Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2008-12-12:
Selv om vi i dag skal behandle et budsjett for neste år, er det viktig at vi kanskje akkurat i år evner å kikke oss over skulderen, for det har skjedd mye i det året som er gått som har betydning for neste års budsjett, ikke minst gjelder det innenfor kirkebudsjettet. Alle vet at det er snakk om at vi i april i år gjorde det historiske: å bli enige om hvordan forholdet mellom staten og Den norske kirke skulle utvikle seg. De grunnlovsendringene vi ble enige om, og som vil gjøres gjeldende fra 2013, har sin innvirkning på budsjettet for neste år. Avtalen fra april i år la på plass en del premisser for finansieringen av Den norske kirke. Dette innebærer en videreføring av dagens finansieringsordning for Kirken, med offentlig finansiering over kommunebudsjettene og statsbudsjettet. Grovt sett kan vi si at kommunene står for to tredjedeler av finansieringen og staten en tredjedel. Dette sier kanskje ikke så mye, men i kroner utgjør det for statens del ca. 1,4 milliarder i 2009. For å sette det i perspektiv var statens andel i 2006 1,2 milliarder kr. Overføringene fra kommunene er altså den viktigste finansieringskilden for fellesrådene. Sett under ett og sammenlignet med 2006 har det vært en betydelig vekst i inntekter. Dette går også klart fram av proposisjonen. Dette har sin klare bakgrunn i at det har vært en styrking av kommuneøkonomien de siste årene. Selv om jeg er fornøyd med kirkebudsjettet, som i dag behandles fordi det inneholder påplusninger til 7,5 årsverk til Kirkerådet, bispedømmerådene og demokratireformen, 2,4 mill. kr i økning til presteskapet og 800 mill. kr til rentekompensasjonsordningen for kirker, 5 mill. kr for å styrke kirke og kultur, 2 mill. kr til drift av medlemsregisteret og 0,4 mill. kr ekstra til sjømannskirken, for å nevne noe, så ser jeg allikevel noen utfordringer. Én utfordring blir å forstå hvorfor i all verden Fremskrittspartiet ikke mener at trosopplæringsreformen er en viktig forutsetning for å opprettholde en bred og engasjert folkekirke. Men kirken får trøste seg med at alle andre partier mener dette er viktig, og jeg er selvsagt glad for at trosopplæringsreformen støttes med ytterligere 25 mill. kr. Totalt er det kommet opp i 150 mill. kr – helt etter planen. En annen utfordring er gjennomføringen av demokratireformen. Den vil kreve mye både når det gjelder planlegging og gjennomføring. Saken er også spesielt viktig fordi vi i komiteen kommer til å fokusere spesielt på dette. Denne reformen er en viktig grunnstein i kirkeforliket, og jeg legger ikke skjul på at dette er komiteen opptatt av skal bli en suksess. I tillegg ser jeg at det er utfordringer når det gjelder rekruttering av prester. Her blir det viktig å støtte seg til det arbeidet Stiftelsen Kirkeforskning gjør, for de skal undersøke hvilke faktorer som påvirker rekrutteringen til tjenesten. Der er det slik at systematisert kunnskap på dette området vil gi grunnlag for å sette inn målrettede tiltak i framtiden. Det er en enorm flora av tilbud og muligheter både for dannelse og utdannelse. Det ser vi på det store området vi behandler i dag, alt fra barnehage og helt opp til forskningsinstitusjoner. Det er viktig i et kunnskapssamfunn at kunnskapen skal være tilgjengelig for flest mulig. En blomst i denne floraen av tilbud er studieforbundene. Studieforbundene er et viktig supplement til det offentlige utdanningssystemet. Jeg er glad for at denne regjeringen prioriterer tilskudd til studieforbundene etter at Bondevik II-regjeringens avskjedsgave var et kutt på over 50 mill. kr av et totalbudsjett på 150 mill. kr. Jeg ser at Høyre og Fremskrittspartiet foreslår liknende kutt på neste års budsjett. Dette er ekstra uforståelig i en situasjon hvor samfunnet vil ha et stort behov for studieforbundenes kompetanse og ikke minst deres evne til raskt å kunne tilby opplæring, videreutdanning m.m. I motsetning til de to høyrepartiene vil vi spille på lag med studieforbundene. Ikke minst i disse finanskrisetider vil de kunne spille en ekstra viktig rolle. Jeg er glad for den formidable jobben studieforbundene gjør, og hva slags betydning dette har i forbindelse med målet om livslang læring.