Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
Albert Einstein sa en gang om kunnskap: Kunnskap er intet, fantasi er alt. Det gjelder at kunnskapen passerer fantasien. Først da er kunnskapen noe verdt. – Vi bør legge oss dette på minne i en tid med komparative studier, som sammenlikner kunnskaper og ferdigheter til skoleelever, for så å lage en rangert liste mellom ulike land. Studiene, som kun tar for seg deler av læreplanen, blir så brukt til de mest fantasifulle forslag. For ikke å bli misforstått: Vi skal ta resultatene av studiene på alvor. Vi skal gjøre endringer i de deler av opplæringen der vi ikke når målene i læreplanene. Men denne type studier må ikke få oss til å tvile på våre egne valg og våre egne prioriteringer. Vi har et opplæringssystem som har ulike og dessuten mange mål. I den generelle læreplanen er visjonene trukket opp. Disse er felles for hele utdanningsløpet. Opplæringens mål er å utvide barns, unges og voksnes evner til erkjennelse og opplevelse, til innlevelse, utfoldelse og deltakelse. Den generelle læreplanen har kapitler med overskrifter som det meningssøkende mennesket, det skapende mennesket, det arbeidende mennesket, det allmenndannende mennesket, det miljøbevisste mennesket og det integrerte mennesket. Det er dette som er skolens mål, verken mer eller mindre, å gi en opplæring tilpasset den enkeltes evner og forutsetninger. Denne skolen skal gi fagkunnskap som bygger opp om de ulike målene. Denne kunnskapen skal i kombinasjon med holdninger skape ferdigheter som trengs i et samfunn som endres raskt. Vi må klare å holde fast på de ulike målene i en tid der komparative studier lett kan fordreie fokus fra hele læreplanen, slik at vi kun forholder oss til delmål. For å unngå enhver tvil: Vi skal ikke være fornøyd så lenge store grupper leser og skriver for dårlig når de går ut av grunnskolen. Dette skal vi gjøre noe med, ikke fordi vi havner midt på listen der landene er rangert etter resultater, men fordi vi vil ha en skole der alle får et opplæringstilbud tilpasset egne evner og forutsetninger, en skole der alle går, en skole der vi ikke har segregering. Klarer vi det, vil helt sikkert flere nå tilfredsstillende nivå uavhengig av hvem vi måtte ønske å sammenlikne oss med. Komiteen har delt seg i et flertall og et mindretall i den foreliggende innstillingen. Som komiteleder vil jeg gi ros til en samlet komite for det arbeidet som er gjort. Etter diverse forsøk og ulike forhandlingsløsninger ble det til slutt et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, som står bak flertallsinnstillingen. Jeg går ut fra at mindretallet selv vil begrunne sine forslag. Det er forresten grunn til å legge merke til at både flertallet og mindretallet gjør endringer i Regjeringens forslag. Flertallet omprioriterer ca. 222 mill. kr, mens mindretallet omprioriterer noe mindre. Flertallet er en noe uvanlig konstellasjon. Vi erkjenner at da vi startet forhandlingene, var vi enige om hva som skulle prioriteres, og at vi skulle begrense hva som skulle prioriteres. Alle de partiene som står bak flertallsinnstillingen, lovte økt stipendandel og økt kostnadsnorm da vi behandlet meldingen om reformer i høyere utdanning. Denne meldingen behandlet vi i juni i år. Stipendandelen skulle opp til 40 pst. Det gjelder faktisk vår troverdighet som politikere. Denne reformen, denne økningen av stipendandelen fra 30 pst. til 40 pst., ville koste mye, og det ville kreve flere store kutt. Flertallskonstellasjonen var enig om å beskytte grunnskole, videregående skole, høgskoler og universiteter. Dessuten var det uaktuelt å gjøre kutt i bevilgninger til private høgskoler og private skoler. Vi har nå fått til en stipendandel på 40 pst. fra 1. november neste år. Vi har fått dette på plass én gang for alle. For oss er dette en viktig seier, fordi vi har hatt dette på programmet som en politisk sak i mange år. Når vi nå har fått på plass 40 pst. stipendandel, kan vi ta fatt på de