Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2019-05-28:
Det har blåst opp til storm i vindkraftdebatten de siste månedene, og det er sterke følelser på alle sider. Noen av oss har stått i stormen, men flere av oss trenger nok å puste litt ekstra med magen når vi snakker om vindkraft. For et par uker siden var energi- og miljøkomiteen på reise for å lære mer om hvordan vi kan strekke oss enda lenger på klimafeltet – hvordan vi kan bygge opp grønne og lønnsomme næringer, og hvordan vi kan lære av hva de gjør i andre land. Vi kom hjem med veldig mye nyttig kunnskap, men det viktigste av alt – og det skal vi alle ta med oss, uavhengig av parti – er at Norge allerede er verdens beste land når det gjelder klima. Og det skulle bare mangle. Med den historien vi har med oss i ryggsekken når det gjelder fossil energi, tror jeg vi noen ganger glemmer at vi trenger å gjøre ekstra mye på klimafeltet. Vi gjør allerede en fantastisk god innsats, og vi kan være stolte av det vi har fått til sammen så langt. Men vi er langt fra i mål. Vi må strekke oss lenger, og vi må klare å ha flere tanker i hodet samtidig. For det nytter ikke med en klimapolitikk som tar oss tilbake til fortiden – ja, egentlig nesten helt tilbake til da fossilene levde i beste velgående. Vi trenger en moderne og bærekraftig klimapolitikk, som også sikrer oss noe å leve av i framtiden. Norge har slått seg opp på olje. Vi lever i et av verdens rikeste land bl.a. fordi vi har surfet på fossilbølgen. Derfor har vi et ekstra ansvar når vi nå står overfor tidenes klimakamp. Jordkloden er skadeskutt, og barna våre marsjerer i gatene for å få oss i dette huset til å våkne. Vi ser endringene her i Norge: Det er varmere, våtere og villere vær, og det er færre skidager i året fordi snøen forsvinner. Det er blitt mer regn, storm og tørke, og avløpsrørene, som har hatt riktig dimensjon i 100 år, flommer nå over i Norge, og bakterier flyter ut i flere vann. Det gjør folk syke, og det betyr at skattepengene våre må brukes til å bytte ut dagens rør og til å bygge bedre renseanlegg, så vannet fortsatt skal være drikkbart. Klimaendringene er her, og vi må handle, bl.a. gjennom å bygge ut fornybar kraft – vann, vind og sol. Når det nå har blåst rundt vindkraft på land, er det mange som har ønsket flere av oss politikere langt til havs. Det lytter vi selvfølgelig til. Norge har jobbet med havvind ganske lenge allerede, men tiden er inne for å trappe opp innsatsen og sette inn et ekstra gir, og her må regjeringen sitte i førersetet. Som verdens beste offshorenasjon har Norge et enormt potensial for satsing på havvind, men vi må holde tunga rett i munnen. Den flotte, langstrakte kysten vår er ikke spesielt langgrunn, noe som betyr at det ikke er bunnfast havvind vi bør satse på. Flytende havvind, derimot, har vi et komparativt fortrinn for å drive med. Bunnfast havvind begrenses logisk nok av dybde, og dersom installasjonen er flytende, åpnes det et større marked for havvind. Ved å gå lenger til havs kan man også bygge i områder med enda mer vind, og vi får enda mer strøm ut av hver installerte megawatt. Det gir mulighet til å kutte utslipp, samtidig som vi kan sikre norsk offshore leverandørindustri i framtiden. Norge har sterk kompetanse og tradisjon for maritime offshore verdikjeder som enkelt kan overføres til fornybar offshoreindustri. Enkelt sagt: Vi har ganske god peiling på å tjene penger på flytende duppeditter langs kysten vår. Havvind vil kutte utslipp, det vil skape arbeidsplasser, og det har potensial til å være en verdiskapende teknologieksport. For det er først og fremst det dette dreier seg om – eksport av teknologi vi utvikler, på samme måte som annen offshore og subsea industri allerede gjør. Dette kan vi jo i Norge. Satsingen på havvind må løfte fram nye teknologier og mer enn én leverandør. Satsingen må stimulere til konkurranse for å få ned kostnadene, og kostnadsreduksjon krever tilstrekkelig volum, som f.eks. på Equinors Hywind Tampen. Jeg er veldig glad for at den blå-grønne regjeringen satser på flytende havvind, men jeg er utålmodig. Dette går ikke fort nok, vi må ha på plass forslaget for måten konsesjonene skal tildeles på, og områdene som er aktuelle, før sommeren. Det er flott at det allerede er mulighet for mindre demoparker, men vi er nødt til å tenke større. Dette har potensial til å bli en av Norges største eksportvarer. Norge har en unik mulighet til å ta en ledende rolle internasjonalt om vi satser på morgendagens løsninger i dag. Mange land, inkludert Norge, som vi jo har sett i det siste, har arealkonflikter knyttet til vindkraft på land. Flytende havvind kan være en god måte for flere land å sikre energiforsyning og nå sine klimaforpliktelser på. Dette er vinn-vinn for både Norge og verden. Det betyr at forskriften for åpning og tildeling av konsesjoner må på plass. Det betyr at Enova må satse, og det betyr at Norwep og Innovasjon Norge må være på ballen. Det betyr at vi må ha flere demoparker, og det betyr at vi må legge til rette for sterkere klynger. For havvind i dag er dyrt, veldig dyrt. Derfor er det så avgjørende å få kostnadene ned og lønnsomheten opp. Vi må ha gode incentiver på forskningssiden, og vi må ha god backing på markedsføringssiden. Skal havvind bli det eventyret vi drømmer om, må vi være tydelige på at dette er noe vi vil, ikke bare fordi det er litt ubehagelig med debatter om vindkraft på land, men fordi vi faktisk ønsker fortsatt å være en ledende nasjon på offshoreinstallasjoner, installasjoner som i framtiden vil produsere grønn energi heller enn fossil energi. Håpet er lysegrønt, havet er blått, det er åpenbart at Vårherre ønsker at den blå-grønne regjeringen skal satse på havvind.