Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-12-03:
Riksrevisjonens undersøkelser er gjort i perioden 2002–2005 og avdekker store mangler og svakheter når det gjelder tilbudet til barn og unge med psykiske problemer. Det er urovekkende, men det stemmer også veldig godt overens med de signalene man fremdeles får fra andre både når det gjelder pasienter, pårørende og de som jobber innenfor feltet. Gode måleindikatorer og klare ansvarsforhold er viktige forutsetninger for å utvikle et godt tjenestetilbud. Men denne undersøkelsen viser at det fremdeles er mye som gjenstår, og det spørs om ikke dette gjelder like mye i dag. Verktøyet som benyttes til å måle produktiviteten, gjenspeiler i liten grad om det som framstår som økt produktivitet, i realiteten har ført til at flere pasienter får adekvat hjelp. En del av pasientene vil ha behov for behandling av psykiater, lege eller psykologspesialist. Andelen av slike spesialister varierte fra 10 pst. til 78 pst. i poliklinikkene. Dette problemet har jeg også tatt opp med Sylvia Brustad tidligere i år – det var fremdeles stor mangel. Undersøkelsen viser at mange av poliklinikkene har langt igjen før måltallet for dekningsgrad er nådd, og viser også at det er store forskjeller når det gjelder kapasitet mellom hver enkelt helseregion – men også innenfor hver region. Det kan umulig ligge rent faglige vurderinger til grunn når konsultasjonsfrekvensen varierer fra gjennomsnittlig 12 til 66 dager fra den ene barne- og ungdomspsykiatriske klinikken til den andre. Når antallet pasienter benyttes som måleindikator for produktiviteten i poliklinikkene, viser det seg at ved å ha høy konsultasjonsfrekvens, kan klinikkene oppnå en forbedring i produktivitet på flere hundre prosent. Undersøkelsen viser også at det ikke foreligger noe data for dem som avvises, men kun for dem som får et tilbud. Hva poliklinikkene anser for å være forsvarlig ventetid, varierer fra sju dager til hele 180 dager ved tre av klinikkene. På bakgrunn av dette er det grunn til å sette et alvorlig spørsmålstegn ved om avgjørelsen om videre behandlingstilbud tas i forhold til den enkelte pasients behov. Som det også ble sagt her, viser dagens refusjonsordning seg også å være særdeles uheldig for poliklinikkene og de ambulante teamene, så lenge de ikke dekkes opp økonomisk. Men det blir en utgift, som i neste omgang rammer tilbudet på selve poliklinikken. Undersøkelser viser at mindre enn 3 pst. av pasientene hadde en individuell plan. Man kan spørre seg om hvor målrettet en behandling kan bli, når diagnosen i mange tilfeller også mangler. Det er spesielt grunn til bekymring om dette ansvarsforholdet fremdeles oppfattes uklart. Kun et fåtall av de kommunale tjenesteyterne har oversikt over hvor stor del av de bevilgede ressursene til opptrappingsplanen for psykiatrien som brukes til barn og unge under 18 år. Før og nå-data finnes i liten grad. Kapasiteten varierer sterkt fra kommune til kommune, og Riksrevisjonen stiller spørsmål om brukernes behov dekkes godt nok i hele landet, spesielt gjelder det kommunene med lavest kapasitet. Det er også grunn til å stille spørsmål om kommunene i tilstrekkelig grad prioriterer utbyggingen av tilbudet til barn og unge med psykiske problemer ved å tilføre personell med rett kompetanse. Undersøkelsen påpeker også at det er manglende kontakt med brukerorganisasjonene. Riksrevisjonens undersøkelse konkluderer med at departementet og de regionale helseforetakenes oppfølging og styring ikke har klart å sikre et likeverdig tilbud og tilstrekkelig kapasitet alle steder. Det er knyttet stor usikkerhet til om opptrappingsplanens mål nås. Det ser vi fremdeles i dag. Riksrevisjonens undersøkelse er omfattende og representativ, og Fremskrittspartiet ser nå en stor fare for at den opptrappingen som har funnet sted innenfor psykiatrien, ikke vil opprettholdes og videreføres når opptrappingsmidlene legges inn i rammefinansieringen fra 2009. Det er også verdt å merke seg at Stortinget i morgen kommer til å vedta en kortere ventetidsgaranti for barn og unge under 23 år. Hvis ikke den totale kapasiteten økes ytterligere og at private i større grad får tilby sine tjenester, kan dette føre til at andre aldersgrupper får et dårligere tilbud. Det kan også føre til at det settes en enda høyere terskel for å få hjelp for barn og unge, eller at pasientene får færre konsultasjoner for å unngå fristbrudd. Da vil det som framkommer i denne rapporten, bli forsterket, men spørsmålet blir vel om det i det hele tatt lar seg måle med dagens indikatorer. Fremskrittspartiet deler bekymringene som framkommer av Riksrevisjonens undersøkelser, og ser det som viktig at det utvikles gode måleindikatorer som ivaretar pasientene. Utviklingen innenfor dette feltet må også følges nøye opp av Regjeringen, og Regjeringen bør nå klargjøre hvordan intensjonene i opptrappingsplanen skal sikres og målene nås i de førstkommende årene.