trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Jeg takker for spørsmålet. Jeg er litt overrasket over at representanten er overrasket over at jeg ikke betviler Vista-rapporten. Det som den viser, er at vold i nære relasjoner koster samfunnet 4–6 mrd. kr. Derfor er det så viktig å forebygge på dette området. Denne regjeringen har bare i år brukt en halv milliard kroner på opptrappingsplanen. Det er den første opptrappingsplanen med en så stor forpliktelse for en regjering som noen regjering har lagt fram for et storting, og dette er et viktig arbeid som vi skal følge opp. Derfor er jeg glad for at vi også styrker det for neste år – neste år skal det altså brukes 584 mill. kr på denne opptrappingsplanen. Men dette kommer i tillegg til det viktige arbeidet som skjer på helsestasjoner og på familievernområdet – og ikke minst de 200 mill. kr som brukes i arbeidet med tidlig innsats og forebygging ute i kommunene. Så dette er et prioritert område, og jeg mener det blir feil å begynne å stille spørsmål og sette aksjesparing opp mot det forebyggende arbeidet som regjeringen gjør for å bekjempe vold og overgrep mot barn.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Det er jo slik at dette er finansministerens ansvar. Men dette er et godt budsjett, et budsjett i vekst, så Norge får et bærekraftig velferdssamfunn. Selv om vi bruker 700 mill. kr til aksjerabatt, har jeg nettopp vært inne på alt det arbeidet som regjeringen har gjort over denne fireårsperioden – og det som skal brukes for å bekjempe vold og overgrep neste år. Noe av det viktigste vi kan gjøre for å bekjempe vold og overgrep mot barn, er å forebygge. Derfor er det viktig at vi nå bruker over 1 mrd. kr på helsestasjoner, over 130 mill. kr på familieverntjenesten og 200 mill. kr til tidlig innsats og forebygging ute i kommunene. Dette kommer i tillegg til de 584 mill. kr som vi skal bruke neste år på å bekjempe vold og overgrep mot barn, til tiltak i opptrappingsplanen. Dette er et budsjett der vi viser våre prioriteringer, som representanten var inne på, men det viser også at denne regjeringen, i motsetning til andre regjeringer, virkelig prioriterer arbeidet med å bekjempe vold og overgrep mot barn.
Julia Wong (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
«I statsbudsjett for 2018 ser det ut til at bevilgninger til tiltak for å bedre studenters psykiske helse er flyttet til rusmiddelforebyggende tiltak. Mener statsråden arbeid med studenters psykiske helse hovedsakelig handler om rusmiddelforebygging?»
Julia Wong (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Jeg takker for svaret, og det er iallfall litt betryggende å høre at det fortsatt er fokus på andre tiltak. For i forrige Studentenes helse- og trivselsundersøkelse, fra 2014, avdekkes det at én av fem sliter med alvorlige symptomplager. Dette er dobbelt så høyt som i befolkningen for øvrig i samme aldersgruppe. Av disse er det kun én av tre som har søkt hjelp, og det trengs lavterskeltilbud. Et godt initiativ som kan nevnes, er studentorganisasjonen ved UiS, som nå lanserer Studenttelefonen, hvor man kan ringe inn og få hjelp til de spørsmålene man måtte trenge hjelp til. Og i årets statsbudsjett la Arbeiderpartiet inn tre ganger mer enn regjeringen til arbeid til studenters psykiske helse, og det var uten rusmiddelforebyggende tiltak. Mener statsråden at bevilgningene i neste års statsbudsjett er nok for tiltaket, når vi vet omfanget?
Julia Wong (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Jeg takker igjen for svaret. I potten som er for neste år, 2018, er det satt av 10 mill. kr som det kan søkes om fra bl.a. studentskipnadene. Meg bekjent er de 5 mill. kr fra årets budsjett ikke utlyst ennå. Dette er noe bl.a. Norsk studentorganisasjon har stilt seg undrende til. Mitt oppfølgingsspørsmål blir derfor om de 5 mill. kr som er lagt inn, er nye midler, eller om det er midler som er overført fra budsjettet for i år.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til innvandrings- og integreringsministeren: «I filmen Hva vil folk si og NRKs reportasjer om barn fra Norge på koranskoler i Somalia er det blitt vist at utsending av barn til familiens opprinnelsesland er et redskap for sterk sosial kontroll som hindrer god integrering. I rapporten Transnasjonal oppvekst fra Institutt for samfunnsforskning framgår det at et stort antall barn sendes på lengre utenlandsopphold, særlig i Somalia, Irak og Pakistan. Hvilke tiltak vil statsråden sette inn for å ta vare på disse barnas rett til en trygg oppvekst i Norge?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Tusen takk for svaret. Det var et fyldig svar, som hadde viktige poenger. Jeg vil gjerne følge opp med å si at ofte blir det sagt at vi ikke har noen redskaper når de først er sendt til utlandet, osv. Men vi må være klar over at når disse barna kommer tilbake til Norge – det får jeg høre fra bydelene, og jeg kjenner også til eksempler selv – blir de ofte Nav-klienter resten av livet. De har mistet venner, de har mistet det de var i gang med når det gjelder integrering, de har kanskje mistet kjærester – mistet mye av livet sitt – og mistet språket hvis de har vært borte i flere år. Det er veldig alvorlige skjebner disse barna utsettes for, så vi må strekke oss lenger, synes jeg, når det gjelder tiltak. Så jeg vil spørre om tre nye typer tiltak, som ikke var nevnt. Det ene gjelder å få en samlet oversikt nasjonalt – fra fylkeskommunene, fra Nav eller fra dem som registrerer dette – over hvor mange dette gjelder, og få den ut til ambassadene, slik at ambassadene i større grad kan følge opp hvordan det går med disse barna, hva slags skoler de går på, og hvordan deres skjebne er, for det er nok mange de ikke vet om.