trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-04-25:
Fra Senterpartiets side vil vi legge vekt på at det er samfunnsøkonomisk viktig å stimulere til gode og effektive offentlige innkjøp. Som flere har nevnt, er omfanget av offentlige innkjøp fra stat og kommuner formidabelt, ca. 240 milliarder kr i året, og med det store omfang dette systemet har, er det selvsagt slik at organiseringen av det samt regelverket for innkjøp har stor innvirkning på ressursbruk i stat og kommune, men ikke minst også på næringslivets – spesielt små og mellomstore bedrifters – mulighet til å delta i anbudsprosesser. Det offentlige markedet er altså et viktig marked for norsk næringsliv som krever årvåkenhet, rettferdige regler, åpenhet og kontroll i rimelige former. Spørsmålet om å innføre en forenklet kunngjøringsplikt under den nasjonale terskelverdien var ute på høring i fjor høst. Et klart flertall av høringsinstansene, særlig kommunene, var kritiske til forslaget og påpekte at det ville gi økt ressursbruk og byråkrati, og at det i tilfelle ville føre til at den reelle terskelverdien ble redusert til 100 000 kr, noe som i tilfelle ville være i strid med den endringen som nå er vedtatt. For øvrig har jeg lyst til å understreke at Regjeringen i 2007 skal gjøre en evaluering av hvordan hevingen av terskelverdien har virket, og hvordan en skal heve terskelverdien videre i samsvar med Soria Moria-erklæringen. Slik sett er det viktig nå å avvente denne gjennomgangen før det tas stilling til eventuell innføring av forenklet kunngjøringsplikt under terskelverdien. Avslutningsvis vil jeg påpeke at offentlige innkjøp er viktig også for næringslivet i distriktene. Vi må, når vi arbeider videre, forenkle og avbyråkratisere innkjøpssystemene slik at det blir enklest mulig for små og mellomstore bedrifter, altså for næringslivet i distriktene, også å delta i offentlige innkjøp og på den måte kunne ha mulighet til å sikre aktivitet og arbeidsplasser rundt omkring. Formalisering av anbud på lavere summer, som dette forslaget vil innebære, vil således kunne være ekskluderende for en del mindre bedrifter som ikke har de administrative ressurser som større bedrifter har. Derfor går vi inn for den innstillingen som nå er lagt fram.
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2006-04-25:
Venstre er oppteke av at også små og mellomstore bedrifter skal kunne vere med i konkurransen om å få selje varer og tenester til det offentlege. Vi meiner at ved ikkje å ha ei forenkla plikt ved offentlege innkjøp på under 500 000 kr avskjer vi mange av desse bedriftene desse moglegheitene. Under høyringa kom det fram at bedriftene ikkje frykta at dette regelverket, som er så forenkla at det ikkje skulle medføre så mykje meir arbeid for bedriftsleiarane og dei som skal rekne ut anboda, ville auke byråkratiet eller gjere det så vanskeleg. Eg vel å høyre på dei som sit med dette. Når ein høyrer SV-representanten her seie at kostnadene til dei som skal rekne på anbodet, vert for store når dei er med på å rekne på anbodet, høyrest det heilt bakvendt ut for meg. Det dyraste for ei bedrift er å ikkje vere med i konkurransen og heller ikkje få tilslaget på å selje varer og tenester. Det vil i alle fall vere den sikre død for små og mellomstore bedrifter dersom dei ikkje har moglegheitene til å vere med på konkurransen. Vi trur ikkje det er nok slik som det no er, med den måten det vert rekna på, til at dei bedriftene har dei største moglegheitene. Vi trur at ein må ha privat kjennskap for å kome inn på dei offentlege innkjøpa som er under 500 000 kr. Vi går difor, sjølvsagt i lag med forslagsstillarane, inn for at dette bør gjerast. Eg er i det heile teke litt forundra over regjeringspartia i denne saka, som gjerne vil, som også leiaren i næringskomiteen no presiserte, fremje Distrikts-Noreg og bedriftene ute i distrikta. Det er nettopp desse bedriftene som ikkje får vere med i konkurransen, når vi ikkje legg til rette for det. Det må jo vere viktig ikkje berre for regjeringspartia, men også for oss andre, å leggje til rette for gode distriktsnæringar. No har ikkje regjeringspartia heilt låst igjen døra, slik eg les papira, sidan det skal gjerast ei vurdering når evalueringa er gjord. Eg håpar jo inderleg at det vert gjort ei anna vurdering når evalueringa kjem, slik at det vert opna for desse forenkla reglane. Venstre er veldig oppteke av at vi ikkje skal ha vanskelege reglar og eit stort byråkrati, men ut frå det som vi høyrde på høyringa, vil ikkje dette føre til så sterkt byråkrati at det vil skape problem for bedriftene. Eg forstår ikkje heilt den store skepsisen som er til dette. Eg håpar då som sagt at regjeringspartia tek opp igjen dette ved eit seinare høve, og at vi får anledning til å vere med og støtte det då.
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2006-04-25:
Eg har to spørsmål til statsråden. Det eine går på endringa som vart gjord, og er ei oppfølging av det representanten før meg spurde om. Regjeringa har jo følgt opp den endringa med å la terskelverdien framleis vere på 500 000 kr. Men ein føresetnad og grunnlaget for det var jo at det skulle vere eit forenkla opplegg for innkjøp mellom 100 000 og 500 000 kr. Ser ikkje statsråden at det vert vanskeleg og skeivt når dette ikkje vert følgt opp? Så til spørsmål nr. 2. Regjeringa er oppteken av god økonomi for kommunane. Ser ikkje statsråden at det at kommunane ikkje vert stimulerte til å drive auka konkurranse også for innkjøp mellom 100 000 og 500 000, vil føre til at det vert mindre pengar for kommunane å rutte med til innbyggjarane?
