trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2019-11-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Det viser at vi er på rett vei, men det viser også at vi har mye arbeid som skal gjøres, fram til vi er i mål. Jeg vil takke statsråden spesielt for at han signaliserer at det er mulig å pålegge kommunene å ha en tilstandsrapport allerede på vårparten. Jeg ser fram til om det faktisk vil realiseres. Det er en sak som jeg har lyst til å ta opp spesielt, og det er såkalt enetiltak – som VG i en artikkelserie har beskrevet grundig – og hvordan barn opplever dette. Enetiltak defineres som at barn som bor i en bolig eller i en institusjon, må bo isolert fra andre barn i boligen eller institusjonen. De eneste som bor sammen med barnet hele døgnet, er voksne ansatte som går i turnus. Dette er et inngripende tiltak, og undersøkelser viser at barn føler seg isolerte og kontrollerte. Flere har også sagt at de ikke går på skole. I 2016 fikk barnevernsmyndighetene kritikk for bruken av enetiltak. Myndighetene svarte at praksisen skulle strammes inn. Personlig har jeg en nullvisjon om enetiltak, men jeg merker meg at fagpersoner mener at i enkelte tilfeller er det behov for enetiltak. De har beskrevet at mange barn lever altfor lenge i og med omfattende omsorgssvikt. For enkelte medfører dette så store påkjenninger at det påvirker deres evne til å inngå i relasjoner med andre og nyttiggjøre seg omsorg. De har også behov for ivaretagelse og omsorg som er langt på siden av det man oppfatter som det normale. Ofte trenger de også behandling innen psykisk helsevern. Noen av ungdommene som sliter mest, har et komplekst tilstandsbilde med veldig mange vonde erfaringer og en alvorlig psykisk lidelse. Det handler om ungdom som står i fare for å ta livet av noen, i verste tilfelle, eller å skade seg selv. Og noen blir rett og slett gitt opp av samfunnet. Hvordan vil statsråden følge opp behovet for riktig bruk av såkalt enetiltak, og hva kan gjøres for å behandle barn med slike store hjelpebehov?
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2019-11-14:
Jeg vil gjenta min takk for orientering fra statsråden. Det er et stort fagfelt å ta hånd om, og jeg er glad for at statsråden peker på at det må jobbes tungt på flere hold. Jeg vil også takke medrepresentanter for en god debatt. Jeg merket meg at representanten Giske mener jeg har en rørende omsorg for barnevernet. Det var vel kanskje litt ironisk ment. Jeg kan forsikre om at jeg tar barnevernet på største alvor. Det er ikke noen kvikkfiks i barnevernet. Det må jobbes over tid. Samordningen må, som vi har hørt, bli bedre når det gjelder forebyggende tjeneste, og ikke minst må vi ha en kompetanseheving på alle nivåer. Jeg vet at det jobbes med å utvikle mastergradstilbud innen barnevernet. Jeg tror det kan gi et godt løft ikke minst å få inn forskningskompetanse, slik at vi gjør de rette tingene basert på kunnskap og forskning. Institusjonsbarnevernet har statsråden sagt skal gjennomgås. Det er riktig. Samtidig trenger vi gode, trygge institusjoner, for noen barn må faktisk være på institusjoner. Det er en bekymring at vi ikke har nok fosterhjem. Representanten Åslaug Sem-Jacobsen nevnte at det var et stort problem i Telemark. Jeg tror det er et problem flere steder, og jeg ser fram til hvordan vi kan jobbe med å rekruttere flere gode familier til å ta vare på barn som har behov for å bli tatt vare på i kortere eller lengre perioder. Jeg merker meg også dette med enetiltak og ministerens svar på det. Jeg er glad for de to institusjonene som nå skal ivareta barn. Dette handler om psykisk helse, og det handler om folk med spesialkompetanse. Da er det spesialisthelsetjenesten som må ivareta så store og komplekse problemer som dette viser. Jeg vil igjen takke for debatten.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-14:
Jeg er helt enig i at de fleste barn har det best sammen med andre barn og unge. Hovedregelen er derfor at barn og unge som må bo på institusjon i en kortere eller lengre periode, skal bo sammen med andre. Enetiltak skal altså kun brukes når det er til barnets beste. Vi har hatt tett kontakt med Bufdir om bruken av enetiltak i år, og jeg har fått bekreftet en langt mer restriktiv bruk av enetiltak. Bufdir opplyser at det kun har vært startet fem nye enetiltak i 2019, og at antallet enetiltak har gått ned fra 118 i tredje kvartal 2018 til 83 i andre kvartal 2019. Samtidig må vi erkjenne at noen barn og unge har utfordringer som gjør det krevende å gi et botilbud sammen med andre som er forsvarlig både for dem selv og for de andre barna. Da kan et godt tilrettelagt enetiltak være nødvendig i en periode. Men enetiltak må brukes med varsomhet og kun når faglige vurderinger finner at det er til barnets beste. Barn som bor i enetiltak, har de samme rettighetene som andre barn som bor i barnevernsinstitusjon. Det betyr at så langt det lar seg gjøre, skal de gå på skole sammen med jevnaldrende, de skal delta på fritidsaktiviteter, kunne ha besøk og bevege seg fritt. Regelverket for kvalitetssikring, godkjenning og tilsyn og reglene om barns rettigheter på institusjon gjelder også for enetiltakene. Det er regler som setter rammer for bruk av tvang. Alle disse reglene bidrar til å ivareta rettssikkerheten til barna. Både helseministeren og jeg er opptatt av å styrke samarbeidet mellom barnevernet og helsetjenestene og sånn bedre den psykiske helsehjelpen til barn i barnevernet. Vi har derfor iverksatt en egen satsing for å styrke barn i barnevernets tilgang til kartlegging og behandling av helseplager. For eksempel er samarbeidet mellom barnevernsinstitusjonene og BUP styrket for å gi barna den hjelpen de trenger. Vi har etablert to institusjoner for barn og unge med behov for samtidig hjelp fra barnevernet og fra psykisk helsevern. Men vi trenger mer kunnskap om hvordan vi best møter behovene til de barna i barnevernet som har de mest sammensatte og mest komplekse utfordringene. Jeg har derfor igangsatt en helhetlig gjennomgang av institusjonsbarnevernet, der også enetiltak inngår. Dette vil gi oss grunnlag for å vurdere om det er behov for mer omfattende endringer i institusjonsbarnevernet.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-14:
Jeg vil takke for innleggene og debatten. Jeg vil bare presisere det som jeg sa veldig tydelig i mitt innlegg, at det er store utfordringer i barnevernet, og det tar jeg på største alvor. Og med all respekt, jeg hadde jo ikke satt i gang så enormt mange endringer hvis jeg mente alt var perfekt i dag, så min påstand er at de neste to årene vil det skje mer enn på iallfall veldig, veldig lenge. Det er fordi vi trenger å styrke barnevernet, og det er jeg – og regjeringen – veldig opptatt av. Så er det interessant med innleggene fra Arbeiderpartiet, der en liksom er så tydelig på at statsråden må handle nå. Ja, jeg handler nå, og jeg har jo redegjort for så mange prosesser som er i full sving, og som kommer de neste årene. Men så sier en samtidig: Vi må ha en full gjennomgang, for det er så mye som må kartlegges. Ja, det kunne vi for så vidt ha gjort, men alle vet hvordan en full gjennomgang ville gått, og hvor lang tid det ville tatt. Så enten må en gjøre endringer nå, eller så må en ha en full kommisjon, som mange har foreslått. Men vi kjenner utfordringsbildet ganske godt. Nå har vi, som jeg sa, en helhetlig gjennomgang av institusjonsbarnevernet og bruken av private aktører. Det vil kartlegge om det er behov for å gjøre endringer. På fosterhjemssiden er det en egen NOU som er i full gang med oppfølgingen i tillegg til at vi har tiltak både for rekruttering og for oppfølging av fosterhjemmene. Flere har redegjort for den historiske kompetansesatsingen som er i gang, og som vi ser på om vi skal utvide, både den satsingen og å stille ulike krav, som er i full gang. Bemanningssituasjonen har vi redegjort for, som er en viktig del. Barnevernsreformen er vedtatt innrullet og er viktig for kommunene for forebyggingsbiten. Barnevernsloven kommer i 2021, helsesatsingen – og også disse EMD-sakene tar jeg på største alvor. Jeg vil si at når vi i departementet går gjennom sakene, er det viktig lærdom å ta fra dem, men også på grunn av at de sakene er der, har vi et ekstra fokus på menneskerettigheter i den nye barnevernsloven. Så jeg tar på største alvor at det er utfordringer, og jeg jobber med full trøkk for at vi skal løse det. Så spurte representanten Lerbrekk om hvordan jeg kan si at det også skjer positive ting i barnevernet. Det er fordi det er styrket kapasitet det siste året. Det er blitt 200 flere saksbehandlere, det er ikke økning i saker, det er blitt 1 300 flere ansatte siden 2013. Det er bra, kommunene gjør en jobb. Fristbruddene på undersøkelsene er gått ned fra 17 pst. i 2013 til 7 pst. nå – fortsatt en vei å gå, men en positiv bedring. Fosterhjemmene som får god nok oppfølging, er steget fra 68 pst. i 2013 til 90 pst. nå. Det er bra, og det er blitt færre akuttplasseringer. Så det er store utfordringer. Det er komplekse problemstillinger, som vi har fult trøkk på, og så må vi jobbe sammen i mer rolige lag enn bare å følge alle avisoppskriftene som kommer på temaet.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-14:
Veldig mange unga får god hjelp i barnevernet. La oss aldri gløyma det. Me har ei langt betre ordning for å beskytta ungar og gje omsorg til dei som treng det, enn stort sett resten av verda. Det gode med barnevernet er me nøydde til å beskytta, særleg no som barnevernet er under angrep frå fleire hald. Nokre av desse angrepa handlar ikkje om å forbetra barnevernet slik at dei kan hjelpa fleire barn, men tvert imot om å byggja ned det vernet som barnevernet skal vera – angrep som vil flytta fokuset frå ei teneste som skal beskytta barn. Men det er heller ikkje tvil om at barnevernet er i ein kritisk tilstand, at den tenesta som skal hjelpa dei kanskje mest sårbare i samfunnet vårt, heilt systematisk er neglisjert, manglar ressursar og er underbemanna. Det er beskjeden frå dei tilsette i front, dei som treffer ungane dagleg, og som skal finna ut kva hjelp dei treng. Hundrevis av tilsette i den kommunale barnevernstenesta har gjennom heierna-kampanjen i snart eitt år ropt varsku om at dei har altfor få folk på jobb til å ha tid til å gje ungane den hjelpa dei har både krav på og stort behov for. Ei undersøking viser at heile 80 pst. av dei tilsette seier at dei har for lita tid til å gjera sin del av jobben godt nok. Dette er djupt alvorleg: bekymringsmeldingar som vert liggjande i månadsvis, dårleg oppfølging av fosterheimar, barn som ikkje vert lytta til når det gjeld deira eige liv, fordi barnevernstenesta ikkje har tid nok til å følgja opp. Statsråd Ropstad vender ryggen til dei tilsette når han ikkje eingong vil halda ei utgreiing om situasjonen i barnevernet, men minst like ille er det at han òg vender ryggen til ungane. Difor vil eg gjerne utfordra statsråden: Når han no står her og seier at ting er på rett veg, at regjeringa fiksar opp, kvar har han den informasjonen frå? Har han snakka med ungane? Eller har han snakka med dei tilsette i førstelinja? Det kan han ikkje ha gjort, for ungane sjølve seier at beskjeden er ein heilt annan. Der er beskjeden bl.a. at ungar ikkje eingong fortel om det viktigaste til barnevernet. Og når barnevernet ikkje får vita om det aller viktigaste i livet til ungane, korleis kan statsråden då stå her og vera så sikker? Nei, dette held ikkje. Når dei tilsette og ungane fortel at dei mister umistelege skjebnar, når barneombodet er sjokkert over kor stemoderleg behandla tenesta for dei mest sårbare er, då held det berre ikkje at statsråd Ropstad ikkje eingong vil greia ut for Stortinget om situasjonen. Denne avgrensa interpellasjonsdebatten med eit spørsmål der statsråden, flaut nok, skryter av tilstanden i barnevernet, er langt frå godt nok når me har ein så kritisk situasjon i tenesta som skal beskytta dei mest sårbare ungane i samfunnet. Difor godtek heller ikkje me i SV denne interpellasjonen som ei erstatning for ei skikkeleg utgreiing i Stortinget.
