Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-03-12:
Når Stortinget i dag vedtar norsk statlig deltakelse i aksjeutvidelsen i SAS, er det med utgangspunkt i ønsket om å gjenreise SAS’ posisjon i norsk – og skandinavisk – luftfart. Flertallet i komiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, understreker at SAS med sitt omfattende rutenett og arbeidsplasser i alle deler av landet, fortsatt skal være en viktig del av vår samferdselsinfrastruktur. Men flertallet stopper jo ikke der. Vi ønsker også at selskapet skal videreutvikles, og at selskapets oppgaver i norsk – og skandinavisk – luftfart kan utvides, selvsagt innenfor rammen av det som gjelder internasjonalt. Historisk sett har SAS alltid hatt sin base i et sterkt hjemmemarked, altså Sverige, Danmark og Norge. Selskapet levde i mange år høyt på offentlige reguleringer inntil liberaliseringen av internasjonal luftfart rammet selskapet på 1980- og 1990-tallet. Det var da nedturen egentlig begynte. SAS var rett og slett ikke rustet til å møte en ny og langt hardere internasjonal konkurranse. I ettertid kan vi vel også si at ambisjonene langt overgikk de mulighetene selskapet realistisk sett hadde til å finne en plass i europeisk luftfart. Men det spørs også om avreguleringene har gått for langt, og om vi i iveren etter å slippe nye aktører til i skandinavisk luftfart har kommet i skade for å frarøve SAS konkurransefordeler som ville ha satt selskapet bedre i stand til å konkurrere internasjonalt. Kanskje er det slik at det etter hvert særnorske forbudet mot å gi bonuspoeng på innenlands flyreiser i dag er en betydelig ulempe i konkurransen med andre og større internasjonale selskaper, og at en fortsettelse av bonusforbudet i virkeligheten er en favorisering av billigselskaper som uten andre hensyn kan velge å fly på de kommersielt mest attraktive strekningene. Jeg noterer meg for øvrig at svenskene har opphevet sitt bonusforbud, og at ESA nå skal undersøke om bonusforbudet er i strid med europeiske konkurranseregler. Normalt er statlig eierskap en styrke for ethvert selskap. Og i den prekære situasjonen SAS i øyeblikket er i, kan det neppe herske tvil om at den norske, svenske og danske statens deleierskap er den redningsplanken selskapet trenger for å berge seg gjennom en internasjonal finanskrise og igjen komme ovenpå. Norske myndigheter har en eierandel på 14,3 pst. i SAS. Det koster oss et sted mellom 720 og 800 mill. kr å opprettholde vår eierandel i selskapet etter aksjeutvidelsen. Den danske staten har en eierandel tilsvarende den norske. Den svenske staten eier 21,4 pst. De øvrige 50 pst. av aksjene er spredd på en lang rekke private og institusjonelle investorer. Aksjeutvidelsen er selvsagt også avhengig av at de private eierne sier ja. Så langt har det norske eierskapet i SAS hatt et kommersielt utgangspunkt. Med all respekt for utøvelsen av eierskapet kan vi i ettertid konstatere at vårt kommersielle engasjement ikke har vært spesielt vellykket. Og jeg vil anta at gjenreisningen av SAS i fortsettelsen krever et mer aktivt eierskap enn tilfellet har vært de siste åra. I det minste på kort sikt bør det etter mitt syn bety at norske, svenske og danske myndigheter nå velger et strategisk og sektorpolitisk ståsted i forvaltningen av eierskapet. Etter en periode med strategiske feilvurderinger og betydelige feilinvesteringer som har tappet SAS for milliarder av kroner, vender selskapet nå tilbake til sine kjerneoppgaver. SAS skal konsentrere seg om hjemmemarkedet og spesielt de forretningsreisenede, altså «The businessmen’s airline». Litt nostalgisk – det lukter både smilekurs og Janne Carlzon av det som nå skjer i SAS. Og det er slett ikke sikkert at det er så dumt. Vi var stolte av vårt felles skandinaviske flyselskap den gangen, selv om vi i spøkefulle vendinger nok sa, med agg mot den svenske dominansen, at SAS egentlig var «Svensk Alt Sammen». Vi får et mindre SAS, og alle deler av virksomheten samles i Sverige i den gode hensikt å strømlinjeforme og effektivisere organisasjonen. Likevel skal vi passe oss for en slik omorganisering fordi verden nok kan se noe annerledes ut fra Stockholm enn fra Oslo.