trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Når representanten Bondevik skal beskrive hva hans regjering gjorde innenfor familiepolitikken, så er det viktig å ta med noen elementer til. Bondevik sier at det er vesentlig at det er foreldrene selv som skal velge. Men da må det være et reelt valg. Det sentrumsregjeringen som Bondevik ledet, bidrog til, var det vi må kunne karakterisere som en bråstopp i utbyggingen av barnehager her i landet. Det gjør at vi fortsatt har et langt stykke igjen før vi har oppnådd full barnehagedekning og før det er et reelt valg foreldrene står overfor. Så på det området var faktisk virkningen av sentrumsregjeringens politikk svært negativ. Når det gjelder Arbeiderpartiet og kontantstøtten, er representanten Bondevik vel kjent med at Arbeiderpartiet har innrettet seg på en situasjon der et flertall i Stortinget er for å opprettholde kontantstøtten, og det vil selvfølgelig også være slik fremover at så lenge det er et klart flertall her som ønsker en slik ordning, så vil heller ikke Arbeiderpartiet starte et felttog mot denne ordningen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Innenfor familiepolitikken, som på alle andre områder, kommer Arbeiderpartiet til å gå til valg på det som er våre løsninger. Og våre løsninger er når det gjelder barne- og familiepolitikken, å sikre at vi oppnår målet om full barnehagedekning, hvilket vi har tatt sikte på å nå innen år 2003. Vi håper det skal være mulig å få til et flertall med andre partier i Stortinget for at det målet skal la seg innfri. Som jeg sa i sted: Det vil ikke være aktuelt for Arbeiderpartiet, for så lenge et politisk flertall på Stortinget ønsker å opprettholde den ordningen, har vi erkjent at det er situasjonen. Vi har på det grunnlaget faktisk også inngått budsjettavtaler der kontantstøtten ligger inne i avtalene, nettopp med sentrumspartiene, som innførte den ordningen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
For det første er det ingen tvil om at Arbeiderpartiet er seg meget bevisst hvor viktig den konkurranseutsatte delen av norsk næringsliv er. Det er også vår viktigste begrunnelse for at vi ikke kan flørte med de partiene som mener at vi bare kan skuffe på i norsk økonomi, sende inn et større antall nye milliarder fordi det står uløste oppgaver. Det kan ikke Arbeiderpartiet være med på, fordi vi vet at det er ensbetydende med å ramme nettopp vår konkurranseutsatte industri. Det har vært førende for vår økonomiske politikk gjennom mange år, og det tror jeg også Høyre er godt kjent med. Selv om representanten Petersen prøver å si noe annet, så står det fast at Arbeiderpartiet de siste to årene i sine økonomiske opplegg faktisk har bidratt til skattelette for dem som har minst. Og den budsjettavtalen som Arbeiderpartiet inngikk her i Stortinget med sentrumspartiene, beskriver en del tiltak på skattesiden som vi skal bruke nødvendig tid på, og så komme tilbake til Stortinget med. Jeg forstår retorikken som Jan Petersen velger ved å karakterisere det som å holde ting skjult.(Presidenten klubber.) Faktum er at jeg er enig med de i sentrumspartiene som sier at det er bedre med gode løsninger enn med for raske løsninger. (Presidenten klubber.)
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Jeg mener representanten Petersens virkelighetsbeskrivelse av det Arbeiderpartiet driver på med, er meget feilaktig. Arbeiderpartiregjeringen er i gang med store omstillinger i offentlig sektor nettopp for å frigjøre ressurser til tjenester, for å avbyråkratisere. Det er satt i gang større prosjekter på det området enn det har vært gjort på meget, meget lenge i Norge. Høyres politikk for å frigjøre ressurser er jo å skaffe ressurser til skattelette, og først og fremst til dem som har mest. Beregninger gjort på Høyres økonomiske opplegg for i år, viser at deres tiltak først og fremst er skattelette, og da til dem som har mest, nærmere bestemt om lag 2 000 kr til en som har en inntekt på 500 000-600 000 kr, mens de på den andre siden er villig til å kutte i sykelønn til folk som er sykemeldt, og da synes jeg Høyre står overfor et alvorlig forklaringsproblem. I Arbeiderpartiet har vi gjort klare vedtak på vårt landsmøte om at vi skal ha et tredje folkevalgt nivå. Vi er inne i en stor prosess der Stortinget kommer til å få seg forelagt en melding om oppgavefordeling, og da vil vi i detalj komme tilbake til de spørsmålene som Jan Petersen her tar opp.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Det fremstår for meg som et aldri så lite politisk mysterium når Høyre mener at det er så viktig å frigjøre ressurser til utdanning og til en rekke områder innenfor samfunnet, at det fremste budskapet Høyre presenterer seg med, er skattelette. Det er jo skattelette Høyre først og fremst skal frigjøre ressurser til, og da sier det seg selv at når Høyre fram til nå i hvert fall har vært rimelig moderate i det å bruke oljepenger, så klarer de å skaffe denne skatteletten til veie gjennom kutt i andre virksomheter. Det blir det ikke bedre løsninger av – det blir det dårligere løsninger av. Når det gjelder omorganiseringen av Forsvaret, så vet jo representanten Jan Petersen at det kommer en proposisjon til Stortinget på fredag. Da vil alle detaljer i forslaget bli kjent, og jeg regner med at vi også i Stortinget i mange, mange uker og måneder framover kommer til å få store debatter omkring dette forslaget. Regjeringen har signalisert at den er opptatt av å få til et bredt forlik om den framtidige organiseringen av Forsvaret. Og det ville være meget ønskelig om Høyre og Jan Petersen i stedet for å låse seg fast i kroner og øre eller i organisatoriske tiltak heller stiller seg åpne for å inngå i slike drøftelser i Stortinget.