trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Jeg vil følge opp de lovvedtak Stortinget har gjort når det gjelder helsereformen, og sørge for at de ansvarlige organer blir myndiggjort til å ta de beslutninger de skal ta. Men de skal selvfølgelig ikke fatte dem i et vakuum. De skal gjøre det i dialog med omkringliggende interessegrupper, brukergrupper og kommunale og fylkeskommunale myndigheter, og viktige og prinsipielle spørsmål skal opp til behandling i foretaksmøtet i regionene. De skal også gjøre det med utgangspunkt i de føringer og retningslinjer som Stortinget har gitt. I forbindelse med behandlingen av akuttmeldingen har Stortinget enstemmig vedtatt at sykehusene skal legge til grunn de retningslinjer for fødeavdelinger og fødestuer og -klinikker som Helsetilsynet har fastsatt. Det er utgangspunktet for denne prosessen. La meg til slutt si at jeg vil legge til rette for et plan- og meldingssystem i foretakene som ender med en melding til Stortinget i tilknytning til de årlige budsjettproposisjoner, for å gi Stortinget grunnlag for en slik gjennomgående debatt en gang i året.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Jeg vil følge opp Stortingets enstemmige vedtak, og der heter det at Helsetilsynets retningslinjer for fødselsomsorgen skal legges til grunn for planlegging og utvikling av tjenestene. Det vedtaket var også Senterpartiet med på i sin tid. Så står det i merknadene fra komiteen at disse tallene, bl.a. 400-500 fødsler på en fødeavdeling, ikke må være absolutte, men at man må foreta en helhetlig vurdering. Det vil også bli gjort.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Ansvaret for å holde seg informert om og følge det til enhver tid gjeldende regelverk ligger hos bransjen. Statens næringsmiddeltilsyn, SNT, har gjort flere tiltak for å bidra til informasjon om regelverket. Myndighetene ser det som alvorlig at regelverket ikke følges og setter derfor pris på den innsats Forbrukerrådet gjør for å sette fokus på dette. Det kommunale og interkommunale næringsmiddeltilsynet har delegert myndighet til å føre tilsyn med og fatte nødvendige vedtak overfor virksomhetene etter merkeforskriften. Jeg forventer at tilsynet følger opp Forbrukerrådets funn. Tidligere var det kun krav om at emballerte næringsmidler skulle merkes med innhold av tilsetningsstoffer. Fra og med 15. februar i år skal også tilsetningsstoffer i uemballerte næringsmidler være merket for at forbrukerne skal kunne gjøre et bevisst og informert valg. Hva kan så myndighetene gjøre for å hindre alvorlige helseskader? Syntetiske fargestoffer og spesielt såkalte azofargestoffer er stoffer som er kjent for å kunne utløse overfølsomhetsreaksjoner hos enkelte. Det finnes få vitenskapelige studier om slike reaksjoner. Pr. dags dato vet man for lite om hva som forårsaker overfølsomhetsreaksjoner og hyperaktivitet, og om tilsetningsstoffer kan være en årsak. SNT har gjennomført en kartlegging i bruk av fargestoffer i sukkervarer og aromatiserte drikker. Denne er ennå ikke ferdigstilt, men foreløpige tall viser at ca. 12 pst. av de undersøkte produktene inneholdt azofargestoffer. Av drikkevarene var mange såkalte barmikser, som ikke retter seg mot barn. Ingen av sukkervarene og kun tre av drikkevarene var produsert i Norge, og disse drikkevarene var alle barmikser. For å følge utviklingen bør en slik kartlegging gjøres regelmessig, og jeg vil følge opp dette. SNT er i ferd med å utarbeide egne temasider på sine hjemmesider om tilsetningsstoffer. SNT samarbeider med de nordiske landene via Nordisk Ministerråd. Norge har deltatt i et prosjekt som har sett på risikovurderingene som ligger til grunn for godkjenning av samtlige tilsetningsstoffer i EU. I tillegg vil Norge foreslå et nytt nordisk prosjekt fra 2004 der man analyserer innhold av tilsetningsstoffer i næringsmidler. Disse kan igjen kombineres med nasjonale inntakstall for å vurdere risiko, spesielt for utsatte grupper. The Food Standard Agency, FSA, i Storbritannia har nylig finansiert en studie om fargestoffer og hyperaktivitet samt overfølsomhet hos barn. Heller ikke her er det mulig å komme fram til en bestemt konklusjon, men FSA arbeider videre med dette. Norske myndigheter vil følge dette arbeidet nøye.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
La meg understreke at den avtalen som i sin tid ble inngått, var en frivillig avtale, men at det selvfølgelig er viktig at bransjen står til troende i forhold til hva den har lovt den norske offentligheten. Det er det all grunn til å konfrontere bransjen med. Likeledes må bransjen og den enkelte ansvarlige utøver konfronteres med brudd på regelverket. Det er en tilsynsoppgave å følge opp dette, slik jeg redegjorde for i mitt hovedsvar. Det gjelder også de nye merkereglene og uemballerte produkter. Jeg vil for min del i forhold til SNT forsikre meg om at informasjon og oppfølging når det gjelder hva slags merking man kan gjøre, og skal gjøre, er tilstrekkelig i forhold til å få implementert dette regelverket.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Representanten Lund tar i spørsmålet opp dommen i EF-domstolen som gjelder Danmark og tilsettingsstoffdirektivene. Det punktet der Danmark har fått medhold, gjelder ikke fargestoffer, men – som kjent – grenseverdiene når det gjelder nitrat og nitritt. Så det er et annet spørsmål. Men i den forbindelse viser jeg til det som statsministeren sa her i spontanspørretimen for to uker siden, at vi fra norsk side studerer dommen nøye. Vi kommer til å ta kontakt med danske myndigheter når det gjelder hvordan de vil forholde seg til EF-dommen, og vi vil også vurdere våre egne tiltak i forhold til det som framkommer i den prosessen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Jeg vil innledningsvis minne om at andelen private sykehussenger i Norge er svært beskjeden i forhold til antall offentlige sykehussenger. Vi har rundt regnet 100 private sykehussenger og 13 000 offentlige. De private helseinstitusjonene utgjør et viktig supplement til de offentlige sykehusene og er også et viktig korrektiv til disse når det gjelder organisering og effektivitet. Den nye