øvrige deler av reformen som gjelder høyere utdanning. Vi kan ta fatt på bedring av studiemiljøet, tettere oppfølging av studentene, økte midler for tilrettelegging, alt det vi tidligere har kalt kvalitetsreformen. Jeg vil gjerne understreke at stipendandel og kostnadsnorm er en del av kvalitetsreformen, men når vi har fått det på plass, kan vi ta fatt på de øvrige delene av kvalitetsreformen. Med 40 pst. stipendandel fjerner vi også dagens ordning med et eget storstipend for elever i folkehøyskolen som er over 19 år. De vil få støtte som andre studenter med en stipendandel på 40 pst. Flertallet i Stortinget definerte i en egen merknad i innstillingen til St.meld. nr. 27 for 2000-2001 folkehøyskoleåret til samme lengde som øvrige studieår. Dette ligger til grunn for merknadene i innstillingen. Flertallet har funnet rom til påplussing til United World College. Ved behandlingen av revidert budsjett i år fikk colleget en påplussing for inneværende år som skulle kompensere bl.a. for økte lærerlønninger. Flertallet erkjenner at kompensasjonen må føres videre, derfor denne påplussingen. Jeg vil understreke at vi må få en nærmere avklaring av finansieringsansvaret for denne utdanningsinstitusjonen. Departementet bør derfor foreta en samlet gjennomgang sammen med de andre nordiske land som er inne med tilskudd, for å få en permanent og forutsigbar finansiering. Vi legger dessuten inn 1 mill. kr ekstra til Oslo Domkirke. Det gjør vi for å dekke opp de ulike nasjonale funksjoner denne menighetskirken har. Kuttene våre skjermer utdanning. Det eneste kuttet som berører utdanning, går på landslinjer. Det blir noe lavere tilskudd til landslinjer i forhold til tilskuddet for inneværende år. Men det blir krokodilletårer når de som ønsker å kutte bort landslinjer, regjeringspartiene og Regjeringen, nå gråter over at vi har tatt vekk noen millioner kroner. Regjeringen fremmet forslag om å kutte hele tilskuddet. Stortinget la det tilbake igjen. Vi mener likevel det kan reduseres noe. Vi skjermer de kostnadskrevende linjene og linjer som har nasjonal betydning. Jeg registrerer at partier som har anklaget SV for ikke å ville ta ansvar, nå beskylder oss for å løpe fra våre løfter. Vi er blitt fortalt at kompromisset betyr at vi ikke får til alt. Vi erkjenner at så lenge vi ikke har rent flertall, er dette vår virkelighet. For oss var stipendandelen så viktig at vi valgte å prioritere den, selv om konsekvensene er kutt på områder vi gjerne skulle ha beskyttet. Det blir likevel patetisk når det partiet her på Stortinget som har fått så stor innflytelse, ifølge dem selv, at de knapt vet hva de skal bruke makten til, i en uttalelse fra landsstyret påstår at studentene er taperne. Vi har valgt å lytte til studentorganisasjonene og dessuten ikke minst til våre egne lovnader. Jeg vil minne om at det ble gjort noe med stipendandelen for fire år siden. Da ble den løftet opp til 30 pst. Regjeringen lovte samtidig at andelen skulle opp til 40 pst. i løpet av fireårsperioden. Hvis jeg ikke husker feil, var målet også nedfelt i den såkalte Lysebu-erklæringen den gangen. Sem-erklæringen trenger selvsagt ikke å få samme skjebne, men vi valgte likevel å si at nå er tiden inne, det er nå vi skal ta grepet, det er nå vi skal ta løftet for å sikre denne reformen. Stortinget har tidligere vedtatt en opptrappingsplan for forskning. I løpet av 2005 skal den opp på gjennomsnitts OECD-nivå. Det er gjort et kutt i næringsrettet forskning. Jeg beklager at flertallet ikke har klart å finne penger til å rette opp denne skjevheten. Vi har også fjernet en ordning som har fungert godt, en tilskuddsordning for å stimulere forskningsinnsatsen i det private næringsliv. Vi skal nå innføre en ordning med skatteincentiver. Jeg tror nok at den beste modellen – og det har vi nå fått mange signaler om fra næringslivet – ville vært en direkte tilskuddsordning, kanskje i kombinasjon med skatteincentiver. Jeg skulle nok ønske at Regjeringen