trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-22:
Jeg legger merke til at i møte med de tidligere regjeringspartienes selvkritikk, ønsker helseministeren ikke å ta imot invitasjonen til å kritisere seg selv. Da vil jeg gjerne få lov til å stille ham et spørsmål, med utgangspunkt i noe som sto i Dagens Medisin 25. november 2013, og som er gjengitt i en merknad fra Arbeiderpartiet og SV i innstillingen. Som begrunnelse for sin endrede oppfatning viste helseministeren til at «flere rapporter som har tatt for seg prosessen rundt OUS, blant annet SINTEF følgeforskning, Riksrevisjonens rapport og arbeidet som nå pågår i Helse Sør-Øst.» Dette var prosesser som var godt kjente før Bent Høie ble helseminister, og som han derfor burde ha kjent til da han kom med sine bastante krav om gransking. Kom de kravene med utgangspunkt i at Bent Høie ikke hadde fulgt godt nok med?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-22:
Bare én.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-22:
Jeg burde selvfølgelig ha ventet med å trekke den andre til jeg hadde hørt statsrådens svar. Jeg registrerer at helseministeren og flertallet insisterer på at dette er en jobb som de skal gjøre med samme kraft som før, til tross for at de endrer formuleringen i oppdragsbrevet. Da konstaterer jeg også at de som kanskje kjenner denne problemstillingen aller best, og som representerer de menneskene som står i dette til daglig – det er særlig Sykepleierforbundet og Fagforbundet – mener at det regjeringen her har gjort, svekker innsatsen. Da er mitt spørsmål ganske enkelt om den meldingen gjør inntrykk på helseministeren, og om han derfor vil vurdere å endre på dette når han igjen skal lage oppdragsbrev, selv om kravet om det stemmes ned i denne omgang.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-22:
Da bruker jeg den fordi helseministeren svarte ikke på det konkrete spørsmålet, og det var om det gjør inntrykk at fagforeningene på dette området mener det han har gjort, svekker dette arbeidet, og om han derfor vil være villig til å revurdere måten dette nå gjøres på.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Jeg har stor sans både for selvkritikk og muligheten til å ha andre synspunkter etter å ha fått tilgang til ny kunnskap. Men jeg mener også det er grunn til å minne om at da forrige helseminister i Stortinget f.eks. trakk fram hvor mange ganger regjeringen hadde orientert Stortinget om utviklingen ved Oslo universitetssykehus, og summert opp det, var disse orienteringene til Stortinget i all hovedsak Stortingets eget initiativ. Den forrige regjeringen involverte Stortinget svært lite når det gjelder informasjon om denne prosessen, og som representanten Kari Kjønaas Kjos var inne på: Det var stort sett forklaringer om at alt var i sin skjønneste orden. Jeg mener at det ikke er i sin skjønneste orden; det er fortsatt store utfordringer. Når det gjelder standpunktet til ekstern granskning, var det et standpunkt som var tatt på bakgrunn av det som var rapportert på det tidspunktet. Nå er det igangsatt et helt annet arbeid for å få kunnskap om dette enn det som var tilfellet tidligere.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Det skjer gjennom det arbeidet som nå pågår om hvordan Oslo universitetssykehus skal utvikle seg framover, og at det er forankret veldig godt først og fremst i Oslo universitetssykehus’ egen organisasjon, og at de spørsmålene som berører andre sykehus, er spørsmål som også diskuteres i Helse Sør-Øst, og som dermed involverer de mest berørte sykehusene, som er rundt Oslo, men også ved at vi jobber godt med en nasjonal helse- og sykehusplan, som kommer til å legge føringer for dette. Der har vi bl.a. satt ned tre ekspertutvalg, som skal komme med innspill til dette. Det vil komme innspill fra de ansattes organisasjoner, fra pasienter og fra uavhengige fagpersoner fra hele Norge, med ulik bakgrunn, bl.a. også personer med erfaring fra det utvalgsarbeidet i Danmark, som representanten Kjenseth viste til. Den planen skal også forankres her i Stortinget, og dermed sikres en god demokratisk forankring.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Det er viktig å understreke at det er to rapporter fra Riksrevisjonen. Den ene rapporten, som handlet om statlig lederskap, skrapte bare i overflaten når det gjelder situasjonen ved Oslo universitetssykehus. Etter det var det flere som krevde en ekstern gransking, inkludert undertegnede. Så har vi fått en riksrevisjonsrapport etter det, som går mye mer i dybden på situasjonen – også situasjonen for pasientene, og som på en helt annen måte innebærer en ekstern undersøkelse av situasjonen ved Oslo universitetssykehus. I tillegg er det nå igangsatt – og det ble ikke igangsatt under den forrige regjeringen – en tydelig gjennomgang av situasjonen ved Oslo universitetssykehus, som innebærer både en evaluering og et arbeid knyttet til hvordan sykehuset skal utvikle seg framover. Prosjektmandatet for det er nylig behandlet i ledelsen ved Oslo universitetssykehus, og det er nå på høring i klinikkene. I dette arbeidet vil det også bli tatt med personer med erfaringer fra Århus Universitetshospital og Karolinska Universitetssjukhuset, som skal bidra med komparative analyser knyttet til den situasjonen de har vært gjennom.