Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Jeg vil starte med en ydmyk takk til din presidentkollega Andersen for adekvat bistand, slik at jeg er korrekt antrukket i denne debatten. Kreft er et samlenavn på ca. 200 ulike kreftsykdommer som alle arter seg forskjellig. Kreftsykdommene har mange fellestrekk, men det er også mye som skiller dem fra hverandre. Dette innebærer at sykdomsforløpene for dem som får kreft, varierer mye, alt etter hvilken type kreft det dreier seg om. Prognosene varierer også mye fra person til person med samme krefttype. Som statsråden var inne på i sitt første innlegg, er det om lag 30 000 nye mennesker som rammes av kreft hvert år. Den hyppigste kreftformen blant menn – med ca. 4 300 tilfeller i året – er prostatakreft. For kvinner er det brystkreft, med ca. 2 700 nye tilfeller i året. Kreft rammer alle aldersgrupper, men spesielt eldre. De fleste nordmenn som får kreft, er eldre enn 50 år. Denne gruppen utgjør over 90 pst. Over halvparten av tilfellene inntreffer etter fylte 70 år. Ved tolking av krefttall bør man se på kreftutviklingen over flere år. Fra forrige femårsperiode, altså fram til 2005, til den siste perioden, fram til 2010, har forekomsten av kreft i Norge økt med 7 pst. for menn og med 3 pst. for kvinner. Fortsatt dør mange av kreft, og alle vet om noen som har hatt kreft eller har kreft. Dette er også grunnen til at man har et stort fokus på kreft både i fagmiljøer, i politikken og i media. Det at en selv skal få kreft, eller at noen som står en nær, skal få kreft, er noe som bekymrer svært mange mennesker. Derfor er det gledelig når vi ser en bedring i statistikken. Det betyr at den medisinske og teknologiske utviklingen, sammen med politiske prioriteringer, fører til at mange flere enn før overlever kreftsykdommer, og mange flere enn før opplever å få en kjapp og god behandling som gjør deg frisk igjen. Det viser OECDs rapport fra oktober i fjor, hvor man har målt fem års overlevelse på brystkreft, livmorhalskreft og tykktarms- og endetarmskreft. Den rapporten viser at Norge på få år har gått fra middelmådige resultater for overlevelse på disse krefttypene til å ligge i toppen for overlevelse. Det viser først og fremst at mye bra har blitt gjort. Det er et godt utgangspunkt for å gjøre ting enda bedre fordi det gir en stor trygghet om at vårt helsesystem kan ta i bruk ny teknologi og kunnskap på en effektiv måte. Og vi skal bli bedre! Som statsråden sa, vil vi også i tiden som kommer, jobbe videre for å bedre kreftomsorgen i alle deler av helsetjenesten. Hun vil også lansere en ny nasjonal kreftplan i løpet av året. Viktige elementer for å bli enda bedre på kreftbehandling vil komme i den nye planen, men en del av elementene kan man nok allerede nå peke på: Mer forskningsbasert kunnskap om hvilke tiltak man skal sette inn, kunnskap om hvorfor det er så stor forskjell i kreftoverlevelse mellom land, altså kompetanseoverføring, bedre tilbud for god og lindrende behandling for dem som ikke kan reddes, og å jobbe mot målene som regjeringen har satt seg for forløpstider, vil åpenbart være noen av de sentrale elementene. Men detaljene rundt dette vil vi altså få en anledning til å diskutere når den nye planen kommer. Det er én ting jeg har lyst til å ta opp i denne interpellasjonen, og det er hva vi kan bidra med for at vår befolkning ikke skal føle unødvendig frykt – for sykdommen, men også for helsevesenet vårt. Det ligger mye dårlig helse i å gå rundt å være unødvendig redd. Det jeg først og fremst tenker på, er hvordan vi som er helsepolitikerne, kan bidra til å nyansere medieoppslagene. Det har i lang tid vært god butikk for tabloidene å spille på frykt. Jeg mener at mange av de oppslagene man har sett den siste tiden, i grunnen kun egner seg til å skape frykt. Jeg mener ikke at vi skal dysse ned oppslag som har elementer av samfunnskritisk karakter. Men oppslag som mangler både kunnskap og informasjonsverdi, bør vi sammen forsøke å bidra til å gjøre mer kunnskapsrike og med bedre informasjonsverdi. For å gi et eksempel på hva jeg mener, kan jeg trekke fram TV 2s oppslag i høst om pasienter med prostatakreft, hvor det ble framstilt som brudd på forløpstidene som man hadde satt, når man ikke fikk behandling innenfor frister. Her ville f.eks. et par opplysninger gjort innslagene vesentlig bedre. For det første var ikke prostatakreft en del av de kreftformene man hadde satt mål om på de nye forløpstidene. Det var, som kjent, lungekreft, tykktarmskreft og brystkreft. For det andre har prostatakreft flere behandlingsalternativer, som kirurgi, hormonbehandling eller strålebehandling. Men ofte er det også medisinsk mest fornuftig med en strategi hvor man venter og ser, slik at man ikke setter i gang en behandling hvor effekten av bivirkningene og ulempene ved behandling blir større enn helsegevinsten ved behandling. Dette vet selvfølgelig vi i helsekomiteen, men ikke TV 2 og heller ikke mange i befolkningen. Den kunnskapen kunne helt sikkert ha bidratt til at færre mennesker hadde blitt redde av de innslagene. Jeg forsøkte å gi et intervju, men dessverre ble det klippet bort. Det er mulig at opposisjonspolitikere prøvde det samme, men det kom heller ikke med. Der har vi en jobb å gjøre i fellesskap.