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Jeg konstaterer at Enoksen og Senterpartiet i likhet med andre representanter fra sentrum er opptatt av å markere avstanden til Arbeiderpartiet – det er for så vidt opposisjonspartiers rolle. Men det er dog en kjensgjerning at det nettopp er Arbeiderpartiet og sentrumspartiene som har blitt enige om det som er det viktigste styringsredskapet for det norske Stortinget for utvikling av samfunnet, nemlig statsbudsjettet. Det er det som er vårt viktigste redskap i Stortinget for å utforme en norsk politikk og for å styre utviklingen i vårt samfunn. Der har vi funnet sammen gjennom to viktige budsjettavtaler, og det har for Arbeiderpartiet vært et viktig sidevalg nettopp for å kunne prioritere rettferdig fordeling, for å kunne prioritere styrking av ikke minst den kommunale sektor. Representanten Enoksen må også kunne innrømme at det er svært mange år siden – det skjedde i hvert fall ikke i de årene Enoksen og Senterpartiet satt i regjering – at vi greide å prioritere nettopp kommunal sektor på en så god måte som vi har greid i inneværende økonomiske opplegg. Det er faktisk slik at Arbeiderpartiet også har innfridd Senterpartiets løfte på det punktet.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Som jeg sa i stad: Jeg mener at vi har valgt side når det gjelder det som er det aller viktigste, nemlig det økonomiske opplegget. Det er det viktigste styringsinstrumentet. Vi har inntatt standpunkter som må la seg forene med Senterpartiets når det gjelder spørsmålet om offentlig forvaltning, spesielt i forhold til det at Arbeiderpartiet ikke som Høyre ønsker å legge ned fylkeskommunen, men tvert imot ønsker å opprettholde et tredje folkevalgt nivå. Det er et standpunkt i strukturspørsmål der Arbeiderpartiet og sentrum etter all sannsynlighet bør finne sammen. Ellers må jeg si at det kanskje er for meget å håpe at Senterpartiet skal være det partiet som det er lett å få med på de tunge, nødvendige omstillingsprosessene i offentlig sektor. Der må jeg bare konstatere at Senterpartiets ståsted som vanlig er at det vi har gjort før, det er helt sikkert det beste også i framtiden.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Jeg synes den invitasjonen som Sponheim og Venstre her kommer med, er viktig. Jeg tror ikke at vi bare gjennom lovgivning klarer å endre den utviklingen som vi har sett gå i negativ retning i samfunnet vårt. Vi er nødt til å være oppmerksom på det som skjer i hverdagen. Det er en utfordring til hver og en av oss. Sannsynligvis har noe skjedd; vi har fått noen høyere terskler, vi godtar litt mer av det som er hverdagsrasisme. Når det gjelder det konkrete forslaget som det vises til, og som Venstre har lagt fram i Stortinget, må vi på vanlig måte få lov å komme tilbake til det i behandlingsprosessen. Jeg vil på dette tidspunktet verken avvise det eller på annen måte forholde meg til innholdet. Det må vi få lov å komme tilbake til under den konkrete håndteringen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Jeg konstaterer at representanten Hagen i sitt innlegg i dag gjør bruk av oljepengene til nærmest et moralsk anliggende. Jeg vil i min replikk utfordre representanten Hagen på et annet område som jeg mener til de grader har med moralske og etiske holdninger å gjøre. Vi har bak oss dette rasistisk motiverte drapet som har rystet det meste av Norge, og i ettertid opplevde vi at også representanten Hagen på Fremskrittspartiets fylkesårsmøte i Oppland beklaget at enkelte i hans parti har uttrykt seg på en måte som støtter opp under rasistiske holdninger. Vi går inn i en valgkamp, og da vil ofte ytterpunktene komme fram. Kan vi nå regne med å se en Carl I. Hagen som er på plass straks det er noen fra Fremskrittspartiet som er ute med påstander og ytringer av slik karakter? Kan vi da regne med at Hagen slår ned på det umiddelbart?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Jeg synes det er meget klar tale fra representanten Hagens side. Det tror jeg mange vil sette pris på, og det er viktig at dette følges opp. Men det er jo slik at opp gjennom årene har jo også Hagen selv kommet med en rekke uttalelser som en kan stille spørsmål ved om hører hjemme i den samme gate, som f.eks. uttalelsen om at et samfunn uten etniske minoriteter er et samfunn i harmoni, eller uttalelsen om at «det er kulturer fra andre land som gjorde bruk av kniv og slagvåpen vanlig, etter hvert også blant de norske». Betyr det at representanten Hagen også er beredt til å ta avstand fra disse uttalelsene som han selv har framsatt?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Vi kan altså konstatere at Carl I. Hagen er meget klar når det gjelder å slå ned på det andre medlemmer av Fremskrittspartiet måtte si som kan bidra til å underbygge og legitimere rasistiske holdninger i samfunnet. Han er ikke like klar når det gjelder egne uttalelser. Men det Hagen har sagt i dag, vil jo innebære at han på dette punktet må regne med å ha et skarpt søkelys på seg gjennom den valgkampen vi har foran oss. Men jeg må kunne trekke den konklusjon, regner jeg med, at Carl I. Hagen bekrefter at noe Kleppe-Hedstrøm-show med utgangspunkt i innvandringspolitikk skal vi ikke oppleve i den kommende valgkampen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Representanten Jan Petersen gjør som forventet skatt til et stort poeng i sitt innlegg, og det er jo for så vidt i tråd med det som er Høyres politiske profil – skatt, og da i vid forstand skattelette. Representanten Jan Petersen karakteriserer Norge som høyskattlandet. Det er i hvert fall en positiv feil dersom det er Sverige og Danmark som han sammenlikner Norge med. Det er jo et faktum at selv om Sverige har senket skattene, så ligger de fortsatt på et høyere nivå enn skattene i Norge. Men når skattelette er så viktig for Høyre, og når det er et faktum at de i sitt økonomiske opplegg finansierer disse skattelettelsene med vesentlige kutt i velferdsordninger, bl.a. med kutt i sykelønnen, er det interessant å stille Jan Petersen og Høyre følgende spørsmål: Hva slags verdier ligger bak en slik omfordeling, altså en omfordeling gjennom skattelette fra dem som er syke, til dem med høye inntekter?