Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-10:
La meg først få takke interpellanten for at hun tar opp et veldig viktig tema. La meg også si at jeg er veldig enig i det representanten Gerd Janne Kristoffersen sier om den skjeve kjønnsfordelingen i høyere vitenskapelige stillinger. Dette er en betydelig utfordring for vårt samfunn. Ferske tall viser at utviklingen går i riktig retning, men at det går veldig sent. I 2005 var 41 pst. av de tilsatte i undervisnings- og forskerstillinger, kvinner, mot 39 pst. i 2003. Andelen kvinner i vitenskapelige toppstillinger øker, men er fremdeles lav. DBH-tall, som er de tallene departementet bruker i statsbudsjettet, viser at det i 2003 var 16 pst. kvinnelige professorer, mens tallet i 2005 var steget til i underkant av 17 pst. Tallet på kvinner i kategorien førsteamanuensis/førstelektor var i 2003 29 pst., og i 2005 var det steget til i underkant av 32 pst. Disse tallene viser at det går altfor sent. Kvinner utgjør 40 pst. av doktorandene. Samfunnsvitenskap, humaniora, landbruksvitenskap/veterinærmedisin og medisin er nå fag med rimelig kjønnsbalanse på rekrutteringsnivå. Innenfor matematisk-naturvitenskapelige fag har kjønnsbalansen blitt bedre i perioden 1995–2005, men den er fremdeles skjev med bare 29 pst. kvinner i 2005. Kvinneandelen er som kjent spesielt lav innenfor fagområdene matematikk, naturvitenskap og teknologi. Det er derfor gledelig å registrere at 50 pst. av dem som fikk tilbud om studieplass innenfor realfag i høst, var kvinner. Kvinneandelen på rekrutteringsnivå er bra, mens økningen innenfor høyere vitenskapelige stillinger er lavere enn det vi kan akseptere. Jeg er imidlertid en forsiktig optimist. Det arbeides målrettet med likestillingstiltak på flere nivåer i sektoren. Ved universitetene og høyskolene er det igangsatt en rekke kvalifiseringstiltak for kvinner. Kunnskapsdepartementet vurderer nå ulike virkemidler for særbehandling av det underrepresenterte kjønn, og – som interpellanten var inne på – komiteen Kvinner i forskning vil i løpet av høsten legge fram en rapport for departementet, med sine forslag til nye tiltak. Jeg skal i det følgende redegjøre for hvilke tiltak det jobbes med. Likestilling må sikres ved rekruttering og stillingsopprykk. Tittelen professor oppnås enten gjennom tilsetting eller gjennom den nasjonale ordningen med opprykk til professor etter kompetanse. Professoropprykksordningen har hatt en likestillingsfremmende effekt. I forbindelse med hovedtariffoppgjøret pr. 1. juli i år ble partene enige om at det også skal innføres en opprykksordning fra førstelektor til dosent. Jeg forventer at også denne ordningen vil ha en likestillingsfremmende effekt. Å øke andelen kvinner i høyere vitenskapelige stillinger handler bl.a. om kvalifisering, og kvalifisering tar tid. Mange av utdanningsinstitusjonene arbeider målbevisst med heving av den faglige kompetansen for sine tilsatte. Et flertall av de statlige høyskolene har utarbeidet førstelektorprogrammer. Slike tiltak er spesielt viktig for kvinner, fordi de er i flertall i de lavere stillingskategoriene. Førstelektorprogrammer er således ikke bare kompetansefremmende, men også likestillingsfremmende. Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen, NOKUT, har satt som krav for reakkreditering av sykepleierutdanningene at 20 pst. av undervisningspersonalet må har førstestillingskompetanse innen 10. november 2007. I revidert nasjonalbudsjett i år bevilget Regjeringen 11,9 mill. kr til førstelektorprogram i sykepleierutdanningene. Et anslag utarbeidet av Universitets- og høgskolerådet tilsier at om lag 100 personer må fullføre førstelektorløp eller doktorgradsutdanning for å kunne oppfylle kravene. Dette er kvalifiseringstiltak som i hovedsak går til kvinner, og som vil medføre av vi ved utgangen av 2007 vil ha langt flere kvinner med førstelektorkompetanse. Dessverre må vi konstatere at det i universitets- og høyskolesektoren ikke er tilsatt kvinner i ledelsen av sentrene for fremragende forskning. I forbindelse med utlysningen i 2005 av midler til nye sentre for fremragende forskning, har Forskningsrådet presisert sine ambisjoner om likestilling. Søkerne blir bedt om å integrere likestillingshensyn i planleggingen av nye sentre og oppgi måltall for likestilling. Forskningsrådet har dessuten øremerket en del av avsetningen til sentrene for likestillingstiltak. Jeg ser fram til å følge med på hvilken effekt disse virkemidlene vil få. Med Kvalitetsreformen og den nye universitets- og høyskoleloven fikk institusjonene et større strategisk ansvar for sin egen utvikling. Politikken ved den enkelte institusjonen er derfor helt avgjørende for å nå mål på