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Jeg mener selvfølgelig at vi har behov for mer kunnskap og mer forskning også om organisering og hvordan helsesektoren utvikler seg. Det er også viktig å si at selv om det forskningsprosjektet i første omgang ble avslått av Forskningsrådet, var det i hard konkurranse med mange andre gode forskningsprosjekter. Oslo universitetssykehus kommer til å jobbe videre med å få finansiert det forskningsprosjektet, enten gjennom Forskningsrådet eller gjennom de interne forskningsmidlene som helseregionene har til disposisjon, og som kommer til å bli fordelt i september. Det er viktig å si at det ikke er det eneste av de nye, igangsatte prosjektene. Det kanskje aller viktigste, og som jeg var innom i svaret på forrige replikk, er nemlig gjennomgangen, vurderingen av dagens organisasjonsmodell, som pågår helt uavhengig av det forskningsprosjektet.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Jeg kjenner meg ikke igjen i den framstillingen. I styringskravet stilt i foretaksmøtet med de regionale helseforetakene 7. januar står det: «Viktige forbedringstiltak som er igangsatt, må videreføres. Dette gjelder blant annet bedre oppgavedeling, utvidet åpningstid for planlagt virksomhet, øke andelen faste stillinger og etablere heltidskultur.» Videre står det: «Foretakene skal føre en ansvarlig arbeidsgiverpolitikk som også bidrar til å sikre tilgang på helsepersonell i framtida og forsikre seg om at ansatte hos leverandører – også i andre land – har forsvarlige vilkår.» Jeg mener dette ikke avviker vesentlig fra det som sto tidligere, nemlig 30. januar 2013: «Foretaksmøtet ba de regionale helseforetakene videreføre arbeidet med å øke andelen faste stillinger, øke stillingsandelen for medarbeidere i deltidsstillinger og tilby flere heltidsstillinger, samt utvikle kunnskapsgrunnlaget på området.»
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Jeg er glad for at representanten Lysbakken nå går fra å si at vi har fjernet kravet, til at vi har endret formulering. Det at formuleringen endres, har nå gjort at de oppdragsdokumentene fra den rød-grønne regjeringen utnytter etterutviklingen. Det jeg kommer til å stille som krav i foretaksmøtene som foregår nå i mai – jeg har hatt to, skal ha to til – er at arbeidet med utvikling av heltidskultur skal videreføres. Flest mulig ansatte i faste, hele stillinger er en viktig forutsetning for å lykkes med å utvikle pasientens helsetjeneste. Det med å utvikle en heltidskultur for flere hele stillinger, er også tema for de foretaksmøtene vi nå er i ferd med å gjennomføre, der jeg som sagt har gjennomført to, og har to igjen. Dette arbeidet blir tatt opp med de møtene vi har med ledelsen, og min intensjon er å holde samme trykk på dette arbeidet som det har vært tidligere. Det er helt vesentlig for både pasientkvaliteten og arbeidstakernes muligheter til å jobbe heltid og, som sagt, for å utvikle pasientenes helsetjeneste.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Selvfølgelig må jeg ta til etterretning at fagforeningene har fortalt komiteen at de mener at dette arbeidet er svekket. Det er ikke noe fagforeningene har tatt opp med meg. Men jeg mener at det ikke kan være grunnlag for å hevde at trykket er svekket fordi en ordlegger seg litt ulikt fra det ene oppdragsbrevet til det andre, for beskjeden er like tydelig. Ordlyden endret seg også underveis med den rød-grønne regjeringens arbeid på dette området. Jeg kommer til å ta det opp med lederne, og hvis en underveis opplever at dette arbeidet svekkes, kommer beskjeden fra meg til å bli om mulig enda tydeligere. Men jeg mener at det jeg formulerer her, er nesten så tydelig som det går an å bli, og det kommer vi også til å ta opp i de foretaksmøtene som vi har, og i de møtene jeg har med lederne i sektoren.