Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Vi behandler i dag fire representantforslag samlet. Det er en utfordring, for vi ønsker jo å omtale hvert forslag for seg, samtidig som vi ønsker å knytte noen kommentarer til enkeltforslag og til det som er likt i forslagene. La meg først knytte noen kommentarer til det bildet som de fire forslagene tegner når man ser på dem samlet. Her er det altså en tilsynelatende god idémyldring i opposisjonen. De rød-grønne mener å ha funnet flere gode tiltak for ulike grupper som sliter i arbeidslivet, og som kan tenkes å trenge hjelp for å få arbeid. Men når man ser mer kritisk på forslagene, viser det seg at det enten er litt lite innhold, at det kan være svake forslag, eller det kan være forslag som kanskje best bør ses i sammenheng med andre forslag. Det aller mest interessante er likevel følgende: Ved å flagge sine standpunkter til en rekke løsrevne tiltak så tidlig binder opposisjonen seg til masten. De går sterkt ut med argumentasjon for sine forslag og er tilsynelatende blinde for å se forslagene i en sammenheng. Når opposisjonen binder seg på denne måten, skal det bli veldig spennende å høre debatten – nå som regjeringen kommer med forslag til endringer i arbeidsmiljøloven og en melding om arbeidsmarkedet. Det skal også bli veldig spennende å høre hvordan opposisjonen reagerer på konstruktive forslag fra ekspertgruppen som nå gjennomgår Nav. Representantforslaget fra arbeiderpartirepresentantene er et godt eksempel på resirkulering av gamle forslag. De punktene som listes opp i forslaget, er i all hovedsak resirkulert fra arbeidslivsmeldingen, som den forrige regjeringen la fram helt på tampen av sin regjeringstid. Faktisk er det ganske interessant å huske på hvilket tidspunkt de la fram den meldingen. Det var like før stortingsvalget, og på det tidspunktet var det klart – i hvert fall for de fleste av oss – at de rød-grønne lå meget tynt an med hensyn til å få en valgseier. De aller fleste regnet nok med et regjeringsskifte. Kan vi virkelig ta på alvor en melding som legges fram rett før valget? Kan vi virkelig tro at listen med tiltak er realistisk, og ikke kun valgkamputspill? Dette forslaget var lett når det gjaldt innhold, og tungt når det gjaldt valgkampretorikk. Det er ikke bedre i dag. Derfor er jeg glad for at den sittende regjering har en langt mer realistisk og positiv tilnærming til hvordan de med nedsatt arbeidsevne kan sikres bedre arbeidsmuligheter. Jeg er glad for at regjeringen trakk stortingsmeldingen «– Flere i arbeid», og jeg ser fram til at det kommer en ny sak med mer konkrete tiltak. Når det gjelder forslaget fra representanten Karin Andersen om å stoppe økt kommersialisering av arbeidsrettede tiltak for å sikre best mulig kvalitet og resultater i Nav, ble jeg nesten litt nostalgisk og rørt. Her er det jo det gode, gamle SV som har gjenoppstått. Da jeg begynte i politikken, lenge før Kristin Halvorsen prøvde å gjøre Sosialistisk Venstreparti til et – skal vi si – mer stuerent parti, var SV et gjenkjennelig sosialistisk parti. De var mot NATO, noe som de synes å ha feid under teppet de senere år. De var for å skatte kapitalister vesentlig strengere enn i dag og ikke gi dem skattelette, slik vi fikk høre om i finansdebatten, hvor SV faktisk foreslo at utbytteskatten skulle settes ned. Men nå er SV tilbake i god, gammel form. Det skal altså ikke være lov å tenke kommersielt når man skal hjelpe folk ut i arbeid. De som skal ut i arbeid – i hvert fall ca. halvparten av dem – skal tross alt ut i kommersielle virksomheter, men det skal ikke være lov å tenke kommersielt. Hvilket fiendebilde er det som