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Hvis man studerer de fordelingstabellene som Høyres eget økonomiske opplegg inneholder, står det fast at de virkelig store skattelettelsene kommer for dem med de høye inntektene. Det ligger til grunn i Høyres eget økonomiske opplegg. Så til sykelønn. Høyre har i mange år i norsk politikk vært opptatt av helse og har vært for at vi skulle ha et av verdens beste helsevesener. Det mener også Arbeiderpartiet at vi bør ta mål av oss til å ha. Men vi vet at det er nettopp de ansatte innenfor helse og omsorg som er aller mest utsatt for sykelighet, og som er de som i størst grad i dag også gjør bruk av sykelønnsordningen. Jeg vil gjerne høre hvilken forklaring representanten Jan Petersen har å gi til en sykepleier med 250 000 kr i årslønn som blir sykmeldt kanskje et helt år på grunn av slitasjeskader, og som skal få 25 000 kr. i redusert inntekt som en følge av Høyres økonomiske opplegg. Hvilken forklaring har Jan Petersen å gi til denne sykepleieren?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-13:
Representanten Enoksen og Senterpartiet har valgt å ha en meget høy profil på EU-saker i denne debatten. Enoksen brukte i sitt innlegg nå igjen ord som «handlefrihet» – hvorfor ikke Regjeringen bruker den handlefrihet vi har. Han uttalte også at Regjeringen følger «lydig» EUs politikk på dette området. Da blir det interessant å høre om representanten Enoksen kan nevne én sak, ett EU-direktiv, som ble avvist av sentrumsregjeringen, hvor Senterpartiet var med i to og et halvt år. Eller er det kanskje slik at Senterpartiet måtte ut av regjeringskontorene og tilbake til Stortinget for at Senterpartiet og Enoksen igjen skulle kunne holde en høy profil i nettopp EU-saker?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-14:
Jeg tillater meg å foreslå Per Ove Width og Kenneth Svendsen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-14:
Det var langt artigere å høre statsråden i fri dressur enn det ferdigskrevne manus – som andre har hatt påvirkning på – som han leste opp sist. Men det er en fullstendig logisk brist når han avviser konkurranseutsetting. Her har vi nettopp innen helsesektoren fått til innsatsbasert finansiering, hvor Rikstrygdeverket via fylkeskommunen betaler et offentlig sykehus så og så mange kroner for en brokkoperasjon, en grå stær-operasjon eller hva det er. Hvorfor er statsråden uenig i at hvis en privat, godkjent klinikk med kvalifiserte leger foretar den samme grå stær-operasjonen, den samme brokkoperasjonen eller den samme lungeoperasjonen, så skal Rikstrygdeverket kunne betale nøyaktig det samme antall kroner til den private? Det er jo nettopp det som medfører markedsmakt for pasienten – som statsråden sa. Men han mener det jo ikke! Pasienten får jo ikke markedsmakt hvis det er slik at det er køer i de offentlige sykehusene, og pasienten ikke får lov til å bruke de kronene som Rikstrygdeverket skal betale til det offentlige sykehuset som til slutt foretar operasjonen et halvt år eller et år senere. Hvorfor er statsråden uenig i at hvis det er en privatklinikk som kan gjøre den samme operasjonen under de samme betryggende forhold, så kan midlene gå til den, slik at folk blir operert tidligere? Betyr det statsråden i dag sier, at han er mer enig med Jan Davidsen, som hater ordet konkurranseutsetting, enn han er med Kjell Bjørndalen, som før LO-kongressen sa at det var ikke så viktig om det var det private eller det offentlige som produserte en tjeneste innenfor eldreomsorg/helsevesen, så lenge man var sikret at det var det offentlige som hadde kontroll med kvaliteten, og at det gikk bra? Har Jørgen Kosmo nå plutselig skiftet fra å være Kjell Bjørndalens tilhenger til å bli en Jan Davidsen-tilhenger?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-14:
Jeg har den udelte glede å fremme et privat forslag på vegne av stortingsrepresentanten Olav Gunnar Ballo og meg sjøl om ei forsøksordning med minipol på offentlige servicekontorer.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
Ja, målet om likeverdige tilbod vil framleis stå fast. Det er verkemidla me diskuterer, om me trur me kan regulera, kontrollera og rapportera oss til denne likskapen. I Arbeidarpartiet trur me at me sikrar den likskapen i større grad ved at det vert gjeve fleire fullmakter til kommunane, og ikkje minst til den einskilde utøvaren. Og så er det jo slik, kan eg seia til representanten frå Framstegspartiet, at om me tykte at alt var såre vel, hadde me jo ikkje kome med nokon forslag til endringar. Så det er ting som kan gjerast betre. Me har ein god offentleg sektor i Noreg, men me kan gjera den endå betre. Og det viktigaste er at me får frie hender til å hjelpa nye unge og nye gamle som vil trenga hjelp framover, slik at me får brukt dei ressursane me har, på ein betre måte. Om me ikkje gjer dette, må me bruka kvar ny arbeidstakar som blir vaksen i Noreg, i offentleg sektor for å møta det auka behovet. Det forstår alle er ein umogleg operasjon. Me må prøva å frigje nokre av dei som er der, og få nokre nye. Og så må me ha nokre av dei nye òg inn i privat sektor, for me treng faktisk eit næringsliv som produserer noko, for å skapa verdiane, og så skal me fordela det på ein så likeverdig måte som mogleg.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
