Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Den reformen vi behandler i dag er, slik jeg betrakter det, det første skritt til å få en mer helhetlig og samlet velferdspolitikk. Dessverre er det slik at man ikke tar steget fullt ut, og man klarer kanskje ikke å se de store parallellene. Jeg skulle ønske at man kunne tatt et større steg og sett en mer helhetlig velferdspolitikk – der man hadde sett mennesket i et mye bredere og helhetlig perspektiv. Derfor er det litt skuffende at Regjeringen ikke ønsker å innlemme økonomisk sosialhjelp fullt og helt i den nye NAV-reformen. Min erfaring som kommunepolitiker var at når man diskuterte budsjettene for økonomisk sosialhjelp, så satt man, etter at man hadde hatt en del gjengangere, langtidsmottakere, og vurderte: Hvordan skal vi klare å få denne personen uføretrygdet, slik at han ikke lenger er en belastning for vårt kommunebudsjett? Derfor er det synd at man ikke tar med seg den dimensjonen å integrere denne gruppen fullt og helt. Hadde man fått en mer helhetlig finansiering av velferden, der man hadde sett mennesket i en mye større og bredere sammenheng, hadde man også sluppet denne typen konflikter som jeg skisserer. Det samme gjelder rusmisbrukeren. Vi kan f.eks. ta rusmisbrukeren som står på gaten i Oslo, i Trøndelag eller et annet sted i landet, som er motivert for å gå til behandling, som vil ut av sin problemsituasjon. Så går han til kommunen og ber om å få hjelp. Kommunen tar da kontakt med helseforetaket for å få behandling til vedkommende. I mange tilfeller kan det føre til at han må vente i mange måneder for å få den behandlingen, noe som gjør at han er tilbake på kjøret igjen før behandling har funnet sted. I tillegg: Får han behandling, skal han tilbake til lokalsamfunnet, og kommunen er da ansvarlig for oppfølging. Også her ser vi eksempler på at kommunen diskuterer og sier: Denne personen har vi brukt så mye tid på, det hadde vært mye bedre om vi fikk ham uføretrygdet og over på et annet budsjett enn vårt. Derfor håper jeg at Regjeringen vil videreutvikle velferdsreformen, slik at vi får et langt bedre og mer helhetlig velferdssystem i Norge i nær framtid. Jeg vil også kommentere et par andre ting. Det ene gjelder VTA, som det har vært en del diskusjon om. Jeg synes det er sørgelig at man nå legger opp til at kommunene skal bli med på en medfinansiering av VTA. Jeg synes det er synd at ikke flertallet støtter Fremskrittspartiets forslag om 100 pst. statlig finansiering av VTA-bedrifter. Jeg har selv erfart, ved å være på sommerjobb i en VTA-bedrift i fjor sommer, at det er et enormt engasjement hos dem som jobber der, engasjementet og arbeidsmoralen blant de ansatte er enormt høy. Jeg tror at det at man får en mer uklar finansieringsmodell, gjør at man får et dårligere VTA-tilbud i framtiden, som egentlig er det helt motsatte av det man opprinnelig ønsket. La meg også peke på et annet område som er en utfordring i velferdspolitikken. Det gjelder å få mer enhetlig styring mellom de ulike departementene. Vi kan se på f.eks. rehabilitering. Rehabilitering er en av de viktigste faktorene for å få folk tilbake til arbeidslivet. Man kan se på f.eks. LHLs erfaringer når det gjelder folk med hjerteinfarkt. 70–90 pst. av dem som har vært gjennom et rehabiliteringstilbud, kommer tilbake til arbeidslivet. De som ikke får tilbud om rehabilitering, havner i de fleste tilfellene opp med uføretrygd. Samtidig vet vi at bare på LHLs rehabiliteringsenheter står det hundre ledige plasser. Jeg håper at Regjeringen også tar med seg denne dimensjonen, får mer samhandling med Helse- og sosialdepartementet og får utnyttet denne kapasiteten for å nå målsettingen om at folk skal komme tilbake til arbeid. Det dette handler om, er å gi folk verdighet og en verdig mulighet til å delta på lik linje med alle andre. Da kan man ikke sette hindringer i veien ved et tungrodd og byråkratisk system.