Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-06-10:
Alle ønsker å hjelpe verdens fattige og forfulgte. Det har vi fått inn med morsmelken, vår oppdragelse og gjennom landets kristen-kulturelle arv. Det er når disse idealene kolliderer med konsekvensene, at man blir i villrede. Noen velger å lukke øynene og håper at det går bra til slutt. Man vil ikke lære – man vil integrere. Man fremstiller det som om det er språk og arbeid som er nøkkelen til integrering, men det er det ikke. Selvsagt er språk og arbeid viktig, men det er kun en praktisk del av hva det vil si å være integrert. Det er aksepten av våre frihetsverdier som er nøkkelen. Det er først når en innvandrer har forstått at vårt samfunn er basert på individualisme og har akseptert at i den vestlige verden er ikke likeverd, likestilling, ytringsfrihet, toleranse, pluralisme, religiøs frihet og seksuell frihet rådgivende. De er absolutte – de må assimileres. Da må dem som får bli i landet, tilpasse de delene av sin kultur og religion som bryter med disse verdiene. I dag opplever vi det motsatte. Europa opplever segregering, aggresjon og muslimsk ekstremisme. Det skyldes ikke sosioøkonomiske forhold. Det skyldes manglende vilje til tilpasning. Vår frihetsbaserte kultur oppfattes som en svakhet, og det er derfor landene som har hatt størst og raskest innvandring, sliter mest. Innvandring og integrering er to sider av samme sak. Det er nettopp derfor innvandringen må begrenses. Man kan ønske å hjelpe, men vi kan ikke hjelpe så mye at selve grunnlaget for å kunne gi hjelp forsvinner. Det gjelder både kulturelt og økonomisk. I dag henter mer enn halvparten av nordmenn med pakistansk opprinnelse ektefeller i foreldrenes opprinnelsesland. Dette er unge menn, født i Norge. Kvinnen snakker naturligvis ikke norsk. Hun får ansvaret for å oppdra barna. Resultatet er at syv av ti nordmenn med pakistansk bakgrunn trenger spesialundervisning i norsk ved skolestart. Familieetablering er det aller største hinderet for å få til tilpasning og assimilering av våre frihetsverdier. Derfor er vedtaket om tilknytningskrav og 24 års aldersgrense helt sentralt. Det er vanskelig å presentere tall når det gjelder manglende aksept av frihetsverdier, men stikkord er manglende frihet for kvinner, demonstrasjoner mot ytringsfrihet, mangel på religiøs frihet og manglende aksept for homofili. Men det finnes tall for familiegjenforening og deltakelse i arbeidslivet. La meg presentere noen. I 2008 var 50 pst. av innvandrerne fra Afrika sysselsatt. I 2015 var tallet 41 pst. Tallet for Asia var 53 pst. Innvandrere fra Syria hadde lavest sysselsetting av samtlige land, med 20 pst. Tall for sysselsetting etter enkeltland viser tydelig at kultur teller. Muslimske land ligger alle i den nederste delen av sysselsettingsskalaen, mens asiatiske land som India ligger høyere med 59 pst., østeuropeiske land som Polen så høyt som 70 pst., og svensker helt på topp med 78 pst. Det kom 31 000 asylsøkere til Norge i 2015. Historisk vil tre av fire få opphold, eller ca. 23 000. Videre vil hver flyktning i følge SSB i snitt få innvilget familiegjenforening for 0,73 personer. 23 000 blir dermed til 40 000 – eller la meg benytte en analogi: et fullsatt Ullevål stadion, samtidig som 12 000 ikke får plass. Dette er tallenes tale, en tilstrømning helt uten bærekraft.