Jorunn Gleditsch Lossius (Kristelig Folkeparti), 2019-11-14:
Nettopp fordi trygg oppvekst for barn bør være en så viktig politisk prioritering, er jeg glad for at det både folkelig og politisk sett er et stort engasjement for barnevernet. Men dessverre er det store utfordringer i barnevernet, og selv om det kan være noe uenighet om hvilke utfordringer man bør ta tak i først, er det bred enighet om at barnevernet må prioriteres og løftes, og det skal vi gjøre gjennom de satsingene som nå er på gang. Vi skal styrke barnevernet, og vi skal sørge for at de barna det gjelder, og deres familier, får bedre hjelp. Barnevernet håndterer vanskelige saker, og konsekvensene ved å trå feil kan være alvorlige. Det er et stort ansvar på mange nivåer å se til at kvaliteten og rettssikkerheten for det enkelte barn og deres familie er god. Formålet med barnevernsloven er å sikre at barn og unge som lever under forhold som kan skade deres helse og utvikling, får nødvendig og riktig hjelp og omsorg og til rett tid. En utfordring i barnevernet i dag er at hjelpeapparatet ikke er tilstrekkelig samordnet. Behov for psykisk helsevern, rusomsorg, familieterapi, helsestasjonstjenester, Nav og barnevern koordineres ikke godt nok. Det resulterer i at mange familier får hjelp av feil instans. Jeg mener at vi derfor i større grad enn før må se på dette komplekse feltet i et helhetsperspektiv. Omfang og karakter på barnevernets utfordringer varierer veldig, så det er viktig at vi lytter til dem som har skoa på, og at vi har tillit til at lokale politikere kjenner sin kommunes barnevern best. For å sikre et godt barnevern i hele landet er det helt avgjørende at nettopp kommunene tar større eierskap til sine lokale barnevernstjenester. I lys av dette trengs det en forventningsavklaring til kommunene i forslaget til ny barnevernslov. Kommunene må gis et tydeligere ansvar for å forebygge omsorgssvikt og for å samordne det kommunale tjenestetilbudet rettet mot alle barn i sin kommune. Kommunen må også i større grad pålegges å koordinere det forebyggende arbeidet bedre for framtiden, og tilbudet til barn og unge må ses på i en helhetlig kontekst. Kommunestyret må gis ansvar og ta eierskap til selv å vedta en plan for hvordan tjenestene lokalt skal samarbeide, med utgangspunkt i de rapporteringene de gis av barnevernstjenesten. Vi må ha klare rammer, forventinger, mer samhandling og ikke minst økt fokus på kompetanse med målrettete tiltak for å få på plass et bedre barnevernstilbud og for å sikre barns rettssikkerhet. Kommunene har en svært viktig rolle i tiden som kommer, med de satsingene vi skal gjøre på barnevernsfeltet. Jeg vil derfor takke statsråden for god orientering så langt, men også oppfordre ham til å orientere litt mer om kapasitetsutviklingen i det kommunale barnevernet, og om hvordan han har planlagt å følge opp utfordringene ved noen kommuners eierskap til sitt lokale barnevern i varslet forslag til ny barnevernslov.
Vetle Langedahl (Høyre), 2019-11-14:
Jeg er glad for å se at statsråden anerkjenner at barnevernet har utfordringer knyttet til kvaliteten på tjenestene som leveres i de ulike kommunene. Videre er det viktig at statsråden følger opp barnevernet i små kommuner og i samiske kommuner. Vi vet at det har vært til dels store utfordringer knyttet til både barnevernet og andre kommunale tjenester i f.eks. Tysfjord kommune, noe som for alvor ble kjent for allmennheten gjennom VGs dekning av saken. Som sjøsame fra Porsanger er det lett å føle sympati for saken fra Tysfjord. Typetilfellet er nok ikke unikt, selv om det i Tysfjord var et ekstremt tilfelle. Dette har skjedd før i mange samiske bygder. Derfor er det viktig at barnas språklige, kulturelle og religiøse bakgrunn skal ivaretas av barnevernet, og at det ligger som et grunnprinsipp. Jeg er glad for at statsråden har igangsatt et større kompetanseløft i det kommunale barnevernet. Det er bl.a. etablert en ny videreutdanning om minoritetskompetanse i barnevernet ved VID vitenskapelige høgskole i Stavanger, og det skal også utvikles et etterutdanningstilbud om barnevernets arbeid med barn og familier med minoritetsbakgrunn, herunder urfolk og nasjonale minoriteter. Det er et steg i riktig retning. I Nord-Norge er det stort sett små forhold og lange avstander. Vi har veldig mange dyktige barnevernsansatte, men ofte blir forholdene så små at det blir vanskelig å kunne gi alle en habil saksbehandling. Det er heller ikke lett å overføre barnevernstjenester til f.eks. nabokommunen gjennom interkommunalt samarbeid. To kommuner som derimot har klart dette, er Berlevåg og Båtsfjord. De har byttet barnevernstjeneste. Berlevåg behandler Båtsfjords saker og omvendt – på tross av avstand. Der man i Oslo har en t-banestrekning i avstand mellom ulike barnevernskontorer, har man her 9 mil mellom bygdene med fjellovergang som ofte er vinterstengt, mellom seg. Jeg håper også at statsråden i framtiden vil se på utfordringene knyttet til avstander og små samfunnsforhold i Nord-Norge, for det er viktig at storting og regjering spiller på lag med kommunene i distriktene i denne saken. Kan man lære av hvordan Båtsfjord og Berlevåg håndterer sine barnevernssaker sammen? Vil dette være kompetanse som er tungt etterspurt i andre distriktskommuner? Sannsynligvis, ikke bare i Nord-Norge, men i hele landet.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-11-14:
Takk til ministeren for mye positiv tilbakemelding. Som ministeren nevnte, er det 50 ulike aktører. Det er flott, for da får vi det mangfoldet som vi egentlig er tjent med når man skal bygge opp nye næringer. Men samtidig gjør det at det er ganske sårbart. Hvis man sammenligner med det som skjedde da vi på samme måte prøvde å bygge opp blåskjelldyrking: Da så vi at vi klarte å øke produksjonen, men vi klarte ikke å samordne det slik at vi fikk hele verdikjeden fram til markedet. Dermed kollapset det, og vi har relativt få igjen som dyrker blåskjell i Norge, til tross for at blåskjell har effekten med å rense vann, og at vi langs kysten vår egentlig har stort potensial for å dyrke mer blåskjell. Så et av spørsmålene er: Hvordan kan vi unngå at det samme skjer med taredyrking? For nå er de i oppstartsfasen, men de er avhengig av støtte slik at det er forutsigbarhet helt fram til markedet. Så det er det ene spørsmålet: Hvordan sikrer man den oppstartsfasen nå – opprettholder det mangfoldet – samtidig som det gjelder helt fram til sluttprodusenten og mottakerne i markedet i Europa? Det er en frivillig merkeordning i samarbeid med Mattilsynet som er positiv, men kanskje den skulle vært obligatorisk, for vi ser jo den følsomheten som er i befolkningen med en gang det er oppslag om jod. Kanskje man skulle styrket dette og pålagt at det blir merket, slik at befolkningen var trygge og vi også fikk et hjemmemarked innenfor dette området? Jeg hører det med regelverk og konsesjoner. Det synes jeg er veldig positivt, og jeg håper at det kommer til å skje ganske fort. Det samme gjelder satsing på forskning – der var det mye som ble ramset opp – og at det er god dialog med disse 50 ulike aktørene som nå er på banen, slik at det knyttes opp mot de bedriftene. I utgangspunktet er dette veldig positivt, men jeg etterlyser hvordan vi kan sikre dette og se det opp mot erfaringene vi høstet med blåskjell og den situasjonen som disse er i i dag – litt i dødens dal. Det som fascinerer, er også at de høster på et bestemt tidspunkt av året når det er en viss temperatur i sjøen, og at de får den kombinasjonen til sjømatnæringen for øvrig, innen både høsting og kvalitetssikring, hvor de kjøper seg inn. Ser ministeren muligheter for at man også der kan lage gode støtteordninger, slik at man får en sameksistens mellom tradisjonell sjømatindustri og denne næringen, og slik at de blir premiert for å satse sammen? Det er også en måte å få ned kostnadene på.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-11-14:
For Arbeiderpartiet er det siste vi ønsker å bygge opp en subsidienæring. Men som fagstatsråd er det kanskje viktig å komme med innspill til hvordan vi kan utforme den brede porteføljen vi allerede har, slik at den treffer nye næringer. Nå var min kollega Lyngedal inne på en del forslag. Det er to ting spesielt: Det ene er denne dødens dal som de opplever at de er i nå, hvordan man skal sikre dette og så bygge infrastruktur både rundt prosessering og høsting, i og med at det skjer på veldig kort tid. Det å bygge opp en egen flåte tilpasset taredyrking er lite hensiktsmessig hvis man kan få støtte til å bruke eksisterende flåte til å høste taren – i sjømatindustrien – for å bearbeide den, f.eks. Det er i hvert fall et innspill som vi har fått fra bedriftene som vi mener er nyttig. Det andre er dette med Sjømatrådet og markedsføring ute. Denne næringen er jo, ikke minst, veldig gode på å nå markedene ute, og der trenger de akkurat den støtten som Sjømatrådet kan gi. Så nevnte vi klima i interpellasjonen, men jeg vil gjerne utdype. Jeg var ikke klar over før jeg begynte å jobbe med denne næringen, at tare har såpass mye høyere effekt enn regnskogen, og vi har relativt mye tare. For nå snakker vi om dyrking av tare, som er mulig nær kysten, men kanskje også ute på havvindinstallasjoner – når den tid kommer – så det er ganske vide muligheter når det gjelder taredyrking. Energikomiteen var på komitéreise til Vestlandet, og der fikk vi høre fra Havforskningsinstituttet at vi holder på å bygge ned tareskogen vår. Så det er viktig å skille mellom den delen som går på å dyrke tare, akvakultur, og at vi sikrer at vi har en levende tareskog, at vi ikke bygger den ned, men heller bygger den opp, for den trenger vi også for å sikre rent vann framover. Arbeiderpartiet kommer iallfall til å følge opp denne næringen videre og har god dialog med den, men de er i en kritisk fase nå, så vi kommer gjerne med mer konkrete innspill utover det som vi allerede har kommet med i denne interpellasjonen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-11-14:
Som statsråd har jeg ingen intensjon om å gjøre tang- og tarenæringen om til en subsidienæring. Jeg tror en av de aller største styrkene til disse næringene er at de selv står for produktutvikling, og de står selv for planlegging – hva de ønsker å få ut av det – men så skal vi som myndigheter legge til rette slik at de kan gjøre det. Det går på kompetanseoverføring – som vil være veldig positivt, slik representanten selv var inne på – og det går på forskning og utvikling. Jeg har ramset opp en rekke forskjellige typer tiltak for mange, mange titalls millioner kroner som er stilt til rådighet nettopp her. Det er for at man skal ha det kunnskapsgrunnlaget som skal til for å komme videre. Jeg har selv brukt tid på å besøke flere av dem som dyrker tang og tare og lager produkter av det. Det er trøffeltare, det er sukkertare, eller man kan gjøre det om til krydder, alt fra tacokrydder til salt og til oljer osv., som faktisk er meget gode produkter, og som jeg selv har hatt nytte av. Jeg tror dette er viktig, men det er også viktig, slik representanten Grung tar opp i sitt innlegg, i et klimaperspektiv. Derfor er det interessant det man gjør på andre områder, f.eks. med kråkebollehøsting, slik at man får nydyrking av tang og tare som derigjennom tar opp mer av den CO 2 -en som skal til. I tillegg er det utviklet et fôr på kråkeboller som gjør at man produserer rogn og kan selge til