Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2005-10-20:
La meg slå det fast nok en gang: Norge har fått en flertallsregjering og et nytt politisk tyngdepunkt. Det betyr forutsigbarhet og stabilitet, men det gir også grunnlag for et bredt samarbeid i Stortinget. Et samarbeid mellom tre partier betyr kompromisser. Områder der mange mente at det kanskje ikke var grunnlag for enighet, var utenrikspolitikken, forsvarspolitikken og sikkerhetspolitikken. Derfor er det ekstra gledelig å kunne konstatere at dette, ja, det greide de tre partiene, og faktisk greide de det veldig bra. Forsvarsreformen videreføres. Vi skal ha et moderne forsvar tilpasset vår tids trusler. Hovedlinjene i utenrikspolitikken ligger fast og er basert på langsiktighet og at vi som nasjon selvfølgelig er forutsigbare og gjenkjennelige. Denne regjeringen har likevel et annet verdigrunnlag og vil spille en mer konstruktiv og en mer aktiv internasjonal rolle, med fokus på fredsskaping, fattigdomsbekjempelse, menneskerettigheter og internasjonalt fredsarbeid – en ny internasjonal rettsorden der FN styrkes på alle felter. Også internasjonalt er det behov for mer fellesskap, er det sagt før i dag – mer styring, klarere kjøreregler. Vår sikkerhetspolitikk er tuftet på vårt medlemskap i NATO. Vi ønsker å føre en aktiv politikk i NATO for å sikre norske interesser og å bidra til en god transatlantisk dialog. Vi skal fortsette med å bidra til NATOs moderniseringsprosess. Med et NATO som nå omfatter nesten hele Europa, er alliansen også et viktig alleuropeisk forum, og også EUs forsvars- og sikkerhetspolitikk skjer i et nært samarbeid med NATO, noe som er viktig for oss. Regjeringen legger vekt på nedrustning og rustningskontroll. På ett vesentlig område haster det å komme videre: i arbeidet med ikke-spredning og nedrustning av atomvåpen og andre masseødeleggelsesvåpen. Og her har vi ingen annen vei å gå enn avtaleveien. Ikke-spredningsavtalen er selve grunnpilaren i prosessen med å bygge ned og etter hvert eliminere atomvåpnene. På tilsynskonferansen for avtalen i 2000 ble 13 viktige skritt vedtatt. Årets tilsynskonferanse ble derimot en fiasko. Norge fikk i ettertid – og det skal den forrige regjeringen ha ros for – en anmodning fra FNs generalsekretær om å ta et initiativ til å få atomspørsmålet opp på FN-toppmøtet i september. Norge greide da å opprette en sjunasjonsgruppe. Selv om initiativet ikke førte fram i september, vil jeg understreke så sterkt jeg kan, at dette initiativet må videreføres. Norge spiller også nå en viktig rolle i IAEAs styre. Regjeringen har satt opp fire hovedprioriteringer i utenrikspolitikken: en aktiv nordområdepolitikken mer offensiv Europa-politikkå styrke Norges innsats som fredsnasjon og arbeide aktivt for rettferdighet og en sosial og bærekraftig globaliseringå videreutvikle FN og styrke organisasjonen både når det gjelder bistand og fredsforebygging Som sagt: Vi ønsker en rettsorden med et forpliktende internasjonalt regelverk. Så vil jeg legge til at utenrikspolitikk må også inneholde formidling her hjemme av hvordan verden endrer seg, og hvilke krav det stiller til oss. Globaliseringen får konsekvenser for norske lokalsamfunn. Derfor må utenriksdebatten også trekkes inn i den generelle samfunnsdebatten. Helt til slutt: På søndag er det TV-innsamling. Temaet her er vold mot kvinner. Det dreier seg om alt fra trafficking via kjønnslemlestelse til steining. La oss støtte aktivt opp om denne og samtidig huske på det ansvaret som Sikkerhetsrådsresolusjon 1325 gir oss. Den handler om vold mot kvinner i krig, og den handler om kvinners deltakelse når freden skal bygges. Denne måneden fyller resolusjon 1325 fem år. Det er på tide at også Norge engasjerer seg aktivt for 1325 i ulike fora. Det gjelder faktisk også NATO.