Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-04-26:
Utviklingen på verdensmarkedet i 2008 fikk mange til å våkne opp. Samtidig som økende klimaproblemer truer matproduksjonen i deler av verden, vil befolkningsveksten stille ytterligere krav til matproduksjon. At norsk matproduksjon opprettholdes med økt import av fôr, er neppe noen løsning vi kan akseptere i fremtiden. Mens kraftfôrimporten øker, går stadig mer jordbruksareal i Norge ut av drift. Utviklingen er, ikke overraskende, verst på Vestlandet. Siden tusenårsskiftet har 24 000 gårdsbruk avviklet driften. En fjerdedel av disse er vestlandsbruk. Der er nærmere 40 pst. av brukene avviklet i løpet av de siste ti årene. Økende matvarepriser på verdensmarkedet gjør at utviklingen i Norge blir enda mer alvorlig. Norge må snarest gjeninnføre beredskapslagring av korn. Korn er basisproduktet i matproduksjonen. Tørke eller naturkatastrofer kan raskt endre korntilgangen. Uten kornlager er vi svært sårbare for slike hendelser. Ekstremvær og naturkatastrofer har det siste året rammet viktige kornproduserende land, som Russland og Australia. Situasjonen har skapt bekymring for at produksjonen av mat ikke vil holde tritt med etterspørselen. Russland opplevde i fjor katastrofal tørke og avsvidde åkre, med påfølgende konkurser blant bønder over hele landet. Dette truer neste års kornavling og kan føre til at Russland uteblir fra eksportmarkedet i flere år. Det øker risikoen for matmangel og økte kornpriser andre steder i verden. Dette er bare et eksempel på at korntilgangen globalt kan endres dramatisk i løpet av kort tid. Norge er også avhengig av kornimport. Etter den dårlige kornhøsten i 2009 ble det anslått at vi hadde behov for å importere drøyt 234 000 tonn matkorn og 315 000 tonn korn til kraftfôr. Samtidig blir om lag 30 000 dekar kornareal årlig tatt ut av produksjon i Norge på bakgrunn av dårlig lønnsomhet. Det langsiktige bildet er at verden må øke matproduksjonen med 70 pst. innen 2050 på bakgrunn av forventet befolkningsvekst. Dette setter krav til landsbruks- og handelspolitikken i alle land. Kombinert med økt risiko for ekstremvær tilsier dette at beredskapslagring iverksettes snarest. Kornlager er viktig både beredskapsmessig og landbrukspolitisk. Kristelig Folkeparti vil ha offensive mål for landbrukspolitikken. Et aktivt landbruk over hele landet krever vilje til å sette mål både for bøndenes inntekter og for økt norsk matproduksjon. Kristelig Folkeparti vil kreve nye offensive mål for norsk landbrukspolitikk når Stortinget i løpet av dette året skal diskutere fremtidens landbruk. Mat og energi er fundamentale ressurser i samfunnet. All annen matproduksjon og verdiskaping hviler på god tilgang til disse to ressursene. Innen 2050 må matproduksjonen økes med 70 pst. for å gi verdens befolkning nok mat, ifølge FN. Norge har i dag nedgang i bruk. Årlig går 30 000 dekar ut. Inntektsnivået muliggjør ikke lenger drift på mange gårder. Det viser seg at nedgangen i jordbruksareal har en klar sammenheng med svak lønnsomhet i jordbruket, nedleggelse av gårdsbruk og storstilt neddyrking av marka. Det handler i stor grad om landbruket skal nytte egne ressurser, og det er derfor viktig at driftsstrukturen i størst mulig grad følger eiendomsstrukturen, slik at familiebruket kan videreføres. Allikevel har jordbruket klart å opprettholde produksjonen, men i større grad basert på importerte innsatsfaktorer. Fra år 2000 har norske råvarer i kraftfôr sunket fra 67 pst. til 47 pst. i dag. Dersom denne utviklingen ikke endres, vil norsk forsyningssikkerhet svekkes betydelig. For å øke norsk matproduksjon må vi øke kornproduksjonen. Kornproduksjonen er viktig for distriktsjordbruket og for en produksjon som tar hele landet i bruk og er basert på norske ressurser. Dersom vi beholder samme forbruksmønster som i dag, må kornarealene i Norge økes med 300 000 dekar innen 2020. Endres dietten vår slik at vi spiser mer svin, egg og kylling, blir arealbehovet mye større. En stadig større del av matproduksjonen blir konsentrert i de beste jordbruksområdene i landet. Det er særlig bekymringsfullt i de tre vestlandsfylkene og i Agder. Effektivitetsutviklingen og nye driftsmåter er en spesiell utfordring