Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-03:
La meg først gi interpellanten ros for å ta opp en særs viktig sak, og det er da særlig Statkraft-diskusjonen som har blitt aktualisert her. Jeg hører statsråden si at interpellasjonsdebatter kanskje ikke er det mest egnede forum for å diskutere hva som skal skje i Statkraft, hvordan man skal styre selskapet og hvordan man skal fundere egenkapitalsituasjonen. Det er jeg enig med statsråden i, men jeg håper at han da er enig med meg i at tilfeldige meglerseminarer nede i byen her heller ikke er noe særlig egnet sted for f.eks. styreleder og representanter for eierne å diskutere hva som skal skje med selskapet. Jeg er egentlig ikke så bekymret for Statkrafts evne til å bære investeringer med stort behov for kapital, for selskapet har en betydelig egenkapital, opp mot 50 pst. – mye større enn det som er vanlig i norsk næringsliv. Mange ville vært glad – jublet – for å ha hatt den egenkapitalen. Det er ikke det som er poenget. Det som er diskusjonen akkurat nå, er mer selskapets evne, og selskapets organers evne, til å foreta beslutninger. Det er bekymringsfullt. Jeg hører at statsråden sier at man snakker kontinuerlig med Statkraft, og det tror jeg så gjerne. Jeg forsto av innlegget hans at man selvsagt vurderer når man skal bruke 8 mrd. kr, men jeg oppfattet også at man fortsatt var i vurderinger om hvorvidt strategiplattformen er riktig – og den medfører jo mange titalls milliarder med investeringer. Jeg ser i årsberetningen for Statkraft for 2009 at man skriver om denne investeringsplattformen, og om de tre delene av plattformen, at man skal være en industriell utvikler i Norge, at man skal være en såkalt europeisk svingprodusent, og at man skal være en grønn global utvikler, som det heter. Jeg går ut fra at generalforsamlingen den 30. juni skal ta stilling til årsberetningen. Da oppfatter jeg at man faktisk også godkjenner den strategiplattformen. Riktignok står det ikke noe om investeringenes størrelse der, men allikevel vil det være et sterkt signal om at man godkjenner det. Jeg bemerker også at i den samme beretningen, eller i hvert fall i forslag til beretning, står det noe om styrets utålmodighet med å få en avgjørelse, og at det for selskapets del haster. Så er det ikke slik at Statkrafts eneste mulighet til å gå videre med dette er at man får 8 mrd. kr i ny egenkapital av staten. Det finnes flere muligheter. Vi har pekt på disse mulighetene flere ganger, og interpellanten var også inne på det. Selskapet kan delprivatiseres, man kan bruke f.eks. en Statoil-modell, hvor man legger noe inn som heleiet av staten, og noe annet som kanskje er mer operasjonelt markedsmessig, som kan legges ut til børsnotering og til annen type eierskap. Så har Statkraft i sin egen balanse betydelige verdier. Hvis man går litt tilbake i regnskapene, ser man at det er nesten ingen endringer i balansen. Man selger aldri noe i Statkraft. Så kan man si: Nei, skal de selge noen ting? Ja, av og til er det kanskje fornuftig å omgruppere sine aktiva. Det er et tankekors at det ikke blir gjort. Man har betydelige verdier i børsnoterte selskaper i Tyskland. Kunne de vært brukt på en annen måte i forbindelse med den nye strategien? Hva med de betydelige krysseierskapene som ligger i norsk vannkrafteierskap? Kunne det vært noe man kunne omgruppert? Det jeg savner, er egentlig signaler mellom eierne og styret om at styret også kunne tenkt i en annen retning enn å sitte i snart halvannet år og vente på et svar på bare den ene delen av dette i stedet for å få et «go»: Tenk friere, vær mer kreative, og kom tilbake med andre ideer.