trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-06-11:
Av og til brukar ein uttrykket: Folk høyrer det dei vil høyre. Og det trur eg faktisk passar her òg, for det Petter Løvik gjorde eit poeng av, var noko som eg berre så vidt kom inn på i innlegget mitt, og som eg ikkje stilte dei store spørsmåla ved. Eg konstaterte at vi faktisk ikkje kjenner til omstillingskostnaden, og eg konstaterte at det blir store kostnader. Men mitt hovudpoeng når det galdt denne kostnaden, var faktisk å stille spørsmål ved korleis den skal dekkjast inn. Skal ein ta av det ordinære vegbudsjettet, blir det ganske mange år før vi kan seie at vi får meir veg for pengane. Eg har vore med på merknader som talar for at vi absolutt skal ta vare på dei tilsette. Vi skal handsame dei på ein måte som gjer at dei får ei trygg framtid sjølv etter omstillinga. Det har eg aldri stilt spørsmål ved, for det må vere ein føresetnad. Og det er jo nettopp den føresetnaden som eg meiner at dei tilsette ikkje har vorte orienterte om på ein god nok måte tidlegare. Eg er klar over at Petter Løvik ikkje har den lange fartstida i samferdslekomiteen, men i den komiteen og òg i andre samanhengar har Senterpartiet saman med SV faktisk peika på ei anna løysing som sitt primære forslag til ei organisering av Statens vegvesen, ei organisering som ville koste mindre i omstilling enn både divisjonsmodellen og den AS-modellen som no ligg føre. Men vi tar til etterretning at vedtaket er gjort, og det har jo Senterpartiet saman med SV og Arbeidarpartiet sagt i innstillinga òg. Vi aksepterer at vedtaket er gjort, og så gjer vi det beste ut av dei føresetnadene. Men det var andre poeng som var mine hovudpoeng i innlegget, enn det som Petter Løvik fokuserte på.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-06-11:
Det er ein samla komite som går inn for prinsippet om alternativ bruk av ferjetilskot. Rett nok har Framstegspartiet ei litt anna løysing enn dei andre partia, men også Framstegspartiet støttar prinsippet. Eg er glad for at vi etter mange rundar om dette over fleire år er komne så langt som vi er i dag. Fleirtalet i komiteen har òg bedt om å bli orientert om saka og eventuelle erfaringar med ordninga, f.eks. i samband med budsjettet for 2003. I det siste ligg det at fleirtalet i komiteen meiner at innsparte ferjetilskot skal gå inn som delfinansiering i aktuelle prosjekt så snart desse er klare for gjennomføring. Eg håpar at statsråden har oppfatta den positive haldninga som komiteen gir uttrykk for når det gjeld alternativ bruk av ferjetilskot. Mitt spørsmål til statsråden blir: Kor raskt meiner statsråden at det kan vere mogleg å gjennomføre dei første prosjekta med ferjetilskot som delfinansiering?
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Først til spørsmålet om jeg er fornøyd med saksbehandlingen. Jeg regner med at det gjelder i forhold til prosessen med omdanningen av Statens vegvesen osv. Jeg har ikke problemer med å se at det kunne vært ønskelig at man hadde et samlet framlegg om det. Men det har vi en dårlig tradisjon for her i landet. Det har vært store omdanninger av selskap – f.eks. NSB, som ble gjort om til BA, og Posten ble omgjort til BA – da man også hadde veldig dårlig tid, og det var under en arbeiderpartiregjering. Da ble f.eks. åpningsbalansen lagt fram i et framlegg for Stortinget på høsten, på samme tid som budsjettet ble lagt fram, og omdanningen skjedde pr. 1. desember samme år. Her har vi altså en tradisjon. En kan godt si at det ikke er en god tradisjon, men vi har en tradisjon for dette. Vi har en prosess, som også Statens vegvesen ønsker, og et tidspunkt som er skissert. Og slik som jeg oppfatter det, ønsker de fleste ansatte det tidspunktet, og det er det vi jobber ut fra. Når det gjelder frustrasjon hos de ansatte, er det en oppgave vi alle har, nemlig å bidra til at vi får ting på plass som vi kan få på plass, så tidlig som mulig. Jeg mener at vi er inne i en meget god prosess med det nå. Det at interimsselskapet og styret er på plass, gjør at vi er kommet et langt steg videre i den prosessen. Så vil jeg også vise til det som er sagt om Luftfartsverket. Det er sagt tidligere i debatten at jeg ikke har informert om at sikkerhet var høyest prioritert nå på grunn av økonomien i Luftfartsverket. Da vil jeg minne om det jeg svarte på et spørsmål i spørretimen 23. januar i år, hvor jeg sa at i Luftfartsverkets infrastrukturplan «er tiltak prioritert som har direkte sikkerhetsmessig betydning, og som følger av myndighetskrav».