markeder i Asia som betaler en høy pris for det. Det er en vinn-vinn-situasjon, både for miljøet, for næringsutvikling og for de kundene som ønsker disse produktene. Jeg tror det viktigste vi gjør fra myndighetenes side, er å ha et godt regelverk. Vi sørger for forskning og utvikling. Jeg håper fylkeskommunene og andre stiller lokaliteter til rådighet, slik at man får det arealet som skal til. I tillegg må vi sørge for at vi har et enkelt og godt håndterbart regelverk som gjør det enkelt å starte opp, og enkelt å få tilgang til kunnskap. Det er derfor viktig at bl.a. NTNU og SINTEF gjør en del av denne forskningen, slik at forskningsresultater kan gjøres tilgjengelig. Når det gjelder støttetiltak osv. som representanten var opptatt av, er jeg litt usikker på hva man mener. I oppstartsfasen har man på lik linje med annen næringsvirksomhet mulighet til å søke på de ulike støttetiltakene gjennom Innovasjon Norge, regionale utviklingsmidler osv. Regimet er på plass, men det er ikke slik at fiskeri- og sjømatministeren har en egen pott med penger som han kan gi til ulike gode formål. Da har vi et godt støtteregime, så man kan søke.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-11-14:
Jeg vil få takke interpellanten, Grung, for at hun reiser en spennende og viktig debatt. Jeg forstår det slik at vi begge ønsker å legge til rette for utvikling av nye oppdrettsarter. Dette er gledelig for meg som fiskeri- og sjømatminister. Det er en av grunnene til at tittelen er nettopp fiskeri- og sjømatminister, og ikke bare fiskeriminister, for havet gir oss uendelig mange nye muligheter. Jeg tar selvsagt imot invitasjonen fra Grung til å komme med innspill. Jeg tror det er viktig å ha innspill fra alle mulige parter – hvordan vi kan gjøre ting bedre, hvordan vi kan gjøre enda mer ut av det som er. Men jeg tror det er viktig at vi ikke gir et inntrykk av at vi ikke gjør noe, og at dette er en bransje som jobber i motvind, for det mener jeg er feil. Jeg mener at regjeringen har vært veldig tidlig på ballen i denne saken og allerede har gitt betydelig drahjelp til den gryende næringen, både med å legge til rette for å tildele akvakulturtillatelser, sørge for nødvendige presiseringer og regelverksendringer, løfte tang og tare inn i den langsiktige forskningsstrategien og – ikke minst– jobbe for å sikre mattryggheten. Vi er et stykke på vei, men vi er ikke i mål. Regjeringen vil fortsatt spille på lag for å bidra til å løfte næringen knyttet til forskning og uttesting til kommersialisering. Det er i dag, som sagt, åpnet for å dyrke tare på mer enn 70 lokaliteter langs kysten til mer enn 50 ulike selskaper. Regjeringen gir mer midler over budsjettet til marin forskning enn noen gang tidligere. Tare er omtalt i positive ordelag i relevante strategier fra regjeringen knyttet til utvikling av havnæringen og biomarin næring de siste årene. Vi er på ballen, men vi er også lydhøre overfor næringen hva gjelder behov for tilpasninger i regelverket, som også representanten Grung var inne på i sitt innlegg. Men når det er sagt, er det ikke lett å kommersialisere nye arter i oppdrett. Vi har tidligere hatt stor optimisme om både blåskjell, som tidligere nevnt, og torsk uten å lykkes med en gang. Det har vært betydelige tap for både næring og myndigheter. Derfor må vi skynde oss tilstrekkelig langsomt i denne saken. Om vi klarer å etablere taredyrking som en betydelig næring, må vi også være forberedt på at det kan ta litt tid. Vi må bygge opp kompetanse, slik at vi ikke trår feil. Og vi må ha god dialog med hverandre, forskerne, oppdretterne og forvaltningen for å kunne dra i samme retning. Da vil også de gode resultatene komme, og jeg ser fram til samarbeidet videre på dette feltet.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-11-14:
Tare vokser godt i kaldt vann, og den trives derfor også godt i nord. Det er bakgrunnen for opprettelsen av Algenettverk Nord AS. De jobber med det formålet å skape verdier gjennom å dyrke tare. Vi har to bedriftsnettverk på algesiden og på dyrking av makroalger som tare, nemlig Norsk Taredyrkerforening, som har ni medlemmer på Vestlandet og base i Bergen, og Algenettverk Nord, med tjue medlemmer, fra Sør-Varanger i Finnmark til Solund i Sogn. De er basert i Gildeskål i Nordland. Disse to bedriftsnettverkene ønsker å bli arena, som er ett av de virkemidlene vi har når vi skal utvikle nye bedrifter, som ministeren var inne på. I nord har vi også store, ledige kystnære arealer. Det er klart at det kan være arealkonflikter også der, men det framgår hvis man ser på regionens kystsoneplaner, at det er ledige plasser. Av bedriftene i Nord-Norge er det Lofoten Blue Harvest som har kommet lengst. De dyrker tare i Vågan. Så har man litt mindre nisjebedrifter, som Lofoten Seaweed i Flakstad, som høster tare i liten skala, og der man går med våtdrakt ut i havet. Det er en spennende virksomhet, men det blir smalt. Det store potensialet ligger i å dyrke tare i havet. Det er mange utfordringer for en næring i sin spede begynnelse. Vi må få tilrettelagt areal, tørking og frysing krever mye plass og kapasitet, og det må utvikles teknologi for bioraffinering og sikres godkjenning av produksjonen. Men når de to nettverkene nå jobber målrettet langs hele norskekysten sammen med FOU-aktører og virkemiddelapparatet, er det fordi dette markedet er enormt. Ministeren ba om innspill på hva departementet kan bidra med for nettverket, og det er kommet noen innspill fra bedrifter i nord. Algenettverk Nord har besøkt Kina, for det er jo i Asia de har kommet lengst i å bruke tang og tare som mat. Men de etterlyser en støtteordning som gjør at bedrifter kan reise og besøke bedrifter i Asia og delta i