reformen i pasientrettighetsloven foreslår bl.a. å utvide pasientenes rett til fritt sykehusvalg til også å omfatte private sykehus som har inngått avtale med de regionale helseforetakene. Siden nyttår har det kommet inn ni søknader om å etablere privat sykehusvirksomhet. Søknadene fordeler seg med fire søknader fra Helse Øst, to fra Helse Sør, to fra Helse Vest, ingen fra Helse Midt-Norge og en fra Helse Nord. Av søknader i 2002 ble fire godkjent høsten 2002, og to ble godkjent nå i 2003. De to sykehusene som hittil i 2003 har fått godkjent sin virksomhet, hører hjemme i henholdsvis Helse Nord og Helse Midt-Norge. Det gjelder Klinikk Stokkan Tromsø as og Trondheim Spesialistlegesenter. Dette viser at det er en viss geografisk spredning når det gjelder etablering av ny privat sykehusvirksomhet. En forutsetning for å inngå avtale med regionale helseforetak er at det private sykehus er godkjent i henhold til spesialisthelsetjenesteloven. Enhver som skal etablere sykehusvirksomhet i privat regi, må søke Helsedepartementet om godkjenning. Søknaden om godkjenning vurderes ut fra om det er behov for tjenesten det søkes om godkjenning for, om det er lagt opp til forsvarlig bruk av helsepersonell, og om tjenesten er faglig forsvarlig. I tillegg vurderes det om prosjektet ivaretar samfunnsmessige og helsepolitiske hensyn. Her vurderes bl.a. geografisk fordeling av helsetjenester, helsepersonell og ressurser generelt. I tillegg vurderes lokalisering i forhold til allerede etablert og planlagt sykehusstruktur. Søknaden sendes fylkeslegen og Sosial- og helsedirektoratet, som foretar den faglige behandlingen og vurderingen av behovet. Videre sendes søknaden også det regionale helseforetaket for uttalelse før søknaden endelig behandles i departementet. I forhold til den grundige vurderingen – som jeg her har beskrevet – som foretas i forkant av en godkjenning med hensyn til både behov for tjenesten som tilbys, faglig forsvarlighet, lokalisering og bruk av helsepersonell, vil hensynet til å opprettholde en ønsket sykehusstruktur bli ivaretatt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Jeg ønsker ikke å gå inn i vurderingen av de to søknadene innenfor Helse Vest som representanten Grande Røys nå viser til, fordi de skal behandles i departementet. Men jeg kan forsikre om at de hensyn som hun er opptatt av, også skal ligge til grunn i behandlingen av disse søknadene, nemlig at behovet for tjenestene, forsvarlig bruk av helsepersonell og de overordnede geografiske, helsepolitiske og samfunnsmessige sidene vil bli vurdert. Et viktig poeng som representanten Grande Røys peker på, er at de offentlige sykehusene har en del oppgaver som de private sykehusene ikke har, bl.a. når det gjelder undervisning og forskning. Og det er det viktig å ta høyde for i vurderingene av rammevilkårene for de offentlige sykehusene. Jeg er heller ikke fremmed for at en for framtiden bør pålegge en del av de private sykehusene undervisningsoppgaver.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Som jeg sa i mitt forrige svar, er jeg ikke fremmed for at man i framtidige saker kan komme til å vurdere spørsmålet om å pålegge enkelte private sykehus undervisningsoppgaver. Når det gjelder det prinsipielle, må jeg være klar og tydelig på at Regjeringens holdning er at private sykehus er et viktig supplement og et korrektiv til det helt dominerende offentlige sykehusvesen som vi har her i landet, og som det er bred politisk tilslutning til at vi skal ha. Jeg er ikke så engstelig for konkurranse som det representanten Grande Røys nå gir uttrykk for at hun er. Jeg tror at en konkurranse innenfor rammen av de regionale helseforetakenes sørge for-ansvar faktisk kan være sunt, fordi det vil bidra til at sykehusene strekker seg for å bli bedre og mer attraktive i forhold til pasientene. Det vil bidra til en kvalitetsheving for alle pasienter.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Jeg tror verken saken eller de ansvarlige partene i denne saken er tjent med at vi løfter disse forhandlingene inn i stortingssalen. De ansvarlige parter er nå kommet fram til et avtaleopplegg. Det skal behandles i de formelle organer som må godkjenne dette. Etter min oppfatning tar dette avtaleopplegget hensyn til det som har vært overordnet i denne saken, nemlig å komme fram til et opplegg som ivaretar de synspunktene som bl.a. tilsynsmyndighetene har. Partene skal altså forhandle videre om en løsning for sommerhalvåret. Med det vil jeg si at jeg håper at en altfor lang prosess nå er brakt videre i et konstruktivt spor, som vil gi en god løsning for befolkningen i dette området.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Jeg forholder meg til de opplysningene som jeg har fått i denne saken, og har for øvrig ikke annet å tilføye enn at jeg har tillit til at de ansvarlige parter, som er helseforetaket og kommunen, finner fram til en god og omforent løsning, slik at denne tjenesten kan ivaretas på en for befolkningen tilfredsstillende måte og i samsvar med de føringer som tilsynsmyndighetene har lagt i sin uttalelse om dette.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-04-09:
Som helseministeren nevnte, hadde vi i går en omfattende debatt omkring forhold som knyttet seg til eventuelt juks med finansieringssystemet, og jeg ble ganske beroliget over de grep som helseministeren hadde tatt på generell basis. Men det er jo slik at dette systemet bygger på tillit mellom sentrale helsemyndigheter og det enkelte sykehus og den enkelte lege. Og hvis det er slik at noen skulle tilrane seg penger utover det de har krav på, vil det gå ut over pasienter i andre områder, for vi må jo anta at de har en felles kake å dele. Har helseministeren noen grunn til å anta at det vi nå har sett eksempler på, kan være et trekk i andre helseregioner enn der det nå synes å være avdekket?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-04-09:
Det hører jo med i bildet at helsereformen har gitt meget gode resultater også. Det behandles langt flere pasienter, køene minker, og ventetiden kortes ned. Ved mange sykehus i dag er det faktisk balanse mellom inntekter og utgifter. Men så ser vi at utredninger og planer for redusert kirurgisk akuttberedskap og omlegging av fødetilbud ved mange sykehus har skapt et meget stort folkelig engasjement og stor utrygghet og bekymring fra befolkningens side. Det er lett å forstå at folk oppfatter det som et alvorlig kvalitetstap når veien til akuttsykehuset blir lengre. Spørsmålet er da: Hvordan vil helseministeren håndtere dette?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-09:
Det systemet som legen i Arendal hadde utviklet, syntes direktøren i Helse Sør var en så god idé at han foreslo dette som et pilotprosjekt ved fire andre sykehus i regionen. I ettertid har det vist seg at kodingen var feilaktig, og sykehuset i Arendal har også langt på vei innrømmet det. De vil betale tilbake 6 mill. kr, som de urettmessig har fått ved denne kodingen. Den aktuelle legen har fratrådt sin stilling med øyeblikkelig virkning, og de fire andre sykehusene sa tvert nei til å være med på dette fordi de så at det var helt uakseptabelt. Likevel forsøker styret i Helse Sør å bagatellisere den rolle ledelsen i det regionale helseforetaket har hatt i dette, og uttrykker full støtte til administrerende direktør. Er helseministeren enig i de vurderingene som styret i Helse Sør har gjort når det gjelder den rolle ledelsen i det regionale helseforetaket har spilt i denne saken?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-09:
Denne skandalen, som en må kunne kalle det, fra Helse Sør er begrunnet i urettmessig å kunne tjene penger ved å få en høyere inntjening enn det man skulle hatt. Noe av dette ligger i finansieringssystemet. Vil helseministeren vurdere å endre innsatsstyrt finansiering slik at ISF-biten kanskje blir lavere enn nå? Vi vet at det er partier som vil ha den mye høyere enn dagens finansiering, men dermed blir incitamentet til å trikse enda sterkere. Det som bekymrer meg mest i forbindelse med denne triksingen, er faktisk det som er triksing med diagnoser. Vil helseministeren og departementet følge opp slik at ingen etter dette får feil diagnose i sin private journal? Hvis man fra sykehusets side gjennomførte dette fullstendig, regner jeg også med at det er feil diagnose i den private journalen til en del av disse pasientene, som kan være belastende, f.eks. har de som ble operert for å fjerne mandler, fått en alvorligere og farligere diagnose.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-09:
Et desentralisert helsetilbud er viktig for at alle skal kunne få likeverdige tilbud. Det er viktig for at det skal være en samhandling mellom spesialisthelsetjenesten og primærhelsetjenesten, og den nærheten og den samhandlingen er bedre dess nærmere hverandre de er. Det er også viktig at det er en oppfølging, som helseministeren helt riktig sier, av de retningslinjer som Stortinget har gitt for bl.a. responstid, eller utrykningstid, og avstand når det gjelder akuttmedisinske beredskapstiltak, f.eks. ambulansetjenesten. Derfor mener jeg at helseministeren må referere hele settet av retningslinjer som Stortinget har gitt. For eksempel når det gjelder fødetilbudet, er det riktig at et samlet storting har sagt at kvaliteten på tilbudet skal være slik som Helsetilsynet har påpekt. Men når det gjelder størrelsen på de ulike enheter, om det er mor-barnklinikk, fødeavdeling eller fødestue, skal man ikke legge absolutte tall til grunn med hensyn til antall fødende ved de ulike institusjonene. Vil helseministeren følge opp det?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-09:
Jeg vil stille helseministeren følgende spørsmål: «Den akuttmedisinske beredskapen og ambulansetjenesten for Indre Laksefjord i Lebesby kommune er ennå ikke avklart. Det var avtalt forhandlingsmøte mellom kommunen og helseforetaket 2. april 2003, men helseforetakets representant gav uttrykk for at han ikke hadde fullmakt til å forhandle. Dette medførte ytterligere utsettelser til over påske før man får nye avtalemuligheter. Bør ikke statsråden nå avklare hvem som er både avtaleansvarlig og helseansvarlig?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er kjent med at det etter at spørsmålet ble innlevert, har vært en viss bevegelse i saken, bl.a. ved at Helse Finnmark, ved styreleder, har tatt kontakt med kommunen. Men det er ingen fullgod ambulanseløsning man har kommet fram til, bl.a. gjenstår det å bli enige om et opplegg for sommerhalvåret. Etter det jeg har fått referert, mener Helse Finnmark at kommunen ved siden av at den skal ha ansvaret for ledsagerpersonell, akuttmedisinsk utstyr, garasjeutgifter og en del andre praktiske ting må betale 400 000–500 000 kr for drift i sommerhalvåret. Det kan ikke være en riktig fordeling når det gjelder ansvar og økonomiske forpliktelser. Så jeg håper at helseministeren tar et nytt initiativ for å få til en riktig løsning her. Det er også slik at i sommerhalvåret er befolkningstallet i Indre Laksefjord mye større enn det er i vinterhalvåret.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-09:
Jeg er enig i at slike forhandlinger ikke bør inn i Stortingets sal, men når utgangspunktet er som verst, blir det jo også gjerne noen originale løsninger og runder før man finner løsninger som er akseptable. Jeg synes bl.a. at Helsetilsynets brev vedrørende kost-nyttevurderingen av ambulansetjenesten for Indre Laksefjord var ganske håpløst. Når man finner ut at det ikke er riktig å satse på ambulansetjeneste her, synes jeg det er en uhørt vurdering. Det skal være et likeverdig tilbud uavhengig av hvor du bor og hvor mange som bor der. Dermed må det finnes en annen løsning også for ambulansetjenesten i Indre Laksefjord og i Lebesby kommune enn den som har eksistert til nå. Forhandlingene skal ikke inn hit, men jeg ønsker at helseministeren gjør sitt til at en får en ordentlig ambulansetjeneste også for dette området. Kommunen har sagt, ifølge opplysninger fra ordfører Harald Larssen til meg, at den ikke kan stille seg bak og være fornøyd med den ambulansetjenesten som Helseforetak Finnmark har beskrevet så langt i tilbudet sitt.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-04-09:
Jeg har et spørsmål til utviklingsministeren. Krigen i Irak har ført til ufattelige menneskelige lidelser. Gjennom media får vi daglig rapporter om drepte og hardt skadde sivile. Kvinner, barn og eldre rammes. Vi hører om sykehus som er i ferd med å gå tomme for medisiner og utstyr. Vi hører om amputasjoner som må foretas uten bedøvelse. Det er bygd opp betydelig flyktningberedskap utenfor Iraks grenser, mens hjelpeapparatet inne i Irak er utilstrekkelig. Behovet for hjelp er akutt. I dag har vi hørt at Norge har sendt sykehusutstyr til Irak. Hvilke muligheter er det for at denne akutthjelpen når fram, og er det mer Norge kan bidra med mens krigen ennå pågår?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-04-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Utover det akutte behovet for hjelp vil det være behov for bistand til Irak i lang tid framover. Det gjelder bl.a. vannforsyning, matforsyning, helsetjenester og utvikling av folkestyre. Det er viktig at verdenssamfunnet ikke glemmer folket i Irak når tv-kameraene blir slått av. Arbeiderpartiet mener at FN bør spille en sentral rolle i gjenoppbyggingsarbeidet. Vi mener at Norge aktivt må bidra uten at det rammer bistandsforpliktelser vi allerede har i dag. Vi mener at bistanden til Irak må gis i form av ekstraordinære bidrag og ikke tas fra andre fattige og lidende. Kan statsråden bekrefte at pengene blir bevilget ekstraordinært, slik at det ikke går utover de bistandsforpliktelsene Norge allerede har i dag?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Jeg deler helt representanten Øyangens beskrivelse av den situasjonen som nå er på bakken i Irak. Det er ingen tvil om at Regjeringen har gjort en betydelig innsats ved å stille midler til disposisjon ikke bare for den humanitære bistanden, men også for en tidlig gjenoppbygging av Irak etter at krigshandlingene er over. Når det gjelder representanten Øyangens spørsmål, har vi håndtert den akutte situasjonen – som i og for seg er utenriksministerens konstitusjonelle ansvar – ved på anmodning fra Verdens Helseorganisasjon og i samarbeid med Røde Kors-systemet å sende et sykehus ned til Irak i dag. Det vil kunne tas i bruk umiddelbart. Dette er skjedd på bakgrunn av NOREPS-systemet og den beredskap som er opprettet i Norge, og vil være i størrelsesorden 6 mill. kr. Sykehuset vil kunne tas i bruk med en gang fordi Røde Kors har adgang inn i området i henhold til sitt mandat og Genèvekonvensjonen. Det samme gjelder også flere FN-organisasjoner. FN-organisasjonene har et eget humanitært mandat, slik at de umiddelbart kan gå inn, i tillegg til Røde Kors. Når det gjelder FN, har vi stilt 10 mill. kr til disposisjon – av de nye 250 mill. kr som Regjeringen lanserte for et par uker siden – som skal være et bidrag til å koordinere FNs virksomhet, slik at et koordinert FN kommer inn nå og kan gi umiddelbar hjelp. Til sammen har Regjeringen da stilt 410 mill. kr til disposisjon. Dette er faktisk mer enn det man stilte til disposisjon for Afghanistan, til tross for at også olje for mat-programmet inneholder et betydelig beløp som skal brukes til humanitær krisehjelp.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Regjeringen har i sin forberedelse og sin lansering av de nye 250 mill. kr – altså de 410 mill. kr til sammen – sagt at dette ikke skal gå ut over andre nødlidende i andre deler av verden, og vi vil selvfølgelig komme tilbake til Stortinget med hvordan dette skal skje. Men ja, det skal ikke gå ut over andre nødlidende i andre deler av verden! La meg også benytte sjansen til å si at Regjeringen deler Arbeiderpartiets og representanten Øyangens vurdering av betydningen av at FN tar ledelsen i koordineringen av gjenoppbyggingsinnsatsen. Og det vi fikk høre i går på pressekonferansen mellom president Bush og statsminister Blair, hvor man sa at FN skal ha en vital rolle i gjenoppbyggingen, tyder på at dette går i riktig retning, og at det syn Norge og også Arbeiderpartiet og representanten Øyangen har lagt til grunn, kanskje kan se ut til å bli det opplegget man lander på.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
La meg først si at Regjeringen deler representantens vurderinger. Vi er opptatt av at FN i gjenoppbyggingen får den ledende rollen, den koordinerende funksjonen. Det er også viktig at vi i denne sammenheng har med oss to forhold. Det ene er olje for mat-programmet, som etter alt å dømme har ca. 11 milliarder US dollar i bunnen, som ikke bare kan benyttes til humanitær krisehjelp, men også til gjenoppbygging, og som FN har det administrative ansvaret for, ved generalsekretæren. Det hører med i dette bildet. Det er også viktig at generalsekretær Kofi Annan har utnevnt en egen spesialrådgiver, og at Bush og Blair i går på pressekonferansen sa at de ønsker å samarbeide med FNs generalsekretærs spesialrådgiver. Det er viktig at FN får denne sentrale rollen i tiden framover, slik at nettopp det som representanten er bekymret for, ikke skjer.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Først vil jeg ta et forbehold når det gjelder langsiktig bistand til gjenoppbygging av Irak. Irak er i utgangspunktet et rikt land. Irak er et land med betydelige oljeressurser. Det er viktig at vi har en viss nøkternhet i vurderingen av betydningen av behovet for en langsiktig innsats. Vi skal være med i en gjenoppbygging umiddelbart etter krigen i en overgangsperiode, og der tar vi ansvar. Men jeg er veldig opptatt av at vi ikke glemmer nødlidende i andre deler av verden, der nøden og krisen faktisk er minst like stor. La det ligge i bunnen. Når det så gjelder opplegget for gjenoppbygging, er det veldig viktig, som jeg også sa i stad, at koordineringen og den ledende rollen og den vitale rollen skjer ved FN, og at de har denne funksjonen. Når det gjelder interimadministrasjonen, er det veldig avgjørende at dette er noe som irakerne selv kan ta et eierskap i. Det er Regjeringens syn. Det er viktig at dette blir ivaretatt. Jeg leste i hvert fall det som ble sagt i går, som positivt i så henseende.(Presidenten klubber.) Om man skal lande på en Øst-Timor-modell, der FN tar hele styringen, er jeg usikker på. Det er det altfor tidlig å si noe om. (Presidenten klubber.)