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Denne regjeringen er selvfølgelig opptatt av å ha ansvarlige budsjetter. Likevel vil jeg gjerne få lov til å innrømme at jo større samferdselsbudsjett vi har, jo gladere blir jeg. Om det skulle vise seg at vi har muligheter til å øke rammene i stort monn, vil jeg selvfølgelig sette pris på det – forutsatt innenfor ansvarlighetens rammer. Det er også helt klart at det er Stortinget som legger disse rammene, så det er fullt mulig å legge inn økte rammer til samferdsel – og også til vei.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Jeg er opptatt av at vi til enhver tid skal ha de beste organisatoriske løsningene på alle samferdselssektorene for å løse de oppgavene som de ulike virksomhetene er satt til å ivareta. Det at det er dårlig økonomi i seg selv, tilsier ikke at det ikke skulle kunne være et AS. Men det tilsier at vi må gå inn og se på rammebetingelsene som gis til Luftfartsverket. Det er også slik at det til enhver tid vil være opp til Stortinget å se på hvordan den økonomiske situasjonen er hos den virksomheten som er satt til å utføre den jobben som Luftfartsverket gjør. Det at vi omgjør Luftfartsverket til et AS, gir oss en mulighet til å gå inn og se på økonomien, og på hva vi må gjøre for at de skal ha rammer som er gode nok til å drive den virksomheten som Stortinget ønsker. Og som sagt: Det er til enhver tid opp til Stortinget å gå inn og gjøre noe i forhold til den økonomiske situasjonen som er i Luftfartsverket. Regjering og storting kan ta beslutninger om at vi er inne og kjøper tjenester på luftfartssiden som også vil bidra til endringer i rammene for Luftfartsverket.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Vi må nå i første omgang få dannet oss en oversikt over hvilke prosjekter som er aktuelle, og se på hvordan vi kan legge disse prinsippene til grunn. Jeg er veldig fornøyd med at det er gitt så bred tilslutning til disse prinsippene. Jeg synes at det er en helt klar, god samfunnsøkonomisk løsning på en rekke utfordringer der vi har ferjetrafikk i Norge. Vi må først få en oversikt over hvilke prosjekter som er aktuelle, og så vil vi komme tilbake til de konkrete forslagene etterpå.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Jeg kommer til å følge opp Luftfartsverkets treningssenter i Tjeldsund i dialog med Luftfartsverket. Luftfartsverket har som kjent dårlig økonomi for tiden, men vi holder fast ved at det er bestemt at dette treningssenteret skal etableres, og det jobber vi ut fra framover. Planavklaring Lofast: Jeg er helt enig i de synspunktene som har kommet fram om at vi ikke må dra ut saken unødvendig. Lofast er ingen ny sak. Den har versert i mange år. Det er gjort et betydelig arbeid fram til nå, og det er viktig at dette ikke stopper helt opp. På den ene siden er jeg veldig glad for at lokaldemokratiet skal fungere, og at man har lokale planer. Samtidig har det på den andre siden pågått lange prosesser. Derfor kommer vi til å vurdere om det er nødvendig å bruke statlig plan for nettopp ikke å miste tempoet i dette arbeidet. Statlig plan er ikke det man primært ønsker, for det er noe vi ikke bruker så ofte her i landet. Men om vi skulle kjøre nye lokale prosesser, og det da skulle vise seg at vi får signaler om at dette vil ta mye tid framover, er det absolutt grunn til å vurdere statlig plan.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Arbeiderpartiet er glad for at et nytt treningssenter for Luftfartsverket skal etableres i Tjeldsund i Nordland. Jeg kunne ha tenkt meg at statsråden kanskje hadde redegjort for dette prosjektet, når det er mulig å få denne etableringen på plass, for det er jo gjort flere vedtak i løpet av mange år om at man skal ha denne etableringen. Det blir det ene spørsmålet til statsråden. Det andre gjelder Lofast og framdriften der. Et flertall i komiteen ber Regjeringen sørge for å få på plass nødvendige avklaringer i planarbeidet. Jeg vil derfor be statsråden si noe om hvordan man vil følge opp flertallsmerknaden, herunder hvilket syn statsråden har når det gjelder muligheten for eventuelt å bruke statlige virkemidler i planarbeidet for å forsere dette arbeidet så det ikke stopper opp.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Jeg har tenkt å snakke litt lokalt i dag, for det er det absolutt grunn til. I Vest-Agder er det i dag grunn til å åpne champagneflaskene – om ikke de store firefelts champagneflaskene, har vi all grunn til å ta oss «en lille en». Listerpakken som er med i denne behandlingen, har vært en lang og tung vei å gå – for ikke å si å kjøre. Det er derfor med glede vi ser at det blir et stortingsflertall for å utbedre veien vest i Vest-Agder fylke. Arbeidet med Lister-planen har tidligere vært behandlet i stortingsmeldinger og i nasjonale transportplaner, og nå også som OPS-prosjekt. Jeg er selvfølgelig klar over at en som politiker skal prøve å få skryt for det meste, og jeg tror at hvis det ikke hadde vært for Arbeiderpartiets forarbeid her, så hadde ikke Regjeringen hatt Listerpakken på kartet i dag. Men jeg synes at på en dag som denne skal vi likevel ikke prøve å ta æren for det ene eller det andre. Vi skal være glad for at den utviklingen som nå kommer, kommer. Listerpakken vil komme i en del av fylket som er industribasert, og som i dag viser at det er fraflytting fra denne delen av regionen. Denne veistrekningen vil føre til at det blir et felles bo- og arbeidsmarked, noe som alle vil være tjent med, og som vil kunne skape ny vekst i denne delen av fylket. I samme delen ligger det en flyplass. Dette skal jeg komme tilbake til i senere debatter, og jeg har vært inne på det før: Vi er også nødt til å gjøre noe når det gjelder dette, i denne regionen. En annen ting som jeg har lyst til å bemerke, er det som er lagt inn når det gjelder alternativ bruk av ferjetilskudd. Det virker litt, for å si det folkelig, hull i hodet hvis det skal være slik at en ikke skal kunne flytte ferjetilskuddet fra drift på ferjer og over på investeringer på vei. Det er noe som storsamfunnet vil tjene på. Hidra Landfast er her et konkret eksempel på at det både vil tjene storsamfunnet å flytte pengene, og at det i høyste grad også vil tjene lokalsamfunnet, både i forhold til å bli en plass å bo og i forhold til næringsutvikling.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-06-11:
Jeg tillater meg også å være litt lokal, og må si at det er med stor tilfredshet jeg leser merknadene til prosjektet Tønsbergpakken på side 10 i komiteinnstillingen. Tønsbergpakken, eller Veipakke Tønsberg som har vært den lokale betegnelsen, er resultatet av lokal vilje og handlingskraft for å løse store og sterkt voksende trafikkproblemer i Tønsberg-distriktet. Pakken er også resultatet av et snart 30 år langt arbeid lokalt for å skape et bedre trafikksystem i og omkring Tønsberg, og pakken er utviklet i et tett samarbeid mellom Tjøme, Nøtterøy og Tønsberg kommuner, Vestfold fylkeskommune og Statens vegvesen, og med gode innspill fra det lokale næringsliv. Modige lokalpolitikere i de tre berørte kommuner har vist at de tør å skjære igjennom en årelang debatt. At det er en viss motvilje mot bomfinansiering, er ikke spesielt for dette prosjektet, men de ulempene vil mer enn oppveies av den trafikk- og miljømessige fordel man får av den planlagte utbygging av veinettet i et meget vekstkraftig område. Det er ikke riktig, som SV skriver i sin merknad, at dette prosjektet ikke har tilfredsstillende løsninger for kollektivtrafikken. De foreløpige planer for kollektivsatsing som ligger i Tønsbergpakken, er faktisk meget løfterike og offensive, og vil komme som et godt supplement til det som tidligere er lagt ned i gang- og sykkelveiinvesteringer i Tønsberg-distriktet. Orienteringen fra Samferdselsdepartementet forteller at Tønsbergpakken nå er i rute. Bystyret i Tønsberg vedtok 8. mai i år den endelige reguleringen av Ringvei Nord, det som i innstillingen er benevnt som Rv 311 Ringvei øst-vest. Disse planene er nå til ekstern kvalitetssikring, og dermed vil Stortinget kunne få denne saken til behandling senere i år. Det vil igjen være klarsignalet for oppstarten av det meget omfattende plan- og konsekvensutredningsarbeidet som ligger foran resten av dette store prosjektet. Lokalt ligger det også forhåpninger om at det må kunne være mulig med en noe større statlig andel i prosjektet enn de 4,8 pst. som har vært nevnt så langt, men det får vi komme tilbake til når Stortinget får denne saken til høsten. I dag kan vi glede oss over at Veipakke Tønsberg nå meldes klar for behandling, med påfølgende gjennomføring.