for det arbeidskrevende husdyrholdet med klima- og jordbunnsforhold, arealstruktur og topografi i disse områdene. Dette truer målet om matproduksjon over hele landet. Kristelig Folkeparti mener derfor at det er behov for en egen tiltakspakke for grasbasert husdyrhold i distriktene med målrettede investeringsmidler for å opprettholde flere bruk i drift. Det er få land i verden som har et lavere areal fulldyrket jord per person enn det Norge har. Ifølge SSB ble det omdisponert 8 130 dekar dyrket mark i 2009. Arealet fulldyrket jord i Norge er nå nede på 1,75 dekar per person. Nedbygging av matjord er et stort problem. Bruksnedlegging fører også til at muligheten for å utnytte tilliggende ressurser i utmark blir sterkt redusert, fordi det aktive jordbruket er borte eller redusert til et minimum i noen bygdelag. Dette er særlig uheldig fordi vi i dag importerer kraftfôr som tilsvarer 2,5 millioner dekar kornjord i utlandet. Det innebærer at vi baserer store deler av landbruksproduksjonen vår på andre lands ressursgrunnlag. Kristelig Folkeparti mener vi må ha et strengt jordvern for å sikre fremtidens generasjoner mulighet for nasjonal matforsyning. Et levende landbruk er den beste norgesreklamen. Landbruk og levende bygder er nøkkelen til vekst i reiselivet. Utlendinger kommer ikke for å se på nedlagte bruk og gjengrodde veier. Nedlegging av bruk truer viktige nasjonale mål om matproduksjon over hele landet. Derfor må vi sørge for gode rammevilkår også for de små og tungdrevne brukene, i tillegg til å gjøre det attraktivt for ungdom å ta over familiegården. Vi venter nå på stortingsmeldingen om landbrukspolitikk. En stortingsmelding skal gi en beskrivelse av status – skape en felles virkelighetsforståelse. Den skal trekke opp visjoner og gjerne skissere tiltak. Her vil mange viktige slag kjempes, og det gir gode muligheter til å peke på hovedutfordringene og dokumentere behovet for endrede rammevilkår. Kristelig Folkeparti ønsker et aktivt landbruk i alle deler av landet. Derfor er det viktig at bønder får en inntektsvekst på lik linje med andre grupper i samfunnet, og at staten har rammevilkår som gjør det attraktivt å investere og satse videre på matproduksjon i Norge. Vi trenger å styrke bøndenes tro på at det er en fremtid i norsk landbruk. Mener landbruksministeren at det er avgjørende for norsk forsyningssikkerhet at landbruket i størst mulig grad er basert på norske ressurser? Parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet, Helga Pedersen, har varslet at økt landbruksproduksjon ikke er et mål for Arbeiderpartiet, og at landbruket først og fremst har en distriktsfunksjon. Hvis landbruket skal omdefineres som kulisser for turisme, må Arbeiderpartiet søke støtte for landbrukspolitikken sin hos Fremskrittspartiet. Kristelig Folkeparti mener vi har en plikt til å bruke landbruksarealer til matproduksjon i en situasjon hvor store deler av verden lider på grunn av global matvarekrise. Uten ambisjoner for selvforsyningsgrad, landbruksproduksjon i hele landet, bondens inntekter og muligheter for investeringer vil norsk landbruk raskt forvitre og konsentreres om de aller mest produktive arealene i landet. En fremskriving av dagens landbrukspolitikk gir uakseptable resultater for Norge i løpet av kort tid. Kristelig Folkeparti vil øke budsjettoverføringene, bedre investerings- og velferdsordningene, skjerpe jordvernet og rovdyrbeskyttelsen for å sikre matproduksjon og levende bygder over hele landet. Det er nå ti år siden forrige gang Stortinget vedtok en stortingsmelding om landbruk og matpolitikk. Utfordringene som nå settes på dagsordenen, er hvordan verden skal øke matproduksjonen med 70 pst. innen 2050 på grunn av befolkningsveksten verden står overfor, i tillegg til utfordringene knyttet til klimaendringer og energi. Spørsmålet er om det er politisk vilje til å bidra med de ressursene som er nødvendige i en tid der alle vestlige land, med unntak av Norge, har økende statsgjeld, store budsjettunderskudd og krevende kostnadsvekst i velferdsstaten. Det er nødvendig med store politiske grep. Hvordan vil statsråden ivareta forsyningssikkerheten i lys av dagens situasjon knyttet til nedgang i jordbruksareal og svak økonomi for bonden?