Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2016-06-13:
Vi skal i dag behandle finanskomiteens innstilling til Prop. 100 S for 2015–2016, Prop. 101 S for 2015–2016 og Prop. 127 L for 2015–2016. Disse proposisjonene omhandler regjeringens forslag til hvordan EUs finanstilsynssystem og et utvalg andre rettsakter kan innlemmes i EØS-avtalen, at dette forslaget krever overføring av myndighet til EFTAs overvåkningsorgan og EFTA-domstolen i medhold av Grunnloven § 115, forslag til endring i EØS-avtalen som følge av dette, og forslag til ny lov om EUs finanstilsyn. Først vil jeg takke komiteen for godt samarbeid om innstillingen og god behandling av saken. Det er grundig redegjort for saken i proposisjonene. Jeg vil gjennomgå enkelte sider ved saken og den offentlige debatten om den, og redegjøre for flertallsinnstillingen bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet, og for Arbeiderpartiet sitt syn. Jeg regner med at mindretallet redegjør for sitt syn. Finanskrisen i 2008 var internasjonal og avdekket at mange banker i en rekke land ikke var tilstrekkelig solide. Mange tok til orde for felles internasjonal regulering og tilsyn med banker og finansnæringen. EU-landene vedtok i 2010 å opprette et nytt, felles finanstilsynssystem, bestående av de nasjonale finanstilsynene og fire nye institusjoner, for å styrke soliditeten til og få enhetlig regelanvendelse og tilsyn med finansnæringen i Europa. Dette er Den europeiske banktilsynsmyndighet(EBA)(EIOPA)(ESMA) og Det europeiske råd for systemrisiko(ESRB) (EBA) (EIOPA) (ESMA) (ESRB) Fram til 2010 har EU hatt et samarbeid om felles tilsyn mellom de nasjonale finanstilsynene, der også det norske finanstilsynet har deltatt. Det har også deltatt som observatør i det nye finanstilsynssystemet fra 2010. Det har gitt det norske finanstilsynet mulighet til å påvirke og sette seg inn i felles regelverk som gjelder for det europeiske markedet, der norske banker og finansinstitusjoner deltar gjennom EØS-avtalen på like fot med europeisk finansnæring. For at konkurransevilkårene fortsatt skal være like for alle som deltar i det indre markedet, også på finansområdet, krever EU at EØS-landene Norge, Island og Liechtenstein omfattes av de samme krav og regler på finanstilsynsområdet som EU-landene. EUs nye finanstilsynssystem skal derfor innlemmes i EØS-avtalen. Det har pågått forhandlinger mellom EU og EØS-landene siden finanstilsynssystemet ble opprettet, om hvordan dette kan gjøres. Forhandlingene ble avsluttet i oktober 2014, og regjeringen legger i proposisjonene fram det framforhandlede forslaget til løsning. Regjeringen foreslår at Norge slutter seg til EUs finanstilsynssystem gjennom den eksisterende to-pilarstrukturen i EØS-avtalen og gir EFTAs overvåkningsorgan ESA overvåkning- og tiltaksansvaret og EFTA-domstolen domsmyndighet på EØS/EFTA-siden. Det innebærer bl.a. at ESA kan fatte bindende beslutninger overfor finanstilsynene og finansinstitusjonene i EØS/EFTA-landene, og at EØS/EFTA-landenes finanstilsyn fortsatt deltar fullt ut i EUs tilsynsmyndigheter, men uten stemmerett, slik de har gjort på uformelt grunnlag siden opprettelsen av dem i 2011. Løsningen innebærer også at ESA har rett til å delta i EUs tilsynsmyndigheter uten stemmerett, og omvendt. Den framforhandlede løsningen innebærer altså at det fortsatt er det norske finanstilsynet som skal føre tilsyn med de norske finansinstitusjonene, mens ESA overvåker at felles regler for finanstilsyn følges, slik ESA også gjør på andre områder som er omfattet av EØS-avtalen. I tillegg kan ESA treffe tiltak direkte overfor finansinstitusjonene innenfor enkelte områder, og EFTA-domstolen bli tillagt domsmyndighet. Flertallet i komiteen går inn for den framforhandlede løsningen. Enkelte motforestillinger som har vært fremmet mot den framforhandlede løsningen, er bl.a. at den myndigheten EFTAs overvåkningsorgan er tillagt, kun er sandpåstrøing. Jeg vil vise til regjeringens presisering i proposisjonens kapittel 9: «EFTAs overvåkningsorgan