No trur jo me i Arbeidarpartiet ganske mykje på ein offentleg sektor, men me trur me må forandra på han. Me trur at det er veldig mykje vit i offentleg sektor, så me trur faktisk ikkje det er naudsynt å konkurranseutsetja for at ein skal bruka vit – sidan representanten Helleland tok utgangspunkt i dette i denne utsegna mi. Tvert imot er det mykje som tyder på at noko av det som er vorte konkurranseutsett, for det fyrste ikkje utan vidare har vore på vilkår som ein kan samanlikna, og for det andre at det ikkje fungerer så godt som høgresida synest å tru. Me trur på ein betre offentleg sektor, det er det som er vårt hovudsvar. Og særleg er me opptekne av at det er offentleg sektor som må til for å sikra likeverdige tilbod for å sikra ein god fordelingspolitikk. Det er me ikkje villige til å gje frå oss og ut til det private. Dette vil sjølvsagt mest gjelda utdanning og helse- og sosialsektoren, men kan òg gjelda ein del andre område. No er det ikkje noko nytt at det er ein del private tilbod i ein del kommunar i dette landet. Til dømes bur eg i ein kommune der søpla har vore henta av private til alle tider, og det har aldri vore nokon stor politisk diskusjon om det. Men det som er viktig, er å skjerma særleg dei områda der det er snakk om å ta vare på ein god fordelingspolitikk. Og tilbake til Trond Helleland: Me trur ikkje det er naudsynt å konkurranseutsetja for å få ein god offentleg sektor, for å få gode tilbod, og for at den einskilde tilsette skal ha høve til det eg kallar å bruka vit.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
Eg trur nok at ein kan finna eksempel på at Arbeidarpartiet er for konkurranseutsetjing i enkelte kommunar, men hovudtendensen er at Arbeidarpartiet held igjen i forhold til den typen tiltak. Om eg trudde at konkurranseutsetjing utan vidare ville føra til like gode tenester for mindre pengar, kunne eg forstå påstanden om at dei gjer dette på grunn av naud. Dei gjer det nok ut frå ei overtyding eg ikkje har, for etter mi og Arbeidarpartiet si meining har me ein god offentleg sektor som kan verta endå betre, og når den vert endå betre, er det ingen private som kan konkurrera. Det ville umiddelbart føra til meirkostnader, for nokon skal tena pengar på det i tillegg. Difor meiner me at svaret heile tida er å gjera den offentlege sektoren så god som mogleg, slik at ingen andre kan konkurrera med den, sjølv om dei fekk høve til det. Så eg ser i grunnen ikkje på det som eit stort dilemma. Det er gjort nokre kraftige lyft på kommunesektoren dei siste åra, og det er òg forslag om betring for komande år. Sjølv om det aldri vil vera nok, er det iallfall brukt meir pengar i kommunal sektor enn nokosinne, og når me då i tillegg klarar å bruka pengane betre, så er det i tråd med Arbeidarpartiet sine ambisjonar. Så har eg høyrt det som er sagt om marknad og sentralisering. Så lenge me tek i bruk dei styringsmoglegheitene me har, treng ikkje systemendringane føra til sentralisering i seg sjølv. Om staten eig sjukehusa, skal jo sjukehusa liggja der dei ligg. Dei skal ikkje flyttast inn til Oslo, dei skal vera utover i landet, tenestene deira skal tilbydast der folk bur, og veldig mykje av den daglege styringa skal skje der. Så eg er ikkje så redd for at det vil føra til endringar med meir sentralisering. Tvert imot har Arbeidarpartiet sagt at det er eit mål å få meir statleg arbeidskraft vekk frå Oslo, det motsette må ein i tilfelle finna ganske gode grunnar for.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
Eigentleg kunne ein oppsummera det representanten Helleland sa i sitt innlegg, med at det var ei utgreiing utan Høgre sine svar. Eg trur nok at representanten, dersom han tenkjer seg om, forstår at han ikkje kunne venta Høgre sine svar frå ein arbeidarpartistatsråd. Det høyrest jo ganske forlokkande ut dette med konkurranseutsetjing og at private skal sleppa til, dersom ein trudde at det var så mykje betre og så mykje billigare. No skal ein samstundes seia at Helleland sa noko om ein del andre endringar, så det er heilt klart at her er det noko me kan verta samde om etter kvart. Men eg må spørja representanten Helleland: Har Høgre gode eksempel på at konkurranseutsetjing, private tenesteutførarar, gjev betre og billigare tenester for brukarane dersom ein tek omsyn til alle utgiftene? Det nyttar ikkje å ha igjen 20-30 pst. i offentleg sektor og seia at dei reknar ein ikkje med, dersom ein reknar dei med når ein vurderer offentleg sektor og tilsvarande tilbod. Men er det eit utstillingsvindauge? Eg har ikkje høyrt om det, rett og slett. Og er Høgre opptekne av at befolkninga skal få nokolunde likeverdige vilkår og tilbod i heile landet? Korleis vil dei ordna det, korleis vil dei passa på at det skjer, med modellane sine? Eg har jobba i mange år på sosialkontor, og eg må seia at eg har litt problem med å tru at private står i kø for å overta sosialkontora sitt arbeid. Det får meg til å spørja: Er det noka grense – på idéplanet, iallfall – for kva ein etter Høgre sitt syn kan konkurranseutsetja og privatisera? Er det noko som må vera organisert av det offentlege, eller meiner Høgre at alt kan konkurranseutsetjast og altså privatiserast?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
Eg har heller ikkje gjeve opp Senterpartiet i denne samanhengen, iallfall ikkje representanten Enger Lahnstein. Eg er glad for at ho gav ei positiv tilbakemelding på store delar av utgreiinga. Det som eg tykkjer er litt vanskeleg, er når ein kjem til det konkrete. Då synest eg Senterpartiet har lett for å seia: Dette er sentraliseringspolitikk, dette er me imot. Representanten nemnde sjølv saker der dette er tilfellet. Det er ikkje sikkert at alt må vera akkurat som Arbeidarpartiet sine løysingar, men det eg er heilt sikker på, er at dersom me bare gjer det slik det var før, eller brukar litt meir pengar på det same, blir det iallfall eit sprekkalternativ. Eg kunne tenkja meg representanten sin kommentar til akkurat det. Så til dette med likeverdige tilbod: No bur eg i eit fylke der den største kommunen har over 100 000 innbyggjarar, og den minste kommunen, Utsira, som er den minste i Noreg, har 250. Dei kan ikkje ha både barnevernskontor, PP-teneste og alle tilboda ute på Utsira og gje eit likeverdig tilbod ved å ha alt der – det er heilt umogleg. Dei var forresten den fyrste kommunen som fekk eit offentleg servicekontor, så dei gjev eit tilbod. Me har mange små kommunar i dette landet, og det er nokre av oss som kunne tenkt oss å gjera noko med det, men det ser ut til at det tek lang tid. Det krev at kommunane samarbeider om løysingar, t.d. om barnevern, der det er vanskeleg å ha godt spesialiserte tenester «på den ytterste, nøgne ø», bokstaveleg talt. Då må dei samarbeida, så vil t.d. barnevernet vera tilgjengelege eller ha tilhald i ein kommune, og så kan PP-tenesta vera i ein annan kommune. Det treng jo ikkje vera slik at ei samanslåing eller samarbeidsstrukturar på dette området inneber at det vert sentralisering. Det vert ei arbeidsdeling, og det ynskjer me å få til, både ved at kommunale tenester vert plasserte på ulike plassar, og ved at statlege tenester vert plasserte i ulike kommunar. Så er det dessverre nokon som kjem uheldig ut, og det må me ta nokre ekstra grep for å motverka.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