likestillingsområdet. Institusjonene har tatt i bruk en rekke virkemidler for å bedre likestillingssituasjonen i studier og forskning. Jeg har med glede notert meg at mange av universitetene setter likestilling høyt på agendaen, og at dette selvsagt er forankret i ledelsen. Selv skal jeg 7. november i år være til stede på høringen om en ny handlingsplan for likestilling ved Universitetet i Oslo. Universitetet i Oslo har ønske om å presentere seg som verdens første kjønnsbalanserte universitet i 2011, ved sitt 200-årsjubileum. Også Universitetet i Bergen har ambisjoner om å bli et foregangsuniversitet innen likestilling. Dersom Universitetet i Oslo og Universitetet i Bergen oppnår bedre kjønnsbalanse, vil det gi effekt på statistikken nasjonalt, samtidig som det vil inspirere de andre utdanningsinstitusjonene. Kunnskapsdepartementet tar systematisk opp likestilling som tema på etatsstyringsmøtene med universitetene og høyskolene. Ved årets etatsstyringsmøter har det vært understreket at jeg forventer bedre resultater på området. Kunnskapsdepartementet fastsetter mål for likestillingsarbeidet gjennom tildelingsbrev til hver enkelt institusjon. Gjennom etatsstyringsmøtene og tildelingsbrevene har departementet gjort det klart at likestilling er et prioritert område, og at det stilles krav til resultater. Årsakene til den skjeve kjønnsfordelingen i akademia er mange og sammensatte. Regjeringen sa i Soria Moria-erklæringen at vi er villige til å forskjellsbehandle det underrepresenterte kjønn dersom det er dette som må til for å oppnå en bedre kjønnsbalanse. Det er det også adgang til i henhold til dagens likestillingslov. Ulik behandling er lovlig dersom det fremmer likestilling mellom kjønnene. Selvsagt ligger de høye kvalitetskravene for tilsetting og rekruttering til høyere vitenskapelige stillinger fast, og skal fortsatt gjøre det i framtiden. Forskningssektoren ble fratatt et effektivt virkemiddel for likestilling da EFTA-domstolen for snart fire år siden slo fast at øremerking av stillinger for kvinner er i strid med EØS-avtalen og likebehandlingsdirektivet. Departementet er gjort kjent med at enkelte EU-land benytter seg av økonomiske virkemidler for å rekruttere det underrepresenterte kjønn. Kunnskapsdepartementet ser nå på hvilke muligheter vi har for å innføre slike tiltak, og vi er i kontakt med EU om dette. Aktuelle virkemidler må være robuste og utformet på en måte som gjør at de ikke kommer i strid med internasjonale konvensjoner og direktiver som Norge har forpliktet seg til å følge. Mange av dem som nå er ansatt i professorstillinger, vil gå av med pensjon innen en tiårsperiode, og nye personer vil komme til. Nyutlysinger er en nødvendig, men ikke tilstrekkelig betingelse for å få flere kvinner i høyere vitenskapelige stillinger. En undersøkelse gjennomført av NIFU STEP på oppdrag fra Utdannings- og forskningsdepartementet høsten 2004 viste at åpne, brede og mest mulig transparente konkurranser om stillinger var blant faktorer som kjennetegnet miljøer som lyktes i å rekruttere og beholde kvinner. Dette var kombinert med en bevisst rekrutterings- og likestillingspolitikk. For å støtte institusjonene i deres likestillingsarbeid opprettet det daværende Utdannings- og forskningsdepartementet komiteen for integreringstiltak – Kvinner i forskning – i januar 2004. Komiteen har bl.a. gjennomført møter med universitetene og en rekke høyskoler og utfordret dem og gitt dem råd i strategiske likestillingsspørsmål. De har også hatt flere slike møter med Forskningsrådet, som er en svært viktig aktør ved tildeling av forskningsmidler. Komiteen har utviklet en egen ressursbank for likestilling i akademia, som bl.a. inneholder en katalog over gode likestillingstiltak. Som jeg nevnte innledningsvis, vil komiteen Kvinner i forskning i løpet av høsten legge fram en rapport for departementet med forslag til nye likestillingstiltak. Vi vil gå nøye gjennom forslagene og vurdere om og hvordan disse tiltakene kan iverksettes. Kunnskapsdepartementet har bevilget penger til oppfølging av komiteens anbefalinger. Jeg takker interpellanten foreløpig for et godt initiativ ved å reise denne debatten, for dette er et tema vi kontinuerlig må være utålmodige i forhold til. Stortinget og departementet har sammen en viktig rolle å spille i å promotere og sørge for at vi i større grad lykkes med dette likestillingsarbeidet. Det betyr at jeg ser fram til denne debatten, for den vil være nok et puff framover for dette viktige arbeidet. Selv om det har gått forsiktig framover, er det akkurat som interpellanten sier, vi er ikke i nærheten av å nå de målene vi har, nemlig likestilling i akademia. Det er vårt felles mål.