Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-05-04:
Stortinget har bestemt at den norske ulvestammen skal forvaltes etter et bestandsmål. En viktig hensikt med å ha et bestandsmål er å sikre at belastningen ikke blir for stor i områder der det oppholder seg rovdyr. Vi har bestandsmål også for andre store rovdyr. Det handler om å sikre muligheten til å leve i distriktene, ha et levebrød, drive beitenæring og ivareta tradisjoner knyttet til forvaltning av jord og skog som har eksistert gjennom generasjoner. Det handler om folks følelse av trygghet og frihet og muligheten til å kunne bruke naturen til jakt, friluftsliv, rekreasjon og matproduksjon i og utenfor ulvesonen på steder som Rendalen, Tynset, Tolga, Kongsvinger, Åsnes, Våler, Aurskog-Høland, Rakkestad, Degernes eller Halden. Det handler også om rettferdighet. Dagens forvaltning av ulv, som er basert på en ulvesone hvor noen områder i Norge må ta all belastning med at storsamfunnet vil ha ulv i norsk natur, er grunnleggende urettferdig. Da må folk i Hedmark, Akershus og Østfold, som har fått denne belastningen, i det minste kunne forvente at bestanden reguleres i tråd med det vedtatte bestandsmålet. De siste årene har dette ikke vært tilfellet. Regjeringen, med Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre, og med støtte fra Fremskrittspartiet har i stedet tillatt at ulvebestanden i flere år har ligget langt over det vedtatte bestandsmålet, og har brukt tiden på å trenere lisensfelling og uttak av ulv så langt det lar seg gjøre – med Venstre i Klima- og miljødepartementet i spissen. Bestandsmålet for ulv i Norge er fire–seks ynglinger per år, fastsatt av Stortinget, hvorav tre skal være helnorske ynglinger. Også ynglinger utenfor ulvesonen teller med. Ynglinger i grenserevir, altså revir som delvis er i Norge og delvis er i Sverige, skal telle med med en faktor på 0,5. I Innst. 330 S for 2015–2016 sier flertallet på Stortinget, bestående av Senterpartiet, Høyre, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, følgende i merknadene: «Komiteens flertall vil understreke at bestandsmålet skal oppfattes slik at det er et minimums- og maksimumsmål og at dette er nådd når man har passert 4 og det skal ikke overstige 6. Da skal det iverksettes uttak.» Det er sist registrert 8,5 ynglinger i Norge. Det var registrert valpekull i seks helnorske revir og fem grenserevir ved siste opptelling. For å komme under bestandsmålet på seks ynglinger, som skal anses som et maksimumsmål, måtte man derfor tatt ut enten minst tre helnorske revir, fem grenserevir eller en kombinasjon av disse for å oppfylle Stortingets vedtak om bestandsmål. Høsten 2020 vedtok rovviltnemndene i region 4 og 5, som forvalter ulvesonen, at 32 ulver i fem revir innenfor ulvesonen skulle kunne felles på lisensfelling vinteren 2021. Den 21. desember 2021, bare få dager før jakten skulle starte, besluttet regjeringen å overstyre de lokale rovviltnemndene og reduserte fellingstillatelsen til bare to revir i stedet for fem. Man trakk tillatelsen til å felle Rømskog-reviret, Hernes-reviret og Hornmoen-reviret. Det innebærer at ulv fortsatt forvaltes over bestandsmålet av regjeringen, i strid med Stortingets vedtak. Denne overkjøringen har folk i ulvesonen, og som lever med rovdyr, opplevd før. Det har vært store demonstrasjoner utenfor Stortinget ved flere anledninger for å be regjeringen innstendig om at Stortingets vedtak om bestandsmål må følges, og at ulvebestanden må reduseres. På grunn av koronapandemien var ikke det mulig å gjennomføre i år, men Naturbruksalliansen, som består av en rekke organisasjoner, arrangerte en bålaksjon som fikk stor oppslutning. Målet var å formidle til regjeringen at nok er nok, man må følge Stortingets vedtak, ulvebestanden må reduseres. I tiden etter at regjeringen avslo felling av de tre revirene, har det skjedd en utvikling i rettsapparatet. Vi må først tilbake til 2017. I 2017 gikk Verdens naturfond, WWF, til sak mot staten for å få kjent fellingstillatelse av tre revir ugyldig, og de påsto i søksmålet at den norske rovdyrforvaltningen strider mot