egentlig eksisterer i representanten Karin Andersens hode? Er det virkelig så vanskelig å tenke seg at noen skal få lov til å tjene en krone eller to, mens de samtidig gjør et samfunnsnyttig arbeid? Jeg er glad for at slike tanker i all hovedsak er forvist til ytre venstre, og jeg er glad for at dagens regjering lar alle som kan bidra, få lov til å gjøre det. Å være kommersiell – eller ideell, for den saks skyld – er en berikelse i arbeidet med å sikre en best mulig kvalitet og best mulig resultater i det arbeidsrettede tiltaket. Det viktigste må være å få folk i jobb, og så får det ikke være så avgjørende viktig hvem som står bak sysselsettingstiltakene. Representantene Karin Andersen og Snorre Serigstad Valen, fra SV, ønsker å gi all ungdom under 25 år som ikke er i skole eller i arbeid, en lovpålagt rett til utdanning, kompetansegivende aktivitet, veiledning og/eller jobbtilbud innen tre måneder. Fremskrittspartiet setter stor pris på SVs engasjement for ungdommen, og vi setter om mulig enda større pris på SVs motivasjon for å få ungdom i arbeid. Men vi mener, som statsråden, at det ikke er mest formålstjenlig å innføre en rettighet som skal gjelde for alle under 25 år. Fremskrittspartiet mener det blir uheldig at man på et prinsipielt, aldersmessig kriterium nærmest skal overprøve de faglige og individuelle prioriteringene Nav-kontorene gjør. Fokusering og ressurser må rettes mot dem som har mest behov for oppfølging og tilrettelegging, samt dem som står nærmest arbeidslivet, og ikke være basert på et kategorisk kriterium som alder. Det er viktig at Navs ressurser konsentreres om dem som har størst behov, og om dem som har et reelt behov for bistand fra Nav. Det er kun med en slik politikk at Norge vil lykkes med å få flest mulig i arbeid. Fremskrittspartiet finner også at det blir en urettferdig forskjellsbehandling å lovfeste en slik rettighet kun for de personene som er under 25 år. Det er heller ikke heldig å gjøre ungdom til Nav-brukere i så ung alder. Når det gjelder forslaget fra Karin Andersen og Eidsvoll Holmås, fra SV, om å gi ungdom med uføretrygd rett til arbeidsmarkedstiltak, på lik linje med dem som mottar arbeidsavklaringspenger, er Fremskrittspartiet enig i at det er viktig at samfunnet bidrar til å legge til rette for at så mange som mulig kan delta i arbeidslivet – et samfunn med en stor andel av unge og uførepensjonister som har en psykisk lidelse. Av disse er mange psykisk utviklingshemmede, eller de har en utviklingsforstyrrelse. Videre er det mange som har sykdommer i nervesystemet, misdannelser eller kromosomavvik. Sett i lys av disse diagnosegruppene vil et system med jevnlig revurdering av uførepensjonen ha liten effekt for å få flere ut i arbeid. Et annet moment er ressursbruken – det vil kreve store ressurser for å bidra til at forholdsvis få kommer ut i arbeid. For å styrke arbeidslinjen og få flere i arbeid er det nok bedre å prioritere ressursutnyttelsen i Nav for dem som står nærmest arbeidslivet. En annen viktig mulighet som uførepensjonister har i dag, er arbeidsrettede tiltak fra Arbeids- og velferdsetaten. Dette tilbudet gis til alle uføre som har liten mulighet for at uførepensjonen kan reduseres eller bli helt borte. Sett i lys av at ekspertgruppen som nå gjennomgår Nav, vil komme med flere gode tiltak om hvordan vi skal få flere uføre i arbeid, og av at de ennå ikke har konkludert i sitt arbeid, mener Fremskrittspartiet at det er for tidlig bastant å trekke konklusjoner når det gjelder nye oppfølgingstiltak overfor unge uførepensjonister. Følgelig er det viktig for oss å avvente Nav-ekspertutvalgets arbeid og deres anbefalinger.