Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-10:
I innstillingen omtales en rekke endringer i folketrygdloven og også i en del andre lover som har med velferdsgoder å gjøre. En av de endringene som foreslås, er knyttet til rettigheter til sykepenger ut fra tilknytning til arbeidslivet. Et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, viser til avtalen om inkluderende arbeidsliv, der det heter: «Regjeringen vil ikke foreslå overfor Stortinget endringer i dagens sykelønnsordning verken for arbeidstakere eller arbeidsgivere i avtaleperioden.» Flertallet – de partiene jeg nevnte – anser det fremlagte forslaget for å bryte med avtalen som er inngått med arbeidslivets parter. Flertallet vil i tillegg vise til at forslaget om å gi personer med løsere tilknytning til arbeidslivet en svakere økonomisk trygghet ved sykefravær vil kunne undergrave en politikk som har som mål å bekjempe fattigdom. Det er altså et flertall som understreker det, og det skulle dermed gjøre endringene umulig. Man kan altså ikke fra Regjeringens side, mot Stortingets flertall, redusere sykelønnsordningen – og det i konflikt med avtalen som er inngått om et inkluderende arbeidsliv, en avtale som vi har sitert fra. Flertallet understreker at dette vil være et brudd på avtalen. Likevel – og jeg vil si, svært oppsiktsvekkende – sier altså det ene partiet som er med og utgjør flertallet her, nemlig Arbeiderpartiet, følgende: «Arbeiderpartiet har gjennom sitt budsjettalternativ gått inn for å opprettholde sykepengeordningen uforandret. Med bakgrunn i det budsjettforlik som ble inngått mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, vil disse medlemmer stemme for den foreslåtte lovendring.» Det betyr altså at Arbeiderpartiet – som er med i flertallet – som argumenterer med at dette er et brudd på avtalen om et inkluderende arbeidsliv, likevel vil stemme for endringen. Da kan man spørre hvor troverdigheten er i kritikken av Regjeringen om akkurat de samme forhold. For SV er det helt åpenbart at vi vil gå imot en endring som svekker sykepengerettighetene for nye grupper. Det foreligger også andre forslag her. Når det gjelder definisjonen «hjelp til dagliglivets gjøremål» som Trygderetten har operert med, ser man altså at man trekker det utover det som bare måtte omhandle forhold i arbeidslivet eller forhold i hjemmet, til også å gjelde ulike aktiviteter. Det er ikke vanskelig å forestille seg at en som har en funksjonshemming, vil oppfatte at «dagliglivets gjøremål» handler om f.eks. å besøke nære slektninger, om å besøke kulturtilbud. Det handler om å komme seg ut, ha ulike fritidsaktiviteter, som nettopp gir mening i dagliglivet. Skulle man da tenke at det ikke skulle ha noe med dagliglivet å gjøre? Det er relativt absurd – som om det ikke handler om dagliglivets gjøremål for oss funksjonsfriske å gjøre noe annet enn å gå til og fra jobb eller å stå på kjøkkenet eller legge seg når det blir kveld? Naturligvis handler det om hele døgnet, om alle døgnets timer, om det som til daglig er en del av døgnet. Men også her velger altså Regjeringen sammen med Arbeiderpartiet å gå for andre fortolkninger enn det trygderetten har gjort. Man ønsker heller ikke å være med på det forslag som mindretallet kommer med, der man ber Regjeringen om å fremme en sak der dekning av hjelpemidler i forbindelse med rekreasjon, fritidsinteresser, trening mv. for funksjonshemmede utredes nærmere, herunder de økonomiske konsekvensene. Man ber altså bare om at det utredes nærmere, og at man ser på de økonomiske konsekvensene, men heller ikke det har Arbeiderpartiet ønsket å gå inn for. Vi ser at det oppstår tidsbegrensning i utbetaling av rehabiliteringspenger som en konsekvens av Regjeringens forlik med Arbeiderpartiet. Man skal ikke lenger enn i to år etter ett års sykemelding kunne få rehabiliteringspenger ut fra unntaksbestemmelser. Tidligere har vi diskutert i denne salen eksempler der kreftrammede har en så usikker prognose at de kanskje enten blir friske eller får en forverring av tilstanden – og dør i verste fall. Det skal nettopp være muligheter til å motta rehabiliteringspenger i stedet for å gå en ydmykende kanossagang og søke om uførepensjon! Mange står til og med i et arbeidsforhold der de delvis mottar rehabiliteringspenger i en slik situasjon. Det er Arbeiderpartiet med på å fjerne mulighetene for, gjennom å støtte Regjeringen i dette tilfellet. Så skal man altså ikke få etterbetaling for uførepensjon når man tidligere har mottatt rehabiliteringspenger, yrkesrettet attføring eller andre ytelser fra trygden, med den differanse som måtte foreligge. Også her svekker man rettighetene til sykepengemottakere. Det er ille. Jeg beklager at jeg har brukt opp tiden, men det er fordi jeg synes dette er ille.