Grunnloven, naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen. Den 1. januar 2018 publiserte Venstre.no, som er klima- og miljøministerens parti, en artikkel med tittelen «Viktig med rettsavklaring om ulv». Ola Elvestuen, som var klima- og miljøminister før nåværende statsråd Sveinung Rotevatn, sier følgende i den artikkelen: «Venstre er glade for at WWF har saksøkt staten og krever ny norsk ulveforvaltning. Dette er viktig fordi vi er mange som mener at stortingsflertallet har lagt seg på et bestandsmål som er for lavt for å innfri våre forpliktelser etter Bernkonvensjonen.» Videre står det i artikkelen: «Flertallet endret rovviltforskriften. Selv om Senterpartiet, Arbeiderpartiet, KrF, Høyre og Frp ikke fikk endret Naturmangfoldloven, vedtok imidlertid et flertall av partiene i Stortinget å be regjeringen endre rovviltforskriften, slik at hjemmelsgrunnlaget for lisensfelling av ulv skulle utvides. Det er bakgrunnen for den ulvejakten som det nå er åpnet for. Venstre gikk mot endring av rovviltforskriften i Stortinget, men ble dessverre nedstemt.» Til dette er tidligere statsråd Elvestuen sitert på følgende: «Utfordringen er at et flertall i Stortinget ønsker å ta ut flere ulver, til tross for at det neppe er i tråd med Naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen. Det beklager vi sterkt, fordi ulv er en del av norsk natur. Vi skal fortsette vår kamp for ulven, og nå er det viktig med en tydelig rettsavklaring.» Og videre: «Det er vanskelig å se for seg at vedtaket om å åpne for den ulvejakten som nå pågår kan bli stående etter behandling i domstolen.» Den 26. mars 2020 kom den avklaringen som Venstre har ventet på, i Høyesterett. En enstemmig rett konkluderte med at WWF taper søksmålet, og vedtaket om ulvejakten det var snakk om, blir stående. I tillegg avklarer retten at WWF og Venstres antakelse om at bestandsmålet er i strid med Barnekonvensjonen, er feil. Jeg siterer fra domspremissene: «Det nasjonale bestandsmålet er i § 3 fastsatt til fire til seks årlige ynglinger, hvorav tre er helnorske. Det samme bestandsmålet er satt i de aktuelle regionene 4 og 5, jf. § 4 bokstav d og e.(71) Jeg finner det klart at Norge ikke bryter Bernkonvensjonen artikkel 2 så lenge den norske delbestanden er så stor at dette bestandsmålet nås.» (71) I artikkelen på Venstre.no hevder også Venstre følgende: «Venstre sørget i forrige stortingsperiode, gjennom samarbeidsavtalen med regjeringspartiene og KrF, for at naturmangfoldloven ikke skulle endres. Dette var årsaken til at et forslag om endringer i loven ikke fikk flertall da saken ble behandlet i Stortinget i fjor.» Venstre må også her legge bort sin egen tolkning, for i dommen fra Høyesterett går det fram at Stortinget ikke vedtok forslaget, fordi flertallet mente at den eksisterende § 18 første ledd bokstav c allerede åpnet for lisensfelling i tilstrekkelig omfang, og da i større utstrekning enn hva regjeringen mente. Stortinget ba i stedet regjeringen endre rovviltforskriften. Og videre: «Når loven ikke ble endret, må Stortingets uttalelser i utgangspunktet anses som etterarbeider, som vanligvis bare tillegges begrenset vekt ved lovtolkningen. Men det spesielle her er at Stortingets syn fremkommer i en lovsak, og da som begrunnelse for å la være å endre loven. Når dette er situasjonen, mener jeg at uttalelsene må gis større vekt enn etterarbeider vanligvis gis. Vekten bør da mer være på linje med den som legges på lovforarbeider. Det kan i situasjoner som dette ikke kreves at Stortinget vedtar loven på nytt.» Mens vi har ventet på disse avklaringene, har Høyre og Kristelig Folkeparti i regjeringen latt Venstre styre norsk rovviltforvaltning etter egen overbevisning, ikke etter det Stortingets flertall har lagt til grunn. Selv om bestandsmålet har vært overoppfylt i flere år, har det ikke blitt gitt nødvendige fellingstillatelser for å komme ned på bestandsmålet. Den praksisen må ta slutt. Høyesterett har nå lagt til grunn at bestandsmålet ikke er i strid med Bernkonvensjonen. I lys av dommen: Hvordan vil regjeringen redusere ulvebestanden og sørge for at Stortingets vilje følges?