Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-05-31:
Jeg har stor respekt for ulike meninger, og særlig i en sak som er ganske vanskelig. Men jeg synes ikke det er en god ting å tillegge motparten meninger man ikke har. Jeg reagerer også på en del av den ordbruken representanten Lønning her brukte, og jeg skal bare sitere én av de mange. Representanten Lønning sa at «Sortere» er «det mest treffende ord(…) for den reelle problemstilling». Det er jeg sterkt uenig i. De forslag som her fremmes, innebærer ingen endringer i de prinsipper som er nedfelt i bioteknologilovens formålsparagraf om å utnytte teknologien til beste for mennesker i et samfunn der det er plass til alle. (…) Ved å tillate PGD – preimplantasjonsdiagnostikk – skjønner jeg at noen frykter sortering på grunnlag av egenskaper og evner hos det kommende barnet. Dette er et usannsynlig scenario, slik jeg ser det. Selv om man i dag kan teste for mange ulike egenskaper på ett og samme egg, vil det ikke være mulig å selektere for spesielle evner, f.eks. innenfor musikk, matematikk, idrett eller hva det måtte være, for slike evner er ikke regulert av ett enkelt gen. Dessuten vil man heller ikke ha tilstrekkelig mengde befruktede egg til å kunne gjennomføre den typen seleksjon. Det er heller ikke aktuelt å undersøke befruktede egg med tanke på f.eks. Downs syndrom, slik noen – ikke i dag, men i den offentlige debatten – har uttrykt ønske om. Det er heller ikke aktuelt med såkalte designerbabyer. Det er ikke ønskelig – og heller ikke praktisk mulig. Ved å tillate forskning på overtallige befruktede egg på svært strenge vilkår – jeg mener representanten Lønning tar feil når han sier det ikke er strenge vilkår – kan vi på sikt, tror vi, gi behandling for en rekke alvorlige sjukdommer. Det er et svært viktig mål for denne regjeringa. Når vi diskuterer denne saka, vil jeg understreke at vi er opptatt av å legge til rette for et samfunn der det er plass til alle mennesker. En slik verdi skal legges til grunn for ethvert forslag relatert til spørsmål om medisinsk bruk av bioteknologi når det gjelder forskning på befruktede egg eller preimplantasjonsdiagnostikk. De etiske sidene ved medisinsk bruk av bioteknologi skal sjølsagt fortsatt veie tungt. Når det gjelder grunnlaget for behandlinga av lovforslaget som diskuteres i dag, vil jeg understreke at det er et hovedanliggende for Regjeringa å legge til rette for forskning, herunder stamcelleforskning. Vi ønsker at det skal tillates i kontrollerte former og innenfor helt klart definerte, etisk forsvarlige rammer. For det første åpnes det for – hvis Lagtinget går inn for det samme som flertallet i Odelstinget – forskning på overtallige befruktede egg når formålet er å forbedre metodene for assistert befruktning og genetisk undersøkelse av et befruktet egg. For det andre åpnes det eventuelt for forskning, herunder stamcelleforskning, når formålet er å få ny kunnskap med sikte på behandling av alvorlige sjukdommer hos mennesker og en på den måten kan bidra til å finne metoder for behandling av alvorlige sjukdommer hos mennesker i framtida. Som representanten Solholm og flere andre har vært inne på, kan det gjelde demens, kreft, Parkinsons sjukdom, ryggmargsskader, diabetes type 1, for å nevne noen. Jeg hører at Høyre – spesielt representanten Lønning – og Kristelig Folkeparti ikke har noen tro på dette. Det er lov. Vi har ikke oversolgt muligheten, men har sagt at vi tror at det å åpne for forskning på dette vil kunne gi mer kunnskap og flere behandlingsmuligheter på sikt. Jeg vil understreke sterkt at den foreslåtte lovendringa kun åpner for forskning på befruktede egg som har blitt til overs etter prøverørsbehandling, og som under enhver omstendighet ellers ville ha blitt destruert. Det vil ikke være tillatt å befrukte egg kun i forskningsøyemed, slik noen gir inntrykk av. Ved kunstig befruktning eller IVF-behandling legges det opp til at færrest mulig egg skal befruktes. Det skal ikke befruktes flere egg enn strengt tatt nødvendig. Den eventuelle lovendringa innebærer derfor ikke at det vil bli destruert flere egg enn det som er nødvendig for å sikre en forsvarlig kunstig befruktning. Og jeg understreker igjen: Dette skal skje innenfor etisk forsvarlige rammer og under offentlig kontroll. Forskning på befruktede egg må ikke skje senere enn 14 dager etter at egget ble befruktet. Hvis en hadde åpnet for det, mener jeg det ville ha vært å overskride en etisk grense det ikke synes å være aksept for – verken hos oss eller i andre land. Befruktede egg som har vært gjenstand for forskning, skal destrueres, ikke settes inn i en kvinne. Videre vil forskning på befruktede