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2006-04-25:
Eg vil på det sterkaste ta avstand frå den påstanden som representanten Steinar Gullvåg kjem med, at vi frå dei tidlegare regjeringspartia ser på alle kommunale innkjøparar som potensielle kriminelle. Det er ikkje det det handlar om i det heile, i alle fall ikkje for Venstre sin del, når vi går inn for eit forenkla opplegg. Det er jo småbedriftene og dei mellomstore bedriftene som er plasserte ute i kommunane, og som kommunane er så avhengige av for at kommuneøkonomien skal vere god og det skal vere eit levande bygdeliv og eit levande Distrikts-Noreg, som er hovudsaka for Venstre. Det er ikkje det at vi vil kriminalisere innkjøparane. Det er mykje flotte folk i kommunane. Eg har sjølv jobba som ordførar i seks år i ein kommune, og eg har ikkje noko å utsetje på nokon. Men det som vi ser, er at det alltid er lettare å halde seg til eit regelverk og eit krav enn å ta den unnskyldninga at det ikkje er nødvendig å gjere det, og at vi tek den mest lettvinne vegen. Dei fleste kommunane har i dag innkjøpssamarbeid som lettar dette arbeidet ganske effektivt.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-25:
Det skal vere meg ei glede å opplyse representanten Hansen. Ny regjering kom til 17. oktober, altså vel ein månad etter at ein hadde heva terskelverdien. Det var ingen grunn til å skape ny uro rundt heving av terskelverdien etter berre ein månad. Denne regjeringa er oppteken av langsiktigheit for næringslivet. Vi har fire år på å gjennomføre Soria Moria-erklæringa. Difor valde vi å ikkje heve terskelverdien på nytt etter berre ein månad, men å la terskelverdien stå. Så har vi kommunisert veldig tydelig utetter at innan to år, det vil seie innan utgangen av 2007, skal vi ta ein ny gjennomgang av terskelverdien. Vi skal då ha jobba vidare med eit regelsett rundt enkel kunngjering, og Regjeringa skal foreta ei ny vurdering av korleis vi kan trappe vidare opp mot det som ligg i Soria Moria, og kva regelsett vi treng rundt det for ikkje å få for store ulemper, f.eks. knytt til korrupsjon.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-25:
Det var jo ikkje nokon føresetnad, heller ikkje frå Bondevik-regjeringa, at ein skulle innføre ei forenkla kunngjering når ein fyrst lanserte at ein skulle auke terskelverdien. Det var høyringsrunden om heving av terskelverdien som gjorde at ein del høyringsinstansar hadde innspel til Regjeringa om å innføre ei forenkla kunngjering. Så det kom inn i høyringsrunden, som då førte til at Regjeringa gjorde vedtak om å heve terskelverdien. Så vart det ei ny høyring, der forenkla kunngjering var oppe til diskusjon. Den høyringsrunden var det den nye regjeringa på ein måte arva og måtte følgje opp. Vi har lytta til fleirtalet av høyringsinstansane, som åtvara mot å innføre forenkla kunngjering slik forslaget då låg, fordi det ville ha sett både bedrifter, næringslivet og ikkje minst offentlege innkjøparar i ein rettslaus tilstand, veldig snart med krav om byråkrati. Så til det andre, å vere oppteken av kommuneøkonomi. Ja, det er jo ikkje minst kommunane sjølve. Så det er klårt at det å forenkle, det å byggje ned byråkrati, er ein viktig del av å gi kommunane betre økonomi og frigjere pengar til andre formål.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-25:
Lat meg få starte med å korrigere representanten Hansen, for det er jo ikkje slik at desse innkjøpa no vert unnatekne frå offentlegheitas lys. Det vil eg på det sterkaste avvise. Nettopp ved å innføre protokollplikt for alle kjøp over 100 000 kr gir ein både innsyn i og gjennomsiktigheit knytt til kvart enkelt innkjøp, fordi der skal faktisk innkjøpar føre protokoll over og gjere greie for kva slags tiltak som er gjorde, f.eks. for å ha sikra reell konkurranse rundt kontrakten. Det ligg altså frå 100 000 kr og oppover, så det er på ingen måte slik at ein her har unnateke kjøp under 500 000 kr frå offentlegheitas lys. Det andre er: Ja, sjølvsagt er vi opptekne av korrupsjon, men vi må ikkje likestille det at ein hevar terskelverdien til 500 000 kr, med det at det vil medføre auka korrupsjon. Eg opplever at tenestemenn, anten det er i kommunar eller i statsetatar – offentlege innkjøparar – sjølvsagt er ute etter å følgje regelverket, det gjer dei 99 pst. Vi har forenkla regelverket slik at det skal vere lettare å følgje det, og dei aller, aller fleste er innkjøparar med reint mjøl i posen som berre er ute etter å gjere ein god jobb, slik at kommunen eller den offentlege etaten får eit godt innkjøp og sparar pengar ved det innkjøpet.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2006-04-25:
Med lang erfaring fra kommunal virksomhet kjenner jeg meg godt igjen i det som blir sagt om at det regelverket vi har i dag, oppfattes som komplisert og byråkratisk. Selv om de fleste som deltok på næringskomiteens åpne høring, var positive til det foreliggende forslaget, viste den omfattende høringsrunden departementet hadde i fjor høst, at et klart flertall av høringsinstansene var kritiske. De pekte på at forslaget ville gi økt ressursbruk og byråkrati, og at det i praksis ville innebære at terskelverdien ble senket til 100 000 kr. Kommunene var spesielt kritiske. Grunnen til denne skepsisen var vel ikke selve kunngjøringsplikten, men usikkerhet om hvordan man skulle håndtere den store mengden tilbud som da ville kunne komme inn. Dersom man ender opp med like omfattende regler under terskelverdien som det vi i dag har over, var oppjusteringen av terskelverdien i fjor høst til ingen nytte. Det må være en sammenheng mellom hva som skal kjøpes inn, og hvilke krav vi stiller til prosedyrer for anskaffelsen. For strenge krav til relativt små innkjøp vil bety uforholdsmessig mye ressursbruk både for bedriftene og for innkjøperne. Jeg vil også ta avstand fra det som blir sagt om at en kunngjøringsplikt er nødvendig for å motvirke korrupsjon. Min erfaring er i hvert fall at kommunale innkjøpere er dyktige fagfolk som gjør det de kan for å bruke skattebetalernes penger på en best mulig måte. Jeg mener det heller ikke er noen grunn til å frykte at den delen av næringslivet som handler med offentlig sektor her i landet, er mer tilbøyelig til korrupsjon enn det øvrige næringsliv. Jeg vil påstå at det ofte er misforståelser eller feiltolkninger som er bakgrunnen for de aller fleste tilfeller der det blir begått brudd på anskaffelsesregelverket. Men det er viktig at kommunene profesjonaliserer innkjøpsfunksjonen sin. I Sør-Trøndelag f.eks. har mange av kommunene inngått samarbeidsavtale med fylkeskommunen for gjennom det å profesjonalisere innkjøpsfunksjonen, og for å bli en sterk aktør som får en god pris. At innkjøpene planlegges på en god måte, og at det er åpenhet i prosessene, bidrar til at kvaliteten på de offentlige tjenestene blir bedre, og at man får en god økonomistyring i kommunen.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-04-25:
