Ivar Kristiansen (Høyre), 2013-06-06:
Takk til saksordføreren for et grundig arbeid med forberedelsen av saken i komiteen. Jeg oppfattet ikke at saksordføreren kritiserte regjeringens tunge tilstedeværelse i denne debatten; jeg oppfattet det mer som at det var en slags kompliment, for utenriks- og forsvarskomiteen har ikke alltid vært like godt visitert i ulike saker som den har hatt til behandling. Derfor tror jeg ikke noen skal behøve å sitte med det inntrykket at dette er en slags «overkill» i debatten fra regjeringens side. Men la nå det ligge. Jeg oppfattet det ikke som en klage for å klage, men likevel. Jeg synes også at Arbeiderpartiets representant Svein Roald Hansen kanskje kunne ha konsentrert seg om å snakke om kultur og de positive virkningene kultur har i folk-til-folk-samarbeidet og i «icebreaking»-sammenheng, døråpning osv., istedenfor å snakke om budsjettkutt som har en helt annen forklaring og sammensetning, og en helt annen politikk i det utenrikspolitiske kapitlet enn på akkurat dette området. Jeg skal ikke trette representanten Svein Roald Hansen med å snakke om det som gjelder tollpolitikk eller handelspolitikk eller å flytte og styrke bistand til økt handel osv., og hva slags virkninger dette kan få innenfor det utenrikspolitiske begrep, annet enn å si at det er bred enighet om disse politiske prioriteringene. Man må heller ikke komme i skade for, som jeg føler, at dette presenteres som en gigantisk nyhet – at det er en gigantisk presentasjon som sådan av en politisk nyskapning – for kultur innenfor det utenrikspolitiske feltet er ikke noe som fra norsk side oppsto i dag. Vi har rikelig erfaring i å benytte oss av kultur som en døråpner, som en positiv markedsføring av nasjonen, og ikke minst som en døråpner for norsk næringslivs suksess innenfor handel med varer og tjenester. Det er bare å se Nordisk råds historikk, det er bare å dra tilbake og se på hvordan man gjennom 30 år i Barents-politikken har brukt kultur som en viktig døråpner. Den ble ikke nødvendigvis funnet opp i Utenriksdepartementets forskjellige avdelinger, men den var likevel en del av det politiske bildet og den prioritering man også regionalt så stor grunn til å prioritere. Derfor bør kulturseksjonen i UD også ta med seg den suksessen man også regionalt har klart å skape og utvikle gjennom kulturbegrepet, som har vært en virkelig politisk folk-til-folk-døråpner og også en døråpner for å skape næringspolitisk og næringsmessig suksess. Det er ingen tvil om at vi kan si at økt satsing på kultur også i denne sammenhengen er en vinn-vinn-situasjon, både for nasjonen og også overfor den enkelte utøver. Det er ingen som bestrider at den kunstneriske frihet må bli satt i høysetet, og at den ikke skal styres politisk fra noe hold. La meg også bare, som saksordføreren, få lov til å tilføye at det er litt merkelig og nesten uforståelig at kulturseksjonen i Utenriksdepartementet valgte å ta idretten ut av Strategi for Norges kultur- og idrettssamarbeid med land i sør, og at det er relevant å stille spørsmål om hva regjeringen tenker med at idretten i utviklingssamarbeid hører hjemme hvor den hører hjemme, når feltet ikke er involvert i den nye strategien. På den hjemlige arenaen, hva betyr det ikke for andre land å bli invitert til Norway Cup? Fotballsatsing ble nylig illustrert i en av våre store tv-kanaler, som tok opp vår satsing i Vietnam osv. som en del av denne politikken. Jeg går ut fra at siden regjeringen er tungt representert, får vi gode svar på dette. Men vi må også, som Statens pensjonsfond, sette noen etiske retningslinjer for vår politikk. Vi har dessverre noen dårlige eksempler, som prosjektet der 20 norske kunstnere lagde festspill i Nord-Korea, og Håkon Gullvågs utstilling i Damaskus er ikke noe mønster for det gode eksempel. Vi har negative eksempler, men det kan kanskje være å misfarge hele debatten.