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Jeg har ikke tenkt å sende noe tilbake til den forrige regjering. Tvert imot, jeg kunne kanskje vært litt mer ydmyk også i debatten om Oslo universitetssykehus enn det jeg var. Jeg vil si at den forrige regjeringen fortjener faktisk ros for det arbeidet som ble igangsatt når det gjelder deltid. Og den forrige regjeringen fulgte opp det initiativet som ble tatt her i Stortinget når det gjelder midlertidige ansettelser for leger, og den igangsatte et veldig systematisk arbeid om det for å få til en modell, som dessverre ikke er igangsatt ennå, men som jeg mener det burde være en mulighet for partene å kunne finne en løsning på. Arbeidet er ikke ferdig, men det jobbes videre med dette. Dette er viktig. Så er det også et spørsmål som tas opp i innstillingen, og det gjelder spørsmålet om videreutdanning. Jeg vil benytte anledningen til å komme med en god nyhet. I de sentrale forhandlingene mellom Spekter og Norsk Sykepleierforbund ble det den 20. mai i år enighet om at sykepleiere gis lønn under videreutdanning når arbeidsgiver har vurdert behovet for utdanning og gitt permisjon. Når arbeidsgiver har vurdert behov for videreutdanning og har inngått avtale med sykepleier/spesialsykepleier eller jordmor om permisjon til slik utdanning, skal sykepleieren sikres 80 pst. av minstelønn som sykepleier ut fra godskrevet ansiennitet. Det skal også inngås avtale mellom arbeidsgiver og sykepleier om de øvrige vilkår, herunder bindingstid, arbeid i helseforetakene under utdanning, konsekvenser ved avbrudd av utdanningen skal reguleres, og bindingstid skal som hovedregel avvikles i 100 pst. stilling i helseforetakene. Dette er bestemmelser som gjøres gjeldende for sykepleiere som påbegynner videreutdanning høsten 2014. Jeg mener det er positivt også å snakke om de resultatene som er oppnådd. Jeg mener den avtalen som nå er inngått mellom arbeidsgiver og arbeidstaker på dette området når det gjelder videreutdanning for sykepleiere, går rett inn i kjernen av en del av de problemstillingene som tas opp i dette representantforslaget. Vi ser nå at denne avtalen legger grunnlaget for at en får bedre løsninger.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Jeg vil si at jeg er veldig enig i den innfallsvinkelen som representanten Trøen her har. Det er ofte hevdet at på grunn av at flest mulig selv ønsker å bo hjemme så lenge som mulig, må de som bor på institusjoner, bo der veldig kort tid. Det er riktig for noen, men for andre, spesielt for personer som har demens, ser man at både omsorgsbolig og sykehjem kan bli bosted over mange år. Da er pårørende veldig sterkt involvert i situasjonen over lang tid. Det gjør at det å få en god dialog mellom de som er ansvarlige ledere og ansatte på institusjonen og brukerne og pårørende, er helt avgjørende for å kunne gi gode kvalitative tjenester og en verdig omsorg. Det handler ikke bare om de rene objektive kvalitetsmålene som man ofte diskuterer rent faglig, men også om kvalitet som i større grad handler om muligheten til å leve et meningsfylt liv – det å kunne spise et godt måltid sammen med andre, den gode samtalen, det å være i aktivitet, ha mulighet til å drive med de fritidsinteressene som en selv mente og fortsatt mener er spennende og interessante. Det er ikke sånn at vi mennesker, når vi når en viss alder, blir like. Tvert imot er det mange som hevder at jo eldre vi blir, jo mer ulike blir vi. Det er veldig viktig at vi har en pleie- og omsorgstjeneste som er i stand til å ivareta hvert enkelt menneske og dets ulike behov og synspunkter på hva som er det gode liv, også i en situasjon der man er avhengig av pleie og omsorg av andre. I de tilfellene der brukeren selv ikke har muligheten til å gi uttrykk for dette, er det selvfølgelig de pårørende som er de nærmeste til å ha kunnskap og erfaringer på dette området. Det er også viktig å ha en arena der en kan snakke sammen på en tillitsfull måte. Mange pårørende sier til meg at de er redd for å gi beskjed, de ønsker ikke å være den masete pårørende. De er redd for at det kanskje skal gå ut over deres kjære. Sånn vil vi selvfølgelig ikke ha det, sånn skal det ikke være. Jeg tror f.eks. at løsningen med et pårørendeutvalg kan være et sted der en kan ta opp problemstillinger uten at de nødvendigvis knyttes opp til en enkelt, men at det diskuteres mer generelt.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-22:
Også jeg vil takke for en god og viktig debatt. Dette har handlet om et konkret forslag som kan forbedre kvaliteten i pleie- og omsorgstjenestene våre, men den har også berørt disse spørsmålene bredere enn det. Jeg mener at vi er nødt til å jobbe spesielt rundt tre akser som vil ha stor betydning for å lykkes med mange av de målene som jeg opplever at det er stor enighet om. Det ene er betydningen av god ledelse. Jeg tror at mange her – på samme måte som meg – er ute og besøker mange institusjoner i Kommune-Norge. Jeg sier at jeg pleier av og til nesten føle det på stemningen idet jeg kommer inn døra, om det er god ledelse ved institusjonen. Det er helt avgjørende for å lykkes på disse områdene. Derfor jobber vi bl.a. med et program for ledelse etter modell av rektorutdanningen i skolen, som jeg mener har gitt gode resultater der. Så er