Berre to–tre setningar på slutten av debatten. Eg er glad for at Stortinget har gjeve støtte til at det er naudsynt å omstilla offentleg sektor, og støtte til ein del av dei forslaga som statsråden har lagt fram. Eg vonar at støtta held i dei komande sakene, slik at me òg får fleirtal sjølv om motstand kan koma. Det er berre eit spørsmål eg sit igjen med no, og det gjeld påstanden frå SV og Senterpartiet om at dei har – som representanten Enger Lahnstein sa – ei underliggjande kjensle av at det er marknadskreftene som gjeld, og det er sentralisering ein vil. Eg skulle gjerne likt å vita kor ein finn dokumentert det – i handlingsplanen «Skritt på veien», i det statsråden sa på fredag i utgreiinga, eller det som er sagt frå Arbeidarpartiet si side her. Eg hadde vona at ein ikkje laga motsetnader som ikkje er der, ved å visa til interne tilhøve i Arbeidarpartiet, som tydelegvis andre utanfrå kjenner betre enn oss. Grunnen til at eg eigentleg tok ordet, var ikkje for å dra opp ein ny debatt, men for å kommentera forslaga frå representanten Valle. Når det gjeld det fyrste forslaget, har det vore handsama tidlegare i samband med forbrukarmeldinga. Me ynskjer at det vert gjort om til eit oversendingsforslag, og vonar at representanten Valle er villig til det. Når det gjeld forslag nr. 2, vil Arbeidarpartiet stemma imot det.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-14:
I handlingsplanen «Skritt på veien» kan vi lese: «Det er et mål for Regjeringen å gi befolkningen gode og likeverdige offentlige helsetjenester – både bedre kvalitet på behandlingen og flere behandlede pasienter.» Erkjenner Arbeiderpartiet og Regjeringen at det i dag forekommer, slik Fremskrittspartiet hevder, at offentlige tjenester er avhengig av hvilket fylke og hvilken kommune man bor i, dvs. at den økonomi og de prioriteringer den enkelte kommune legger opp til, gir befolkningen ulike tjenester i de forskjellige kommunene?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-14:
I dagens samfunn er det veldig avhengig av hvor man bor, i hvilket fylke og hvilken kommune og kommunens og fylkets økonomi, om man får den behandlingen man trenger, eller om man må stå i kø. For de aller, aller fleste av oss er det ikke avgjørende hvem som utfører en tjeneste, men at man får tjenesten. Om man må kjøre noen ekstra mil for å komme til et sykehus for å få den operasjonen man har stått i kø for lenge, betyr svært lite. Man ønsker tjenesten, og den kan man få på Fremskrittspartiets måte, med konkurranseutsetting. Vi har også stykkpris, og stykkpris vil si at vi setter krav til pris og kvalitet. Vi tror at med stykkpris og konkurranse vil man også få hevet kvaliteten på de produkter som i dag tilbys. Dette kan vi se flere eksempler på i andre land i Norden, bl.a. i Sverige og Danmark, innenfor rusmiddelomsorg, barnevernstjenester, veivedlikehold, brannvesen, renovasjon, feiing, kollektivtransport etc.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-14:
Representanten fra Senterpartiet var opptatt av at en del bedrifter og personer flytter fra små grender. Da er spørsmålet mitt om ikke representanten er litt enig – eller helst veldig enig – i at Senterpartiet for så vidt har vært med på denne utviklingen på den måten at man har gitt økonomisk hjelp, f.eks. gjennom SND og mange andre, men samtidig har den hjelpen gitt bedriftene mange restriksjoner og et stort byråkrati. Med byråkrati tenker jeg på alle de skjemaer som skal fylles ut, som tar veldig mye av den tiden som små bedrifter har. Ofte er det skjemaer av en slik art og mengde at man må ha profesjonell hjelp, med de kostnader det medfører, slik at bedrifter har fått et økonomisk minustegn.
Trond Helleland (Høyre), 2001-05-14:
Representanten Ausdal Starrfelt sa i sitt innlegg at det var «lov å bruka vit». Mitt spørsmål til Arbeiderpartiet nå etter å ha hørt og lest redegjørelsen til Kosmo og hørt innlegget fra Ausdal Starrfelt er: Er det lov å bruke konkurranseutsetting? Det var nemlig en viktig del av den forvaltningspolitiske redegjørelsen som Laila Dåvøy holdt for to år siden. Det er mye snakk om fleksibilitet. Ausdal Starrfelt snakket også om at det faktisk er behov for flere hender i arbeid i privat sektor – og det er jo oppløftende signaler. Men det betyr vel da at konkurranseutsetting, det å gi private muligheter til å konkurrere om oppdrag på lik linje med offentlig sektor, der det offentlige fortsatt har ansvar, må være en strategi. I og med at dette ikke er nevnt i redegjørelsen med et eneste ord – jeg skjønner jo det, det var LO-kongress i forrige uke, og der sloss de så fillene føk om nettopp prinsippet om konkurranseutsetting – vil jeg spørre: Hva synes representanten Ausdal Starrfelt vil være en god strategi for Arbeiderpartiet og Regjeringen framover? Er det å ignorere begrepet konkurranseutsetting, eller er det å starte på ny frisk slik at vi kommer vekk fra pratestadiet og over til handlingsstadiet og konkurranseutsetter mange av de offentlige tjenestene som i dag blir produsert, som private kan produsere minst like billig? I hvert fall må de få muligheten til å vise at det går an å produsere de tjenestene like billig. Vil Arbeiderpartiet åpne for konkurranseutsetting også i statlig sektor, slik at vi kan få frigjort hender og få flere over i privat sektor?
