trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2015-01-14:
Når man leser Bergens Tidende, er inntrykket tydelig at regjeringen har prioritert å sende ut mange framfor å se på hvem de har sendt ut. Men det er mennesker bak disse tallene. Jeg skal nevne to enkelteksempler for statsministeren. Den 5. desember i fjor ble Sonya på seks år kastet ut. Hun ble hentet tidlig om morgenen sammen med familien sin. Hun befinner seg nå i Kabul. Hun har levd halve livet sitt i Norge. I fjor aksjonerte også politiet i Bergen mot personer uten lovlig opphold. De arresterte bl.a. fire personer sammen med tyvegods, knivvåpen og omtrent 50 000 kr i kontanter. Dette var personer som hadde blitt anmeldt over 25 ganger i løpet av veldig kort tid. Dagen etter var tre av de fire personene på gaten igjen i Bergen. Mener statsministeren at dette er en god prioritering av hvem som skal få bli og ikke?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-01-14:
Regjeringen har økt alle måltallene fordi det var så mange kriminelle som skulle returneres. Det kunne derfor være fristende å spørre statsministeren om hun mener at lengeværende barn er kriminelle, siden regjeringen har gitt høyere prioritet til nettopp å sende ut barn. Men jeg vil spørre statsministeren om det hun sa om at det skyldes dårlig ledelse at de nye signalene ikke ble fulgt opp i organisasjonene under justisministerens ansvar. Praksis for utsendelse av lengeværende barn fikk fortsette lenge etterpå, og nye tall viser altså at omfanget er stort. Hvis statsministeren mener at dette er et eksempel på dårlig ledelse, hvor er det da den dårlige ledelsen utøves?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2015-01-14:
Statsministeren har flere ganger, både før og etter regjeringsskiftet, sagt at gjennomføringskraften i beredskapsarbeidet må gjenreises, og etterlyste allerede i august 2013 hvor det ble av loven om Forsvarets bistand til politiet. Da er det egentlig pussig at den ennå ikke er på plass. Forsvaret er en viktig operativ ressurs for sivil beredskap i krisesituasjoner. Det gjelder ikke minst her i Oslo, med regjeringsbygg, hvor vi har dramatiske erfaringer, Stortinget og Slottet osv., som vi vet er utsatt. Her har Hans Majestet Kongens Garde og Heimevernet også fått tydeliggjort sine hovedstadsoppdrag. Jeg vil også mene at det er viktig at man bruker et mer spisset heimevern til slike oppdrag. Så når kommer loven?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-01-14:
«De 31 kommunene som kommer inn under ordningen med redusert differensiert arbeidsgiveravgift etter Stortingets vedtak rett før jul, får hele gevinsten trukket inn gjennom uttrekk fra rammeoverføringene. Statsråden sa i Stortinget 9. desember 2014 at den praksisen vi fører nå, er den samme som de rød-grønne fulgte i 2004 og 2007. Er det feil at korreksjonen tidligere har skjedd gjennom skjønnsmiddelordningen, og mener statsråden det er riktig at mange kommuner får dobbelt trekk gjennom å miste både skjønnsmidler og rammeoverføringer?»
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-01-14:
KS sier i sin kommentar til statsbudsjettet: «Når arbeidsgiveravgiftene i 2004 ble økt for disse kommunene i 2004, ble de kompensert for dette gjennom økte skjønnstilskudd. Dette tilskuddet har de senere i stor grad beholdt. Flere av disse kommunene opplever imidlertid i 2015 at de i tillegg til trekket i rammetilskuddet, også får reduksjon i skjønnstilskuddet fra fylkesmannen som følge av redusert arbeidsgiveravgift. Et slikt dobbelt trekk er meget uheldig, og regjeringen burde ved uttrekket i rammetilskudd for disse kommunene tatt hensyn til reduksjonen i skjønnstilskuddet.» Er det da slik at KS tar feil når de påstår at det er dobbelt trekk for disse kommunene?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-01-14:
Fra Senterpartiets side mener vi at de 31 kommunene som ble innvilget ordningen med redusert arbeidsgiveravgift, burde fått beholde en del av virkningen. Noen har fått kompensert fullt ut gjennom skjønnsmiddelordningen, men noen har ikke fått kompensert fullt ut, og de vil uansett komme dårligere ut enn med den tidligere ordningen. Dette gjelder den kommunale økonomien – hvis man ser bort fra næringsutviklingen. I stedet er nå 267 mill. kr i avgiftslettelse i sin helhet trukket tilbake, og regjeringen foreslår at flere kommuner får differensiert arbeidsgiveravgift – som det het i pressemeldingen. Det var en gladmelding til disse kommunene at de nå endelig har kommet inn under denne ordningen. Skjønner statsråden at det er stor skuffelse rundt omkring i disse kommunene når de uansett hvordan dette dobbelttrekket vil bli håndtert, vil komme dårligere ut når de skal legge budsjettet for inneværende år i kommunene?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-01-14:
La meg først si at differensiert arbeidsgiveravgift er et kraftfullt virkemiddel for å legge til rette for næringslivet i Distrikts-Norge, men det er ikke ment som et virkemiddel for å styrke kommunal sysselsetting. Det er grunnen til at redusert arbeidsgiveravgift for kommunene også innebærer at det blir trukket tilsvarende beløp tilbake i rammetilskuddet. Det er riktig som representanten påpeker, at justeringen grunnet lavere sats for arbeidsgiveravgift for kommunene – som arbeidsgiver – gjøres på innbyggertilskuddet for 2015. Tidligere har dette blitt gjort på skjønnstilskuddet. Summeres beregnet trekk for 2015 på fylkesnivå, vil man for enkelte fylker få nesten like store trekk som det fylket har totalt av skjønnsmidler, eller skjønnsrammen vil bli betydelig redusert. Man har derfor valgt å foreta trekket for de kommunene som nå får avgiftslettelse på innbyggertilskuddet for 2015. Både skjønnstilskuddet og innbyggertilskuddet er imidlertid en del av rammetilskuddet, slik at det ikke har noen økonomisk betydning for kommunen hvordan et slikt trekk teknisk foretas. I tråd med praksis i 2004 og 2007 har det uansett hvor trekket gjøres, alltid vært kalkulert til den beregnede besparelsen for kommunen gitt kommunens lønnskostnader. Omleggingen er derfor provenynøytral og i tråd med tidligere praksis. I perioden 2008–2012 ble det spesifisert at kommuner som hadde høyere sats på arbeidsgiveravgiften enn før 2004, skulle kompenseres gjennom skjønnet. Fra 2013 ble retningslinjene endret av den rød-grønne regjeringen slik at fylkesmannen burde ta hensyn til dette i fordelingen av skjønnsmidler. Retningslinjene er ytterligere justert for 2015. Fylkesmennene kan nå bruke skjønn for å sørge for at mest støtte går til de kommunene i fylket som har størst behov for støtte. I noen tilfeller har derfor fylkesmannen omfordelt til andre kommuner i fylket som etter fylkesmannens kunnskap om lokale forhold, har hatt større behov for ekstra tilskudd fra staten. Reduksjonen i innbyggertilskuddet skyldes lavere arbeidsgiveravgift i 2015. Reduksjonen i skjønnsmidler er foretatt i tidligere tildelt kompensasjon for høyere avgift enn før 2004. Det blir derfor ikke korrekt å kalle dette et dobbelt trekk. Jeg viser for øvrig til komiteens merknad om saken, som er fulgt opp gjennom tildelingsbrevene til fylkesmennene for 2015.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-01-14:
Jeg har redegjort for dette i mitt svar. Det siste spørsmålet, om skjønnstilskuddet, handler om kompensasjon for høyere sats for arbeidsgiveravgift før 2004. Den rød-grønne regjeringen justerte retningslinjene for dette allerede i 2013, og vi har foretatt en ytterligere justering av dette i 2015. Kommunal- og forvaltningskomiteen har påpekt at noen kommuner har fått et uforholdsmessig stort trekk. Derfor følger jeg dette opp i tildelingsbrevet til fylkesmennene, slik at vi følger opp de klare rådene som er kommet fra Stortinget.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-01-14:
Det representanten sier, er rett og slett ikke riktig, for disse kommunene kommer ikke dårligere ut. Endringen som er gjort, er provenynøytral. Redusert arbeidsgiveravgift er et kraftfullt virkemiddel for bedriftene i Distrikts-Norge. Det er en gladmelding til de 31 kommunene når bedriftene og arbeidsplassene i deres kommune får en lavere arbeidsgiveravgift. Men det har aldri vært meningen at lavere arbeidsgiveravgift skal være tiltak for økt kommunal sysselsetting. Det var det heller ikke da Senterpartiet satt i regjering. Vi følger den samme praksis som den rød-grønne regjeringen fulgte, og som Senterpartiet fulgte da de satt i regjering. Det er en fair sak at Senterpartiet endrer standpunkt på vei ut av regjeringskontorene, men man kan ikke beskylde denne regjeringen for å ha etablert en ny praksis når vi følger den praksisen som har vært fulgt både i 2004 og i 2007.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-01-14:
Høringsfristen på NOU 2014:6 Revisjon av eierseksjonsloven løp ut 15. desember 2014. Departementet har mottatt ca. 80 høringsuttalelser. Utvalget har foreslått å fjerne forbudet mot å erverve mer enn to boligseksjoner i samme sameie, jf. lovens § 22 tredje ledd. Forbudet ble innført fordi man ønsket å spre eiendomsretten til boliger. Gjennom forbudet håpet man å motvirke at boliger ble kjøpt av investorer som bare hadde planer om å leie ut. Lovutvalget mener at forbudet er lite egnet til å oppnå dette formålet, fordi en investor som vil kjøpe opp boligseksjoner, kan gjøre det gjennom ulike selskaper som han kontrollerer, eller ved bruk av stråmenn, f.eks. slektninger. Jeg ser at en stor utleieandel i boligsameier kan ha betydning for bomiljøet. Det kan tenkes at verken seksjonseier som leier ut boligseksjonen, eller leietakere som bor der, er særlig interessert i å følge opp en del av fellesoppgavene. Dette kan f.eks. være dugnader, rengjøring av fellesrom osv. Utleiere og leietakere vil nok av og til kunne føle en mindre tilknytning og forpliktelse overfor sameiet enn de som både eier og bor der selv. Jeg mener det er et prinsipielt viktig spørsmål hvor langt man bør gå i å regulere den enkeltes rettslige og økonomiske handlefrihet i det som i utgangspunktet skal være et fritt marked. Inngrep i handlefriheten må derfor avveies mot mulige effekter på utleieandelen ved å beholde forbudet mot å erverve mer enn to boligseksjoner i samme sameie. Denne avveiningen skal jeg gjøre i det lovarbeidet som nå er igangsatt i departementet. Jeg vil selvfølgelig gjøre meg godt kjent med høringsinstansenes syn på problemstillingen. For øvrig vil jeg presisere at det innenfor rammene av eierseksjonsloven § 22 annet ledd er adgang til å vedtektsfeste et forbud mot å erverve mer enn en seksjon i sameiet, eller begrense utleieretten. Denne muligheten vil fortsatt være til stede selv om forbudet mot å erverve flere enn to seksjoner i samme sameie skulle bli opphevet. Men fordi det er et vilkår at alle som vil bli berørt av en slik begrensning, samtykker, vil dette først og fremst være aktuelt i sameier der det ikke allerede er etablert en betydelig utleieandel. Representantens spørsmål gjelder direkte eierseksjonsloven, men jeg vil for sammenhengens skyld helt til slutt nevne at både eierseksjonsloven og husleieloven har bestemmelser om ro og orden som gjelder både for leier og utleier. Brudd på reglene kan gi grunnlag for tvangssalg av seksjonen og utkastelse av brukeren. Det finnes derfor flere muligheter for å slå ned på eventuell uakseptabel oppførsel både fra seksjonseiere og leiere.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-01-14:
La meg først presisere at denne NOU-en var det den forrige regjeringen som tok initiativ til, slik at det er ikke i utgangspunktet mitt initiativ å få gjort dette arbeidet – det var den forrige regjeringens initiativ. Men jeg har nå lagt det ut til høring. Vi har fått 80 høringsuttalelser, og vi jobber oss nå igjennom disse, nettopp for å se om forslag i NOU-en er forslag som vi skal gå videre med, eller om de bør justeres. Ellers er jeg helt enig med representanten Bøhler i at det er viktig å finne en god balanse. Selv har jeg en lang tradisjon for selveiertanken og ser en stor verdi i at folk eier sin egen bolig. Samtidig er det viktig at vi også legger til rette for et utleiemarked. Det handler om å finne balansen mellom det å være selveier og det å ha mulighet til å leie. I hvilken grad man skal lage begrensninger for hvor mange boenheter man kan dele opp i, er et spørsmål vi må vurdere i det videre arbeidet med NOU-en og med høringsuttalelsene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-01-14:
La meg først si at jeg har registrert den oppmerksomheten som denne saken har i Akers Avis Groruddalen, at det har vært store møter om dette, og at det er et stort engasjement rundt det. Det ser jeg på som positivt. Jeg mener det er bra at folk som er berørt av eventuelle lovendringer, engasjerer seg og gir klart uttrykk for hva de mener. Derfor jobber vi oss nå igjennom de høringsuttalelsene som er kommet, og vil drøfte de problemstillingene som der reises. Noe av det sentrale her er hvor det er egnet å regulere dette, og en av vurderingene i denne NOU-en om eierseksjonsloven har vært at den måten man har regulert det på, ikke har vært en egnet måte. Jeg har ikke tatt stilling til om vi skal gjøre det ene eller det andre. Jeg registrerer de synspunktene som har kommet, og så skal vi vurdere dem nøye før vi eventuelt legger noe frem for Stortinget.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-01-14:
Jeg vil gjerne stille kommunal- og moderniseringsministeren følgende spørsmål: «Regjeringen har hatt på høring forslag til endringer i eierseksjonsloven med frist i desember 2014. Fra Oslo bystyre, flere bydelsutvalg og en rekke sameier er det avgitt høringssvar som foreslår å begrense bolighaiers muligheter til å kjøpe opp og bygge om familieleiligheter til «hybelhus» med mange små enheter, bl.a. ved at et to tredjedels flertall i sameiene får myndighet til å begrense slikt utleie. Vil statsråden følge opp disse forslagene fra et samlet Oslo bystyre med flere når lovforslaget skal fremmes for Stortinget?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-01-14:
Takk for svaret. Jeg setter pris på at statsråden ser at en omfattende utleievirksomhet kan forringe bomiljøet og føre til problemer. Det er beskrevet veldig presist av et samlet Oslo bystyre i deres vedtak. Blant annet sier de: «Erfaringer fra Oslo særlig fra Groruddalen, tilsier at økende utleie medfører konflikter. Spesielt gjelder dette der større ordinære familieleiligheter omgjøres til hybler/kollektiver for inntil 16 personer noe som medfører stor belastning på elektriske anlegg, ventilasjon og avløp.» De sier også at det kan gi ustabile boforhold og føre til problemer med overholdelse av husordensregler, osv. Det som jeg vil etterlyse i statsrådens svar, gjelder den delen av problemstillingen som ikke er tatt opp i høringen, og som ikke angår om man kan eie to seksjoner eller ikke, men som angår om sameiene i fellesskap, altså ved vedtak, kan foreta en form for begrensninger – hvis seksjonseier eier utleieleiligheter – for hvor mange boenheter de kan deles opp i, hvor omfattende det kan gjøres, og hvorvidt et to tredjedels flertall kan sette slike begrensninger.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-01-14:
Jeg takker for svaret, der statsråden drøfter noen av disse problemstillingene. Det som er situasjonen, er at det i noen sameier er blitt en for omfattende inndeling av boliger i bitte små enheter hvor det, som bystyret skriver, bor opptil 16 personer. Når det brer om seg i et sameie, skader det bomiljøet på en måte som også går ut over de andre seksjonseierne – de som har vanlige familieleiligheter, osv. Man er ikke imot utleie – det de ønsker, og som sameiene, bydelsutvalgene og bystyret, har sendt inn høringssvar om, er at innenfor visse rammer, når det går over stokk og stein, skal sameiet med to tredjedels flertall kunne legge begrensninger på den enkelte seksjonseier for hvordan vedkommende kan utøve eiendomsretten sin. Det er ikke sånn at man skal stanse all utleie, men man må få en viss myndighet til det. Det er det som er kjernespørsmålet det handler om – ikke at man nasjonalt skal fastsette regler for dette, men at sameiene skal kunne …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-01-14:
Spørsmålet til landbruksministeren lyder: «Norsk pelseksport mottar årlig rundt 40 mill. kroner i subsidier samt 900 000 kroner til avlsarbeid. I tildelingsbrev fra Statens landbruksforvaltning vektlegges avlskrav, jf. St.meld. nr. 12(2002-2003) (2002-2003) Hva mener statsråden om at næringen så systematisk og åpenbart har oversett Stortingets og regjeringens forutsetning for statlig tilskudd i over 11 år?»