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Da den fungerende innvandrings- og integreringsministeren kommenterte oppslag om dette i Dagsrevyen i mai, varslet han sterke tiltak fra regjeringen. Jeg skulle ønske det innebærer at man da kommer med flere sterke tiltak, og jeg nevner et par punkter til. Det ene gjelder etterforskning for frihetsberøvelse. Jeg mener at hvis man f.eks. så filmen «Hva vil folk si» og den historien som ble skildret der, så man at det var en frihetsberøvelse, en kidnapping. Det er jo det som er tilfellet mange ganger, tror jeg, at barna er sendt f.eks. på sommerferie uten å vite at de skal bli i det landet, og at det ofte ligger bl.a. arrangerte ekteskap bak, under sterkt press, eller at de har blitt for integrert her i Norge, og at man skal få dem inn i en annen kultur. Så jeg mener at etterforskning for frihetsberøvelse bør være et viktig spor, og at man ikke kan skjule seg bak foreldrenes rett, for de har også en opplæringsplikt, en plikt til å sørge for at barna får en forsvarlig opplæring, som mange av disse barna ikke får. Det siste jeg vil spørre om, gjelder nødpass – om ambassadene kan utstede nødpass uten foreldrenes samtykke for å få disse barna tilbake.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Jeg mener det er et konstruktivt innspill, at vi må prøve å få en slik oversikt, selv om jeg selvfølgelig ser at det kan være noen utfordringer knyttet til det. Men det å vite omfanget er utrolig viktig, så jeg skal ta det med meg og undersøke hva som er mulig, og hvordan man eventuelt kan innhente det. Jeg er helt enig med representanten Bøhler i at når man kommer til Norge etter flere år i et annet land, der man kanskje også har mistet språket, gjør det resten av livet i Norge ganske vanskelig. Vi hadde møte med bl.a. Oslo kommune om utfordringene på de videregående skolene i enkelte bydeler, og de pekte også på at noen av de personene som kommer tilbake, skal inn i et ordinært undervisningsløp og har små forutsetninger for å lykkes med det. Derfor er jeg helt enig i at vi er nødt til å gjøre mer. Jeg vil derfor nå samarbeide med flere departementer for å prøve å finne nye veier å bekjempe dette fenomenet på.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Det er jo ungdommer som vi bringer tilbake til Norge etter at de har blitt etterlatt der ute, så det håndteres ved ambassadene i dag. Som sagt er det 10–15 eksempler på det, og de fleste av dem vil vel være i en situasjon der de har rømt fra foreldrene, altså at de kommer seg til Norge mot foreldrenes vilje. Jeg er helt enig i at det representanten nevner som et eksempel på etterforskningsiden, er et spor å forfølge. Jeg mener vi også må se på en del av de avtalene som inngås med foreldre, om at de ikke skal sende barna ut. Vi har fått noen indikasjoner på at en del av disse avtalene ikke er verdt papiret de er skrevet på. Spørsmålet er da om vi – ved at man bruker den type avtaler – egentlig gir disse ungdommene en falsk trygghet. Det mener jeg at norske myndigheter ikke skal gjøre. Så vi jobber langs flere spor og kommer til å prioritere denne saken framover. Det er mange departementer som er involvert, men jeg holder i trådene.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
La meg innledningsvis understreke at etter utlendingsloven er verken jeg eller Justis- og beredskapsdepartementet involvert i avgjørelsen av enkeltsaker, med mindre saken gjelder hensynet til grunnleggende nasjonale interesser eller utenrikspolitiske hensyn. Utlendinger som søker asyl, har som en klar hovedregel rett til å oppholde seg i Norge inntil asylsaken er endelig avgjort av klageinstansen Utlendingsnemnda. Dersom nemdas vedtak er avslag, plikter utlendingen, også barnefamilier, å forlate Norge. Jeg mener det vil være uheldig både for det norske samfunnet, men også for den enkelte asylsøker, dersom oppholdet i Norge kan treneres gjennom langvarige rettsprosedyrer. Når to instanser, UDI og UNE, har lagt til grunn at asylsøkeren ikke har grunnlag for opphold i Norge, bør som hovedregel ikke oppholdet og ventetiden her forlenges ytterligere. UNE skal på anmodning vurdere om en utlending likevel kan oppholde seg i Norge inntil domstolen har ferdigbehandlet saken ved eventuelt å gi utsatt iverksetting av avslagsvedtaket. I henhold til eget regelverk har UNE i noen saker også plikt til å gi utsatt iverksetting dersom det framkommer nye opplysninger som tilsier at saken bør vurderes på nytt. Utlendinger kan også begjære domstolen om midlertidig forføyning og gjennom kjennelse få rett til å oppholde seg i landet inntil den aktuelle domstolen har avgjort saken. Jeg har tiltro til at den enkeltes rettssikkerhet er godt ivaretatt, herunder både vurderingen av fare for forfølgelse og hensynet til barnets beste, når en asylsøknad først er vurdert i to instanser og både UNE og domstolen vurderer at det ikke er grunnlag for at utlendingen skal bli værende i Norge i påvente av rettssaken.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Jeg har tiltro til at UDI og UNE gjør de vurderingene som er riktig i de enkelte sakene. Vi har et regelverk som jeg mener er godt, og som det er grunn til å følge. At en er godt integrert, er ikke et utgangspunkt for å få opphold i Norge. Det handler om hvorvidt en har krav på beskyttelse, og dét er grunnlaget for behandlingen av disse sakene. Jeg mener at vi har en god saksbehandling i Norge. Vi er vel blant de land i verden som har de beste systemene, og det er jeg veldig godt fornøyd med.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Jeg mener vi har et godt regelverk i Norge, og at utlendingsmyndighetene er de rette til å vurdere de enkelte sakene. Jeg er veldig opptatt av at når man får avslag og det er grunnlag for å sende personer ut, ja, så skal de sendes ut, uansett hvem det måtte være. Det handler om rettferdighet i systemet. At de som får avslag, blir returnert, er en del av det å ha et strengt og rettferdig system. Derfor mener jeg at dette er noe vi må fortsette med, og så skal vi ta godt vare på dem som får opphold og skal bli, og integrere dem på en god måte.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2017-10-25:
«I svaret på mitt skriftlige spørsmål om en 11-åring fra Dokka som må vente i Kabul mens asylsaken avklares, svarer statsråden at hun ikke griper inn i enkeltsaker. Spørsmålet handlet imidlertid ikke om rettssaken, men om ivaretakelse av barnets beste i saker hvor staten er den som anker, og dermed setter barnets liv på vent. Hvorfor kan ikke et barn som venter på endelig avklaring, fortsette utdanningen sin i Norge imens, og hva gjør regjeringen for å sikre barnets beste i slike tilfeller?»