ville se på det en gang til og eventuelt komme tilbake til Stortinget med en tilskuddsmodell. I dette forslaget bruker vi av fondsmidler til stipendiatstillinger og til utstyr. Dette fondet var et grunnforskningsfond som i utgangspunktet ikke burde brukes til finansiering av institusjonene. Når det likevel er gjort slik, vil jeg be Regjeringen og departementet – når de skal fordele tilskuddet, de 100 mill. kr som er foreslått, til utstyr – også å se på de vitenskapelige høgskolene, slik at de ikke faller bort. Vi har noen vitenskapelige høgskoler som lett kan falle utenfor hvis en kanaliserer utstyrsmidlene kun inn til universitetene. Altså bør en være obs på at de vitenskapelige høgskolene lett kan falle ut i denne fordelingsprosessen. Vi vet at det er en ny modell for finansiering av universitetene og høgskolene. Stort sett er det en sementering av dagens modell, og vi må være veldig obs på at vi ikke sementerer forskjeller som vi ikke ønsker skal sementeres. Derfor er det grunn til å se på om denne modellen tar nok hensyn til høgskoler som ikke har profesjonsutdanning. Derfor må departementet følge utviklingen og foreta en kontinuerlig evaluering av den nye modellen. Jeg er dessuten glad for at en samlet komite nå står bak vårt forslag om å be Regjeringen komme tilbake med et forslag om en eventuell lovendring som garanterer gratis grunnskole – at det blir en reell situasjon. Vi vet i dag at man betaler store egenandeler, over 200 mill. kr er de siste registreringene. Vi vet også at foreldreaksjonen «Barn kommer ikke i reprise» var opptatt av egenbetaling. Det er nå opp til Regjeringen å komme tilbake med et forslag som tetter det hullet som måtte være i vår opplæringslov. La meg også kommentere noen av de andre kuttene som er gjort. Flertallet har lagt inn et kutt på departementet og utdanningsdirektørene. Flertallet er kjent med at departementet står overfor en omfattende omorganisering for å se på hele den sentrale utdanningsadministrasjonen, så vi vil legge åpent for departementet at dersom det kuttet som er lagt inn – nesten 5 mill. kr på departementet og 3 mill. kr på utdanningsdirektørene – kan foretas på andre måter eller de vil foreslå andre måter å fordele dette kuttet på, vil det være naturlig for departementet å ta det opp i forbindelse med revidert. Vi har ikke noen sterke og klare følelser på at det er der kuttet bør tas, det som vi har lagt inn, så det er opp til departementet å komme tilbake med eventuelt andre forslag, sett i sammenheng med den revisjonen av den statlige utdanningsforvaltning som er på gang. Vi foretar et kutt på Kirken, og omfordeler en del av midlene som er foreslått til Kirken. Flertallets svar er å bruke en større andel av avkastningen av Opplysningsvesenets fond til finansiering av Kirken og gjennom omfordelingen mellom de ulike postene sikre antall nye prestestillinger og et antall nye diakonstillinger. Vi mener det er en god løsning. Vi mener det er den beste løsning. Dessuten vil det også sikre forutsigbarhet, tror vi, i framtiden, når man kan bruke av disse midlene til finansiering av Kirken. Vi tror også at Kirken vil si at det er en fornuftig måte å bruke avkastning av disse fondsmidlene på. Så en liten oppklaring. På side 26 i vår innstilling står det at vi bevilger 2 mill. kr til et spesielt tiltak. Vi vil gjøre oppmerksom på at dette ikke er en ny bevilgning. Det er det forslaget på 2 mill. kr som ligger i forslaget fra departementet, som vi retter inn mot ett bestemt tiltak. Flertallet ønsker altså å prioritere ett bestemt tiltak. Så helt til slutt viser jeg til forslaget som er omdelt der vi ber Regjeringen om at økningen i bevilgningene til private høgskoler blir fordelt prosentvis i forhold til dagens tilskuddsordning. Vi forstår det slik at det er lagt inn noen kostnadsnormer, men det er uklart hva det er for noe, så når vi ikke riktig vet hva det er for noe, bør fordelingen foretas i samsvar med dagens tilskuddsordning.