Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Norge skal møte mange og store utfordringer i årene som kommer. Sterk befolkningsvekst, flere eldre, byer som vokser, andre deler av landet som trenger ny vekst, innvandring, klimaendringer – det er stikkord for noen av de samfunnsendringene det norske samfunnet må møte. Arbeiderpartiet mener at de samfunnsendringene møter vi best i fellesskap. Og vi gjør det ved å ruste landets kommuner til å gi ungene våre en god start i barnehagen og på skolen, ved å bygge ut gode lokale helsetjenester og ved å bygge opp nok kapasitet og rekruttere nok folk, slik at vi kan gi de stadig flere eldre gode og individuelt tilpassede tjenester. En god kommuneøkonomi er forutsetningen for å få til dette. Arbeiderpartiet vil bruke de store pengene på de store oppgavene. Derfor er skolen og de kommunale velferdstjenestene de viktigste prioriteringene for Arbeiderpartiet i vårt alternative budsjett for 2015, der vi samlet legger inn rundt 3,4 mrd. kr mer til kommunene enn det som er regjeringens budsjettforslag for neste år. Når regjeringen sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre har skattekutt som sin viktigste satsing i budsjettet for 2015, overlater stortingsflertallet de vanskelige prioriteringene til landets lokalpolitikere. Det siste kommunebarometeret, som ble gjennomført i oktober i år, etter at statsbudsjettet ble lagt fram, viser at to tredjedeler av rådmennene og ordførerne som ble spurt i undersøkelsen, svarer at de vil få et dårligere økonomisk handlingsrom til neste år. KS’ sjefsøkonom pekte i Nationen i forrige uke på at når pensjon og demografi er trukket fra, så vil kommunene kanskje bare sitte igjen med rundt 1,4 mrd. kr til neste år. Han peker også på at mange kommuner vil måtte bruke de frie inntektene neste år til å dekke opp for årets skattesvikt, som regjeringen kategorisk nekter å kompensere for, selv om man har gjort det de to siste gangene det har vært skattesvikt i kommunene, av henholdsvis Bondevik II-regjeringen og Fremskrittspartiet i 2004 og av den rød-grønne regjeringen i 2009. Regjeringens manglende vilje til å satse på kommunene kommer til syne når kommunestyrene rundt om i landet i disse dager lager sine budsjett for neste år. Her i hovedstaden må bystyrepolitikerne kutte for 327 mill. kr. I den andre enden av landet, i Alta, som er styrt av Høyre og Fremskrittspartiet, legges det opp til at lærerne må dekke opp for syke kolleger, at barnehageansatte må gjøre dobbel jobb når andre er syke, og at helsearbeiderne må stille opp med ekstra innsats for kolleger. I Porsanger, ikke så veldig langt unna, sier Høyre-ordføreren at nedskjæringene vil alle i kommunen merke. I et replikkordskifte tidligere her i dag sa Fremskrittspartiets parlamentariske leder at vi ikke skal blande oss inn i de prioriteringene kommunene gjør. Jeg er selvfølgelig enig i at vi skal ha respekt for lokaldemokratiet og lokale prioriteringer, men det er samtidig slik at Stortinget har veldig store forventninger til hva kommunene skal gjøre innenfor skole og eldreomsorg og veldig mange andre områder. Da må også lokalpolitikerne kunne forvente at Stortinget gir dem økonomiske rammer som står i stil med de kravene vi stiller herfra. Den sammenhengen mangler i det kommuneopplegget som stortingsflertallet i kveld kommer til å vedta for 2015. Før valget i 2013 var valget mellom velferd og skattekutt et helt sentralt spørsmål. Svaret fra Høyre og Fremskrittspartiet var at man ikke trengte å velge. I Bergen og Stavanger opplever de lokale folkevalgte fra regjeringspartiene en noe annen virkelighet enn det Høyre og Fremskrittspartiet forfekter her på Stortinget. De henholdsvis innfører og øker eiendomsskatten for å unngå smertefulle kutt i velferd og skole. For Fremskrittspartiet og Høyre, som har forfektet fortreffeligheten ved vekstfremmende skattekutt, må det jo være et paradoks at skattekuttene går på bekostning av kommuneøkonomien på en måte som tvinger fram nettopp økt skatt i byer som er styrt av regjeringspartiene. Norge har god økonomi og muligheter til å investere i framtiden, og til forskjell fra veldig mange andre land trenger vi ikke å kutte i velferdstjenester, barnehage og skole. Vi kan velge hvor vi vil satse, og jeg mener stortingsflertallet misbruker denne muligheten ved å prioritere skattekutt som både vil føre til større forskjeller og tvinge mange kommuner til å gjøre kutt de ikke ønsker.