Ola Røtvei (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Ja, gode president, fristelsen ble for stor. I debatten i dag, i forbindelse med utskilling av produksjonen til Statens vegvesen, har vi hørt de ordene som etter hvert har blitt slagord: «effektivisering, mer veg for pengene». Og jeg begynte å gjøre meg tanker – blir det mer veg for pengene? Vi kan gjøre et tankeeksperiment: Vil lønnskostnadene for folk som nå blir overtallige, bli ført videre i årene som kommer, i statsbudsjettet og tillagt investeringsbudsjettet? Det er jo det det handler om, hvis det skal bli mer veg for pengene ut fra den rammen som ligger her. Og hva tror presidenten blir svaret? Jeg er overbevist om at disse pengene forsvinner fra Samferdselsdepartementets budsjett. Representanten Nistad gav egentlig ikke noe klart svar på spørsmålet: Hva vil Fremskrittspartiet i den videre prosessen med dette produksjonsselskapet? I forbindelse med Nasjonal transportplan er både Høyre og Fremskrittspartiet klinkende klar: Først et statsaksjeselskap, så skal det privatiseres. Og det tror jeg at de andre regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti, må forholde seg til. Jeg tror også at utskilling av produksjonen fører til flere stillinger i Statens vegvesen når det gjelder myndighetsdelen, ikke minst for å styrke byggherrekompetansen. Hvis staten skal være en dyktig byggherre, må byggherrekompetansen styrkes i myndighetsdelen, og da kan en lure på denne effektiviseringsgevinsten som regjeringspartiene og Fremskrittspartiet nevner. Jeg tror at man kan glemme det. Man kan også stille spørsmålet: Er det nødvendig å ødelegge en så god blandingsdrift som vi har hatt i Norge til i dag, med offentlig og privat, hvor begge parter på en måte har vært et priskorrektiv i markedet? Jeg tror at med den strategien som nå legges, vil vi om få år få privat monopol på vegsiden, med svenske tilstander, og da frykter jeg at det blir mindre veg for pengene.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2002-06-11:
Regjeringspartiene vil ha mer vei for pengene. Det er derfor vi må ta noen organisatoriske grep, og, som nærmest en replikk til siste taler, det er jo ikke noe annet element enn markedet som kan fortelle om de ressursene vi setter inn på et område, er riktig dimensjonert i forhold til de resultatene vi får ut. Det er kun markedet som kan svare oss på det, og det er den enkle kjensgjerning regjeringspartiene holder seg til, nettopp for at våre skattebetalere skal få mest mulig meter vei for hver enkelt investert veikrone. Så er det åpenbart at i debatten omkring beløpene – hva det koster å omorganisere – gjør det seg gjeldende en merkelig dualisme. På den ene side får man nærmest kritikk for at man bruker for mye penger på omorganiseringen, og så beskylder de samme partiene Regjeringen for at de ikke behandler sine ansatte skikkelig. Det er med respekt å melde en merkelig dualisme. Det er jo nettopp det å behandle sine ansatte skikkelig som gjør at dette vil komme til å koste penger. Dessuten må jeg få lov til å peke på at det vil være viktig å konkurranseutsette den biten for nettopp å se om de pengene vi har satt inn i Vegvesenet gjennom mange år, gir det rette resultat. Det er åpenbart et etterslep i effektivisering når vi må ut med så store beløp for å konkurranseutsette Vegvesenet. Her er det et etterslep som vi må ta inn igjen. Men ikke minst skal vi sørge for at personalbehandlingen blir skikkelig. Det har Regjeringen gjort. Og når man nå beskylder samferdselsministeren for nærmest å beklage at hun ikke har behandlet de ansatte skikkelig – så er det jo ikke det hun sier. Hun beklager at det ble oppfattet som om at hun skulle ha kritisert de ansatte i Vegvesenet. Tvert imot har man fra Regjeringens side hele tiden vært meget imøtekommende når det gjelder de kravene – og de helt naturlige kravene – som de ansatte har på skikkelig behandling når vi skal foreta et så stort og dyptgripende grep som det her er snakk om. Jeg mener at dette er det eneste riktige grepet og den eneste sikring vi har for at så mye penger blir anvendt på en skikkelig måte. Vi vil ha flere gravemaskiner, vi vil ha flere bulldosere, og vi vil ha mindre administrasjon.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
På vegne av representanten André Kvakkestad og meg selv legger jeg fram forslag om å innføre bruk av vannkanon i politiets våpeninstruks, som tillatt virkemiddel mot voldelige demonstrasjoner/opptøyer, samt om å innføre bruk av teleskopisk batong og pepperspray som standardutstyr for operative polititjenestemenn.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
I likhet med talere før meg er jeg veldig glad for at vi får denne debatten og får en diskusjon om hvordan vi skal løse dette problemet. Etter å ha hørt på en del av de innledende talerne, burde vi vel kanskje strengt tatt ikke hatt dette problemet – ut fra den entusiasmen som salen har utvist så langt. Men faktum er likevel at vi har et problem, og vi er nødt til å gjøre noe med det. Det er klart at når vi har styrket politi, påtalemyndighet og domstolene, får vi flere dommer, og det betyr at vi får et avvik i straffesakskjeden. For Fremskrittspartiets del skal jeg gi et signal til justisministeren: Dersom det kommer satsing på kriminalomsorgen og utvidelse av fengselskapasiteten, så skal iallfall vi følge opp og støtte opp om det. Det er et poeng at det er uttrykk for en mangel på respekt for dem som er utsatt for