Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-15:
Denne saken handler ikke om hvorvidt man støtter de streikendes lønnskrav eller ikke, og ikke om hvem av partene man mener har ansvaret for situasjonen som oppsto. Det er mye som kan sies om det, men det er ikke Stortingets ansvar i denne saken. Streik er nemlig partenes ansvar – ene og alene. Grunnen til det er at vi ikke ønsker at politikerne skal gå inn og overstyre lønnsoppgjør eller bestemme lønnen til folk. Man skal være enten ytterst til høyre eller ytterst til venstre i norsk politikk for å mene noe annet. Den norske, sosialdemokratiske samfunnsmodellen med sentrale og koordinerte lønnsoppgjør mellom organiserte parter har vært og er helt avgjørende for at Norge har oppnådd så gode resultater gjennom kriser at vi har hatt god lønnsutvikling for vanlige folk, og at vi har et samfunn med relativt små forskjeller. I alle land hvor de ikke har sånne løsninger, har lønnsforskjellene blitt store. I land med politisk bestemt minstelønn har resultatet vært at de lavtlønte har fått et tak de aldri kommer over – ikke et gulv de kan vokse ifra. Tvungen lønnsnemnd er regjeringens ansvar – ene og alene. Grunnen til det er at det ikke finnes en egen lovbestemmelse om tvungen lønnsnemnd. Det må vedtas en lov i hvert enkelt tilfelle. Det er kun derfor Stortinget har denne saken til behandling. Stortinget har ikke kompetanse til å vurdere hvorvidt det var fare for liv og helse i en streik, som jo er grunnlaget for regjeringens beslutning om tvungen lønnsnemnd. Dersom Stortinget skulle gått inn og vurdert handlemåten til organisasjonene som er omfattet av streiken, eller hvorvidt det var fare for liv og helse, ville det skapt en helt umulig situasjon. Partene hadde måttet stille opp i Stortinget med sine advokater for å argumentere for sitt syn, og det ville ha kunnet føre til at hele lønnsdannelsen kollapset. Stortingets rolle i denne saken er altså ikke å ta stilling til hvorvidt man støtter lønnskrav eller ikke, ei heller om det var fare for liv og helse. Vi kjenner kun statsråden, og vi skal kun vurdere om det har skjedd faktiske eller prinsipielle feil i forbindelse med vedtaket om tvungen lønnsnemnd. Ingen organisasjoner har tatt kontakt med komiteen om dette. Da må vi anta at det er enighet om at det faktisk var fare for liv og helse på det gitte tidspunktet, og at regjeringens proposisjon er en riktig framstilling av de faktiske forhold. Dermed har Stortinget, etter Arbeiderpartiets syn, intet annet valg enn å ta regjeringens vedtak til etterretning og slutte seg til det. Tvungen lønnsnemnd er svært inngripende overfor streikeretten. ILO har lenge bedt regjeringen diskutere med partene hvordan man kunne hatt et bedre system for å sikre en reell streikerett. Det er kritikkverdig at regjeringen ikke har tatt tak i dette og sørget for å sikre et bedre system for å avklare grunnlaget for påstander om fare for liv og helse før en eventuell beslutning om tvungen lønnsnemnd kommer på statsrådens bord. Det kan føre til at det blir debatt om grunnlaget for beslutningene, sånn vi ser det har blitt nå og i flere andre saker dette året. Den forrige gangen Stortinget behandlet en sak om tvungen lønnsnemnd – i tvisten mellom Parat/YS og NHO og mellom Fagforbundet/LO og NHO i forbindelse med hovedtariffoppgjøret 2020 – stemte Arbeiderpartiet imot tvungen lønnsnemnd. Det var to årsaker til det. Den ene var at Fagforbundet sendte innspill til komiteen om at de mente det var blitt gjort en sammenblanding av virkningene av streikene til LO og YS, uten at de enkelte streikene ble vurdert hver for seg. Den andre var at Fagforbundet pekte på at verken regjeringen eller Helsetilsynet tok kontakt med arbeidstakersiden for kvalitetssikre det faktiske grunnlaget før beslutningen ble tatt. Begge disse forholdene ga grunn til å hevde at ILOs kjernekonvensjoner ikke var fulgt. Så er ikke tilfelle denne gangen. Dersom Norge hadde implementert ILO-konvensjonene i menneskerettsloven, som Arbeiderpartiet har foreslått flere ganger, ville det gitt organisasjonene en reell mulighet for rettslig prøving av lovligheten av regjeringens inngrep ved tvungen lønnsnemnd. Det er der slike spørsmål hører hjemme, ikke i stortingssalen. Jeg anbefaler derfor komiteens innstilling om at ILOs kjernekonvensjoner må inntas i menneskerettsloven.