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2017-10-25:
Dette gjelder et godt integrert tvangsutsendt barn med en uavklart asylsak, fordi staten ved Utlendingsnemnda har anket for å få avklart en usikkerhet, som vel egentlig er politisk, men som retten må avklare fordi vi politikere ikke er i stand til å sette den grensen mellom vekting av barnets beste – som oppholdstid i landet eller andre ting som kan gi grunnlag for varig opphold – mot det en kaller innvandringsregulerende hensyn. Jeg minner om at dette er en sak hvor jeg tilfeldigvis vet at familien både har søkt om utsatt iverksettelse og om midlertidig opphold for at barnet skal kunne fortsette utdannelsen i Norge mens staten bestemmer seg for hva vi mener skal være loven vår. Mener ikke statsråden at Norge har et ansvar for hvordan et barn – som kan ende opp med å få opphold i Norge – får ivaretatt sine menneskerettigheter generelt og barnerettigheter spesielt, mens familien venter på en endelig avgjørelse i det norske rettsvesenet?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2017-10-25:
Jeg minner om at i denne saken gjelder ikke spørsmålet mitt selve rettssaken og oppholdsgrunnlaget til barnet, men hvordan vi som samfunn skal ivareta barns beste i en situasjon hvor vårt rettsvesen har behov for å få avklart hvordan man skal vekte ulike hensyn. Utlendingsnemnda er veldig tydelig i denne saken på at grunnen til at de ønsker å anke den til Høyesterett, er at to ganske like saker har blitt vurdert ulikt. Greit nok. Men jeg minner om at i denne saken har barnets familie vunnet sakene både i tingretten og i lagmannsretten, mens det er staten som fortsetter å anke. Det betyr at 11-åringen fra Dokka kan bli sittende tre år til sammen i Kabul og til slutt ende opp med å ha oppholdstillatelse i Norge, fordi det er det vi bestemmer oss for at vi skal mene prinsipielt i denne typen saker i Norge. Da blir spørsmålet mitt til slutt om ikke innvandrings- og integreringsministeren mener at vi også prinsipielt kan ta stilling til, i denne typen saker, om ikke barnets beste også skal kunne ivaretas såpass sterkt at det kan være i Norge mens saken pågår.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-10-25:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til justis- og beredskapsministeren: «Vik fengsel har fått pålegg frå Arbeidstilsynet om å rive ei gamal brakke som vert nytta til kontor og butikk i fengselet, innan 31. desember 2017, då ho ikkje oppfyller HMS-krava og brannforskriftene. Vik kommune har stilt nytt areal til rådvelde, men Kriminalomsorgsdirektoratet vil ha mellombelse løysingar. Vil statsråden syte for at brakka vert erstatta med nye lokale heller enn å bruke millionar på mellombelse tiltak, og at dette skjer utan at ein reduserer allereie tronge areal til lufting og aktivitetar for dei innsette?»
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-10-25:
Eg takkar for svaret. Det er fire år sidan Arbeidstilsynet gav det første pålegget, det kom i 2013, og ein har sagt at det vert vedteke dagbøter som vil utgjere 720 000 kr per år dersom ein ikkje no gjer utbetringar. Så langt har leiinga prøvt å stanse desse med den grunngjevinga at ein arbeider med å finne løysingar. Leiinga har òg gong på gong peika på at ein ikkje har plass til erstatningsbygg som byggjer ned eit altfor lite uteareal. Det vil gå ut over dei innsette sine moglegheiter for aktivisering og lufting. Og Vik kommune har stilt til disposisjon ferdig regulert område aust for fengselet. Viss desse utfordringane hadde vore i andre, sentrale delar av landet, ville dei ha vore løyste på den beste måten i 2013, men med politikken til denne regjeringa er det grunn til å frykte at kriminalomsorga i framtida berre skal drivast i sentrale strøk. Ein har lenge trenert desse planane om å utvide fengselet med 30 nye lukka plassar. Eg spør igjen: Korleis vil me få ei konkret framdrift som løyser denne utfordringa?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-10-25:
Eg takkar igjen for svaret, som ikkje gav særleg mykje meir informasjon. I dag er det 431 ledige plassar i norske fengsel. Noreg kjøper 242 plassar i Nederland. Pris per soningsdøger i Nederland er 3 300 kr, medan han er ca. 2 000 kr i Noreg. Dette er ein politikk som ein òg må sjå i samanheng med utviklinga av soningsplassar – ikkje minst ved fengsel i distriktsområde, som Vik kommune – og ein politikk som fører til at fleire og fleire fengsel vert forsømde i Noreg. Det vert ikkje oppjustert, ein får ikkje utvide på dei plassane ein ynskjer. I staden brukar ein unødvendig mykje pengar på å kjøpe fengselsplassar i utlandet. Vil regjeringa no endre denne politikken og sikre at me har gode soningsplassar i Noreg til våre innsette, noko som òg fører til arbeidsplassar lokalt?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Kriminalomsorgen har et stort vedlikeholdsetterslep og har derfor utfordringer både med vedlikehold og investeringsbehov. Det stiller krav til streng prioritering både for Kriminalomsorgsdirektoratet og for Justis- og beredskapsdepartementet innenfor den økonomiske rammen. Justis- og beredskapsdepartementet har gitt Kriminalomsorgsdirektoratet i oppdrag å utarbeide en konseptvalgutredning for straffegjennomføringskapasitet på Vestlandet. Arbeidet med denne forventes å starte opp i inneværende år, den vil omfatte fylkene Rogaland, Hordaland, Sogn og Fjordane samt Møre og Romsdal. Arbeidstilsynet har, som representanten Liv Signe Navarsete påpeker, gitt Vik fengsel frist til 31. desember i år for å avvikle bruk av eksisterende lokaler som ikke oppfyller offentlige krav. Statsbygg jobber aktivt med erstatningslokaler i form av nye brakker på egnet sted innenfor Vik fengsels eksisterende eiendom. Kriminalomsorgsdirektoratet forventer at dette kommer på plass i løpet av 2017, til erstatning for dagens lokaler, som ikke er tilfredsstillende. Etablering av nye permanente lokaler vil kreve nytt tomteareal. Beslutning om oppkjøp av nytt areal til Vik fengsel må ses i sammenheng med arbeidet med konseptvalgutredningen for straffegjennomføringskapasitet på Vestlandet. Når konseptvalgutredningen er gjennomført, skal den kvalitetssikres innenfor regelverket som gjelder for store statlige investeringer. Regjeringen vil komme tilbake til prioritering av tiltak på Vestlandet, bevilgningsbehov og fremdrift. Det gjøres naturlig nok i forbindelse med de årlige budsjettprosessene.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Jeg kjenner meg overhodet ikke igjen i representantens beskrivelse av regjeringens politikk – snarere tvert imot. Når vi nå er tydelige på at vi skal få på plass en konseptvalgutredning for kriminalomsorgen på Vestlandet, er det nettopp for å ivareta de delene av landet og sørge for at vi har god soningskapasitet og gode soningsforhold også der. På samme måte er man i gang med tilsvarende konseptvalgutredning for Østlandet. Fra regjeringens side er dette noe vi i høyeste grad tar på alvor, men vi må se disse forholdene i sammenheng. Mye av kapasiteten som eksisterer i dag, er gammel og bør ses i den sammenheng. Det er viktig å få på plass gode fasiliteter for fremtiden. Da må vi se det i sammenheng, og det gjør vi gjennom vårt arbeid.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
