Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
La meg bare innlede med å si at komiteen har inngått et gentlemen"s agreement, og vi kommer antakelig til å plage bare statsråden med replikker, hvis det kan hjelpe litt på det hele. Ja, så er det endelig tid for å debattere evalueringen av kontantstøtten. Denne evalueringen ble varslet av Bondevik I-regjeringen ved innføringen av kontantstøttereformen. Kontantstøtten ble innført 1. august 1998. Dette har antakelig vært den mest debatterte saken, og kontantstøttepengene er vel de som snart har rekord i å bli brukt opp, igjen og igjen, til alle verdens gode formål, av dens motstandere. Evalueringen ble lagt fram av den forrige regjeringen og er en såkalt overligger som Samarbeidsregjeringen lot bli liggende i Stortinget. Vi i Kristelig Folkeparti var spent da den forrige regjeringen kom med denne evalueringen. Ville Arbeiderpartiet ta omkamp? Motstanden var jo stor. Ville man ta på alvor at dette var en reform som var kommet for å bli, og dermed gjøre endringer på noen punkter som i hvert fall vi hadde fått tilbakemeldinger på? Vi var som sagt spent, og da Arbeiderpartiet og daværende statsråd Bekkemellem Orheim bare satt musestille og gjorde ingen ting, var undringen stor. Evalueringen som kom til Stortinget, var en melding uten en eneste endring. Når vi vet at dette har vært den saken som motstanderne har brukt mest energi på å være imot, gjorde ikke det undringen mindre. Håpet om at motstanderne ville være ansvarlige og gå reelt inn i evalueringen, slo ikke til. Undringen over dette var kanskje ikke like stor. Denne evalueringen ble som sagt bestilt av oss som var forkjempere for at småbarnsforeldre skulle få ta egne valg allerede fra starten av. Grunnen til det er at denne saken ikke er en prinsippsak i seg selv. Vi i Kristelig Folkeparti er veldig opptatt av at når vi innfører en slik ny ordning, er det viktig å se om den fungerer etter hensikten. Det kan også oppstå utilsiktede virkninger under erfaringen med reformen, som bør føre til justeringer. Evalueringen bygger på flere rapporter: Statistisk sentralbyrå har gjennomført to bredt anlagte undersøkelser, i 1998 og 1999, blant familier med barn i førskolealder om barnetilsyn, arbeidstider, arbeidstilknytning, arbeidsdeling i hjemmet, holdninger til ulike velferdstiltak for småbarnsfamilier og planlagt tilpasning til en eventuell kontanststøtteordning. Norges forskningsråd har organisert gjennomføringen av evalueringen. De skulle i sin gjennomgang fokusere på følgende områder: konsekvenser for arbeidsmarkedet, for likestilling, for barnehagesektoren og for barn med spesielle behov, herunder minoriteters situasjon. I tillegg har det vært mange prosjekter som har gått inn i spesielle områder for å kartlegge virkning og effekt av kontantstøtten. Jeg kan nevne et par eksempler for spesielt interesserte: «En dråpe, men i hvilket hav?» av Hanne Cecilie Kavli, som ser på konsekvenser for barnehagebruk blant etniske minoriteter. Sten-Erik Clausen har laget en studie, «Kontantstøtte blant barnevernsbarn». I meldingens vedlegg kan presidenten finne alle disse prosjektene listet opp. En evaluering er å sjekke om hensikten med en reform er oppfylt. Jeg kan med en gang si at før vi har fått en full behovsdekning av barnehageplasser, er ikke Kristelig Folkepartis mål med kontantstøtten oppfylt, nemlig fritt å kunne velge omsorgsform for egne barn. Det er veldig skjønt å se at evalueringen viser at dette er en veldig vellykket reform, målt mot reformens hensikt. La meg si som statsråd Laila Dåvøy sa i går på en barnehagekonferanse: Vi gir oss ikke før vi har full behovsdekning innen barnehagesektoren, for da vil Kristelig Folkepartis hensikt med kontantstøtten være fullt ut oppfylt. Kontantstøtten har vært vellykket. Ingen av skremselsbildene som ble malt i opposisjonens politiske diskusjon, er blitt til virkelighet. Det gleder meg. Det er ikke fordi jeg på vegne av eget parti da kanskje kunne hovere, men fordi jeg får utrolig mange tilbakemeldinger på at de som bruker ordningen, er veldig tilfredse med å ha fått mulighet til å ta noen egne grep i egen hverdag. Jeg vil nå gå gjennom de endringer som komiteen har tatt stilling til. Jeg har tidligere nevnt at man i evalueringen skulle se spesielt på barn med spesielle behov, herunder minoritetenes situasjon. Etter dagens tidligere debatter om temaet, vet vi at dette er et viktig tema. Vi i Kristelig Folkeparti fikk tidlig en indikasjon på at det i undervisningen i noen norskopplæringstiltak med egne barnepasstilbud var en viss «drop-out» av kvinner. Årsaken var at de