Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-04-05:
Rein jord, luft og vann er avgjørende viktig for folkehelsa. Forurensning som kommer inn i kroppen, gir helseplager, fordi kroppens renseanlegg ikke greier å skille ut alt av forurensning som kommer inn. Noe blir igjen. Resultatet blir dårligere helse. Frisk, rein luft er et stort gode som folk i Norge kan ha i hverdagslivet. Imidlertid har ikke alle den muligheten. Det er derfor veldig gledelig å legge fram innstillinga fra kontrollkomiteen om Riksrevisjonens undersøkelse av myndighetenes arbeid med å sikre god luftkvalitet i byområdene, fordi det er en veldig samlende innstilling. Det er en sjeldent samlende innstilling, etter min vurdering, på et felt som er veldig viktig, og som veldig mange i byer og tettsteder er opptatt av. Hovedfunnene i Riksrevisjonens rapport er at luftkvaliteten ikke er i tråd med fastsatte mål. Kommunenes etterlevelse og Miljødirektoratets oppfølging av forurensningsforskriften er ikke god nok for å nå målene for luftkvalitet. Sentrale transportpolitiske virkemidler kan i større grad bidra til god luftkvalitet, og fordeling av ansvar og oppgaver på tvers av sektorer og forvaltningsnivåer gjør det krevende å nå målene for lokal luftkvalitet. Når det gjelder om luftkvaliteten er i tråd med fastsatte mål, er det sånn at forurensningsforskriften fastsetter juridisk bindende grenseverdier for forurensningsnivå av både svevestøv og nitrogendioksid. Strengere nasjonale mål for lokal luftkvalitet har eksistert siden 1999 og skulle nås innen 2010, jf. de årlige budsjettproposisjonene for Klima- og miljødepartementet. Forurensningsnivået for svevestøv er i perioden 2005–2014 redusert i flere byer og byområder, og forurensningsforskriftens grenseverdier er i hovedsak overholdt i de fleste kommuner. 11 av 14 kommuner som overvåker svevestøvnivåene, er imidlertid fortsatt langt unna å nå det nasjonale målet. Forurensningsnivået av nitrogendioksid har vært stabilt i perioden. I seinere år har byer som Bergen, Drammen, Oslo, Trondheim og Stavanger hatt gjentatte brudd på forurensningsforskriftens grenseverdi for nitrogendioksid, og de har siden 2010 også vært langt unna å nå det nasjonale målet. Riksrevisjonen vurderer det som alvorlig at både grenseverdier og nasjonale mål overskrides i mange kommuner. Riksrevisjonen kommer også i denne innstillinga og i sin rapport med anbefalinger, noe som ikke har vært i så mange år. Riksrevisjonens anbefalinger overfor Klima- og miljødepartementet er at en forenkler målstrukturen for lokal luftkvalitet, sørger for at Miljødirektoratet forsterker sin veiledning og oppfølging av kommunene som forurensningsmyndighet, at Samferdselsdepartementet går gjennom oppgave- og ansvarsfordeling mellom aktuelle sektorer og forvaltningsnivåer, med sikte på en mer effektiv virkemiddelbruk og måloppnåelse, og at Klima- og miljødepartementet – i samråd med Samferdselsdepartementet og Statens vegvesen – gjør det klarere for kommunene hvilke tiltak som er tilgjengelige og praktisk gjennomførbare, og hvilken effekt de vil ha på lokal luftkvalitet. Som sagt er det en svært samlende innstilling fra kontrollkomiteen, uten avvikende forslag. Det er noen dissenser, og på et punkt mener komiteens flertall, alle unntatt Høyre og Fremskrittspartiet, at Riksrevisjonen her har påvist at det er alvorlig når kravet om å utrede tiltak ikke har blitt fulgt opp i en betydelig andel av kommunene. Dette flertallet har merket seg at samtidig som Miljødirektoratets veileder til kommunene fra 2014 har hatt effekt når det gjelder saken, og at direktoratet har startet med å utvikle bedre beregningsverktøy på området, så er vi likevel i den situasjonen at det er mange flere kommuner enn de som i 2015 overvåket luftkvaliteten, som har for høye nivåer av luftforurensning. Det er en samlet komité som peker på at målstrukturen på området, altså forskriftenes grenseverdier