trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-06-02:
Jeg takker for at det er løftet fram nok en fiskeripolitisk sak; det er bra for oss å få mer fisk på dagsordenen i Stortinget. Det å sikre at de fiskeripolitiske målsettingene gjennomføres i praksis, er kjempeviktig. Men da må vi også være enige om hva de fiskeripolitiske målsettingene er. Jeg mener at dette er noe man burde ha behandlet og klargjort i kvotemeldingen. Og så vet vi alle hvordan behandlingen av kvotemeldingen gikk; det gikk ikke så veldig bra. Det er sånn at fiskeripolitikken i Norge har blitt stykkevis og delt, mye på grunn av ganske så slett arbeid fra regjeringen. Men Arbeiderpartiet ønsker å være konsekvent når det gjelder hvordan vi utarbeider rammebetingelsene for denne viktige næringen, og det som har kommet fram fra Riksrevisjonen, mener vi at alle må ta på alvor. Det at man har fått alvorlig kritikk for at man har hatt for dårlig konsekvensutredning av det vi vedtar, mener jeg også at vi må ta inn over oss – alle sammen i Stortinget. Det har særlig vi fra opposisjonen kritisert at regjeringen ikke har forholdt seg til. Dermed har man ikke fått den forutsigbarheten og tryggheten som næringen etterspør. Vi trenger ikke mer uforutsigbarhet. Derfor har Arbeiderpartiet tatt til orde for å få på plass en oppdatert kvotemelding. Det er særdeles viktig, og vi skulle gjerne ha sett at vi gjorde det i denne salen ganske raskt. Det å sikre trygge og sterke fiskerisamfunn med en mer rettferdig fordeling av ressursene, det å sikre rekrutteringen, det å gjøre noe med den økte eierkonsentrasjonen og det å stille krav som gjør at man får helårig tilgang på råstoff til industrien, er ting som er nødt til å være med i en ny kvotemelding. En ny kvotemelding må bidra til å samle kysten, ikke splitte den. Man må tenke langsiktig og gi forutsigbare rammebetingelser. Det kom et viktig vedtak her i salen etter behandlingen i kontrollkomiteen, hvor man ber regjeringen om å komme tilbake til Stortinget med forslag til det som kom fram fra Riksrevisjonen. Vi vet ennå ikke når det vil skje, men det er særdeles viktig. Og så mener jeg at Arbeiderpartiet i denne saken har et viktig og bra forslag, som jo nettopp tar inn over seg det som jeg nettopp har redegjort for. Jeg mener det er det beste forslaget, og selv om jeg og Arbeiderpartiet er enig i intensjonen – kanskje særlig når det gjelder forslag nr. 7 fra SV – mener jeg uansett at Arbeiderpartiets forslag er bedre. Jeg tror at vi alle trenger at vi fortsetter å ha en seriøs behandling av denne viktige næringen, og det som skal til da, er at vi trenger å få en oppdatert kvotemelding. Jeg tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-06-02:
Nå er det jo denne regjeringens mantra at alt er blitt til gull i de årene de har sittet, også innenfor fiskerinæringen. Men utviklingen på kysten viser seg å være noe annet. Det som går bra, er selvfølgelig bra, men når man snakker om hva som er blitt bra, må man også si hva som ikke har det. Det som har kommet fram via Riksrevisjonen, er at eierkonsentrasjonen har økt, at kystsamfunnene har hatt en negativ utvikling, og at Fiskarlaget med flere nå sier at kvotemeldingen er blitt et problem framfor en løsning. Det er problemstillinger som fiskeriministeren er nødt til å ta inn over seg, men som han ennå ikke har gjort. Så jeg spør igjen, som jeg har gjort så mange ganger før: Hva er fiskeriministerens løsning for å gjøre noe med den sterke eierkonsentrasjonen som har kommet? Eller ønsker man ikke å gjøre noe med det?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-06-02:
Fiskeriministeren kan jo late som han ikke har hørt svarene på hva den skal inneholde, tidligere, men han har fått dem ganske mange ganger. Det handler om at de fiskeripolitiske målsettingene kanskje er litt ulike sett med Høyre-øyne og Arbeiderparti-øyne. Jeg tenker at det er de fiskeripolitiske målsettingene som må ligge til grunn når man utarbeider politikken. Det vi har sett de siste året når det kommer til kvotemeldingen, i seg selv gjør at man burde lytte til kysten og samlet sett tatt det arbeidet opp på nytt, for det som ble gjort, var rett og slett ikke godt nok, og det må regjeringen ta på sin kappe. En av de viktige tingene handler om rettferdig ressursfordeling, og det viser også Riksrevisjonen til. Mener fiskeriministeren at den ressursfordelingen mellom gruppene som vi har i dag, er mest rettferdig?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-06-02:
Den stråmannsargumentasjonen som fiskeriministeren har brukt siden den dagen han ble fiskeriminister, at når man sier seg uenig med ham eller stiller kritiske spørsmål, svartmaler man, synes jeg er uverdig. Jeg kjenner ingen som jobber med fiskeri, som ikke vil næringen godt, men man har ulike løsninger og ulike midler for å oppnå de resultatene man ønsker. Det må være mulig å stille kritiske spørsmål. Når de spørsmålene i tillegg er i tråd med det som de aller fleste fiskeriorganisasjonene og kystsamfunnene også tar til orde for, tenker jeg at det er på tide å tenke seg litt om, i stedet for å gjøre det som denne regjeringen hele tiden gjør – å være så utrolig selvtilfreds på det aller, aller meste. Det gjelder også fiskeripolitikken. Det betyr at man ser seg litt blind på de utfordringene som kommer. Jeg vil spørre til slutt, for det har kommet et vedtak om at Riksrevisjonens rapport skal til Stortinget til behandling: Når har statsråden planlagt at den meldingen skal til behandling i Stortinget?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-06-02:
Jeg må bare si noe om replikkvekslingen som var i stad med fiskeriministeren, hvor man nok en gang viser til at det er nedsnakking, at det er svartmaling idet man retter kritikk mot regjeringen. Med all respekt å melde er det ganske tonedøvt, for man må lytte mye mer enn man prater, også i politikken, og når man har en så tydelig tilbakemelding fra kysten på at det man har gjort, ikke er godt nok, er det kanskje på tide at man begynner med litt selvransakelse: Hvorfor er det sånn? Hvorfor kommer det kritikk? Kan det være noen andre grunner enn at det bare er uenighet mellom opposisjonen og posisjonen? Det ble også dratt fram at i de kystsamfunnene som har lyktes, handler det om enkeltpersoner. Det er veldig gjenkjennelig høyreretorikk – når det går bra, handler det alltid om enkeltmennesker. Men det handler jo om fellesskapet. Det handler om samfunnsansvaret. Det handler om hva som skal legge grunnlaget for at man skal lykkes i de enkelte kystsamfunn. Det må være en fiskeripolitikk som ligger til grunn for at man skal kunne lykkes overalt, i alle kystsamfunn. Men det er altså opp til enkeltmennesker. Det sier jeg ikke for å undergrave den arbeidsinnsatsen og den innsatsen som mange enkeltpersoner legger ned, som åpenbart bidrar positivt i mange kystsamfunn, men til grunn må det ligge en fiskeripolitikk der man ønsker å utvikle fiskerisamfunnene, ønsker å få til en rettferdig fordeling. Det som er sagt, er at flåtestrukturen er blitt mindre variert. Fartøyene har blitt større og færre. Det er en utvikling som må stoppe. Da trenger man en ny runde med kvotemeldingen. Det som er forskjellen her, er at Arbeiderpartiet ønsker å gjøre noe med den fordelingen som har vært. Derfor har vi foreslått at åpen gruppe skal tas fra toppen. Derfor ønsket vi egentlig å ha en dynamisk trålstige, men skal man låse det, må det i hvert fall være med en annen faktor enn det som man har lagt til grunn. Man ønsker også en ekstrakvoteordning på minimum 10 pst. Det er en viktig og riktig omfordeling, mener jeg. Så er det mange punkter som vi ønsker å legge inn i meldingen, men det tror jeg de fleste har fått med seg, selv om man later som noe annet. Så til dette som kommer fra Kristelig Folkeparti. Det er altså ikke grenser for hvor mange ganger man skal si at opposisjonen ikke er samlet, osv. Vi har bare én regjering i landet, som skal legge fram politikk ut fra sin regjeringsplattform. Opposisjonen på Stortinget er ikke en regjering som har en felles plattform, men jeg er sikker på at det kommer til å bli en mye bedre fiskeripolitikk med en ny regjering. Det er også et faktum at kysten er skuffet over Kristelig Folkeparti og representanten Reiten.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-06-02:
Det blir sagt at ting er ganske godt utredet. Si det til Riksrevisjonen – jeg er ikke sikker på at de er helt enig. Man kan også stille seg spørsmålet: Hvorfor måtte konsekvensene utredes etter vedtaket vi har fattet her i salen, om alt var så godt utredet? Det er ikke godt å si, annet enn at det var ikke godt nok, og derfor må det gjøres på nytt. Det er der vi lytter til kysten, og sier at det skal vi gjøre. Og vi vil noe annet enn denne regjeringen. Vi vil ha en annen kurs. Vi vil ha en mer rettferdig fordeling. Det er ikke mulig å si at man må legge fram en melding fra opposisjonen. Det gjør man fra regjeringshold. Det skal vi forhåpentligvis gjøre til høsten. Så tok jeg også ordet for å si at Arbeiderpartiet støtter forslag nr. 2, fra Senterpartiet.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-02:
Jeg vil takke for det gode samarbeidet i denne saken. I denne typen saker er det viktig at vi står så samlet som mulig. Saken viser også hvor avhengige vi er av et godt samarbeid mellom kyststatene om forvaltningen av marine ressurser. Skremmebildet vi har sett det siste halve året av en armada av kinesiske fartøy som samles f.eks. nær Galapagos, er med på å aktualisere behovet for ressurskontroll på tvers av statene. Det samme gjelder vår nære historie like før årtusenskiftet. Brexit har ikke gjort dette enklere. Vi er glad for at man har blitt enige om kjøreregler for forhandling og kontroll, men er urolige over at man fra britisk side ikke har stilt med realistiske forventninger til prosess og resultat som har gjort det mulig å få i havn en avtale. Det er derfor første gang på mange, mange år at vi ikke har en avtale som inkluderer Storbritannia i fordelingen av kvoter og fiskerettigheter på tvers av sonene. Det er også med uro vi ser på at det fortsatt ikke lykkes statene å komme til enighet om alle bestander. Foreløpig ser det imidlertid ut som om alle viktige bestander i området er i god forfatning. Det fremmes en samlet komitéinnstilling, og samtidig – like årvisst som denne saken kommer – kommer SVs forslag rundt såkalt kvotebytte. Her vil jeg bare kort bemerke at dette dreier seg om historiske rettigheter. Det er ikke bytter vi gjør helt på egen hånd. Det var kjent og med i vurderingen den gangen kvotefordelingen mellom kyst og hav ble gjort, og er dermed ikke på bekostning av noen spesielle flåtegrupper fordi det ble hensyntatt da hovedfordelingen ble foretatt. Det er ikke rett å gjøre denne justeringen dobbelt opp, og uansett vil jeg i denne sammenhengen vise til at kystgruppen har fått overført 4 000 tonn fra hav i forbindelse med kvotemeldingen og årets justeringer. Samtidig vil jeg også benytte anledningen til å påpeke at de tilbyttede kvotene, som f.eks. på kolmule, inngår i en verdikjede der det aller meste landes for bearbeiding i Norge, sannsynligvis opp mot 80 pst. bearbeiding, skaper arbeidsplasser på sjø og land og inngår i en fôrverdikjede for havbruk, som skaper ytterligere sysselsetting og verdiskaping og legger grunnlaget for en havbruksnæring basert på norske fôrressurser, norsk sysselsetting og norsk verdiskaping.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-02:
Jeg vil bare gjenta noe jeg sa i mitt innlegg, for å understreke forståelsen av dette med kvotebytte. Hvis det hadde vært sånn at kvotebyttene, den relative andelen av dem, ikke hadde vært kjent den gangen fordelingen mellom den havgående flåten og kystflåten ble gjort, kunne det tenkes at man hadde noen poeng. Men det er ikke tilfellet. Det at det var historiske rettigheter for andre fiskere, var kjent da man bestemte seg for to tredjedels- og en tredjedelsfordeling mellom hav og kyst. Det betyr at det i utgangspunktet er hensyntatt i fordelingen. Det blir derfor ikke riktig å gjøre det en gang til. Det blir i hvert fall en ganske skjev framstilling, vil jeg hevde, hvis en framstiller det slik at dette er noe en skal rette opp i fordi det ikke var hensyntatt i den fordelingen som historisk er mellom flåtegruppene. Det er gjort, det var kjent, det ble tatt hensyn til, og det er derfor vi har den fordelingen vi har i dag. Hvis det ikke hadde vært tilfellet, kunne fordelingen kanskje vært annerledes, det vet jeg ikke, det får historikere og spekulanter spekulere i, men det er ikke slik at det er noen som her blir dårlig behandlet. Dette ble tatt hensyn til da fordelingen mellom gruppene ble gjort.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-02:
