Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2012-05-14:
I løpet av dette halvåret vil alle de ti uavhengige evalueringene av Kunnskapsløftet være klare. De vil danne grunnlaget for en stortingsmelding fra Kunnskapsdepartementet, som skal evaluere Kunnskapsløftet. Statsråd Halvorsen varslet på en NHO-konferanse 12. januar at meldingen vil være viktig for den videregående opplæringen generelt og for fag- og yrkesopplæringen spesielt. Ett av punktene som ble varslet, var også at man skulle se på veien videre når det gjelder fagbrev. Jeg har også merket meg statsrådens engasjement for gjennomføringen i de yrkesfaglige utdanningsløpene og hennes engasjement for å heve statusen til yrkesfagene i samfunnet. Det vil derfor, i den sammenheng, være interessant å diskutere forslaget om at «fullført videregående opplæring skal gjøre elevene generelt studieforberedt uavhengig av utdanningsprogram». Dette har blitt foreslått flere ganger, men i det siste har det blitt foreslått av Kvalitetsutvalget, som ble ledet av Astrid Søgnen, og videre ble det også foreslått av Rolf Jørn Karlsen og NOU-en Fagopplæring for framtida. Søgnen-utvalgets flertall mente at fullført videregående opplæring gjør studenter generelt studieforberedt uansett utdanningsprogram. Utvalget fra 2003 mente at grunnopplæringen var betydelig styrket gjennom en sterk vekt på basiskompetansen, og at kravene til basiskompetanse både representerte en faglig bredde og hadde så stor grad av faglig fordypning at en godt utviklet basiskompetanse, koblet med fagkompetanse, ville imøtekomme de kravene som settes til den enkelte i studiesituasjonen. Videre argumenterte også utvalget med at tendensen, nasjonalt og internasjonalt, var at grenser mellom utdanninger og utdanningsnivåer bygges ned – eksempelvis at realkompetanse etter hvert er blitt et prinsipp som anvendes for opptak til videre studier. Utvalget la også vekt på at Kvalitetsreformen medførte at studentene i høyere utdanning skulle følges bedre opp, og at læringsmiljøene der skulle forsterkes. I likhet med det flertallet i utvalget konkluderte med den gangen, mener jeg at det er viktig, og riktig, at elever som har kapasitet til det, får anledning til å ta fag eller deler av fag innenfor høyere utdanning. I etterkant av Kvalitetsutvalgets forslag ble ikke kravet om generell studieforberedthet fulgt opp. I St.meld nr. 30 for 2003–2004, Kultur for læring, begrunnet departementet dette med at «en kvalitetsforbedring i grunnopplæringen som Kvalitetsutvalget la til grunn for sitt argument, først vil være en realitet etter at reformen er gjennomført og har fått virke». Det har den fått i dag, og det hadde den også fått da Karlsen-utvalget tok opp igjen forslaget noen år etterpå. Lese- og skriveopplæring fra 1. klasse er blitt innført fra høsten 2006. Fra høsten 2008 er også timetallet i grunnskolen økt med til sammen fem uketimer fordelt på 1.–4. trinn. De fem timene er nå fordelt på to timer norsk, to timer matematikk og en time engelsk. Karlsen-utvalget stilte seg bak Kvalitetsutvalgets vurderinger, og jeg mener at vi i dag kanskje har enda større grunn til å gjøre det. Karlsen-utvalget skrev også at de antok at de ungdommene som ønsket å ta høyere utdanning, både ville være motivert for studier og ha forutsetninger for det. Jeg tror at de som har hatt en jobb, og som vurderer å gå tilbake til studier, skjønner at det er en alvorlig beslutning de tar – kanskje mer alvorlig enn bare å fortsette fra et videregående løp og inn i studier. Karlsen-utvalget argumenterte også med at det i dagens samfunn ikke nødvendigvis er en sammenheng mellom formell kompetanse og realkompetanse. Dette siste argumentet følger resonnementet fra Kvalitetsutvalget om at nasjonale og internasjonale trender går mot mer bruk av realkompetansevurdering og nedbygging av utdanningshindringer. Dette uttrykkes også særlig i det europeiske kvalifikasjonsrammeverket EQF og i vårt eget nasjonale kvalifikasjonsrammeverk NKR. Der man tidligere har sammenlignet kvalifikasjoner ved å ta utgangspunkt i innsatsfaktorer som utdanningens lengde, pensum og utdanningsinstitusjon, er EQF et kvalifikasjonssystem som tar utgangspunkt i resultater. EQF tar utgangspunkt i forventet læringsutbytte i form av kunnskaper, ferdigheter og generell kompetanse. På Kunnskapsdepartementets hjemmesider kan man lese at EQF er «en beskrivelse av hva man kan forvente at alle personer på det aktuelle kvalifikasjonsnivå skal vite, kunne og være i stand