kriminelle handlinger, når de møter sine overgripere ute når disse visselig skulle sittet inne. Det er fullt forståelig at folk flest reagerer når de leser avisartikler om at vi må slippe folk fri fordi vi ikke har kapasitet. Folk forventer ikke at det skal være slik, og slik skal det heller ikke være. Hvis det er slik at økonomi er et kjerneproblem for Regjeringen, så la komiteens flertall fram flere kreative innspill under budsjettforhandlingene i høst. Blant annet sa vi at man skulle lage et prøveprosjekt når det gjaldt fangetransport. Hvis de tallene som enkelte kom fram med der, er korrekte, var det altså mulig å spare forholdsvis store beløp, som iallfall etter vår mening bør pløyes tilbake til justissektoren, slik at den styrkes totalt sett. På dette punktet er jeg skuffet over justisministeren som overhodet ikke var inne på muligheten for en OPS-ordning innenfor kriminalomsorgen, nemlig at private kan bygge fengsler som kriminalomsorgen så kan nyttegjøre seg. Jeg håper ikke systemet skal være så rigid at vi kun ser på de løsningene som har vært gode tidligere. Også i denne sektoren er vi nødt til å være kreative og kanskje utradisjonelle for å komme videre, det er iallfall viktig for vår del. Og så slutter vi oss selvfølgelig også til dem som har tatt opp dette med unge lovbrytere. Jeg tror at det for veldig mange, kanskje spesielt de unge, men også for andre som begår en mindre dumhet – la oss si at de kjører for fort og blir idømt en bot, la oss si at de blir tatt med promille og idømt en lavere straff – er vesentlig verre å bli sittende i soningskø enn det er for en del av de harde kriminelle. Her er det folk som blir tungt rammet, la oss si at de etter at de har fått dommen, har funnet seg samboer, har fått barn, og så vet de at de har hengende over seg en dom som de en dag må inn og sone. Det er totalt utilfredsstillende, og dette må vi gjøre noe i forhold til. Så for vår del ser vi fram til revidert nasjonalbudsjett, vi ser også fram til høstens budsjettbehandling. For Fremskrittspartiets del tok vi en satsing i fjor på politi, påtalemyndighet og domstol, nå er det kriminalomsorgens tur.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Jeg deler i hovedsak de vurderinger og deler fullt ut det alvor som har preget alle innleggene i salen i dag. Jeg tror det er grunn til å understreke at situasjonen, slik den er beskrevet, maner til at alle berørte, alle instanser, uansett hvilken merkelapp de har på seg, går i seg selv og spør med åpent sinn og med ydmykhet: Hva kunne vært gjort annerledes, og hva bør gjøres annerledes fremover? Det vil jeg bidra til. Jeg vil bidra til at vi kommer til bunns så langt det er mulig. Jeg har bedt alle ansvarlige instanser om å gjøre det som er innenfor deres fullmakter, både i forhold til å avklare og i forhold til å belyse og sette inn tiltak, for å unngå gjentakelse. Det er, som det også fremgikk av flere av innleggene, fortsatt spørsmål som det ikke er mulig å besvare i dag. Nettopp derfor er det viktig at vi heller ikke trekker de endelige konklusjonene, men holder mulighetene åpne for at vi kan få ny og annen kunnskap enn det jeg har redegjort for i dag. Vi vil på overordnet nivå vurdere forholdet til regelverket. Det er et regelverk basert på EØS-avtalen som ligger til grunn for medisinsk utstyr. Vi ser ikke umiddelbare grunner til å ta initiativ til å endre det, men vi vil gjennom faginstansene se på de faglige retningslinjene, og vi vil som sagt komme med endringer i forhold til meldeplikten som jeg har varslet om. Tilsynet med medisinsk utstyr vil bli styrket. Det vil bli mer proaktivt, og om nødvendig vil det bli tilført mer ressurser. Jeg er helt enig med de representanter som har fremhevet sykehusenes selvstendige ansvar og behovet for å skjerpe bevisstheten rundt smittevern generelt, og meldeplikten spesielt. Det vil bli fulgt opp. Jeg er også enig med representanten Alvheim i at sykehusene nå må fokusere sterkt på å fjerne korridorpasientene, og de må gjøre det ikke bare når helseministeren kommer på besøk, men de må gjøre det som et generelt tiltak. Det er et av de mest fokuserte oppdragene som sykehusene har i styringsbrevet som de har fått for inneværende år. Det vil bli fulgt opp av eier. La meg avslutningsvis si at jeg også deler det syn at vi utover det fokus som har vært på kvantitet i sykehusbehandlingen for å få bukt med ventelister, må få et sterkere fokus på kvalitet, og vi må bli bedre på å måle kvalitet. Derfor arbeider Sosial- og helsedirektoratet nå sammen med sykehusene om å utvikle kvalitetsindikatorer som vi både kan måle sykehusene på, og følge dem opp på. Det vil jeg komme nærmere tilbake til i annen sammenheng overfor Stortinget.