Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-06-05:
Helse- og omsorgsministeren holdt sin redegjørelse om sykehusøkonomien i Stortinget 26. februar i år. I denne redegjørelsen la statsråden svært stor vekt på å fortelle hvordan situasjonen i det totale norske helsevesenet ser ut fra statsråden - og muligens også for en del av embetsverket i departementet - sin side. En fikk den vanlige oppramsingen om at det aldri har blitt bevilget mer penger til sykehusene enn det denne regjeringen har gjort for inneværende periode, at man har inngått samarbeidsavtale med KS vedrørende bedre samordning mellom spesialisthelsetjenesten og primærhelsetjenesten, at det har vært en betydelig økning i antallet ansatte i sykehusene, osv. Med andre ord framkom det svært lite nytt i denne redegjørelsen. Stortinget er kjent med størrelsen på bevilgningene til sykehusene. Det er faktisk Stortinget som bevilger pengene, ikke Regjeringen. Stortinget er også kjent med pensjonsutfordringene. Statsråden sa i redegjørelsen at man i forbindelse med revidert ville framlegge en langsiktig løsning for disse. Dette er faktisk ikke gjort, all den tid det som er gjort i revidert nasjonalbudsjett, bare dekker deler av ekstrautgiftene, og man ikke sier noe som helst om hvordan disse utfordringene skal løses på sikt. Det vil man måtte komme tilbake til i budsjettet for 2009. Stortinget er også gjort kjent med situasjonen som er knyttet til økonomistyringen i Helse Sør-Øst. Det er ikke mange årene siden denne regionen ble tatt fram som det store eksempelet på hvordan man faktisk kunne ha kontroll på økonomien, hvordan man kunne gå i balanse. Nå framstår denne regionen som den med de aller største utfordringene knyttet til nettopp det å komme i balanse. Det er jo grunn til å stille seg spørsmålet: Når var det egentlig det smalt i denne regionen, hva var det som var bakgrunnen for det, og hva skyldes den manglende styringen i denne regionen? Det er utrolig mye bra som skjer i norsk helsevesen. De aller fleste får god hjelp og behandling innen rimelig tid. Det ytes mange og svært gode tjenester til den norske befolkning, og de ansatte innenfor helsevesenet gjør sitt aller ytterste for at de som har behov for hjelp, får det. Jeg tror også at et enstemmig storting kan slutte seg til det aller meste statsråden sa i sin redegjørelse. Det er det som statsråden ikke sa, det hun ikke kom inn på - eller rettere sagt bare så vidt berørte - i sin redegjørelse, som faktisk er problemet. Hvordan skal en klare å få snudd utviklingen med økonomien og økningen i ventetider, slik at ventetiden igjen begynner å gå ned? Hvordan skal vi klare å skape enda bedre og sikrere arbeidsplasser med et betydelig lavere sykefravær, der en ikke hele tiden - mesteparten av tiden i hvert fall - må forholde seg til stadige innsparinger og forslag om nedskjæringer? Så sent som i den siste uken har vi sett svært alvorlige tilfeller på hvordan innparinger og endringer nå slår ut. Vi har sett oppslag som forteller om en kvinne som fødte i korridoren på St. Olav, vi har sett oppslag om at en person med ankelbrudd - det var vel i Bergen - måtte vente flere dager før han ble operert, og vi har selvfølgelig alle fått med oss den generalstreiken som har vært på Rjukan. Dette er bare noen få eksempler fra siste uke. Er så dette unike eksempler? Nei, dessverre! Dagbladet kunne den 8. mars inneværende år frambringe en liste over kuttforslag for at man skulle kunne oppnå kravet om en effektivisering på 1,5 milliarder kr. Det var selvfølgelig en rekke forslag, og på langt nær alle er vedtatt gjennomført, men mange er vedtatt. Denne listen er det vel verdt å se på. Der står Ullevål universitetssykehus, Rikshospitalet, Haukeland Universitetssykehus, Akershus universitetssykehus og Universitetssykehuset Nord-Norge - en rekke forskjellige innsparingstiltak. I tillegg