produksjonen deres, og gjerne også kunne tilby reisestøtte og opphold for gjenvisitt, som kan gi innspill til forbedring i produksjonen her hos oss. Det er mulig med en slik støtte for studenter og ansatte ved utdanningsinstitusjoner, men så langt ikke for bedrifter. Sjømatrådet har også ønsket å få lov til å endre sitt oppdrag, som er gitt i forskrift, slik at de kan ta med seg algeprodukter, som tare, når de markedsfører sjømat fra Norge. Det vil være til stor hjelp, og det ligger i departementets makt å kunne endre forskriften. Foreløpig har de fått innspill om at departementet ikke ønsker å åpne for det fordi man avventer et EU-prosjekt for å avklare grenseverdier for giftige stoffer, som ministeren var inne på. Men i Norge er det jo sukkertare og butare vi stort sett produserer, og det er ikke ny mat, så det virker unødvendig å avvente en sånn prosess for de viktige taretypene vi dyrker i Norge. Da kunne jo tare få drahjelp av den mer modne sjømatindustrien vår til å kunne vokse. Kanskje kan vi få en kraftig utvikling, slik sjømatnæringen har hatt, hvis vi ser 15–20 år fram i tid. Sjømatrådet bør etter vår mening gis mulighet til å bidra.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-05-09:
Jeg vil på vegne av representantene Geir Pollestad, Per Olaf Lundteigen og meg selv fremme et representantforslag om å styrke kontantenes stilling.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-05-09:
Nå har samtlige partier her signalisert at man støtter å innføre en tidsfrist for skifte av landbrukseiendommer, men regjeringspartiene kommer ikke til å stemme for et forslag om det i dag. De har skrevet en merknad der de sier at de håper at regjeringen vil utrede muligheten for det. Samtidig har de solgt ut i mediene at dette er noe som Stortinget samles om i dag, og at det vil bli et flertallsvedtak. Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV har fremmet et forslag som ber regjeringen komme med et forslag om å endre arveloven slik at dødsbo som er landbrukseiendommer, ikke kan unndra seg bo- og driveplikt for lenge, men som fortsatt overlater stor frihet til regjeringen med hensyn til å utforme forslaget. Mitt spørsmål er: Vil statsråden oppfordre regjeringspartiene i Stortinget til å stemme for det forslaget, B II i innstillingen, og dermed sikre at vi får et flertallsvedtak om dette i dag?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-05-09:
Jeg deler statsrådens syn på at dette er spørsmål som man må utrede grundig, men det forslaget som vi har fremmet i dag, legger jo opp til at regjeringen får handlefrihet til å gjøre nettopp det. Da vil jeg spørre: Hvorfor kan ikke regjeringspartiene stemme for noe som er fremmet av opposisjonen, og som regjeringspartiene egentlig er enig i?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-05-09:
Arbeidarpartiet føreslår i saka å likestille gifte og sambuarar i arvelova. Som eg understreka i innlegget mitt, ynskjer me at det skal vere gjennom eit aktivt val, noko ein vel. Høgre og Framstegspartiet avskriv forslaga i merknadane med at ei slik attestering ikkje er nødvendig og berre vil komplisere regelverket. Eg er av den motsette oppfatninga og meiner forslaget vårt er ei slags mellomløysing mellom det Arvelovutvalet føreslo, og det å ikkje gjere nokon ting. Så eg berre lurar på om statsråden meiner det ville vere uheldig viss sambuarar som valde det, fekk same rettar og plikter i arvelova, og i så fall, kvifor?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-05-09:
Betyr det at statsråden ikkje prinsipielt er imot at sambuarar og gifte skal kunne få like rettar i arvelova, men at dette for regjeringspartia handlar meir om praktiske spørsmål?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-05-09:
Etter at innstillinga frå Arvelovutvalet kom, blei det mykje debatt om rettane til sambuarar, og eg er eigentleg litt overraska over at det forslaget me fremjar i dag, ikkje får støtte. Eg meiner det er eit forslag som ville ha forenkla arveloven, og det kunne ha blitt gjort på ein både digital og god måte gjennom informasjon. Solveig Horne lurar på korleis me tenkjer at me skal få folk til å vilje skrive slike sambuarkontraktar når det er så få som gjer det i dag. Det meiner eg må vere fullt mogleg gjennom informasjon – kanskje ein kan få det som informasjon dersom ein tek opp felles lån i ein bank. Her skal det ikkje stå på kreativiteten når det gjeld korleis me kan få det til, og me bidreg gjerne. Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV moderniserte arveloven sist. Då fekk mange sambuarar rettar dei ikkje hadde. Men det er framleis ein del igjen, og det gjeld sambuarar utan felles barn, men med ungar frå før. Dei er det ganske mange av etter kvart, det er mange som har særkullsbarn, og då vil ikkje ein vanleg sambuaravtale eller eit testamente vere godt nok. Difor meiner me at ein bør likestille sambuarar og gifte gjennom eit aktivt val, på same måte som justisministeren beskriv det aktive valet bak eit giftarmål. Det trur eg ville ha forenkla dette og gjort det betre. Så er det berre Arbeidarpartiet som held på regjeringas opphavlege forslag om å setje pliktdelsarven til 25 G. Det er verdt å ta med seg at i 1972 hadde pliktdelsarven – dersom han hadde vore på G – vore på over 63 G. I 1985 var pliktdelsarven 38 G, så i eit historisk perspektiv er det å setje han til 25 G i dag å gå ganske langt ned. Eit stort fleirtal i Stortinget ynskjer no å gå heilt ned til 15 G. Eg stiller iallfall spørsmålet om ikkje det kan utfordre eller bidra til det motsette av konfliktdemping og likebehandling. Me er tydeleg i mindretal i den saka, men der står me no iallfall på det opphavlege forslaget frå regjeringa.