Det kan av og til se ut som om de borgerlige partiene har som mål å gjøre offentlig virksomhet så lite effektiv som mulig, for dernest å kritisere offentlig sektor for manglende effektivisering. Rent bortsett fra at forslagsstillerne i denne saken ser en presumptivt korrupt offentlig tjenestemann i enhver offentlig innkjøper, går det en linje fra de tidligere regjeringspartienes moderniseringsforsøk i offentlig forvaltning, med et rigorøst skille mellom bestiller og utfører, til dagens forslag om anbudsplikt for kjøp helt ned til 100 000 kr. Selv om dette altså kalles en forenklet kunngjøring, representerer forslaget i praksis en skjerpelse av et fra før av meget rigorøst regelverk. Vi har sett mange eksempler på den byråkratisering som dette regelverket i realiteten representerer. Jeg minner om at da den forrige regjeringen opprettet det statlige entreprenørselskapet Mesta, var forutsetningen at selskapet skulle ha totalt fritak fra reglene om offentlige innkjøp, fordi disse reglene ble betraktet som en vesentlig konkurranseulempe. Det understreker i seg selv behovet for å forenkle og rydde opp i et byråkratiserende regelverk. Nå finnes det mange måter å kjøpe på, også i offentlig sektor. Når Regjeringen har hevet terskelverdiene for direktekjøp til 0,5 mill. kr, har det nødvendigvis ingen betydning for åpenheten og gjennomsiktigheten omkring innkjøpene. Derimot kan det ha veldig stor betydning for kommunenes muligheter til å drive lokal næringspolitikk, og det er en side av denne saken som etter min oppfatning også må tillegges betydning.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-04-25:
Først må jeg takke utenriksministeren for svaret, og også for ministerens klare uttalelse om at Regjeringen har som mål å bidra til å utrydde menneskehandel både i Norge og i utlandet, og at arbeidet for en internasjonal rettsorden er et hovedspor i Regjeringens utenrikspolitikk. Og så er jeg spesielt glad for det han sa om at det bevilges penger til internasjonalt arbeid mot trafficking, men også for at han tar sikte på å ta dette spørsmålet opp både når representanter fra Utenriksdepartementet drar til Ukraina og Moldova, og også på NATOs kommende møte. Jeg tror det er helt vesentlig at dette nå understrekes i alle de internasjonale fora som vi opererer i, men særlig i forhold til de landene der en del av disse jentene har sitt utspring. FNs organisasjon mot narkotikakriminalitet, UNODC, som jeg nevnte i mitt første innlegg, understreker i sin globale handlingsplan mot trafficking at menneskehandel det siste tiåret har blitt en av de viktigste utfordringene for det internasjonale samfunnet og en av de mest lønnsomme aktivitetene til kriminelle grupper over hele verden. De understreker også at trafficking og menneskehandel drar nytte av og misbruker konflikter, katastrofer og den sårbarheten som preger mennesker i krisesituasjoner. Det bør vi kanskje legge oss på minne. Derfor er utviklingen i disse landene veldig viktig. Derfor må vi også forsøke å samarbeide med de landene som jentene kommer fra – slik som ved den nordisk-baltiske kampanjen mot menneskehandel i 2002. Vi må ha økt fokus på hjelpetiltak i den grad vi får til det, f.eks. i et land som Moldova, som er et av verdens fattigste, der mange av jentene rekrutteres fra. Det kan være både etterutdanning, videreutdanning og omskolering. Så er jeg glad for at Norge har undertegnet Europarådets konvensjon mot menneskehandel, og at norsk ratifikasjon kan skje innen utgangen av 2006. Jeg tror det er viktig at Europarådet stiller like tøffe krav til medlemslandene om trafficking som det de gjør i forhold til generelle brudd på menneskerettigheter og demokrati. For øvrig vedtok, så vidt jeg vet, Europarådets parlamentarikerforsamling i påsken en uttalelse om å stoppe trafficking foran fotball-VM – det er altså ventet 30 000 utenlandske prostituerte, mange av dem så unge som 13–14 år. Uttalelsen retter seg altså mot FIFA, og krever at de tar ansvar, og det bør flere av oss følge opp. Jeg tror likevel at i Europa er det EU som har de nødvendige virkemidler for å gjøre noe med trafficking. Jeg merket meg at utenriksministeren redegjorde for at EU var i ferd med å utvikle en felles politikk for bekjempelse av menneskehandel. Det er viktig at vi deltar i dette arbeidet så langt som vi som utenforland er i stand til det – men Schengen kan vi uansett bruke der det er naturlig.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-04-25:
Jeg vil takke for en veldig fin og konstruktiv debatt. Så må jeg spørre, hvis det er noen fra Fremskrittspartiet i salen her for øyeblikket, hvem som er representativ for det som Fremskrittspartiet mener om trafficking og menneskehandel. Er det representanten Tybring-Gjedde eller representanten Høglund? Representanten Høglund var langt på vei enig med de aller fleste i denne debatten om at internasjonal menneskehandel og trafficking er en form for moderne slaveri og utbytting av kvinner. Mens representanten Tybring-Gjedde på sin side var opptatt av de stakkars norske mannfolkene som hver kveld tydeligvis blir angrepet av utenlandske prostituerte i Oslo. Jeg mener at han sa noe slikt som at vår oppgave var å ivareta nordmenns interesser. Det vil altså si at det er helt uinteressant å ivareta interessene til utenlandske sexslaver som er fraktet til Oslos gater og tvunget til prostitusjon. Det kan godt være slik at det er nyanser, det vet vi at det er. Det er nyanser bl.a. mellom de sexslavene som kommer fra postsovjetiske områder, og en del av de afrikanske. Men det endrer ikke helhetsbildet. Det har vi fra utenrikskomiteen fått bekreftet til gagns gjennom å snakke med våre kollegaer i både Sverige og Finland. Vi har snakket med FNs organisasjon mot vold og narkotika i Wien, men også diskutert dette innen EU og NATO. Jeg er enig med utenriksministeren i at det til tider kan fortone seg som et arbeid i oppoverbakke. Jeg tror det var det ministeren sa. Vi kan jo selvfølgelig trøste oss med at det er i motbakker det går oppover, men man kan alltids lure i denne saken. «Ondskap satt i system», sa representanten Skei Grande. Jeg er helt enig. Jeg har, til tross for det Tybring-Gjedde sier, virkelig satt meg inn i en del av enkeltsakene som ligger på en del advokatkontorer i Oslo. Jeg har gått ganske grundig gjennom dette, både internasjonalt og nasjonalt. Jeg må understreke det som man sier fra Europarådet, at trafficking er et uakseptabelt onde, som bryter med fundamentale menneskerettigheter. Så helt til slutt: Uansett internasjonale konvensjoner, uansett avtaler, uansett hva vi gjør i NATO, EU, OSSE og FN, får vi ikke bukt med dette uten at markedet reduseres eller fjernes. Det kan gjøres på flere måter. Jeg synes det er veldig greit at det blir sagt fra en del av de mannlige representantene som hadde ordet her, og også fra utenriksministeren – det er viktig at mannlige politikere nå går ut og understreker det – at det er en skam å misbruke sexslaver som er fraktet hit som en del av en internasjonal menneskehandel. Så vil jeg gjenta at debatten om kriminalisering, ikke av prostitusjon, men av kjøp av sex, må vi uansett ta.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-04-25:
Jeg skal være veldig kort i mitt tilsvar, for jeg er enig i alt det representanten Nybakk har tatt opp, og jeg vil understreke betydningen av at hun har gjort det. For som det er pekt på, kan vi gjøre en god del via konvensjoner og tiltak og den type formelle ting. Men dette er jo i bunn og grunn et veldig viktig holdningsspørsmål også i vårt eget land. Og jeg er redd for i denne type sak at vi blir for fokusert på alt det som skjer der ute. Men som representanten Nybakk nevnte, og som jeg også var inne på i mitt innlegg, har dette altså en etterspørselsside og en tilbudsside. Jeg merket meg det hun sa i forhold til ansvaret menn må ta her, og jeg merket meg det på den måten at jeg tror ikke bare det er menn i denne sal i tilknytning til dette hus, men også menn i det huset jeg sitter i, som bør tenke grundigere over dette, og vise solidaritet med de jentene dette handler om. Som det ble nevnt, er de det første vi møter når vi går ut av denne bygningen på kveldstid, og det illustrerer veldig mye den nærheten. Så det er en sak jeg skal ta til meg, og tenke på om ikke vi også bør gjøre en markering på. Det er veldig bra at kvinner fokuserer på fenomenet menneskehandel, men det blir et skjevt bilde om det bare er kvinner som skal gjøre det. Vi menn, som er engasjert i dette spørsmålet, må også vise vei. Jeg tror det er veldig viktig her, og dette er nok et eksempel på, som vi egentlig sier hver eneste dag, at utenrikspolitikk og innenrikspolitikk glir over i hverandre. Her er det i alle fall slik at disse jentene på mange måter i seg selv er budbringere av den koblingen ved at de hentes fra land med bruk av vold, trusler og utpressing til å bli brakt inn i den elendigheten de er i. Jeg har også lyst til å si fra denne talerstol at den forrige regjeringen gjorde et viktig arbeid på dette området og tok initiativ som det har vært naturlig og viktig for oss å føre videre. Det understreker jo at dette er et spørsmål hvor vi vil stå oss veldig på å ha en bred konsensus og et bredt samfunnsfokus som samler så mange partier og politiske retninger som mulig.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-04-25:
En god og viktig debatt, og honnør til representanten Nybakk for å ha lansert den. Jeg vil drøfte dette med justisministeren, som det ble oppfordret til. Regjeringen står sammen om dette og vil jobbe videre med det. Når det gjelder kriminalisering, har vi nå anledning til å studere erfaringene i Sverige. Det er riktig, som det ble sagt, at det er delte erfaringer derfra. Finland vurderer det. Arbeiderpartiet har for sin del et landsmøtevedtak fra i fjor på at man ikke går inn for det, men vi må på dette området ha et våkent åpent sinn til å studere alle mulige erfaringer. Å rydde opp i eget hus hører nøye med. Jeg vil også si som en referanse her at vi følger opp handlingsplanen for Sikkerhetsrådsresolusjon 1325. Den har også en «code of conduct», altså en atferdskodeks for hvordan man opptrer i internasjonale sammenhenger, som er viktig også på dette området. Og så vil jeg også si: Når det gjelder det internasjonale lovverket, er det jo slik at vi har Europarådkonvensjonen. Når den trer i kraft, skal det lages overvåkingsmekanismer: Følges den, hvordan følges den, hvordan implementeres den? Der kan Norge ta en rolle. Så vil også jeg slutte meg til representanten Nybakks syn på at vi fikk en interessant illustrasjon av at Fremskrittspartiet taler med to tunger. Jeg oppfattet at representanten Høglund lå på det brede spor i å anerkjenne problemets komplekse karakter og skrive det inn i en sammenheng som også har med sosiale spørsmål og utviklingsspørsmål å gjøre, mens representanten Tybring-Gjedde la for dagen et kjent fremskrittspartiperspektiv som går på at vi skal fokusere på dem som blir forstyrret av dette, vi som møter den ubehagelige hverdagen når vi går ut på gaten fra Stortinget på kveldstid. I det perspektivet vil jeg driste meg til å si at det kanskje er bra at dette fenomenet møter oss når vi kommer ut, for å få illustrert det uholdbare i at det er slik. Jeg vil sterkt advare mot den oppfatningen at mange av disse nigerianske kvinnene er frivillig i Norge, som om det er en annen form for frivillighetssentral vi snakker om. Den forskningen som er gjort, og de undersøkelsene som er gjort som trenger dypere inn i disse problemstillingene, viser at her finnes det både direkte og indirekte tvang som det er vanskelig å forstå ut fra et norsk bilde, med bakmenn og systemer i hjemlandet som her er alvorlig. Jeg er isolert sett enig i at vi som politikere først og fremst har som oppgave å beskytte nordmenns interesser i Norge, men det er da til de grader nordmenns interesser i Norge å komme et så uverdig fenomen til livs. Det holder heller ikke, mener jeg, å komme med ord fra denne talerstol om at dette er verdens eldste yrke, som om det er en sak som menneskeheten er bundet til å leve med. Vi må sette inn all kraft i arbeidet mot dette. Når vi kan kalle dette, med rette, vår tids slaveri, er jeg enig med representanten Høglund, som sa at det nytter ikke å vise til Abraham Lincoln og si at han løste det med den amerikanske borgerkrigen. Vi må ta denne kampen her og nå, og det er vi beredt til å gjøre.