skal, når det treffer bindende vedtak, basere vedtaket på et utkast fra den relevante EU-tilsynsmyndigheten. Et slikt utkast er av ikke-bindende karakter, og utgjør ikke i seg selv noen utøvelse av myndighet overfor private aktører i EØS/EFTA-statene. Utkastet fra EUs tilsynsmyndigheter er heller ikke rettslig bindende for EFTAs overvåkningsorgan». Et poeng med et felles marked, som Norge er en del av gjennom EØS-avtalen, er at alle som deltar, opplever å ha like konkurransevilkår i det markedet. Det er ut fra det også et poeng at felles vilkår og regler følges, og at tilsyn og oppfølging med dette også er rimelig likt. Det burde derfor ikke være noen overraskelse at ESA skal basere seg på utkast fra EUs tilsynsmyndigheter når de skal gjøre vedtak overfor finansinstitusjoner eller finanstilsynet. At ESA likevel står rettslig fritt, er en viktig presisering. Det hevdes også at det norske finanstilsynet nå ikke kan vedta strengere regler for norske banker og norsk finanssektor enn det EU har. Jeg skal ikke uttale meg på generelt grunnlag om hvordan dette vil bli, men per i dag er det i hvert fall slik at de kan det. En sak som har vært omtalt i bl.a. Dagens Næringsliv den 4. april 2016, som gjelder nye kapitalkrav for norske pensjonskasser, viser det. Her har det norske finanstilsynet vedtatt strengere regelverk for norske pensjonskasser enn de felles reglene som er vedtatt i EU av det nye finanstilsynssystemet, ved at pensjonskasser og livforsikringsselskaper skal likestilles med hensyn til soliditetsregler, noe pensjonskassene, virksomhetene og medlemmene mener kan gi dårligere pensjon til medlemmene og høyere pensjonskostnader for virksomhetene, ifølge avisen. Dette viser at det i hvert fall slik det fungerer i dag, kan gjøre det, og jeg har ingen grunn til å tro at det skal bli annerledes framover, forutsatt at det er minimumsregler. Det framføres også at norske finansinstitusjoner ikke har møtt problemer på det europeiske markedet siden EU opprettet sine finanstilsyn, og at det derfor ikke haster med noen avklaring. Finanstilsynene i EU trådte i kraft i 2010/2011. Etter EØS-avtalen skal nytt regelverk tas inn i EØS-avtalen senest seks måneder etter at det har trådt i kraft i EU. Forhandlingene har pågått siden 2010. Ifølge proposisjonen er det et stort antall rettsakter som ikke er innlemmet i EØS-avtalen, i påvente av en løsning. Det gjør at det er økende sprik mellom plikter og rettigheter mellom landene i EU og EØS. Dersom nytt regelverk ikke implementeres i EØS-avtalen, kan det etter hvert bli spørsmål om hvordan EØS-avtalen skal videreføres, og som det står i proposisjonen: «Uten innlemmelse i EØS-avtalen av de utestående rettsaktene vil det på sikt bli vanskelig å opprettholde et velfungerende EØS-samarbeid for finansielle tjenester.» Dette skaper usikkerhet om EØS-avtalens framtid. Det er vi etter vår mening ikke tjent med. Handel er viktig for Norge og norsk økonomi. Handel skaper arbeidsplasser, som er grunnlaget for at vi har kunnet bygge opp den velferdsstaten som vi kjenner i dag. Over 80 pst. av Norges eksport går til EU-landene. For Arbeiderpartiet er det viktig å sikre EØS-avtalen i det videre samarbeidet med EU, og gjennom den bidra til at finansnæringen og andre næringer fortsatt har tilgang til det europeiske markedet på like fot med europeiske næringer. Det er viktig for næringen, og det er viktig for Norge. Arbeiderpartiet mener denne løsningen sikrer det. Så til forholdet til Grunnloven. Forslaget innebærer overføring av overvåknings- og tiltaksmyndighet til EFTAs overvåkningsorgan ESA og domsmyndighet til EFTA-domstolen. Denne myndighetsoverføringen vurderes av regjeringen som mer enn lite inngripende, og det bes derfor om Stortingets samtykke i medhold av Grunnloven § 115. Grunnloven § 115, før § 93, er tidligere benyttet én gang, da EØS-avtalen ble inngått i 1992 og kompetanse ble overført til ESA og EFTA-domstolen på konkurranseområdet. Nå foreslås det at myndighet overføres til de samme institusjonene på