I beste fall kan ikke den beskrivelsen representanten gir av regjeringens politikk på dette området, beskrives som annet enn litt spesiell i den forstand at det er det stikk motsatte vi har gjort. Med denne regjeringen har vi klart å avvikle soningskøen. Da denne regjeringen tiltrådte, var det ca. 1 200 i soningskø i Norge. Det gjeldende tall per nå er ca. 157. Soningskøen er dermed avviklet. Det er ikke minst på bakgrunn av at vi opprettet den kapasiteten vi fikk i Nederland, noe som da også har gitt oss et rom for å renovere og gjøre opprustninger av eksisterende kapasitet, som ellers ville ha vært umulig uten at fengselskøen økte ytterligere. Er det et område hvor det er svært liten grunn for opposisjonen til å kritisere regjeringen, må det i særdeleshet være dette området. Det handler om at vi i høyeste grad har levert. Vi har avviklet soningskøen, og det er nettopp fordi vi har benyttet oss av midlertidige plasser i Nederland.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Nærhetsprinsippet er et viktig prinsipp i kriminalomsorgens arbeid og en viktig føring når det gjelder plassering av innsatte. Det er langt fra Norge til Norgerhaven fengsel i Nederland, men også i Norge er det lange avstander. Og uavhengig av om man soner straffen i et fengsel i Norge eller i Nederland, er det sånn at ulike hensyn kan komme i konflikt med nærhetsprinsippet og i visse tilfeller må gå foran. I en situasjon hvor det er mangel på straffegjennomføringskapasitet, vil nærhetsprinsippet måtte vike for hensynet til at straffegjennomføring skal påbegynnes så snart som mulig etter rettskraftig dom. Jeg minner om at fengselet i Nederland ble opprettet som et midlertidig tiltak for å avhjelpe et stort behov for fengselsplasser med høyt sikkerhetsnivå. Lang soningskø og brudd på fristen for overføring fra politiarrest til varetekt har lenge vært en utfordring. Siden opprettelsen av fengselet er soningskøene så å si avviklet, og vi har ikke lenger oversittere i varetekt på grunn av mangel på fengselsplass. Jeg vil også gjøre representanten oppmerksom på at nesten 80 pst. av de innsatte i Norgerhaven fengsel er utenlandske statsborgere. For denne gruppen er det av mindre betydning hvor fengselsstraffen gjennomføres. De fleste av disse skal ikke tilbakeføres til det norske samfunnet. Mange av dem har ikke sin familie i Norge, men kanskje i et land som reelt sett, geografisk, ligger nærmere Nederland. Innsatte som skal tilbakeføres til det norske samfunnet, overføres til Norge så snart de innvilges permisjoner eller utganger fra fengsel. Det vil si at de gjennomfører bare en del av straffen i Nederland. Jeg minner videre om at ingen domfelte som mottar besøk av barn under 18 år, blir overført til Norgerhaven fengsel, med mindre de selv ønsker det. Det er også viktig å si at 64 pst. av de innsatte er overført frivillig. I forhold til innsatte i andre norske fengsler har de innsatte økt mulighet for telefonkontakt med venner og familie, og det er også muligheter for å benytte Skype. Det er godt tilrettelagt for besøk ved fengselet. Til slutt vil jeg understreke at det i Norgerhaven fengsel jobbes aktivt med tiltak som skal gi de innsatte gode muligheter for tilbakeføring til samfunnet. God tilbakeføring til samfunnet og rehabilitering forutsetter mer enn bare nærhet til lokalsamfunn og familie.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Jeg oppfatter at den soningen vi har gjort tilgjengelig i Nederland, har løst mange av de utfordringene den forrige regjeringen etterlot seg til denne regjeringen. Vi overtok på et tidspunkt hvor ca. 1 200 sto i soningskø. Folk måtte altså vente for å få sonet sine dommer. Det er en uholdbar situasjon, og det er i hvert fall ikke til fordel for rehabilitering. Vi har klart å avvikle disse soningskøene. Vi har også gjennom vår bruk av Norgerhaven fengsel vært i stand til å pusse opp og renovere kapasitet vi har i Norge, og vi har unngått brudd på at folk sitter for lenge i varetekt. Totalt sett har dette vært et viktig skritt for norsk kriminalomsorg. Det har satt oss i en langt bedre situasjon. Og jeg understreker nok engang at de fleste som soner i Nederland, er utenlandske statsborgere. Mange av dem skal overhodet ikke tilbake til Norge.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Vi har hele tiden lagt til grunn at Norgerhaven og de soningsutfordringene det løser for Norge, har vært av midlertidig karakter. Så langt er det ikke planlagt noen videreføring etter at fengslet i Agder står klart. Det vil bety en kjærkommen økning av soningskapasiteten i Norge – nytt, moderne, effektivt fengsel, som vil være svært godt tilrettelagt for soning. Jeg mener at vi på det tidspunktet må vurdere situasjonen, om det er behov for ytterligere forlenging av Norgerhaven. Per i dag ligger ikke det til grunn. Det er ikke regjeringens politikk. Det må vurderes fortløpende ut fra de kapasitetsbehovene vi måtte ha i kongeriket, men per i dag er ikke det et tema.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-25:
«Per i dag er det ingen havner som tilbyr landstrøm til store cruiseskip. Norge bør ta en lederrolle i dette arbeidet, med stor cruisetrafikk og ambisjoner for en grønn skipsfart og reduserte utslipp av klimagasser og luftforurensning. Vil regjeringen sørge for at det blir tilstrekkelig støtte fra Enova til å gjennomføre utbygging av landstrøm til alle skip i alle viktige turisthavner?»
