Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-02-16:
Å ha arbeid gir livskvalitet og innhold i hverdagen. For funksjonshemmede er dette langt fra en selvfølgelighet. Mye må legges til rette for å gjøre det mulig å ha et arbeid å gå til når en har mye annet å streve med fra før. For å få til full likestilling og muligheter til deltakelse i samfunnet kreves det økt innsats på mange plan – ikke bare fysisk tilgjengelighet, men også økt satsing på en rekke områder, som utdanning og alternative arbeidsplasser for mennesker med psykiske lidelser og andre usynlige sykdommer. Det er bra at planen vektlegger tverrfaglighet, brukermedvirkning, rehabilitering og yrkesaktivitet. Samlokalisering og godt samarbeid mellom trygdekontor, arbeidskontor, sosialkontor og helsevesen er nødvendig for å få til en best mulig tilværelse for den enkelte som har et særskilt behov. Man vet best selv hvor skoen trykker. Mye av arbeidslivet, som samfunnet for øvrig, er ikke innrettet og tilrettelagt for mennesker med funksjonshemminger. Det må det gjøres noe med, slik at yrkesaktivitet blir mulig. Å legge til rette i utdanningsinstitusjonene er en god start – god utdanning muliggjør arbeid og selvforsørging. HMS-arbeid – helse- miljø- og sikkerhetsarbeid – er viktig for å forebygge belastningsskader og faren for yrkeshemming. Like viktig er det å ha en god oppfølging av den enkelte arbeidstaker under langvarig sykefravær. Aktiv sykmelding og assistanse for å komme tilbake til jobb er gode tiltak, det kan til og med være den eneste muligheten til ikke å bli varig yrkeshemmet. Sykdom eller skade som har startet med en fysisk plage, kan fort utvikle seg til en psykisk uovervinnelig barriere som kan føre til isolasjon og store problemer med å komme tilbake i arbeid og til samfunnslivet for øvrig. Derfor er det viktig at det også i små og mellomstore bedrifter gjøres en seriøs innsats innenfor HMS-arbeidet. Mange har ikke mulighet til å kunne tilpasse seg en ordinær arbeidsplass. Derfor er det bra vi har en rekke muligheter til arbeid i AMB-, ASVO- og ATS-bedrifter, eller arbeid med bistand i en ordinær bedrift. Jeg var på bedriftsbesøk i forrige uke i et arbeidstreningssenter eid av tre kommuner med arbeidstakere fra de samme kommunene. Foruten de plassene som har statlige tilskudd, kjøper kommunene noen plasser de betaler ekstra for. Mennesker med psykiske lidelser har også arbeid i denne bedriften. Det har sine spesielle problemer, for noen av dem kommer og går uten å følge klokka eller arbeidstiden. Bedriften har sine kunder som stiller krav til rask leveranse, kvalitet og kompetanse, som fra andre underleverandører. Det er derfor mange gode hjelpearbeidere og instruktører i slike bedrifter. Det sier seg selv at en slik bedrift må ha statlig bistand for å få det til å gå rundt. For mange kommuner har arbeidet med budsjettet for 1999 vært svært vanskelig. Arbeiderpartiet foreslo 1 milliard kr mer til kommunesektoren enn det stortingsflertallet vedtok. Dessuten ville Arbeiderpartiet omfordele 1   milliard kr. Den dårlige kommuneøkonomien har gjort at noen som har hatt tilbud om arbeid på særskilte vilkår med tilskudd fra kommunen de bor i, har mistet dette. I tillegg har transporttilbudet blitt kraftig redusert rundt om i landet av samme årsak. Det er betenkelig at de som har en mulighet til en hverdag med den verdi å ha et arbeid å gå til, blir fratatt dette fordi stortingsflertallet har nedprioritert kommuneøkonomien. Det er å håpe på bedringer ved neste korsveg, dvs. ved behandlingen av neste års budsjett. Dessuten må det satses mer på arbeidsmarkedsetaten for å tilrettelegge arbeid for flere med psykiske lidelser, slik som forutsatt i den opptrappingsplanen. De som har prøvd å få til noe, har raskt erfart at det er nødvendig å utarbeide særskilte tiltak som gjør en i stand til å håndtere ustabilt frammøte og andre vanskelige tilpasningsproblem. Å satse på arbeid gir deltakelse og likestilling.