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Helseministerens redegjørelse bekrefter at vi står overfor en meget alvorlig sak, som både krever full avklaring av årsaksforhold og at man, så langt det er mulig, også avdekker konsekvensene for pasientene av disse meget uheldige og uakseptable forhold. Av helseministerens redegjørelse går det fram at akuttsaken ble håndtert effektivt og hensiktsmessig. Både pasienter og befolkning har gjennomgående stor tillit til helsevesenet og klare forventninger om å få den beste behandling. Dent-O-Sept-saken rører sterkt ved helsevesenets troverdighet på områder som bl.a. knytter seg til kvaliteten i helsevesenet. Spissformulert vil jeg si: Få av oss har vel tenkt seg at det kan være forbundet med fare å søke kontakt med helsevesenet. Dent-O-Sept- saken er en skandale. Jeg kan ikke unnlate å bruke et så sterkt ord når vi ser virkningene av den. I denne saken har det åpenbart vært svikt i flere ledd. Hva har sviktet hos produsenten? Rutinene og tiltakene for sikker produksjon har vært altfor dårlige, det er klart redegjort for av helseministeren. Hvilke kontrollmekanismer har ulike ledd i helsevesenet på at utstyr og materiell man bruker, ikke er helsefarlig? Det virker helt urimelig å kunne få anledning til å fraskrive seg ansvar for dette og legge ansvaret ensidig på produsenten. Jeg er meget tilfreds med den klare understrekningen som helseministeren gjorde i forhold til sykehusenes selvstendige ansvar for å følge opp, bl.a. gjennom meldeplikten. Så må en spørre seg: Hvor har tilsynsorganene vært? Det kan umulig ha gått disse organene hus forbi at pasienter er blitt alvorlig syke på grunn av forhold som ikke har noen sammenheng med den sykdommen de søkte behandling for. Dette synes jeg er meget alvorlig. Dette er tre alvorlige forhold der svikten, slik jeg ser det nå, har vært av fundamental og alvorlig karakter, og som for lengst burde ha manet til ettertanke og reaksjon hos de ulike partene. Spørsmålet som trenger seg på, blir da: Hva er gjort for at tilsynsordningene skulle virke? Vi kan spørre oss selv: Er det manglende bevilgninger, er det manglende kompetanse, er det manglende rutiner? Resultatet av svikten er fatalt, slik vi nå er kjent med det. I kjølvannet av denne saken reiser det seg enda et grunnleggende spørsmål som krever oppmerksomhet i framtiden, som også helseministeren var inne på: Er det andre saker av lignende karakter, ja, kanskje av en enda alvorligere karakter enn Dent-O-Sept-skandalen? Jeg forutsetter at tilsynsordningene nå aktivt ser etter områder som trenger oppfølging og undersøkelse. Det kan ikke være slik at pasienters liv og helse blir satt i fare på grunn av slurv og unnlatelsessynder – for det synes å være nok av disse elementene i denne saken. Pasientrettighetsloven gir pasienten rettigheter som må oppfylles av sykehuseier, det er helt åpenbart. Og det er all grunn til at smittevernloven, som vi har hatt i mange år, må tas på alvor av sykehusene, ikke minst. Pasientskadeerstatningloven må åpenbart komme til anvendelse i hele helseområdet, også knyttet til denne saken vi debatterer i dag.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
La meg innledningsvis få lov å si meg glad for at helseministeren på eget initiativ nå kom til Stortinget og redegjorde for helseskandalen med Dent-O-Sept-penselen. Og la meg videre få si meg godt fornøyd med den raske, resolutte holdningen helseministeren tok for å klargjøre omfanget av skandalen, som til å begynne med dessverre ble bagatellisert både i Folkehelseinstituttet og i Helsedirektoratet. Jeg har med tilfredshet også registrert at Statens helsetilsyn ved helsedirektøren har fulgt opp helseministerens initiativ til oppklaring av saken, og brakt på bordet de opplysninger helseministeren nå har gitt Stortinget. Det er imidlertid min henstilling til både helseministeren og Statens helsetilsyn om fortsatt å komme helt til bunns i denne saken, og at man også gjør en grundig undersøkelse ved de offentlige sykehjemmene, hvor det er meldt om antatt smitte fra pasienter som er utskrevet fra noen av disse sykehusene som har smitten. Produsenten av denne spesielle munnpenselen har selvfølgelig et betydelig ansvar for skandalen. Men det er ikke min jobb å gå inn på det her. Derimot vil jeg ha sagt klart og utvetydig fra at her må det norske helsevesen og sykehusene ta et selvstendig ansvar for det som har skjedd med smitte av pasienter ved å ha brukt et usterilt hjelpemiddel til munn- og svelgpleie på dårlige pasienter med et svekket immunforsvar. Munn- og svelgslimhinnene i slike situasjoner er veldig lett mottakelige for fremmede bakterier, som på meget kort tid overføres direkte i blodbanene. Jeg må si jeg setter spørsmålstegn ved den faglige ansvarlighet når så har kunnet skje i norske sykehus. De fleste norske sykehus har i dag et konstant belegg av korridorpasienter, som for øvrig er en særegenhet for Norge. Under slike forhold er det særdeles vanskelig for pleiepersonalet å opprettholde god hygiene. Før eller siden måtte vi således forvente at en smittebombe ville komme. Dette har ikke minst Statens helsetilsyn skrevet om flere ganger. I kjølvannet av denne smitteskandalen er det naturlig at det blir spørsmål om et betydelig antall skadeserstatningskrav mot sykehusene og eventuelt mot sykehjemmene. Og det er mitt sterke råd, som jeg også forstår helseministeren vil følge opp, at han medvirker til at disse skadeoppgjørene blir romslige, og at de skadede pasientene ikke på toppen av smitteskaden også skal kjempe en unødig, byråkratisk kamp i erstatningsapparatet for å få sin rettmessige erstatning. Vi ser dessverre litt for mye av det ellers i dag. Til slutt vil jeg sterkt henstille til helseministeren, etter den erfaring vi nå har gjort, å instruere de regionale foretakene om å fjerne korridorpasientene så raskt som mulig. Om nødvendig må helseministeren i det kommende statsbudsjett sørge for å godkjenne utvidelse av nybygging av medisinske sengeposter der det foreligger planer om dette, og hvor det foreligger planer over flere år. Vi kan ikke lenger akseptere å ha korridorpasienter liggende, med den smittefare dette representerer til enhver tid i våre offentlige sykehus.
Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-25:
Høyres utgangspunkt når det gjelder pressestøtten, er klart. Høyre ønsker en nedtrapping av pressestøtten med sikte på at den bør avvikles. Det er også slik at vi har inngått en avtale med de øvrige regjeringspartier, der dette temaet er lagt på is. Vi er selvfølgelig lojale i forhold til Sem-erklæringen og står på at pressestøtten skal opprettholdes i den perioden denne regjeringen sitter – og det blir sikkert en god stund! Vårt problem med pressestøtten knytter seg til flere ting. For det første ser vi at den målsettingen som var viktig innledningsvis, nemlig at vi skal opprettholde et stort antall nr. 2-aviser, dvs. mer enn én avis på hvert utgiversted, makter vi ikke å gjennomføre uansett. Her er det tyngre lover og tyngre prosesser som gjelder, og da er det noe med å innrette seg etter det landskapet som finnes. Det andre poenget er at vi ser at også andre medier er i vekst og fremgang. Det er helt klart at pressestøtten virker ganske konkurransevridende, f.eks. i forhold til radio og TV. Dette er et tiltakende problem, og vi ser en stadig større fokusering på området fra disse bransjene. Jeg tror det er viktig at vi finner fram til mer nøytrale virkemidler. Høyre sier ikke at vi ikke skal bruke virkemidler for å opprettholde ytringsfriheten, men vi tror altså ikke på at det å bruke direktetilskudd til enkeltbedrifter er en egnet form. For eksempel synes vi at det å bruke avgiftsreglene, slik vi gjør gjennom momsfritaket, er en mer hensiktsmessig måte å underbygge dette området på. Dette betyr ikke, når vi nå først har pressestøtte, at vi vil melde oss ut i forhold til hvordan prioriteringen skal være, og det har vi jo sagt noe om når det gjelder de minste lokalavisene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-25:
For å ta representanten Knudsens siste spørsmål først: Det er et viktig poeng at også vertikal integrasjon blir en del av medieeierskapslovgivningen, når vi går gjennom den. Det er et veldig viktig poeng! Det må selvfølgelig gjelde hele bredden av mediebedrifter, enten det gjelder NRK, aviser, Internett eller hvilket område det kan være. Litt av vårt poeng er nettopp det. Når det gjelder det digitale bakkenettet, synes jeg at Fremskrittspartiet behandler det som om det liksom skulle være det store valget: hvis man går inn på en videre utbygging av dette nettet, så har man lagt opp løypa innenfor alle teknologier. Min erfaring med de høringene vi har hatt, er at det er umulig å si hvordan den teknologiske utviklingen vil gå fremover. Her vil parallelle teknologier måtte leve ved siden av hverandre. Vi vil få en fortsatt utbygging av bredbånd, vi vil komme til å operere i forskjellige typer digitale bakkenett, og vi vil komme til å ha satellittoverførte sendinger. Det vi vel også vet, er at disse teknologiene delvis vil smelte sammen og også gripe inn i hverandre etter hvert. Jeg tror at vi gjennom utbyggingen av det digitale bakkenettet, slik vi nå ser det, gjør et stort skritt fremover i den forstand at vi nå får konkretisert et initiativ. Det er noen som står bak og sier at de er villige til å gjøre denne jobben og villige til å betale det det koster å gå videre med dette. Problemet som vi har møtt, er at ingen har stilt seg i spissen for det innenfor andre typer teknologier. Det er ingen som har sagt at de er villige til å betale hva en bredbåndsutbygging faktisk kommer til å koste, eller tar et førerskap i den sammenhengen. Jeg tror at den prosessen vi nå går inn i, vil bidra til å konkretisere hele den litt uoversiktlige situasjonen vi er i, og slik sett at det vil føre oss videre fremover på en veldig konstruktiv og god måte. Jeg stoler på at departementet holder orden på konkurranseforholdene i dette bildet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-25:
Nå har jeg vel sagt at pressestøtten antakelig ikke blir det store temaet i de nærmeste årene. Men for å komme inn på det som kom fram på høringene, var det ikke noe nytt der etter mitt skjønn. Selvfølgelig er det slik at hvis vi kutter ut pressestøtten, vil det bety at noen aviser vil gå inn eller iallfall vil måtte legge om virksomheten sin betydelig. Det er vi innforstått med. Vi tror at dette kommer til å skje uansett, det er bare spørsmål om takt og fremdrift. Mitt problem i forhold til ytringsfriheten er, som jeg også sa i innlegget mitt, av ideologisk karakter. Det er et problem hvis de som skal være den fjerde statsmakt, og være kritikere av bl.a. oss som sitter i denne sal, også skal gjøres avhengige av de pengene som vi gir dem. I nesten enhver annen sammenheng ute i samfunnet vil vi påpeke dette med en moralsk pekefinger og si at det er en sammenheng som ikke går an. Hittil har det ikke vært noe stort problem, men hvis man over tid bygger opp en bransje som er økonomisk avhengig av det offentlige, er det klart at det vil være en hemsko for det å ha en levende debatt og det å ha en reell redaksjonell frihet og selvstendighet. Jeg vil også understreke det konkurransevridende problemet vi har. I dag ser vi altså at en liten lokalavis i et lokalsamfunn vil få noen hundretusen kroner i det minste, kanskje mer, i pressestøtte fra det offentlige. Det kan de bruke til å skaffe seg annonser for å drive sin virksomhet. Den lokale TV-stasjonen eller lokalradioen får ingenting. Det kommer helt klart fram fra disse bedriftene at de opplever dette som vanskelig og konkurransevridende for sin virksomhet. Det er heller ikke til noen fremme av ytringsfriheten at vi slik sett ikke får en frihet i bransjen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-25:
Representanten Knudsen brukte en god del tid på NRK. Det skjønner jeg godt, for Fremskrittspartiet har jo inntatt et tydelig standpunkt når det gjelder dette, nemlig at man på sikt ønsker å selge NRK. De vurderingene som ble foretatt, ble i det alt vesentlige foretatt ut fra hva jeg vil kalle markedsvurderinger. Slik sett er det mye der man sikkert kunne slutte seg til. Det er slik at når en del av oss vil satse på NRK og bruke NRK, så er det fordi vi ser NRK som et viktig kulturpolitisk redskap i en situasjon der Norge blir en liten kulturnasjon i et internasjonalt bilde. Vi har viktige hensyn å ivareta i forhold til produksjon for barn, i forhold til norskprodusert musikk, i forhold til debatter med norsk utgangspunkt – hele rekken av de indikatorer i en kultursammenheng som gjør at det norske publikum føler seg hjemme. Jeg savner en kulturpolitisk utdyping av hva Fremskrittspartiet tenker seg i denne sammenhengen. Er det slik at Fremskrittspartiet tenker seg at dette er ivaretatt innenfor rene markedsmekanismer, eller er det slik at Fremskrittspartiet kanskje tenker seg andre måter å ivareta dette på? Eller tenker kanskje ikke Fremskrittspartiet at det er nødvendig å ivareta dette overhodet?
Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-25:
Representanten Lund Bergo kommer på vegne av SV svært ofte tilbake til uttrykket «kommersialisering». Det er et troll som løftes fram i ulike sammenhenger. Denne gangen var det i kjølvannet av pressestøtte, og det ble trukket inn i forhold til de kommersielle lokalradioene. Jeg skulle gjerne fått SV til å utdype lite grann hvor mange hoder det er på dette trollet. Hva tenker man seg at de lokale radio- og tv-stasjonene og de små avisene egentlig skal leve av? Tenker man seg en eller annen slags form for statsstøtte jevnt over til alle mulige som skal drive medievirksomhet? I dag er det jo slik at lokalradioen har et så tynt finansieringsgrunnlag at de knapt klarer seg. Radiomediet ligger dessverre litt etter i redaksjonell kvalitet, og det er jo fordi det er vanskelig for dem å skaffe midler til virksomheten. Det må være viktig at vi greier å skape en sunn økonomi, også i andre medier enn bare i dem som mottar offentlig pressestøtte. Det må være viktig at vi greier å få så pass tyngde i dette at vi får et flerfold i medier, også på den måten at vi har kvalitativt gode utfordrere til lokalavisene i lokal radio og TV. Som sagt: Hva er det SV sikter til? Er det galt at man selger annonser? Er det galt at man lager et produkt som noen vil kjøpe? Hva er det SV tenker på i denne sammenhengen?
Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-25:
Det har i debatten kommet en del påstander rundt nr. 2-avisene som jeg har behov for å kommentere. Men la meg bare innledningsvis nevne at det kuttet som det ble referert til, ikke var på 30 mill. kr, men på 20 mill. kr. Nok om det. Representanten Valle – og i og for seg også representanten Giske tidligere – sa at vi har ment at det ikke var så farlig med nr. 2-avisene. Da er det viktig at man nå gjør en liten sondring. Selvfølgelig mener vi at enhver avis er berettiget til å kunne hevde meninger. Jeg synes selvfølgelig ikke at Bergensavisen er dårligere enn Bergens Tidende. Men det er et faktum at det nå er åtte steder igjen i dette landet der det er to aviser. Det er altså ikke noe grunnlag for et – hva skal jeg si – alminnelig politisk krav om at man på hvert utgiversted skal ha to aviser. Det politiske målet tror jeg vi må si at vi ikke har greid å nå. I det ligger det selvfølgelig ikke at de nr. 2-avisene vi har igjen, er dårligere eller mindre berettiget enn andre aviser. Jeg synes representanten Giske var ganske frekk da han påpekte at Høyre mente det var stor forskjell på riksdekkende aviser og nr. 2-aviser. Det er altså ikke vi som har delt inn i de kategoriene. Arbeiderpartiet har styrt det meste av den tiden disse kategoriene har fungert. Vi bare påpeker at den ene av disse to kategorier etter hvert ikke har en god begrunnelse for sin støtte. Kanskje burde man omdefinere hva som skal være grunnlaget? Når det gjelder eierskap, har jeg lyst til å kommentere til representanten Valle, som trakk fram eksempelet Berlusconi, som eventuelt skulle ha lyst til å kjøpe seg inn i TV 2. Jeg forandrer eksempelet litt, som var at Schibsted skulle selge TV 2-aksjene sine. La oss nå si at det ikke var Schibsted, men et annet firma, Orkla eller A-pressen, som eide disse aksjene. Da er det faktisk slik at Berlusconi glatt kunne kjøpt aksjene, for han eier ikke noe i Norge fra før og ville neppe kommet opp i noen særlig betydelig prosentandel gjennom de aksjene. Men Schibsted hadde ikke kunnet kjøpe aksjene, for de har passert 33 pst.-nivået, som er taket for dagens eierskap. Og her er vi midt i problemet. Vi greier ikke gjennom firkantede regler å styre slik at vi alltid får ballen i mål.
Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-25:
Jeg vil tilbake til Berlusconi. Igjen bommer representanten Valle på mål, for det er ingenting i dagens system, i dagens eierskapslov, som kan forhindre det hun beskriver. Det hun beskriver, illustrerer nettopp behovet for at vi trenger et mer sammensatt hjemmelsgrunnlag, som gjør at man kan gå inn i de aktuelle problemstillingene som fortløpende kommer. Et eksempel: Dagens eierskapslov definerer eierskapsprosenten ut fra hvor mange aviser et konsern faktisk står for utgivelsen av. Den sier f.eks. ingenting om hvor stor del av annonsepengene som faktisk flyter gjennom det samme konsernet. Det er noe som konkurranselovgivningen på en helt annen måte ville kunne nærme seg, og som antakeligvis er et mer interessant spørsmål i forhold til mangfoldet enn akkurat avisantallet. Poenget er altså at vi skal ha en balanse i det norske eierskapet, men vi skal ikke bare ha en balanse som er definert ut fra noen firkantede kriterier som ikke innfrir de målene vi har satt oss. Vi trenger flere og mer sammensatte bestemmelser, som gjør at vi både kan ha en sunn finansiering av mediebedriftene, at vi kan ivareta ytringsfriheten, og at vi får gode konkurranseforhold. Særlig på annonseområdet er det svært viktig. Der tror jeg også at Konkurransetilsynet allerede har begynt å følge ganske nøye med i hvordan dette fungerer landet rundt.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Pressestøtten er som kjent et statlig virkemiddel som skal fremme mangfoldet og kvaliteten i norske aviser. Støtten går til mindre lokalaviser med dårlig økonomi, livssynsaviser og konkurranseutsatte nr. 2-aviser – det siste mest i storbyene. Pressestøtten ble opprettet for å hindre monopol, og i byene er det svært viktig, da storbyene har en reell aviskonkurranse og et betydelig mangfold. Arbeiderpartiet oppfatter Høyre slik når det gjelder holdningen til pressestøtte, at de egentlig ønsker å fjerne den helt, selv om de skynder seg langsomt og foreløpig ikke gjør mer enn det som er gjort i budsjettet for i år, som representanten Thommessen sa i sitt innlegg. Jeg vil likevel spørre representanten Thommessen om Høyre har skiftet politikk ved å arbeide for monopolvirksomhet. Betviler Høyre det som kom fram i høringene angående verdien av å beholde pressestøtten og gjerne øke den?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