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-01-14:
Statsråden refererer jo helt riktig det som har vært forutsetningene, stadfestet i flere omganger, for tilskuddet, nemlig et bedret avlsarbeid, større tillitsfullhet osv. Men det pelsutvalget har funnet, er ikke bare at det fortsatt er utfordringer i næringen, som statsråden uttrykker det, de har funnet ut at avlsarbeidet har gått i feil retning. Krysningsreven er for aggressiv, og blåreven har fått mer helseplager siden sist. Så spørsmålet er igjen, særlig til en statsråd fra Fremskrittspartiet: Hvorfor skal norske skattebetalere fortsette å betale for en næring som ikke vil innrette seg etter krav i både tildelingsbrev, forskrifter og dyrevelferdsloven?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-01-14:
Dette tar jeg til etterretning. Jeg tar også til etterretning statsrådens betydelige tålmodighet med en næring som veldig lenge har gjort det motsatte av det som har vært forutsetningene for tilskuddene den får. Men dette er ikke hvilken som helst landbruksnæring. Det er en næring som tusenvis av mennesker hvert år går i demonstrasjonstog mot i Norge, og 68 pst. av befolkningen mener at dette er en næring som driver en gal virksomhet overfor dyr. Dessuten er det til dels snakk om rene eksportsubsidier. Selv om statsråden ikke kan forskuttere regjeringens posisjoner i landbruksoppgjøret, er ikke landbruksministeren bekymret for at disse subsidiene og næringens behandling av dem sliter på norske borgeres generelle tålmodighet overfor og deres holdninger til det norske landbruket?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-14:
Dyrevelferdsmeldingen, St.meld. nr. 12 for 2002–2003, pekte på at avlstiltak og stell må fremme tillitsfulle dyr. Kravene til avl for tillitsfullhet ble skjerpet i den någjeldende forskriften om pelsdyrhold fra 2011. Ved utvalg av avlsdyr skal det særlig legges vekt på at dyrene er tillitsfulle overfor mennesker og rolige og ikke spesielt aggressive overfor artsfrender. Avlsdyr skal være testet for tillitsfullhet overfor mennesker før de benyttes i avl. Etter forskriften skal dyreholder også iverksette tiltak for at dyrene fra tidlig alder skal bli tillitsfulle og tamme nok til å kunne håndteres og stelles på en dyrevelferdsmessig forsvarlig måte. Pelsdyrutvalgets utredning peker på at det fortsatt er utfordringer ved pelsdyrenes tillitsfullhet overfor mennesker. Dette kan ha sammenheng både med avl og mangelfull sosialisering, men utvalget sier at det er behov for raskere avlsframgang og foreslår tiltak for å styrke og systematisere avlsarbeidet. Jeg legger nå opp til at utredningen skal sendes på høring for å bidra til best mulig belysning av forholdet den tar opp. Her vil også næringen få anledning til å redegjøre for hva som er gjort, og for hva næringen mener er status for avlsarbeidet. Tilskuddsbrevene for tilskudd til dyreavl som er sendt fra forvaltningen, har vektlagt oppfølging av målene i dyrevelferdsmeldingen, og jeg ser ikke grunnlag for å si at disse systematisk er oversett. Når det gjelder rapportering og bruk av midler for 2014, forventer jeg dette i mars måned. Dette vil også være en anledning for næringen til å redegjøre for resultater og status på dette området.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-14:
Nå har jo denne NOU-en som er framlagt, gitt oss muligheten til å få en veldig bred diskusjon om hele næringen, og jeg forventer selvfølgelig at næringen redegjør for hva som er gjort i forbindelse med avlsarbeidet. Jeg har også merket meg det som representanten er inne på når det gjelder blårev, at her er det ganske store utfordringer, som det må tas tak i. Når det gjelder skattebetalernes penger, subsidiene som går til denne næringen, er det et tema som hører hjemme i jordbruksavtalen, og jeg kan ikke på det nåværende tidspunkt gå inn på hva som kommer av forslag fra denne regjeringen i jordbruksoppgjøret for 2015. Det vil komme i vårt tilbud i mai.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-14:
Som representanten Hansson er inne på, er dette en debatt som har pågått i mange år. Debatten for og mot pelsdyroppdrett i Norge har pågått lenge. Det jeg nå er glad for, er at vi har et faktagrunnlag. Et utvalg ble nedsatt, de skrev en rapport, der begge sider – enten man er for eller mot pelsdyroppdrett – sier at de kan stå inne for innholdet. Vi er enige om faktabeskrivelsen, og vi er enige om det som står der i utgangspunktet, men vi er uenige om framtiden og veien videre. Derfor mener jeg at det viktigste nå er å få en faktabasert diskusjon der alle som har ønske om det, kan komme med sitt innspill til denne rapporten. Vi kommer helt sikkert til å få veldig mange høringssvar. Så skal vi ta stilling til det som gjelder næringens framtid på et senere tidspunkt. Når det gjelder jordbruksavtalen for 2015, skal vi komme tilbake til den i mai. Jeg tror at representanten Hansson har forståelse for at jeg ikke kan starte behandlingen av den nå.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Som han var inne på, ligger det foran oss flest muligheter, men, som også jeg var inne på, noen utfordringer. I mitt første innlegg var jeg innom folkehelse, men ikke i så stor grad. Tannpleierne er også en viktig yrkesgruppe som vi må huske på, særlig fordi vi setter inn innsats tidlig, og skal fortsette å gjøre det, og da er det en yrkesgruppe vi av og til glemmer. De blir også viktige jo flere eldre det blir, og de er også, for å si det sånn, en mobil yrkesgruppe, som reiser ut på skoler og til barnehager, men som også er vant til hjemmebesøk. Når stadig flere eldre skal bo hjemme, er vi avhengige av å se på mobiliteten i den kommunale pleie- og omsorgssektoren, og her tror jeg at tannpleierne kan styrke den tjenesten. Så til rekruttering: Etter at det ble etablert tannlegeutdanning i Tromsø, ser vi det interessante fenomenet at 90 pst. av dem som er ferdige med studiet, etablerer seg i Nord-Norge. Det viser at hva vi vedtar i Stortinget og sentralt, er av stor betydning for hvordan vi fordeler ressursene. Det var en stor strid om det skulle etableres en tannlegeutdanning i tillegg til i Bergen og Oslo, men ettertida viser at det var helt riktig. En annen utfordring knyttet til rekruttering – og særlig for den offentlige delen av tilbudet – er om det utvikler seg et for stort lønnsgap mellom de privatpraktiserende og dem som skal jobbe i den offentlige tjenesten. Derfor må også vi herfra sentralt sørge for at vi fordeler disse ressursene best mulig, at vi utvikler kompetansemiljøene, sånn at det blir attraktivt å jobbe i de fagmiljøene og det ikke bare er lønn som skal være drivkraften. Så til de regionale kompetansesentrene, for de er den viktige ressursen for å fordele kompetanse over hele landet: Det er klart at her ligger det en utfordring i at de vil få mange flere eiere å forholde seg til, uansett hvor få eller mange kommuner det blir, og i at det eierskapet får en god styring. Også ledelse i tannhelsesektoren er viktig, i og med at den store delen av tjenesten utgjøres av det private. Jeg var inne på dette med populasjonsansvaret, men også ledelsen av det fagfeltet. Det er nødt til å være både regionalt og kommunalt forankret.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-11-05:
Til representantene Kjersti Toppe og Arbeiderpartiets Ruth Grung: Det er ingen omkamp om kommunereformen vi inviterer til. Det er en diskusjon hovedsakelig om den spesialiserte delen av tjenesten. I Venstre er vi alltid på let etter muligheter og forbedringer. Jeg har ikke registrert at Senterpartiet har diskutert å bruke erfaringer fra tannhelsetjenesten for å gjøre endringer i de kommunale pleie- og omsorgstilbudene generelt og at det er noe å lære av at vi har organisert tannhelsetjenesten på fylkesnivå. Jeg syns det er konstruktivt å gå inn i en sånn søken og også ta med en sånn sektor som har lyktes på mange områder, inn i hvordan vi kan forbedre primærhelsetjenesten. Så vi fortsetter å se mulighetsbildet her. Nye kommuner vil gi nye muligheter. Så har vi gjennom mange år i Stortinget, og sentralt, kanskje ikke brydd oss altfor mye om syn, hørsel og tenner – basale sanser og viktige funksjoner for å få i seg næring. Men de har å finne sin funksjon i samspillet mellom den enkelte innbygger og fagmiljøene, der pengene ikke har vært noen begrensning, i hovedsak. Sånn vil det også være innenfor tannhelsetjenesten. Her vil den store delen foregå i privat sektor. Vi skal også ha nye regioner, og det ønsker Venstre å snakke mye om. Også der ser vi nye muligheter, og det kan være at deler av dette skal finne sin funksjon der. Eksempelet fra Trøndelag var jo for å vise at det nå skjer en dynamikk på mellomnivået i offentlig sektor. Vi skal også inn i en diskusjon om ny organisering av spesialisthelsetjenesten, der vi enten skal avvikle de regionale helseforetakene eller flytte dem over til de nye regionene – bortsett fra universitetssykehusene. Dette spennet mellom Senterpartiet og Arbeiderpartiet på den ene siden, som ikke ser noe behov for å gjøre noen endringer, og Høyre og Fremskrittspartiet, som primært ønsker seg større kommuner og ikke en fylkeskommune, er en diskusjon vi veldig gjerne vil stå i. Vi ser her mulighetene. Så til de regionale kompetansesentrene. Jeg er veldig glad for at statsråden understreker så tydelig at de skal være på plass. Det høres ut som en ytterligere satsing og oppbygging, og det er særlig her vi er nødt til å få den dynamikken til å fungere – å rekruttere fagpersoner, men også forske mer, og også tilnærme oss nye innbyggere på en ny måte. Det kommer mange med svært alvorlige traumer, som har vært utsatt for overgrep, og som kommer fra andre kulturer – også det samspillet er nødt til å fungere.