Frida Melvær (Høyre), 2019-05-09:
I lang tid har arvelova vore moden for revisjon. Lova har hatt eit vanskeleg språk, og reglane har ikkje alltid vore like enkle å forstå. No har vi forenkla språket og tilpassa lova til ei ny og moderne tid. Ein ny regel har vi òg fått når det kjem til pliktdelsarv. Grensa på 1 mill. kr per barn har stått stille sidan 1980-talet. No vert beløpet G-regulert, slik at pliktdelsarven alltid vil følgje pris- og velstandsutviklinga i samfunnet. I vurderinga av kva pliktdelsarv vi skal ha, har vi vektlagt omsynet til arvlataren sin rett til å testamentere slik han eller ho ønskjer. På den andre sida har vi òg vektlagt barna sin rett til arv og det særlege forsørgjaransvaret som oppstår når ein vel å setje barn til verda. Vi har valt å setje pliktdelsarven til 15 G og meiner dette er ein god mellomting mellom desse to omsyna. Vi har òg opna for at regjeringa kan innføre digital signatur av testamentet. Etter kvart som digitaliseringa utviklar seg og det vert tilbydd automatiserte juridiske tenester, så er det i tida å kunne signere testamentet digitalt så lenge vi utviklar trygge system for dette. Ei anna viktig endring vi adresserer i innstillinga, er tidsfrist for å skifte landbrukseigedom. Altfor mange landbrukseigedomar står brakk rundt omkring i distrikta fordi dei ikkje vert gjort opp i eit arvefall. Vi ser fram til at regjeringa vil følgje opp målet i regjeringsplattforma om å greie ut å innføre ein tidsfrist for å skifte landbrukseigedomar, slik at dei kan kome i aktiv bruk. Til slutt vil eg gjere merksam på at lova tidlegast vil tre i kraft i 2021. Det betyr at arvlatarane vil ha god tid til å innrette seg etter dei ny reglane. Eg tek opp forslaget til Høgre og Framstegspartiet.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-09:
Fremskrittspartiet er jo et frihetsbejaende parti. De er opptatt av å verne om individets frihet, og veldig mye av det som Fremskrittspartiet sier, handler om nettopp det. Samtidig kommer det fram i en merknad i denne innstillingen at Fremskrittspartiet og Høyre ønsker å verne om ekteskapets rettslige særstilling. Ser justisministeren at denne insisteringen på ekteskapets rettslige særstilling bidrar til å begrense individuell frihet?
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
En av jusprofessorene som jeg studerte under, sa at det å gifte seg er å gjøre en disposisjon innenfor formuesskatten, og det er det som er litt av problemstillingen her nå – at når man er gift, har man utført en aktiv handling for å bli gift. Derfor er det en forskjell på samboere og ektefeller. Arbeiderpartiet foreslår å rette opp denne forskjellen med at man også skal utføre en aktiv handling som samboere. Da er det vanskelig for meg å forstå hvorfor man ikke kan gjøre det gjennom en testamenteform, istedenfor å gjøre det på en måte som vi oppfatter som litt mer tungvint: å inngå – hva skal jeg si – et samtykke som skal registreres av det offentlige. Jeg ser ikke helt at det skal kunne lette samboeres muligheter til å få uttrykke sin siste vilje.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
Vi har gått ganske langt i Norge når det gjelder samboeres rett til arv, og egentlig mye lenger enn de fleste andre land i Europa. Men det er likevel en forskjell på det å ha inngått et ekteskap og det å være samboer. Det å være samboer kan ta mange forskjellige former, og en kan også ha mye løsere tilknytning. Det er vanskelig å gå inn i hodet til hver enkelt samboer og finne ut av hvordan den enkelte samboer vil stille seg selv hvis man skulle falle bort. Ønsker de at pengene deres skal gå til den man bor sammen med, eller ønsker man at pengene skal gå til foreldre eller søsken som følge av loven? Dette blir litt annerledes for dem som har giftet seg. De har tatt et aktivt standpunkt i akkurat det spørsmålet, og det er en del av å inngå ekteskap. Derfor blir det en stor forskjell på samboerskap og ekteskap i arveloven.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
Jeg deler komiteens bekymring for manglende skifte av landbrukseiendommer. Dette er et punkt i Granavolden-plattformen som vi kommer til å følge opp aktivt. Men jeg tror det er litt tidlig å si noe om hva vi kommer til å konkludere med, for her er det mange problemstillinger som må utredes. Det er jo mange skifter av landbrukseiendommer som tar lang tid fordi det er et høyt konfliktnivå, også – ikke nødvendigvis fordi arvelaterne ønsker å unngå bo- og driveplikt. Det er ikke sikkert en tidsfrist kommer til å være konfliktdempende. Det kan føre til at arvelaterne kanskje ikke får god nok tid til å finne gode løsninger. Dette er ofte spørsmål som må modnes over tid.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
Jeg tror det blir feil av meg å skulle stå her og instruere mine stortingskollegaer i hva de skal si. Vi har et punkt i Granavolden-erklæringen om at vi skal gå inn i denne problemstillingen og se om det er noe som trengs å gjøres. Men jeg vil jo si at dette er en rimelig kompleks problemstilling, som krever at en går grundig inn i det og ser på hvilke andre konsekvenser det kan få at en eventuelt innfører en egen tidsfrist for når et slikt skifte skal finne sted.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
Denne friheten i arveloven er jo begrenset av det vi kaller pliktdelsarven. Der oppfatter jeg at Stortinget er ganske samlet. Det representanten Eide sikter til, er vel skillet mellom samboerskap og ekteskap. Der har jeg – som jeg nettopp svarte til representanten Vågslid – trukket opp det skillet, for har man inngått et ekteskap, har man også sagt ja til en rekke rettsfølger av ekteskapet. Det oppfatter vi er den store forskjellen mellom ekteskap i denne lovens forstand og det som er samboerskap, for der har man ikke gjort de samme disposisjonene. Men man har full anledning til å gjøre en disposisjon også som samboer for å sikre at man har en arv som er i tråd med det man ønsker, nemlig et testamente.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