egg som medfører genetiske forandringer som kan gå i arv hos mennesker, ikke være tillatt. Alle forskningsprosjekter som medfører bruk av overtallige befruktede egg, og materiale som stammer fra dette, skal godkjennes av en regional etisk komite for medisinsk og helsefaglig forskningsetikk – før forskningen settes i gang. Forskning på slikt materiale kan sjølsagt bare foretas dersom paret gir sitt samtykke. Dersom befruktninga er foretatt med donorsæd, kreves det at sæddonor gir samtykke til forskninga. Når dette er sagt, vil jeg si at jeg syns det er vanskelig å godta det enkelte hevder, at det ikke er gitt rammer for den forskninga som eventuelt settes i gang. Jeg forutsetter også at den regionale etiske komiteen behandler den enkelte prosjektsøknad nøye og vurderer om den forskningen det søkes om, er innenfor rammene av bioteknologiloven. Det er min vurdering at de muligheter for forskning på overtallige befruktede egg som bioteknologiloven på denne måten åpner for, vil være til beste for mennesker og for vårt samfunn. Forskning på stamceller har vært et satsingsområde i Norge i flere år, men – som flere har nevnt – kun på stamceller fra fødte personer. Slik skal det fortsatt være. Det er imidlertid betydelig større forventninger knyttet til stamceller fra befruktede egg. Vi skal – hvis det blir flertall for lovforslaget – satse på denne forskninga på en etisk og faglig forsvarlig måte, med respekt for menneskets integritet og for menneskeverdet. I tillegg til lovforslaget om å åpne for forskning på overtallige befruktede egg foreslås det som kjent endringer i reglene for preimplantasjonsdiagnostikk, PGD, en genetisk undersøkelse av befruktede egg før de settes inn i livmoren. Denne metoden forutsetter at paret gjennomfører en prøverørsbefruktning. Begrunnelsen for vårt forslag om å tillate PGD er å gjøre det mulig for par som har anlegg for alvorlig genetisk betinget sjukdom, å oppnå graviditet uten at den meget alvorlige sjukdommen føres videre til fosteret. PGD er en ressurskrevende metode. Teknikken er vanskelig og forutsetter høy kompetanse og lang erfaring. Undersøkelser pr. i dag viser at kun 16 pst. av behandlingssyklusene resulterer i barn. Lovforslaget forutsetter at PGD brukes restriktivt, og at metoden tilbys par der det er stor fare for at alvorlig arvelig sjukdom overføres til fosteret. Det er også viktig for meg å understreke at paret skal motta nøytral informasjon og genetisk veiledning før de søker om PGD. Den informasjonen skal bl.a. omfatte hva slags risiko som er forbundet med denne behandlinga, hva slags belastning dette kan medføre for kvinna, og de skal få informasjon om sannsynligheten for å lykkes. PGD kan bare tilbys der den ene eller begge er bærer av en alvorlig arvelig sjukdom. Jeg understreker igjen – vi snakker ikke om f.eks. Downs syndrom. Etter min vurdering betyr den begrensede bruken av PGD som lovforslaget åpner for, å ta i bruk medisinsk bioteknologi til beste for mennesker. Jeg deler ikke oppfatninga til Høyre og Kristelig Folkeparti av dette lovforslaget, og jeg mener det heller ikke er i strid med bioteknologilovens formålsparagraf. Når det så gjelder spørsmålet om PGD kombinert med HLA, som kan gjøre det mulig å få et friskt barn som også kan bli donor for et sjukt søsken dersom det friske og det sjuke barnet har samme vevstype, har jeg merket meg at noen mener at det er etisk betenkelig å åpne for det. Jeg hører også at noen mener det er betenkelig å la et barn bli til med den forventning at det skal kunne tjene som donor for en sjuk søster eller bror. Til det vil jeg si at det aldri vil være aktuelt at barn som er født som resultat av PGD, skal donere organer til det sjuke barnet. Det framgår klart av transplantasjonsloven at det bare er fornybart vev som i så fall kan tas ut. Jeg er av den oppfatning at jeg tror at de foreldre som inderlig ønsker seg barn, gjør det av mange grunner, og fordi de ønsker seg det barnet. Den tilliten har jeg til norske foreldre, som jeg har til foreldre i andre land. Å tillegge folk andre motiver har i hvert fall ikke jeg noen sans for. For å sikre hensynet til likebehandling og en forsvarlig praksis mener jeg det er hensiktsmessig å få en nasjonal nemnd som vurderer og avgjør søknader om PGD, også kombinasjonen PGD/HLA. Det legges opp til at PGD/HLA i så fall fortsatt skal utføres i utlandet, at vi ikke skal bygge opp særskilt behandlingstilbud for PGD/HLA i Norge. I den grad kompetanse skal bygges opp knyttet til forskning på befruktede egg som kan brukes til PGD/HLA, åpnes det for at den kompetansen kan brukes i Norge dersom dette er mindre ressurskrevende enn å gjøre det i andre land.