Jeg vil takke saksordføreren for et godt og ryddig arbeid med å lede komiteen i denne omfattende saken. Når det gjelder overgangen til digitalt bakkenett, så er dette i detalj omhandlet i komiteens merknader, og særlig gjelder dette merknadene fra Fremskrittspartiet. Jeg vil ganske kort si at Fremskrittspartiet tror at digitalt bakkenett er en foreldet løsning før det står ferdig, og at vi i stedet bør satse på satellittmottak, kabel-TV og bedre utbygging av bredbåndsnett. Slike nett vil i fremtiden være i stand til å ta store mengder signaler. Jeg registrerer at saksordføreren går inn for denne foreldede løsningen, men mitt spørsmål til saksordføreren på dette området er: I hvilken grad har man sett på kostnadene, og hvordan vurdere han dette? Fremskrittspartiet mener også at en revisjon av medieeierskapsloven må vurderes opp mot vertikal integrasjon, dvs. at et selskap har eierandeler i flere ledd av distribusjonsprosessen. Denne problemstillingen er bl.a. aktuell i forhold til NRK/TV 2-samarbeidet om utbygging av digitalt bakknett. Konkurransetilsynet har i media den siste uken, etter det jeg har lest, uttrykt betydelig bekymring på dette punkt. Hvordan vurderer saksordføreren Konkurransetilsynets bekymringer på dette området?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
Mitt spørsmål går på temaet støtte til minoritetspublikasjoner. Fremskrittspartiet står alene om å si at dette ikke bidrar til integreringen i samfunnet. Det bidrar ikke i positiv retning. Arbeiderpartiet har tømret ut mye av den integreringspolitikken vi har i det norske samfunnet i dag, og vi har i den siste tiden hatt en rekke eksempler på at denne integreringspolitikken har sviktet totalt – den fungerer ikke. Særtiltak og særbehandling fungerer ikke, det gir dypere kløfter mellom innvandrere, minoriteter og nordmenn. Dette er altså ikke tiltak som bidrar til integreringen. Mitt spørsmål er derfor: Hvorfor bør man fortsette med en slik politikk, med store subsidier til slike publikasjoner, når dette har vist seg å ikke virke?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
Jeg kjenner meg svært dårlig igjen i beskrivelsen av at Fremskrittspartiet er veldig opptatt av disse med fete lommebøker. Det er andre partier i denne salen som løper på middager med representanter for storkapitalen, ikke Fremskrittspartiet. Når det gjelder vårt syn på eierskap, er det grunnfestet i vårt program, som sier at vi ønsker begrensninger. Men når det gjelder lovens grense for eierskap på nasjonalt nivå, mener vi at det bør være et tak. Vi har ikke tatt noen konkret stilling til hvor det bør ligge. Vi har et ønske om å bygge opp nasjonale eierskapsstrukturer som har ressurser og kapasitet til å hevde seg i forhold til utenlandske eierinteresser. Noe kan da tyde på at vi kommer til å ende på 49 pst., men samtidig er vi bekymret for at en slik heving av det nasjonale taket kan føre til en vesentlig reduksjon med hensyn til eiermangfoldet. Kanskje kan også ytterligere eierskapskonsentrasjoner få som effekt at norske medieselskaper blir mer interessante som oppkjøpsobjekter for utenlandske investorer. Dette er på ingen måte noen lett sak, og som det vil fremgå både av mitt hovedinnlegg og av våre merknader, har vi ikke konkludert. Vi vil konkludere når Regjeringen kommer tilbake med forslag om lovrevisjon på dette området.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
Representanten Thommessen har selvfølgelig rett i at vi ønsker å få politikernes klamme hender vekk fra NRK og få bort lisensen. Markedet, mente representanten Thommessen, var hovedgrunnen til det. Hovedgrunnen er ikke nødvendigvis markedet, men retten for forbrukerne til frie valg, friheten til å velge det produktet man vil, og betale for det produktet man velger, og at man ikke skal tvangsbetale for NRK, som man gjør nå. Jeg tror at vi alltid vil ha et marked i Norge for norskprodusert stoff. Vi vil helt sikkert som nordmenn etterspørre norsk musikk og norske TV-programmer, og jeg tror derfor med stor sikkerhet at dette ikke vil være noe problem.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
Fremskrittspartiets politikere har i mange tilfeller hevdet at deler av media boikotter Fremskrittspartiet, og dette er jo en meget god beskrivelse av at dette er tilfellet. Det må jo da være slik at Fremskrittspartiets representanter fra Hordaland boikottes av Bergens Tidende. Når vi legger opp vår mediapolitikk, gjør vi ikke det etter hvorvidt representantene Sortevik og Ståhl Woldseth får intervjuer i de avisene. Det er mulig at SV legger opp sin mediepolitikk på den måten, men vi prøver altså å ha en mer prinsipiell tilnærming til dette. Det som jeg tror vil skje hvis vi kutter i pressestøtten, er at veldig mange aviser vil begynne å prøve å tenke nytt. De vil se på nye inntektsmuligheter, de vil se på forandring av produktet sitt, og de vil få en kvalitetsheving. Den subsidieringen som ligger i pressestøtten pr. i dag, er kun med på å fasttømre det systemet og det markedet som vi nå har.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
Det kunne ha vært interessant å fortsette på temaet digitalt bakkenett, men det skal jeg ikke bruke tiden på nå, det skal jeg komme tilbake til. Representanten Thommessen snakket om ytringsfrihet og meningsmangfold, og tilsynelatende er vi enige her. Thommessen har et ideal som går ut på at vi kan være uten pressestøtte. Da vil jeg henvise til de høringene som vi har hatt, som Thommessen har ledet på en utmerket måte. Er det noe høringene har vist, er det at pressestøtten har vist seg å være svært treffsikker og helt nødvendig både for nr. 2-avisene, lokalavisene og de meningsbærende avisene. Slik jeg ser det, ønsker Thommessen seg et avistilbud som er basert på reklame. Det kunne i og for seg vært greit hvis reklamen var fornuftig, eller hvis reklamen gikk dit det var kvalitet eller mangfold, men slik er det ikke. Reklamen følger markedets eller kapitalens logikk og går dit hvor det er lønnsomt å annonsere. Vi ser jo at nr. 2-avisene og de meningsbærende avisene har trøbbel, ikke fordi de lager dårlige aviser eller har få lesere, men nettopp fordi de får lite annonsekroner – det er mange som tyner det markedet. Da mener jeg at Thommessen må komme i klemma når det gjelder sitt ideal. Vil han ha ytringsfrihet og meningsmangfold, eller vil han ha nei til pressestøtte?