finanstilsynsområdet. Den konstitusjonelle siden av saken er grundig omtalt i Prop. 100 S, hvor lovavdelingens vurderinger av myndighetsoverføringen til ESA og EFTA-domstolen i forbindelse med deltakelsen i EUs finanstilsynssystem er lagt fram. Lovavdelingen gir som kjent sine juridisk-faglige vurderinger som et ekspertorgan uavhengig av den politiske ledelse. Hittil har prosedyren i medhold av Grunnloven § 26 annet ledd vært benyttet i alle tilfeller hvor Stortingets samtykke har blitt innhentet for Norges tilslutning til EØS-komitébeslutninger som innlemmer nye rettsakter med tilpasninger i EØS-avtalen som innebærer myndighetsoverføring, da terskelen for lite inngripende myndighetsoverføring ikke har blitt ansett overskredet. Det framgår av Prop. 100 S at Finansdepartementet har innhentet i alt fire vurderinger av de konstitusjonelle forholdene ved de ulike modellene som har vært framme i forhandlingene om EØS-tilpasningen, og som de bygger framlegget på. Lovavdelingens vurderinger er altså at deler av myndighetsoverføringen på finansområdet er mer enn lite inngripende, og anbefaler at saken derfor behandles etter Grunnloven § 115, som krever tre fjerdedels flertall. Det er imidlertid Stortinget selv som vurderer både om dette er i tråd med Grunnlovens bestemmelser og hvilken paragraf saken bør behandles etter. Men det er lang og sikker tradisjon for at Stortinget bygger sine vurderinger på det grunnlaget regjeringen legger fram, og regjeringen er konstitusjonelt ansvarlig for at den informasjonen som gis, er korrekt og dekkende. De konstitusjonelle sidene ved denne saken har også vært en del av behandlingen i finanskomiteen og i utenrikskomiteen. Finanskomiteen hadde en grundig høring i saken, hvor også disse spørsmålene ble godt belyst. Flertallet støtter regjeringens vurdering. Til slutt: Enkelte mener at Stortinget burde brukt lengre tid på å behandle denne saken. Det var vi også innom i forkant av behandlingen i dag. Hvorfor saken ble lagt fram av regjeringen for behandling i Stortinget såpass sent i vårsesjonen, må regjeringen selv svare på. Saken ble imidlertid oversendt Stortinget innenfor den fristen Stortinget hadde satt, den 15. april, for at regjeringen kan påvente å få saken behandlet i vårsesjonen. Om komiteen skulle brukt lengre tid, er en vurderingssak, men det var en enstemmig komité med unntak av Senterpartiet som vedtok å behandle den nå. Det er heller ingen ny og ukjent sak. Den har vært kjent og diskutert siden EUs finanstilsynssystem ble opprettet i 2010, da den ble ansett EØS-relevant. Forhandlinger mellom EØS-landene og EU har pågått like lenge, og Stortinget er jevnlig blitt informert om framdriften, gjennom finansmarkedsmeldinger, statsbudsjett, utenriksministerens redegjørelser om EU/EØS og i Europautvalgets møter, av både den forrige og den nåværende regjering. I Europautvalgets møte den 13. oktober 2014 gjennomgikk finansministeren og europaministeren hovedtrekkene i den foreliggende løsningen vi behandler her i dag, om at den er innenfor to-pilarsystemet i EØS-avtalen, og at den innebærer overføring av myndighet på enkelte områder til ESA og EFTA-domstolen, som forutsetter samtykke fra Stortinget med tre fjerdedels flertall, jf. Grunnloven § 115. Stortinget har også vært løpende orientert om saken, som startet under den forrige regjering, noe som har vært viktig for oss i behandlingen av den. Det er understreket i proposisjonen at regjeringen ikke ønsker at Norge skal forsinke ikrafttredelsen av forordningene og derfor har lagt opp til å innhente Stortingets samtykke før beslutningen er fattet i EØS-komiteen. Finansnæringen understreket også i høringen at det er viktig å behandle saken nå for ikke å forsinke ikrafttredelsen. Arbeiderpartiet er fornøyd med at vi er blitt enig med EU og de andre EØS-landene om et forslag til implementering av finanstilsynssystemet som gjelder på finansområdet i det indre markedet, og går inn for den framforhandlede løsningen. Jeg legger med dette fram finanskomiteens innstilling i saken.