Bent Høie (Høyre), 2015-11-05:
Jeg er veldig enig i de momentene som interpellanten her tar opp, og jeg tror at denne reformen vil legge til rette for mange nye muligheter for pasientgrupper som vi ikke er flinke nok til å nå i dag. Som interpellanten var inne på i sitt innlegg, er den generelle situasjonen at vi i Norge har en veldig god tannhelse. Det skyldes ikke minst at befolkningen er veldig bevisst på å ta vare på sin egen tannhelse. Tannlegene er kanskje også den helsepersonellgruppen som er flinkest til å snakke med pasientene sine om hva de skal gjøre for å forebygge sykdommer og behovet for behandling. Det er også den delen av helsetjenesten som flest i befolkningen oppsøker jevnlig, og den får veldig mange positive tilbakemeldinger. Tannlegene er også en helsepersonellgruppe som ikke bare er flinke til å snakke med pasientene sine – de er også flinke til å se pasientene sine. For eksempel i forbindelse med overgrepssaker, er de blant dem som er flinkest til å melde ifra videre til andre tjenester, som f.eks. barnevernet. Så jeg tror en i andre deler av helsetjenesten har mye å lære av tannhelsetjenesten. Det som imidlertid er en utfordring og en bekymring, er at en del av de pasientene som i dag har rettigheter, ikke nødvendigvis får den tannhelsehjelpen som de har behov for. Som interpellanten er inne på, kan det i mange tilfeller handle om skrøpelige eldre som bor hjemme, og som i dag får mange av sine helsetjenester hjemme i forbindelse med hjemmesykepleie og på annen måte, men som da gjerne har større problemer med å oppsøke tannhelsetjenesten. Det at tannhelsetjenesten og de hjemmebaserte helsetjenestene kommer inn i samme organisasjon, tror jeg kan bety at en f.eks. kan se på hvordan tannpleiere i større grad kan bidra i hjemmetjenesten for å sikre tannhelsen til hjemmeboende eldre. Det samme gjelder dem som er innlagt over lang tid på sykehjem, som vi også vet har dårligere tannhelse. Det skyldes det enkle faktum at da folk kom på sykehjem før, hadde de gebiss, mens nå har de sine egne tenner, som krever tannpleie. Det er viktig at vi tar vare på de positive tingene som har skjedd på tannhelsefeltet i denne overføringen. De regionale kompetansesentrene er virkelig et av de store framskrittene vi har hatt på dette området. Derfor har vi invitert Tannlegeforeningen til et godt og nært samarbeid i utformingen av denne reformen.
Bent Høie (Høyre), 2015-11-05:
Jeg takker for diskusjonen. Jeg mener at det er viktig å ha en åpen og god diskusjon om på hvilken måte vi skal overføre tannhelsetjenesten til kommunene. Her er det helt riktig, og det er flere spørsmål som må utredes, ut fra prinsippvedtaket som vi har fått tilslutning til i Stortinget gjennom stortingsbehandling av kommunereformen. Så vil vi komme tilbake med selve overføringen i forbindelse med reformen. Jeg blir litt forundret når Arbeiderpartiet sier at de er for å overføre oppgaver fra fylke og stat til kommunene, men at det bør være i kommunenes kjerneområder. Jeg har problem med å finne noe som er mer i kommunenes kjerneområde enn tannhelsetjenesten. Det kan i hvert fall umulig være et kjerneområde for fylkeskommunen, som i dag stort sett har ansvar for kollektivtransport og de videregående skolene, og ikke har noe ansvar for andre helsetjenester i samfunnet vårt. Så vil jeg minne om hvem det er som i dag har rettigheter etter tannhelsetjenesteloven. Det er barn og unge opp til 20 år, det er psykisk utviklingshemmede, det er personer på sykehjem eller i andre helseinstitusjoner, det er personer som mottar hjemmesykepleie og som har store tannbehandlingsbehov på grunn av sykdom eller skade. Hva er det alle disse har til felles? Jo, det er at de får omfattende tjenester fra kommunen. Jeg tror det er veldig lurt – og det er også hele tenkningen i den primærhelsemeldingen som Stortinget har til behandling nå – at vi tenker at de som har behov for store og omfattende helsetjenester fra kommunen, får dette best mulig gjennom integrerte team som kan samarbeide, som f.eks. har tilgang til den samme type informasjon, eller som tilhører samme beslutningsnivå. Med utgangspunkt i hva som skaper pasientens helsetjeneste, tror jeg tannlegene har mer til felles med hjemmesykepleierne og fastlegen enn de har med bussjåføren. Det tror jeg det er mange som er enig med oss i. Hvis det var slik at suksesshistorien den norske tannhelsetjenesten skyldtes at det var fylkeskommunen som hadde ansvaret, burde en ta en tur til Danmark og til Finland. Så kunne en sammenligne resultatene der og se at de har en tannhelsetjeneste som er veldig lik den norske når det gjelder resultater, men der det er kommunene som har ansvaret for tjenesten. Det forteller meg at det er kanskje mer at den modellen som vi har brukt i kjerneløsningen her – med en sterk offentlig tannhelsetjeneste som prioriterer viktige grupper, men der den enkelte av oss som bare har behov for å ta vare på tennene sine, stort sett gjør det hos den private delen – er en modell som fungerer utmerket godt i de nordiske landene, uavhengig av hvem som har ansvaret på forvaltningsnivå.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2015-11-05:
Eg vil takka justisministeren for å vera imøtekomande om dette temaet. Eg synest at justisministeren greitt gjorde greie for politireforma, innhaldet i ho og ei rekkje initiativ som er kjende. Ein del av det er òg politisk fellesgods fordi det vart utforma på Stortinget og er teke med vidare av departementet etter vedtak herifrå. Noko av det som til dels var nytt, og som handla om justisministerens eige initiativ, var det som handla om korleis ein opptrer f.eks. på politileiarmøte – at ein òg der tek det opp, er tydeleg når det gjeld forventningane til politileiarane og er tydeleg når det gjeld den typen forventningar òg i møte med organisasjonane på feltet. Det synest eg er veldig bra. Samtidig saknar eg systematikken i det, og det er det eg etterlyser, for ein kan snakka og snakka om det, men viss ein ikkje samtidig forankrar det og har ein systematikk og retning, ser ein nødvendigvis heller ikkje resultat av det som vert sagt. Det veit i alle fall me som snakkar mykje. Eg skulle helst sett at ein hadde laga ei stortingsmelding om kultur og leiing, særleg i samband med politireforma. Det ville gitt arbeidet ei innramming, ei retning og ei konkretisering som ville ha vore veldig god for det vidare arbeidet. Eg er heilt einig med justisministeren i at det på sett og vis er vanskeleg å måla arbeidet knytt til kultur og leiing. Det er klart at viss ein heilt hypotetisk skulle ha laga ein video om kor flink ein har vore, ville det ha vore vanskeleg å ha med alt ein har gjort når det gjeld kultur og leiing, fordi det er vanskeleg å konkretisera det på ein tydeleg måte. Eg registrerte òg at justisministeren var tydeleg på at han ikkje ville ha skippertak på dette feltet, at han ville ha kontinuitet. Eg er ikkje heilt sikker på kva som låg i det, men i den grad det var meint som kritikk knytt til dei forslaga som kom frå Arbeidarpartiet i samband med politireforma, kan eg forsikra han om at me systematisk hadde mykje kontakt med feltet over tid i samband med utarbeidinga av dei forslaga. Det ligg ein del vurderingar i det justisministeren seier, men eg opplever at det ikkje ligg så mykje fagleg forankring – det saknar eg òg. Eg merkar meg at i debatten som føregår knytt til f.eks. væpning, er det mange som er veldig tydelege på at her må ein lytta til politifaget og dei politifaglege argumenta. Då er det litt overraskande, i den augneblinken ein snakkar om kultur og leiing i politiet, at fag ikkje veg like tungt. Kvar er f.eks. organisasjonsfaget i tenkinga og praksisen til justisministeren? Kvar er leiingsfaget, og kvar er politifaget? Eg inviterer gjerne justisministeren til å fortelja meir om det.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2015-11-05:
Eg vil takka alle som deltok i debatten for at dei var med på å gjera han god og bidra med sine perspektiv. Eg trur det er viktig for politiet å sjå at det er eit breitt politisk Noreg som viser interesse for dette. Eg er einig med representanten Lundteigen i at kultur og leiing er eit leiaransvar, og det betyr at det til sjuande og sist òg er eit politisk ansvar. Det betyr at det er eit ansvar også me i denne salen har. Eg merkar meg òg det som representanten Lundteigen seier om referansar til kontrollkomiteens tidlege arbeid, at det ville ha høyrt heime i innstillinga til politireforma. Det er ei tilbakemelding som eg forstår. Det kan godt henda at det burde ha vore innarbeidd tydelegare. Og ved å uttrykkja det frå denne talarstolen meiner eg då å kopla kontrollkomiteens arbeid til den vidare gjennomføringa av politireforma som justisministeren står for. Eg har prøvd å lytta etter kvar ein eventuelt kan finna nokre skiljelinjer i denne diskusjonen, fordi eg trur at det kan vera nyttig også for dei vidare diskusjonane. Eg meiner å kunna sjå ei viss ueinigheit når det gjeld kva slags verkemiddel som er hensiktsmessige. Representanten Elvenes siterte Churchill. Rett nok sa Churchill ikkje «strukturar», han sa «bygningar» når det gjeld kva me formar og som seinare formar oss. Det er jo ei anna tilnærming enn f.eks. det å seia at kulturar et strategiar til frukost. Sjølv om eg ikkje vil uttrykkja meg like sterkt som representanten Klinge, så deler eg iallfall grunntanken om at organisatoriske endringar ikkje utan vidare bidreg til kulturendringar. Ei anna skiljelinje er at eg opplever at det er ei viss ueinigheit om betydinga av fag, altså faglegheit, fagleg forankring. Eg meiner at det å ha den forankringa handlar om legitimitet, om vegval, om gjennomføring. Det sikrar òg at det arbeidet ein gjer, er konsekvent. Eg merka meg at justisministeren sa «i den grad det finnes fag» og peikte på at det finst lite forsking på feltet. Jo da, det finst lite forsking på norsk politikultur, men det finst mykje forsking på organisasjon, det finst mykje forsking på leiing, det finst ein del på politi – òg ein del på politi i Noreg – så sjølv om det er kvite flekkar på kartet, så er ikkje kartet heilt kvitt. Derfor ville det vore interessant å høyra meir om kva det er justisministeren lener seg til. For eksempel har ein på den eine sida amerikanske Edgar Schein, som seier at det er leiarane som er dei viktigaste kulturskaparane, mens svenske Mats Alvesson meiner at det antakeleg er kulturen som pregar leiaren meir enn omvendt. Når eg etterlyser dette, handlar det om å velja ei retning basert på fag, basert på verdiar. Det er konsekvent, det gjev resultat. Så kan det henda at justisministeren er for alt heile tida, og dermed går me kanskje framover i alle retningar, men eg vil ikkje tru at det er det som er det mest formålstenlege for å gje konsekvente og gode resultat.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-11-05:
Det er vanskelig, naturligvis, fra Stortingets talerstol å gjøre rede for initiativ som ikke er kjent, for veldig ofte er det viktig å få frem initiativ som er tatt, og gjerne lage en video for å bidra til å nå nye grupper med viktig informasjon om det glimrende arbeidet regjeringen gjennomfører. Da må man imidlertid være påpasselig med å følge personvernregler osv., slik at man ikke kommer i heisen deretter. Jeg tror det er viktig at vi sprer informasjon om det arbeidet vi faktisk gjør når det gjelder ledelse, kultur og holdninger i politiet, og ikke bare i politiet, men også utenfor, men særlig i politiet, selvfølgelig. Bak alt de gjør, ligger det selvfølgelig en faglig vurdering i den grad det finnes fag, men som interpellanten selv gjorde ganske godt rede for, er det i for liten grad nok kunnskap om en del sider ved den politifaglige ledelsen. Nå er det kommet flere bøker og rapporter som kan brukes i den sammenhengen, og det vil selvfølgelig ligge til grunn for det videre arbeidet både fra departementets side og fra direktoratets side. Jeg har en systematisk oppfølging i min styringsdialog med Politidirektoratet om ledelse, kultur og holdninger. Et initiativ som jeg synes det kan være viktig å understreke, er et eksempel på oppfølgingen av den typen dialog, nemlig at Politidirektoratet før sommeren sendte et brev fra politidirektøren selv med overskriften «Sier du ifra?» Hele utgangspunktet for brevet var en oppfordring til å si ifra, varsle om kritikkverdige forhold i politiet. På den måten følges styringsdialogen opp også fra politidirektørens side og videre nedover i politiet. Det tror jeg er viktig. Det er en ganske sterk systematikk i oppfølgingen av dette. Politidirektoratet har sin systematiske oppfølging av arbeidet med kultur, ledelse og holdninger. Jeg har det i forholdet mellom meg og politidirektøren, som har jevnlige møter i tillegg til de ordinære styringsdialogmøtene på embetsnivå. Jeg tror ikke det er grunnlag for å mene at det ikke er en systematisk oppfølging av det arbeidet, men det er krevende å kunne si: Nå har vi gjennomført disse tiltakene, og det har gitt disse resultatene. Arbeidet med kultur, holdninger og ledelse vil gi resultater over tid, og det er umulig å ha tellekantoppfølging av dette. Så er jeg, som jeg nevnte, fornøyd med at vi får denne anledningen. Mitt innlegg var ikke ment som noen kritikk av forslagene fra Arbeiderpartiet. Snarere tvert imot mener jeg det er bra at Arbeiderpartiet fremmer forslag på dette området. Jeg synes det er bra at konklusjonene fra Stortinget ble som de ble når det gjelder nærpolitireformen. Det var mer en konstatering av at arbeidet med bedre ledelse og endring i kultur og holdninger krever utholdenhet, ikke skippertak.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-11-05:
La meg først få takke for en god og reflektert debatt. Jeg vil også kommentere noen av innleggene og innspillene. Representanten Asphjell kritiserte regjeringen fordi han ikke så spor av det vi skal følge opp i forbindelse med implementeringen av nærpolitireformen. Jeg er litt undrende til det og lurer på om det ikke skyldes en misforståelse. Nærpolitireformen skal jo nå gjennomføres. Man kan ikke forvente at sporene etter nærpolitireformen foreligger før nærpolitireformen er igangsatt. Jeg tror heller ikke at man skal ha forventninger om at nærpolitireformen er gjennomført i løpet av 2016, dette er et arbeid som vil komme til å ta lengre tid enn det. Når det gjelder representanten Klinge, mener jeg det er et riktig perspektiv å si at man endrer ikke kultur og holdninger – og heller ikke ledelse – gjennom bare å flytte på bokser. Men jeg tror heller ikke man kan si det motsatte: at man ikke kan bruke flytting av bokser for å bidra til en endring i kultur, ledelse og holdninger. Jeg tror det er nødvendig å se de to tingene i sammenheng, det ene vil ikke utelukke det andre. Jeg tror heller ikke på at den strukturen vi har i dag, er fasiten på hva slags politi man bør ha for fremtiden. Der vet jeg at Senterpartiet skiller seg ut fra det som er det brede stortingsflertallet. Men jeg tror det er nødvendig å tenke litt annerledes også når det gjelder organisering viss man skal klare å få til en endring i kultur, ledelse og holdninger. Det henger ikke minst sammen med at vi i dagens struktur har 27 forskjellige politiriker – litt karikert sagt. Det å få et mye likere politi, det at man får en politiledergruppe som er håndterbar, som kan videreføre klare føringer på ledelse, kultur og holdninger på en mye mer konkret måte, fordi de selv er en del av et lederfellesskap på toppnivå i norsk politi, tror jeg faktisk vil bidra til at man påvirker ledelse, kultur og holdninger på en positiv måte. Det handler faktisk om å legge rammevilkårene til rette for å sikre at man skal påvirke kulturen, påvirke holdningene og sikre bedre ledelse i alle ledd. Derfor mener jeg at det er feil å si at det å flytte bokser i seg selv ikke også kan bidra til å endre en kultur. Jeg er for så vidt veldig enig i karakteristikken av viktigheten av at det skal være politi ute, men jeg tror det også blir feil å si at man ikke skal ha et politidirektorat som fungerer. Gjørv-kommisjonen kritiserte jo Politidirektoratet for at det var for svakt når det gjaldt utvikling av norsk politi. Det var et av de viktigste kritikkpunktene som rammet Politidirektoratet. Til representanten Abrahamsen: Jeg er veldig enig i at det ikke er nødvendig bare å dele det negative, det er like viktig å lære av det som er positivt, det å bruke «best practice» for å bli bedre. Det er helt avgjørende for at vi skal sikre et bedre politi i fremtiden. Så kjenner jeg meg godt igjen i beskrivelsen til Lundteigen. Vi satt sammen i kontroll- og konstitusjonskomiteen da dette ble behandlet. Jeg var leder av komiteen, og jeg kjenner godt igjen de perspektivene Lundteigen har, og det vil selvfølgelig bli ivaretatt i stortingsmeldingen som skal komme i 2016.
