Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-05-27:
Regjeringen legger i proposisjonen fram forslag til ny lov om spesialisthelsetjenesten, som skal erstatte sykehusloven fra 1969 og de organisatoriske bestemmelsene i lov om psykisk helsevern fra 1961. Begrepet «spesialisthelsetjenesten » omfatter med andre ord de tjenestene som fylkeskommunene i dag har plikt til å yte etter sykehusloven, og lov om psykisk helse vern. Senterpartiet syns en slik sammenfatning er hensiktsmessig. Lovforslaget må ses i sammenheng med forslag til lov om pasientrettigheter, forslag til felles lov om helsepersonell og forslag til lov om etablering og gjennomføring av psykisk helsevern. Forslaget til lov om spesialisthelsetjenesten er i stor grad en videreføring og modernisering av gjeldende rett, men den inneholder også viktige endringer. Noen av endringene som er fremmet av Regjeringen, er: et sterkere skille mellom fylkeskommunen som ansvarlig for at tjenestetilbudet finnes, og fylkeskommunen som den rette tjenesteyter plikt til forsvarlig tjenesteyting kommer fram i egen lovtekst plikt for kommunehelsetjenesten og fylkeskommunen til å utarbeide individuelle planer for pasienter med behov for langvarige og samordnede tilbud fra helsetjenesten Det er også foreslått å innføre en ordning med pasientansvarlig lege eller sykepleier i sykehusene. En slik ordning mener vi i Senterpartiet vil være svært positiv. Den vil på en best mulig måte kunne sikre oppfølgingen av den enkelte pasient, og pasienten selv vil få bedre mulighet til å følge med i behandlingsopplegget. Slik kan ordningen være med på å gi en bedre behandling og et bedre sluttresultat. Senterpartiet mener det er særskilt viktig at barn som må innlegges på sykehus, får oppleve så stor trygghet som mulig, og at foreldre i denne forbindelse ikke skal påføres ekstra bekymringer og økonomiske belastninger. Vi er derfor glade for forslaget om at utgifter som foreldre eller andre nære pårørende har i forbindelse med barns sykehusopphold, skal dekkes av sykehuset. Senterpartiet er i det hele tatt godt fornøyd med Regjeringens forslag, og at det er flertall for hovedinnholdet i disse nye forslagene. Særlig fornøyd er vi med likestillingen av somatiske og psykiatriske helsetjenester, som er et skritt i riktig retning for ikke å stigmatisere de psykiatriske sykdommene. En av de viktigste utfordringene i helsevesenet er å fylle opp de ubesatte legestillingene i Norge, og samtidig sørge for en mer balansert legedekning der Distrikts-Norge ikke kommer dårligere ut enn sentrale strøk. Det er i den forbindelse godt at alle partiene i komiteen, med unntak av Fremskrittspartiet, uttrykker bekymring for legemangelen i distriktene. Samtidig syns jeg det er synd at Høyre ikke følger opp den uttalte bekymringen med praktisk politikk. I denne innstillingen finnes noen viktige stridsspørsmål. Senterpartiet mener at en ved godkjenning av helseinstitusjoner skal kunne legge vekt på både faglige, samfunnsmessige og helsepolitiske hensyn. Verken Fremskrittspartiet eller Høyre vil ta samfunnsmessige hensyn. Senterpartiet mener at en omdannelse av store sykehus i sentrale strøk til aksjeselskap, kombinert med fritt sykehusvalg, innebærer en fare for sentralisering av spesialisthelsetjenesten, og dermed et redusert tjenestetilbud for befolkningen i distriktene. Senterpartiet vil derfor igjen understreke at vi går inn for fortsatt fylkeskommunalt eierskap for de offentlige sykehusene, og at det er uaktuelt med salg av slike sykehus. Det er også i tråd med Regjeringens erklæring fra Voksenåsen. Senterpartiet mener at ordningen med et årlig rammetilskudd fra staten til fylkeskommunen skal videreføres. Fremskrittspartiet og Høyre ønsker mer innsatsbasert finansiering, en finansieringsform som, når den blir for tungtveiende, setter hensynet til effektiv behandling foran hensynet til kronisk syke og et helsesystem basert på behandlingstilbud på ulike nivå og med en variert sykehusstruktur. Regjeringen har lagt fram en hensiktsmessig samordning av gamle lover og foreslått fornuftige endringer som har samlet støtte. Den viktigste skillelinjen er – nå som før – viljen til å ta samfunnsmessige hensyn i helsepolitikken, der hensynet til sykdommens art og hensynet til likeverdige tjenestetilbud over hele landet settes foran hensynet til behandlingens effektivitet.