og vurderingsterskler, nasjonale mål, Folkehelseinstituttets luftkvalitetskriterier samt anbefalinger gitt i Retningslinje for behandling av luftkvalitet i arealplanlegging, gir ulike mål med ulik status. Riksrevisjonen peker på at de bare delvis er sammenlignbare, og det er en samlet komité som deler Riksrevisjonens vurdering av at dette skaper et uoversiktlig bilde av nivåer for ulike offentlige tiltak. Det er en samlet komité som også vil peke på at denne situasjonen blir krevende for lokale myndigheter å forholde seg til, og dette viser at det er behov for å forenkle – jeg vil understreke forenkle – målstrukturen for lokal luftkvalitet. Det er en samlet komité som merker seg at ansvaret for å følge opp lokal forurensning er spredt på flere sektorer og forvaltningsnivåer. Komiteen viser til at Stortinget ved behandling av Nasjonal transportplan har pekt på at både statlige og lokale myndigheter har et stort ansvar for å legge til rette for tiltak som samlet forbedrer både luftkvalitet og framkommelighet. Det er en samlet komité som viser til at undersøkelsen viser at de ulike aktørene er uenige om hvorvidt de virkemidlene som er tilgjengelige, er tilstrekkelige. Komiteen mener at dette viser at det er et stort behov for politisk avklaring og politisk lederskap – politisk lederskap – på området. Komiteen stiller seg bak Riksrevisjonens bemerkninger om hvorvidt dagens fordeling av roller og ansvar mellom sektorer og forvaltningsnivåer kan åpne for et spill som lett kan føre til pulverisering av ansvar og manglende evne til å beslutte og å iverksette effektive tiltak. Komiteen mener at det er behov for å gå gjennom organisering og ansvar for å sikre effektiv virkemiddelbruk og måloppnåelse. Komiteens flertall, alle unntatt Høyre og Fremskrittspartiet, viser til Riksrevisjonens omtale av at kommuner som er varslet eller gitt pålegg om tiltak, har opplevd manglende gjennomslagskraft overfor statlige etater. Blant annet har Trondheim og Oslo bedt om henholdsvis hyppigere vasking av statlige veier og midlertidig forbud mot tungtransport og dieselpersonbiler, men tiltakene ble stoppet av Statens vegvesen. Det samme flertallet deler Riksrevisjonens anbefaling om at Statens vegvesen må akseptere kommunenes pålegg om tiltak når kommunen har ansvaret, som forurensningsmyndighet, til å utrede og gjennomføre nødvendige tiltak. Det er en samlet komité som merker seg at regjeringa vurderer en rekke nye virkemidler på området, herunder å gi adgang til å etablere lavutslippssoner, avvise skip i havn på dager med høy forurensning, stille miljøkrav til drosjer og miljøkrav ved offentlige anskaffelser av kjøretøy. Videre er et felles regelverk for trafikantbetaling i by og mulighet for miljødifferensiering gjennom AutoPASS-systemet under utredning. For egen regning vil jeg legge til at det i tillegg er behov for et lovgrunnlag for å kunne innkreve piggdekkavgift ved passering av bomringer rundt de større byene. Dagens frivillige betalingsordning med tilhørende kontroll viser seg lite effektiv, og de store byene ønsker å få en slik mulighet for å begrense svevestøv som følge av piggdekk. Avslutningsvis vil jeg bare si at komiteen erkjenner at det oppstår vanskelige målkonflikter i forbindelse med sikring av god luftkvalitet i byområdene. Men likevel vil komiteen – igjen en samlet komité – presisere at befolkningens krav på rein luft også i byene er et overordnet miljøgode i arbeidet for god folkehelse. Når lovverket fastsetter bindende grenseverdier for svevestøv og nitrogendioksid, må disse følges. Alternativet er at de juridisk bindende grenseverdiene endres politisk, slik at vi får et åpent politisk ordskifte om luftkvalitet versus forurensning knyttet til nødvendig – jeg understreker nødvendig – transportarbeid på bil og båt. Derfor er det gledelig at det er en samlet komité som ber om at de fastsatte juridisk bindende grenseverdiene følges opp i praksis.