trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-04:
2020 blir et trist år for de grønne verdiene. Vi når ikke de klimamålene som var satt, og vi når heller ikke målene om å stanse tapet av biologisk mangfold. Jeg har studert postene i statsbudsjettet som påvirker naturmangfoldet i Norge, og det er ikke noe god lesning. Det er noen små lysglimt her og der, men overhodet ingen satsing som vil peke ut en ny og riktig kurs. Faktisk er det sånn at klima- og miljøministeren nok ønsker seg noe og prøver noe, men alle gode hensikter blir slått til jorda av grep som er tatt av den utbyggingsivrige Monica Mæland i Kommunaldepartementet, den fossilfrelste olje- og energiministeren og den fartsglade og litt asfaltkåte samferdselsministeren. Det er ingen lett oppgave for en klima- og miljøminister fra Venstre. Det er mange der ute som ikke fatter hva Venstre gjør i denne blå-blå senga. Naturpanelet, som er like godt vitenskapelig basert som klimapanelet, sier klart at det er feil arealforvaltning som er den største trusselen mot naturmangfoldet. Jeg har i flere sammenhenger her fra talerstolen tatt opp dette spørsmålet, og at de grepene som bevisst er tatt fra denne regjeringa, gjør at viktige naturområder ødelegges, både som leveområder for arter og til friluftsliv for mennesker. Det skal bli lettere å bygge ut og bygge ned, det er erklært politikk fra denne regjeringa, og det har det sannelig blitt. Statsråd Elvestuen kan gjøre noe, sjøl om mye av kreftene utvilsomt går til å sette plaster på såret for alt det gærne de naturfiendtlige statsrådene gjennomfører. Men statsbudsjettet vitner om at Elvestuen ikke tar kraftig nok grep på denne sektoren, enten fordi han ikke vil, eller fordi han taper innad i regjeringa på viktige områder. Det gjelder midler til registrering, til vern og til restaurering av natur. Det er tragisk at vi ikke kjenner til hva vi har av naturverdier her i landet. Uten kunnskap om hva som finnes av arter og naturtyper, og hvor de finnes, er enhver naturforvaltning, enhver utbygging og enhver skogsdrift risikosport. Derfor er et landsdekkende økologisk grunnkart sjølsagt helt avgjørende. Så til det som vernes. Stortinget har vedtatt at vi f.eks. skal verne 10 pst. av skogen vår, men med de bevilgningene denne regjeringa legger opp til, vil det ta over 30 år å nå dette målet. Jeg må antakelig leve like lenge som Helge Ingstad for at jeg skal få oppleve det. Det er altfor lang tid. Samtidig vil en rekke verneverdige skogsområder være hogd ned. Like viktig er det å verne enkeltarter som er truet, og da snakker vi om prioriterte arter, og den lista bør være lengre enn det regjeringa legger opp til.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-04:
Aller først til representanten Enger Mehl: Jeg skulle ha likt det om hun hadde kommet fram med tall over nasjonaliteten til mange av de ulvene som tar for seg av sau på norsk side, f.eks. i Engerdal. Det er en kjent sak at de aller, aller fleste av dem kommer fra Sverige. Det betyr at tapet av sau på norske beiteområder i stor grad avgjøres av Riksdagen i Sverige, og ikke her i salen. Det er det veldig viktig å være klar over, ellers dytter man foran seg et forlik her i Stortinget som ikke er av betydning for dette sauetapet overhodet. De tallene skulle jeg gjerne hatt fra representanten. Så har jeg gått gjennom en del mangler på satsing i statsråd Elvestuens budsjett, og jeg vil fortsette litt her. Jeg rakk ikke å komme gjennom den lista, for den var litt lang. Men slik det er vanlig på tv – der har jeg jobbet før – skal jeg ta en liten «recap». Jeg snakket om prioriterte arter, og et av de sterkeste grepene vi har i naturmangfoldloven, er å sette inn prioriterte arter for tett oppfølging. Det har vært utredet en hel rekke arter, det er blitt en lang liste, og det er lagt fram rapporter over hva regjeringa vil prioritere og hva fagmyndighetene vil prioritere, men vi kommer ikke stort lenger enn til et lite, lite antall – 13–14 eller hvor langt det er vi er kommet. Så det er et helt avgjørende virkemiddel, og jeg ser ikke at det er blitt særlig mye mer midler til denne sektoren, og SV vil selvfølgelig nesten fordoble det beløpet i sitt alternative budsjett. Men vi stopper ikke tapet av biologisk mangfold bare ved å verne det mest verdifulle som er igjen. Vi må også restaurere natur, som vi har for lite av. Det internasjonale naturpanelet sier at restaurering av natur er nødvendig og veldig lønnsomt. Stortinget har bestemt at vi skal verne 15 pst. av ødelagt natur innen 2025. Det er ikke lenge til. Samtidig kuttes det altså i små midler som har vært bevilget til restaurering av myr, og i statsbudsjettet vises det knapt spor av at det bare er fem år igjen til Stortingets ambisiøse mål skal nås. Bare så det er nevnt: SV stiller opp med midler i sitt alternative budsjett, med betydelig mer midler til registreringer, vern og restaurering. Og midt oppi dette får vi altså vindkraftutbyggingen på land. Jeg skal ikke starte en slik debatt her, men jeg bare må nevne her fra talerstolen at dette antagelig er det mest betydelige inngrepet i norsk natur siden de store vannkraftutbyggingenes tid her til lands. Det har også gått mye fortere enn det, og konsesjonsbehandlingene har ikke vært grundige, og de er ikke bygd på nok naturfaglige vurderinger og naturens egenverdi. Det er ikke blitt tillagt nok vekt i det politiske budsjettet, og jeg imøteser det arbeidet som regjeringa gjør nå med nye konsesjonsvilkår.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-12-04:
Jeg er stolt av å representere Oslo Arbeiderparti på Stortinget – et fylkeslag i Arbeiderpartiet som allerede i 2014 vedtok å innføre klimabudsjett i Oslo kommune dersom vi vant valget i 2015. Vi vedtok videre å bruke innkjøpsmakten til å sette høye miljøkrav i kommunale innkjøp. Begge deler styrer vi Oslo kommune etter i dag. Det er avgjørende med styringsverktøy hvis vi skal få til det grønne skiftet. Klimakrisen er ikke et problem vi kan overlate til noen andre, på et annet sted til en annen tid. Krisen må løses av oss, den må løses her, og den må løses nå. Derfor tok vi klimalederskap og gikk inn for at Oslo skulle være i front i klimaarbeidet blant byene i verden. For å klare det må vi bygge høyere, tettere og grønnere. Vi må gjøre det enkelt å reise kollektivt, gå eller sykle, sånn at folk lar bilen stå. Å begrense kø, kork og kaos fra biltrafikken er tvingende nødvendig for å kutte klimagassutslippene i byene. Vi gikk til valg på å kutte utslipp. Oslos utslipp går ned. Vi ville bruke Oslo kommunes innkjøpsmakt til å stille høye miljøkrav og med det endre byggebransjen. Endringene er på vei. I Oslo vil vi ha fossilfrie byggeplasser. Neste skritt er å få en utslippsfri maskinpark. Utslippene fra byggeplassene i Oslo står for 22 pst. av transportutslippene i Oslo og kommer fra oppvarming og uttørking av bygg, prosesser på byggeplassene og anleggsmaskinene. Vi kan få til mye sammen med byggenæringen. De etterspør det grønne skiftet og strengere miljøkrav. Med Arbeiderpartiet i spissen tar Oslo klimalederskap – her og nå, i vår tid. Nå må vi vise vei og ta klimalederskap nasjonalt. Jeg er derfor veldig glad for at vi på Stortinget for tredje gang har fremmet et klimabudsjett sammen med vårt alternative statsbudsjett. I 2019 kunne vi forventet at ansvarlige partier viser hvordan Norge skal kutte nok utslipp til å nå klimamålene sine – på samme måte som partiene viser hvordan de vil hente inn og fordele inntektene til fellesskapet. Tenk om regjeringen kunne tatt klimalederskap på den internasjonale arenaen. Da kunne vi stått på første rad og tatt del i et internasjonalt klimabrøl – det hadde vært noe!
