trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Martin Engeset (Høyre), 2004-12-07:
Jeg finner det nokså oppsiktsvekkende at det i denne debatten har vært så mye negativitet og svartmaling fra Arbeiderpartiets talere. Også i disse førjulstider synes de å være ute av stand til å glede seg over alt det som er positivt. Ikke minst gjelder dette to av mine kolleger på østfoldbenken, representantene Signe Øye og Svein Roald Hansen. Det er nemlig mye å glede seg over. Firefelts E6 gjennom Østfold vil være ferdig i 2008. Det er åpnet for sivil flytrafikk fra Rygge, og det er lagt opp til et høyere tempo på utbyggingen av E18. Har representantene Signe Øye og Svein Roald Hansen totalt glemt at Stoltenberg-regjeringen, som fikk sparken av velgerne i 2001, ikke greide å få på plass et bedre vedtak enn at firefelts E6 gjennom Østfold skulle være ferdig tidligst i 2016 eller 2017? Jeg må bare spørre. Så et par ord om den videre jernbaneutbyggingen gjennom Østfold. Det ligger i komiteens innstilling en ganske tydelig beskjed til samferdselsministeren om at man ønsker en annen prioritering i forhold til rekkefølgen for prosjektene som står for tur, nemlig at Mossetunnelen må komme før parsellen Haug–Onsøy. Dette er et meget viktig miljøprosjekt, ikke minst for å sørge for at mer av trafikken kan flyttes over fra trailertrafikk til jernbanetransport til og fra de viktige industribedriftene i Mosseregionen. Jeg ber samferdselsministeren merke seg dette og komme tilbake med et prosjekt som viser hvordan det er mulig å få på plass Mossetunnell-prosjektet innenfor en kostnadsramme på ca. 940 mill. kr. Så et par ord om debatten knyttet til Jernbaneverkets produksjonsvirksomhet og konkurranseutsetting. I denne debatten har en rekke av Arbeiderpartiets talere kommet med påstanden om at 1 000 ansatte mister jobben. Hva slags holdning er dette? Hva slags holdning er dette til de ansatte som arbeider der i dag? Jo, det er åpenbart en holdning som preges av null tillit og null tro på at de ansatte i denne virksomheten har noen som helst sjanse til å konkurrere. Jeg synes det er oppsiktsvekkende at det kongelige norske arbeiderparti inntar en slik holdning overfor de ansatte i denne virksomheten. Her er det ting som skal gjennomføres først i 2009. Man gir god tid til omstilling. I NRK Østfold rapporteres det i dag om erfaringene fra Sverige, der banestrekningene fortsatt eies av staten, men hvor private firmaer konkurrerer om alt fra gressklipping og snørydding til reparasjon av signalanlegg og spor. Det har Banverket spart 15–20 pst. på. Vi har bare gode erfaringer med konkurranse, sier Kjell-Åke Averstad i Banverkets östra banregion. Det er også verdt å ta med seg i denne debatten.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-12-07:
Hva er det egentlig som skjer i samferdselssektoren for tiden? Vi merker at Regjeringens ideologi om konkurranseutsetting og privatisering nå har gått så langt at også viktige sikkerhets- og beredskapsfunksjoner blir konkurranseutsatt. Statens vegvesens produksjonsvirksomhet har blitt til Mesta AS, Luftfartsverket til Avinor AS, Posten Norge BA og NSB BA er blitt omgjort til aksjeselskaper, og som om ikke det er nok, foreslås det å konkurranseutsette Jernbaneverket. Men hva med sikkerheten? Nå blir vi fordundre meg redd for å kjøre tog også! Hva er poenget? Er det ikke viktig å ta vare på sikkerheten, den kompetansen og kunnskapen som er i de statlige bedriftene? Mange trodde nok at en statsråd fra Venstre ville gi jernbanen et skikkelig løft – men dessverre. Arbeiderpartiet er opptatt av togtilbud. Jeg vil nevne strekningen Oslo–Stockholm og be om at denne opprettholdes også etter 1. januar 2005. I august etablerte samferdselsministeren kontakt med den svenske regjeringen, og det skal hun ha ros for. Men det ble liksom ikke noe ut av det. Arbeiderpartiet vil peke på at jernbanen er det mest miljøvennlige reisealternativet. Og til sammenligning, hvis dagens togpassasjerer mellom Oslo og Stockholm ble overført til fly, vil det medføre en økning i utslipp av klimagasser tilsvarende 25 000 personbiler. Trine Skei Grande sa på TV at det ikke var mulig å finne 25 mill. kr til å redde toget mellom Oslo og Stockholm. Jeg er veldig glad og takknemlig overfor Arbeiderpartiets representanter i samferdselskomiteen for at de greide å løfte samferdselsbudsjettet med 1 milliard kr. Jeg vil også takke for at Fremskrittspartiet støttet dem på vegsiden. I Hedmark trenger vi mye mer enn tog. I den sammenheng syns jeg det er bra at det ble plusset på så mye på vegbudsjettet at rv. 3 kan rustes opp. Men vi trenger også å forsere utbyggingen av rv. 2 og komme i gang med den ulykkesbelastede E6. Jeg vet ikke om det nytter, men jeg ber samferdselsministeren ta «time out», som direktør Flesland sa i Avinor, når det gjelder effektivisering og konkurranseutsetting. Det er faktisk sånn at vi ønsker å kjøre kollektivt, men det må være trygt.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-07:
Jernbanepolitikk er et hett tema om dagen. Selv om også jeg har stilt spørsmål ved bl.a. Jernbaneverkets virksomhet og ansvarlighet, er jeg svært forundret over samferdselsministerens utspill de siste dagene. Et tema som ikke er av ny dato innen jernbanepolitikk, er Rørosbanen og framtiden for denne. Samferdselsministerens syn på denne kollektivtransportstrekningen har vært lite synlig og preget av lite konstruktiv tenkning, synes jeg, til tross for at Venstre er et jernbaneparti. Høyre og Fremskrittspartiets syn har vært mest framtredende og dominerende – det er som kjent helst å bygge ned denne jernbanestrekningen og la den ligge der for løvetann og kratt. Jeg synes at det også er framtredende når det gjelder prioriteringen i budsjettsammenheng, og at jernbanepolitikken til Venstre ser ut til å ha dårlige kår i denne regjeringen. Mitt budskap er å ruste opp Rørosbanen når det gjelder både godsbefordring og personbefordring. Når vi vet at 80–90 pst. av tungtransporten fra Nord-Norge og Midt-Norge går med bil på rv. 3, bør en gjøre noe og tenke to tanker samtidig når det gjelder trafikksikkerheten der. Skal denne