Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-03-02:
Utgangspunktet for påtalemyndighetens mulighet til å avgjøre straffesaker er at mindre alvorlige saker kan avgjøres av påtalemyndigheten selv ved å gi påtaleunnlatelse, overføre saken til konfliktråd eller utferdige forelegg. De fleste forseelsessaker og en del forbrytelsessaker blir avgjort på denne måten. De øvrige saker hvor det skal ilegges en strafferettslig reaksjon, må til domstolen. Jeg vil i det følgende gjennomgå nærmere påtalemyndighetens mulighet til å avgjøre straffesaker, herunder generelt om forenklede forelegg. Jeg vil gå nærmere inn på spørsmålsstillingen i forhold til overtredelser på sjøen, og avslutningsvis hvorvidt man også kan tenkes å benytte forenklede forelegg for andre forhold. Påtaleunnlatelse benyttes i saker der siktedes skyld anses bevist, men der det foreligger særlige forhold og påtalemyndigheten etter en helhetsvurdering finner at det man kan oppnå ved å få siktede straffedømt, ikke står i forhold til hva det vil koste ham, hans familie eller samfunnet. Overføring til behandling i konfliktråd benyttes særlig i saker vedrørende vinningskriminalitet, brukstyveri og skadeverk, og der det dreier seg om yngre lovbrytere. Det må foreligge en anmeldelse fra fornærmede og eventuelt korrekt påtalebegjæring. Videre må straffeskyld anses bevist. Både fornærmede og siktede må samtykke i at saken overføres til konfliktråd. Forelegg har først og fremst betydning i forseelsessaker, men brukes også i en viss utstrekning i forbrytelsessaker. Et vedtatt forelegg har samme virkning som en dom. Forelegget føres i Bøteregisteret og gir bøteattest. Et forelegg må vedtas av den siktede, dersom så ikke skjer, oversendes saken til domstolsbehandling. Når det gjelder forenklede forelegg, kan slike – i motsetning til de ovennevnte avgjørelser – utferdiges av en tjenestemann uten påtalemyndighet. Begrunnelsen for atman i sin tid innførte ordningen med forenklet forelegg var effektivitetshensyn. Hensikten med forenklet forelegg er at man skal kunne gjøre opp på stedet. Dette forutsetter bl.a. at vedkommende lovlig kan vedta forelegget på stedet. Vedkommende kan f.eks. ikke være umyndig eller påvirket av alkohol, narkotika e.l.. Videre må det ikke være behov for påtalebegjæring. De saker det kan være aktuelt å avgjøre med forenklet forelegg, må være å finne blant saker som i dag avgjøres med ordinært forelegg. Og skal en slik utvidelse ha noen gevinst, må den eller de sakstyper det er snakk om, ha et visst volum. Videre vil forenklet forelegg kun være aktuelt ved overtredelser som bevismessig er enkle, og som er egnet til avgjørelse med standardbøter. En ytterligere betingelse må være at det ut fra straffens formål er ubetenkelig å reagere med et forenklet forelegg. Forenklet forelegg kan bare ilegges i sakstyper hvor loven uttrykkelig åpner slik adgang. Etter gjeldende rett er dette ved utvalgte overtredelser av vegtrafikkloven og tolloven. Høsten 1998 nedsatte Justisdepartementet et utvalg for å se på muligheten for bruk av forenklet forelegg ved enkelte overtredelser på sjøen. Utvalget skulle kartlegge hvilke overtredelser som kan være aktuelle for bruk av forenklet forelegg. Det skulle legges vekt på lett konstaterbare og dokumenterbare masseovertredelser. Utvalgets «Innstilling om bruk av forenklet forelegg for utvalgte overtredelser som blir begått i forbindelse med småbåttrafikken» av 14. desember 1999, har vært på høring med høringsfrist 25. februar 2000. I innstillingen er forenklet forelegg ansett som egnet for følgende overtredelser: brudd på registreringsbestemmelsene brudd på reglene om rednings- og flyteutstyr brudd på reglene om lanterneføring brudd på reglene for minstealder for føring av visse båttyper brudd på reglene om overlatelsesmedvirkning ved minstealder brudd på reglene om ferdsel ved offentlig badeplass brudd på reglene om fartsbegrensning ved badeplasser brudd på reglene om fartsbegrensning i lokale forskrifter Disse overtredelsene særmerkes ved at det er polititjenestemannen selv som oppdager og skriver forenklet anmeldelse på forholdet. Sakens faktum er således som regel greit. Forholdene er tallmessig mange, og bøtesatsene er tilnærmet standardiserte. Jeg er positiv til endringer som medfører at bruk av forenklet forelegg benyttes i slike tilfeller som jeg her har nevnt. Departementet skal nå følge opp de merknader som har innkommet i forbindelse med høringen, og vil forelegge dette som sak for Stortinget så snart som mulig. I 1999 nedsatte dessuten Justisdepartementet to arbeidsgrupper som skal gå gjennom ulike deler av straffesakskjeden med sikte på å kartlegge tidsforbruk og foreslå effektiviseringstiltak. Arbeidsgruppene skal i henhold til mandatet avgi en endelig skriftlig rapport innen 31. juni 2000. Det er imidlertid forutsatt at gruppene underveis avgir delrapporter med forslag til effektiviseringstiltak. Slike delrapporter er inngitt. En av arbeidsgruppene skal se nærmere på saksgangen fra anmeldelse til påtaleavgjørelse. Denne har i en delrapport bl.a. sett på muligheten for utvidelse av adgangen til bruk av forenklet forelegg. Den har i denne forbindelse gjennomgått en rekke sakstyper, herunder tyveri og naskeri, for å se om de egner seg for avgjørelse ved forenklet forelegg. Det er tatt utgangspunkt i statistikk over de sakstyper som ble avgjort ved forelegg i 1998. Arbeidsgruppen viser til at det er flere forhold som taler mot bruk av forenklet forelegg, f.eks. at det kan være bevismessig kompliserte forhold, at gjerningsmannen på grunn av beruselse ikke vil kunne bøtelegges på stedet, eller at bruk av forenklet forelegg vil innebære en uønsket nedkriminalisering av alvorlige forhold. Arbeidsgruppen anbefaler likevel Justisdepartementet å utrede videre muligheten for å innføre bruk av forenklet forelegg ved overtredelser av enkelte bestemmelser, som f.eks. urinering på offentlig sted, drikkelag, uriktige personalia og forstyrrelser av den alminnelige orden og fred. Utover dette finner ikke arbeidsgruppen at det synes å være grunnlag for i særlig grad å utvide adgangen til bruk av forenklede forelegg. Dette gjelder også forhold som tyveri og naskeri. Her vil anmeldelsene sjelden komme fra polititjenestemannen som har observert den forbryterske handling. Anmeldelsen kommer gjerne fra butikkinnehaver eller vaktselskap. Anmeldelsene kan være knappe og ufullstendige med hensyn til både personalia og gjerningsbeskrivelse, og saken må derfor i ettertid etterforskes for å finne riktig gjerningsperson og hva som faktisk har skjedd. Slike saker kan ikke avgjøres på stedet, slik som veitrafikksakene og overtredelser på sjøen. Departementet vil arbeide videre med de forslag og synspunkter som kommer i arbeidsgruppenes rapporter. For å oppsummere: Jeg er, som nevnt, positiv til å benytte forenklede forelegg i større grad overfor overtredelser på sjøen, men kan imidlertid ikke nå se at forenklede forelegg vil egne seg som reaksjonsform overfor overtredelser som tyveri og naskeri.