Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Først vil jeg understreke det som komiteens leder sa helt innledningsvis. Jeg synes vi har hatt et veldig viktig og godt samarbeid i den perioden som snart ligger bak oss, og det i en tid da det har vært et stort behov for regjeringen for å konsultere Stortinget om mange saker og også å diskutere viktige veivalg. Vi har stått overfor store endringer, noe flere representanter også har vist til i sine innlegg. En mellomstor økonomi som Norge og et land som har ambisjoner om å påvirke både internasjonal utenrikspolitikk og hele det globale politiske bildet, både utviklingspolitisk og med tanke på sikkerhetspolitikken, står sterkere hvis det er bred enighet om det som er Norges utgangspunkt. Da vi arbeidet for fred i Colombia, var det alltid en styrke å vite at man hadde Stortinget bak seg i de vanskelige forhandlingene som pågikk. Når vi har løftet utdanning og jenters og kvinners rettigheter globalt, har det vært et relativt samlet storting som har stått bak. Også når det gjelder håndteringen av vår nabo i øst, hvor vi i denne perioden har hatt flere utfordringer, både med Storskog, asyltilstrømning og andre saker, er det viktig at vi greier å stå samlet om dette. Det gjør oss mer slagkraftige internasjonalt. For en større nasjon er det kanskje ikke så avgjørende, men for oss er det en styrke. Det sies at norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk ligger fast. Komiteens leder var inne på at det kan den jo ikke gjøre når tidene og sakene endrer seg så raskt. Det er helt riktig, men det som ligger fast, er verdiene som vår utenriks- og sikkerhetspolitikk er basert på. Selv de verdiene settes det nå spørsmålstegn ved rundt omkring i verden, og det er enda viktigere å stå opp for folkeretten, som er vårt førstelinjeforsvar, og den liberale verdensordenen, med frihandel og det som er vinn-vinn-perspektivet: at det som er bra for andre, også er bra for oss. Det er det som har brakt oss den velferden som vi nå ser over hele verden. Én milliard mennesker er løftet ut av ekstrem fattigdom bare siden 1990. Det har aldri tidligere i verdenshistorien skjedd. Så man må ikke reparere det som er i orden. Vi ser dessverre at isolasjonisme, nasjonalisme og proteksjonisme både i Europa og i Nord-Amerika er på frammarsj. Og vi ser at Storbritannia har tenkt å melde seg ut av EU. Men det jeg opplever nå, er at vi ser stadig sterkere motkrefter som mobiliserer mot dette, ikke minst i Europa. Jeg mener at folk ønsker mer samarbeid og samkvem på tvers av landegrensene. Dette så vi ikke minst i forbindelse med det franske presidentvalget. I EU ser vi også at det fransk-tyske samarbeidet er motoren i Europa og viktig i revitaliseringen av det europeiske samarbeidet. Asia spiller også en stadig tyngre rolle, noe flere representanter har vært inne på. Kina blir en viktig global premissleverandør og samarbeidspartner på flere områder. Ikke minst oppnådde vi et viktig gjennombrudd den 19. desember i fjor, da vi fikk til en full normalisering av de diplomatiske og politiske forbindelsene mellom våre land. Vi har fått aksept for å påbegynne frihandelsavtaler, og vi har i denne perioden også skapt mye større eierskap til det regionale samarbeidet rundt omkring i verden. Norge er f.eks. en av de første økonomiene på vår størrelse som har fått på plass et partnerskap med Asean. Vi har fått på plass et partnerskap med Den afrikanske union, og vi har fått på plass et partnerskap med The Pacific Alliance, som er de dynamiske økonomiene i Latin-Amerika. Vi må foreta veivalg. Det er riktig, som det er blitt påpekt, at vi gjennom denne meldingen styrker den europeiske og den nordiske dimensjonen i norsk sikkerhetspolitikk. Og vi gjør mer for å bedre situasjonen i Europas ustabile nabolag sør og øst for Middelhavet. I tillegg viderefører vi det nære samarbeidet vi har med våre nærmeste allierte, ankerfestet i vår sikkerhetspolitikk, nemlig NATO.