Anders B. Werp (Høyre), 2015-11-05:
Takk for denne gode muligheten til å drøfte ledelse, kultur og holdninger i politiet – et viktig tema. Takk også til statsråden for en god redegjørelse og beskrivelse både av det regjeringen som kollegium gjør, og av det statsråden gjør fra sin posisjon spesielt. Det viser at det arbeides bredt for å møte den kritikken – som var berettiget – som Gjørv-kommisjonen ga i sin tid. Samtidig vil jeg også understreke at politiet selv som etat ivaretar dette ansvaret på en god måte. Politiet er, som flere har vært inne på, det sivile samfunnets maktapparat, det er den etaten som forvalter maktmonopolet i fredstid i et land. Derfor er det viktig – jeg vil si at det er helt avgjørende – at det også er en etat som rammes inn av tydelig demokratisk kontroll i form av lover, forskrifter, budsjetter osv., samtidig som vi som folkevalgte gir etaten det handlingsrommet som er nødvendig innenfor de rammene for at politiet skal løse sitt særdeles viktige samfunnsoppdrag. Det er på den bakgrunnen jeg mener det er viktig å debattere kultur, ledelse og holdninger i politiet. Jeg er også veldig glad for at Stortinget med et bredt flertall vedtok nærpolitireformen som nettopp tar opp og setter dette inn i et større bilde. Vi har tidligere – også da vi vedtok og behandlet nærpolitireformen, og også i denne interpellasjonsdebatten – registrert at noen teller sider i den opprinnelige proposisjonen. Jeg vil si, og jeg vil gjenta, at nærpolitireformen, slik den kom fra regjeringen, er gjennomsyret av regjeringens genuine engasjement for å legge til rette for bedre ledelse, bedre kultur og bedre holdninger i politiet – over 100 sider. Det gir politiet et handlingsrom innenfor de nevnte rammene for å utøve sin fagledelse under prinsippet om frihet under ansvar. Det er helt vesentlig. Vi kan ikke utøve jobben for politiet, men vi kan tilrettelegge for at de skal gjøre den jobben best mulig. Jeg er veldig fornøyd med at Stortinget, med et bredt flertall, sluttet seg til regjeringens tilnærming på dette feltet. Ledelse kan ikke vedtas. Stortingets rolle er å tilrettelegge for bedre ledelse i etaten. Det har vi gjort med nærpolitireformen, og i tillegg er Stortingets viktige rolle å evaluere resultatene av den reformen vi har vedtatt. Det har Stortinget også vært tydelig på at vi skal gjøre i vedtaket om nærpolitireformen, og det ser jeg fram til. Forventningene er store til resultater – resultater på et bredt felt av ulike oppgaver som politiet skal utføre. Jeg er også veldig tilfreds med at vi etter regjeringsskiftet har fått et gedigent løft av sikkerheten og arbeidet for sikkerhet i samfunnet, noe som nettopp er en del av arbeidet med nærpolitireformen, ved at vi har fått over 1 000 nye stillinger i politiet etter regjeringsskiftet. Politidekningen øker, etterforskningen og påtalemyndigheten er styrket både som etat og fagfelt. Det er klart dette må settes inn i en ramme hvor ledelse, kultur og holdninger skal gjennomsyre en stadig økende faglig organisasjon med et viktig samfunnsoppdrag. Det har regjeringen gjort.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Jeg vil på vegne av representantene Marianne Aasen, Torgeir Micaelsen, Ruth Grung, Tove Karoline Knutsen, Line Kysnes Vennesland og meg selv sette fram et forslag om et løft for norske biobanker.
Svein Harberg (Høyre), 2015-12-10:
Det er behov for en oppklarende kommentar omkring et av voteringspunktene under voteringen her i salen i går. Det viser seg at det ved en inkurie er blitt en teknisk feil i innstillingen fra familie- og kulturkomiteen. B IX er tatt inn som et flertallsforslag sammen med et annet forslag, men det riktige skulle være at det forslaget kom fra en enstemmig komité. Dette skapte forvirring under voteringen. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Miljøpartiet De Grønne, som stemte imot, skulle også ha stemt for forslaget. Det skulle altså være et enstemmig storting som stemte for IX. Og med den presiseringen skal nå også alle trøndere i alle partier kunne ta juleferie med rak rygg.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Jeg takker for et godt innlegg, som gjør rede for hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk. Men ettersom dette er en budsjettdebatt, er mitt spørsmål knyttet til budsjettet. I det forslaget som ble lagt fram av regjeringa, var det et betydelig kutt i svært mange FN-organisasjoner. Hvis dette hadde blitt vedtatt, hadde det vært en betydelig endring av norsk politikk overfor FN. Vi hørte jo her hva komiteens andre nestleder sa om FN, at dette er en topptung organisasjon som det ikke er så viktig å bruke mer penger på. Da er mitt spørsmål til utenriksministeren: Deler utenriksministeren Tybring-Gjeddes beskrivelse av FN? Har Norge skiftet politikk og fokus i forhold til FN? Og i en tid hvor svært mange land kutter i sine FN-bidrag, er det ikke nettopp Norges oppgave å sørge for at det internasjonale samfunn står rede til å hjelpe i veldig mange av de konfliktene vi ser rundt i verden?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Jeg har to spørsmål. Spørsmål én: Kommer langtidsplanen til Stortinget til våren? Spørsmål to: Det er regjeringa og samarbeidspartiene som bestemmer om det skal være et bredt forlik om langtidsplanen. Vil forsvarsministeren invitere til et bredt forlik når langtidsplanen skal behandles i Stortinget?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Det er en veldig god melding statsråd Helgesen her kommer med, knyttet til det arbeidet som er gjort overfor Ungarn. Det viser også på en god måte at EØS-midlene er vårt bidrag til EU, men de skal også brukes strategisk til å oppnå viktige politiske mål. Statsråd Helgesen har også tidligere gått inn for å bruke EØS-midler til Ukraina for å sikre stabilitet og rettsstatsutvikling i våre nærområder. Mitt spørsmål er knyttet til situasjonen på Balkan. I dette budsjettet har regjeringa litt færre midler til Balkan, og for mange av dem som jobber med rettsstatsutvikling i denne delen av Europa på norske prosjekter, er dette et betydelig kutt. Hva vil statsråd Helgesen gjøre for å øke vårt bidrag på Balkan og i Eurasia? Dette handler også om våre sikkerhetspolitiske interesser.