Dette er heller ikke en riktig framstilling. Faktum er at da disse historiske rettighetene ble innført, kastet vi ut en lang rekke av dem som fisket i disse farvannene tradisjonelt, i forbindelse med utvidelsen til en økonomisk sone på 200 nautiske mil. Det er realiteten i det. I tillegg vil dette variere fra år til år med kvotegrunnlaget. Det vil si at det vil gå opp, og det vil gå ned, i tråd med forhandlingene mellom Russland og Norge.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-02:
Vi har til behandling i dag, som tidligere taler sa, en sak som har versert lenge, og der forskjellige løsninger har vært forsøkt, foreslått og forkastet i tur og orden. De gode nyhetene i dag er at vi fortsatt søker etter løsninger. De dårlige nyhetene er at ingen av de forslagene som i dag fremmes, løser utfordringene, slik jeg ser det. Forslagsstillernes framlegg er interessant, men jeg vil påstå at det er noe inkonsistent. Her foreslår en altså å innføre en ny type plikttrålordning for torsketrålere, knyttet til én bedrift. Det gjøres av det samme partiet som i en annen sak foreslår å oppheve pliktsystemet helt, med unntak av aktivitetsplikten på landanlegg. Med andre ord: En mener at pliktsystemet ikke fungerer når torsk skal leveres til torskeforedlingsbedrifter, men mener det skal fungere dersom en rekebedrift får torskeforpliktelser med bearbeidingsplikt på torsken som de selv ikke kan ivareta. I tillegg foreslås at rekebedrifter som har fått innvilget rett til å eie fartøy med reketråltillatelser, kan tildeles torsketillatelser. Forslaget er utfordrende. For det første finnes det en annen bedrift enn den dette er rettet mot, åpenbart, som allerede har en torsketråltillatelse, og som også har en reketråltillatelse. Det vil si at en er avhengig av å holde tungen ganske rett i munnen for at ikke også den bedriften skal være i posisjon for å få den samme typen tillatelse, og en slik nøytralitet må jo selvfølgelig beholdes i forbindelse med tildelingen av denne typen rettigheter. Det andre er at en her vil ta rettigheter fra dem som allerede fisker på torsk, og i torsketrålgruppen, til en verdi i størrelsesorden – anslagsvis, basert på løse anslag for kvoteverdi – 450 mill. kr, fordelt på bunnlinjen til de fartøyene som i dag deltar i gruppen. Det tredje er at dette må oppfattes som en direkte subsidie av en landbedrift og må vurderes i forhold til ulovlig statsstøtte, siden det er åpenbart at begrunnelsen er råstoffgrunnlaget til den spesielle bedriften, de bedriftene som med dette eksponeres for risiko for eventuelt å bli tatt for å motta ulovlig statsstøtte. I tillegg er det fremmet to forslag fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Det første er allerede forsøkt avvist. Det neste ser jeg fram til at vi får en forklaring på hva som egentlig menes med det, hvilke avgifter en har tenkt på, og hvordan de eventuelt skal brukes. Det framgår foreløpig ikke av forslaget. Jeg er glad for at Fiskeridepartementet vil fortsette å forsøke å finne løsninger, og dem ønsker jeg at man finner, og jeg synes det er positivt at opposisjonen også gjør dette. Vi skal være åpne for å vurdere de fleste konstruktive forslag, så lenge det er konsistent og oppleves som gjennomførbart.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-02:
Jeg vil takke komiteen for samarbeidet også i denne saken. Forslaget tar opp fire forslag, og det er kommet flere etter hvert. Forslag nr. 1 er parallelt med det som ble vedtatt i forbindelse med Riksrevisjonens gjennomgang av kvotesystemet, og som regjeringen er i prosess med å følge opp. Forslag nr. 2 er fremmet to ganger tidligere i denne stortingsperioden, og forslag nr. 3 er i praksis ganske identisk med forslaget fra Rødt som er behandlet tidligere i sesjonen. Forslag nr. 4 er et forslag som er basert på svar fra departementet, og er til vurdering i departementet nå. Når flertallet ikke støtter disse forslagene, er det delvis med bakgrunn i at en oppfatter at forslag nr. 1 allerede er vedtatt og i en prosess, forslagene nr. 2 og 3 er behandlet tidligere og avvist – jeg viser til debatten og innleggene rundt det – og forslag nr. 4 nå er til vurdering på bakgrunn av forslag fra bl.a. en del kommuner i Finnmark. I tillegg er forslaget om kvotetrekk svært betenkelig prinsipielt. Det innebærer å straffe sjarkfiskeren for noe den gjør som kjøper fisken hans. Dette har ikke fiskeren noen innflytelse over, og det er ikke fiskeren som utfører handlingen. Dette bryter med grunnleggende prinsipper. Når det gjelder forslaget om tilbudsplikten og inndraging av kvotene knyttet til det, er vi ikke kjent med at det foreligger noe brudd på regelverket knyttet til tilbudsplikten de siste årene. I tillegg er det framsatt forslag utenom dette om en ny kvotemelding og om å fjerne pliktsystemet, men beholde aktivitetsplikten. Det har også kommet noen løse forslag i dag. Flertallet ser ikke behov for en ny helhetlig gjennomgang av kvotesystemet så kort tid etter at det er gjennomført. Jeg vil minne om at det var en relativt lang prosess som lå til grunn for den eksisterende kvotemeldingen, inkludert en NOU-behandling. En ny behandling nå vil bare skape ytterligere usikkerhet og uforutsigbarhet for næringen. Forslaget fra SV om å fjerne tilbudsplikt og bearbeidingsplikt, men beholde aktivitetsplikt og overføre plikttrålernes kvoter til kyst, kan vi ikke støtte. Det er ikke noe grunnlag for aktivitetsplikt uten de andre pliktene og rettighetene. Dette er i tråd med de høringsinnspillene som er gitt. Jeg vil peke på innspillet fra Båtsfjord spesielt. Slik vi ser det, er dette forslag som det kan være svært interessant å se videre på. Målet er vi alle enige om: Vi vil ha mer bearbeiding i Norge. Jeg synes imidlertid det er på tide at vi konsentrerer oss mer om hvordan vi kan gjøre industrien mer konkurransedyktig, og ikke hele tiden snakker om hvordan vi skal styre kvotesystemet for at noen skal få noen fordeler, og dermed redusere kvotetallet og verdiskapingen.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-02:
Til siste taler: Det er i Riksrevisjonens rapport det beskrives at det er Øst-Finnmark og Finnmark som er vinner av fordelingen av ressurser og aktivitet, som en kan se av figurene i rapporten. Jeg er litt – ja, ikke egentlig – overrasket over forsøket fra komitélederen på å si at når vi snakker om deres forslag, er det feil fokus i denne debatten, så vi bør heller snakke om avgifter, som ikke er en del av saken. Noen av forslagene som er fremmet i denne saken, er svært problematiske med hensyn til helt normale rettsprinsipper. For det første legges det fram et forslag fra Senterpartiet om ikke bare å utrede, men også fremme en sak som innebærer at fiskeren skal straffes for en handling som kunden eventuelt foretar seg, der fiskeren skal straffes dersom kunden ikke bearbeider fisken i Norge. Det bryter helt fundamentalt med prinsippet om skyld. Det er den som gjør noe galt, som skal straffes, ikke den som ikke har gjort noe galt. Å straffe dem som ikke har gjort noe, høres kanskje dramatisk ut, men det er realiteten i forslaget. Det er vilkårlig, og fiskeren kan ikke påvirke det. Så har noen sagt, bl.a. Rødt, at fiskeren kan stille betingelser om anvendelse. Det er tvilsomt, men om det skulle være tilfellet, ville det f.eks. under lofotfisket komme inn så mye fisk at det kun er en del av denne fisken som vil bearbeides. Dermed blir det helt tilfeldig om den heldige fiskeren får solgt til industrien og får fortsette som før, mens den uheldige fiskeren, som ikke får en slik kunde, får trekk. Det vil gjelde minst halvparten av fiskerne i dette tilfellet, og det vil ramme helt tilfeldig og helt vilkårlig. Så er det fremmet et forslag om at plikttrålerne skal kunne fratas kvotene. Det er fremmet av det samme partiet som i sitt program har at kvoteforholdet mellom flåtegruppene ikke skal endres. Det ligger også, etter det jeg forstår, i sentralstyret i Senterpartiets forslag til neste periodes program. Det er noe inkonsistent her. Det er ikke bare at de skal ta fra plikttrålerne kvotene dersom de bryter regelverket. Nei, man skal ta fra plikttrålerne kvotene dersom de lokalsamfunnene og bedriftene som man har tilbudsplikt til, ikke tar imot fisken og sier nei til tilbudet. Man skal altså straffes selv om man har fulgt regelverket til punkt og prikke. Det bryter i hvert fall legalitetsprinsippet. Her er det to parter, en som tilbyr, og en som velger om en vil kjøpe. Hvis man kommer i den situasjonen at kjøperen sier nei, vil altså selgeren straffes, ifølge dette forslaget. Igjen retter man baker for smed. Disse forslagene demonstrerer den vilkårligheten som Riksrevisjonen kritiserte i sin rapport. Resultatet blir at fiskere blir utsatt for dårligere rettssikkerhet. Samlet foreslås det vilkårlighet, å straffe noen for det andre gjør, og å fravike fra legalitetsprinsippet. Dette er ikke en isolert trend fra Norge, men det er en uheldig trend, og vi trenger mer forutsigbarhet og større trygghet og rettssikkerhet, ikke mer vilkårlighet for fiskerne.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-02:
Da Richard Nixon skulle velges, eller stilte som presidentkandidat i USA, var et av de store konflikttemaene krigen i Vietnam. Nixon vant valget delvis ved å si at han hadde en hemmelig plan for hvordan han skulle avslutte krigen i Vietnam, og at han ikke kunne fortelle om den planen før han ble valgt. Det viste seg at planen var å gi opp. Jeg lurer på om det er litt av det samme som skjer i forbindelse med Arbeiderpartiets forslag om ny kvotemelding og en hemmelig plan, for det er åpenbart ikke klart hva som ligger i dette. Det ble nå gitt noen konkrete eksempler fra representanten Myrseth: Åpen gruppe tas fra toppen. Åpen gruppe tas fra toppen, det er det som er ordningen i dag. Så er det gitt en kompensasjon som gjør at fordelingen har blitt 4 000 tonn i pluss til kystgruppen. Er det det en skal endre, eller hva er det en skal endre på? Hvor mye skal en endre? Hva er det man har tenkt å endre? Ekstrakvoteordningen er på 10 pst. – de to ordningene kombinert. Jeg kan vise til merknadene i forbindelse med kvotemeldingen. Hva er det da man har tenkt å endre, og hvor mye har en tenkt å endre? Det er stort sett ganske usikkert. For å ta det siste: Det eneste det har vært samstemmighet om hos Fiskarlaget og andre av fiskernes organisasjoner, er at man ikke skal røre ressursfordelingen mellom fartøygruppene. Det finnes dem som mener noe annet, men det er det som har vært Fiskarlagets standpunkt. Men det er nettopp det en ønsker å gjøre og som en signaliserer her, og det er det som vil skape konflikt. Det vil ikke skape mer harmoni og forståelse langs kysten, men det vil skape større konflikt. Så til det med å skape forutsigbarhet: Da må man i hvert fall først fortelle oss hva en har tenkt å gjøre med strukturtilbakefallet. Det gjør en ikke, en bare sier at det skal bli bedre. Vi vet ikke hva det skal bli. Så snakker en om eierkonsentrasjonen, men dette er partiet som har bestemt seg for at akkurat den ene ordningen som har ført til størst eierkonsentrasjon i de små gruppene, nemlig samfisket, skal fortsette. Det er 360 sjarker omtrent, tror jeg, som er ute av drift i dag på grunn av den ordningen, som er sterkt kritisert av Riksrevisjonen. Det er ordningen en skal la fortsette. Den fører til eierkonsentrasjon, og den vil ikke endres med mindre man endrer på de reglene. Utover det er det ikke blitt fremmet noen særlige forslag for å gjøre noe med eierkonsentrasjonen. Det er et spørsmål vi og andre som observerer dette, må stille oss om ressursfordelingen: Er det Senterpartiets eller SVs forskjellige forslag eller Arbeiderpartiets nokså uklare holdning som skal avgjøre hvor mye som skal fordeles av ressursene? Og slik kan vi fortsette nedover. Dette virker i det hele tatt som en hemmelig plan – mer som en metaplan enn som en reell plan for det videre. Jeg tror at skuffelsene kommer til å stå i kø hvis man tror at dette skal føre til større harmoni.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-02:
Til innlegget fra representanten Aasland – for det første: Hvis man sier at man skal stake ut en ny kurs, så må man i det minste peke på hvilken himmelretning man har tenkt seg i. Det er det gjennomgående i denne debatten at det gjør ikke Arbeiderpartiet. Det holder ikke å si at man skal ha noe annet; man må si hva man faktisk har tenkt å ha. Og det gjør man ikke, som vi har vist i tidligere innlegg her. For det andre: Når det gjelder kunnskapsgrunnlaget om hvorfor det er mindre bearbeiding i Norge, så er det faktisk ganske godt, og man skal være lite inne i norsk fiskeripolitikk og kunnskapsgrunnlaget bak for å ikke ha fått med seg det. Én av de mest sentralene delene av det er sesongsvingningene i norske fiskerier. Det finnes masteroppgaver, forskningsutredninger og tonnevis med papir og utredninger som viser dette og peker på dette. Så det er ikke ukjent hva som er årsaken til det. Og noen av de tiltakene som gjennomføres i forbindelse med kvotemeldingen, vil bidra til å bedre situasjonen, bl.a. et økt bearbeidingskrav. Samfiskeordningen ble ikke innført for å redde økonomien. Det ble den ikke. Begrunnelsen for samfiskeordningen var tryggheten til dem om bord og sikkerheten om bord i fartøy som var små og dårlige. Det at den ikke er strukturerende, er veldig underlig, for når man bruker Riksrevisjonen som sannhetsvitne i nesten hvert eneste innlegg man holder her, så bør man også bruke Riksrevisjonen som sannhetsvitne i dette tilfellet. Og det er Riksrevisjonen som sier at dette har vært en skjult strukturering. Det er Riksrevisjonen som peker på at dette har ført til – ulikt og i større grad enn noen av de andre ordningene – at flere fartøy har forlatt fiske som aktive fartøy, og at det tallet vi opererer med, 1 100 fartøy under elleve meter, egentlig inkluderer mellom 300 og 400 fartøy som ikke egentlig er aktive, fordi de egentlig bedriver samfiske. Dette beskriver at det er mulig at det er et kunnskapsbehov, men det er kanskje ikke adressert riktig akkurat i dette tilfellet. Vi har ikke fått noen presisering av forslaget til SV; det regner jeg med at vi får. Til Båtsfjord: Ja, grunnlaget for den største bedriften i Båtsfjord er leveranser, som ville opphørt etter Senterpartiets forslag om pliktkvoteordningen. Representant Adelsten Iversen kan riste på hodet, men grunnlaget for leveringen av havfisk i Båtsfjord er bl.a. en kvote som skulle ha vært levert andre steder – hvis det hadde vært etterspørsel etter det. Den leveres i dag i Båtsfjord. Dersom Senterpartiets forslag blir vedtatt, forsvinner det fra Båtsfjord. Det er jo en side av dette som man kanskje burde vurdert før man hadde fremmet forslaget, nemlig konsekvensen for de bedriftene som faktisk nyter godt av disse leveransene i dag, ikke minst for bedriften i Båtsfjord, men også for klippfiskindustrien.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2021-06-02:
Denne gangen tok jeg med meg brillene og ikke munnbindet. Norge er en havnasjon med rike fiskeressurser. De store mengdene fisk i norske farvann har gitt mat, arbeid og inntekt til det norske kystfolket til alle tider. I 2020 eksporterte Norge villfanget fisk og fiskeprodukter for 31,6 mrd. kr, noe som var ny rekord. Vi deler opp mot 90 pst. av fiskeressursene vi høster, med andre kyststater, og det er forvaltningen av disse ressursene som er tema for de årlige fiskeriavtalene. Avtalene skal sikre at høsting av fiskebestandene er bærekraftig. De er derfor basert på uavhengige vitenskapelige råd om kvoter og forvaltningstiltak og inneholder forpliktende bestemmelser om kvotefordeling, forvaltningstiltak og kontrollsamarbeid. Det er tre overordnede mål som ligger til grunn for Norges medvirkning i de ulike forhandlingsprosessene for ressursforvaltningen: å fremme en bærekraftig forvaltning av de levende marine ressursene basert på den best tilgjengelige vitenskapelige kunnskapen og en økosystembasert tilnærming å sikre Norge en rettferdig del av kvotefordelingen av felles regulerte bestander å sikre tilfredsstillende kontroll og håndheving innen de forvaltningsregimene Norge er en del av Den framlagte meldingen gir en nyttig orientering omkring status for de viktigste fiskebestandene vi deler med andre land, og vi imøteser en avtale også for Storbritannia. SV hevder i innstillingen at det er problematisk at bytteforholdet mellom Norge og EU medfører at Norge gir bort fiskeslag som de mindre flåtegruppene kan fiske på og bytte mot fiskeslag som er utilgjengelige for disse gruppene. De hevder at det har vært et mønster der man har tatt torsk fra kyst- og fjordfiskere i nord og fått i bytte fiskeslag som bare havgående fartøy på Vestlandet kan dra nytte av. Bytteforholdet blir med det urettferdig, hvor man tar fra den enes lommebok og gir til den andre. Det er med respekt å melde både historieløst og en feilaktig framstilling. Tredjelandskvoter og bytteforholdet er i hovedsak basert på historiske rettigheter fra tiden før opprettelsen av den 200 mils økonomiske sonen og dreier seg om rettigheter i farvann som den gangen var internasjonale og utenfor noen enkeltstaters fiskerijurisdiksjon. Den enigheten medførte at EU-flåtens fiske i Norges økonomiske sone ble redusert med en tredjedel, og at kyststater som hadde ensidig fastsatte kvoter, ble utelukket. Dette bytteforholdet er i hovedsak basert på historiske rettigheter og en enighet mellom kyststatene, noe som har gitt stabilitet i om lag 40 år. Tredjelandskvotene går derfor ikke på bekostning av kystflåten, hvor disse kvotene i hovedsak aldri har vært med i grunnlaget for tildeling av kvoter til norske fartøyer. Disse kvotene har historisk vært tildelt og fisket av andre lands fartøyer og ikke norske fartøy.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2021-06-02:
Problemstillingen som tas opp i dette forslaget, er den samme som ble drøftet i Dokument 8:184 S for 2018–2019. Fremskrittspartiet er enig i intensjonen i forslaget om økt fangst av reker, og det har vært gjennomført flere tilpasninger og justeringer i regelverket for å stimulere til at flere reketråltillatelser faktisk benyttes. Rekenæringen har opplevd en stor nedgang i tilførsel av råstoff de siste 40 årene. På 1980-tallet var årlig fangst av reker i Barentshavet opp mot 120 000 tonn. Den reduserte aktiviteten i rekefisket har medført at antallet fabrikker for industriell bearbeiding av reker i Troms og Finnmark er redusert fra 26 fabrikker på 1980-tallet til i dag kun 2 fabrikker som bearbeider reker fra havflåten i dag, og begge ligger i Troms fylke. Det vises i forslaget til at Det internasjonale havforskningsrådet, ICES, sine kvoteanbefalinger for reker i Barentshavet har ligget på 140 000–150 000 tonn de siste årene, men fangstinnsatsen og fangstkvantumet har vært sterkt nedadgående og utgjør nå kun omtrent det halve. Per mars 2020 var det 53 reketrålkonsesjoner, men flere av dem har ikke vært aktive de senere år. Rekebestanden i Barentshavet er i god forfatning, og nedgangen i levering av reker til industrien skyldes redusert aktivitet på flåtesiden og ikke bestandssituasjonen i Barentshavet. Det er i dag ikke kvoter på reker, som gjør at fartøy med tillatelse kan fiske fritt volum. Til tross for gode fangstrater har mange rederier likevel valgt å ikke delta i rekefisket. Det er svært uheldig, både med hensyn til å utnytte arten og også med hensyn til å sikre råstofftilgangen til industrien og trygge arbeidsplasser på land. De siste årene er det både vurdert og gjennomført en rekke tiltak for å forsøke å øke ressursuttaket av reker. Det har vært gjennomført flere tilpasninger og justeringer i regelverket for å stimulere til at flere reketråltillatelser faktisk utnyttes, som det også vises til i innstillingen. Det ble også, bl.a. i 2014, tildelt fire dedikerte reketråltillatelser til rekeindustrien i Nord-Norge, med det formål å bidra til å sikre industrien råstofftilgang. Disse tillatelsene er fortsatt ikke tatt i bruk på grunn av lav lønnsomhet i fisket. Disse reketråltillatelsene ble gitt med dispensasjon fra deltakerloven. Fremskrittspartiet mener det også kan vurderes dispensasjon fra deltakerloven for ervervstillatelse av torskekonsesjon tilknyttet disse tråltillatelsene for å bedre driftsgrunnlaget og sikre disse industribedriftene bedre råstofftilgang. Å tildele torsketråltillatelse med et pliktsystem, som representantene foreslår, vil medføre at andre fartøyer eller fartøygrupper får redusert sitt kvotegrunnlag uten vederlag. Fremskrittspartiet vil være varsom med å gjennomføre sånne tiltak og kan ikke støtte disse forslagene.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2021-06-02:
Deltakerloven og havressursloven skal ivareta tre fiskeripolitiske hovedmålsettinger, henholdsvis bærekraftig forvaltning av ressursene, lønnsomhet samt bosetting og arbeidsplasser i kystsamfunnene. Det er bred politisk enighet om disse hovedmålsettingene. Fremskrittspartiet støtter at de distriktspolitiske målsettingene i fiskerilovgivningen skal realiseres, og støtter fullt opp om en målsetting om høyere bearbeidingsgrad og økt verdiskaping. Riksrevisjonens undersøkelse av kvotesystemet og deres hovedfunn peker på at alle fartøygrupper i dag har lønnsom drift, og at de også har god lønnsomhet sammenlignet med andre bransjer. En lønnsom fiskeflåte er en forutsetning for samfunnsøkonomisk lønnsomhet og for at næringen skal kunne bidra til sysselsetting og bosetting i kystsamfunnene. Fremskrittspartiet mener det er viktig å løfte blikket og ha et verdikjedefokus og ikke bare et flåtefokus i fiskeripolitikken, for å sikre samfunnsøkonomisk lønnsomhet og bosetting og arbeidsplasser i kystsamfunn. Vi lytter derfor til innspill fra Båtsfjord Handelsstands Fiskerigruppe, som peker på viktigheten av å ha en differensiert flåte og utjevning av fangstmønstre over året, der bonusordningen innrettes til flåten for industrien for å bidra til økt verdiskaping og helårige arbeidsplasser i landindustrien. Forslag nr. 1 er i stor grad samsvarende med anmodningsvedtak nr. 98 for 2020–2021, som ble enstemmig vedtatt av Stortinget under behandling av Riksrevisjonens undersøkelse av kvotesystemet. Forslagene nr. 2 og 3 er behandlet tidligere i denne salen og avvist. Forslag nr. 2 forstås slik at de leveringspliktige trålerne skal forholde seg til de opprinnelige intensjonene i pliktsystemet. Forslag nr. 4 er til behandling ut fra innspillene fra en del av kystkommunene og pliktkommunene som har spilt inn en del forslag til regjeringen, og statsråden bekrefter at han jobber med saken og vurderer innspillene som er kommet der. Så Fremskrittspartiet vil ikke støtte noen av forslagene som er fremmet i denne saken. Når man ser nærmere på høringsinnspillene, bl.a. fra Båtsfjord Handelsstands Fiskerigruppe, mener de at forslagene på flere punkter vil treffe dårlig med tanke på helårige industriarbeidsplasser. En overføring av kvoter fra disse selskapene til kystflåten vil ikke bidra til økt verdiskaping og helårige arbeidsplasser i landindustrien, men til å skape usikkerhet framfor forutsigbarhet for de helårige arbeidsplassene som er skapt i landindustrien, og for videre investering og utvikling av denne typen industriarbeidsplasser. Det kan ikke Fremskrittspartiet være med på.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2021-06-02:
Jeg vil spørre statsråden litt om vurderingen av forslag nr. 2: «Stortinget ber regjeringen om å sikre at de leveringspliktige trålerne faktisk leverer fisk til de tilgodesette fiskerisamfunnene i tråd med intensjonen i pliktsystemet. Alternativet vil være, om dette ikke skjer innen to år, at kvoter tilbakeføres fra disse selskapene til kystflåten.» Nå er det slik at pliktsystemet er behandlet og endret i Stortinget flere ganger under ulike regjeringer, også da forslagsstillerne har vært en del av regjeringen. Og leveringsplikten ble endret til en tilbudsplikt i 2007. Fiskeridirektoratet kontrollerer årlig praktiseringen av tilbudsplikten. Jeg vil gjerne vite: Hva slags konsekvenser ville dette fått for lokalsamfunn som har helårige industriarbeidsplasser, dersom dette forslaget hadde fått flertall? Og ikke minst: Har Fiskeridirektoratet noen gang avdekket vesentlige brudd på praktiseringen av tilbudsplikten?
