Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-21:
For litt over fem år siden jublet vi i Paris. Verdens miljøvernministre klarte å bli enige om en klimaavtale som har som mål å gjennomføre store kutt i utslipp av klimagasser – kutt som gjør at vi ikke bare begrenser den globale temperaturøkningen til 2 grader, men så store at vi klarer å holde den under 1,5 grader. Det kan høres uvesentlig ut med 1,5 eller 2 graders temperaturøkning. Matematisk er forskjellen liten, men for jorden utgjør den halve graden en enorm forskjell. Med 1,5 graders oppvarming vil Arktis være isfri kun én gang hvert 100. år, mens det med 2 graders oppvarming vil kunne skje hvert eneste tiår. Med 1,5 graders oppvarming kan vi begrense den ekstreme varmen, mens slike tilfeller vil skje dobbelt så ofte om den globale temperaturen stiger med 2 grader. Korallrevene vil forsvinne dersom vi varmer opp jorden med 2 grader, mens de fremdeles vil eksistere til en viss grad med 1,5 graders oppvarming. Det finnes mange slike eksempler på forskjellen mellom de to scenariene. Derfor er det en stor fordel om vi klarer å holde oss under 1,5 graders oppvarming. Forskere på CICERO Senter for klimaforskning her i Norge anslår at om vi fortsetter utslippene av klimagasser på dagens nivå, vil verden i 2030 ha sluppet ut nok CO 2 til at den globale temperaturøkningen vil overskride Parisavtalens mål om å begrense oppvarmingen til 1,5 grader. Og DNV GL anslår i sin rapport Energy Transition Outlook 2020 at vi vil ha brukt opp CO 2 -budsjettet allerede i 2028. Før jul utlyste regjeringen 25. konsesjonsrunde. Normalt tar det mange år fra en utlysning til det gjøres funn og til et felt settes i drift. For de feltene vi her snakker om, kan produksjonen komme i gang godt etter 2030. Utslippene fra både produksjonen og forbruket av oljen og gassen som nå skal hentes opp fra 25. konsesjonsrunde, vil altså kunne komme i en periode hvor vi er svært nær ved å bruke opp vårt karbonbudsjett for 1,5 graders målet – eller, om det har gått riktig ille, har vi allerede brukt det opp, og vi sitter og diskuterer nye mål for hvordan vi skal stanse en eskalerende klimakrise. Den olje- og gassproduksjonen regjeringen ser for seg fra feltene som skal komme som et resultat av 25. konsesjonsrunde, ligger derfor an til å være i direkte strid med målene fra Parisavtalen om å begrense den globale oppvarmingen til 1,5 grader. Klimakonsekvensene av 25. konsesjonsrunde burde være nok til å avlyse utlysningen, men i tillegg har vi også de økonomiske sidene. Jeg er overbevist om at både olje- og energiministeren og jeg deler et intenst håp om at verden når Parisavtalens mål og får gjennomført de utslippskuttene som trengs. Og hvis så skjer: Hvilken økonomisk verdi vil oljen og gassen fra 25. konsesjonsrunde da ha? Vil det finnes nok kjøpere til at fellesskapet kommer til å tjene penger på det, eller vil det bli et økonomisk tap for oss? Av de blokkene som ble utlyst i 25. konsesjonsrunde, er 125 i Barentshavet. I sin høringsuttalelse til denne konsesjonsrunden ba Miljødirektoratet om en klimarisikoanalyse av konsesjonsrunden før den ble lyst ut – både for konsesjonsrunden som helhet og etter hvert for hver enkelt blokk som skulle lyses ut, altså en vurdering av den økonomiske risikoen vi tar ved å bygge ut oljeplattformer i dette området. I høringsuttalelsen skrev direktoratet: «Miljødirektoratet vil også minne om klimarisikoutvalgets anbefaling om at klimarisiko vurderes og synliggjøres med scenarioanalyser