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-25:
Jeg takker så mye for svaret, og jeg takker spesielt for at utviklingsministeren la så klar vekt på at dette er et av de aller viktigste spørsmålene i utviklingsarbeidet, og egentlig i hele politikken. Utviklingspolitikken og utenrikspolitikken må jo henge sammen her. Så viste han til besøket i Liberia. Det er jo litt spennende at nettopp hun som er valgt som president, er en av forfatterne av den meget banebrytende rapporten om kvinner, krig og sikkerhet som på en måte har dannet grunnlaget for oppfølgingsrapporten til sikkerhetsrådets resolusjon 1325. Denne rapporten ble bestilt av UNIFEM, og etter hvert som jeg leser, kan jeg ikke få poengtert nok hvor viktig UNIFEM er, og at vi gir dem ressurser, slik at de kan komme opp med den kompetansen som gir grunnlag for mobilisering, og den nye kunnskapen vi trenger. I det hele tatt er dette et felt hvor vi kontinuerlig trenger ny kunnskap internasjonalt, men også nasjonalt. Det er et felt hvor det har foregått lite forskning i det siste, så jeg vil be om at utviklingsministeren tar med seg det. Jeg er også veldig glad for at han så tydelig understreker at Norge skal ta på seg en ledende rolle når det gjelder å jobbe for kvinners seksuelle og reproduktive helse og reproduktive rettigheter. Jeg vil bare la det svaret han gav, stå for seg selv og si at det er jeg meget godt fornøyd med. Han var inne på kvinners økonomiske stilling, og jeg er helt enig i at vi må jobbe i forhold til formell sektor, men at det er spesielt viktig å ha fokus på uformell sektor. Det er på en måte der kvinner øker sin andel. Hvis man ikke gjør noe med den sektoren og gir kvinner flere rettigheter og bedre muligheter til å komme seg ut av dårlige inntektsforhold, dårlige arbeidsforhold osv., kommer de seg ikke ut av fattigdomsfella. Jeg er enig i at her må vi ha et nasjonalt og et internasjonalt samarbeid. Så til evalueringsrapporten: Utviklingsministeren viste jo til at det kanskje ikke var lystig lesning, og en av grunnene er nok sikkert det han viser til, at «gender mainstreaming» på en måte er blitt en måte å integrere bort kvinners interesser på. Derfor må vi si: Ja, takk – begge deler! Vi må ikke la «mainstreaming» bli «malestreaming». Vi må sørge for at særskilte tiltak som retter seg mot kvinner, er en forutsetning for at likestilling skal være et spørsmål som skal gjennomsyre alle deler, for dette er snakk om makt. Og så er jeg veldig glad for at utviklingsministeren så klart sier at vi må ha med oss de miljøene i Norge som har kompetanse på dette. Det er veldig mange som har kompetanse, og som har erfaring fra samarbeid. Og det er det viktig å ta med seg!
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-25:
Ja, så ble denne dagen en solskinnsdag. For til og med Fremskrittspartiet var tydelig på at vi må sørge for likeverd mellom kvinner og menn. Så håper jeg den solskinnsdagen kommer da det samme synet gjør seg gjeldende her i Norge. Samtidig er jeg enig i Anette Trettebergstuens kritikk av Fremskrittspartiet når de vil kutte i bistanden. Jeg vil fortelle historien om Marguerite fra Burundi som jeg traff for flere år siden. Hun var da fostermor for 150 hutu- og tutsiunger, hutsier kalte hun dem. Hun hadde tro på at bare man brakte ungene sammen og lot dem få leve sammen, ville verden gå videre. I dag driver hun hjem for barnesoldater, og hun gir unger utdanning. Det finnes mange margueriter rundt omkring i verden. De er mer eller mindre synlige. Det er sånn at vi må få tak i dem for å kunne samarbeide med dem, vi kvinner, norske myndigheter og kvinneorganisasjonene – som jo på mange måter er mye mer progressive enn det de fleste av oss er. Da må også ambassadene få kompetanse til å kunne identifisere disse, slik at vi kan være med på å støtte opp under det arbeidet som gjøres. Jeg er veldig glad for at representanten Finn Martin Vallersnes så klart understreket at vi både må ha «mainstreaming» og spesielle kvinnetiltak, og at vi må prøve å få fram evalueringsmåter som kan måle dette, slik at vi kan få kunnskap å handle ut fra. Som utviklingsministeren sa: Siden statsministeren er sentral i arbeidet med å reformere FN, er det viktig at statsministeren også tar med seg dette perspektivet inn i dette arbeidet. Marit Nybakk gav stor støtte til at vi må ta opp de strukturelle årsakene til fattigdom. Det er veldig, veldig viktig. Jeg tror vi har diskutert altfor lite det at vi må se utviklingspolitikken og utenrikspolitikken i en sammenheng. Når vi driver med WTO-forhandlinger, må vi derfor også ta på oss kvinnebrillene og se: Hvordan vil dette vi nå gjør, slå ut for verdens kvinner? Øyvind Vaksdal viste til mikrokreditt. Etter å ha sett resultater av det i Bangladesh støtter jeg ham i det han sier. Det er et veldig viktig virkemiddel. Men det er altså ikke nok. Vi må støtte kvinners egenorganisering, vi må støtte at disse kvinnene får en stemme både nasjonalt og internasjonalt. Jeg tror at hvis vi også gir dem penger til å møte i internasjonale fora, gir vi dem mulighet til å være den kraftfulle stemmen.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-04-25:
Først må jeg få takke statsråden for svaret. Ikke uventet stiller statsråden spørsmål om hvorfor en tar opp dette, og det vil jeg svare veldig raskt på. Jeg er enig i rekkefølgen med å ta oppgaver og innhold først. Jeg er også enig i at en skal ta endelig stilling til det før en tar endelig stilling til inndeling. Grunnen til at dette tas opp, er at en ønsker en sterkere styring over hele prosessen, at det blir sagt på et tidspunkt hva Regjeringen tenker. Nå ble jeg veldig glad for at det ble sagt av statsråden at de har et «sideblikk» i dette arbeidet. Det som er poenget til Kristelig Folkeparti, er at vi gjerne vil vite litt om hva en tenker, slik at vi kan være med, og at vi kan ha det med i tankene når vi skal fastsette oppgavene. Hvorfor er det en sammenheng? Hva er grunnen til at det er en sammenheng mellom oppgaver og størrelse? Det som er helt klart, er at jo større regionene blir, jo mer ressurser en får i hver region, jo flere oppgaver kan regionen ta seg av. Derfor er det viktig at de tankene og det sideblikket som jeg er trygg på at Regjeringen har i sitt arbeid, også blir kjent for oss som skal ta stilling til oppgavene, før man har tatt endelig stilling til oppgavene. Det er ikke Kristelig Folkepartis hensikt å kaste om på rekkefølgen i denne prosessen. Prosessen er godt i gang, og det er en riktig rekkefølge. Men det vi lurer litt på, og som jeg vil spørre statsråden om, er på hvilket tidspunkt statsråden og Regjeringen vil si noe om hvor mange regioner de har tenkt. Nå har statsråden sagt at det ikke vil være noe annet enn prinsipielle føringer i stortingsmeldingen, men når kommer tallet: 7, 9, 5, 19 eller 15? Når kommer forslaget fra Regjeringen? Det er jo en gang slik at det er Regjeringens oppgave å foreslå overfor Stortinget, og det er Stortingets oppgave å ta stilling. Jeg er enig med statsråden i veldig mye. Tiden er overmoden for en reform. Det er en god prosess i gang. Det er viktig å få kommunene med på dette, for dette angår kommunenes plassering og et styrket lokaldemokrati. Jeg tror det er en rett reform. Skal det bli en vellykket reform, er det også viktig at en lykkes helt ut, både med oppgaver og innhold, men også med å få til en regionsinndeling. Jeg håper at vi ikke kommer i en slik situasjon at Regjeringen må skjære igjennom og tvinge på plass noen grenser. Med god styring, med mye politisk mot og handlekraft, vil en kunne styre med et godt forslag fra Regjeringen. Og med en god prosess, med innspill og høring i kommunene, vil jeg tro at vi vil kunne komme i mål uten tvang i avslutningsfasen.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-04-25:
: Først må jeg få lov til å takke for en veldig temperert og engasjert debatt. Jeg tror bare vi ser begynnelsen på denne debatten, for her skal det skje mye større endringer enn prosess og tidspunkt for forskjellige ting i prosessen. Dette er en stor reform. Dette er en reform som skal smerte, og som skal skape debatt, for da blir den godt gjennomarbeidet. Jeg ønsker å slå fast at Kristelig Folkeparti ikke vil at Regjeringen skal diktere grenser og størrelser. Jeg vil heller ikke mistenke Regjeringen for å ønske å diktere grenser og størrelser, og tar Regjeringens motiver i beste mening i så måte. Nei, vi ønsker at Regjeringen skal foreslå, for det er Regjeringens jobb. Tidspunkt for forslag er det vi diskuterer i dag. Jeg tror det er urealistisk å klare hele debatten om oppgaver i Stortinget til høsten uten å snakke om hvor mange regioner som skal løse de oppgavene. Det er bakgrunnen for at jeg ønsker å diskutere dette i dag. Om det er fem eller femten regioner som skal løse disse, det kommer til å bli – sann mine ord – en del av debatten i Stortinget. Jeg er glad for veldig mange ting som er kommet fram i denne debatten, om vi ikke har fått medhold i at vi må snakke høyt om hvor mange regioner Regjeringen tenker på. Vi har fått støtte for at en bør ha samme grenser for de statlige regionene som for de folkevalgte regionene. Det har representanter for regjeringspartiene sagt. Det håper jeg også at statsråden kan nevne i sitt sluttinnlegg. Det er viktig og avgjørende for reformen. Jeg er glad for at det er sagt at dette er en demokratireform, og jeg er litt overrasket over at en stiller Kristelig Folkepartis motiver i et underlig lys. Vi har vært for en sånn reform lenge, av politiske årsaker. Vi har programfestet noe som ligner veldig mye av det som står i Soria Moria-erklæringen, og det er grunnen til at vi er engasjert i debatten – ingen andre hensikter. I dag har vi startet en viktig debatt. Den handler bare om prosessen. Jeg vil anbefale at en tenker på det jeg har foreslått i dag, nemlig å dele med Stortinget hvilke tanker en har om størrelse, når Regjeringen nå skal styre en viktig og god prosess mot en viktig reform for landet. Jeg ønsker statsråden og Regjeringen lykke til med det vanskelige arbeidet som ligger foran dem, for det å styre frivillighet, og slike ting som mange i hele Norge skal uttale seg om, det er en vanskelig prosess. Kristelig Folkeparti vil fortsatt være en god og konstruktiv samarbeidspartner som vil tillate seg å stille flere kritiske spørsmål i prosessen.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2006-04-25:
Først vil eg òg retta ein takk til Marit Nybakk, som reiser denne viktige debatten. Eg synest det er kjempeviktig at vi reiser debatten òg i Noreg, og at vi ikkje berre viser til kva vi har inngått av internasjonale konvensjonar. Menneskehandel og trafficking er eit aukande problem, og det som er sagt her om at det er vår tids slaveri, er veldig riktig. Bakgrunnen er sjølvsagt fattigdom og maktesløyse. Det er kvinner som er lokka til eit betre liv, som kanskje ser dette som den einaste moglegheita til å overleva. Eller dei kan vera selde av godtruande foreldre eller mindre godtruande foreldre, eller eventuelt kidnappa. Det er fleire grunnar til at dei kjem. Då er det òg viktig å setja inn kampen mot fattigdom, slik Regjeringa har påpeikt fleire gonger at dei skal gjera. Det er kjempeviktig framover. Ikkje minst er det viktig å få fram informasjon til desse damene om kva som eigentleg ventar dei om dei takkar ja til det dei trur er så bra. Vi må ha tiltak både i Noreg og utanfor, og – som det