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var vel omtrent som ventet. Bare for å illustrere omfanget: Det er nå nesten 700 000 cruiseturister i norske fjorder årlig, over 300 000 bare i Geiranger. En cruiseturist er den mest forurensende av alle turister – bare med hensyn til CO 2 er det over tre ganger så mye utslipp per passasjerkilometer som ved bruk av privatbil. For virkelig å ta tak i dette utslippet til luft og fjerne den kolossale forurensingen som disse skipene fører til i norske fjorder, er den eneste løsningen – slik vi ser det – på lang sikt å få landstrøm under oppholdet, noe SV har tatt opp flere ganger. Til Enova har det kommet søknader om støtte til landstrøm for cruiseskip bl.a. fra Bergen, men Enova sier selv at de ikke har midler til å støtte slike store prosjekter, kun en rekke mindre, akkurat som statsråden for så vidt sa. Vil statsråden øke denne potten hos Enova for å sikre at havnene faktisk kan gjøre nødvendige infrastrukturendringer for å tilrettelegge for landstrøm også for større skip som cruiseskip?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Bare for å si litt om framtidsutsiktene her: Det lønner seg å være i forkant av utviklingen. Antallet cruiseturister er også ventet å doble seg innen 20 år, ifølge beregninger fra TØI. Klimagassutslippene fra skipene er betydelige. EU-direktivet om infrastruktur pålegger alle viktige havner i Europa å ha landstrøm innen 2025. Hvis ministeren mener dette ikke er mulig for Enova å støtte, hvem mener han da skal tilrettelegge for disse nødvendige investeringene? Er det andre departementer dette hører inn under? Vil han oppfordre Samferdselsdepartementet til å ta ansvar for å tilrettelegge for større landstrømprosjekter dersom dette er for store prosjekter for Enova?
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Regjeringen er opptatt av å legge til rette for landstrøm i flere norske havner. Det kan både gi reduserte klimagassutslipp og bedre luftkvaliteten lokalt. Enova er, som spørsmålsstilleren er inne på, vårt sentrale verktøy i satsingen for å redusere norske klimagassutslipp og utvikle framtidens energisystem. Derfor er Enova styrket gjennom de siste årene, og i 2018 er foreslått bevilgning på hele 2,7 mrd. kr. Det har de siste årene vært en stor satsing på landstrøm fra Enovas side. For få år siden var det kun enkelte havner som hadde landstrøm tilgjengelig, men siden 2016 har Enova gjennomført fire runder og tildelt over 340 mill. kr i støtte til totalt 50 landstrømprosjekt. Enovas støtte har vært utformet som konkurranser – for prosjekt med størst potensial for klimagassutslippskutt og med en innretning som gjør at man får størst klimagassutslippskutt per støttekrone. Jeg mener det er en viktig tilnærming. Når vi bruker skattebetalernes penger på denne typen tiltak, er det viktig at vi får størst mulig effekt, og det er i dette tilfellet størst mulig kutt i klimagassutslippene. Da bygger man først landstrøm der man har størst brukstid og størst effekt i forhold til støttebeløp. Når det kommer til cruisetrafikken, er det særegne der at man krever særlig høy effekt for å kunne koble cruiseskip til strømnettet, så i tillegg til selve koblingen er det viktig å ha tilstrekkelig med strøm. Det betyr at man ofte får høye infrastrukturkostnader. Kostnadene øker ved selve landstrømanlegget. I tillegg må selvfølgelig rederiene gjøre sine ombygginger for eventuelt å kunne koble skipene til landstrøm. Dyre landanlegg kombinert med lav brukstid for en del cruisehavner – spesielt i sommersesongen og ikke resten av året – har gjort at foreløpig har ikke disse cruisehavnene nådd opp i konkurransen om Enova-støtte. Det skjer imidlertid mye spennende i maritim sektor. Vi har lang tradisjon i Norge for å ligge i front når det gjelder avansert teknologi. Og som det blir pekt på her fra spørsmålsstilleren, vil grønn skipsfart også etter hvert måtte omfatte cruisenæringen. Enova kommer til å fortsette sin satsing. Regjeringen legger til rette for større aktivitet gjennom Enova nok en gang med de bevilgninger som nå foreligger, og jeg håper at det også vil komme gode prosjekt framover som vil komme cruisenæringen til gode.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Nå er det slik at fra regjeringens side styrer vi Enova gjennom en arbeidsavtale mellom Olje- og energidepartementet og Enova. Det er viktig for å få maksimal utnyttelse av de midlene som blir stilt til rådighet, i form av både utslippskutt og utvikling av ny teknologi, at Enova har stor frihet til selv å utvikle og prioritere mellom de programmene de skal presentere for industrien, mellom de teknologiene som skal utvikles. Vi er ikke inne fra regjeringens side, fra Olje- og energidepartementets side, og spesifikt bestemmer ulike deler av budsjettet til Enova. Vi gir en ramme, basert på det Stortinget bevilger i statsbudsjettene. Når det er sagt, er dette et tema som jeg vet det er nær kontakt mellom en rekke cruisehavner og Enova om, og den dialogen vil nok fortsette.