Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-06-01:
Saken vi behandler i dag, reiser viktige spørsmål om hvordan norske statseide selskaper utøver sitt eierskap i selskaper de er deleier i, og som driver utstrakt forretningsvirksomhet i land som har til dels store korrupsjonsutfordringer. Hovedspørsmålene dreier seg om Telenors rolle som deleier i VimpelCom, sett i lys av de korrupsjonsanklagene som er reist mot VimpelCom, og hvordan statens eierskapsutøvelse har vært i Telenor knyttet til denne saken. Saken er gjort grundig rede for av saksordføreren – jeg skal bare gå inn på noen enkelte sider av saken. Det kan ikke være tvil om at det skal og må være nulltoleranse mot korrupsjon. Korrupsjon handler om å berike myndighetspersoner i et land og befeste makten til disse myndighetspersonene. Korrupsjon opprettholder fattigdom og hindrer en velstandsutvikling som kan komme hele folket til gode i det aktuelle landet. Det påhviler derfor selskaper som driver forretningsvirksomhet i land med korrupsjonsutfordringer, et spesielt stort ansvar. Telenor har et vel gjennomarbeidet og anerkjent antikorrupsjonsprogram. Utfordringen for dette selskapet, så vel som for alle andre med tilsvarende gode programmer på området, er på hvilken måte en klarer å etterleve programmet i praksis. Derfor er det vesentlig – som også Guro Slettemark, leder for Transparency International Norge, uttrykte det under høringen, og som allerede er sitert – at: «(…) selskaper som driver virksomhet i land med korrupsjonsutfordringer, må være en del av løsningen og ikke en del av problemet». (…) Hovedspørsmålet i saken vi behandler i dag, er i hvilken grad Telenor som den største minoritetseieren i VimpelCom, har hatt en tilstrekkelig, framoverlent og aktiv holdning i de sakene som korrupsjonsanklagene omfatter. Hva har en gjort for å være sikker på at de verdier som Telenors eget antikorrupsjonsprogram bygger på, også er blitt lagt til grunn for VimpelComs forretningsvirksomhet? Hva er gjort fra Telenors side for å sikre at en ikke har bidratt til korrupsjon? Og på hvilken måte har staten utøvd sitt eierskap overfor Telenor, sett i lys av denne problemstillingen? Jeg må erkjenne at det framstår som et tankekors at det i denne og tilsvarende saker synes å være media som svært ofte driver denne type saker framover. Det er de som får fram, i mange tilfeller, hva som faktisk har skjedd. Nå skal det føyes til at det i denne saken ikke er slått fast at det har forekommet korrupsjon. Saken er nå under etterforskning i flere land, er vi kjent med, og heller ikke har komiteens arbeid – selvfølgelig – kunnet gi svar på det spørsmålet. Oppgaven med å finne ut av et slikt forhold må selvfølgelig tillegges politimyndighetene. Det som imidlertid er en oppgave for komiteen, er å vurdere om de tiltak som er satt i verk fra Telenors og Næringsdepartementets side, har vært tilstrekkelige for å forhindre korrupsjon. Fra Kristelig Folkepartis side stiller vi oss kritiske til at styrerepresentantene fra Telenor ikke har vært i stand til å bringe klarhet i de transaksjonene som har foregått i VimpelCom, og som er grunnlaget for korrupsjonsanklagene. Som den største minoritetseier synes det for oss ikke som om en har brukt den makt og innflytelse en har hatt i VimpelCom, til å komme til bunns i saken. Som styremedlemmer har de jo et selvstendig ansvar for å gjøre det som er mulig for å få svar på spørsmålet om det har foregått ulovligheter. Da er det alvorlig å konstatere at den grundige undersøkelsen en kunne gjort, ikke i denne saken er blitt gjennomført fullt ut. Til tross for at Telenors styremedlemmer informerte om at de hadde tatt initiativ til granskning, har en ikke kunnet gi svar på hvordan de transaksjonene som har vært grunnlaget for korrupsjonsanklagene, har vært gjennomført i forhold til kravet til nullkorrupsjon. En har valgt å stole på dette kvalitetsstempelet som amerikansk lovgivning ga transaksjonene, nærmest som en slags type forsikring. Det er derfor urovekkende å måtte konstatere at en fra Telenors side ikke synes å ha benyttet seg av alle de mulighetene en hadde til å finne svar på spørsmålet om de alvorlige korrupsjonsanklagene mot VimpelCom hadde et sannhetsinnhold. Jeg vil også understreke det saksordføreren selv nevnte i sitt innlegg, om mulighetene Telenor hadde i aksjonæravtalen til å blokkere beslutningen om å gå inn i Usbekistan, og dermed i transaksjoner som denne saken handler om. Det er alvorlig når informasjon om disse sider ved aksjonæravtalen, i dette tilfellet altså blokkeringsmuligheten for en stor minoritetseier som Telenor, ikke ble lagt fram av selskapet for kontrollkomiteen under høringen. Det er ikke tvil om at statsråd Mæland har opplevd situasjonen og anklagene mot VimpelCom som svært alvorlige og har tatt saken på største alvor. Dette er synliggjort gjennom flere møter, hvor også temaet korrupsjon ble tatt opp. Men heller ikke statsråden kan – naturlig nok – garantere for at ulovligheter ikke har skjedd i denne saken, da dette ansvaret, som sagt, ligger hos politimyndighetene. Spørsmålet en likevel må stille, er om departementet, ved statsråden, har gjort nok for å legge press på Telenor når det gjelder å ta i bruk den innflytelse selskapet hadde i VimpelCom, for å komme til bunns i forholdene rundt de transaksjonene en har stilt spørsmål ved. Selv om Telenor er i en mindretallsposisjon, har vi fått oss forelagt de blokkeringsmuligheter de likevel har som mindretallsaksjonær i VimpelCom. Da har en da også et spesielt ansvar for og en spesiell mulighet til å følge opp de klare reglene en har for norske selskaper nettopp om nullkorrupsjon. Selv om statsråden har vært tydelig på alvoret i situasjonen, burde en, sett fra vår side, fra departementets side vært enda mer aktiv og pågående i dialogen med Telenor for å følge opp norske regler på dette området. Ut fra den dialogen vi har fått tilgang til i komiteen, synes det som om en kunne ha vært langt tydeligere på å be Telenor ta i bruk alle de redskaper selskapet hadde i henhold til aksjonæravtalen. Det gjelder både blokkeringsmuligheten og, i ytterste konsekvens, om det å være eier i selskapet var forenlig med Norges holdning til korrupsjon. Kristelig Folkeparti er en del av flertallet, og vi har en tydelig forventning om at statsråden gir uttrykk for – sånn som hun også gjorde under høringen i fortsettelsen – at en har tydelige forventninger til all statlig eid næringsvirksomhet om at lover og regler på området antikorrupsjon skal følges opp, både gjennom vel utviklede korrupsjonsprogram og – ikke minst – gjennom etterlevelse.