Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-11-16:
I motsetning til representanten Ryan har jeg gått ut av Nordisk Råd etter en fireårsperiode. Det kan absolutt være grunn til refleksjoner omkring både omfanget av arbeidet og arbeidet som sådant, og de prioriteringer som gjøres. Men det gjør da Nordisk Råd kontinuerlig, slik jeg har opplevd og registrert det. Jeg tror det er viktig for Norge, som statsråden understreket helt innledningsvis, å ha et nordisk samarbeid, fordi det gir oss både informasjon og innflytelse i forhold til våre naboer som er medlemmer av EU, slik at vi kan få denne gjensidige informasjonen. Denne meldingen om nordisk samarbeid viser jo også hvilken bredde og hvilket omfang det nordiske samarbeidet fremdeles har, et samarbeid som jeg faktisk tror er dypt forankret hos folk flest. Jeg vil veldig gjerne understreke at Norden ikke bare er et geografisk område, men baserer seg på et nordisk verdifellesskap. Det har også vært viktig i det arbeidet vi har drevet med i vår nærområdepolitikk, å eksportere – for å kalle det det – den nordiske måten å organisere samfunnet på: den velfungerende velferdsstaten kombinert med markedsøkonomi og stor grad av folkelig deltakelse. Det nordiske samarbeidet gjelder i bunn og grunn at vi med utgangspunkt i det nordiske fellesskapet kan finne felles løsninger på felles problemer. Et område som jeg vil trekke fram som et eksempel fra den perioden jeg har sittet i Nordisk Råd, var initiativet, som for øvrig ble tatt fra norsk side, for å få til felles tiltak mot tvangsekteskap – et felt som det ble lagt ned et omfattende arbeid i, og som også ble behandlet nå sist gang Nordisk Råd var samlet. Selv om det nordiske kultursamarbeidet i vid forstand, slik komiteen uttrykker det i sin innstilling, fortsatt vil være bærebjelken i det nordiske samarbeidet, har Nordisk Råd også i denne perioden i økende grad vært preget av nærområdepolitikk, ikke minst gjelder det Nordens forhold til Russland og EU. Fra norsk side har vi også, som jeg understreket, stor nytte av dette arbeidet i forhold til nærområdene ikke bare i EU/EØS-saker, men også i kontakten til de baltiske land og til Russland. Og jeg synes ikke minst de nordiske formannskapsperiodene, der Finland og Sverige satte både Norden og EUs nordlige dimensjon på dagsordenen, har vært veldig nyttige også for Norge. Nordisk Råd har engasjert seg sterkt i arbeidet for å gi EUs nordlige dimensjon substans og meisle ut prioriterte områder og programmer. Det har vært viktig for oss – og jeg har vært så heldig at jeg har fått lov til å jobbe særskilt med det – å bidra til at EUs nordlige dimensjon legger størst vekt på Nordvest-Russland og Barentssamarbeidet. Økt parlamentarisk samarbeid mellom Norden, EU-parlamentarikere og parlamentarikere fra de baltiske land og kanskje ikke minst regionale dumaer er satt på dagsordenen, sammen med planer for å koble finansieringsorganisasjoner til allerede foreslåtte prosjekter for Nordvest-Russland. Jeg tror at problemene i Nordvest-Russland langsiktig kan løses i et aktivt samarbeid mellom Russland, EU, EUs samarbeidspartnere i EØS, altså Norge og Island, og selvfølgelig også USA, Canada, Barentsregionen og områder som omfattes av det arktiske samarbeidet. Et sterkt EU-engasjement i Barentsregionen og Nordvest-Russland er også ønskelig av sikkerhetspolitiske grunner i vid forstand. Jo dypere Russland involveres i europeiske integrasjonsprosesser, jo sterkere blir båndene landene imellom. Russland er og blir derfor helt sentralt i utviklingen av en nordlig dimensjon i EU. Her har Norden, som sagt, et helt spesielt ansvar. Det er dessuten viktig for oss at arbeidet med den nordlige dimensjon må ta utgangspunkt i å utnytte den aktiviteten som finner sted i de regionale samarbeidsorganene i nord. Den endrede sikkerhetspolitiske arkitekturen i Europa betyr også at Norden i dag i større utstrekning enn før har felles utenriks- og sikkerhetspolitiske interesser, og at man dessuten har fått sikkerhetspolitiske debatter. Jeg vil vise til det tidligere talere har sagt om det, og bare i tillegg vise til det komiteen sier om at erfaringene fra SFOR i Bosnia og KFOR i Kosovo viser at de nordiske land har vilje til å stille betydelige militære styrker til rådighet for en fredsbevarende innsats hvis det trengs. Så helt til slutt: Jeg tror at både sivile og militære beredskapstiltak og sikkerhetspolitikk får økt betydning i samarbeidet i Norden i tiden framover, og det skyldes naturligvis det som skjedde 11. september. Også i kampen mot internasjonal terrorisme tror jeg at vi får et økt samarbeid. Jeg vil slutte meg til det som Julie Christiansen sa i den forbindelse, at vi må integrere dette perspektivet i det nordiske samarbeidet.