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Etter Genèvekonvensjonen og folkeretten er det de militære styrkene som ikke bare har ansvaret for å sikre sivilbefolkningen og avhjelpe humanitær lidelse, men også for å sikre humanitære korridorer for hjelp. Det er så de som har et spesielt mandat til dette, som skal inn og bidra – det være seg FN-organisasjoner, Røde Kors eller ICRC. Når det gjelder sistnevnte, har de til en viss grad fått mulighet til å komme inn, men krigshandlingene har forhindret, som også representanten var inne på, en betydelig hjelpeinnsats. Dette gjør vi nå noe med. Vi forsøker å bidra til at hjelpen kan komme inn. I forrige uke var utenriksministeren i USA og drøftet disse spørsmålene både med FNs generalsekretær, med andre aktører og med amerikanske myndigheter. Jeg reiser over til neste uke og vil også ha anledning til å drøfte disse spørsmålene. Det er viktig at alle humanitære aktører nå er opptatt av og bidrar til dialog med koalisjonsstyrkene, slik at man kan komme inn med den hjelpen som er nødvendig.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-04-09:
Jeg vil gjerne følge opp det som er knyttet til FN som koordinator, og også de utspillene vi har hatt fra både Bush, Blair og for så vidt også Chirac. FN ble satt på sidelinjen da denne krigen startet. Det har både Arbeiderpartiet og Regjeringen beklaget. Nå er det helt nødvendig, som også statsråden understreket, å få en planmessig oppbygging av landet, men også nødvendig å hindre at gjenoppbyggingen av Irak, og for den saks skyld også humanitær innsats, blir preget av dragkamp mellom stormaktsinteresser. Hva vil Regjeringen gjøre for å trygge at FN og det irakiske folkets interesser settes foran de ulike stormaktsinteressene som vi nå aner?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-09:
Etter SVs oppfatning kan det ikke være tvil om at USA vil sitte med et tungt ansvar for å bidra økonomisk til gjenoppbyggingen av Irak. Men det er heller ingen tvil om at USA ikke kan være de som styrer gjenoppbyggingen og styrer Irak etter krigen. Det vil de verken ha rett eller legitimitet til. Det må være FN som har ansvaret for et overgangsregime dersom det er behov for det, og som tar ansvaret for å koordinere internasjonal bistand til gjenoppbygging av Irak. Er Regjeringen enig i dette? Og vil Regjeringen gjøre det klart overfor USA at dette er forutsetninger for at Norge kan gå inn i et samarbeid om langsiktig bistand til gjenoppbyggingen av Irak?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-04-09:
Det er, som vi alle vet, en meget alvorlig humanitær situasjon i Irak. Norge stiller opp i så henseende, og det skulle bare mangle at vi ikke gjorde det. Men problemet nå er at den humanitære hjelpen ikke kommer inn. Det påhviler sjølsagt de krigførende parter et alvorlig ansvar for å få hjelpen inn, og å få den inn nå. Vi vet at sykehus i Bagdad ikke har basisutstyr for å håndtere den aktuelle situasjonen. Det er da viktig at det nå legges press på USA, Storbritannia og deres allierte for at de gjør det mulig å bringe inn humanitær hjelp. Mitt spørsmål til utviklingsministeren er: Hvilken dialog har Regjeringa nå med USA og Storbritannia og deres allierte om at de må åpne opp stengsler, slik at nødhjelp kommer inn?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-04-09:
Jeg har et spørsmål til helseministeren. I flere helseregioner planlegges en rekke nedleggelser av fødeavdelinger og akuttberedskap. Det betyr lengre reise til de akuttjenestene som gir folk størst trygghet i hverdagen. Og folk protesterer, naturlig nok. Det er sjølsagt uproblematisk å måtte reise for å få planlagt behandling. Skal du operere et kne eller en hofte, er avstanden langt mindre viktig enn om en pulsåre ryker, det skjer en bilulykke eller det oppstår komplikasjoner ved fødsel. Rask behandling og nærhet til hjelp er avgjørende i slike situasjoner. Helseministeren har sagt at økonomi ikke skal være grunnlag for nedleggelse av sjukehusavdelinger. Men hva i all verden skyldes det da at det nå planlegges en rekke nedleggelser nettopp av de funksjonene som er mest trygghetsskapende for folk?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-04-09:
La meg da først få følge opp med å spørre om vi kan forstå det dit hen at alle spørsmål om nedleggelser av sjukehusavdelinger vil bli behandlet av helseministeren. Det er det ene. Det andre er at vi jo har vært enige her i landet om at vi skal ha et desentralisert sjukehusvesen med akuttberedskap og trygghet for fødende kvinner. Gjennom sjukehusreformen er det en fare for at beslutninger om opprettholdelse eller nedleggelse av sjukehusavdelinger blir tatt enten ut fra ensidige økonomiske hensyn eller vurderinger gjort av en medisinsk elite, tillater jeg meg å si. De breiere konsekvensene for lokalsamfunnene blir ikke tatt med i betraktning. Helseministeren sier at han skal ha ansvaret for nedleggelse eller opprettholdelse av avdelinger. Men hvordan vil helseministeren skaffe seg tilstrekkelig grunnlag for å fatte beslutninger, altså grunnlag utover det helseregionene legger på bordet? Hvordan vil han ta innover seg konsekvenser f.eks. i forhold til bosetting og folks trygghet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Mitt spørsmål går til den ærede helseminister. Odelstinget vedtok den någjeldende pasientrettighetslov i juli 1999. Loven hjemler imidlertid ikke rett til å få godtgjort utgifter til sykehusbehandling slik at norske pasienter kan få rett til behandling innenfor en individuelt fastsatt medisinsk begrunnet tidsramme. I Sem-erklæringen er det nedfelt at denne regjeringen skulle komme tilbake med en utvidet rettighetslov, noe som så langt ikke har skjedd. Fremskrittspartiet fremmet i 2001 forslag om endring av pasientrettighetsloven som gir norske pasienter en lovhjemlet rett til behandling på det offentliges regning, enten ved private sykehus eller ved sykehus i utlandet, hvis den individuelt fastsatte tidsramme ble oversittet. Forslaget fikk ikke flertall i Odelstinget. Når vil helseministeren legge frem forslag til endring av pasientrettighetsloven som lovhjemler pasientenes rett til behandling ved private klinikker eller ved sykehus i utlandet når den medisinsk begrunnede tidsramme er oversittet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg takker statsråden for svaret og sier meg svært glad for at Fremskrittspartiet skal få fullt gjennomslag for pasientenes soleklare rett til medisinsk behandling innen en fastsatt tidsfrist på medisinsk grunnlag. Jeg forutsetter også at rettighetsloven vil inneholde hjemmel for at fritt sykehusvalg også skal gjelde private sykehus, private klinikker og øvrige private helsetilbud, og at loven blir så enkelt og klart formulert at en ikke trenger en byråkratisk juridisk mølle for å få fremmet sitt krav når behandlingsfristen for det offentlige er oversittet. Kan helseministeren bekrefte det?