Tove Linnea Brandvik (Arbeiderpartiet), 2012-11-27:
Den 16. november holdt Bergen Næringsråd sin årskonferanse. Den hadde temaet «En fredet øy i opprørt hav. Er det mulig å utvikle seg i en boble?» Det innleggene handlet om, var hva næringslivet forventet av staten, og hva som skulle til for å utvikle et godt, stabilt norsk næringsliv. Jeg siterer fra nettutgaven til BA: «– SKATT, skrek Stordalen. – Jeg aksepterer ikke at norske bedrifter flytter til et skatteparadis. Hvis alle hadde gjort det, hva ender det med da? – Norge topper alle kåringer og alle har det bra. Alle skal være med, alle skal bidra, er fundamentet landet er bygget på. Da må det gjelde også for de som driver store selskaper, sa Stordalen.» Skatt er dugnad. Velferd er sikkerhet etter behov. Jeg blir alvorlig bekymret når høyresiden kutter i skattene og finansierer det med kutt i sykelønn og uføretrygd før folk har blitt friske. IA-avtalen har det tatt tid å få effekt ut av. Innsats over tid, holdningsendringene og bedrede ordninger for folk og bedrifter gir nå resultater. Vi får lavere sykefravær på grunn av innsats over tid. Heldigvis for folk og næringsliv ble ikke effekten forskuttert, men innarbeidet da vi fikk resultatene. Det er rettigheter bestemt ved lov. Vi kan ikke kvittere dem ut på revidert. Dette er sett fra vårt synspunkt en dristig måte å føre økonomisk politikk på – for å holde seg innenfor et parlamentarisk språk. Det å komme fra Hordaland og representere Arbeiderpartiet betyr at i ryggmargen sitter det en akutt bekymring over økt kronekurs og økte renter. Det konkurranseutsatte næringslivet vårt er avhengig av at vi holder en stram styring. Vi tør ikke å tillate oss å skape situasjoner som kan gi dårligere vilkår. Skattepengene våre går til helt grunnleggende viktige oppgaver for næringslivets konkurranseevne. Rekruttering av kompetent arbeidskraft handler om mer enn lønnsbetingelsene man kan by på. Det handler om barnehageplassene, kvalitet, om rimelig prisnivå og om gode kommunale tjenester, grunnskoler og pleie- og omsorgstjenester. Attraktiviteten handler om å ivareta hele mennesket. Til det bruker vi skattepengene på en sterk kommunal sektor. Sykefraværet går ned. Andelen uføre går faktisk svakt ned. Flere jobber lenger. Andelen graderte sykemeldinger øker. Det er en utvikling vi må sørge for å fortsette. I dag har det vært en debatt som handler om andeler og utvikling: Hvem står innenfor, og hvem står utenfor? For ca. ett år siden klarte denne salen, med unntak av Fremskrittspartiet, å samles om en ny og forbedret uførestønad for å styrke arbeidslinjen. Det skulle lønne seg å jobbe, det var det enighet om i salen. Tallene for utviklingen så langt, før vi har fått den iverksatt, er at i 2003 var andelen uføre i befolkningen på 10,4 pst. Den sank kontinuerlig fram til 2009 og har siden da holdt seg stabil på 9,5 pst. Andelen synker i alle aldersgrupper med unntak av aldersgruppen 19–24 år. Der går den svakt opp, fra 1,1 pst. til 1,2 pst. – det er eksplosjonen vi står overfor. Men vi er ikke fornøyd med det. Vi skal ha den lavere, vi skal inkludere flere. Med det er vi nødt til å iverksette tiltak på mange felt samtidig over tid, tiltak som virker sammen, og som forsterker hverandre. Vi gjør arbeids- og utdanningsreisene permanente og dobler rammen. Folk kommer seg på jobb, det er faktisk et godt poeng. Vi viderefører satsingen på universelt utformet IKT sånn at flere kan delta i debatter og være på jobb. Vi viderefører og styrker jobbstrategien for dem med nedsatt funksjonsevne, og vi skiller ut VTA på en egen post, sånn at den ikke svinger med ledigheten, for det er ikke en yrkesgruppe som svinger. Vi angriper altså fra tre fronter med tiltak – sammen med andre. Trainee-stillinger i staten er en ordning som gjøres permanent, som fokus økes på, og som styrkes. Trepartssamarbeidet over tid har ført til at NHO har valgt å opprette prosjekter Ringer i vannet, som nettopp handler om å åpne dørene til arbeidslivet fra innsiden. De forplikter seg til å ta inn folk i jobb. Norske arbeidsgivere går glipp av den gode kompetansen. Kommunene, med KS, er samlet sett den største arbeidsgiveren vi har i dette landet. Derfor har Arbeidsdepartementet sammen med KS invitert kommunene Bergen, Sandnes, Sarpsborg og Lindesnes til å være foregangskommuner når det gjelder å inkludere flere unge, funksjonshemmede i arbeid. Vi synes ikke det er greit at andelen øker, derfor setter vi inn tiltak på alle fronter og endrer holdninger. Det gjør vi sammen med næringslivet, sammen med kommunene, sammen med staten. Det vi gjør, er å bidra til å endre holdninger så alle aktørene åpner dørene fra innsiden. Da kan vi kutte sykefraværet og uføretrygden – når vi ser at det fungerer.