vegstrekningen bli sikrere og bedre, må tungtransporten mer over på jernbane, samtidig som det er viktig at rv. 3 blir rustet opp for den biltrafikken som allikevel vil være økende. Jeg tror for øvrig at en framtidsrettet transportpolitikk vil være at mer av det godset som skal ut av landet, må over på skinner og kjøl, skal vi være konkurransedyktige på det utenlandske markedet. Vedlikeholdet om vinteren og trafikksikkerheten på rv. 3 ble berørt tidligere i debatten. Jeg vil også knytte noen kommentarer til vedlikehold og trafikksikkerhet. I min kommune og i mitt distrikt er det slik at vi har fått et telefonnummer som vi skal ringe hvis vi har behov for å påpeke at vedlikeholdet er dårlig. De som tar imot den telefonen, sitter 25 mil unna Engerdal. Det skal da varsles om at nå må det strøs, nå må det foretas det og det for at veibanen skal være slik den bør være. Nærhet og oversikt har blitt borte med den omstruktureringen som flertallet her har lagt opp til, og den raske utrykningen på grunn av lokalkunnskap er også borte. Ved flere anledninger de siste helgene har jeg selv merket det på disse strekningene som vi har før vi kan ta oss til kollektivtransporttilbud. Mesta ble dessverre, når det gjelder vedlikehold og kontroll, «mesta tull», synes jeg, sagt på dialekt. Fylkesveier og grusveier er et annet problem, ikke minst i det fylket som jeg kommer fra, Hedmark. Derfor er det viktig, slik som Senterpartiet har påpekt i flere år, og også nå lagt inn i budsjettsammenheng, at fylkeskommunene rustes opp økonomisk, slik at de har muligheter til å gjøre noe med alle disse kilometerne med fylkesvei som er av dårlig standard, og som ikke har fast dekke. Det har Senterpartiet tatt konsekvensen av i årets statsbudsjett.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-06-08:
Arbeidsledigheten er for høy. Arbeidsledigheten skal bringes videre ned. Hvis en sammenligner med tidligere perioder og ser på tall fra Statistisk sentralbyrå, ser en at denne nedgangskonjunkturen faktisk har vært håndtert på en meget god måte. I så måte vil jeg si at Regjeringens politikk virker. Hvis vi skal få arbeidsledigheten videre ned, må vi sette bedrifter i stand til å ansette mennesker. Det gjøres ikke ved å skatte bedriftene i hjel. Det gjøres ved å gi dem skattelettelser, og det gjøres ved å forandre offentlige ordninger, slik at den enkelte som faller utenfor et selvregulerende arbeidsmarked, faktisk får hjelp. Da er Aetat den viktigste instansen, og Aetat har blitt styrket med flest årsverk på ti år under denne regjeringen. Så denne regjeringens arbeidsmarkedspolitikk er offensiv, og den virker.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-06-08:
Flertallet i denne sal består stort sett av Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet. Jeg vil rose Fremskrittspartiet både for samarbeidsvilje og for at vi har funnet fram til gode kompromisser på en rekke områder. Politikken må ligge fast. Jeg er glad for den tilslutning som Fremskrittspartiet har vist. Så til yrkesaktive pr. pensjonist. En ser det urovekkende i at man har gått fra 3,6 yrkesaktive pr. pensjonist på slutten av 1960-tallet til dagens rundt 2,6 yrkesaktive pr. pensjonist. Prognosene viser at fram mot 2050, som rett nok er det verste året, vil man få 1,6 yrkesaktive pr. pensjonist. Det vil gi et unødvendig stort press på både skattesystem og velferdsgoder dersom ikke vi gjør noe. Denne regjeringen har satt fram en rekke punkter for å bringe flere ut i arbeidslivet, men vi må også ta innover oss at vi trenger en viss arbeidsinnvandring.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-06-08:
Det har vært lang tradisjon i norsk politikk for at velferdsstaten ligger fast, uavhengig av parti. Velferdsstaten står for en rekke goder som vi alle tar del i, og som vi alle til en gitt tid vil ha bruk for. Det sikkerhetsnettet ligger fast. Likevel vil jeg til målretting av offentlige tiltak si: Det er ingen vits i å sløse bort penger på mennesker som i utgangspunktet klarer seg selv i arbeidsmarkedet eller i andre henseender. Offentlige tjenester og goder må rettes inn mot alle dem som ikke klarer seg selv, mot dem som faller utenfor. Det er i så måte svært gledelig å se at denne regjeringen har hatt den største satsingen på Aetat på ti år, nettopp fordi det er så mange som faller utenfor, og som trenger hjelp. Den målrettingen vil fortsette. Vi ser den samme målrettingen på en rekke andre felt også, f.eks. på boligfeltet.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-06-08:
Arbeiderpartiet har en lang og stolt tradisjon for å innføre politikerstyrte garantier. Garantier i helsevesenet, som bl.a. behandlingsgarantier, har vist seg å være alt annet enn en suksess. Denne gangen prøver Arbeiderpartiet, vel å merke nå i opposisjon, å innføre en ungdomsgaranti, den samme ungdomsgarantien som deres egen finansminister på midten av 1990-tallet sa var en dårlig idé. Arbeiderpartiet fremmet dette som et Dokument nr. 8- forslag i fjor. Nå har det seg slik at erfaringene fra den forsterkede innsatsen for ungdom mellom 20 og 24 i forrige lavkonjunktur førte til redusert geografisk mobilitet og redusert mobilitet i den aldersgruppen. Forventningene blant de ledige i denne gruppen om at de ville få tilbud etter seks måneder, førte også trolig til at arbeidsmarkedstiltak i en del tilfeller forsinket deltakerens overgang til ordinær utdanning eller ordinært arbeid. Ser ikke Arbeiderpartiet disse problemene?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-06-08:
Det er få eksempler på at politikerstyrte markeder fungerer i virkeligheten. Når man tilpasser offentlige støtteordninger til alle, bruker man ekstra penger på dem som klarer seg selv. Når man målretter ordningene til dem som ikke klarer seg selv, får man mer penger til dem som behøver hjelp. Denne regjeringen velger løsninger som fungerer. Hovedfokus er å få mennesker i arbeid. Når det gjelder midlertidige ansettelser, er det en selvfølge at det er bedre med fast ansettelse enn midlertidig ansettelse, men midlertidig ansettelse er et virkemiddel for å få mennesker inn i arbeidsmarkedet, mennesker som i utgangspunktet hadde stått utenfor arbeidsmarkedet. Det vil alltid være bedre å være midlertidig ansatt enn ikke ansatt. Skattelettelser gir lønnsomme bedrifter. Lønnsomme bedrifter ansetter mennesker, ulønnsomme bedrifter gjør det ikke. SkatteFUNN-ordningen er en av de ordninger denne regjeringen har innført som gir forskning en sjanse i bedriftene.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-06-08:
SV er ofte bekymret for norske arbeidsplasser på norske hender. Norske bedrifter på norske hender fordrer norsk kapital. Betyr ikke det da at hvis man ikke skal ha et fullstendig statlig arbeidsmarked, med andre ord at samtlige bedrifter er på statlige hender, så må man gjøre noe også med kapitalbeskatningen, formuesskatten og utbytteskatten i så måte? Regjeringen sier sitt: Vi ønsker norske arbeidsplasser på norske hender, og vi legger opp til en kapitalbeskatning som i større grad gjør det mulig. Så over til mitt hovedspørsmål, nemlig: Kan SV svare på om deres skatteøkninger isolert sett vil gi færre eller flere arbeidsledige? Når det gjelder 6-timersdagen – jeg skjønner at jeg hopper litt fra tema til tema – er det vel ingen formelle hindringer i Norge for at enkeltbedrifter kan lønne sine ansatte for å jobbe seks timer som om de hadde jobbet åtte timer pr. dag. Hvis dette er så lønnsomt, bør norske bedrifter følge etter.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-08:
Etter at regjeringa Bondevik II tok over regjeringsansvaret i oktober 2001 har arbeidsløysa auka kraftig. Den gongen var det i underkant av 70 000 ledige, rekna med dei som var på tiltak. Sidan oktober 2001 har over 17 000 fleire yrkeshemma blitt arbeidslause. Det totale talet på arbeidssøkjarar som er registrert hos Aetat, har auka frå om lag 163 000 til vel 236 000 personar sidan oktober 2001. Det er dermed over 73 000 personar som er sette heilt eller delvis utanfor arbeidsmarknaden i den perioden som regjeringa Bondevik II har hatt regjeringsansvaret. Samtidig har me hatt ein kraftig auke i talet på uføretrygda. Med andre ord har svært mange blitt støytte ut av arbeidslivet i den tida Bondevik II-regjeringa har hatt ansvaret. Er det slik at representanten Skovholt Gitmark meiner at regjeringa Bondevik så langt har lukkast i arbeidsmarknadspolitikken?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-08:
Eg trur ingen her i denne salen er imot at brukarane får medverke i ein demokratisk prosess for å gjere forholda for seg og sine betre. Når det gjeld brukarmedverknad, vil påstanden min vere at det partiet som eg representerer, og òg andre parti på venstresida, har vore ein pådrivar for å få dette til. No behandlar me ei stortingsmelding om arbeidsmarknaden i det 21. hundreåret. Det betyr at ein skal ha vyar, tankar og idéar om korleis arbeidsmarknaden skal fungere til beste for alle, både for dei som er i arbeidsmarknaden, og for menneske som søkjer arbeidsmarknaden. På den bakgrunnen er det òg viktig å gå nærare inn i diskusjonen om korleis ein kan gjere brukarmedverknaden betre.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-08:
Representanten Torbjørn Andersen representerer eit parti som ønskjer å svekkje arbeidstakarane sine rettar. Framstegspartiet ønskjer å gjere arbeidsmarknaden meir sjølvregulerande, og dei ønskjer å utvide bruken av mellombels tilsetjing, altså ein marknadsliberalistisk arbeidsmarknad. I den samanhengen er eg likevel einig med representanten i at det er viktig å få ned sjukefråværet. Det var intensjonen da IA-avtala blei underteikna 3. oktober 2001. Eg trur at Regjeringa kanskje har vore for slapp i forhold til å setje inn tiltak for å få ned sjukefråværet. Me har ein kommunalminister som kallar IA-avtala for «voodoo», og slik sett oppfattar eg det frå Regjeringa si side at dei ikkje vil ta denne avtala alvorleg nok.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-08:
Veldig mange ungdomar i dag møter ei lukka dør når dei skal møte arbeidslivet. Den andre sanninga er at arbeidsløysa aukar ganske monaleg blant ungdomar mellom 20 og 24 år. Det er viktig at arbeidsløyse ikkje får feste seg blant unge menneske, og derfor tar Arbeidarpartiet eit initiativ overfor denne gruppa: Har du gått ledig i meir enn seks månader utan å få eit oppfølgingstilbod, skal du vere garantert å få anten utdaning, lærlingplass, arbeidsplass eller tiltak. Det må ein sjå i samanheng, som ei kompetanseheving der ungdomen sjølv kan bli motivert til på eige initiativ, gjennom kurs og opplæring, å søkje arbeidslivet. Arbeidarpartiet håpar at me på sikt kan få gjennomslag for eit slikt forslag.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-08:
Framstegspartiet står saman med Høgre og Kristeleg Folkeparti i ønsket om ein mest mogleg fleksibel og sjølvregulerande arbeidsmarknad. Samtidig ser me aukande konkurranse og marknadspress som gjer at arbeidsmarknaden blir stadig tøffare. Fleire blir utstøytte, og vi ser ein kraftig auke i talet på uføretrygda. I mange yrkesgrupper er no uføretrygding og førtidspensjonering den mest vanlege måten å gå ut av arbeidslivet på. Kva for konsekvensar trur representanten Andersen det vil få for sjukefråværet og uførepensjoneringa når arbeidsmarknaden i størst mogleg grad skal vere sjølvregulerande? Trur representanten at arbeidsmarknaden blir meir eller mindre inkluderande når han skal vere ein sjølvregulerande arbeidsmarknad?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-08:
Det er eit faktum at kunnskap som ikkje er i bruk, forvitrar. Ved å gjere Aetat om til ein bestillaretat og ved å la marknaden produsere aktuelle tenester vil Aetat etter ei tid ikkje ha den opphavlege kompetansen sin. I kjølvatnet av dette vil Aetat få redusert evna til å gjere kvalitativt gode bestillingar og forsvinne som eit bindeledd og ein kompetansebase mellom arbeidssøkjar og næringsliv. Private firma kan sikkert levere gode produkt på ein del område, men eg er overbevist om at det aldri vil vere mogleg å byggje opp ein kompetansebase slik Aetat er i dag. Spørsmålet mitt blir: Meiner statsråden at landet treng ein slik kompetansebase? Dersom svaret er nei, er det ikkje lenger eit ønske frå Regjeringa si side å ha politisk styring og kontroll over arbeidsmarknaden?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-08:
Arbeidarpartiet meiner at for å nå målet om eit arbeidsliv med plass til alle må det førast ein aktiv politikk der det blir teke i bruk eit breitt spekter av verkemiddel. Derfor meiner me at det er eit feilgrep når Regjeringa ønskjer ein arbeidsmarknad som i størst mogleg grad er sjølvregulerande. Arbeidarpartiet saknar konkrete verkemiddel som gjev mindre utstøyting frå arbeidslivet. Det har i løpet av debatten vore ein del fokus på sjukefråværet og avtala om eit inkluderande arbeidsliv. Arbeidarpartiet meiner at innsatsen for eit inkluderande arbeidsliv må aukast, m.a. ved å auke innsatsen gjennom arbeidslivssentra. Vidare er det behov for å setje inn tiltak overfor funksjonshemma. Tilbod om yrkesmessig attføring må bli meir skreddarsydde og tilpassa den enkelte sitt behov og sine moglegheiter. Kven var det som sa at Arbeidarpartiet ikkje er fleksibelt? Me ønskjer meir og større fleksibilitet i handteringa av regelverket for lengda på og innhaldet i ein attføringsprosess. Arbeidarpartiet meiner at Regjeringa i for liten grad fokuserer på tiltaksplassar som ei bru tilbake til arbeidslivet. Tiltaksplassar kan vere så mangt. Det viktigaste er at dei arbeidsledige får tilbod om eit differensiert opplegg. Det kan vere yrkespraksis, lønstilskott, vikarordningar og kvalifiserande opplæringstiltak. Når det gjeld dei yrkeshemma, viser undersøkingar frå Aetat at yrkeshemma har størst sjanser til å kome i jobb etter eit lengre attføringsprogram. Det kan derfor kanskje vere viktig å prioritere lengre og individtilpassa attføringsløp. Men uansett meiner Arbeidarpartiet at Regjeringa må kome tilbake til Stortinget med ei brei og fagleg attføringsmelding, der ein samla kan drøfte kva for tiltak som er nødvendige for å realisere arbeidslinja. Eg inviterer til ein felles, tverrpolitisk dugnad omkring desse spørsmåla. Eg minner om at den viktigaste ressursen me har, er menneska. Folk fortener ikkje meir utstøyting og fattigdom. Hovudmålet må vere sikre inntekter, eit sosialt nettverk og ikkje minst moglegheita til å bruke sine evner og ressursar.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
På flere områder innenfor arbeidsmarkedspolitikken har Høyre og Fremskrittspartiet svært sammenfallende synspunkter, dog med unntak av noen områder der vi er uenige. Regjeringspartiene har lenge hardnakket hevdet at vi i framtiden får underskudd på arbeidskraft i Norge. I Fremskrittspartiet er vi ikke like enig med regjeringspartiene i det. Vi mener at økt teknologi og slike ting kanskje kan gjøre behovet for arbeidskraft mindre og ikke større i framtiden. Mener Høyre at eldrebølgen er hovedforklaringen på at det blir underskudd på arbeidskraft i framtiden, eller har de andre forklaringer på det? Jeg vil også få gi en kompliment til Høyre for at de sluttet seg til Fremskrittspartiets merknad om å lovfeste retten til å være uorganisert i arbeidslivet. Jeg håper at denne merknaden fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet kan føre fram til at vi får en form for lovfesting ifølge innholdet i merknaden. Jeg ber om en kommentar fra Høyre når det gjelder dette.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
Representanten Oppebøen Hansen var i sitt innlegg opptatt av velferdsordninger, reguleringer i arbeidslivet og høy grad av yrkesdeltakelse. Det er slik at stadig flere faller utenfor det ordinære arbeidsmarkedet gjennom at sykefraværet øker og uføretilgangen øker. Alle partier er selvsagt opptatt av å bremse og reversere den utviklingen. I 2001 inngikk Stoltenberg-regjeringen en avtale med partene i arbeidslivet om et mer inkluderende arbeidsliv, denne IA-avtalen, som skal vare ut 2005. Så ser vi nå at sykefraværet ikke har gått ned. Intensjonene i IA-avtalen er ikke innfridd. Da kunne en kanskje spørre: Hvorfor fungerer ikke IA-avtalen etter intensjonene, etter Arbeiderpartiets syn, og hva vil Arbeiderpartiet eventuelt gjøre om sykefraværet fortsetter å øke ytterligere etter at IA-avtalens tid utløper i 2005? Vil Arbeiderpartiet bare stikke hodet i sanden, eller hva vil man gjøre?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
Det er nok slik at Fremskrittspartiet er sterkt uenig med Arbeiderpartiet, som synes å tro at det er best å regulere, styre og kontrollere næringsliv og arbeidsmarked mest mulig. Her er det en vesensforskjell i hvordan vi ser på en moderne arbeidsmarkedspolitikk. Etter å ha hørt innlegget til Oppebøen Hansen tidligere i dag, er det klart at jeg oppfatter mye av det Arbeiderpartiet står for, som fortidens arbeidsmarkedspolitikk og ikke framtidens arbeidsmarkedspolitikk. Vi står sammen med Høyre og de andre regjeringspartiene når det gjelder det synet at et selvregulerende arbeidsmarked uten for mange offentlige inngrep vil være det mest fleksible alternativet når det gjelder det framtidige arbeidsmarkedet, og det som best vil fange opp omstillingsbehov som vi stadig ser kommer i det norske arbeidsmarkedet og næringslivet på grunn av globalisering, internasjonalisering og konkurranse fra andre land. Jeg tror faktisk ikke det er noen vei utenom å ha og tilrettelegge for et fleksibelt, selvregulerende og dynamisk arbeidsmarked i Norge.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
Det er ikke tvil om at det er store forskjeller mellom SV og Fremskrittspartiet når det gjelder viktige områder i arbeidsmarkedspolitikken. Men for all del, når det gjelder yrkeshemmede, er Fremskrittspartiet absolutt en støttespiller for å sette inn tiltak som kan hjelpe disse inn i arbeidslivet. Jeg setter ikke noe særlig pris på denne replikken, for jeg mener at er det et parti som har stått på barrikadene for å hjelpe de yrkeshemmede og tilbakeføre dem gjerne til ordinært arbeidsliv eller andre mer tilrettelagte arbeidsplasser, så er det Fremskrittspartiet, i fremste rekke. Jeg skjønner faktisk ikke helt hva representanten mener med sin replikk på dette området. Jeg tror at det er viktigere å tilrettelegge for et arbeidsmarked som har og kan tilby arbeidsplasser, slik at alle får et reelt alternativ i det ordinære arbeidsmarkedet, og slik at vi unngår den høye graden av ledighet vi har i dag.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