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-12-04:
Vi har en regjering som øker forskjellene. De 5 000 i inntektstoppen har hatt en lønnsvekst som er tre ganger større enn resten av oss, mens andelen husholdninger med dårlig råd øker. Når forskjellene øker, svekker det fellesskapet. Samtidig vet vi at vi har dårlig tid for å unngå farlige klimaendringer som truer vår og naturmangfoldets eksistens. Skal vi nå Parisavtalens mål om å begrense oppvarmingen til godt under 2 grader globalt, må vi ifølge en ny rapport fra FN kutte 7,6 pst. hvert år de neste ti årene. Nylig feiret Venstre at Norge har kuttet utslippene med 0,9 pst. i 2018. For å kunne vise på delebilder i sosiale medier at grafen gikk ned, måtte altså Venstre trikse litt med x-aksen sin. Rødt verner mer skog, restaurerer mer myr og rydder mer plast fra havet enn det regjeringen gjør. Vi vil bort fra å åpne nye oljefelt som skal i produksjon flere tiår inn i framtiden, og vil heller satse på flytende havvind, enøk, klimatiltak i industrien og grønn omstilling. Vi kan ikke vente med å kutte klimagassutslippene, og derfor må vi gjøre det på en måte som styrker fellesskapet. Vi må få ned ulikhet og utslipp på en gang. Vi kan føre en politikk som på en gang slår godt ut for miljøet og for folk med dårlig råd og i distriktene, det viser vi i vårt alternative statsbudsjett. Der øker vi CO 2 -avgiften for å få ned utslippene, men – det er et viktig men – over 3 mrd. kr går rett tilbake igjen til folk i klimarabatt, og den forbeholder vi dem som har lav og gjennomsnittlig inntekt. Dette vil få ned utslippene, og samtidig vil det få ned forskjellene og gi mer til dem som har minst i Norge, og også til dem som bor i distriktene. Rødt vil også kutte i flate avgifter som rammer usosialt. Regjeringen har økt den laveste momssatsen til 12 pst. Det gjør kollektivtransport og opplevelser som kino, museer og idrettsarrangementer dyrere. Rødt kutter avgiften til 10 pst., og vi kutter momsen på norskprodusert frukt og grønt til samme nivå og kutter den helt vekk på reparasjoner. På den måten vil det lønne seg å velge miljøvennlig. Vi fjerner også fritaket for engangsavgift for tunge og dyre luksuselbiler og -hybridbiler. Vi kutter utslippene og får ned ulikhetene samtidig. Det er kjernen i Rødts miljøpolitikk.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-12-04:
Skal Norge være en industrinasjon, eller skal vi selge ut kraften som en råvare til andre land? Det er kjernen i denne saken. Den lave energikostnaden fra grønn og fornybar vannkraft har i over 100 år vært et avgjørende fortrinn for Norge som industrinasjon. Hele industrien havner i faresonen hvis markedet får påføre kalde Norge, høyt mot nord, omtrent samme energikostnader som landene lenger sør i Europa. Og det vil skje i økende grad for hver eneste nye utenlandskabel. Resultatet av å behandle norsk vannkraft som en eksportvare kan bli en omfattende industridød. Det vil slå dårlig ut for klimaet på to måter: For det første: Industrien i Norge er ledende innen norske klimakutt med 40 pst. reduksjon fra 1990 til 2014. Norsk metallindustri har verdens laveste CO 2 -utslipp. Aluminium produsert i Kina har om lag åtte ganger høyere utslipp av CO 2 enn aluminium produsert på norsk vannkraft. Å behandle vannkraften som vare i EUs marked med den konsekvens at grønn norsk industri flagges ut til fossilfyring i Kina, er feilslått klimapolitikk. For det andre: Å svekke denne industrien er å sage av et bein som norsk økonomi må gå på gjennom det grønne skiftet. Skal det bli mulig å trappe ned olje og gass, slik klimakrisen krever, er vi helt avhengig av andre og grønnere industrinæringer for framtiden. Derfor foreslår Rødt: «Stortinget ber regjeringen avslå søknaden fra NorthConnect om bygging av ny kabel mellom Norge og Storbritannia.» NorthConnect kommer til å støvsuge Vestlandet for kraft. Det kabelen vil gi oss, er høyere strømpriser og usikkerhet for kraftkrevende industri. Da Arbeiderpartiets landsstyre godtok ACER, stilte de et såkalt ufravikelig krav om at NorthConnect-kabelen ikke skal bygges før man har høstet erfaringer med de to som nå bygges til England og Tyskland. Men dette står ikke i avtalen som Arbeiderpartiet på Stortinget har gjort med ACER-kameratene i Fremskrittspartiet, Høyre, Venstre og MDG. Der står det bare at man skal høste erfaringer før man bygger NorthConnect. Og regjeringspartiene bekrefter at NorthConnect ikke stoppes av avtalen, senest bekreftet av energiminister Kjell-Børge Freiberg i Stortinget sist uke. Ettersom regjeringspartiene ikke kan bekrefte Arbeiderpartiets såkalte ufravikelige garanti, bør Arbeiderpartiet gjøre som en samlet fagbevegelse krever, trekke i nødbremsen og bli med på å stanse NorthConnect og stemme for Rødts forslag.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-12-04:
Jeg vil vel i all beskjedenhet si at statsråden kanskje ikke har svart veldig godt på spørsmålet han har fått nå snart seks ganger fra forskjellige partier i opposisjonen. I avtalen mellom ACER-kameratene står det: «Eventuelle nye kabler skal være samfunnsøkonomisk lønnsomme og det skal høstes erfaringer og gjøres grundige analyser før nye forbindelser kan etableres.» Det betyr at man kan gjøre en analyse til våren og så si at man fikk kvittert ut avtalen og dermed si ja til NorthConnect. Arbeiderpartiet gikk før sommeren med på et annet forslag om at man derimot «ber regjeringen gå imot flere utenlandskabler før vi har høstet erfaringer av de to påbegynte kablene til Tyskland og Storbritannia.». Så er spørsmålet om statsråden er enig i det også, at vi må få disse kablene bygd og i drift før det kan være aktuelt å si ja til NorthConnect.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-12-04:
Det er vel ingen som har tatt til orde for å kutte kabler vi har hatt til naboland i 30–40 år. Spørsmålet i denne saken er om vi skal gå for eller imot – åpne opp for eller si nei til – NorthConnect, en ny eksportkabel for strøm. De skriver selv i søknaden sin at kabelen forventes å gi en prisøkning på 1,7 øre per kWh. For en bedrift med et årlig forbruk på 5 TWh gir dette en økning i kostnadene på 85 mill. kr per år. For en samlet prosessindustri betyr dette omtrent 600 mill. kr i økte kostnader per år. Til Espen Barth Eide: Dette er altså fakta som framkommer av søknaden fra NorthConnect. Dette vil komme oppå en prisøkning fra de to kablene som nå er under bygging, og som vil være på rundt 4 øre per kWh. Skal vi tro Hydro, vil kabelen ha en negativ effekt på Hydros fabrikker på Vestlandet og i Midt-Norge fordi kraftprisen vil øke og forsyningssikkerheten svekkes. Dette er bakgrunnen for at en samlet fagbevegelse med LO i spissen ba Stortinget og Arbeiderpartiet om å gå sammen med fagbevegelsen mot de borgerlige for å sikre suverenitet og kunne si nei til nye kabler og ha full råderett over denne delen av politikken. Det er synd at Arbeiderparti-toppene gikk sammen med de borgerlige for EU, men det var Arbeiderparti-ledelsens valg mot eget grunnplan og ikke minst mot en samlet fagbevegelse. Rødt har mange ganger prøvd å få svar fra statsråden på om disse to kablene vil bli bygd før man sier ja eller nei til NorthConnect. Det interessante er at i avtalen mellom disse ACER-partiene på Stortinget står det bare at det skal høstes erfaringer før nye forbindelser kan etableres. Man har ikke nevnt de to kablene. De er først nevnt i vedtaket fra juni 2019, hvor Arbeiderpartiet gikk med på dette kravet. Det er ikke noe de borgerlige stemte for. Dette gikk de borgerlige partiene imot i stortingssalen i juni 2019, trolig ikke uten grunn. Det er fortsatt stor tvil om hva som egentlig er realitetene i avtalen mellom ACER-partiene. Statsrådens gjentatte forsøk på ikke å besvare spørsmålet viser at det er en litt kinkig sak for regjeringen. Med et tydelig svar risikerer de å avsløre at Arbeiderpartiets garanti dessverre ikke er en garanti.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-12-04:
Jeg vil både underbygge Haltbrekkens spørsmål og egentlig gjenta det til statsråden: å få et like tydelig ja. Så vil jeg replisere til Barth Eide at det nok er liten tvil om hvor fagbevegelsen sto i spørsmålet om ACER. Det var et tydelig krav, ikke minst fra Fellesforbundet, fra industriens folk, om at man skulle si et klart nei til ACER for ikke å risikere å overføre suverenitet over norsk energipolitikk, og dermed også over norsk industripolitikk, til et EU-byrå som ville ha myndighet inn i Norge med sin forlengede arm, RME. Kravet var tydelig, og det tok i hvert fall Rødt på alvor. Så er det en diskrepans mellom Arbeiderpartiets landsstyres vedtak og det som ligger i avtalen med andre partier på Stortinget. Det klarer ikke statsråden å svare ordentlig på, og det er en bekymring.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-12-04:
Jeg er glad rovdyr allerede har vært et tema i debatten. Det er et viktig tema for dem som er rammet av den urettferdige rovdyrforvaltningen regjeringen legger opp til nå i dag. Jeg blir så oppgitt når jeg enda en gang sitter i salen og hører statsråden gå på talerstolen og si at det fungerer så bra med den todelte målsettingen i rovdyrforliket, fordi vi har mindre tap til rovdyr enn noensinne, og det er færre dyr som tas nå enn før 2000. Det er en sannhet som har en veldig trist forklaring, som statsråden konsekvent lar være å nevne. Jeg var i Rendalen på mandag, og der møtte jeg bl.a. sauebønder. I Rendalen var det i 1998 – altså før 2000, som statsråden refererte til – nesten 50 sauebønder. I dag er det 11 igjen. Dette er utenfor ulvesonen, i beiteprioriterte områder. Det er ikke så veldig rart at tapene til ulv går ned når det er nesten 40 sauebønder som har sluttet å ha sau i den kommunen. Da kan statsråden vise flotte statistikker, men likevel vil jeg påstå at forvaltningen er mislykket når nesten 40 sauebønder i et beiteområde har måttet gi opp. Av de 11 som er igjen, er det få som er store, noen er hobbybønder, og de som holder på, holder nesten på å gi opp nå, for situasjonen er så vanskelig. Jeg skulle ønske at statsråden kunne begynne å snakke om den virkeligheten som er der ute, i stedet for å prøve å pakke inn virkeligheten og legge fram statistikker som høres bra ut, men når man får vite hva som er bak statistikkene, er det faktisk veldig trist, og viser at oppfølgingen av rovviltforliket er feilslått. Så må jeg inn på villsvin. Det er en stor kontrast mellom ulv og villsvin, for der ulven blir framstilt som et nærmest hellig dyr – hvis man tar livet av en ulv, er det katastrofe – er villsvin et dyr vi er nødt til å ta livet av i mye større grad enn vi gjør nå. Vi trenger en utrydningsplan for villsvin. Jeg venter på at NOAH eller Dyrevernalliansen kommer med en plakat av Pumbaa fra «Løvenes konge» med påskriften «Redd Pumbaa – nå vil alle ta livet av Pumbaa». Faktum er at det er bred politisk enighet om nettopp det. Vi trenger å bli kvitt villsvinene for å redde andre dyr. Det er naturforvaltning. Vi må kunne diskutere forvaltning av ville dyr på en saklig måte. Det gjelder både ulv og villsvin.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-12-04:
Beitenæringen er livskraftig i mange deler av landet, men det er også ganske store områder hvor den ikke er livskraftig, hvor den er helt borte. Og det er det som er så frustrerende: at det sitter folk som f.eks. bor i ulvesonen, som ikke har noe beitenæring igjen i det hele tatt – det er ikke noen todelt målsetting å snakke om der – og som aldri blir hørt fordi statsråden viser til Vestlandet, til Nord-Norge og til andre steder hvor det faktisk er en beitenæring. Man snakker hele tiden om det som er bra, uten å anerkjenne at det faktisk er ganske mange som lever med en veldig vanskelig situasjon på kroppen. Nå har regjeringen i budsjettproposisjonen også foreslått vern av binner i bjørnebestanden. Det vil gjøre store deler av beiteprioriterte områder i Trøndelag, f.eks., til yngleområder for bjørn, i strid med rovviltforliket. Det er alvorlig for dem som opplever det der de bor og i sin hverdag. Det må vi også kunne snakke om, og det må statsråden ta inn over seg. Det er ikke så små områder det er snakk om. Rendalen er en gigantisk kommune, og det er bare en av mange kommuner i rovdyrområder. Det ble spurt fra representanten Nævra om hvilken nasjonalitet den vandrende ulven har. Da kan jeg forsikre representanten om at det ikke er sånn at ulvene som bor i Norge, er stasjonære, og at andre ulver har bein. Alle ulver er på vandring, eller kan være på vandring. Utenfor ulvesonen dukker det opp ulver fra Sverige og fra den norske delen av ulvesonen. Hvis man akkurat nå går inn og ser på foreløpig bestandsregulering, for det pågår nå en telling som startet 1. oktober, for å kartlegge bestanden i vinter, er det hittil registrert 31 individer. Av de 31 er det 11 som har en uavklart status, altså at man ikke vet hvor de kommer til slå seg ned, fordi de er på vandring. Seks av dem er definert med uavklart status og på vandring, så man er helt sikker på at de er på vandring, og flere av dem er også registrert utenfor ulvesonen. Og når ulvesonen er full, når det er tett i tett med revirer, er det ikke plass i ulvesonen for nye ulver til å slå seg ned. Det er ganske enkelt: Hvis en hannulv kommer til et sted hvor det allerede bor ulver fra før, går han videre fordi han kan risikere å bli drept hvis han går inn og prøver å ta over et eksisterende revir. Det er sånn naturen fungerer. Derfor går ulven gjerne videre. Når det er fullt av revirer i ulvesonen, går den ut av ulvesonen. Så enkelt er det.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Snart kommer vinteren, snart kommer den kalde, fine tida og forhåpentligvis mange flotte skiturer. Men med vinteren og skiene og konkurransene kommer også miljøgiften fluor snikende med i noe av skismurningen. Derfor vil jeg på vegne av representantene Arne Nævra, Freddy André Øvstegård, Mona Fagerås, Petter Eide og meg selv – og alle ihuga skientusiaster – sette fram et forslag om å forby bruk av fluorsmurning på alle idrettsarrangement i Norge, nasjonale som internasjonale, for unge som for eldre. Med det ønsker jeg presidenten mange flotte, giftfrie skiturer til vinteren!
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Det er en uhyre viktig debatt Stortinget har om vårt kjøttforbruk, derfor vil jeg også ta det forslaget SV har fremmet i denne saken.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Luftforurensningen i norske byer har lenge vært et alvorlig helseproblem. Vi har lenge hatt nasjonale mål om tryggere luft, og selv om luftkvaliteten i Norge sett under ett har blitt bedre de siste årene, er det fortsatt mange byer som sliter med sterkt forurenset luft flere dager i året. Dårlig luft har direkte konsekvenser for befolkningen. Unger, gravide, eldre og personer med sykdommer som astma og hjerte- og karsykdommer er spesielt sårbare for denne luftforurensningen. Noen ganger er luftforurensningen så alvorlig at det oppfordres til at små barn og andre sårbare grupper holder seg innendørs. Jeg må si at jeg stusser hver gang jeg hører disse meldingene på radioen. Vi ber små unger og sårbare grupper holde seg innendørs for at bilene skal få kjøre fritt med sin eksos. Det burde jo vært omvendt. Det er godt dokumentert at luftforurensning bidrar til død og tapte friske leveår også her i Norge. Og det er godt å se at en samlet komité er enig om at det er veitrafikken som må ta hovedansvaret for den helseskadelige luften. Det er gjennom svevestøv, gjennom slitasje på asfalt, dekk og bremser, vi får en del av denne forurensningen. Biler med forbrenningsmotor, spesielt dieselbiler, slipper ut helseskadelige partikler, som nitrogenoksider, og derfor mener en samlet komité at gode virkemidler for å hindre luftforurensning bl.a. er bilrestriksjoner, lavere hastighet og utbygging av kollektivtransport og gang- og sykkelveier. Jeg må si jeg er glad for at en enstemmig komité slår så tydelig fast at dette er viktige virkemidler. Sånn var det ikke for 30 år siden, da sakens ordfører som aktivist i Natur og Ungdom stod med gassmaske i en av Trondheims sterkt forurensede gater og protesterte mot forurensningen fra biltrafikken. I tillegg til forurensning fra veitrafikken vet vi at også vedfyring med gamle ovner og langtransportert luftforurensning er betydelige forurensningskilder. De siste årene har flere kommuner innført ulike virkemidler for å redusere luftforurensningen, som miljøfartsgrenser, restriksjoner på biltrafikk, nullutslippssoner og begrensning på vedfyring. Dette er tiltak som har effekt. På tross av dette mener hele komiteen at det er behov for langt sterkere nasjonale grep. Uenigheten i komiteen går på hvor fort man mener det må gjøres mer. Utålmodigheten er ulikt fordelt. Jeg tar med det opp de forslagene som SV står bak.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Min gode kollega fra Trondheim og statsrådens partifelle Jon Gunnes pekte på den alvorlige luftforurensningen som en følge av piggdekkbruken i Trondheim. Representanten Gunnes har helt rett i at det er et alvorlig problem for lufta i byen – faktisk så alvorlig at det nå i det politiske miljøet i Trondheim diskuteres muligheten av å få økt den årlige piggdekkavgiften. Det er i dag slik at piggdekkavgiften er regulert i en forskrift, og regjeringen må dermed gi kommunen mulighet til å øke piggdekkavgiften. Derfor er mitt spørsmål til statsråden: Hvis det nå kommer en henvendelse fra Trondheim kommune om at de skal få lov til å øke piggdekkavgiften for å bekjempe den helseskadelige luftforurensningen, vil klima- og miljøministeren sørge for at de får lov til det?