til å gjøre». I det norske systemet NKR er yrkesfag og studieforberedende fag begge plassert inn på samme nivå – nivå 4. Det står riktignok i forklaringen: «Norsk videregående opplæring er klart strukturert i studieforberedende og i yrkesrettete utdanningsprogram. Departementet har derfor utformet separate læringsutbyttebeskrivelser for studieforberedende og yrkesrettede kvalifikasjoner.» Men de havner allikevel på samme nivå, og skal oversettes på samme nivå inn i det europeiske systemet. Det er ikke alle land som har plassert sine fagarbeidere på dette nivået. I Norge har vi gjort det. For å trekke ut noen av de overordnede beskrivelsene i NKR: Hvor komplekse er de oppgavene som kan ivaretas på dette nivået, f.eks. med tanke på å vurdere og anvende kunnskap, hvor komplekse samarbeidssituasjoner kan man delta i, i hvilken utstrekning kan man sette kunnskapen inn i en sammenheng, og i hvor stor grad kan man ta ansvar for sin egen læring og videre kompetanseutvikling? Jeg mener det hersker en gammeldags konservatisme når det gjelder hvem som er skikket for høyere utdanning. Allmennfaglig, eller studieforberedende, som vi kaller det nå, er ikke lenger et speilbilde av den akademiske verden. Fagsammensetningen og arbeidsformen har endret seg, og mange kommer allerede inn i høyere utdanning via andre veier, som realkompetanse og Y-veien. De som har valgt å gå Y-veien for å bli ingeniører, har klart seg like godt som dem som kommer inn på grunnlag av allmenn studiekompetanse. Den erfaringen som de med fagbrev har, er gull verdt videre i yrkeslivet, og tilbakemeldingene fra arbeidslivet er nettopp at det ofte er disse som er de beste – de med både praktisk og teoretisk bakgrunn. Norsk arbeidsliv og norsk utdanning er tjent med at vi får en miks av folk med ulike bakgrunner. Da Karlsen-utvalget foreslo generell studieforberedthet, sto både LOs og NHOs representanter i NOU-en bak det forslaget. Noe av bakgrunnen var at utvalget mente at dette ville bidra til å øke statusen til fag- og yrkesopplæringen, og dermed også tilstrømmingen. I dag er det flere som søker seg til studieforberedende enn til yrkesfag. Det rimer dårlig med det behovet som samfunnet har for fagarbeidere innen alt fra helse til bygg. Jeg har sett at noen også sier at dette forslaget er håpløst, når det vi trenger, er fagarbeidere. Jeg tror det er motsatt. Jeg tror det er også derfor arbeidslivets parter, de to største på hver side, mener at dette er et riktig forslag. Tor-Arne Solbakken som er nestleder i LO, har sagt at det å ikke gi de som tar fagbrev, muligheten til å studere videre er diskriminering av kunnskap. Det er jeg enig i. Som det står i interpellasjonen, velger i dag nesten ni av ti elever med foreldre som har høyere utdanning, å begynne på studiespesialiserende. De gjør det fordi de er redde for å sperres inne i et system med få eller uklare muligheter videre. Vi går etter min mening glipp av veldig mange gode fagarbeidere, fordi deres oppfatning av hva fagbrev er, og hvilke muligheter det gir, ikke nødvendigvis er riktig – for det gir jo allerede i dag en del muligheter. Men jeg tror at den oppfatningen elevene har av hva det er, rimer ganske godt med det signalet vi som samfunn, som storsamfunn, kommuniserer om yrkesfag og yrkesfaglige retninger. Vi ser at f.eks. på linjer for helsefagarbeidere velger over halvparten av de som går der, å hoppe av, for så å gå videre på studieforberedende og aldri begynne i lære for å ta fagbrevet. Hvis vi kunne anerkjenne yrkesfagene nasjonalt, på samme måte som vi anerkjenner dem gjennom kvalifikasjonsrammeverket, ville nok også flere elever fra flere sosiale lag enn i dag lettere velge yrkesfag. Det ville være lettere å kommunisere at dette er en utdanning som gir deg alle muligheter videre i livet. Jeg tror at dette forslaget vil styrke norsk utdanning. Istedenfor å lage særordninger for videre løp med fagbrev innen spesielle høyere utdanningsløp gir vi en generell adgang til å gå videre med fagbrev. Så vil det sikkert bli møtt av noen hindringer: hvordan sikre rettferdig opptak? Noen studier har allerede i dag også krav til forkurs om man ikke oppfyller krav til realfag. Kanskje vil dette også være aktuelt for andre fag med særlige krav til spesialisert kunnskap. Poenget er å gi alle med fullført videregående opplæring rett til å gå videre. Framtiden vil kreve omstillingsevne. Norge skal leve av kunnskapen vår. Hva kan være bedre da enn å gi flest mulig tilgang til mest mulig kunnskap?