Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
De største utfordringene vi står overfor i den økonomiske politikken, er å håndtere oljerikdommens forventninger og fristelser. Møte med folk gjennom valgkampen viste at det er stor utålmodighet etter å bruke av de store oljeinntektene for å få bort barnehagekøene, sykehuskøene og sykehjemskøene. Det er betydelig mindre forståelse for at vi trenger å samle inn så mange penger gjennom skatter og avgifter som før, når oljefondet fylles opp i det tempo det gjør. I en situasjon hvor det ikke er knapphet på penger, men hvor problemet er mangel på ledige hoder og hender, består utfordringen i å ta i bruk de voksende oljeinntektene på en måte og i et tempo som kan styrke verdiskapingen, bygge ut velferden og bidra til en rettferdig fordeling. Det er dette som ligger til grunn for Stoltenberg-regjeringens budsjett og for de justeringer som er gjort i Arbeiderpartiets budsjettforslag: flere og billigere barnehageplasser, en bedre skole, et bedre helsevesen og en bedre utbygd eldreomsorg. Det er bra at disse prioriteringene overlevde regjeringsskiftet. Det som ikke overlevde regjeringsskiftet like godt, var statsbudsjettet som virkemiddel for fornyelse og næringsutvikling og en rettferdig fordeling. Gjennom kuttet i SND-apparatets virkemidler rammes omstillings- og utviklingsmulighetene i hele landet. Bedriften AxxessIT i Halden har gjennom et tidligere utviklingsprosjekt med SND-støtte skapt 100 arbeidsplasser og en eksport verdt 2 milliarder kr. Nå står bedriften foran et nytt utviklingsprosjekt, og lederen sier til Halden Arbeiderblad: «Kuttet i SND-ordninger kommer på det verst tenkelige tidspunktet ......Lån og tilskudd fra SND er en viktig faktor for næringslivet i en tid der kostnadsnivået øker, rentenivået er høyt og krona sterk, og der det er stor usikkerhet og treghet i markedet.» Skal oljerikdommen brukes på en måte som trygger og øker verdiskapingen, bygger velferden og bidrar til en rettferdig fordeling, må den benyttes til å fornye og utvikle vårt næringsliv. Da er store kutt i ordninger som SND et alvorlig skritt i feil retning. Like viktig er det å forhindre at oljeinntektene brukes på en måte som presser lønninger og priser i været her hjemme, slik at våre tradisjonelle eksportbedrifter ikke lenger får solgt sine varer fordi de blir for dyre. Derfor må en stor andel av de ekstra milliardene oljefondet gir oss å bruke hvert år, benyttes til å redusere skattene og avgiftene. Det fornuftigste vi kunne gjøre, var å se dette i sammenheng med inntektsoppgjørene, slik at lavere skatter og avgifter kunne kombineres med nøkterne lønnstillegg. Da ville vi få en situasjon hvor økt reallønn for den enkelte kunne kombineres med økt konkurranseevne for bedriftene. Det ville gi tryggere arbeidsplasser og økt verdiskaping. En forutsetning for en slik tenkning er en rettferdig fordeling, og at skattelettelsene må innrettes i tråd med dette, slik vi gjør i Arbeiderpartiets budsjettopplegg. Regjeringen prioriterer annerledes når den bruker 1,2 milliarder kr på å fjerne utbytteskatten. Det gir både titusener og hundretusener i skattelettelse til noen få personer, som vel i hovedsak har én ting til felles: De får en skattelettelse de kunne greid seg godt foruten. Vi må i årene framover fortsette slik Arbeiderpartiet har gjort de siste to–tre årene, nemlig redusere skattene for de som tjener lite og for de med vanlige inntekter – altså for de som har størst behov for å sitte igjen med en større andel av sin inntekt. Det er også behov for å foreta en opprydding i og redusere nivået på mange av våre særavgifter. Med unntak av Fremskrittspartiet er det bred enighet om særavgiftene i de budsjettforslagene som ligger til behandling. Det er faktisk bred enighet om alle særavgiftene, inkludert en reduksjon av alkoholavgiftene, som jeg tror vi må se på som en begynnelse på en tilpasning til våre naboland. En slik tilpasning er nødvendig både for at vi skal kunne beholde Vinmonopolet som et fornuftig alkoholpolitisk redskap, og for å kunne bevare en viss respekt for de begrensninger som gjelder ved grensepasseringene etter handleturene hos våre nordiske naboer. Å møte de forventninger og den utålmodighet som eksisterer i forhold til raske forbedringer i våre velferdsordninger og lavere skatter og avgifter, er en felles utfordring for alle partier som ser faren ved å ta inn for store oljeinntekter i norsk økonomi for fort. Den eneste muligheten vi har, er å bruke de økte oljeinntektene på en måte som folk flest opplever som rettferdig og riktig i forhold til de viktigste problemene de står overfor i sin hverdag. Og Regjeringens endring i forgjengers budsjettforslag var ikke noe godt bidrag til dette.