Nå er Granavolden-plattformen fra januar, men vi følger med på dette området nå. Jeg har nettopp redegjort for Stortinget om at utlendingsmyndighetene har ganske stort skjønnsmessig rom til å ta hensyn til barna dette gjelder, og at man har mulighet til å ta hensyn til den situasjonen de står i – finne praktiske løsninger som jeg mener er gode nok til å kunne ivareta barnebrudenes trygghet. Jeg tror at før vi skal konkludere med at man skal gjøre en omfattende utredning, må vi heller se an hvordan praksisen blir i slike saker, og så må vi følge med på praksisen og se på om det er nødvendig å gjøre endringer.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
Jeg tror det er lite hensiktsmessig å gi en instruks til utlendingsmyndighetene på akkurat dette. Jeg må styre utlendingsmyndighetene gjennom generelle instrukser, for hvis det er slik at man nesten automatisk skulle få oppholdstillatelse i Norge hvis man kommer til landet som barnebrud, kan det faktisk øke faren for at det kommer flere barnebruder til Norge. I og med at vi har et skjønnsmessig rom innenfor dagens regelverk, kan utlendingsmyndighetene, basert på barnets situasjon, vurdere om det er grunnlag for tilbakekalling, eller om det er grunnlag for å gi en ny oppholdstillatelse. Jeg har tillit til at utlendingsmyndighetene forvalter dette regelverket på en skjønnsmessig god måte til barnets beste.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
Jeg tror nok representanten Andersen har misforstått det jeg sier. Jeg tror overhodet ikke at barn kommer til å ville gifte seg bort til eldre, men jeg er sterkt bekymret for at barn kan bli tvunget til å gifte seg bort til eldre – at dette blir en inngang til det å få oppholdstillatelse for flere. Det er en samfunnsutvikling som vi ikke må kunne komme inn i. Derfor synes jeg at dagens regelverk, der man har en skjønnsmessig adgang for utlendingsmyndighetene til å fatte vedtak som er til barnets beste, er en god nok adgang for at utlendingsmyndighetene kan vurdere konkret hvert enkelt tilfelle: Er det nødvendig at dette barnet får oppholdstillatelse? Er det f.eks. nødvendig at man tilbakekaller oppholdstillatelsen som allerede er gitt? Dette tror jeg utlendingsmyndighetene har en god mulighet til å gjøre på en god måte for barnet og skape den tryggheten som er nødvendig for at barn sier ifra.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
Jeg skal nok ikke nå begynne med å gjøre vurderinger i en enkeltsak, slik som du inviterer til nå, men det jeg har sagt, er at det er atskillig rom for utlendingsmyndighetene til å legge vekt på nettopp de typene momenter som du nå tok opp i ditt spørsmål. Så har jeg også lyst til å understreke – for det ble også tatt opp i ditt innlegg – spørsmålet om hvorvidt de mennene som gifter seg med disse unge jentene, det er stort sett det det handler om, blir straffeforfulgt. Da vil jeg bare vise til Riksadvokatens mål- og prioriteringsrundskriv, der det står at straffbare handlinger overfor barn – som omhandler «vold mot barn og mishandling i nære relasjoner» og «alvorlige seksuallovbrudd» – er et prioritert område. Det er heller ikke slik at ingen har blitt tiltalt. Senest for noen dager siden kunne vi lese i Nettavisen at en 25 år gammel mann var blitt tiltalt for nettopp å ha inngått ekteskap med en som er mindreårig. Da er det også slik at han ble tiltalt for seksuallovbrudd mot en person under 14 år.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-05-09:
Til det siste: Det er slik at det ligger innenfor det skjønnsmessige rommet til utlendingsmyndighetene å avgjøre om man skal få oppholdstillatelse selv om ikke identiteten er kartlagt, for det er forskjeller på hvor enkelt det er å skulle framskaffe en slik type identitet. Jeg tror allikevel det vil være litt skummelt å ha en regel som sier at enhver skal kunne få godkjent oppholdstillatelse, uavhengig av om identitet framkommer eller ikke i en slik type sak. Da tror jeg vi heller må se hen til at dette er forskjellige saker, at utlendingsmyndighetene i hver enkelt sak må gjøre en aktiv vurdering av om det i det hele tatt er mulig for den enkelte som har vært utsatt for dette, å finne sin riktige og opprinnelige identitet.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-05-09:
Mange landbrukseigedomar inngår i dødsbu, og det er mykje som tyder på at slike dødsbu ofte vert ståande i uskifte i lang tid. Dette kan ha store konsekvensar, som at landbrukseigedomane heller ikkje vert drivne på fleire år. Landbruksmyndigheitene har hatt problem med å handheve landbrukslovgjevinga overfor slike eigedomar. Sidan eit dødsbu verken vert sett på som erverva eller eigd, vil det etter dagens reglar heller ikkje vere buplikt eller driveplikt. Dette vil kunne få store konsekvensar. Landbrukseigedomar i dødsbu vert ofte ståande utan at nokon bur der over tid, noko som ofte fører til manglande vedlikehald og at jorda ikkje vert halden i god hevd. Departementets hovudargument mot å innføre ein tidsfrist for skifte var at dette ville medføre meir byråkrati. Vi i Senterpartiet meiner at den føreslåtte ordninga, der tingretten skal gje melding til landbruksmyndigheitene i kommunen, òg ville gje meir byråkrati. Ein tidsfrist for gjennomføring av dødsbuskifte vil òg bidra til at arvingane får hjelp til å ferdigstille skiftet. Vi i Senterpartiet støttar Norges Bondelag og Norges Skogeierforbund, som ønskjer ei endring i arvelova der det vert sett ein frist for skifte av landbrukseigedom. Dødsbu, som slepp bu- og driveplikt, bør ikkje kunne tvihalde på gardsbruk. Konsekvensane er at slike landbrukseigedomar heller vert brukte som fritidseigedomar, og at mange ønskjer å la eigedomen verte liggjande i dødsbuet for å sleppe å flytte dit. Dette vil kunne skape mange uavklarte situasjonar. Vi ser i dag fleire eksempel på at slike dødsbu kan skape mange problem for utvikling av landbruks- og skogbrukseigedomar. I nabolandet vårt Sverige har dødsbu fått ein frist på fire år til å ordne opp i buet, noko som har vist seg å fungere bra. Fleirtalet i komiteen har lytta til innspela frå Norges Skogeierforbund og Norges Bondelag og føreslår i dag at regjeringa skal kome tilbake til Stortinget med eit forslag om å innføre ein frist for skifte av landbrukseigedom som inngår i dødsbu. Når det er såpass brei einigheit i salen, hadde eg håpa at det kunne ha vorte eit samrøystes vedtak i dag, slik at vi hadde lagt dette dødt. Men eg håpar faktisk at vi no kan få orden på dette – slik at det vert bra.