Representanten Meltveit Kleppa fra Senterpartiet hevdet at privatisering og konkurranseutsetting forsterker sykefraværet. Jeg må si at jeg er absolutt ikke enig med representanten på det området. Det er verdt å minne om at vi har en aktiv konkurransepolitikk og en konkurranselovgivning for hele det private næringsliv, og det skulle bare mangle om ikke også offentlig sektor burde tåle den samme konkurranseutsetting som man må tåle og har måttet tåle i alle år i privat sektor. Så det som ble sagt her fra representanten fra Senterpartiet, er jeg faktisk fullstendig uenig i. Jeg tror egentlig ikke at konkurranse og kanskje en form for privatisering er hovedforklaringen på at vi ser det til dels meget høye sykefraværet som vi har i kommunene og i offentlig sektor i dag. Jeg tror absolutt ikke forklaringen ligger der. Den ligger andre steder.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
I sitt innlegg angrep representanten Karin Andersen fra SV høyresiden for manglende nytenkning. Det gjør hun, som representerer et parti som absolutt selv står for manglende nytenkning. Jeg synes det er sensasjonelt at hun sier at høyresiden i norsk politikk står for manglende nytenkning når det gjelder arbeidsmarkedspolitikk og når det gjelder næringspolitikk. Nok en gang drar SV opp av hatten dette gamle forslaget om 6-timers arbeidsdag. Det ble vist til et eksempel fra representanten fra talerstolen her på at dette visstnok skal være meget vellykket. Jeg har et par spørsmål: Mener SV at det blir underskudd på arbeidskraft i framtiden? Hva vil det eventuelt bety hvis alle skulle ned i 6-timersdag? Har SV regnet på hva 6-timers arbeidsdag vil koste og påføre av kostnader for norsk næringsliv og norsk arbeidsmarked?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
Bare en liten replikk fra min side. Jeg kunne være enig i mye av det som representanten Apelthun Sæle sa. Kampen mot arbeidsledighet er prioritet nr. 1 for Regjeringen. Ja, det er noe det har vært for alle regjeringer opp igjennom så lenge jeg kan huske! Hun sa også at arbeidsplasser ikke kan vedtas, og det er helt riktig. Så sa hun at vi er avhengige av velfungerende bedrifter, at små bedrifter på små steder er viktige. Det er også helt riktig. Så vil jeg gjerne spørre: Hva er det mange av bedriftslederne i disse små, lokale bedriftene etterspør? Jo, de etterspør bedre infrastruktur, bedre veier, fordi dette ofte utgjør en vesentlig konkurranse- og avstandsulempe som svekker deres konkurranseevne. Og ser ikke Kristelig Folkeparti, som et regjeringsparti, at man burde satset mer nettopp på bedre infrastruktur i form av bedre veier her i landet nettopp for å styrke norske bedrifter og styrke det norske arbeidsmarkedet?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
Representanten Magnhild Meltveit Kleppa og Senterpartiet sier at konkurranse og press i arbeidslivet stadig presser flere ut av arbeidsmarkedet. Det er sikkert riktig. Men jeg vil si at mye av presset i arbeidslivet står faktisk det offentlige selv for. For å kompensere f.eks. for et meget høyt skatte- og avgiftstrykk presses det fram et høyt tempo i mange bransjer for at bedriftene skal overleve. Dessuten er det også slik at både næringslivet og ansatte sliter med å tilfredsstille alskens krav om kontroll fra det offentlige – innrapporteringskrav, å etterleve detaljerte lover og regler og ikke minst å overholde frister om innrapportering som det offentlige krever. Ser ikke Senterpartiet at det er behov for forenklinger i Norge, nettopp for å lette forholdene for bedriftene og deres ansatte? Eller er det slik at Senterpartiet ikke ser at det ligger noe som helst i at det er behov for forenklinger for å lette presset i arbeidsmarkedet?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
Ansatte i offentlig sektor utgjør en stor andel av det norske arbeidsmarkedet. Et velfungerende arbeidsmarked inkluderer selvsagt også en velfungerende offentlig sektor. Konkurransepolitikk er en etter mitt syn vesentlig forutsetning for et velfungerende næringsliv og arbeidsmarked bl.a. for å fremme kvalitet, produktivitet og verdiskaping. Men i den siste tiden har det etter mitt syn vært litt stille omkring konkurranseutsetting som et positivt virkemiddel for offentlig sektor. Nå har Regjeringen sittet siden 2001 og har sammen med Fremskrittspartiet hatt flertall for å kunne oppnå vesentlige ting på det området som konkurranseutsetting representerer. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Er statsråden så langt fornøyd med det som Regjeringen har oppnådd av konkurranseutsetting i offentlig sektor, og vil man eventuelt jobbe aktivt langs spisse linjer videre framover?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
Jeg er litt forundret over at representanten Gitmark i innlegget sitt overhodet ikke kommer inn på hvor viktig velferdsstaten er for den viktigste ressursen, nemlig arbeidskraften. Måten vi håndterer den på, slik at de ansatte kan bruke alle sine ressurser til beste for seg sjøl og samfunnet, er utrolig vesentlig. Men isteden bruker man alle kreftene på et angrep på velferdsstaten, som om den skulle være unyttig for næringslivet. Det synes jeg er direkte oppsiktsvekkende. Så til det Regjeringen sier de er mest opptatt av, nemlig å hjelpe dem som har det verst. Hva gjør Regjeringen? Jo, den går løs på det vi vet virker, nemlig attføring og et individtilpasset attføringsløp. Regjeringen har fremmet forslag som har gjort at ordningen blir regelstyrt framfor målstyrt. Det blir begrensninger i hvem som skal få den, med hensyn til lengde, osv. Kan representanten Gitmark forklare hvorfor det er fornuftig med flere regler, men ikke med mer målstyring?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
