Bent Høie (Høyre), 2019-05-28:
Når representanten Slagsvold Vedum fremmer en interpellasjon i Stortinget om dette viktige temaet, regner jeg med at representanten da har som intensjon at det er viktig å diskutere det i stortingssalen, og at det viktigste ikke er å diskutere det i media, som en kan få inntrykk av gjennom hans innlegg nå. Norge har og skal også i framtiden ha en av verdens best utbygde og kompetente akuttmedisinske tjenester utenfor sykehus. Det er det som er regjeringens politikk. Senterpartiet har gjort seg til eksperter i stråmannsargumentasjon, der en bygger opp et bilde av hva regjeringen mener, og så argumenterer en imot det etterpå. Disse tjenestene skal bestå av ambulansetjeneste, kommunal legevakt, legevaktsentraler og medisinsk nødnummer 113. Tallene fra OECD viser at norske resultater er i toppklasse i verden når det gjelder behandling av akutt hjerteinfarkt og hjerneslag. Det tyder på at vi har en velfungerende akuttkjede. Det er helseregionene og kommunene som har ansvaret for akuttberedskapen, og jeg vil understreke det – helseforetakene og kommunene. Helsetjenestene skal sammen, uansett ansvarsnivå, sørge for god og forsvarlig helsehjelp til dem som trenger det. Organiseringen av ambulansetjenesten har stor betydning for kommunens helsetjenester, og organiseringen av den kommunale legevakten har selvfølgelig stor betydning for hvordan ambulansetjenesten og spesialisthelsetjenesten kan løse sine oppgaver. Ingen kan planlegge disse områdene alene – uten å involvere den andre parten. Akuttutvalget pekte på at kommunene og helseforetakene kan bli bedre nettopp på samhandlingen om de akuttmedisinske tjenestene. Det er en vurdering som jeg var helt enig i. Derfor stiller akuttmedisinforskriften nå krav til at kommunene og de regionale helseforetakene skal sikre en hensiktsmessig og koordinert innsats i de ulike tjenestene i den akuttmedisinske kjeden. Jeg har også i foretaksmøtet med helseregionene presisert at samarbeidsavtalen skal bygge på en samlet gjennomgang av den akuttmedisinske beredskapen til helseforetakene og kommunene, og at det skal være dialog mellom helseforetakene og kommunene hvis en skal jobbe med endringer i det akuttmedisinske tilbudet. Jeg mener det viktigste framover er å se den akuttmedisinske kjeden i sammenheng. Vi vet at helsetjenestene kommer til å gjennomgå store endringer. Vi får flere eldre innbyggere, teknologien gir nye muligheter, og vi må se nøye på hvordan vi lager gode pasientforløp, på tvers av tjenestenivå. Derfor vil en i den neste stortingsmeldingen om nasjonal helse- og sykehusplan, som kommer til høsten, nettopp ha et tema knyttet til akuttkjeden og peke ut en strategisk retning for denne de kommende årene. Helseregionene har ansvaret for ambulansetjenesten. Vi har en god og desentralisert ambulansetjeneste. Dette kom også fram av NOU 2015: 17, Først og fremst. Jeg siterer derfra: «Med lange avstander, spredt befolkning og klimatiske utfordringer er Norge et utfordrende land å drive akuttmedisinske tjenester i. Sammenliknet med andre land har Norge en desentralisert ambulansestruktur med en godt utbygget ambulansetjeneste.» Det er stor oppmerksomhet om responstider i ambulansetjenesten. I St.meld. nr. 43 for 1999–2000, Om akuttmedisinsk beredskap, ble de foreslåtte kravene til responstider fra NOU 1998: 9, Hvis det haster …, gjort veiledende. Målet for akuttoppdrag er at 90 pst. av befolkningen skal nås av ambulanse innen 12 minutter i byene og innen 25 minutter i grisgrendte strøk. Betydningen av rask hjelp ved f.eks. hjertestans og hjerneslag er godt dokumentert. Det finnes imidlertid ikke en entydig konsensus om hva som er god eller tilstrekkelig responstid for ambulansetjenesten. Akuttutvalget anbefalte derfor ikke det som Senterpartiet tar til orde for, nemlig å forskriftsfeste responstidene, men anbefalte at resultater for responstid skal publiseres på helsenorge.no., slik at disse kan brukes til forbedring. Dette er en anbefaling fra det offentlige utvalget som jeg har fulgt opp og gjennomført. I spontanspørretimen 22. mai sa jeg at det var en positiv utvikling i responstidene både i tettbygde strøk og i grisgrendte strøk sammenlignet med i 2016. Dette var basert på tallene for 2017. Jeg har først i etterkant blitt gjort oppmerksom på at Helsedirektoratet den 9. mai publiserte tall for 2018. Resultatene for 2018 sammenlignet med resultatene for 2016 viser en forbedring i tettbygde strøk, men en noe dårligere utvikling i grisgrendte strøk. Men tallene for 2018 bekrefter fortsatt at måloppnåelsen for responstid er bedre