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Enova er vårt viktigste virkemiddel også når det gjelder landstrøm til cruisehavnene. Det er et arbeid som må pågå kontinuerlig her, og jeg vil oppfordre de havnene som har cruiseanløp, til å samordne seg og samarbeide for å få fram en strategi for hvordan dette kan utvikles i Norge. Vi må nok også kikke utenfor landets grenser, for skal man få økonomi i dette og få de tilstrekkelige utslippskuttene vi ønsker, er vi også avhengig av at det er tilsvarende anlegg i andre europeiske havner som de samme cruiseskipene anløper. I første fase vil jeg tro at det vil være mest aktuelt å installere landstrøm der man har snuhavner, og der det er rederi som har faste ruter mellom europeiske havner, slik at vi kan få størst mulig effekt. Det er også en mulighet for lokale myndigheter, kommunene, havnevesenet til å gå inn med økonomisk støtte også fra deres side for å få ned det støttebeløpet som trengs fra staten, for lokale myndigheter har også et ansvar for lokal forurensing, som deler av dette problemet dreier seg om.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
«God rehabilitering og innhold i soningen forebygger kriminalitet. En viktig del av rehabiliteringen er kontakt med familie og barn. Derfor har vi lenge hatt nærhetsprinsippet som en kjøreregel for hvordan vi som samfunn tilrettelegger soningsforholdene og muliggjør rehabilitering av innsatte i våre fengsler. Soningen skal foregå nærmest mulig den innsattes lokalsamfunn og familie. Dette har vært et godt og viktig prinsipp, som blant annet gjør tilbakeføring til samfunnet og rehabilitering enklere. Noe som igjen minsker risikoen for gjentagende kriminalitet. Mener statsråden at nærhetsprinsippet ivaretas ved soning i nederlandsk fengsel?»
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Ved soning i Nederland har det blitt lagt en rekke kriterier til grunn. Disse vises det også til i regjeringens forslag til statsbudsjett. Blant annet nevnes det i forslaget, som statsråden var inne på, at soning i Nederland ikke skal omfatte innsatte som har krav på utdanning, eller innsatte som har jevnlig besøk av barn under 18 år. Erfaringene fra fengslene og kriminalomsorgens arbeid viser nettopp at innsatte over tid ved soning og gjennom rehabilitering kan oppleve å få bedre kontakt med familie, eller få et ønske om utdanning og arbeidstrening. Mener statsråden at en slik utvikling ikke er mulig, eller ikke er tilfellet, for innsatte som soner i Nederland?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Jeg registrerer at statsråden ikke svarer på spørsmålet. Jeg håper han vil svare på dette: I forslaget til statsbudsjett nevnes det at leieavtalen med Nederland skal løpe ut samtidig som det nye fengslet i Agder står klart. Vil statsråden garantere for at ordningen med utenlandssoning avsluttes når det nye fengslet i Agder står klart?
Mani Hussaini (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Statistisk sentralbyrås tall sier at andelen privatskoler har økt med 51,6 pst. de siste ti årene. Flere privatskoler har blitt opprettet mot vertskommunens vilje. Dette gjør det vanskeligere for lokalpolitikere å planlegge sitt eget skoletilbud. Hva er det totale elevtallet ved de private barne- og ungdomsskolene, hvor mye har det økt siden endringene av privatskoleloven, og hvor mange av disse har blitt opprettet mot vertskommunens vilje?»
Mani Hussaini (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Jeg takker for svaret. Noe av det fineste med landet vårt er at alle uansett bakgrunn kan møtes i fellesskolen, alle uansett bakgrunn kan få de samme mulighetene i fellesskolen. Enten en er barn av en direktør eller av en vaktmester, får en like muligheter til å lykkes. Vi vet at skoler må legges ned fordi det opprettes privatskoler. I Hordaland, f.eks., har vi sett flere av disse eksemplene: Barn får ikke like muligheter når det blir et større og større skille. Spørsmålet mitt til statsråden er: Er regjeringen fornøyd med den utviklingen som har vært de fire siste årene, og hvor settes taket for hvor mange privatskoler vi skal ha?
Mani Hussaini (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Når VG skriver at det er blitt en dobling i antall privatskoler under denne regjeringen, hadde jeg håpet at statsråden hadde gitt bedre svar. Vi vet at flere privatskoler går ut over utdanningskvaliteten. Vi kan bare se til vårt naboland Sverige, hvor det har gått karakterinflasjon i skoler, og utdanningskvaliteten går ned. Jeg har ved veldig mange anledninger stilt spørsmål om man kan vise til land som har privatisert skolen og fått til bedre resultater. Målet med politikken må jo være å få til bedre resultater, og så kan vi legge bort de ideologiske skylappene. Da er spørsmålet til statsråden: Kan han vise til et land som har privatisert skolen og fått bedre resultater for elevene?