Jeg skal for så vidt la det ligge at Fremskrittspartiet tydeligvis tror at både velferdsstaten og ordnede lønns- og arbeidsforhold i Norge alltid har vært der. Slik historieløshet er det sjelden å møte. De forstår heller ikke at den pengepolitikken som de står for, og som i lang tid ble ført i Norge, med ensidig fokus på prisstigningen og ikke på arbeidsledighet og kronekurs, kverket tusenvis av industriarbeidsplasser i Norge. Jeg skal la det ligge, men fokusere på det som Fremskrittspartiet av og til er på rett spor på, og det er når det gjelder å hjelpe de såkalte verdig trengende. Når det gjelder yrkeshemmede, vet vi at det er større sjanse for at de kommer i jobb jo lengre perioden med yrkesrettet attføring er. Det viser Aetats egne undersøkelser. Hvis man har gått på tiltak i tre til fem år, er sjansen for å få jobb 61 pst., mens for dem som ikke har gått på tiltak så lenge, er andelen 31 pst. Kan Fremskrittspartiet gi én fornuftig forklaring på hvorfor de har vært med på å stramme inn på disse reglene?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
Nei, denne regjeringen satser ikke på målrettede tiltak til dem som trenger det mest. Denne regjeringen har satt norgesrekord i skattelette til dem som trenger det minst. Denne regjeringen har gitt fem ganger så mye i skattelette til f.eks. folk som representanten Gitmark og meg selv og til dem som tjener enda mye mer, enn det den har gitt til dem som trenger det mest. Et av de eksemplene som jeg har fortalt om flere ganger i dag, er et kutt der 260 mill. kr ble tatt fra yrkesrettet attføring. Dette er folk uten jobb, og som er friske. Det er vel dette da som skal være de generelle brede ordningene til dem som kan greie seg sjøl. Nei, dette blir rett og slett for dumt. Det er altså slik at det er mange av de ordningene som er målrettet mot dem som trenger det mest som bl.a. SV har fremmet forslag om, som denne regjeringen går helt konsekvent imot fordi de aller helst vil ha enda mer penger til skattelette.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
Arbeidstida i Norge har blitt kuttet vesentlig gjennom de siste hundre år. Samtidig med det har produktiviteten økt vesentlig. Det er en svært viktig erkjennelse, som jeg mener Fremskrittspartiet bør ta innover seg. Ja, det er riktig at når vi framskriver, vil det være et underskudd på arbeidskraft i Norge. Det er en av grunnene til at vi mener at vi må ha et arbeidsliv som i mindre grad tar helsa fra folk og gjør at folk blir syke og uføretrygdet lenge før pensjonsalderen. Derfor tar vi fram disse eksemplene fra denne meget store fabrikken i Sverige som viser at fortjenesten økte og sykefraværet gikk ned. Alle pilene pekte i positiv og riktig retning. Det betyr at man faktisk ikke taper på det, men at man vinner, og det betyr at vi har mange flere som kan utnytte arbeidskrafta hele livet sitt. I tillegg er SV mye mindre angstfylt i forhold til arbeidsinnvandring enn det Fremskrittspartiet er.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
Det siste representanten Skovholt Gitmark sa nå, syntes jeg var oppmuntrende. Det betyr at også Høyre kan være villig til å se på dette – og ikke ha en slags type ideologisk motstand mot dette som de har hatt til nå, der de har satt opp noen regnestykker for å skremme – rett og slett fordi det bør være fornuftig når man ser på disse resultatene! Derfor bør også offentlig sektor kunne være med på dette. SV har ved flere anledninger tatt opp forslag om at man skal sette av en pott for å prøve noen forsøk med dette, for å se om det lykkes. For det er ikke noen tvil om at dette er utgifter som er tyngende, og ikke noen tvil om at det er dårlig politikk som tar helsa fra folk. Det bør vi være enige om. Jeg har ikke tid til å gå igjennom alle disse skattereglene nå, men jeg har lyst til å peke på at SV har fremmet forslag om bedre avskrivingsregler i næringslivet som ville betydd vesentlig for næringslivet, for noe av det som er aller viktigst for dem, nemlig at de kan investere i moderne utstyr. I tillegg har SV gått inn for en tilskuddsordning når det gjelder forskning, som har vært helt parallell til SkatteFUNN-ordningen, bare at den også treffer de bedriftene som tjener lite.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
I forrige stortingsperiode la Bondevik I-regjeringen fram et veldig viktig og stort dokument, utjamningsmeldingen. Da var Kristelig Folkeparti med på å si at det var uheldig og uriktig at man skulle øke forskjellene i landet. Nå har Kristelig Folkeparti snudd og går inn for en politikk som øker forskjellene, som ønsker større lønnsforskjeller og mer utrygghet i ansettelsesforhold. Det er også slik at Regjeringens politikk nå er at folk som har lite, skal oppmuntres gjennom å få kutt i ytelser og mye trangere muligheter til å få ytelser, mens de som har mye fra før, skal få enda mer, for da – etter sigende – yter de enda mer! Jeg savner en god forklaring på denne store snuoperasjonen som Kristelig Folkeparti har vært med på, og som gjør at samfunnet går i en helt annen retning enn det regjeringen Bondevik I pekte på i utjamningsmeldingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
Er det et stort problem i norsk arbeidsliv i dag at mange blir syke og uføre av jobben, eller er det et stort problem at mange får en trygd eller en sykelønn det går an å leve av? Jeg har lyst til å stille statsråden det spørsmålet, for jeg mener at Regjeringens tilnærming til hvordan man skal få til et inkluderende arbeidsliv, er veldig mangelfull. Det er sånn nå at det er en ensidig fokusering på effektivisering og kutt, særlig i offentlig sektor, og offentlig sektor bidrar nå veldig sterkt til økningen i uføretrygd og sykelønn. Når alle nå skal være så effektive, ned til siste minutt, sånn at de små pustehullene en før hadde i hverdagen, blir borte, så blir folk syke. Det er for få sykepleiere på jobb når tunge løft skal tas, og folk blir syke av det. Forhold på arbeidsplassen er det viktigste når det gjelder utstøting og uføretrygding, sa statsråden i en avisartikkel for noen uker siden. Hva vil statsråden gjøre for at offentlig sektor sjøl ikke skal skape så mye sykdom og uførhet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
