Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-26:
Vedtaket som blir gjort i dag om å gjennomføre artikkel 8.2. i det såkalte utleiedirektivet, vil bety en vesentlig omlegging, både av vederlagsordningen for utøvende kunstnere og produsenter av lydopptak. Det slås fast at disse har en grunnleggende enerett til kringkasting og annen overføring av de framføringer de står bak. Dette omfatter også retten til et rimelig vederlag når deres lydopptak blir framført offentlig. Vi konstaterer med tilfredshet at det er bred tilslutning i komiteen til den framlagte proposisjonen. Dette er det gjort god rede for både i innstillingen og gjennom saksordførerens innlegg i salen i dag. Bred tilslutning har det også vært til Regjeringens forslag om å opprettholde en avgift til Fond for utøvende kunstnere for offentlig framføring av såkalte ikke-vernede lydopptak, og at denne avgiften utvides til også å omfatte bruk av ikke-vernede lydopptak i kringkasting. Begrunnelsen for dette har vært kulturpolitisk, som det er understreket. Fond for utøvende kunstnere har bl.a. spilt en viktig rolle for å få fram nye kunstnertalenter, og vi tror denne ordningen vil kunne fungere slik også i framtiden. Den uenighet som har vært i forhold til dette, har ikke gått på opprettelsen av avgiftsordningen som sådan, men på nivået for avgiften, eller rettere på hva som skal ligge til grunn for avgiftsfastsettelsen, og dernest i hvilken grad Stortinget skulle uttale noe som legger føringer for selve organiseringen av innkrevingen av vederlagene. Videre har det også vært en viss uenighet om hvorvidt Stortinget skal gi føringer når det gjelder sammensetningen av styret for Fond for utøvende kunstnere. Fra Kristelig Folkepartis side har vi vært klare på at avgiften på ikke-vernede lydopptak må ligge på samme nivå som vederlaget for de vernede opptakene. Det må ses på som en viktig kulturpolitisk oppgave, så langt det er mulig i alle fall, å hindre eventuelle tilskyndelser hos dem som framfører lydopptak, til å velge bort f.eks. norsk eller europeisk musikk og i stedet spille amerikansk musikk fordi det blir billigere. Det har vært reist innvendinger i forhold til nyordningen fra bl.a. kringkastingsselskapene, som frykter at den nye vederlags- og avgiftsordningen vil bli svært kostbar for dem som skal betale. Det er viktig at departementet i tiden som kommer, følger denne utviklingen nøye og også har dette forhold in mente i forbindelse med den videre utformingen av disse medienes rammevilkår. Når det gjelder de føringer som flertallet legger i forhold til innkrevingsordningen og for fondets styresammensetning, må det være tillatt å hevde at Arbeiderpartiets innvendinger virker en smule hårsåre. For det første er Gramos rolle i dag som innkrevingsinstans udiskutabel. Gramo må selvsagt ha avgjørende innflytelse over selve innkrevingsordningen. Og for det andre: Dersom enkelte forhold skulle endres, f.eks. ved at Gramo må endre struktur eller avløses av andre, er det intet, så vidt vi kan se, som bør hindre departementet i å se på saken på nytt. At ordningen også forutsetter et nært samarbeid mellom Gramo og Fond for utøvende kunstnere, er like selvsagt. Når det gjelder fondsstyrets sammensetning, kan vi ikke se at vi som utgjør flertallet, går særlig lenger i våre merknader enn det Arbeiderpartiet selv synes å antyde i sine egne særmerknader. Det er naturlig at styret får en annen sammensetning når fondets oppbygging endres. Og at det best mulig skal gjenspeile kunstnernes interesser, er vel ikke unaturlig – da heller ikke at styret får flere medlemmer. Det er fortsatt departementets ansvar å bestemme dette gjennom forskrifter, men Stortinget har også interesse av å følge utviklingen nøye.