Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-03-01:
Arbeids- og administrasjonsminister Kosmos redegjørelse om Nordisk Ministerråds strategi for en bærekraftig utvikling i Norden og i våre nærområder er som en vårløsning i politisk effektivisering av det nordiske samarbeidet. Ikke bare legges det opp til nordiske strategier fra Ministerrådets side – det har det ofte blitt gjort før – men denne gang presenteres det forslag til konkretiserte tidfestede arbeidsoppgaver, forslag som vi parlamentarikere i de enkelte nordiske land, og i Nordisk Råd, inviteres til å gi vår tilslutning til før man starter et videre arbeid. I forhold til Nordisk Råds arbeid vil dette bety større bevissthet når det gjelder prioriteringer på dette området, men kanskje viktigst: Det vil kunne bli grunnlaget for samordnede nordiske strategier med konkrete vedtak og bevilgninger i de årlige budsjettbehandlinger i de enkelte nordiske lands parlamenter. At dette skjer i forhold til strategien «Bærekraftig utvikling – en ny kurs for Norden», understreker at våre miljøutfordringer ikke kan løses alene i det enkelte land. Bredden i arbeidsoppgaver vi nå skal ta bedre tak i, er stor. Alle arbeidsoppgaver er viktige. Allikevel vil jeg understreke nødvendigheten av at noen saksområder løftes fram, at man gjør prioriteringer. La meg ta ett eksempel: Veksten i elektrisitetsforbruket og en stadig økende avhengighet av mer forurensende elektrisitetsproduksjon i Norden, også i Norge, betyr at riktigere miljøpolitikk på dette området vil være helt avgjørende for om vi vil makte å nå de krav Kyoto-avtalen legger opp til. I dag har hvert enkelt nordisk land sin egen miljøpolitikk. Hensynet til næringslivets konkurransedyktighet kommer ofte foran miljøtiltak, spesielt på energisiden. Vedtak knyttet til elektrisitetsproduksjon i Norge får også ofte preg av lokale naturvernengasjement. De overordnede miljøutfordringer tones for ofte ned i slike sammenhenger. Som en i utgangspunktet litt gammeldags arbeiderpartipolitiker tok det meg noen år å få oversikt over den utvikling konkurranse i elmarkedet fører med seg. Vi har i Norge som forutsatt fått en vesentlig effektivitetsforbedring i bestående produksjon og overføringssystemer, men på miljøsiden må vi registrere at med dagens kjøreregler for det nordiske elmarked vil den mest miljøvennlige elektrisiteten tape. Grunnen til dette er at dagens regler ikke pålegger dem som selger elektrisitet inn i det nordiske markedet, å prise miljøkostnadene i produksjonsprisen. Noen kunne kanskje ønske at markedet ville utvise etisk miljøbevissthet – og derfor velge et unødig dyrt produkt. Slik er det naturligvis ikke. I et marked søker man lavest pris. Det er politikerne som har ansvaret for miljøstyrende kjøreregler. I situasjoner hvor knapphet i energimarkedet oppstår, gir først og fremst importert kullbasert elektrisitet for lav markedspris til å utløse nødvendige investeringer – og effektivisering – i eksempelvis norsk vannkraftproduksjon. Renere gasskraft taper også i forhold til import av kullkraft. Siste utfordring i denne sammenheng er Sveriges nye kabel mot brunkullproduksjonslandet Polen, en annen er norske planer om kabler mot kullkraftoverskuddslandet Tyskland. I denne sammenheng er forslaget til et nordisk miljøhandlingsprogram på energisektoren for perioden 2001-2004 av stor betydning. Grunnlaget for de konkretiseringer som nå skal vedtas, ble lagt i Nordisk Råds temakonferanse om miljø i Göteborg i februar 1998. Ved gjentatte anledninger siden har Nordisk Råd vedtatt rekommandasjoner knyttet til bl.a. systemer for prising av miljøkostnadene i produksjon av elektrisitet, konkretisert i systemer for kvotehandel som det mulige. I Nordisk Råds temakonferanse her i Stortinget 2.–3. april skal vi avklare de nordiske politikeres tilslutning bl.a. til at Norden og Østersjøområdet skal bli område for utprøving av Kyoto-mekanismene – herunder den store utfordringen det er å teste ut grunnlaget for et nordisk marked for CO2-kvoter. Norge er godt rustet til å møte disse utfordringene ressursmessig, men på skattesiden sliter de norske elprodusentene med en vesentlig høyere beskatning enn de nordiske konkurrentene. Dette svekker de norske aktørers økonomi vis-à-vis konkurrentene i de omstruktureringer som er i gang. Men det er en ensidig nasjonal utfordring. Jeg har her nå kun omtalt ett av til sammen 15 innsatsområder i forslag til nordisk miljøhandlingsprogram for de nærmeste år. Alle 15 områdene er hver på sin måte viktige. Allikevel mener jeg at det er nødvendig å gjøre noen prioriteringer dersom man innenfor en fireårsperiode skal nå delmål. I den sosialdemokratiske gruppen i Nordisk Råds nærområdeutvalg har vi lagt opp til en prosess sammen med sosialdemokrater i de nordiske parlamenters miljøkomiteer. Målet med dette er å gi noen innsatsområder fortrinn i det videre arbeid. Jeg vil understreke at vi med dette ikke legger opp til strid om hva som politisk skal være viktigst. Det må i endelige beslutninger være bred enighet, skal vi nå målet. Vårt mål er kun å tydeliggjøre parlamentarikernes vilje til styring og samspill med Ministerrådet og de enkelte lands regjeringer i det videre arbeid. Her i Stortinget blir så utfordringen å sikre nødvendige vedtak knyttet til felles mål, også i de kommende budsjettbehandlinger.