har vi sett oppslag som «Ikke råd til Molde sykehus» - i langtidsbudsjettet - og oppslag om at St. Olav ikke tåler flere kutt. Hva så med psykiatrien? Er psykiatrien i alle fall skjermet? Nei, man kan dessverre se at selv i en tid da vi har en opptrappingsplan for psykiatrien, framkommer det en rekke forslag om å skjære ned også innenfor det feltet. Representanten Bøhler var i sitt innlegg inne på å øremerke en del midler knyttet til bl.a. diabetesplanen. Jeg håper virkelig at Regjeringen følger opp det representanten Bøhler sa om øremerkede midler. Når det gjelder nettopp diabetes, vedtok Stortinget for ett års tid siden en diabetesplan. Men da Regjeringen kom med sitt første budsjett etter at den planen var vedtatt, fremmet ikke Regjeringen noe forslag om midler for å følge opp den planen. Heldigvis grep Stortinget inn og fikk bevilget noen penger, men Regjeringen hadde ikke valgt å følge dette opp. Jeg er også nødt til å komme inn på det som har å gjøre med skjevfordeling av midler i helsevesenet. Det bærende element i norsk helsevesen er at enhver borger, uansett hvor man bor, sosial status etc., skal være like mye verd og ha tilnærmet like rettigheter knyttet til å få behandling. Derfor er det også viktig at man følger opp når det gjelder det bevilgningsmessige. Vi har nå hatt to utvalg som har sett på situasjonen knyttet til bevilgninger innenfor spesialisthelsetjenesten. Begge har konkludert med at hvis man ser på den struktur som er, har Helse Sør-Øst fått mer midler i forhold til de andre. Det vil ikke være forsvarlig å rette opp denne skjevfordelingen ved å redusere bevilgningene til Helse Sør-Øst. Utfordringene i denne regionen er nå så store at hvis de i tillegg skulle bli pålagt å redusere ytterligere, vil det være direkte uforsvarlig. Skjevfordelingen må derfor rettes opp ved å tilføre friske midler til de øvrige helseregionene. Statsråden har tidligere varslet, og fungerende saksordfører, Saxi, var også inne på det, at dette vil man komme tilbake til i statsbudsjettet for 2009. Med respekt å melde burde man allerede nå i revidert vært i stand til å rette opp en del av den skjevfordelingen som har skjedd. Det burde vært mulig i et land som Norge, med den økonomien som landet har, å sørge for at man i alle fall hadde fått en mer rettferdig fordeling av helsekronene, sørge for at en person i Finnmark eller på Vestlandet er like mye verd som en person på Sørøstlandet når det gjelder helsekroner. Vi ser selvfølgelig fram til at vi får den saken på bordet i forbindelse med budsjettet for 2009, men jeg er skuffet over at man ikke allerede nå har fått disse midlene på plass - i hvert fall en del av midlene. Vi har mange utfordringer, men veldig mye er selvfølgelig også bra. Vi har flotte ansatte som jobber og sliter hver eneste dag for å hjelpe våre pasienter. Men vi har også utfordringer knyttet til rus. Vi har sett at flere private rusinstitusjoner her på Østlandet ikke har fått fornyet sine avtaler. Jeg kan nevne Fossanåsen, som ikke har fått tilbud om avtale, stiftelsen ValdresKlinikken etc. På rehabiliteringssiden har vi sett at man faktisk ikke følger opp, til tross for at alle partier har sagt at rehabilitering må bli det neste store satsingsområdet. Vi har gang på gang tatt opp at disse private avtalespesialistene i hvert fall må komme innenfor systemet med fritt sykehusvalg, men Regjeringen har ennå ikke gjort noe med det. Fremskrittspartiet har varslet at man i forbindelse med revidert, der man har lagt inn bevilgningene, vil gjøre noe både når det gjelder rehabilitering og psykiatri, og ikke minst skjevfordeling og ekstramidler til sykehusene. Statsråden og denne regjeringen har nå til høsten regjert i tre år. Det vil si at statsråden har vært øverste myndighet for sykehusene i tre år. Dessverre har man ikke klart å komme i mål. Problemene i sektoren er betydelige.