Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-12-04:
Dagens debatt bærer preg av at vi har en sektor som virkelig har gjennomgått en betydelig omstilling, og begrepet «omstilling» går igjen i det meste av det som er skrevet i komiteens innstilling. Begrepet sikkerhetspolitikk, som inntil få år tilbake var et begrep som var ansett for å høre til en nasjons eget indre anliggende, har nå fått en totalt dominerende plass også i denne nasjonens forsvarspolitikk og i komiteens innstilling som sådan. Dette er ganske naturlig i og med de prosesser man har vært igjennom. I alt fra Berlin-murens fall til 11. september-debatten osv. har vi sett at begrepet sikkerhetspolitikk har fått denne dominerende plass. På den annen side er jeg litt bekymret for at vi i all den omstilling som vi har vært igjennom, har mistet litt av perspektivet underveis. Den nasjonale debatten som tar for seg at Norge er en geografisk stormakt i Vest-Europa, burde kanskje fått større plass. Norge har suverenitetsutøvelse over rundt 30 pst. av Vest-Europas totale land- og sjøareal. Det er sannelig da litt av en prosess for Forsvaret og Forsvarsdepartementet å kunne delta i det betydelige omstillingsarbeidet fra å ivareta begrepene stabilitet, nærvær og suverenitetsutøvelse på den hjemlige arenaen til å skulle ha full fokus på det sikkerhetspolitiske området internasjonalt. Da er jeg redd for at en del av de områdene som vi har prioritert tidligere, og som Stortinget mer eller mindre enstemmig har hatt som en klar målsetting at vi fortsatt skal ha fokus på, der vi først og fremst skal ivareta stabilitet, suverenitetsutøvelse og kontroll, er kommet litt i bakleksa, for å uttrykke meg parlamentarisk. I denne debatten vil det for fremtiden bli litt av en utfordring også for Forsvaret, på samme måte som for den nasjonale politistyrken, som man kan sammenligne seg med, å skaffe seg selv legitimitet og forståelse for den jobben man er satt til å ivareta på vegne av nasjonen, som gjør at det ikke skal bli enkelt uansett politisk ledelse og styre i dette landet å finne ut at det er med Forsvarsdepartementets budsjett man nærmest kan bli i stand til å saldere ethvert budsjett. Det nå i større grad også å ha fokus på de geografisk gigantiske områdene som vi skal ha suverenitetsutøvelse og kontroll over – det går på det nye spenningsområdet, gråsonen mellom sivilrettslige oppgaver og militære oppgaver – føler jeg at Forsvaret i mindre grad har vært i stand til å ta innover seg. Vi ser en økende aktivitet i våre nordområder, som kommer til å bli en av verdens største olje- og gassregioner, og en utøvelse av kriminalitet i Barentshavet. I dag snakker man i forhandlinger mellom Norge og Russland om at det kanskje foregår et illegalt fiske på 100 000 til 200 000 tonn. Hvis man tar bare førstehåndsverdien av dette, snakker vi om beløp og røveri fra nasjonen i en størrelse som får ethvert bankran i dette området til å fremstå som det reneste lommetyveri. Det betyr at vi fortsatt må ha fokus på de områdene som vi skal ha fokus på, og at ikke all fokus for fremtiden bare blir satt på det rent sikkerhetspolitiske området. Det betyr at Stortingets vedtak om krisestyringskommando i nord fortsatt må ha den oppmerksomhet som den burde ha. Og det betyr at Kystvakten fortsatt må utvikles og styrkes på det nivå den skal og bør ha i det videre arbeidet fremover. Det vil også kunne gi økt legitimitet i befolkningen for det politiske system at man også for fremtiden unngår at det blir en stor sportsgren å hente penger fra Forsvarsdepartementets budsjett til andre oppgaver.