernet for funksjonshemmede, og vi ønsker å vurdere dette også i forhold til alkoholloven. Men vi mener at det er et prinsipielt skritt å ta når man skal ta inn i alkoholloven denne typen bestemmelser, enten det gjelder den ene eller den andre paragrafen. Derfor mener vi, når vi har en slik utredning i full bredde rett rundt hjørnet, at det er saklig vel begrunnet å vente på den utredningen, før man eventuelt tar et slikt prinsipielt skritt i en særlov.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-06:
Jeg har merket meg at Fremskrittspartiet i denne innstillingen og i denne debatten har parkert seg ytterst ute i det liberalistiske hjørnet i norsk alkoholpolitikk. Det beklager jeg for så vidt, fordi den politikken Fremskrittspartiet legger opp til, vil innebære økt tilgjengelighet og økt forbruk og dermed økte skadevirkninger av alkohol. Det synes jeg er det viktigste å diskutere i forhold til Fremskrittspartiets politikk. Når det gjelder priskrig på øl, er utgangspunktet at alkoholloven setter bom for å bruke alkoholdige varer som et lokkemiddel for å få folk inn i butikker som ellers selger dagligvarer. Jeg vil vise til den forvaltning av regelverket som Sosial- og helsedirektoratet har gjort i så måte. Det er en forvaltning også når det gjelder vurderingen av prisnivået, som jeg stiller meg helt bak.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-06:
Jeg vil svare ja på spørsmålet fra representanten Ballo. Det er all grunn til både å ta avstand fra og markere sin protest mot enhver form for diskriminering av funksjonshemmede i utelivet, det være seg det som gjelder fysisk tilgjengelighet, eller det som gjelder formidling av diskriminerende holdninger overfor enkeltpersoner på grunn av deres funksjonshemning. Det er nettopp den helhetlige tilnærmingen som utvalget som nå gjennomgår rettsvernet for funksjonshemmede, har i sitt arbeid, og vi vil se til, når vi følger opp det utredningsarbeidet, at vi har et lovverk som i tilstrekkelig grad tar høyde for dette.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2004-03-04:
Jeg foreslår Finn Martin Vallersnes og Øyvind Halleraker.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-03-04:
Jeg takker for statsrådens svar og registrerer at hun nå har truffet en del tiltak og tatt en del initiativ. Det som imidlertid er forunderlig i spørsmålet om personellovergang fra Forsvaret til forsvarsindustrien eller underleverandører til slike bedrifter, er at verken forsvarsministeren eller arbeids- og administrasjonsministeren tilsynelatende har tatt noe initiativ etter april 2001, ikke før dette ble tatt opp i spørretimen 22. oktober 2003 og det ble lagt inn i debatten om Forsvarets logistikkorganisasjon 16. desember 2003 – dette til tross for alle de eksemplene som vi har hatt de senere år, og til tross for Innst. S. nr. 175 for 2000-2001, basert på St.meld. nr. 11 for 2000-2001, som la klare føringer overfor Regjeringen. I denne innstillingen sier bl.a. en enstemmig komite: «Komiteen slutter seg til at tidligere embets- og tjenestemenn ikke bør misbruke kontaktnett på den gamle arbeidsplassen til å skaffe ny arbeidsgiver, klientinteresse eller interesseorganisasjon tilgang til strategisk viktig informasjon.» Det blir i innstillingen også tatt opp omplassering av personell i oppsigelsestiden: «Komiteen ser på karenstid som et hensiktsmessig virkemiddel, og ber departementet sørge for at det blir innført en ordning med karenstid på tre til seks måneder før man kan tiltre ny stilling eller drive egen virksomhet innenfor bestemte områder.» Dette var altså en enstemmig komiteinnstilling, og den var rettet til Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Nå registrerer jeg at statsråden sier at Arbeids- og administrasjonsdepartementet kommer med en tilbakemelding til Stortinget. Det tar jeg nå til etterretning og vil da avvente akkurat det som står der. Jeg forstår det også slik at statsråden på den bakgrunn vil avvente spørsmålet om karantene til meldingen eller proposisjonen – eller hva slags tilbakemelding det blir – kommer fra Arbeids- og administrasjonsdepartementet, dersom den kommer i løpet av våren. Selv om den opprinnelige innstillingen til Stortinget dreide seg om hele bredden av departementene, som jeg mener Bondevik-regjeringen burde fulgt opp for lenge siden, har forsvarsministeren likevel et helt spesielt ansvar, og det mener jeg mitt første innlegg underbygger. I interpellasjonsteksten skriver jeg også at «Forsvaret investerer årlig ca. 10 mrd. kr», og – og det tror jeg kanskje er det viktigste – det særtrekket at disse investeringene er tettere knyttet til våre nasjonale interesser enn andre investeringer, understreker at Forsvarsdepartementet har et helt spesielt ansvar. Og det har også vi som forsvarspolitikere i denne salen. Jeg synes det er bra at man nå får etiske bestemmelser, og at spesiell aktsomhet utvises i forhold til de tiltak som statsråden skisserte i sitt innlegg.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-03-04:
Jeg vil først takke for en veldig konstruktiv og veldig nyttig debatt, med veldig mange fine innspill. Jeg er enig med Marit Arnstad i at det er greit at statsråden nå avventer Arbeids- og administrasjonsdepartementets tilbakemelding i forhold til behandlingen av St.meld. nr. 11 våren 2001. Så må vi vurdere om vi i den forbindelse må ha sterkere bestemmelser for Forsvaret, som har både spesiell innkjøpsstruktur og graderte systemer, noe som gjør at vi må være ekstra varsomme. Jeg synes det er en grei konklusjon på debatten. Jeg ble litt forundret over representanten Hernæs. Jeg vet ikke om det var en fleip, eller om det var en «slip of the tongue», når han nærmest beskylder undertegnede for å gå inn for «Berufsverbot» eller å si nei til lobbyister. Jeg går ut fra at representanten Hernæs ikke mente det på den måten. Når det gjelder det aktuelle eksemplet fra FLO, IKT-seksjonen, er ikke hovedproblemet at vi får lobbyister på besøk, men at de kommer med andre hatter enn dem de rent faktisk har, eller kanskje de har to hatter og burde sagt fra hvilke hatter det var. Dette dreier seg om vær varsom-plakater, det dreier seg om mulig karantenetid, som sannsynligvis bør være lengre for Forsvaret enn for andre statsetater, og det dreier seg om etiske retningslinjer og habilitet – ja, det dreier seg om ansatte i Forsvaret, i FLO eller i Forsvarsdepartementet som går direkte fra en utviklingsprosess i departementet eller i Forsvaret til én blant flere interessenter, altså det å skifte side i forholdet kunde/leverandør, som det ble uttrykt. Det fører til at én av konkurrentene får tilgang til sensitiv og gradert informasjon og får konkurransefordeler i forhold til de andre, altså kunnskap som en offentlig tjenestemann har ervervet seg i sin arbeidssituasjon, som tilflyter én av flere interessenter, og som dermed forrykker informasjonsnivået mellom potensielle leverandører. Både Stortinget og den sittende statsråd må kunne stole på at den ekspertise som tilføres oss, er basert på objektivitet, habilitet og integritet. Og når Forsvaret har valgt produkt og leverandør og legger det fram for Stortinget via statsråden og Regjeringen, skal vi vite at det er kunden som bestemmer, og at det ligger en reell vurdering bak den proposisjonen eller den meldingen vi får.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-03-04:
Det er viktig å skille mellom det Forsvarsdepartementet kan gjøre innenfor gjeldende lov- og regelverk for å være sikker på at vi unngår habilitetskonflikter, og et lovarbeid som skal gjelde alle departementer i forholdet mellom offentlig ansatte og leverandører. Jeg synes derfor at den framlagte tiltaksplanen på en god måte tar hensyn til dette. Når det gjelder lov- og regelverk for samtlige departementer, har altså Arbeids- og administrasjonsdepartementet tatt sikte på å framlegge en sak om det i løpet av våren 2004, som en oppfølging av den innstillingen som interpellanten refererer til. Det er selvfølgelig Arbeids- og administrasjonsdepartementet som har det konstitusjonelle ansvaret for det regelverk som gjelder alle. Min ambisjon har vært å gjøre det som er mulig å gjøre innenfor gjeldende lov- og regelverk. Jeg vil bl.a. henlede oppmerksomheten på at når vi i de tiltakene jeg har lansert, snakker om å ha en varsomhetsbestemmelse i to år, går det langt utover perioden på tre–seks måneder som interpellanten refererer til fra innstillingen fra 2000–2001. På mange områder kan man derfor si at Forsvarsdepartementet faktisk innfører en ytterligere varsomhet utover det som lå i denne innstillingen. Jeg er i hvert fall glad for at interpellanten er tilfreds med de tiltakene som Forsvarsdepartementet iverksetter på egen kjøl, og jeg føler også sikkerhet for at vi vil være tilfreds med det regelverket som Regjeringen vil framlegge gjennom Arbeids- og administrasjonsdepartementet, knyttet til hele den offentlige sektor.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-03-04:
Også jeg vil gjerne få takke for en god debatt og for det jeg oppfattet som bred støtte til at vi har et ekstra aktsomhetskrav i Forsvaret og Forsvarsdepartementet som kanskje er større enn i en del andre departementer og underliggende etater. Jeg vil gjerne presisere at når Arbeids- og administrasjonsdepartementet har initiert at en vil ha en tilbakemelding i løpet av våren 2004, betyr ikke det nødvendigvis at saken legges fram for Stortinget. Det er avhengig av om det kreves stortingsvedtak, eller om det er noe som kan iverksettes uten å gå via Stortinget. Flere har vært inne på dette med ekstra krav til Forsvaret. Jeg vil bare understreke at når vi nå innfører en særlig aktsomhet de første to årene etter en personellovergang fra Forsvarsdepartementet og Forsvaret til en privat bedrift, minner det nokså sterkt om en karantenebestemmelse på to år. Dette gjør vi altså på egen kjøl – for oss, uten at det gjelder for alle departement og alle underliggende enheter, fordi vi ønsker å komme i gang, og fordi vi ønsker at det skal være en ekstra sjekk av forholdet mellom Forsvaret, departementet og industrien de første to årene etter en slik overgang. Dette vil vi altså begynne med umiddelbart, uavhengig av det arbeidet som pågår i Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Så er det flere som har vært inne på prinsipielt vanskelige spørsmål knyttet til om man skal kjøpe hyllevare, om man skal gå inn på utviklingsprosjekter som gir muligheter for norsk industri, og også om Forsvaret skal benytte seg av anbud eller ikke anbud. Her er jo regelverket det at Forsvaret ikke er pålagt å benytte seg av anbud når det gjelder anskaffelser. Vi er altså unntatt fra EØS-regelverket, og det gir jo og har tradisjonelt gitt gode muligheter for å rette kontrakter mot norsk industri. Risikoen ved den profilen og den adgangen er jo da at hvis man velger et utviklingsprosjekt i norsk industri i stedet for å velge en hyllevare av et ferdig utviklet produkt, er det en risiko ved det, for det har ikke vært testet og utprøvd, slik som en hyllevare er. Den risikoen må denne salen i hver enkelt sak være villig til å ta. Når det gjelder fregattprosjektet og NSM, har denne salen vært villig til å akseptere den risikoen at man gir en norsk bedrift en utviklingskontrakt på et produkt som ikke er ferdig når vi tegner kontrakten på fregatten. Men det er klart at jo færre prosjekter Forsvaret har på anskaffelsessiden, og jo større de blir, jo større blir også risikoen ved ikke å velge hyllevare. Her har forsvarskomiteen, Stortinget og Forsvaret i fellesskap en viktig framtidig utfordring å se nøyere på.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2004-03-04:
Representanten Nybakk nevnte i sitt hovedinnlegg at det skal kjøpes inn nye redningshelikoptre. Stortinget har også besluttet å kjøpe inn fregatter av Fridtjof Nansen-klassen og nye MTB-er av Skjold-klassen. Det er vel unntaket heller enn regelen at innkjøp av forsvarsmateriell skjer innenfor de vedtatte rammer. Det vanlige er at det blir overskridelser, og etter det jeg kjenner til, har programmet for Joint Strike Fighter tatt konsekvensen av dette for å holde kostnadene nede. JSF-prosjektet har bestemt at innkjøp av utstyr til flyene i så stor grad som mulig skal kjøpes etter prinsippet «off the shelf», altså plukkes fra hyllen som hyllevare. Å kjøpe hyllevare betyr at produktene som kjøpes, er ferdigutviklet, ferdig testet og klare til levering. Om vi vender tilbake til våpenutrustningen for marinefartøyene, de nye fregattene og MTB-ene, tror jeg vi kan slå fast at prinsippet om å kjøpe hyllevare ikke har blitt lagt til grunn. Både fregattene og MTB-ene skal ha ulik våpenutrustning, men felles for begge fartøyklassene er at de skal utstyres med missilet som kalles norsk sjømålsmissil, NSM. NSM skal produseres av Kongsberg Defence & Aerospace på Kongsberg. Fartøy, fly og våpensystemer inngår ofte i et komplisert samspill. Det ene er ofte avhengig av det andre. Slik er det også mellom NSM og marinefartøyene. Om noen gransker de parter og personer som er involvert i denne saken, vil det trolig avdekke personelloverganger og nær kontakt mellom innkjøpere og leverandører av forsvarsmateriell. Jeg har lyst å legge til at marinefartøyene er designet for et missil som etter det jeg kjenner til, ennå ikke har flydd én meter. Siden fartøyklassen alt er vedtatt bygd, blir fartøyene innrettet etter missilenes teoretiske spesifikasjoner. La oss alle håpe – iallfall de partiene som stod bak prosjektet – at missilet i virkeligheten blir akkurat slik som det så ut på tegnebrettet. Men for meg er det ett spørsmål som er i ferd med å bygge seg opp: Er ikke tiden i ferd med å bli moden for en vurdering av om det er riktig at et stadig knappere forsvarsbudsjett skal finansiere industrielle utviklingsprosjekter? Å bygge fartøyer rundt et missil gjør jo også at milliardene til utvikling kan bli småpenger i forhold til den prisen som Kongsberg kan kreve for de ferdige missilene. Finnes det noe alternativt kjøp for missilene som muliggjør at fartøyene kan bli levert ferdig designet?