faglighet, kompetanse, også helt avgjørende. På samme måte: Igjen – som inspirasjon fra skolen, siden brukerutvalget er inspirert av FAU i skolen – er det viktig på andre områder å bli inspirert av skolen. På samme måte som lærernes kunnskap er avgjørende for kvaliteten i undervisningen, er kompetansen hos dem som jobber i sektoren, avgjørende for kvaliteten i pleie- og omsorgssektoren. Derfor øker vi innsatsen mot å gi etter- og videreutdanning for dem som er ufaglært som jobber i sektoren, og vi jobber videre for å bedre kompetansen og for etter- og videreutdanning i sektoren. Det er også viktig at kommunene har gode planer for bruken av denne kompetansen, og for hvordan de skal heve kvaliteten gjennom å jobbe som en god arbeidsgiver. Det tredje punktet dreier seg om å sette kvaliteten i system. Der jobber vi nå i større grad med å se på hvilke nasjonale indikatorer vi kan legge til grunn for å jobbe mer systematisk med kvalitet, noe som ikke minst også gir kommunene mulighet til å sammenligne sine egne tjenester ikke bare med sin egen kommune året før, men også med andre, tilsvarende kommuner og dermed jobbe systematisk for å bedre kvaliteten. Alt dette i sum vil forhåpentligvis ha stor betydning for kultur og holdninger i møte med pasienter og pårørende. Jeg vil takke for en god diskusjon. Dette er et område som jeg jobber mye med, og denne interpellasjonen viser at det kommer mange gode, kreative innspill, ikke minst fra de pårørende og brukerne selv, som dette forslaget kom fra, og dermed bekrefter at de pårørende og brukerne er de beste endringsagentene vi har i tjenesten.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2014-05-22:
Omstillingsprosessen for sykehusene i hovedstaden var dårlig planlagt. Riksrevisjonen er klar på at det ikke ble tatt tilstrekkelig hensyn til kjente utfordringer ved en så stor omstilling. Som resten av Helse-Norge, lever disse helseforetakene med ulike IKT-løsninger som ikke snakker sammen, og dårlige journalsystemer. Saken har ved flere anledninger vært tema for debatt i Stortinget, og dagens regjeringspartier, Høyre og Fremskrittspartiet, har med rette stilt seg kritiske til prosessen. Underveis i prosessen fremmet Høyre ved flere anledninger forslag om at Stoltenberg-regjeringen måtte komme til Stortinget med en nasjonal helse- og sykehusplan. Vi fremmet også forslag om en satsing på IKT i helsevesenet. I tillegg ba vi om en intern utredning. Alt ble nedstemt av de rød-grønne. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har som mål å skape pasientenes helsetjeneste, der IKT er et avgjørende virkemiddel som vil gjøre hverdagen enklere for både ansatte og pasienter. IKT er en høyt prioritert sak for regjeringen, og helseministeren varslet i sin sykehustale en full gjennomgang av IKT-organiseringen i sektoren. Gjennomgangen er allerede igangsatt. Det har gått år og dag med utallige utredninger. Ifølge brev fra departementet er det etablert tiltak på både kort og mellomlang sikt. Det meldes at iverksatte tiltak ved Ahus begynner å gi positive resultater og driftsmessige forbedringer, og at sykehuset i tillegg vil realisere egne planer om ytterligere tiltak de nærmeste månedene. Helse Sør-Øst vil i juni legge fram en ny rapport, som omhandler kapasiteten i Helse Sør-Øst, og som også vil ta for seg kapasitetsutfordringene i hovedstadsområdet på litt lengre sikt. I tråd med regjeringens politikk har Helse Sør-Øst, i dialog med helseforetakene og de private sykehusene, klarlagt ledig kapasitet og muligheten for kapasitetsutvidelse. Dette er veldig positivt. Samtidig vil en nasjonal helse- og sykehusplan fra regjeringen gi føringer som Oslo universitetssykehus må ta hensyn til i det videre omstillingsarbeidet. Etter mange år med uro og mange utredninger ser Høyre og Fremskrittspartiet ingen grunn til at det foretas en ekstern ekspertvurdering, eller at det lages en egen plan for den videre omstillingen. En slik utredning måtte i tilfellet ha kommet på et tidligere tidspunkt. Regjeringen satser på en helse- og sykehusplan, IKT, en pasientjournallov og en helseregisterlov, og alle disse er viktige verktøy for at helseforetakene, i både hovedstaden og resten av landet, skal kunne fungere godt i fremtiden. Det viktigste nå er å skape mest mulig ro rundt det omfattende arbeidet som gjøres for å bedre situasjonen ved helseforetakene.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2014-05-22:
Når vi vet og har kunnskap om hva heltid betyr for pasientsikkerheten, for muligheten til å bygge opp kompetansen videre og for å redusere ikke minst administrasjonskostnadene, og når Sykepleierforbundet i sitt høringsinnspill gir tilbakemelding om at andelen deltid ikke har endret seg noe særlig de siste ti årene – de viser i høringsinnspillet sitt også til at andelen deltid har økt i spesialisthelsetjenesten – forundrer det oss at helseministeren velger ikke å bruke sin autoritet som helseminister og stille krav om at helseforetakene fortsatt skal jobbe med dette. Hvorfor trekker han vekk akkurat dette punktet i oppdragsdokumentet, når det har så stor betydning for rekruttering og utvikling av kompetanse videre?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2014-05-22:
Det er en klar forskjell når det gjelder andel deltid i helsesektoren kontra andre steder. Det må vi ta innover oss som stortingsrepresentanter. Forskjellen er spesielt med tanke på to yrkesgrupper: sykepleiere og helsefagarbeidere. Arbeiderpartiet har iallfall lyttet til fagforeningene og ser at de har gått vekk fra parolen om deltid som en mulighet, til å ha fullt fokus på det med heltid. Det tror vi er nødvendig. Vi må huske på at sykepleierne også sa at de har undersøkt hva som var grunnlaget for å velge sykepleierutdanningen ti år tilbake. Da var det over 60 pst. som valgte sykepleien fordi de hadde mulighet til deltid. Det er redusert til 30 pst. Det er klart at hvilke holdninger en går inn i valg av yrker med, har også betydning. Derfor mener Arbeiderpartiet at det er viktig at vi her fra Stortinget, og helst også fra regjeringen, gir klare signaler om at her må det jobbes videre med å tilrettelegge for mer heltid, sånn at vi får den samme brøken med heltid/deltid som ellers i arbeidslivet. Vi mener det er fullt ut er rom for det på samme måte som for leger. Sykepleierforbundet viser også til at kun 41 pst. av de som gikk ut i sist kull, fikk 100 pst. stilling. De har også gått gjennom og sett på andelen utlyste stillinger, og der var det 28 pst. som var hele stillinger. Det er klart at vi har en jobb å gjøre videre. Vi er glade for at Olaug V. Bollestad tok opp Jordmorforeningens veldig konstruktive innspill. Det er ganske tungt å jobbe som jordmor på fødeavdelingene, med veldig mye arbeid om natten. Kunne vi spre det, sprer en samtidig kompetansen. Det er også en utfordring til helseministeren å se på muligheten til økt samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten for å lage 100 pst. stillinger, spre kompetansen, men også belastningen med å gå de tunge vaktene på kveldstid og nattestid, og ikke minst få en bedre fødselstid både for de fødende og for barna. Jeg tror det også hadde vært et utrolig flott pluss. Det siste er det som også representanten Olaug V. Bollestad tok opp, at når sykehusene er våre fremste kunnskapsbedrifter og -virksomheter, er det litt spesielt at over 50 pst. av legene må gå i midlertidige stillinger. Jeg vet at statsråden kanskje kommer til å sende det tilbake til oss, og si at vi har sittet i posisjon i åtte år, men nå sitter helseministeren fra Høyre i posisjon, så jeg håper at det også blir ryddet opp, for det er like viktig for dem å kunne planlegge både karriere, arbeidstid og fritid.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2014-05-22:
Jeg takker for svaret fra helseministeren og er selvfølgelig veldig glad for at han også er opptatt av at det skal utvikles en kultur i omsorgstjenesten som gir pasienter og pårørende reell innflytelse. Jeg er også glad for at ministeren så tydelig kobler at det å gi pasienter og pårørende større innflytelse kan skape større tillit, og med det bidra positivt til å øke pasientsikkerheten. Hvis vi klarer å styrke pasienters og pårørendes stemmer, bidrar vi også til at det oppstår mer likeverdighet mellom partene, der både pasient, pårørende og fagpersoner kan gi og motta informasjon, støtte og hjelp. Mange pasienter og pårørende opplever at det er personalet som sitter med kontrollen. I den sammenheng skal vi også være ekstra oppmerksom på at den generasjonen som i dag er aldrende, ofte har stor respekt for den faglige autoriteten til sykepleiere og leger, og de kan kvie seg for å ta opp spørsmål knyttet til pleien eller til faktorer som virker inn på deres livskvalitet. Jeg har lest boken «De skal jo allikevel dø» som Liv Riktor Lykkenborg har skrevet. Hun kaller boken en kamp for en verdig alderdom. Hennes bok bygger på intervjuer med 50 beboere, pasienter og sykehjemspersonell fra mange steder i landet, og materialet er samlet over en tiårsperiode. Til tross for at hun skildrer mange vanskelige og vonde situasjoner i boken sin, viser den også hvordan gode institusjoner og dyktige fagpersoner lykkes i å gi eldre, pleietrengende et meningsfylt og godt liv, og hvordan de bruker samhandling med pårørende på en positiv måte i utviklingen av kvalitet og verdighet i omsorgen. Pasientrettighetsloven er tydelig på at alle pasienter har rett til informasjon og medvirkning i behandlings- og pleiespørsmål som angår dem. Helsepersonell er også ansvarlig for at pasienter og/eller pårørende tas med i beslutninger om pleie og behandling. Men