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Mitt spørsmål går til den ærede sosialminister: «I sosialkomiteens budsjettinnstilling for 2003 heter det i romertallsvedtak V følgende: «Stortinget ber Regjeringen vurdere hvordan en kan sikre det økonomiske grunnlaget for bladet Velferd.» Ifølge brev fra Velferd til statssekretær Risebrobakken den 31. mars med kopi til meg sier Sosialdepartementet i brev datert den 11. mars at bevilgningen for 2003 er en overgangsordning. Kan statsråden forklare hvorvidt hun har forstått vedtaket i Stortinget som et forslag om en overgangsordning?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg takker statsråden for svaret, som overhodet ikke er et svar på mitt spørsmål. De andre bladene er jeg mindre interessert i i denne sammenheng. Jeg må spørre statsråden om departementet er i stand til å lese innenat. Vedtaket i Stortinget gjorde det klinkende klart at bladet Velferd skulle sikres for fremtiden og ikke bare i en overgangsordning for 2003. Ved flere anledninger har jeg registrert at denne regjeringen ikke tar særlig på alvor alle de vedtak Stortinget gjør, og det må det de facto bli slutt på. Kan sosialministeren her og nå forsikre om at bladet Velferd også skal sikres finansiell drift i årene som kommer? Det er Stortingets vilje at dette frittstående kritiske bladet skal fortsette å komme ut.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg vil tro at jeg kjenner Fremskrittspartiets program bedre enn statsråden gjør. Det er overhodet ikke relevant i denne sammenheng. Slik jeg ser det, har ikke sosialministeren og departementet fulgt opp Stortingets klare og utvetydige vedtak. Det står da bare én ting igjen å gjøre, og det er at det samme stortingsflertall pålegger Regjeringen å sikre dette bladets finansielle fremtid. Det skal jeg påta meg å sørge for blir gjort.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2003-04-09:
Jeg har et spørsmål til kommunalministeren. Det har i altfor lang tid vært fokusert på mulla Krekar, og nå har det igjen dukket opp en sak som vi stiller oss hoderystende til. Både wa Wamwere-saken og mulla Krekar-saken har synliggjort mangler og svakheter ved vårt norske system, ikke bare i forhold til utlendingspolitikken, men like mye i forhold til trygdesystemet og forvaltningen generelt. Da må det være riktig å spørre: Hvorfor har vi fått mulla Krekar-saken og wa Wamwere-saken? Er lovverket vårt utilstrekkelig, eller er det rutinene som svikter? Og hva med oppfølging og kontroll av de lovene og de reglene vi har? Spørsmålene rundt disse og liknende saker har blitt mange. Kommunalministeren har ansvaret for utlendingsforvaltningen, mens trygd, skatt og juridiske spørsmål tilligger andre statsråder. Men vil kommunalministeren, som del av regjeringskollegiet, sørge for at alle forhold rundt wa Wamwere-saken blir klarlagt, for så å bli fulgt opp med nødvendige tiltak?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2003-04-09:
Forutsetningen for et godt flerkulturelt samfunn er toleranse og respekt og likebehandling. Vi skal ha de samme rettigheter. Vi skal også ha de samme plikter. Jeg er tilbake til wa Wamwere igjen, som selv, med sine egne uttalelser, fokuserte på debatten om holdninger og om rasisme, og holdningene går på vårt norske system. Men han snur saken på hodet når han hevder at det var han som skulle blitt spurt av de norske trygdemyndighetene. Det er jo stikk i strid med norsk regelverk. Men jeg tror faktisk at det er flere enn wa Wamwere som kan leve i en slik villfarelse. Ser kommunalministeren at det er behov for å få slått fast en del grunnleggende holdninger og prinsipper i samfunnet vårt, og har kommunalministeren noen tanker om hvordan vi kan gå fram?
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-09:
Det er mange enkeltsaker som selvfølgelig kan stille koordinering av ulike opplysninger i en sammenheng. Jeg har lyst til å understreke at utlendingsmyndighetene og mitt ansvarsområde ikke har noe knyttet til Wamwere-saken. Det er spørsmål som hører inn under Sosialdepartementet, og til dels under Utenriksdepartementet, når det gjelder de to enkeltsakene som har kommet opp. Det er ingen utlendingssak knyttet til Wamwere. Det er i hvert fall ikke under mitt ansvarsområde å kunne svare på det. Jeg har bare registrert, som også andre her i salen nok har registrert, at sosialministeren har klargjort at trygdevesenet allerede for en tid tilbake var blitt gjort oppmerksom på at det kunne være en sak knyttet til dette. Det har vært igangsatt arbeid, også før de siste ukers oppslag i VG, for å følge opp saken knyttet til trygdeutbetalingene. Når det gjelder mulla Krekar-saken, er utgangspunktet at i mange av disse sakene er det vanskelig å få dokumentasjon. Det ble på midten av 1990-tallet vurdert et spørsmål knyttet til mulla Krekars oppholdstillatelse i Norge. På det tidspunktet hadde man ikke avgjørende bevis for at han hadde brutt forutsetningene – nemlig at man kunne dokumentere at han hadde vært hyppig tilbake i sitt hjemland – men man visste at han hadde vært utenfor landet. På det tidspunktet ble saken lagt vekk, nettopp fordi man ikke hadde sterk nok dokumentasjon til å kunne gjøre noe. I det øyeblikket dokumentasjonen ble frembrakt, og man fikk større innsyn i saken, satte utlendingsmyndighetene og PST i gang arbeidet knyttet til spørsmålet om hans oppholdstillatelse, som vi nå altså har gående med klagebehandling i utlendingsforvaltningen.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-09:
Vi har startet arbeidet med en stortingsmelding som vi for øyeblikket kaller stortingsmelding om det flerkulturelle samfunnet. Det kommer til å være en melding som vi skal fremme i 2004, med fokus på hvordan det norske samfunnet endrer seg, ikke bare når det gjelder rettigheter og plikter for dem som kommer til Norge, men også når det gjelder endringer i det norske samfunnet. Det er altså ikke en diskusjon om det vi tradisjonelt vil kalle integreringspolitikk, som dreier seg om hvilke tiltak det er for nyankomne, men hvilke endringer man vil gjøre. Det er naturlig i den sammenheng å diskutere bredt også de problemer som kan oppstå f.eks. ved eksport av trygd, fordi trygd er en rettighet i vårt samfunn. Det vil være mange som reiser tilbake til hjemlandet sitt, slik at de får alderdomstrygd eller uføretrygd etter å ha bodd i Norge, i en periode fremover. Dette er generelle spørsmål som vi vil ta inn i en diskusjon som går på utfordringene for det norske samfunnet. Det er samtidig også slik at noen av disse rettighetene er individuelle rettigheter som også vil være der når man reiser tilbake. Vi lever i et mer internasjonalt samfunn. Det vil bli vanskeligere å kontrollere, men jeg er helt sikker på at sosialmyndighetene kommer til å jobbe med spørsmålet om kontroll i forhold til disse sakene, i årene fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-09:
En omorganisering av utlendingsforvaltningen dreier seg om å endre det lovverket som er lagt til grunn. Å endre lovverket tar altså betydelig lengre tid enn at det kan fremmes direkte for Stortinget. Ett av problemene med det lovverket man har i dag, er nok at man ikke har vurdert godt nok styringsforholdene mellom departementet og de to ulike delene av utlendingsforvaltningen og styringsforholdet de to imellom. Hvis man ikke bruker tiden til å gå gjennom dette og skape ordentlige styringsforhold og balanse, vil sannsynligvis det å rushe et lovverk igjennom før sommeren nå gi oss nye fallgruver. Det er to områder jeg mener det er viktig å se på nå. Man vil selvfølgelig også kunne diskutere en helhetlig omorganisering, men jeg har lyst til å advare mot å tenke at vi skal gå tilbake igjen og rykke opp med roten alle nye organisasjoner som etableres. Først nå begynner f.eks. UNE å være fullt opp bemannet og fungere med full kraft, på grunn av saksmengden som kommer. Men det er to områder jeg tenker på, og det er landvurderinger og lovfortolkning.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-09:
Det er slik at vi nå starter et arbeid med å vurdere styringsforholdene. Vi har akkurat fått overlevert evalueringen av hvordan Utlendingsnemnda fungerer, noe som er startpunktet for departementets videre arbeid med styringsforholdene. Vi har ikke konkludert på om det skal være verken tre eller to nivåer. Det er altfor tidlig å si noe fastlåst om hva som skal være. Men jeg har lyst til å minne om at det som stod i avisen, dreide seg om hvorvidt vi skulle ha et utenriksdepartement som foretok sine ting og at det andre nivået, utlendingsforvaltningen, skulle foreta en vurdering av sikkerheten knyttet til bl.a. menneskerettigheter. Jeg tror aldri vi kommer i den situasjonen at vi kan ha et utenriksdepartement som også står ansvarlig for vurderingen av menneskerettighetssituasjonen og tilbakesending av flyktninger. Det tror jeg ville vært veldig vanskelig å håndtere, og det finnes det ingen land som gjør. Derfor vil det nok være naturlig at man har to instanser til å vurdere situasjonen. Det vil kunne være utenrikspolitiske implikasjoner forbundet med hvordan man vurderer ting, som det er lettere for utlendingsforvaltningen å ha synspunkter på.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-09:
Ja. Sosial- og helsetilsynet, som er landets faglige tilsyn for vurdering av situasjonen både i eldreomsorgen og i andre deler av helsesektoren, har sagt det jeg også uttalte til Dagsavisen samtidig, at det i de tilsynsrapporter de har, ikke finnes noe faglig belegg for å si at det er dårligere kvalitet eller dårligere bemanning ved private sykehjem eller konkurranseutsatte sykehjem enn ved offentlige sykehjem. Hvis man ser på våre nabolands vurderinger, er det heller ingenting som tilsier det. Det er store forskjeller også innenfor offentlig sektor. Jeg tror at mange av de oppslagene vi har sett, som viser en situasjon som vi absolutt ikke ønsker å ha, men som har fokusert på private og konkurranseutsatte sykehjem, kunne vi dessverre også ha opplevd ved offentlig drevne sykehjem. Det er ingen tvil om at vi også har ganske alvorlige tilsynsrapporter fra deler av den offentlig drevne eldreomsorgen pr. i dag. Derfor synes jeg ikke at det finnes noe faglig belegg for det som Arbeiderpartiet forsøker å fremheve med hjelp av Kommuneforbundet, nemlig at konkurranseutsetting går på kvaliteten løs. Konkurranseutsetting, i f.eks. Trondheim kommune, var derimot et tiltak for å bedre kvaliteten. Man konkurranseutsatte altså ikke på pris, men på en gitt pris og hvilken kvalitet man kunne få for det. Jeg opplever nok at Arbeiderpartiet nå forsøker å ri prinsipper som de ikke har grunnlag for faglig, basert på tabloide oppslag. Jeg tror man skulle tenkt litt grundigere igjennom det før man gjorde det, for det finnes altså ikke noe faglig belegg for påstandene om at det er dårligere kvalitet ved de konkurranseutsatte sykehjemmene. For øvrig synes jeg det er viktig, og det er en av de tingene Kommunaldepartementet jobber med, å sikre god kompetanse for bestilleren i kommunen, slik at man sørger for å stille riktige kvalitetskrav når man konkurranseutsetter. Og det jobber Kommunaldepartementet med å gi kommunene mulighet til.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-09:
Jeg oppfatter at Kjell Magne Bondevik har vært opptatt av at man må sikre kvaliteten også ved konkurranseutsetting. Det er jeg også opptatt av, for det å være gode bestillere i de enkelte kommunene, sørge for at man har definert hvilken kvalitet man skal ha når man konkurranseutsetter, er noe av det viktigste man gjør i en prosess ved konkurranseutsetting. Derfor viser det seg også at det ikke er noe faglig belegg for det som representanten Sandal nå forsøker å finne faglig belegg for. Det er ikke slik at enkeltepisoder som det skrives om i avisen, nødvendigvis er representative for forskjellene som måtte være mellom offentlig og privat drevne sykehjem. Det viktigste er at kommunepolitikerne er klar over hvilken bestillingsfunksjon de har. Da kan de også være sikre på og garantere for kvaliteten på de enkelte sykehjem. De effektivitetsnettverkene vi nå har fått rapporter om, viser at kvaliteten er ekstremt forskjellig internt i kommuner, også hvor alt er drevet av det offentlige.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-09:
Det er ikke slik at det er de som driver sykehjemmene, som skal fastsette kvalitetskravene. Det er de som etterspør en tjeneste og sender ut et anbud, nemlig kommunen som bestiller, som skal definere hvilken kvalitet som skal foreligge i et anbud, hvis det er konkurranse på pris det er snakk om. Det er en helt feilslått oppfatning fra spørreren at det ikke er et kommunalt ansvar å sørge for kvaliteten. I all konkurranseutsetting er det et kommunalt ansvar å fastsette kvaliteten på forhånd. Men jeg skjønner jo hvorfor Arbeiderpartiet ikke skjønner at konkurranse kan være bra, hvis man ikke har det elementære grunnlaget at det er politikernes jobb å definere og etterspørre kvaliteten i forhold til brukerne av offentlige tjenester. La meg så si at jeg har sett mange gode eksempler på konkurranseutsetting i media i den senere tiden. Jeg har sett det på St. Hanshjemmet, hvor man har klart å spare 13 mill. kr, og hvor man også har klart å forbedre kvaliteten. De kommunalt ansatte vant anbudet selv. De har i prosessen med konkurranseutsetting fått mer fornøyde brukere og bedre og billigere drift. Det er et godt eksempel på at konkurranseutsetting er en god vei å gå. Jeg tror vi trenger den dynamikken som konkurranse også innenfor denne type tilbud gir, nemlig at man finner frem til gode organisasjonsformer.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-09:
Jeg tror ikke at man med et system hvor pengene følger brukeren i eldreomsorgen, kan overlate til den enkelte eldre å definere kvaliteten på hva de skal få. Det er en offentlig oppgave å definere kvaliteten. Jeg tror ikke at man kan forutsette at f.eks. aldersdemente eldre kan gjøre valg knyttet til hvilken kvalitet de skal få. Det er noe det offentlige må ta ansvaret for. Det er også slik at med et system hvor pengene følger brukeren, må det være definert hvilket tilbud den enkelte bruker skal få på områder hvor man ikke har uendelig med mulighet for å gi, f.eks. hvor mange timer hjemmehjelp man skal ha i eldreomsorgen. Men innenfor en slik ramme er det klart at det er interessant å gjennomføre systemer hvor brukerne får større valgfrihet. Vi har tolv kommuner som i dag jobber med brukervalg av offentlige tjenester i et nettverk som Kommunaldepartementet er med på å drifte, og vi mener at kommunene må bruke dette mer.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-09:
Jeg mener at vi alltid har en plikt på oss som politikere til å sørge for at vi får mest mulig ut av de pengene vi bruker i offentlig sektor, og jeg mener at det er et stort potensial i offentlig sektor for å få mer igjen for de pengene vi bruker. Jeg mener at den dokumentasjonen som er lagt frem de senere månedene på de enorme forskjellene på hva vi får ut kvalitetsmessig i de enkelte kommuner, altså internt i kommuner, både innenfor skole, innenfor eldreomsorg og innenfor hjemmebasert omsorg, viser at vi har mye å hente på bedre kvalitet også uten mer penger. Men det er klart at også kommunesektoren kommer til å trenge mer penger for å bedre kvaliteten, særlig når det gjelder å bedre dekningsgraden knyttet til en del forhold. Jeg mener altså at det viktige er at vi blir mer kvalitetsbevisste og etterspør de viktige tingene for å få utviklet offentlige tjenester bedre. Vi har jo ganske god dokumentasjon på hva som skaper forskjeller, og hva som gir de beste løsningene, f.eks. i eldreomsorgen. Det som er typisk, er at ledelsesfunksjonen må være bedre(presidenten klubber)(Presidenten klubber.) (presidenten klubber) (Presidenten klubber.)
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Kommunalministeren har signalisert et ønske om omorganisering av utlendingsloven, og særlig da omorganisering av forholdet mellom regjering, storting og UDI. I sin tid stod Høyre og Fremskrittspartiet sammen i forhold til å si nei til den endringen som skjedde fra 2001. Det er ikke noen tvil om at i dag er ansvaret på en måte pulverisert gjennom det at Stortinget ikke kan ta ansvar, Regjeringen ikke kan ta ansvar, mens UDI på sin måte opptrer fra dag til dag med nye ordninger. Samtidig signaliserer også kommunalministeren et ønske om omorganisering, men at det først skal skje om ett år. Kunne det vært mulig å få en slik sak for Stortinget ganske raskt, eller må det være nødvendig at Stortinget, gjennom Fremskrittspartiet, må fremme forslagene, slik at saken kommer til raskere behandling?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
La meg først si at jeg stiller meg helt og fullt på linje med statsråden i forhold til Arbeiderpartiet og deres kampanje mot det som måtte være bra i forhold til konkurranseutsetting. Jeg mistenker Arbeiderpartiet for å bruke de forferdelige eksemplene vi har hatt i media i det siste, til å dekke over egne synder, i forhold til at vi har enkelte rapporter som viser at i 40 pst. av offentlige institusjoner i kommuner der Arbeiderpartiet har styrt, er det uverdige forhold. Så det er klart at Arbeiderpartiet vil bruke dette for alt det er verdt. Det er også interessant at statsråden peker på hvem som har ansvaret for å tegne kvaliteten og innholdet når det gjelder anbudsprinsipp. Mitt spørsmål går litt lenger enn det: Kan statsråden være med på kanskje å vurdere hvorvidt kvalitet og innhold i institusjonene kan bestemmes av borgeren selv? Det ville jo være det beste. Men da må vi altså over på et finansieringssystem der pengene følger brukeren i mye større grad, slik at den enkelte selv får velge den kvaliteten en ønsker seg, uavhengig av om det er en offentlig eller privat institusjon.