Inge Lønning (Høyre), 2007-05-31:
Det ligger i sakens natur at aldersgrenser aldri kan være prinsipielt begrunnet. Derfor kan de heller aldri være urokkelige. Enhver aldersgrense, uansett i hvilken retning den går, nedad eller oppad, vil være beheftet med et større eller mindre mål av tilfeldighet – selvsagt. Det dreier seg om: Tenk på et tall! Når jeg for min del kommer til å stemme imot forslaget, er det fordi jeg synes begrunnelsen fra deres side som har fremsatt forslaget, er usedvanlig mangelfull. Man viser som argument til at den kriminelle lavalder taler for å senke stemmerettsalderen. Det har jeg store problemer med å skjønne logikken i. Det er nok vesentlig lettere å skjønne logikken bak den grense som vi har i dag, nemlig at myndighetsalderen, som har en hel rekke med rettsvirkninger på mange områder, i Norge nå engang er 18 år. Valgbarhetsalderen er det også, og vil fortsette å være det – også om dette forslaget blir vedtatt. Der ville det ligge en åpenbar inkonsistens. Men la meg minne om at det er ytterligere en reform som Stortinget vedtok for en del år tilbake, som taler imot valget 16 år. Det er at foreldre og foresatte etter norsk lov i dag mottar barnetrygd for sine barn inntil fylte 18 år. Det er selvfølgelig i seg selv ikke noe forferdelig tungt argument, men det er i hvert fall for meg svært umusikalsk hvis den lovgivende forsamling på den ene siden så demonstrativt definerer folk som barn frem til fylte 18 år, og i neste øyeblikk begynner å flytte stemmerettsalderen ned til 16 år. Representanten Meltveit Kleppa hadde en sammenligning med andre land. Den sammenligningen viste et meget interessant forhold, nemlig at de landene som har strukket seg lengst i retning av å legge stemmerettsalderen lavt, er de land som vi i andre sammenhenger nødigst ønsker å sammenligne oss med når det gjelder politisk system. Jo nærmere vi kommer vår egen kulturtradisjon, den europeiske, desto vanskeligere er det å finne eksempler på at noen har funnet det naturlig å senke stemmerettsalderen et stykke ned i det som lovgivningen ellers definerer som grensen mellom barndom og voksen alder. Når det gjelder definisjonen av begrepet «barn» og begrepet «voksen», finnes det selvfølgelig heller ikke veldig sterke prinsipielle begrunnelser. Man kan diskutere om det over tid har skjedd vesentlige endringer i samfunnets syn på hvor langstrakt barndommen skal være. Realiteten er vel at i den alminnelige oppfatning eksisterer det en diffus tredje kategori mellom barn og voksen, nemlig ungdom, men det er ikke pr. i dag nedfelt noe sted i norsk lovgivning. Jeg stusser veldig sterkt ved den argumentasjonen som føres i marken for å senke stemmerettsalderen til 16 år – at det skulle være et så glimrende pedagogisk virkemiddel, at det så å si skulle være en del av utdanningspolitikken å senke stemmerettsalderen. For det første vil argumentasjonen fort lede i retning av langt mer radikale standpunkter enn å stanse ved 16 år. Hvis det var poenget, kunne man begynne på et vesentlig tidligere tidspunkt med oppøvingen. Men etter mitt skjønn må det for alle parter i denne sal være en langt viktigere problemstilling å spørre seg hvorfor bildet er slik som representanten Holmås viste til – at jo lenger ned i årsklassene man kommer med dagens stemmerettsalder, desto lavere er valgdeltagelsen. Det er ingen sannsynlighet som taler for at det ville forandre seg vesentlig om man flyttet den to år lenger ned. Før man doserer medisinen, må man ha stilt diagnosen. Hva er det som gjør at velgere under 30 år i dagens Norge bruker stemmeretten sin i langt mindre utstrekning enn velgere over 60 år? Representanten Holmås gjorde ikke noe forsøk på å besvare det spørsmålet, og ingen av oss vet med sikkerhet hva svaret er. Men jeg har i hvert fall et forslag som jeg tror har sannsynligheten for seg. Det skyldes at de som i dag er fra 60 eller kanskje 50 år og oppover, er vokst opp i et samfunn hvor rettigheter ble forbundet med plikter, og hvor man var opplært til å tenke at den grunnleggende demokratiske rettighet vel ikke er en juridisk forpliktelse – vi ønsker ikke i Norge å innføre en juridisk plikt til å avgi stemme – men det innebærer en solid moralsk forpliktelse til å bruke retten. Barn og unge som vokser opp i dagens Norge, blir på en måte påført en atmosfære som lærer dem noe helt annet – nemlig at rettigheter har du gratis, og du kan selv velge og vrake blant dem, hvilke du finner det for godt å bruke, og hvilke du ikke finner det interessant å bruke. Hvis det er der problemet ligger, vil kanskje den pedagogiske utfordringen måtte møtes på en helt annen måte enn ved å begynne å manipulere med stemmerettsalderen, for da dreier det seg om en vesentlig større utfordring.