fikk trekk i kontantstøtten. Det var en utilsiktet og uheldig virkning av reformen. Derfor var dette en sak som vi ville se nærmere på. Norskopplæring er en viktig faktor i en integreringsprosess. Kanskje er det ekstra viktig med norskopplæring for mødre. De kan nemlig være viktige i barns integreringsprosess. I tillegg kan et møte med et eventuelt barnepasstilbud være en måte for minoritetskvinner å bli kjent med og skape trygghet for en eventuell videre benyttelse av et slikt tilbud hvis familien ønsker det. Derfor var det for oss i Kristelig Folkeparti og Høyre viktig og gledelig at vi sammen med andre partier – alle unntatt Fremskrittspartiet – fikk flertall for at man nå skal finne en løsning på denne problemstillingen. Komiteen har ikke detaljregulert hvordan dette skal gjøres i praksis, men ber departementet finne en hensiktsmessig ordning. Det er i evalueringen ikke registrert noen endring i minoritetenes bruk av barnehage kontra selv å ta vare på egne barn. Kontantstøtteinnføringen har ikke ført til at eldre søsken er blitt trukket ut av barnehagen på grunn av bruk av kontantstøtte for mindre søsken. Det er viktig for meg å understreke at det for våre nye landsmenn, på like linje med alle andre, er et behov for å være i stand til og ha rett til å velge egne omsorgsløsninger. Denne valgfriheten er viktig for alle småbarnsforeldre. Et flertall bestående av Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet har også tatt opp problemstillingen knyttet til oppholdstid i barnehage og andelen utbetalt kontantstøtte. La meg bare kort referere, for det er komplisert å gå inn på detaljene i dette: Vi ønsker bare å fastslå at en kontantstøttedag skal være en barnehagedag. De som kjenner problemstillingen, vil skjønne hva komiteen mener med disse ordene. Men nå kommer jeg til et punkt som jeg synes det er trist at vi ennå ikke har fått en flertallstilslutning til. Det gjelder situasjonen for adoptivforeldre. Jeg er glad for de signalene jeg har fått om at det ikke betyr at alle har konkludert negativt, men at man vil ta stilling til saken når den kommer til Stortinget. Vi ønsker at det også for adoptivforeldre skal være en mulighet til å benytte seg av en toårig kontantstøtteperiode. Deres barn kommer jo senere til Norge enn de barna som blir født her. Adoptivforeningene understreket under komiteens høring at det var behov for ytterligere kontantstøtte. De vil begrense den til to år, og at den skal være under førskolealder. Vi håper at Stortinget vil ta stilling til saken når den ligger på bordet. Jeg husker godt den intense debatten om mødre kontra fedre før og etter kontantstøttens innføring. Noen prøvde å si – og jeg velger å si velmenende: Her, Dagrunn, er du lurt av de grå menn i mørke dresser. Dette var en del av deres hemmelige plan for å holde oss kvinner vekk fra samfunnsdeltakelse. Det er mulig at de var vant til å anta at kvinner var lettlurte, men jeg kan forsikre presidenten og alle andre eksterne rådgivere om at jeg verken er lurt eller lettlurt. Det skal mer enn én grå mann i mørk dress til for å påvirke meg. Min holdning er, i tillegg til at jeg støtter prinsippet om like overføringer, et svar på de utfordringer som mine jevnaldrende småbarnsforeldre strever med, nemlig mulighet til å finne fleksible, egne valgte løsninger. Foreldre vil ikke sine egne barn vondt. De setter tvert om sine barns behov meget høyt. For en god del var dette et svar som gav gode muligheter til egne valg. Det er en viktig sak for oss å få flere fedre til å benytte seg av ordningen. I snitt var det under evalueringen 4 pst. som benyttet seg av ordningen, men jeg synes det er interessant at undersøkelsen viste at Oslo var et unntak. Der var det nemlig 8 pst. som benyttet seg av ordningen, altså en dobling. Det har vist seg tidligere at trenden i endringene i familiemønstrene ofte skjer først i hovedstaden, og at det sprer seg ut til oss andre i distriktene etter hvert. Det er ikke alt jeg synes det er positivt å bli påvirket av fra hovedstaden, men denne strømningen hilser vi gjerne velkommen.(Presidenten hoster.) Etter å ha stupt ned i detaljenes verden vil jeg nå avslutte med å ta et oppsummerende overblikk: Jeg registrerer at evalueringen ikke viser at det er behov for de store endringene i kontantstøtten. Evalueringen viser at målsettingene med ordningen – mer tid, større valgfrihet og rettferdighet i overføringer til småbarnsfamilier – har slått til. Jeg er glad for at vi med dette kan konstatere at vårt prosjekt, å gi småbarnsforeldre valgfrihet, er vellykket. Jeg anbefaler dermed innstillingen. (Presidenten hoster.)