og stresstesting ved beslutningsprosesser i både privat og offentlig sektor. Utvalget har særlig trukket frem betydningen av gode analyser av klimarisiko i petroleumssektoren. I lys av Parisavtalens 1,5-gradersmål bør man stressteste med et scenario hvor utslippene av klimagasser halveres innen 2030, og når netto null utslipp av CO 2 rundt 2050.» Miljødirektoratet anbefaler videre at etterspørselsrisikoen forbundet med klimamålene ble vurdert før man lyste ut de nye blokkene i 25. konsesjonsrunde. I et svar til meg i fjor om dette temaet skrev olje- og energiministeren: «I tråd med etablert rolle- og ansvarsfordeling i sektoren og langvarig praksis er det som nevnt aktørene i næringen som vurderer og gjennomfører aktivitet i petroleumssektoren, herunder vurderer fremtidige olje- og gasspriser. Jeg mener det derfor vil være av begrenset interesse med egne klimarisikoanalyser ved konsesjonsrunder. Det viktige er at selskapene også fremover tar hensyn til hele risikobildet når ev. aktivitet skal besluttes. Prisrisikoen knyttet til fremtidige klimatiltak er en del av dette risikobildet.» Et av spørsmålene jeg håper vi kan få belyst i dag, er om statsråden vil stille krav om en slik vurdering av klimarisiko i framtidige utbyggingsplaner – en stresstest hvor økonomien i utbyggingen ses i lys av Parisavtalens mål om å begrense temperaturøkningen til 1,5 grader. Vi skal også legge merke til klimaomstillingsutvalget som kom med sin innstilling i fjor, og som besto av bl.a. tidligere klima- og miljøminister fra Høyre, Vidar Helgesen, samt en stortingsrepresentant fra Høyre, Stefan Heggelund. Begge gikk inn for en stresstesting av klimarisiko for plan og utbygging av drift. Utvalget mener at lisenshavernes plan for utbygging og drift skal inneholde en realistisk klimastresstest av den samfunnsøkonomiske lønnsomheten for utbyggingen av det konkrete feltet. Utgangspunktet for stresstesten bør være scenarier for prisbaner for olje, gass og CO 2 , inkludert et scenario basert på ambisjonene i Parisavtalen. Og dersom en slik samfunnsøkonomisk lønnsomhet ikke sannsynliggjøres, sa utvalget, anbefaler man da at prosjektene ikke godkjennes. Flertallet i klimaomstillingsutvalget pekte også på at klimarisikoen de nærmeste årene har blitt betydelig forsterket som en følge av de skatteendringene som stortingsflertallet dessverre vedtok før sommeren 2020. I fjor høst ble det også kjent at Olje- og energidepartementet hadde fått en ny lønnsomhetsvurdering av petroleumsvirksomheten i Barentshavet som de valgte ikke å informere Stortinget om i behandlingen av åpningen av Barentshavet sørøst i sin tid. Den nye vurderingen viste at oljeboring i Barentshavet ikke trengte å bli så lønnsomt som departementet hadde gitt inntrykk av, og at oljeboring faktisk ville bli ulønnsomt for en oljepris på mindre enn 84 dollar fatet. Denne saken skal nå behandles i kontrollkomiteen, men oljeprisen er i dag på rundt 55 dollar fatet – altså nesten 20 dollar under det som var lønnsomhetskriteriet. Da reiser det spørsmålet om de 125 blokkene i den 25. konsesjonsrunde som ligger i Barentshavet, noen gang kommer til å bli lønnsomme. Den tidligere skjulte lønnsomhetsrapporten peker i alle fall på et behov for å gjøre grundige vurderinger av lønnsomheten på norsk sokkel, spesielt i Barentshavet, i tillegg til de vurderingene man er nødt til å gjøre for å se om oljeboring framover, etter ønske fra regjeringen, er i tråd med Parisavtalens mål om å holde temperaturøkningen på under 1,5 grader.