har vore sagt her – vi må gje hjelp til ein ny start. Vi kan ikkje berre prata, vi må faktisk gjera noko heilt konkret. Eg er svært glad for det signalet som utanriksministeren kom med om å bringa dette temaet opp på nye arenaer. Eg synest det er veldig flott gjort, og eg trur at det er heilt nødvendig om vi skal klara å kasta lys over problemet. Det lover òg godt at eit samla storting er samd i at vi skal fokusera på temaet. Så til det med å innføra eit forbod, slik som i Sverige. Det viser seg der at prostitusjonen fortset, men under jorda. Jentene sjølve seier at situasjonen faktisk har forverra seg, at det har vorte verre for dei. Dette òg må vi ha med oss. Eg trur vi må ta ein diskusjon på kva som vert det viktigaste. Er det det at vi ikkje ser dei prostituerte, at dei er vekk frå gatebiletet? Er det det som skal opp og fram og i fokus? For det har nemleg Sverige lykkast med. Eller er det viktigaste at vi får bukt med sjølve problemet? Kva skjer om fleire land i Norden innfører eit slikt forbod som Sverige har, og Noreg vert igjen aleine? Vil Noreg då verta ein fristat, ein plass der det er lov å driva med trafficking, og at ein kjem strøymande til? Det må vi òg ha med oss i den vidare debatten, synest eg. I Finnmark har ein meir eller mindre lykkast med å få bukt med traffickinga. Politiet der seier uro, uro, uro – heile tida. Eg konkluderer ikkje, eg vil berre at vi skal ha med oss alle sider i debatten. Eg synest kanskje det siste har vore litt lite belyst i debatten som har vore her i dag. Difor tok eg det opp.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-04-25:
Representanten Tørresdal spør veldig konkret om når Regjeringa vil si noe om antallet regioner. Ja, det er et enkelt svar på det, og det er at det skal Regjeringa si noe om når Stortinget har behandlet hvilke oppgaver som skal ligge på det regionale nivået. Vi legger fram stortingsmeldinga til høsten. Jeg forstår det slik – og det er jeg glad for – at man i Stortinget er innstilt på å behandle meldinga så raskt som mulig. Og det betyr at vi kommer raskt til antallet regioner. Regjeringa kunne ha valgt å sitte i den totale isolasjon og definere hvilke oppgaver vi skal flytte, og vi kunne sittet og tegnet kart. Jeg er sikker på at vi kunne ha hatt kjempemange for så vidt interessante interne seminarer om det, og vi kunne bare ha besluttet: sånn og sånn blir det. Men vi ønsker altså ikke å gjøre det på den måten, fordi vi vil ha folk om bord. Vi vil være sikre på at vi får et resultat som er best mulig, og vi skal være sikre på at vi får et resultat som står seg over tid. Derfor har vi lagt opp til en prosess hvor vi lytter til folk. Det kunne ha vært mer bekvemt for meg å ha sittet oppe i høyblokka borti gata her og bare skåret igjennom og sagt: sånn og sånn blir det. Men det hadde ikke blitt et så godt resultat som vi nå får, og vi hadde ikke sikret oss at vi får en reform som står seg over tid. Hvis representanten Tørresdal med klar politisk styring mener at statsråden skulle ha sittet oppe i høyblokka i sjuende etasje i Akersgata og definert diktatorisk oppgaver og tegnet kart – ja, ja, da er det det representanten Tørresdal mener. Men når jeg er opptatt av klar styring, så er det en klar styring mot et mål som innebærer at vi skal ha på plass en reform som bidrar til å demokratisere Norge, desentralisere Norge, hvor vi skal bli flinkere til å utnytte lokale fortrinn. Dette er en krevende prosess, som krever politisk lederskap, og det er det lederskapet vi nå tar. Det er det Stortinget ser. Det er ikke noe diktatorisk lederskap. Det ville være meget uklokt med tanke på å få en god reform som står seg over tid.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-04-25:
Jeg vil også få takke for en interessant debatt. Nå tror jeg vi alle egentlig bare brenner etter å snakke om innhold. Det blir mye prosess, og det er der vi er nå. Men jeg må si at jeg er på det stadiet hvor jeg bare gleder meg til også å kunne diskutere innhold med Stortinget. Vi har lagt opp til en brei prosess, som vi har sagt mange ganger nå. Det inkluderer også å ha samtaler med opposisjonen på Stortinget. Vi har møteplasser som dette, i stortingssalen, hvor vi kan drøfte ting. Vi har spørretimen her i Stortinget, hvor vi kommer til å drøfte disse tingene. Men jeg kommer også til å være opptatt av å ha samtaler med partiene i opposisjon, altså de partiene som måtte ønske det. Vi har allerede innledet samtaler med Kristelig Folkeparti, som jeg er glad for å ha hatt, og ser fram til å bli mer konkret i samtalene seinere. Jeg er glad for de signalene som kommer fra Venstre her i dag, om å være en aktiv deltaker i prosessen framover, og vil sjølsagt også legge til rette for å ha samtaler med Venstre i ulike sammenhenger. Jeg registrerer at Høyre ikke vil, og vi må bare akseptere at sånn er situasjonen. Vi konstaterer vel en viss nyanse her mellom den prosessen Regjeringa legger opp til, og den Kristelig Folkeparti ønsker seg. Kristelig Folkeparti ønsker at vi skal gå lenger i å definere i hvert fall antall regioner til høsten. Jeg hører det. Svaret mitt er at det vi vil gjøre til høsten, er å legge føringer for diskusjonen om inndelingen. Når det er sagt, så ligger den viktigste føringa for diskusjonen om inndeling nettopp i den oppgaveporteføljen som vi foreslår. Så er det illustrerende hvor krevende dette med geografi er. Representanten Tørresdal antydet sju regioner her i dag, og plutselig så fyker det opp en rekke synspunkter omkring Møre og Romsdal. Det er illustrerende for hvorfor vi velger å kjøre en rein prosess i den forstand at vi tar oppgavene først og geografien etterpå. Det er det som vil ta oss til det beste resultatet.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-04-25:
Representanten Høie tar, slik jeg oppfatter ham, utgangspunkt i at hvis vi ikke gjør noe dramatisk med kommunestrukturen i Norge, tar noen store grep, får slått disse kommunene sammen, da vil vi utarme kommunene. Jeg greier ikke å forstå hva det er verken med dagens politikk eller med dagens struktur som skulle bidra til å utarme kommunene. Det som virkelig har bidratt til å utarme kommunene de seinere årene, er at man ikke har finansiert dem slik at de har hatt mulighet til å gjennomføre alle de oppgavene de er pålagt. Kommunene har en enorm oppgaveportefølje, og problemet er at kommunene ikke har hatt finansielle muskler til å gjøre noe med det som de opplagt skal ta seg av, nemlig samfunnsutviklerrollen. Kommunene har plenty av oppgaver. De har mye igjen å gå på når det gjelder det å utøve alle de funksjonene som vi har pålagt dem. Jeg ser ingen utvikling i retning av at vi utarmer kommunene. Snarere tvert imot. I denne diskusjonen om utarming viser representanten Høie til forvaltningsreformen/regionreformen. Vi har sagt mange ganger i denne sal at regionreformen ikke skal bidra til at man fører oppgaver i mer sentralistisk retning. Vi har snarere sagt at hele grunnlaget for reformen er desentralisering. Det vil ikke bli tatt oppgaver fra kommunene og gitt til regionene. Vi snakker snarere om at det er mulighet for at noen oppgaver kan bli ført fra regionalt nivå til kommunalt nivå, sjøl om det ikke vil bli en massiv overføring av oppgaver. Jeg må spørre representanten Høie konkret om han skal oppfattes dit hen at han mener vi skal sette i gang et nytt prosjekt à la det KS har gjennomført om kommunestruktur, for å få et svar som Høyre liker bedre enn det de fikk i forrige runde. Er tanken til representanten Høie at vi skal gå en runde til, gjøre akkurat det samme en gang til? Jeg kan ikke forstå annet enn at det å på nytt gå ut og spørre kommunene hvorvidt de ønsker å slå seg sammen med naboen eller ikke, kun vil føre til nytt byråkrati, nye runder som vil kreve ytterligere økonomiske ressurser. Vi får slappe av litt, tenker jeg, for nå har kommunene gitt sitt svar. Om det ikke tilfredsstiller Høyre, må vi likevel forholde oss til det. Og denne regjeringa har én linje, nemlig frivillighet.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-04-25:
Jeg tenker at spørsmålet om kommunesammenslåinger i bunn og grunn er ganske enkelt når en først har bestemt seg for at det en skal basere det på, er frivillighet. Da er det jo slik at hvis kommuner ønsker å slå seg sammen, gjør de det, og hvis de ikke ønsker å slå seg sammen, slår de seg ikke sammen. I løpet av de seinere åra er det slik at de aller, aller fleste kommunene i Norge har tenkt igjennom om de vil slå seg sammen med naboen eller med flere naboer. Noen få velger å følge opp. Vi ønsker dem lykke til, og de kjenner utmerket godt til hvilke virkemidler som ligger der. I de seinere åra har vi hatt gode eksempler på kommunesammenslåinger. Re kommune er et godt eksempel som ble nevnt her, Vindafjord er et annet eksempel. Det sitter senterpartister på alle sider av bordet i disse prosessene, og det er med på å understreke Senterpartiets tilnærming til dette. Men det er også slik at det er denne frivillighetstenkningen som er Regjeringas tenkning. Det er full enighet om det, og da blir det slik at de som ønsker å slå seg sammen, gjør det, og de som ikke ønsker det, gjør det ikke. Det ville jo ikke vært helt unaturlig om representanten Høie hadde vært tydelig på hvilke nye stimuleringstiltak det er Høyre ønsker for å bidra til kommunesammenslåinger. Det er ikke kommet ett forslag på bordet under denne debatten, og det får vi jo bare notere oss. Det er brukt mye tid og energi rundt omkring i kommunene i de seinere åra på å diskutere kommunesammenslåinger. Nå har vi vært igjennom den prosessen, og vi vet hvilke kommuner som går videre, og hvilke som ikke går videre. Det kommer fortsatt til å være diskusjoner rundt omkring i Norge om hvorvidt man skal slå seg sammen eller ikke, men jeg mener at det nå er viktig at vi bruker energien i kommunal sektor mindre på å diskutere strukturer og mer på å tenke hvordan vi kan sikre folk gode tjenester, og hvordan vi kan bidra til at kommunene utvikles bl.a. som utviklingsaktører, som er et område hvor mye henger igjen. Vi trenger strukturdebatter, men la nå ikke det bli det overskyggende. Vi har brukt vel mye energi på det i de seinere åra. Nå konsentrerer vi oss om det tilbudet vi skal gi til folk.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2006-04-25:
Eg skal vere forholdsvis kort i mitt innlegg i og med at Framstegspartiet har eit veldig klart standpunkt i sitt prinsipprogram som går på at vi vil at det skal vere to forvaltningsnivå her i landet, nemleg stat og kommune. Eg er glad for at det frå Arbeidarpartiet si side vert vist til kor viktig det er å ta omsyn til kommunestrukturen her i landet og kva kommunepolitikarane skal ha som arbeidsoppgåver. Slik som eg kjenner lokalpolitikarane i Sogn og Fjordane, er det eit gjensidig skrik om at ein må få reell makt til å styre over sin eigen situasjon, som det blir vist til her, ikkje minst av omsyn til innbyggjarane i kommunane og næringslivet som skal fungere i kommunane. Det bør ikkje vere slik at ein heile tida, eller iallfall veldig ofte, opplever at det er ein instans over – litt fjernt frå det kommunale nivået – som overprøver og ofte legg kjeppar i hjula for dei løysingane som lokalpolitikarane kjem til ut frå at dei vurderer det ut frå lokalpolitiske forhold. Ut frå det meiner vi at kommunepolitikarane burde verte tilførte mykje meir makt og mynde, slik at dei kunne føre ein politikk som står klart i høve til det som lokalpolitikarane ser er til nytte for sin eigen kommune og sitt eige næringsliv. Det vert så vist til at Framstegspartiet er kome så langt at ein har sagt at ein skal delta i diskusjonen omkring innhaldet i dei regionane som eventuelt fleirtalsregjeringa bestemmer. Det er rett at Framstegspartiet har sendt dette ut til høyring, og at det føregår ein debatt i Framstegspartiet om kva som skal vere Framstegspartiet si haldning til dette spørsmålet når saka kjem opp seinare. Eg vil ikkje forskotere noko som helst anna enn at eg berre vil vise til det som er Framstegspartiet sitt hovudargument i prinsipp-programmet. Der står det veldig klart og tydeleg. Inntil vidare held vi oss til det. Så får vi sjå kva som kjem ut av den interne debatten i Framstegspartiet med omsyn til kva som skal vere den vidare føringa frå vårt parti når dette kjem opp seinare.