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Jeg takker for svaret og synes det var et oppløftende svar. Så da ser vi bare fram til at det eventuelt kommer en slik henvendelse fra Trondheim og fra andre byer, og at statsråden da ser på det og gir dem – hvis de ønsker det –muligheten til å øke avgiften.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Hvis vi skal klare å løse klimakrisen, er det utrolig viktig at vi også har med oss det norske samfunnet på dette – både miljøorganisasjoner, fagbevegelse, næringsliv og andre. Regjeringen ved statsråd Elvestuen skal om ikke lenge levere en klimaplan til EU. Spørsmålet mitt er hvorfor statsråden velger å hemmeligholde denne planen og ikke sende den ut på høring til det norske samfunnet, slik man gjør i andre EU-land.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Det har i høyeste grad med klimakrisen og hvordan Norge skal nå sine klimamål, å gjøre.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Mitt spørsmål til statsråden er da hvorvidt han har undersøkt med EU om muligheten for å få en kort utsettelse av innsendingsfristen for å få sendt denne saken på høring i Norge og få viktige innspill fra det norske samfunn.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Norge og verden opplever nå en klimakrise der store områder etter hvert kan bli ubeboelige, og med en enorm utryddelse av planter og dyr som følge av denne. Det skjer rett foran våre øyne og er godt dokumentert gjennom bl.a. FNs klimapanel og FNs naturpanel. For 30 år siden, da klimapanelet ble dannet og de første advarslene kom, trodde vi alle at klimakrisen var et dystert framtidsscenario for våre barn og barnebarn. Vi trodde lenge at vi var den siste generasjonen som slapp å oppleve det vi den gang kalte klimaendringer. Men vi opplever klimakrisen allerede. Og det er for snilt å omtale dette som endringer, som klimaendringer. Endringer er noe som skjer sakte over lang tid, noe vi lett kan tilpasse oss. Sånn er dessverre ikke klimakrisen. Nå er vi kommet i en situasjon der de menneskeskapte klimagassutslippene må ta slutt om man skal unngå de mest katastrofale følgene. Derfor er det behov for en helt ekstraordinær innsats over de neste årene for å komme ut av den nødssituasjonen vi er i. Det er avgjørende at vårt øverste demokratiske organ anerkjenner at landet står i en nødssituasjon som krever radikale tiltak. Vi trenger langt større innsats mot klimakrisen enn vi har sett. Vi trenger et nytt klimaforlik som kutter norske utslipp kraftig. Vår ungdom trenger å se at landets nasjonalforsamling kan stå samlet i kampen mot det som truer vår – og deres – felles framtid. Vi snakker altså ikke om å ta i bruk beredskapsloven og sette vanlige lover til side, som flertallet argumenterer med. Vi snakker om å bruke demokratiet til det beste for våre innbyggere og vår framtid. Jeg vil også bemerke at flere av regjeringspartiene har vært med på å vedta lignende uttalelser rundt omkring i landets fylkesting og kommunestyrer det siste året. Men stråmenn er visst det nye i norsk politikk, eller stråmannsargumentasjon. Det er ingen som i denne saken har foreslått å frata Stortinget noe som helst makt. Tvert imot har opposisjonen med SV i spissen flere ganger foreslått å bruke Stortinget og få til et samarbeid mellom partiene på Stortinget om et nasjonalt ambisiøst klimaforlik som kutter utslippene. Dessverre registrerer vi at dette gang på gang har blitt nedstemt av regjeringspartiene.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Hvis representanten Heggelund hadde hørt etter da jeg snakket, lå svaret på hans spørsmål i mitt innlegg. Men jeg kan referere til hva Høyre har vært med på i Oslo bystyre for ikke så lenge siden; der var Høyre med på følgende: «Oslo bystyre anmoder nasjonale myndigheter om å erklære miljø- og klimakrise.» Ut fra debatten så langt i dag kan vi bare slå fast at det er langt mellom Høyre i Oslo og Høyre på Stortinget.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-19:
Norge har et spesielt ansvar for å ta vare på villreinen. Vi er det landet i Europa som fortsatt har levende villreinstammer. Villreinen gikk i tidligere tider langt lenger sør enn den gjør i dag, men er på grunn av utbygging og inngrep opp gjennom historien blitt presset inn på stadig mindre arealer. Også her i Norge ser vi at villrein må ta til takke med stadig mindre arealer, til tross for at vi i europeisk sammenheng har et spesielt ansvar for denne arten. De siste fem årene er det blitt bygd 856 nye fritidsbygg i villreinens leveområder. Villreinområdene har vist seg å være attraktive utfartsplasser, og det sier seg selv at hytter i eller i nærheten av sånne områder medfører et økende press på villreinen. Per 1. januar 2019 var det om lag 4,5 millioner fritidsbygg i Norge. Av disse var 24 000, eller 5 pst., oppført i siste femårsperiode. Det er i dag nesten 20 000 hytter i villreinens leveområder. Vi så senest tidligere i år at en avgjørelse fra kommunalministeren om utbygging av en alpinlandsby i Eidfjord kommune utløste protester fra fylkesmannen i Hordaland på grunn av at utbyggingen kom i konflikt med det nasjonale hensynet om å ta vare på villreinen, for dette var en utbygging som ville berøre villreinområdene. Jeg velger å tro at dersom Solberg-regjeringen ikke hadde flyttet planavdelingen fra Klima- og miljødepartementet til Kommunaldepartementet i 2013, ville dagens statsråd, Ola Elvestuen, stanset denne utbyggingen. Dagens klima- og miljøminister har jo også sagt til media at planavdelingen, som tidligere lå i Miljøverndepartementet, og som var en viktig årsak til at Miljøverndepartementet ble opprettet i 1972, fortsatt bør ligge der. Min utfordring til statsråden er todelt. Vi ser, som jeg sa i begynnelsen av mitt innlegg, at det fortsatt bygges hytter i villreinens leveområder – 856 nye fritidsbygg de siste fem årene. Hva vil statsråden med det øverste ansvaret for artsmangfoldet i Norge gjøre for å trygge villreinens områder mot denne typen hyttebygg framover? Og vil statsråden fortsatt jobbe for at planavdelingen, som styrer over arealbruken i Norge, kommer tilbake til Klima- og miljødepartementet, der den hører hjemme, og der han også selv helt riktig mener at den bør ligge?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-19:
Jeg tar ordet på vegne av saksordfører Nina Sandberg fra Arbeiderpartiet, som dessverre ikke hadde anledning til å være her i dag. Opplæringsloven pålegger alle skoleeiere å gi nødvendig opplæring som er tilpasset den enkelte elev. Tilpasset opplæring er et av de sentrale prinsippene i fellesskolen. Kravet skal sikre alle barn best mulig utbytte av opplæringen. Tilpasningen er grunnleggende for å sikre alle elever og lærlinger like muligheter og likeverd. Derfor er Dysleksi Norges arbeid for dysleksivennlige skoler viktig, og det bygger på et ønske om å flytte fokus fra alt det som er vanskelig, til det som fungerer. I fellesskap har elever, foreldre og fagfolk jobbet fram kriterier for dysleksivennlige skoler, som handler om systematisk satsing på elevene gjennom f.eks. forankring i skoleledelsen, planer for kompetanseheving, gode læremidler, godt læringsmiljø, rutiner for kartlegging og oppfølging, tilrettelegging ved prøver og et godt skole–hjem-samarbeid. I Arbeiderpartiet ser vi på dette som gjennomarbeidet og ikke minst et arbeid som fungerer. Dysleksivennlige skoler har gode systemer for å følge opp alle elever med vansker. Systematisk jobbing for at ingen faller fra, kommer alle elever til gode, og derfor foreslår vi nå, i samråd med Dysleksi Norge, at dette representantforslaget utvides til også å omfatte spesifikke språkvansker. Det trengs et mer systematisk arbeid for å sette alle skoler i stand til å ha kompetanse, metode, systematikk og ressurser til å fange opp elever med dysleksi, dyskalkuli og spesifikke språkvansker. Vi mener det er på tide å handle. Derfor er det også litt skuffende at Høyre vil stemme imot forslaget i dag. Så sent som i valgkampen i 2017 kjørte Høyre en egen kampanje Norge rundt for dysleksivennlige skoler. Det var oppslag i f.eks. Lindesnes, Oslo, Indre Fosen, Sola og Fredrikstad. I samme valgkamp kritiserte Høyre Oslo kommune for at det er «forbausende tafatt at det kun er 5 skoler i Oslo i dag som er sertifisert som dysleksivennlige». En kan jo da spørre seg hvor tafatt det er når Høyre og de andre regjeringspartiene vil gå imot vårt forslag i dag. Vi fra Arbeiderpartiet er enig i Høyres valgkamperklæring om at en dysleksivennlige skole er en god skole der alle elever opplever kunnskap og mestring, ikke nederlag. Vi hadde sett fram til at Høyre i regjering fulgte opp sin egen valgkampanje, og vi hadde håpet at de stemte for forslaget i dag, som hadde sørget for at flere elever opplever kunnskap og mestring. Dessverre gjør de ikke det. Med dette tar jeg opp det forslaget Arbeiderpartiet har sammen med andre i saken.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-19:
Jeg tror vi kan være enige om at vi har et ganske godt lovverk, men det er en kontinuerlig utvikling. Det har vært en utvikling siden 2015, og vårt mål er at dette lovverket må bli bedre, og at en må tette hull – og det på flere områder. For eksempel mener Arbeiderpartiet at en må tette hull mot kommersielle aktører som tar utbytte. Der er en helt klart ikke i mål. Loven har svakheter. Høsten 2017 tapte staten en ankesak mot Akademiet. Kunnskapsdepartementet krevde tilbake offentlige tilskudd etter at det hadde vært gjennomført tilsyn der en mente tilskuddet var brukt i strid med loven, altså at en ikke brukte det til elevenes beste, men staten tapte. Derfor har vi et forslag om dette som gjør at en tetter hull og sikrer at all statsstøtte går til elevenes beste, og jeg håper statsråden i sitt innlegg kan si noe om sin oppfølging av Akademiet-saken, der altså staten tapte. Det andre gjelder organisasjonsformer. For Arbeiderpartiet er det viktig å unngå at en får enorme og komplekse organisasjonsstrukturer der en kan gjemme seg bort med underselskaper, og ikke minst at en hindrer åpenhet. Derfor har vi et forslag sammen med Senterpartiet og SV om at en skal «utrede nye organisasjonsformer for å drive private skoler som tilrettelegger godt for ideell virksomhet og samtidig sikrer allment offentlig innsyn i bruken av offentlige midler». Det mener vi det er behov for. Det tredje, og kanskje viktigste og mest aktuelle nå, er lokal selvbestemmelse. Arbeiderpartiet mener at skolestrukturen bestemmes best lokalt, og her er det ikke tvil om at det er behov for å stramme opp regelverket. Aftenposten kunne forrige uke komme med en alvorlig avsløring av at nye privatskoler presser ut offentlige skoler. At det har vært en enorm økning i antallet private skoler og privatskoleplasser under denne regjeringa, visste vi, men denne saken avslører at Høyre har drevet med en bevisst snikprivatisering av Skole-Norge, og misbrukt, mener jeg, rommet for skjønn i loven til å gjennomføre ideologiske, høyrepolitiske vedtak i strid med faglige råd. Advokatfirmaet Raugland har vurdert disse sakene og mener de er svakt begrunnet, og at departementet har svaret klart på forhånd. Høyre driver altså med en bevisst snikprivatisering som er i strid med de faglige rådene. Arbeiderpartiet vil det annerledes. Vi vil ikke svekke den offentlige fellesskolen. Vi mener at skolestrukturen bestemmes best lokalt, og har tatt til orde for en lokal vetorett, sånn at man ikke kan sitte i departementet i Oslo og bestemme skolestrukturen i Stavanger, i Flekkefjord eller på Hadsel. Derfor har vi et forslag om dette. Vår intensjon er å tette hull og å utvide og forbedre et godt lovverk. Det er synd at regjeringa er så fornøyd med egen innsats at en ikke har vært villig til å gå inn på noen av opposisjonens forslag i denne saken. Med det tar jeg opp de forslagene Arbeiderpartiet er en del av.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-19:
Jeg vil utfordre statsråden litt på de avsløringene som kom i Aftenposten i forrige uke. Man avslørte at Høyre driver en bevisst snikprivatisering av Skole-Norge, og misbruker rommet for skjønn i loven til å gjennomføre ideologiske, høyrepolitiske vedtak i strid med faglige råd. Det er altså Utdanningsdirektoratets oppgave å behandle søknader om å starte friskoler i Norge. Ved avslag i direktoratet skal departementet avgjøre. Med Høyre i regjering har Kunnskapsdepartementet overprøvd de faglige rådene til direktoratet i et flertall av sakene. Advokatfirmaet Raugland har vurdert sakene, mener de er svakt begrunnet og at departementet har svaret klart på forhånd. Kunnskapsministeren ville ikke svare eller stille til intervju i saken – nektet å svare på Aftenpostens spørsmål. Derfor vil jeg starte med å gjenta det jeg mener er et av de viktigste spørsmålene Aftenposten prøvde å stille: Mener statsråden det er uvesentlig om etableringer av disse privatskolene har negative konsekvenser for det offentlige skoletilbudet i den aktuelle kommunen?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-19:
Jeg stiller ikke spørsmål om departementet er grundig i sin vurdering, det legger jeg egentlig bare til grunn. Jeg vil presisere overfor statsråden at det Aftenposten har beklaget, er prosessen – at man ikke la fram Rauglands vurderinger til statsråden på forhånd. Men Aftenposten sier de står hundre prosent bak innholdet i saken. Så jeg tror det er viktig å holde seg til realitetene i hva som er beklaget, og ikke overspille det. Spørsmålet mitt, og som jeg mener er saken, gjelder hva som ligger bak departementets begrunnelse når man politisk overprøver de faglige rådene. Kunnskapsministeren har selv sagt at man bruker skjønnet i loven til å lande på en annen vurdering. Men hva er egentlig statsrådens begrunnelse for at man politisk i departementet endrer vedtak fra faginstansene, og hva ligger bak dette skjønnet, som gjør at man politisk overprøver de faglige rådene, og altså ser vekk fra de negative lokale konsekvensene?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-19:
Realitetene i en del av enkeltsakene er noe helt annet enn det statsråden nå sier, og det han har sagt tidligere. I Flekkefjord, f.eks., sa man lokalt nei. Kunnskapsdepartementet sa i sitt svar at det ikke var sannsynlig med nedleggelse av en skole som kommunen argumenterte for. Nå er altså realiteten at man må legge ned den offentlige skolen. Departementet så bort fra det og mente at det ikke var sannsynlig, men nå er det realiteten. Man har altså sett bort fra den viktige formuleringen i loven som sier at det ikke skal gå ut over den lokale skolestrukturen. Da mener jeg statsråden kun står igjen med å argumentere for at det er ideologi som ligger bak – når man så tydelig ser bort fra kommunens argumenter om at dette kommer til å gå ut over skolestrukturen, og når man likevel overprøver det lokale selvstyret og de faglige rådene fra direktoratet. Er det noe annet i den enkeltsaken statsråden har sett, som ikke har kommet fram?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-19:
Det var noen påstander her som jeg hadde behov for å svare på og utdype litt. Representanten Gudmundsen ber meg lese Aftenpostens beklagelse. Det må jeg nesten returnere til representanten Gudmundsen, for som jeg sa til statsråden: Det Aftenposten har beklaget, er at de ikke hadde en samtidig imøtegåelse, som det heter på mediespråket. De beklaget ikke innholdet i saken, det er det ikke grunnlag for, og det mener jeg det er merkelig at Høyres representant påstår fra Stortingets talerstol. Statsråden mener at jeg blander. Det er jeg bent fram uenig i. Jeg vil kanskje til og med påstå at det er statsråden som blander. Jeg kan være enig i at det er politisk uenighet om privatskoler. Den debatten tar vi gledelig hver eneste dag. Men det var ikke det jeg spurte om i replikkordskiftet, og det er ikke det jeg er opptatt av når det gjelder denne Aftenposten-saken. Det jeg stiller spørsmål om, er bruken av skjønn, og om statsråden synes de spørsmålene er ubehagelige, betyr det ikke at jeg blander. Det betyr bare at jeg er utålmodig og ber om svar. Jeg mener saken gjelder hva som ligger bak Kunnskapsdepartementets begrunnelse når en politisk overprøver de faglige rådene og ser bort fra de lokale konsekvensene. Min påstand er – som sagt – at det eneste en står igjen med som argument, er Høyres ideologisk motiverte snikprivatisering av skolene. Jeg vil bare konstatere at jeg har spurt statsministeren og kunnskapsministeren om dette, og vi har ennå ikke fått svar på hva som ligger bak den bruken av skjønn som statsråden utdyper. Han kan gjerne svare nå hvis han vil. Vi kommer uansett til å følge saken videre.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-19:
Jeg vil først av alt takke statsråden for svaret på utfordringen på Akademiet-saken. Jeg synes det var en god presisering og ikke minst en god oppfølging fra departementet om hvordan den saken gikk. Så til det som ble diskutert her på slutten. Arbeiderpartiet har sett på utviklingen som har vært. Det har vært en enorm økning. Man ser også at det styres av høyreregjeringa på en sånn måte at man lokalt fratas styringen. Man lytter altså ikke til folket lokalt. Det er det vi har valgt å gjøre, og det er derfor vi har vedtatt politikk på at vi ønsker en lokal vetorett, for vi mener at man best bestemmer skolestrukturen lokalt. Vi legger selvfølgelig ikke menneskerettighetene til side, men spørsmålet handler om regjeringa helt ser bort fra en annen, like viktig, paragraf i loven hva gjelder den lokale skolestrukturen. Jeg skulle i denne debatten ønske, som Henriksen òg sa, at regjeringspartiene hadde vært ærlige på at den enorme økningen og snikprivatiseringen man nå har, er ideologisk og politisk begrunnet – i stedet for å gjemme seg bak skjønn og lov.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2019-11-19:
Høyre ønsker at alle skoler skal være dysleksi- og dyskalkulivennlige. Målet må være helt klart: Alle barn skal føle mestrings- og læringsglede fra barnehage og i hele utdanningsløpet. Vi må ha forsterket tidlig innsats, tilpasset undervisning for alle barn og jobbe målrettet ute i kommuner og fylker for å skape en best mulig oppvekst for ungene våre. Det er derfor veldig lett å være positiv til representantforslaget som er til behandling i dag. Samtidig må vi ikke glemme at skolene ikke blir dysleksi- og dyskalkulivennlige bare fordi man vedtar at de skal være det. Arbeidet ute blant skoleeierne, påtrykk fra skoleledelse, samarbeid i profesjonsfellesskapene på skolene og systematisk arbeid er noen av svarene. Hvordan dette vil og kan løses, vil avhenge av lokale ressurser. En utarbeidelse av en tidfestet plan, som forslagstillerne ønsker, er neppe en god tidsbruk for å bidra til at våre skoler skal bli bedre. Riktig medisin mener jeg vi heller finner i den nylig framlagte stortingsmeldingen Tett på – tidlig innsats og inkluderende fellesskap. Her finner vi en rekke tiltak som vil bidra til at vi får en skolehverdag og oppvekstpolitikk som legger grunnlag for at flere skal føle mestring og ikke minst glede over læring, i samspill med kommunene. Det er også viktig å trekke fram at det gjøres et godt arbeid ute i mange skoler allerede i dag – og ikke minst understreke at alle skoler og skoleeiere har plikt til å sørge for at elever med lese-, regne- og skrivevansker får tilpasset undervisning. Samtidig er det viktig å nevne at det ikke er nødvendig med diagnosen dysleksi eller dyskalkuli for å få tilpasset undervisning, og at skoler ikke må være dysleksi- og dyskalkulivennlige for å følge opplæringsloven. Det er skoleeier og lærer som har ansvar for å tilpasse undervisningen, og elevene har rett til spesialundervisning og en sakkyndigvurdering gjennom PP-tjenesten, dersom den tilpassede undervisningen og opplæringen ikke gir godt nok utbytte for elevene. Høyre og regjeringspartiene jobber systematisk med satsing på skole, og særlig arbeidet med tidlig innsats og tilrettelagt undervisning. Noe av det første Høyre gjorde da vi inntok regjeringskontorene, var i 2014 å gjeninnføre ordningen med gratis PC til elever som hadde dysleksi, etter at de rød-grønne fjernet dette tilbudet i sin periode. De senere årene har vi levert historiske satsinger, med alt fra flere lærere, master- og videreutdanning, kompetansekrav og en rekke andre tiltak. Høyre støtter at alle kommuner og skoler skal ta ansvar for god kvalitet og opplæring til alle elever, uten at staten skal bestemme på hvilken måte dette skal foregå på den enkelte skole. Samtidig tilrettelegger vi for at alle skoler skal kunne gjennomføre et slikt løft. Det ser vi i den framlagte stortingsmeldingen, og jeg ser fram til å behandle den her i salen for å fortsette det viktige og ikke minst gode arbeidet som vi gjør for å løfte alle skoler i Norge.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2019-11-19:
Aller først til representanten Tvedt Solberg: Jeg vil anbefale ham å lese oppfølgingen i Aftenposten fra kunnskapsministeren om oppslaget knyttet til behandling av friskolesøknader. Da vil han se at saken er en smule annerledes enn det som først ble lagt fram. Jeg synes det er litt uredelig at man trekker fram den saken på feil premisser. Men det vi skal diskutere her i dag, er egentlig prinsippet om hvorvidt vi skal kunne ha en mangfoldig skolesektor. Det er ingen tvil om at for Høyre har det en egenverdi. Ikke minst gjelder det foreldrenes rett til å ha alternativer. Dette er til og med nedfelt i internasjonale traktater. For Høyres del er det viktig at vi har denne retten, men selvfølgelig er det også kjempeviktig at vi satser på og har en best mulig offentlig skole. Det er nettopp derfor Høyre i regjering de siste årene har hatt en massiv og sterk satsing på mange tiltak for å løfte den offentlige skolen og skolene i Norge generelt. Jeg vil si at vi ser resultater, for elevene leser bedre, lærer mer, vi har færre som faller fra, og flere som får fagbrev – bare for å nevne noe. Jeg vil også minne om at det ikke er så veldig mange år siden vi behandlet friskoleloven som vi i dag har. Det var en innramming av lovverket etter en i sin tid grundig gjennomgang av regelverket som ble behandlet her i denne salen – Prop. 84 L for 2014–2015. Da gjorde vi en rekke innskjerpinger i regelverket for å sikre at lovens intensjon om tilskudd – at penger skal komme elevene til gode – ble ivaretatt. Utbytteforbud har faktisk ligget i loven siden 1970. I senere lovarbeider har vi presisert og utdypet dette, bl.a. ved at vi i 2015 innførte nye krav til innsyn og økt dokumentasjonsplikt. Oppsummert vil jeg si at mye tyder på at dagens friskolelov og system fungerer etter hensikten. Tilsyn og kontroll har avdekket skoler som har brukt statstilskudd i strid med regelverket, og tilsynet blir stadig mer profesjonelt, treffsikkert og effektivt. En innskrenkning av organisasjonsfriheten, som f.eks. nevnes i representantforslaget om organisering i stiftelse, er ikke noe man kan dokumentere vil være en større garanti for at statstilskuddet kommer elevene til gode, eller at tilskuddet ikke benyttes i strid med regelverket på annen måte. Det er mange faktorer som påvirker kvaliteten på det samlede skoletilbudet i en kommune eller et fylke. Det er tvilsomt at en reduksjon i elevtallet på friskoler framfor andre tiltak er noe som vil bedre kvaliteten i det offentlige skoletilbudet.