Jeg fikk ikke noe svar på spørsmålet mitt til statsråden i stad: Er det et problem at det er mange som blir syke og uføre av jobben, eller er det store problemet at folk da har en ytelse som gjør at de kan leve av den? Det virker som om Regjeringen tror at det er det siste som er det store problemet, for de sier at de hele tiden skal fokusere på de økonomiske incitamentene til å få jobb. Det betyr på norsk at en skal kutte ytelsene. Men jeg mener å se lite av det som går på hvordan vi skal legge til rette et arbeidsliv som gjør at folk ikke blir slitne og uføre av jobben. Ebba Wergeland, som er spesialist i arbeidsmedisin ved Institutt for samfunnsmedisin i Oslo, uttrykker seg ganske skarpt når det gjelder dette. Hun sier at det er naivt å tro at et mer inkluderende arbeidsliv lar seg kombinere med mer markedsstyring og økt konkurranse. Det er f.eks. innlysende at om man skal vinne anbud, er man avhengig av alltid å ha de friskeste, de raskeste og de mest overtidsivrige arbeidstakerne. Da blir det mindre plass til dem som har noen skavanker, og som ikke kan yte maksimalt hver dag. Slik er det f.eks. i offentlig sektor i dag, både i sykehusene og i omsorgstjenesten. De blir heller ikke spesielt mer effektive av til stadighet å måtte drive med nye omorganiseringsprosjekter ut fra en eller annen teori om effektivitet istedenfor å gjøre den jobben som de egentlig er ansatt for, nemlig å gi omsorg og pleie til dem som trenger det. Veldig mange av dem som ringer til meg, forteller at de blir syke av at de ikke har nok tid til å snakke med folk som trenger dem. Det er et alvorlig problem for veldig mange, og det er sjølsagt et kjempestort problem fordi det brukerne av disse tjenestene virkelig trenger, er noen som av og til har tid til å holde dem i hånden, snakke med dem og gi dem mat. Jeg spør statsråden om han ikke ser at det er noe i f.eks. den tilnærmingen som denne regjeringen har til kommuneøkonomi, der man etter mitt syn bare fokuserer på effektivitetsmålene og kronemålene. Sparer man en krone, er det en god krone. Vi mener faktisk at noen av disse kronene kunne blitt brukt bedre hvis vi i hvert fall i offentlig sektor hadde hatt et arbeidsliv som ikke i så stor grad hadde gjort folk syke av det. Vi tror – vi ikke bare tror, men vi vet – at også de brukerne av offentlig sektor som trenger disse tjenestene, hadde hatt veldig godt av det, og at vi da hadde fått et arbeidsliv som både hadde hatt plass til flere og hadde gitt et mye bedre tilbud til brukerne. Jeg savner at statsråden gir et godt svar på det. Hvilke forhold på arbeidsplassen er det som kan gjøre folk mindre syke og mindre uføre?
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2004-06-08:
Jeg er opptatt av økt brukerorientering i offentlige tjenester. Regjeringspartiene sier i en merknad at de er enige i at brukermedvirkningen styrkes gjennom at brukerne av arbeidsmarkedstjenester får lovfestet rett til å medvirke i planlegging og evaluering av Aetats tjenester. Det vil innebære en styrking av brukernes stilling i Aetat og vil gi mer rom for lokale tilpasninger ut fra brukernes behov. Det innebærer at organisering og oppgaveløsning vil kunne variere fra kontor til kontor. Det vil gi bedre individuell service og kan øke muligheten for raskere overgang til jobb for den enkelte. Arbeiderpartiet er i en merknad mer bekymret over behovet for å iverksette brukermedvirkning på systemnivå i Aetat. Hvordan ser representanten Oppebøen Hansen for seg at brukermedvirkning på systemnivå best kan ivaretas? Og hvem er det som etter representantens mening skal ivareta brukernes mangfoldige behov på systemnivå?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-08:
Framstegspartiet er som Senterpartiet bekymra for det aukande sjukefråværet. Alle rapportar viser at innsatsen for å sikra færre sjuke fyrst og fremst må gjerast på arbeidsplassen. Berre 23 pst. av dei private bedriftene har inngått IA-avtale. Ein rapport viser at bedriftene er meir opptekne av omstilling og nedbemanning enn av å inkludera fleire. Det same skjer no i kommunane og på sjukehusa, der stadig fleire må gjera meir arbeid. Det er ikkje høve til å fokusera så mykje på tiltak for den enkelte. Det presset som no er i retning av privatisering og konkurranseutsetjing, forsterkar ei slik utvikling. Er det ikkje eigentleg å stikka hovudet i sanden å fokusera einsidig på sjukelønsordninga?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-08:
Svaret på det er ja. Senterpartiet har absolutt den erfaringa at det er mange gode lokale bedrifter der arbeidstakarar og arbeidsgivarar står for ein felles innsats og tek vare på kvarandre. Men det er faktisk stor forskjell på det som var den tradisjonelle lokale bedrifta, der overskotet vart pløgt tilbake til gode velferdsordningar og andre ordningar for dei tilsette og for lokalsamfunnet, og den rå utbyttepolitikken som vi i dag ser, særleg frå eigarar som er langt vekk. Eg synest faktisk at det er kjempemodig av Anita Apeltun Sæle å stå her og lovprisa små og mellomstore bedrifter i distrikta, ho som er i ei regjering som har renonsert på Stortinget sitt vedtak når det gjeld samferdsel, som har kutta i distriktspolitikken og nærast radert ut Innovasjons-Noreg, som har teke vekk kommunale næringsfond, og som òg no sørgjer for ein kommuneøkonomi der faktisk ikkje alle som tok vare på god lokal politikk, har moglegheit til det lenger.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-08:
Skiftande regjeringar har arbeidd med prosjekt innanfor «Et enklere Norge». Senterpartiet er einig i det. Vi har bidrege, og vi ynskjer å bidra til forenkling av noko av det som heiter kontroll og tilsyn. Så må eg imøtegå Torbjørn Andersen, for det fyrste på det som gjeld skattetrykk. Det er ikkje spesielt høgt i Noreg. Dersom han vil bidra når det gjeld bedriftsskattlegging, kan han stø Senterpartiet sitt forslag om fritak for arbeidande kapital, altså dei som pløyer utbyttet sitt tilbake til bedriftene. Så må eg òg gjera merksam på det som skjedde i Trondheim då dei konkurranseutsette reinhaldstenesta. Dersom han ikkje veit kva som skjedde, bør han setja seg inn i den rapporten, som fortel om ein formidabel auke i sjukefråværet, nettopp på grunn av konkurranseutsetjing og privatisering.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-08:
I forhold til førre replikksvar har eg berre lyst til å anbefala statsråden å gå på besøk, f.eks. på ein sjukeheim, og sjå kva press der er no. For i svært mange kommunar er det færre og ikkje fleire tilsette til å gjera dei same oppgåvene. Eg vil fokusera på eit tema som komiteen vier stor merksemd, nemleg situasjonen for ungdom. Komiteen deler seg i spørsmålet om det er nødvendig med ein garanti. Eg hadde gjerne sett at det hadde blitt fleirtal for ein eigen ungdomsgaranti, slik at ungdom under 25 år er sikra rett til arbeid, utdanning eller tiltaksplass. Men det er eitt tema der heile komiteen står samla, og det gjeld betydninga av å satsa på unge gründerar. I samband med eit Dokument nr. 8-forslag i fjor som gjaldt ungdom, var komiteen einige, etter initiativ frå Senterpartiet, om eit eige etablerarkurs i entreprenørskap som eit supplerande element for ungdom. Mitt spørsmål er: Kva er status når det gjeld eit slikt opplegg?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-08:
Eg vil følgja opp litt i høve til omgrepet «menneskelege omsyn», for statsråden nærast raljerte over nokre av dei spørsmåla som ho har fått frå Stortinget for å svara på skriftleg. Til det vil eg seia at det er einskildsakene som gir norsk flyktningpolitikk eit ansikt, og eg trur ho er vel kjend med at svært mange av dei sakene nettopp skaper undring i mange lokalsamfunn, for dei kan ikkje skjøna at det ikkje er teke menneskelege omsyn. Det er vel ikkje slik at statsråden ikkje kan, dersom ho vil, prioritera det å laga ei forskrift i høve til dette med menneskelege omsyn, for det kunne ho ha gjort sjølv om ho har sett ned eit utlendingslovutval, all den tid ho faktisk har planlagt både ei stortingsmelding og ein proposisjon. Mitt andre spørsmål er i forhold til høyringsrunden i samband med proposisjonen. Er statsråden upåverkeleg i forhold til dei innvendingane som ho har fått? Er det noko ho kan varsla at ho kjem til å endra i forhold til meldinga? I så måte ville det ha vore interessant for Stortinget å få vita det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-08:
Eg skal vera ganske kort. For det fyrste vil eg følgja opp det siste som vart sagt her. Det er streka under frå SV og Senterpartiet si side at vi ynskjer sterkare politisk styring. Men vi trur, på same måten som i høve til andre direktorat, at det å ha forskrifter er vegen å gå, framfor denne generelle instruksen. Vi trur òg at ein god del av desse førespurnadene, som statsråden då ikkje likar, men som fortel om den flyktningpolitikken som ho i dag har ansvaret for, kunne ho ha unngått, fordi det då hadde vore eit ryddigare regelverk å halda seg til. Så har eg behov for å ta opp to andre tema. Det eine gjeld den gruppa som fekk eit kollektivt vern i form av ein såkalla MUF-status. Der har UDI teke eit initiativ, og statsråden har i svar til komiteen sagt at ho vil vurdera UDI sitt initiativ og UNE sitt syn i høve til kvarandre. Eg deler det som er sagt, f.eks. frå Anita Apelthun Sæle, om at dette er ei sak som i denne omgangen ikkje eignar seg for Stortinget. Men det er slik at det i si tid faktisk var eit initiativ frå ein statsråd og ei regjering som med støtte i Stortinget gav dette vernet for ein periode. Og det er slik at dette er enkeltpersonar som har ein uavklart status, og som førebels ikkje kan returnerast, og der UDI har teke eit initiativ. Så har det òg av Kari Lise Holmberg nærmast vorte framstilt som om statsråden, for å ha god kontakt med UDI, må ha denne instruksmoglegheita. Det ber eg statsråden tilbakevisa. Eg går ut frå at det er slik at ho, som den øvste ansvarlege på dette feltet, har god kontakt med UDI, uavhengig av den nye myndigheita som ho no får. Heilt til slutt vil eg nemna eit viktig spørsmål som ikkje har vorte teke opp i meldinga, men som blir teke opp i det høyringsnotatet som no har vore ute. Det er den avgrensinga som vart foreslått i forhold til nemnda sitt tilgjenge til å godkjenna omgjeringsoppmodingar. Der har eg berre ei sterk oppfordring til statsråden om å sjå veldig nøye på dei innvendingane som er komne frå organisasjonane.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2004-06-08:
Eg er ikkje så redd for at LO og dei andre arbeidstakarorganisasjonane skal leggja inn årene, og at alt no skal gå føre seg på den enkelte arbeidsplassen. Nesten same kva slags lover som vi måtte laga her, har eg inga tru på at alt vert lagt flatt frå dei store organisasjonane si side. Den fordelen ein har ved at ein på den enkelte arbeidsplassen også kan verta einige om lønn og arbeidsvilkår osv., er at den som har skoen på, veit kvar han trykkjer. Eg har erfaring og bakgrunn frå dei små bedriftene i dei små samfunna der ein fungerer meir som team – det er ikkje vi og dei, det er oss. Då er det viktig, og ein stor fordel – når ein har eit lønsnivå i Noreg som faktisk ligg 35 pst. over lønnsnivået i Sverige, og skyhøgt over dei landa som no har fått fri eller større tilgang til EU – at ein kan verta einige på den enkelte arbeidsplass i større grad enn det ein vert i dag.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2004-06-08:
Det var hyggeleg å høyra at Framstegspartiet er så einig med Kristeleg Folkeparti. Det er alltid hyggeleg å få tilslutning til det ein meiner. Det er viktig at vi legg rammevilkåra til rette for den næringsstrukturen som Noreg har, i stor grad ein konkurranseutsett næringsstruktur, langs kysten vår. Det er han vi skal leva av etter at olja og gassen er oppbrukte. Så spør representanten om det er nokon hos Kristeleg Folkeparti som etterspør betre vegar og betre infrastruktur. Det kan eg bekrefta utan vidare, at det er svært mange som synest at vi skal byggja ut Noreg på vegsida, på infrastruktur, på breiband. Det er slett ikkje slik at vi ingen ting gjer på dette feltet. Vi brukar meir pengar enn nokosinne på å byggja desse vegane, og fellesskap mellom private og offentleg sektor får også løyst ein heil del vegar. Det er eventyrleg å køyra på Vestlandet i dag i forhold til for ti år sidan!