eldre hjelpetrengende mennesker er allikevel særlig utsatt for krenkelser av sin integritet, først og fremst fordi de er avhengig av pleiepersonalets hjelp, tid, kompetanse og personlige holdninger. Men også fordi sykdom og funksjonssvikt kan stå i veien for at hjelperen ser personen som den han eller hun er og har vært. De har heller ikke nødvendigvis den styrke og kraft som gjør at de kan motstå andres eventuelle maktbruk. Det forteller meg også at pårørende spiller en viktig rolle i utviklingen av en verdig og kvalitativt god eldreomsorg. Og vi er glad for at helseministeren vil be om forslag til helt konkrete tiltak for å trekke pårørende mer med når pårørendeprogrammet skal utarbeides. Jeg er også glad for at helseministeren gir så tydelige signaler om at han ønsker å se på permanente råd for å ivareta brukernes og pårørendes stemme. Det ønsker vi velkommen.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2014-05-22:
Jeg vil takke for en god debatt og mange gode innspill. Denne debatten dreier seg konkret om bruker- og pårørendeutvalg innenfor pleie og omsorg. Når det gjelder innspillene fra representanten Brattabø Handegard, er jeg glad for at pårørendepolitikk har vært en veldig viktig del av Høyres politikk – og også Fremskrittspartiets politikk de siste årene her på Stortinget, vet jeg. Jeg er spesielt glad for at den nye regjeringen har varslet en ny melding om primærhelsetjenesten, for det blir en viktig melding, som også vil ta inn over seg en del av de spørsmålene som knytter seg til pårørendepolitikk, som representanten var inne på. Så er det viktig at med Samhandlingsreformen handler de pårørendes utfordringer i kommunene om mer enn demens; det handler om hjemmebaserte tjenester også. Så det blir interessant å se når saken kommer tilbake fra regjeringen – og med helseministerens positive innstilling i dag – om både hjemmebaserte tjenester og institusjoner blir en del av dette. Men denne saken handler også veldig mye om holdninger. Det handler om hvordan vi ser på pasienter og pårørendes medvirkning. Et sentralt spørsmål som bør være til debatt på alle vakter i institusjoner over hele landet, er: Bor pasienten på vår arbeidsplass, eller jobber vi i pasientens hjem? Det er selvfølgelig det siste som er det riktige. Fagpersonene jobber i pasientens hjem når pasienten er på institusjon, og vi må huske det, både vi som politikere og de fagpersoner som er ute og skal samhandle med pasienter og pårørende. Jeg takker for debatten og ser fram til at denne saken kommer tilbake.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-05-22:
Først vil jeg takke interpellanten for at hun tar opp et viktig tema. Jeg er ikke i tvil om at aktiv medvirkning fra brukere og pårørende er en nødvendig forutsetning for å oppnå den ønskede kvaliteten i pleie- og omsorgstjenesten. Egentlig burde dette vært en ikke-debatt – at brukerne og de pårørende skal være viktige premissleverandører i pleie- og omsorgstjenestene og sikres betydelig innflytelse, burde vært en selvfølge, og burde vært en naturlig og integrert del av pleie- og omsorgstjenestene. Dessverre er ikke det virkeligheten mange steder. Jeg har truffet en del pårørende og brukere i det siste som kan fortelle helt andre historier, historier om hvordan det motsatte skjer, hvordan brukere og pårørende i en vanskelig livssituasjon får en tilleggsbelastning i møtet med systemene. Skal helse- og omsorgstjenestene bli bedre, må vi lytte og lære av de menneskene som trenger hjelp, og deres pårørende. Det viktigste av alt er at man lærer og dermed treffer bedre med tilbudet til den enkelte. Altfor ofte handler dette om prestisje, og brukerne og pårørende blir sett på som brysomme, blir ignorert og i verste fall utsatt for trusler. Jeg tror at et bruker- og pårørendeutvalg ved pleie- og omsorgstjenestene kan være et virkemiddel for å få bedre tjenester tilpasset den enkelte. Jeg håper imidlertid, og det er en liten utfordring til statsråden, at en ser utover eldreomsorgen og inkluderer brukere og pårørende av andre pleie- og omsorgstjenester i kommunene – eksempelvis funksjonshemmede barn og voksne og deres pårørende. Jeg er glad for at den nye regjeringa viderefører og forsterker arbeidet med bruker- og pårørendemedvirkning, som den rød-grønne regjeringa bl.a. slo fast i Nasjonal helse- og omsorgsplan 2011–2015 og i stortingsmeldingen fra 2013 om morgendagens omsorg. Det er viktig at pårørende og brukerutvalg organiseres på en sånn måte at brukere og pårørende får en betydelig innflytelse på tjenestene som gis, og at de ikke blir for byråkratisk innrettet. Jeg håper at dette sammen med andre tiltak nasjonalt og lokalt i større grad kan bidra til at brukere og pårørende blir sett på som en ressurs og ikke som en trussel når de ber om å få delta i utformingen av tjenestetilbudet.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2014-05-22:
Forslagsstillerne tar opp et viktig spørsmål: behovet for beredskapslagring av matkorn. Det er riktig, som forslagsstillerne sier og beskriver, at kornproduksjonen er fallende, og at kornarealet er blitt redusert de seinere åra, noe som gjør oss mer avhengig av import. Dog har Stortingets tilnærming de seinere åra vært at vi har hatt en tilstrekkelig matforsyningssikkerhet gjennom egen produksjon og import. Spørsmålet om å gjennomføre beredskapslagring for matkorn er imidlertid igjen aktualisert, ettersom situasjonen i det globale markedet har endret seg siden avviklingen av beredskapsordningen for matkorn i 2003. Jeg mener derfor at komiteens og regjeringens mål om å øke selvforsyningsgraden av mat ut fra beredskapshensyn er riktig. Om vi i tillegg skal gjennomføre beredskapslagring av matkorn, mener jeg det er for tidlig å konkludere på nå. Vi har per i dag flere spørsmål som vi har behov for å få avklart, enn vi har svar. På bakgrunn av Meld. St. 9 for 2011–2012 ba Stortinget gjennom Innst. 234 S for 2011–2012 regjeringen om en utredning av behovet for å gjeninnføre nasjonale beredskapslagre for korn. Statens landbruksforvaltning la fram sin anbefaling i fjor, og man konkluderte med en anbefaling om å gjeninnføre en slik beredskapslagring for matkorn. Da budsjettet for 2014 var til behandling, valgte regjeringen å ta ut den foregående regjeringens forslag om å avsette 5 mill. kr til formålet. Årsaken er at regjeringen ønsker å avklare flere spørsmål enn det Statens landbruksforvaltnings utredning ga svar på, før en kan konkludere hvorvidt det er behov for beredskapslagring av matkorn, eventuelt i hvilken utstrekning, og alternative skisser til løsning. Landbruks- og matminister Sylvi Listhaug skriver i sitt brev til komiteen 27. mars at Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning er anmodet om å foreta denne utredningen. Frist for ferdigstillelse av utredningen er 1. juni. Regjeringen har derfor varslet at den vil komme til Stortinget med en anbefaling i statsbudsjettet for 2015. Å ta opp igjen spørsmålet i budsjettforhandlingene bør derfor være uproblematisk. Når det gjelder havnesiloen i Stavanger, er det ikke sikkert at den er den optimale løsningen. Denne havnesiloen ble bygd i 1965 og skulle primært være transittlager for importkornet, og den har i hovedsak vært brukt til det. Stavanger Havnesilo har i liten grad vært benyttet til beredskapslager. Beredskapslagre for korn har vært spredt i Norge, med bl.a. 2 lagre i Nord-Norge, og vi har hatt 13 mellagre som også har vært i Nord-Norge. Jeg tror derfor det er både riktig og viktig å få en bredere utredning om beredskapslagring, der en eventuell plassering blir nøye vurdert. Denne utredningen tror jeg vil være både fornuftig og lønnsom, og den forlengelsen i tid som denne utredningen vil gi, vil langt fra skape noen utfordringer – jeg tror derimot den tida vil være fornuftig å bruke. Jeg vil derfor støtte forslaget fra komiteen om at denne saken vedlegges protokollen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2014-05-22:
Aller først vil jeg takke forslagsstillerne i denne saken. Det kan synes kuriøst at man fremmer forslag som går på en helt konkret eiendom i en by i Norge, men det er et større bakteppe til denne saken som gjør saken viktig. Jeg vil også, så langt jeg bare kan, gi honnør til saksordføreren for i hvert fall noe av innledningen og opptrappingen til innlegget, for dette er jo et såpass viktig spørsmål at man bør unngå det politiske spillet knyttet til dette. Jeg oppfatter saksordføreren dit hen at man faktisk ser de politiske utfordringene som ligger i det å tenke beredskap også på dette området. Beredskap knyttet til matproduksjon må først og fremst bestå av særlig to elementer. Man kan diskutere ganske lenge og kanskje også avspore mye fra den beredskapsmessige diskusjonen ved å tro at man løser det hele med et beredskapslager. Vi vet alle at det blir avgrenset i tid. Det beste beredskapsmessige tiltaket vi står overfor når det gjelder det å være sjølberget i størst mulig grad, er, som også saksordføreren var inne på, å øke den norske produksjonen, å sikre at vi har en god norsk produksjon. De klimamessige utfordringene vi ser, de konfliktene som jeg har sett oppstå regionalt, og som rammer primærnæringene i stor grad, den utviklingen vi har sett av verdens totale kornlagre, og jeg vil også si den retningen vi går i – enten man vedtar det ene jordbruksoppgjøret eller det andre – når det gjelder struktur, taler jo i aller høyeste grad for at vi må være mer observante med tanke på hvordan vi skal kunne gi mat ikke bare til oss mennesker, men også til dyra. Hvis man belager seg på en produksjon som i større grad er avhengig av