Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2008-12-08:
La meg først takke representanten Arne Sortevik for å ta opp et svært aktuelt og viktig tema i forkant av behandlingen av Nasjonal transportplan. Det er et stort behov for ny og bedre infrastruktur over hele landet, og er det en tid da vi trenger å bruke mer oljepenger, er det nettopp nå. Derfor har Kristelig Folkeparti store forventninger til Regjeringens tiltakspakke, som er varslet på nyåret. Men en diskusjon om budsjettrammer må også ses i nær sammenheng med styringsstruktur. Det er nødvendig med nye grep for å sikre et varig og solid samferdselsløft. Stoltenberg-regjeringen har nå hatt ansvaret for samferdselssektoren i tre år. Det som forbauser meg, er at denne regjeringen har vist så liten vilje til å vurdere alternative finansieringsformer, på tross av utallige oppfordringer fra opposisjonen og diverse interesseorganisasjoner og på tross av at LO faktisk har meldt seg sterkt på banen for nye finansieringsløsninger. En økning i de årlige budsjettene er viktig, og det håper jeg vi kan enes om når Nasjonal transportplan kommer. Men det er i seg selv ikke nok. Det er nødvendig med en grunnleggende omstrukturering i måten vi planlegger og finansierer større prosjekter på. Utbygging av transportsystemet må gjøres mer forutsigbart, mer effektivt, og vi må sørge for langt mer sammenhengende utbygginger. Derfor er Regjeringens skepsis til alternative finansieringsformer lite framtidsrettet. Kristelig Folkeparti har foreslått å omorganisere transportetatene til statsforetak. Samtidig vil vi opprette en statlig låneordning for samferdselsformål. Vi vil legge til rette for at etatene kan ta opp lån, enten fra en statlig låneordning eller fra private långivere. Vedlikeholds- og investeringsrammene må utvides, og vi må legge til rette for at investeringstakten både på vei og bane kan økes. I dag er både investering og vedlikehold prisgitt prioriteringene i de årlige statsbudsjettene. Det gir dårlig forutsigbarhet for prosjekter som går over lang tid. Avbrudd i utbygginger som følge av omprioriteringer på de årlige statsbudsjettene er lite effektivt og irriterende for folk som rammes. Derfor må vi få på plass et finansieringssystem der planlagte og påbegynte prosjekter kan gjennomføres som en sammenhengende utbygging. Jernbaneverket, Statens vegvesen, Kystverket og fylkene må gis større handlefrihet til å løse sine oppgaver. Finansiering av investeringer må skje ved en kombinasjon av statlige midler og nødvendige låneopptak som avskrives over prosjektets levetid. Betjeningen av investeringene må skje i form av bevilgninger over statsbudsjettet i kombinasjon med alternative finansieringsordninger der kreative lokalsamfunn legger opp til det. Kristelig Folkeparti vil sikre en storstilt utbygging av veier og jernbane i årene som kommer. Jeg tror vi kan enes om betydelige økninger av de årlige rammene, men jeg er betydelig mer bekymret for om Regjeringen vil åpne for nye finansieringsformer. Kristelig Folkeparti har som mål et effektivt, tilgjengelig, sikkert og miljøvennlig transportsystem som fremmer regional utvikling. Men skal vi få til dette, er det nødvendig med nye grep. Jeg har store forventninger til Nasjonal transportplan. Både statsministeren og samferdselsministeren har gått høyt på banen med løfter om økte rammer, men det som gjenstår å se, er om Regjeringen innfrir når det gjelder strukturelle grep og bruk av nye finansielle verktøy. Her ligger selve testen på om Regjeringen virkelig vil satse på et løft for samferdselssektoren. Kristelig Folkeparti har i høst foreslått å øke rammene for transportetatene med 1 milliard kr. Det har vi gjort fordi vi mener at finanskrise og truende arbeidsledighet gjør det helt nødvendig. Så registrerer jeg at Regjeringen, ifølge pressemelding fra samferdselsministeren utsendt i dag, på nyåret vil øke innsatsen «monaleg», som det står. Dette vitner om en samferdselsminister som er klar over at hun kommer altfor sent med tiltakene, og derfor prøver å bøte på den dårlige samvittigheten ved å forhåndsvarsle hva som kommer en gang på nyåret. Et veinett som forfaller, sviktende kollektivtilbud og utbygginger som stanses midt i anleggsperioden, kan ikke lenger aksepteres. Det må grunnleggende endringer til. Derfor er det nå viktig at det legges til rette for alternative finansieringsformer, og at rammene for transportetatene økes betydelig, slik at vi kan få en mer rasjonell, effektiv og forutsigbar utbygging av infrastrukturen.