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2021-06-02:
Over til forslag nr. 3 i representantforslaget, som gjelder en «ordning for kvotetrekk motivert av den islandske modellen med inntil 20 pst. trekk fra kvoteregulert fangst som blir eksportert ubearbeidet». Det er to vesentlige forskjeller på norske og islandske fiskerier. Island har ikke de store sesongsvingningene, og da særskilt i torskefisket, som Norge har. Islandske fiskerier er i hovedsak industrieid, så det er industrien som avgjør når det skal fiskes, hvilke fiskearter som skal fiskes, hvor mye som skal fiskes, og hvor det skal leveres. Det vil kanskje ha store konsekvenser for sjarkfiskeren, som ikke vet hvor hans råstoff blir eksportert når han har levert den til kai, og det er jo han som blir sittende med kvotetrekket. Kan statsråden kanskje orientere litt om hvordan denne regelen praktiseres på Island?
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2021-06-02:
Først til representanten Lundteigen, som var så bekymret for at deres forslag nr. 2 i innstillingen ikke får flertall, og som mente det burde vært enstemmig. Det har vært enstemmig i Stortinget en gang før; det er årsaken til at Fremskrittspartiet ikke ønsker å stemme en gang til for det. Det var da Stortinget behandlet Riksrevisjonens rapport, og forslag nr. 2 fra Senterpartiet er i stor grad samsvarende med anmodningsvedtak nr. 98. Forslag nr. 3 i innstillingen, fra Senterpartiet, skal forstås slik at de leveringspliktige trålerne skal forholde seg til de opprinnelige intensjonene i pliktsystemet. Pliktsystemet har vært behandlet og endret i Stortinget flere ganger under ulike regjeringer, også dem Senterpartiet har vært en del av. Leveringsplikten som de henviser til, ble endret i 2007 til en tilbudsplikt, og Fiskeridirektoratet kontrollerer årlig praktiseringen av tilbudsplikten. I de senere år har Fiskeridirektoratets kontroller ikke avdekket vesentlige brudd på praktiseringen av tilbudsplikten. Så pliktene oppfylles jo av dem som er pålagt dem. Når man ser på høringsinnspill fra Båtsfjord Handelsstands Fiskerigruppe, er de nokså tydelige på at forslagene fra Senterpartiet på flere punkter vil treffe dårlig med tanke på flere helårige industriarbeidsplasser. En overføring – som skisseres her – av kvoter fra disse selskapene til kystflåten vil ikke bidra til økt verdiskaping og helårige arbeidsplasser i landindustrien, heller tvert imot. Det vil bidra til å skape usikkerhet framfor forutsigbarhet for de helårige landarbeidsplassene som vi tross alt fortsatt har igjen. Et djervt Senterparti, som Lundteigen var inne på, vil altså slukke lysene i de siste samfunnene som fortsatt har og driver med filetproduksjon i Norge. Det er litt spesielt. Så må jeg jo bare si til representanten Myrseth: Det er vedtatt at åpen gruppe skal tas fra toppen. Det er kanskje ikke behov for en kvotemelding 2.0 dersom man leser gjennom den kvotemeldingen som allerede er vedtatt. Det meste av tiltakene i kvotemeldingen var utredet på en god og grundig måte fra regjeringen, men enkelte punkter ble endret i Stortinget, noe som gjør at man må ha en ytterligere utredning.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2021-06-02:
Bare for å gjenta det: Vi stemmer ikke for forslag nr. 2, fordi det i stor grad er vedtatt enstemmig og arbeidene allerede er igangsatt. Det henvises til at folketallet har gått ned i kystsamfunnene i nord. Ja, det stemmer, samtidig som landingene av råstoff øker og har økt vesentlig i nord i undersøkelsesperioden som Riksrevisjonen har drøftet. Da er det kanskje greit å løfte blikket litt og ha et verdikjedefokus framfor et flåtefokus – som Senterpartiet har i denne saken – for å sikre bosetting og arbeidsplasser i kystsamfunnene. Representanten Lundteigen sa han har besøkt Båtsfjord, men jeg registrerer at han velger å ikke lytte til dem. Et djervt Senterparti vil altså slukke lysene i de siste samfunnene som fortsatt driver med bearbeidingsindustri, noe Båtsfjord-samfunnet advarer mot.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-02:
Vi har hatt ei grei handsaming i komiteen. Normalt i tidlegare tider har det vore omtrent null debatt rundt Noreg sine fiskeriavtaler. Dei seinare år har vi diskutert det stadig meir, og eg har også lagt merke til at dei to siste innlegga har gitt SVs rolle i dette solid plass. Det set eg pris på. Dette kvotebytet som vi gjer, der ein gjer ei avtale med EU mot at dei får tilgang til kvotar i norsk sone – vi får tilbake at vi no kan fiske i dei ulike EU-landa sine soner, spesielt nordpå – har heilt klare historiske grunngivingar og årsaker. Dette er eit historisk fiske, som dei har rett til å hevde gjennom havrett. Om det er det ingen tvil. Men det er korleis gode og byrder blir fordelte deretter som er det problematiske. Det verkar som om begge dei to siste talarane berre hoppar bukk over det sentrale poenget. Kven skal dra nytte av det vi byter til oss? Jo, kven kan dra nytte av det? Det er dei som kan reise langt. Det er den store flåten. Men kven er det som tar byrda av den fisken som vi drar inn til EU? Det er minst 70 pst. kystflåten, på torsk, som er stigen. Det er altså ikkje noko samsvar mellom gode og byrder. Det burde vere dei som blir tilgodesett, som også burde ta byrda, men her er det i stor grad dei som ikkje får ta del i goda, som tar heile byrda. Det er ein logikk som vi – i dag, i morgon – kan endre på, for det handlar berre om korleis vi fordeler den nasjonale kvoten. Det handlar ingenting om dei historiske rettane til å fiske. Det kan vi halde heilt for seg sjølv. Det er korleis vi fordeler byrdene i Noreg. Eg beklagar at SV er det einaste partiet som står inne i denne merknaden. Eg synest det er merkeleg, spesielt når fleire parti, iallfall augesynleg, er opptekne av at ein skal tilgodesjå den tradisjonelle kystflåten meir. Men det står altså SV aleine om, og vi får berre argumentere betre overfor både opposisjonen, sett frå SV, og posisjonen elles, sett frå SV.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-02:
Statsråden snakkar om at Noreg alltid er løysingsorientert i forhandlingar. Spørsmålet er kor løysingsorientert ein er, og kor viktige prinsippa er. Måten vi har tenkt bytteforhold med EU på, har jo ikkje vore eit føredøme for andre, meiner eg, der ein før fordeling gjer opp med EU, og så blir den nasjonale kvoten fordelt etter kjende mønster. Det betyr at av totalen er det den mindre flåten som ikkje har tilgang på bytte, som taper. Dette blir ekstra pikant når vi no går inn i ei forhandling med EU. Ein ting er marknadstilgang, noko anna er ulike typar konsesjonar ein elles gir. Så mitt spørsmål er: Vil det vere fullstendig uakseptabelt for statsråden å gå med på ei avtale der ein gir meir fisk frå norsk side enn det ein har gitt til Storbritannia og EU til saman, i ei ny avtale med Storbritannia?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-02:
Viss det er det beste argumentet, må eg gjere representanten merksam på at viss ein går tilbake til tida da den historiske retten til dette fisket oppstod, er omfanget i dag mykje større. Viss omfanget av dette bytteforholdet har endra seg, er det openbert at det bør få fiskeripolitiske konsekvensar. Viss det hadde vore akkurat det same som det var da, kunne eg kanskje ha vore einig med representanten, men kanskje ueinig i fordelinga, som vi i SV ofte er. Men når omfanget endrar seg, er det klart at det treffer dei fiskeripolitiske prinsippa hardt. Eg vil berre oppfordre representanten til å ha forståing for at det finst ei anna verkelegheit, der det er kystsamfunn som opplever at stadig meir av fiskeressursane og verdiane og verdiskapinga frå dei hamnar på andre hender enn dei historisk har gjort, og at det her finst eit historisk fiske som har endra seg ganske markant dei siste 20 åra, og har akselerert under dei blåe. Det er den verkelegheita dette stangar mot. Når omfanget har endra seg og representanten enno ikkje forstår kvifor ein skal endre logikken i det, har vi vel støytt på ein klassisk politisk og ideologisk ueinigheit, der Høgre ønskjer å tilgodesjå nokre få reiarlag som tener godt på dette, og ikkje ønskjer å tilgodesjå kystsamfunna og alle dei verdi- og næringskjedene vi finn der, som skaper verdiar for heile landet.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-02:
Eg vil berre få rette på ein feil som står i saksframlegget, eller ei påpeiking til dei som står inne i merknaden om at departementet meiner at forslaga på nokon som helst måte vil vere i strid med deltakarloven § 16. Det seier ikkje departementet. Deltakarloven § 16 seier berre noko om kven, og om korleis prosessen skal vere ved å tildele spesielle tillatingar. Der står det at departementet skal gjere vurderingar slik og slik og slik. Det einaste departementet påpeiker, er at dette må departementet gjere, og det har dei ikkje gjort, og derfor anbefaler dei at forslaga ikkje blir vedtekne. Det er utgangpunktet. Det vi snakkar om her, er jo ei justering av kvotefordelinga innanfor torsketrålgruppa. Tom-Christer Nilsen frå Høgre begynte å snakke om ulovleg statsstøtte. Når ein endrar på fordelinga av kvoter innanfor gruppa, har det ingenting med ulovleg statsstøtte å gjere. I så fall ville det ha vore banebrytande. Det hadde betydd at vi berre kunne leggje heile kvotemeldinga vi har bak oss, i søpla. For der blir det gjort store justeringar på fordelinga av kvotegrunnlag, og viss det er ulovleg statsstøtte å gjere ei justering av kvoteforholda, ligg vi dårleg an. Da kan vi ikkje gjere noko som helst. Det vi ønskjer å få til, er å rette opp i noko av det gale som har skjedd i strukturpolitikken. Strukturpolitikken har mange klare skyggesider. Ei av dei er at reker og rekeutnyttinga har blitt skadelidande. Dei store fartøya går for å bli mykje meir spesialiserte, dei går for dei store fiskesortane, der det er størst inntening, og dei fiskar i mindre og mindre grad på meir marginale fiskeri. Men det som kan gi store verdiar til fellesskapet, og som kan skape mange arbeidsplassar på land, hamnar på skyggesida. Difor foreslår vi at det blir opna ein torsketrålkonsesjon som blir gitt til industrien innanfor torsketrålgruppa, innanfor eit felt der det allereie er gitt den typen konsesjonar til industrien, og der vi rammar inn konsesjonen tydeleg. Konsesjonen er veldig tidsavgrensa, kan ikkje omsetjast, og det må også skapast aktivitet og tilverking på land. Konsesjonen skal altså ha ei tydeleg tidsavgrensing, på 15 år, og kan på mange måtar peike ut retninga for korleis ein skal jobbe med havgåande konsesjonar i framtida, der ein stiller fleire krav om at meir marginalt fiske også skal inngå i kravet om å ha konsesjonar på den måten, sånn at ein får utnytta meir av dei fantastiske ressursane vi har i havet, men som i dag i mindre og mindre grad blir tatt i bruk. Lite utnytta ressursar har vi mykje av i dette landet, og det blir gjort for lite for å utnytte dei. Eg tar opp forslaga SV har i saka.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-02:
Eg tenkte på Peer Gynt: «Ja, tenke det; ønske det; ville det med; – men gjøre det! Nei, det skjønner jeg ikke!» Her er eit forslag som ønskjer å gjere noko med eit problem, som eg opplever at både denne statsråden, den føregåande statsråden og den føregåande statsråden og den føregåande statsråden alle har vore einige om at var ei utfordring, men så gjer ein ikkje det som skal til for at det faktisk skjer noko. Dermed blir det store verdiar som samfunnet går glipp av, som industrien går glipp av, som er kjempeverdifulle. Stella Polaris, f.eks., utnyttar jo rekeskalet på ein slik måte at ein skaper medisinar, kosttilskot som har fantastiske eigenskapar, og har eit enormt marknadspotensial innanfor heilt andre typar nisjar enn det det tradisjonelle sjømatfeltet skaper. Det er det som står i fare: at ein kan miste desse industribedriftene ut av landet fordi ein ikkje gjer nok. Spørsmålet er: Kva vil statsråden gjere?