Trond Helleland (Høyre), 2001-05-14:
Jeg må si at jeg er overrasket over at representanten Ausdal Starrfelt ikke har ett eneste eksempel på at private kan utføre oppgaver som det offentlige før har tatt seg av, og det til en rimeligere penge. Jeg går ut fra at det også i hennes hjemkommune er private som brøyter, det kan være private som utfører renovasjonsoppgaver, og det kan være private eller andre selskaper som tar seg av buss- og kollektivtransport. Det er en rekke eksempler på at dette er lønnsomt. Og grunnen til at kommunene benytter seg av dette, er jo nettopp at de har funnet ut at de kan spare penger på det. Jeg sa i mitt innlegg at det offentlige har et ansvar for å finansiere grunnleggende velferdstjenester knyttet til utdanning, helse, pleie og omsorg. Men det betyr altså ikke at det offentlige må produsere tjenestene. Det det betyr, er at de skal ha et ansvar for at kvaliteten er god. De skal ha et ansvar for at brukerne får det tilbud de har krav på, og de skal ha et ansvar for at det er et likeverdig tilbud til alle deler av befolkningen. Det er på en måte et dogmatisk syn representanten Ausdal Starrfelt og Arbeiderpartiet representerer. Jeg er veldig glad for at hun sa at dette ikke var en redegjørelse som gav de svarene Høyre ville ha. Nei, det er helt riktig. Det var en redegjørelse som på noen felter – og de nevnte jeg – var god, fordi man gikk inn for å redusere tilsynsordninger, man gikk inn for å redusere regelstyring, og man gikk inn for å bruke sunn fornuft. Men sunn fornuft er også å ta i bruk markedet – å ta i bruk de mulighetene som er, for å gi folk billige og gode tjenester. Det er ikke slik at det som blir drevet av det offentlige, alltid har en høyere kvalitet enn det som blir drevet av private. Og det som er viktig når en får denne bestiller/utfører-modellen, er å sørge for at spesifikasjonene når det gjelder krav og kvalitet, er så solide og gode at en ikke etterpå kan komme og si at det offentlige kunne nok gjort dette bedre. Det er det offentliges ansvar – i den bestillerfunksjonen det offentlige skal ha – å sørge for at kravene som blir framsatt, er gode nok, slik at en får billige og gode tjenester.
Trond Helleland (Høyre), 2001-05-14:
Jeg har få eller ingen problemer med å støtte og godta det aller meste av det som statsråd Kosmo sa i sin redegjørelse, for så vidt også i det innlegget han nå holdt, bortsett fra den nye vinklingen om at sykehusreformen var et bolverk mot borgerlig styre. Det meste av det Kosmo har sagt i redegjørelsen, er greit. Problemet er det Kosmo ikke sier. Han sa så vidt noe om det på slutten av sitt innlegg nå, nemlig at konkurranseutsetting er ikke noe å satse på. Han har jo selv framstilt seg som en som går i bresjen for fornyelse av offentlig sektor. På viktige områder har faktisk denne Regjeringen foretatt en retrett i forhold til den forrige regjering. Da Laila Dåvøy holdt den forrige forvaltningspolitiske redegjørelsen, for to siden, kom hun med følgende signal: «Selv om bestilleransvaret for en tjeneste er offentlig, trenger ikke nødvendigvis stat og kommune å ha ansvaret for å produsere tjenesten. Private aktører og frivillige organisasjoner kan her vise entreprenøransvar ved å konkurrere om produsentrollen. Slik konkurranse vil gi en positiv stimulans til offentlige tilbydere av de samme tjenestene og også gjøre det enklere for det offentlige som bestiller å definere krav til pris og kvalitet på tjenestene.» Jeg er skuffet over at Kosmo ikke tar opp denne tråden. Etter min oppfatning ligger mye av nøkkelen til å effektivisere den offentlige tjenesteproduksjonen nettopp her. Det er også kommet en offentlig utredning – Sandbekk-utvalget – som i fjor ble lagt i en skuff hos Kosmo. Statssekretær Marianne Seip Haugsnes kommenterte den utredningen om konkurranseutsetting slik: «Konkurranseutsetting er ikke en prioritert oppgave for oss i regjeringen. Fornyelse av offentlig sektor er viktigst.» Ja vel – nei. Der gir en jo signaler som er helt motstridende. Det er nettopp det å konkurranseutsette som vil være en av de viktigste strategiene for å fornye offentlig sektor. Hva er grunnen til at Kosmo totalt har utelatt dette? Er det ingenting å hente på konkurranseutsetting? Og ønsker ikke Regjeringen det?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-14:
Jeg er glad for at representanten Ausdal Starrfelt så tydelig understreket at vi har offentlig sektor for å kunne fordele bedre. For oss er det også viktig at vi har en offentlig sektor som gjør det mulig for alle å delta. Nå er det jo slik at i mange kommuner har tjenester blitt konkurranseutsatt. Ofte skjer det i samarbeid med Arbeiderpartiet. Jeg ser at Arbeiderpartiet har en ideologisk begrunnelse på samme måte som SV for å skjerme offentlig sektor, eller for å bevare offentlige sektor. Men kan representanten Ausdal Starrfelt se at den konkurranseutsettinga som har skjedd, har skjedd på grunn av nød – rett og slett på grunn av at kommuneøkonomien har vært for dårlig? Og representerer det da et dilemma for Arbeiderpartiet, vil partiet se på det? Det andre er: Statsråden refererer til sykehusreformen som en viktig del av fornyelsesarbeidet i offentlig sektor. Er representanten Ausdal Starrfelt enig i at dette vil bety fornying? Vil det ikke da bety fornying i retning mer marked, mer bedriftsøkonomisk tenking inn i helsevesenet og mer sentralisering? Det var jo det LO-kongressen var opptatt av. Og LO-kongressen hadde meget sterke formuleringer i forhold til denne reformen, noe som etter vår mening betyr mer markedsbasert tenking, mindre helhetstenking, som vil bety dårligere tjenester til dem som har bruk for hjelp.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-14:
Jo, vi er helt enig i at vi ta må utgangspunkt i den som skal ha hjelpen. Derfor er vi så opptatt av at vi skal ha en offentlig sektor som oppfører seg slik at folk kan beholde verdigheten sin og ta i bruk sine egne ressurser. Sjøl har jeg reflektert mange ganger over hvorfor det er så vanskelig å få til et samarbeid, og ofte har jeg kommet til at lederne i de forskjellige etatene har fått én beskjed, nemlig: Hold budsjettene! – Det skal man gjøre framfor alt. Og da har jeg mange ganger sett som resultat at folk faller mellom to stoler. Så vi ønsker rammer som gjør det mulig å samarbeide rundt den som trenger hjelp. Vi har også her i dag fremmet et forslag som vi mener vil gi endring og fremme kvalitet, og gi de som skal ha hjelp, muligheten til å få skikkelig hjelp. Det er – og der er jeg helt enig med representanten fra Arbeiderpartiet – tvingende nødvendig for at vi nå skal kunne bygge opp et bolverk mot høyrekreftenes rasering. Men de høyrekreftene finner jeg også i Arbeiderpartiet. Og det gir seg utslag i å forstå at kommuneøkonomien er viktig i forhold til at vi skal bevare offentlig sektor. Et annet resultat er sjukehusreformen, som viser at markedstenkninga er kommet ganske langt i Arbeiderpartiet. Men jeg tror også at det er kamp innad i Arbeiderpartiet, og det er også LO-kongressen et uttrykk for.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-14:
Jeg kan forsikre representanten Jon Olav Alstad om at vi skal gjøre vårt beste for å samarbeide med de kreftene i Arbeiderpartiet – og de fins det ganske mange av – som ikke er opptatt av markedsløsninger, men som er opptatt av fellesskapet. Jeg tror at nettopp LO-kongressens økonomiske støtte til SV er et uttrykk for at LO ser at SV og LO har veldig likt grunnlag for å styrke offentlig sektor. Jeg mener at jeg gav ganske klart uttrykk for at omstilling og fornying må komme nedenfra, og det må komme fra de som står ytterst i tjenesten. Det er viktig at vi lytter til dem, og derfor mener jeg at det er nettopp derfra omstillinga må komme. Det er vilje til omstilling. Det viser også modellkommuneforsøkene, der Kommuneforbundet, Kommunal- og regionalforbundet og kommunene sjøl har gått sammen om en fornying. Og det viser at det nytter. Det viser at dette er en farbar vei å gå. Men omstilling koster også. En er nødt til å stille midler til disposisjon til omstilling, slik privat sektor gjør. Derfor må vi videre i arbeidet være klar på at omstilling er bra, fornying er bra, fornying på velferdsstatens grunnlag er bra, fornying som tar hensyn til den enkeltes verdighet, er bra, og fornying som tar hensyn til arbeidstakerne, slik at de virkelig kan bli brukt som den ressursen de er, er bra. Men vi må også være villig til å stille opp fra Stortingets side for å stimulere til omstilling, også økonomisk.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-14:
Jeg skal gi statsråden ros for to ting, for det første det han nå sist sa, at vi må se på hvert enkelt individ og ikke se på regelstyringen – altså at folk må få en sjanse. Og det eksempelet jeg viste til i innlegget mitt, var nettopp et eksempel på at her må man bruke mer skjønn. Vi er overbevist om at ved å ta Aetat mye mer aktivt i bruk i samarbeid med andre etater, går det an å gi folk muligheten til å bruke ressursene sine på en annen måte enn det de gjør i dag. Så er jeg også glad for at statsråden så sterkt forsvarer offentlig sektor. For oss er nesten den viktigste begrunnelsen for offentlig sektor at den gir folk muligheten til å delta – en viktig del av demokratiet. Men jeg skjønner at jeg har pirket borti en øm tå, når jeg blir beskyldt for å være gammeldags i forhold til å si at markedet ikke er brukbart. Statsråd Kosmo sier at man bruker butikkene, i markedstenkning. Da vil jeg si at pasienter og helse ikke er en vare, og det går jeg ut fra at Kosmo er enig med meg i. Hvis SV er tungnem, så er også LO tungnem. Bekymrer det ikke at sjølve sjukehusreformen er basert på en markedsmodell? Foretaksmodellen er jo en måte å bringe markedet mye mer inn i helsevesenet på. Likeså er det en modell hvor man styrker den bestiller- utførermodellen som Kosmo så kraftfullt tar avstand fra ellers. Jeg vil bare utfordre statsråden til å samarbeide med SV og Senterpartiet for å få til en bedre reform i stedet for å samarbeide med høyrekreftene.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-14:
Representanten Alstad spør i hvor stor grad sentrum vil være med og ta ansvar for fornying. Det virker nesten som om representanten Alstad ikke har hørt mitt innlegg, for jeg gav jo statsråden ros for at Regjeringen følger opp og viderefører det som sentrumsregjeringen satte i gang når det gjelder fornyelse av offentlig sektor. Det vi kanskje savner, er noe av det politiske «trøkket» fra Regjeringen og Arbeiderpartiet når det gjelder å gjennomføre en del av de tiltakene som ble initiert allerede av vår regjering. Jeg har også en veldig uklar fornemmelse når det gjelder hva representanten Alstad egentlig spør etter angående tilsynsordninger. Politi- og lensmannsetaten var nevnt som et eksempel. Jeg tror ikke sentrum vil være en vanskelig samtalepartner når det gjelder å finne fram til gode løsninger og bedre tilsynsordninger. Jeg tror heller ikke det når det gjelder forholdet til den nevnte politi- og lensmannsetaten. Det som vi er opptatt av, er at folk kan ha en trygghet i sitt liv, i sitt nærmiljø, og at politiet kommer nærmere befolkningen. Det vi er skeptisk til, er en utstrakt sentralisering av tjenester som trekker dem bort fra folk. Når det gjelder lensmannsetaten, har vi sett en del tendenser til det. Vi ønsker større nærhet til nettopp dem som skal vokte lov og orden også i lokalsamfunnet, ikke bare i de store byene. Jeg antar at Kosmos redegjørelse særlig var myntet på de områdene hvor folk bor tettest, når man sier at man skal flytte dem dit hvor de trengs mest. Men distriktene blir ofte glemt i denne sammenhengen. Det har vært sentrums tanke at vi også skal ha et godt fordelt politi- og lensmannskorps rundt omkring i hele landet.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-14:
Jeg er glad for å få en bekreftelse fra statsråden på at han er enig i at vi skal prøve å legge opp til et velferdssystem som sikrer at det er verdiene som blir realisert. Nå er jeg også enig i, og skal gjerne være med å støtte et forslag om å flytte virksomheter ut fra Oslo, som vi ble utfordret på. Men jeg har lyst til å følge opp det jeg tok opp i mitt første innlegg, dette med mål- og resultatstyring. Det er begreper som er hentet fra privat sektor, og som det har vært kjørt på i en årrekke nå. Det ser ut til at vi har kommet til et punkt hvor vi kanskje må moderere oss litt i forhold til dette. Mitt spørsmål går på dette med evaluering av ledere. De skal stilles til ansvar for de resultatene som de produserer – omtrent slik lød det i redegjørelsen fra statsråd Kosmo. Mitt spørsmål er: Hvilke kriterier skal man legge til grunn når man skal evaluere? Er det klare resultatmål veid i kroner og øre, eller har man andre målbare verdier å bruke som utgangspunkt? Jeg har lyst til å utfordre statsråden til å resonnere litt rundt det. Så har statsråden også brukt en del av sin tid på å snakke om at vi skal flytte ressurser over fra administrasjon til direkte tjenesteyting. Når vi snakker om et stramt arbeidsmarked, og i samme slengen også om kompetanse, går jeg ut fra at han først og fremst tenker på personalressurser. Jeg spør: Hvordan vil han få til dette – å omskolere byråkrater, ledere og mellomledere i offentlig sektor, i administrasjon og byråkrati, til hjelpepleiere og sykepleiere? Finnes det eksempler som statsråden kan vise til, hvor han har lyktes med å gjøre dette? Det vi ser nå i større grad, er at sykepleiere tar seg jobb som flyvertinner og butikkekspeditører. Hvordan vil statsråden løse dette?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
Et av poengene som statsråd Kosmo dro fram i sin redegjørelse, var at det bl.a. finnes 50 statlige forvaltningsorgan som driver tilsyn, fordelt på ca. 230 forskjellige tilsynsordninger, og han tok til orde for å se på hvordan man eventuelt kunne forenkle for å få dem bedre og mer effektive. Et annet viktig punkt i omleggingen er jo det vi er midt oppi når det gjelder politi- og lensmannsetaten, som skal frigjøre 400 flere politifolk for å produsere bedre tjenester til folk flest. Hver gang vi kommer med forslag som skal gi bedre tjenester til folk, ser vi at sentrum har en tendens til å legge seg på den late siden og går imot de endringene vi vil gjøre, og overlater til andre å ta den tøffe jobben det er å ha en velferdsstat som også vil være i stand til å møte framtiden. Jeg tillater meg derfor å utfordre sentrum litt på dette. Det er mulig man i sentrum er glad for fornyelse, som representanten Lånke åpnet med å si – i hvert fall så lenge de selv slipper å ta ansvaret for det og i stedet velger å surfe på Regjeringens og Arbeiderpartiets rygg når det gjelder dette arbeidet. Det er det inntrykket man får av sentrums bidrag i fornyelsesdebatten. Så utfordringen blir: I hvor stor grad vil egentlig Kristelig Folkeparti og sentrum være med og ta ansvaret for det fornyelsesarbeidet som arbeiderpartiregjeringen nå har satt i gang?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
Jeg klarte ikke å dy meg når representanten fra SV åpnet med å si at SV og Senterpartiet har en viktig jobb å gjøre når det gjelder å holde Arbeiderpartiet i ørene i fornyingen. Mener virkelig SV at deres beste innsats i fornyingen er å hindre Arbeiderpartiet i å skape en bedre offentlig sektor? Jeg hørte et innlegg som oste av negativitet i forhold til hva som skal skje i framtida innenfor offentlig sektor, og så ble det gjort et veldig poeng av at all omstilling må skje nedenfra. Jeg vet ikke hvor SVs representant har befunnet seg de siste årene, men jeg har oppfattet dette som et krav i årevis, enten det er fra brukere som ikke er helt fornøyd med de tjenestene de får, eller det er fra dem som jobber helt ytterst i tjenesteproduksjonen i offentlig sektor, som opplever på kroppen hva det vil si, både for dem selv og for brukerne, å ha en dårlig organisering av staten vår. Jeg må innrømme at jeg ikke ser lyst på det SV her tar mål av seg til å bidra med i framtida, når det gjelder hvordan vi skal få en bedre offentlig sektor som både er bedre for dem som jobber ytterst i tjenesteproduksjonen, og som ikke minst er mye bedre for dem som skal få del i de tjenestene som skal produseres fra det offentliges side.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
Norge er et land med spredt bosetting og forskjellige behov. Representanten Bredvold har tatt til orde for privatisering og konkurranseutsetting av offentlige velferdsløsninger. Ser ikke Fremskrittspartiet og representanten Bredvold at en utstrakt bruk av markedsløsninger vil føre til at kommuner og distrikt med lav etterspørsel vil tape i kampen om tjenester til byer, der lønnsomheten er mye større? Og vil ikke dermed likeverdigheten i tilbud forsvinne?
Anne Enger (Senterpartiet), 2001-05-14:
Jeg er enig med Starrfelt i at det slett ikke er tilfredsstillende å si at alt skal være som det var. Jeg kan innrømme at vi ikke har vært flinke nok til å komme opp med alternative forslag hele veien. Vi representerer på mange måter motkreftene – mot sentralisering – og derfor syns jeg det er viktig å drøfte hvordan man kan sikre en større grad av fleksibilitet og en større grad av samordning av ulike tilbud. Men den underliggende følelsen i forhold til Arbeiderpartiets politikk, og det jeg fornemmer – og jeg vet utmerket godt at det selvfølgelig foregår dragninger innad i Arbeiderpartiet – er at man her enten har tapt det store helhetlige perspektivet av syne, eller så er de kreftene innad i Arbeiderpartiet som ønsker sentralisering, store enheter og mer marked, i ferd med å ta over. Det ønsker jeg ikke. Jeg ønsker å bidra til å styrke de kreftene som vil ha mindre enheter, som vil ta vare på en stabilisering av bosettingen, og som er skeptisk til enda mer privatisering og konkurranseutsetting. Jeg har ingen tro på at marked og konkurranseutsetting vil møte behovet til de små kommunene og de små menneskene – de sårbare menneskene som kanskje ikke engang har kraft til å reise seg opp og kreve sitt tilbud. Jeg har heller ikke sett at den erfaringen man har med svært mye av konkurranseutsettingen, har tilfredsstilt mitt og Senterpartiets ønske om likeverdighet i tilbud, uavhengig av hvor du bor og uavhengig av privat økonomi.