Henrik Asheim (Høyre), 2017-10-25:
Det store flertallet av elevene i Norge går i den offentlige skolen. Rundt 3,6 pst. av grunnskoleelevene går i private skoler. Også i fremtiden vil de aller fleste elevene gå i offentlig skole, og regjeringens viktigste jobb er å styrke nettopp den offentlige skolen. Samtidig er friskolene viktige. De er alternativ og supplement til den offentlige skolen, og de bidrar til å sikre den enkeltes rett til å velge mellom forskjellige skoler. Offentlig finansierte friskoler kan også bidra til mangfold, utvikling og læring mellom skolene. Friskolene må drive etter lovfestede krav til innhold og kvalitet. Den nye friskoleloven trådte i kraft for to år siden. Loven innebærer langt fra noe frislipp. Godkjenningsordningen er skjønnsmessig, og kun skoler som driver på et av lovens godkjenningsgrunnlag, kan godkjennes. I ny friskolelov er det føyd til to nye grunnlag. Det er videregående opplæring i yrkesfaglig utdanningsprogram, og det er særskilt profil, såkalte profilskoler. Det følger av loven at godkjenning ikke skal gis dersom det vil føre til negative konsekvenser for vertskommunen. Vertskommunen har rett til å uttale seg før det gis godkjenning etter friskoleloven. Uttalelsen skal legges vekt på, men vertskommunen har ingen vetorett. Avgjørende er om vertskommunen kan begrunne og sannsynliggjøre at godkjenning vil ha negative følger for det offentlige skoletilbudet. Jeg peker på at dagens godkjenningsordning er en videreføring av den praksis som gjaldt under den tidligere privatskoleloven, som de rød-grønne selv styrte under. Jeg mener at regelverket har en rimelig balanse mellom hensynet til vertskommunen på den ene siden og hensynet til foreldre og unges mulighet til å velge mellom forskjellige skoler på den andre. Så til svaret på det direkte spørsmålet fra representanten: I inneværende skoleår er det registrert totalt 21 616 elever fordelt på til sammen 228 private grunnskoler. Siden endringene i loven per 1. august 2015 er det godkjent totalt 49 nye grunnskoler med til sammen 6 605 elevplasser. Jeg gjør oppmerksom på at de fleste av disse skolene er godkjent etter de godkjenningsgrunnlag som ble videreført fra tidligere lov. Til orientering er det godkjent 19 grunnskoler etter det nye profilskolegrunnlaget. Flesteparten av disse er ungdomsskoler med spesiell faglig oppmerksomhet på idrettsfag. Vertskommuner har siden 1. januar 2015 uttalt seg negativt til 11 av de 49 godkjenningene av nye grunnskoler. Jeg og representanten Mani Hussaini er nok uenige i vårt syn på friskolenes betydning. Men det må unektelig være verdt å merke seg for ham at mye av den utviklingen han beskriver, er i like stor grad et resultat av politikken som denne regjeringen fører, som den hans egen regjering førte, ettersom det store flertallet er godkjent under det regelverket hans regjering selv laget. Forskjellen derimot er at jeg hele tiden har vært en forsvarer av friskolenes betydning for et mer mangfoldig skoletilbud.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-10-25:
La meg begynne med å si at jeg er helt enig med representanten Hussaini i at noe av det flotte med Norge er at elevene går sammen på skolen, uavhengig av sosial bakgrunn. Det er også noe av grunnen til at vi over lang tid og med vekslende politisk flertall har hatt offentlig finansierte friskoler. Det vi da snakker om, er ikke rene private skoler som kan ta så høye utbytter eller skolepenger de vil, men de som får statsstøtte. Mot at de får statsstøtte, må de naturligvis også oppfylle en del veldig strenge krav. De kan ikke sortere elever, de kan ikke ta høye egenandeler, og de kan ikke undervise i hva de vil. Når representanten viser til Hordaland, er det situasjonen som var under det regelverket den rød-grønne regjeringen selv laget. De skolene han viser til der, ble godkjent i henhold til den rød-grønne regjeringens friskolelov. Det vi har gjort, er ikke å liberalisere når det gjelder oppstart, støtte eller utbytte, men vi har sagt at det er to nye kategorier som kan godkjennes. Det er yrkesfaglige skoler, og det er profilskoler.
Henrik Asheim (Høyre), 2017-10-25:
Det finnes veldig mange forskjellige land som har forskjellig politikk på dette. Det som har vært viktig for oss, er å ha en friskolelov som gjør at man får offentlig finansierte friskoler, ikke bare private skoler for dem som har god råd. For bare å ta noen tall: Under Stoltenberg-regjeringen ble det godkjent 96 grunnskoler og 20 videregående skoler. Under Solberg-regjeringen er det godkjent 98 grunnskoler og 12 videregående skoler. Enten varsler representanten Hussaini nå en helt ny friskolepolitikk fra Arbeiderpartiet, hvor man skal sette et eller annet tak eller gi vetorett til kommunene, eller noe lignende – eller så er det slik at dette er en utvikling som kommer av at noen har en god idé og starter noe nytt. Jeg mener det er rart hvis vi skal stå i denne sal og ikke også se det viktige supplementet som friskolene er til den offentlige skolen. Men det forutsetter naturligvis at de er nettopp det, et supplement, og at det ikke er et frislipp. Det har vi vært veldig strenge på. Faktisk har vi strammet inn vilkårene for å få godkjenning ved at vertskommunene skal lyttes bedre til med vårt regelverk enn de ble under de rød-grønne.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-02:
På vegner av stortingsrepresentantane Hadia Tajik, Kari Henriksen, Jorodd Asphjell og meg sjølv vil eg setje fram eit representantforslag om innføring av tenestenummer for tilsette i kriminalomsorga.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-05-02:
Jeg er ikke enig i det premisset som Løvaas her legger til grunn. For det første er det sånn at vi nå, uansett resultat, skal lande en modell som skal stå seg over tid. Uansett hva en mener om justering og størrelse på nøkler og slike ting, mener vi at det er fordeler og ulemper med begge modellene. Vi mener ikke at den ene modellen er utelukkende bra og den andre utelukkende dårlig. Vi ser at også regjeringspartiene har vurdert begge modellene grundig og var for så vidt åpne for flere løsninger. Når vi har landet på modell 2, er det fordi vi mener at det er viktig å skjerme de organisasjonene som har vært inne i nøkkelen, og sørge for forutsigbarhet for framtiden også for dem. Ved å gå for modell 1, som regjeringen foreslår, vil den eneste muligheten for at flere nye skal få frigjort midler, være at disse organisasjonene må få store kutt, og det er vi skeptiske til.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-05-02:
Det som er problemet med den modellen som regjeringen har lagt opp til, er nettopp at hvis det skal bli sånn som Eidem Løvaas her presenterer, at det skal fordeles mer likt til alle aktørene, medfører det at bl.a. Kreftforeningen må ta store kutt. Det vil gå ut over kreftforskning og Kreftforeningens mulighet til å følge opp kreftrammede og deres familier. Det er vi skeptisk til, og derfor vil vi sikre forutsigbarhet også for disse organisasjonene. Et annet problem er at en organisasjon som Flyktninghjelpen vil falle helt ut av ordningen og må tåle kutt på 20 mill. kr. Det har gjort at vi mener at modell 2 er den som ivaretar forutsigbarhet for dem som har vært i ordningen, men som også slipper til mange nye, og det er i gruppen av de nye at veksten vil komme framover, slik at det er en modell som vi mener er en vinn-vinn-situasjon for alle organisasjoner som skal omfattes av denne ordningen.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-05-02:
Jeg mener at det er nettopp det vi gjør. Uansett modell vil det bli åpnet opp for at mange flere organisasjoner vil få muligheten til å få tildeling fra tippemidlene. Det er positivt, og det må jo være den saken som virkelig er noe som Stortinget kan samles om. Så er man uenig om størrelsen på nøklene her. Vi har landet på en modell hvor vi mener at det også er viktig å sikre forutsigbarhet for de organisasjonene som har vært inne i ordningen, som i dag står overfor en trussel om massive kutt som vil ramme arbeidet deres hardt. Vi mener det er viktig å sikre forutsigbarhet for disse organisasjonene, men låser andelen på 2015-nivå, slik at veksten i tippemidlene framover vil komme de nye organisasjonene til gode, noe som vil gjøre at vi får langt flere organisasjoner som vil oppleve en vekst framover. Derfor mener vi at det er en modell som bedre ivaretar alle organisasjonene istedenfor, som Høyre og Fremskrittspartiet legger opp til, at det blir en alles kamp mot alle.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-05-02:
Det er mulig jeg misforsto, men jeg syntes tydelig at Kårstein Eidem Løvaas i sitt innlegg signaliserte at man må vurdere enerettsmodellen framover. I så fall er det et alvorlig signal til norsk frivillighet – hvis regjeringspartiene nå ikke står opp for enerettsmodellen, men sprer usikkerhet rundt den. Jeg vil gi Kårstein Eidem Løvaas anledning til å rydde opp i det og få et svar på om regjeringspartiene – om ikke Fremskrittspartiet, så i alle fall Høyre – står ved at når vi nå lander en modell, uansett hva den blir vedtatt som i Stortinget, er vi i alle fall enige om at den norske enerettsmodellen og den norske modellen for hvordan vi sikrer inntekter til fellesskapet, skal bestå også i framtiden.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-05-02:
Det jeg tror vi kan være enige om i denne salen, er at uansett hvilken modell som skulle bli vedtatt, er det viktigste vi må gjøre, å sikre den norske spillmodellen og sikre at vi også i framtiden kan ha en vekst innenfor disse midlene, slik at organisasjonene kan få økt forutsigbarhet og økte midler. Jeg hører at statsråden sier at det for denne regjeringen er de spilleavhengige som er førsteprioritet. Da undrer det meg hvorfor statsrådens parti stemmer imot samtlige av de forslagene som vi fremmer for å verne om enerettsmodellen og for å verne om de spilleavhengige. Hvorfor vil ikke statsråden gi Lotteritilsynet de verktøyene som de ber om? Hvorfor vil ikke regjeringen stoppe den ulovlige reklamen? Og hvorfor lar regjeringen kjendiser og andre ture fram med markedsføringen av utenlandske spillselskap?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-05-02:
Jeg registrerer at kulturministeren sier at vi er glade for at vi samler oss om enerettsmodellen, og jeg skulle ønske at jeg kunne dele de ordene. Men når vi hører Høyres representant her, Fremskrittspartiets representant og Venstres representant – som til og med har fremmet forslag om å bryte opp enerettsmodellen – så undrer jeg meg på hvor sterk den samlingen er, og har kulturministeren egentlig ryggdekning i eget parti for å kunne hevde at vi nå samler oss om enerettsmodellen? Jeg hører et helt annet signal, om at regjeringspartiene nå vurderer å åpne opp hele denne balletten, og da har vi virkelig en situasjon hvor framtiden for organisasjonene, uavhengig av hvilken modell man velger, er i spill. Det jeg ikke får noe svar fra statsråden på, er: Hva har egentlig statsråden brukt tiden sin på – når det allerede for to år siden ble varslet at det skulle komme tiltak i den meldingen som nå ligger til behandling, men hvor det ennå ikke er fremmet et eneste tiltak som faktisk effektivt vil beskytte enerettsmodellen og de spilleavhengige?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-05-02:
Da må jeg bare si at enten har ikke statsråden fulgt med på debatten i dag, eller så har hun ikke kontroll på egne tropper i Stortinget. For det vi hører fra Eidem Løvaas her, er at man står ved det i dag, men at dette skal man vurdere – helt uavhengig av det vi vedtar i dag – ganske raskt. Vi hører fra Anundsen at de er direkte mot det regjeringen foreslår for å sikre enerettsmodellen, og vi får til og med et forslag fremmet av Venstre i dag, som vi skal votere over, som handler om at man skal åpne opp for lisensiering av spill. Dette viser helt tydelig at det kun er Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti som står ved modellen. Statsråden skal jammen meg være glad for at vi kan stå noenlunde samlet på tvers av de partiene, for skal man lene seg på egne parti, er det helt åpenbart at hele modellen er i spill. Når meldingen er så svak på tiltak og de stemmer mot vårt forslag, betyr det at regjeringen egentlig planlegger at hele denne diskusjonen skal åpnes opp?