i grisgrendte strøk enn i tettbygde strøk. I tettbygde strøk var ambulansen framme på hendelsesstedet innen måltallet i 65,5 pst. av hendelsene. I grisgrendte strøk var ambulansen framme på hendelsesstedet innen måltallet i 78 pst. av hendelsene. Dessverre har det vært – og er fortsatt – betydelige utfordringer med datakvaliteten som ligger til grunn for tallene knyttet til responstid. Ifølge Helsedirektoratet har det også vært utfordringer med tallene for responstidene for 2018. Tallene for 2018 mangler responstider for Trøndelag og Møre og Romsdal, noe som gjør det krevende å sammenligne tallene fra årene før. Jeg legger også til grunn at helseregionene og Helsedirektoratet gjennomgår og retter opp svakheter i datagrunnlaget, slik at tallene i framtiden får bedre kvalitet. Slik tallene framstår i dag, med de utfordringer jeg har nevnt, kan det synes som om responstidene har holdt seg stabile over tid, og noe under de anbefalte måltallene. Samtidig har antallet oppdrag økt vesentlig. Jeg reagerer når representanten Slagsvold Vedum i sin interpellasjon deler befolkningen inn i et a-lag og et b-lag når det gjelder ambulansetjeneste. Jeg oppfatter at Senterpartiet er enig i akuttutvalgets anbefalinger om ulike målsettinger for tettbygde strøk og for grisgrendte strøk. Betyr det også at Senterpartiet deler folket inn i et a-lag og et b-lag, og vil forskriftsfeste en slik oppdeling av folket – hvis en skal bruke Senterpartiets egen retorikk på dette området? Tidlig start av hjerte- og lungeredning og defibrillering er tidskritisk. Det er begrunnelsen for at vi også har satt i gang en nasjonal førstehjelpsdugnad: Sammen redder vi liv. Målet er å redde liv og skape livslang læring om livreddende førstehjelp i befolkningen. Andre innsatsområder i dugnaden er å supplere publikumsinnsats med akutthjelpere fra politi, brannvesen og frivillige organisasjoner. Et annet innsatsområde er å forbedre AMK-sentralenes funksjon gjennom systematisk opplæring og trening. Dette er viktige tiltak som redder liv og forbedrer beredskapen, ikke minst i grisgrendte strøk, der det tar lengre tid før ambulansen kommer. Eksempler på uventet hjertestans viser betydningen av å se den akuttmedisinske kjeden i sammenheng. Forskriftsfesting av responstider for ambulansetjenesten vil bidra til en ensidig oppmerksomhet på når ambulansen er framme. Det viktige ved akutte hendelser er å få kompetent hjelp fram til pasienten, uavhengig av om det er ambulansetjenesten eller annen helsehjelp. Jeg merker meg at fagfolk tar til orde for at responstiden bør regnes fra når pasienten får hjelp fra første ledd i kjeden. Helsedirektoratet har ansvaret for de nasjonale kvalitetsindikatorene og må også vurdere om indikatorene bør revideres, i tråd med denne typen innspill. To faktorer er sentrale for kvaliteten på ambulansetjenesten: tiden det tar før hjelpen er framme kompetansen hos dem som kommer I enkelte grisgrendte områder er det svært få oppdrag. Ved enkelte ambulansestasjoner utgjør beredskapstiden over 90 pst. Det gir utfordringer når det gjelder det å opprettholde kompetansenivået blant personellet, og kan føre til at kvaliteten i tjenestetilbudet blir dårligere. Representanten Slagsvold Vedum trekker fram Nord-Norge og Midt-Norge og uttrykker bekymring for ambulansetilbudet i disse regionene. Helse- og omsorgsdepartementet har innhentet informasjon fra de to regionene om hva som er gjort for å sikre god beredskap. Helse Nord opplyser at de har en desentralisert ambulansetjeneste, og at beredskapen i 2015 ble styrket med ambulansehelikopter på Evenes. Antall ambulansebiler er stabilt. Kurs, regelmessig trening og fagdager er viktige tiltak i ambulansetjenesten, særlig for dem som har færre pasientoppdrag. Det er innført retningslinjer for risikostyring. Ved planer om endringer i ambulansestrukturen skal det gjennomføres ROS-analyse sammen med de berørte kommunene. Helse Midt-Norge opplyser at de samlet sett har en godt utbygd akuttberedskap, bestående av 66 ambulansestasjoner, 4 båtambulanser, flere luftambulansebaser for ambulansefly/ambulansehelikopter og redningshelikopter. Det er satt i gang et prosjekt, Rørosprosjektet, som prøver ut en framtidsrettet modell for mobilintegrerte helsetjenester. Rørosprosjektet er et samarbeid mellom St. Olavs hospital og Røros kommune, der ambulansepersonellets kapasitet brukes i lokal helsetjeneste og i det forebyggende arbeidet. Helse Midt-Norge har opplyst at de nylig har gjennomgått datagrunnlaget for responstider. Gjennomgangen viser at responstidene er betydelig bedre enn tidligere anslått.