import – i hvert fall for den norske produksjonen – er dette spørsmålet mer aktuelt enn noen gang. Det kan synes fjernt å tenke seg at vi kan stå i en situasjon der vi ikke kan få nok fôr til dyra og nok mat til oss sjøl, men beredskapsarbeidet handler jo nettopp om i størst mulig grad å tenke det utenkelige. Derfor legger jeg ikke skjul på at jeg syns at regjeringa og regjeringspartiene her i Stortinget har noe manglende gjennomføringskraft når det gjelder et såpass lite tiltak som et beredskapslager faktisk er. Jeg gjentar det som har vært Arbeiderpartiets holdning til dette: Vi mener at mye av det utredningsarbeidet som ble gjort for den rød-grønne regjeringa av Statens landbruksforvaltning var tilstrekkelig, og at den starten man la inn i statsbudsjettet for 2014, og som var på bare 5 mill. kr, er noe regjeringa burde ha fulgt opp. Når jeg nå tar opp Senterpartiets og Arbeiderpartiets forslag, gjør jeg det fordi jeg mener det er avgjørende viktig at vi ikke får en ny verbal runde i det statsbudsjettet som kommer til høsten. Det er viktig at vi da får satt i gang, slik at ikke tida går, og slik at en faktisk får realisert en viktig, men ikke avgjørende, del av norsk beredskap. Når det gjelder det totale beredskapsbildet, om det å produsere mer mat på egen jord, er jeg overbevist om at det er noe vi vil komme tilbake til og få diskutert i rikt monn i ukene som kommer.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2014-05-22:
Jeg føler ikke at representanten Heggø fikk svar på sin replikk, så jeg vil utfordre statsråden én gang til. Det begynner å tegne seg et mønster i disse sakene i Stortinget, særlig dem som er knyttet til landbruk, at stortingsflertallet veldig tydelig uttrykker én vilje, og så har vi representanter for regjeringspartiene som går i helt motsatt retning. Det vil etter mine begreper bli en politisk utfordring etter hvert. Representanten Gundersen utbasunerer ganske klart sitt syn, i strid med hva stortingsflertallet har sagt i siste budsjettrunde, og slik jeg også oppfatter stortingsflertallet nå. Det er for øvrig også i strid med Fremskrittspartiets program, om det skulle ha noen betydning. I så måte er det grunnlag for å spørre statsråden én gang til: Er hun enig med representanten Gundersen, det største regjeringspartiet Høyres representant i næringskomiteen, når han sier at det ikke er noe behov for et slikt beredskapslager, og at det er å gå baklengs inn i framtida?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2014-05-22:
Jeg skal ikke dra det ut mer, men spørsmålet var egentlig om statsråden er enig med representanten Gundersen i at det ikke er noe behov. Grunnen til at jeg spør, er at hvis man virkelig har den oppfatninga, er det underlig at regjeringa nå iverksetter arbeid og påfører seg kostnader med å gjøre den jobben man faktisk skal inn i. Så ved siden av at jeg syns det er lite respektfullt overfor flertallet på Stortinget, syns jeg det må være det motsatte av effektiv forvaltning hvis det er slik man jobber. Så spørsmålet er: Er statsråden enig med representanten Gundersen?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2014-05-22:
Jeg tror foregående taler brukte ordet «kuriøst» om at han tar opp et forslag med tilknytning til at én bygning i Norge faktisk skal selges. Jeg vil si at det er ganske spesielt, for det er slik, som saksordføreren også bemerket, at da vi hadde kornlagre, så hadde vi dem spredt rundt omkring i landet. Hvis man snakker om en situasjon som den vi snakker om her – å tenke det utenkelige – er det kanskje ganske mye annet vi også kommer til å mangle, og som vi burde tenke på å bygge beredskapslager for. Mitt poeng her – og jeg har aldri lagt skjul på at jeg mener det er en forholdsvis spesiell diskusjon – er at hvis vi ser tilbake på historien, begynte vi å bygge opp lagre for kraftfôr på 1950-tallet, og vi hadde klare målsettinger om at vi skulle ha både seks måneders og ett års forbruk av korn, helt fram til Bondevik II-regjeringen avviklet dette i 2003. Ikke én gang i den perioden brukte vi kornlageret til det det var ment å brukes til. I løpet av en periode på 40–50 år har vi altså aldri hatt behov for det. Jeg må også henvise til forrige taler, som satt som justisminister da den foregående regjeringen i 2007–2008 la fram stortingsmeldingen Samfunnssikkerhet – Samvirke og samordning, der man konkluderte som så: «Forsyningsberedskapen innenfor matvaresektoren er basert på at både nasjonal produksjon og import langt på vei kan opprettholdes også i kriser. Risikobildet er ikke lenger slik at det kan antas at Norge blir avsperret fra internasjonale markeder over tid.» Den konklusjonen følger jeg i stor grad. Vi har en verden som blir stadig mer integrert. I tillegg til egenproduksjon er faktisk det å sikre at verden blir stadig mer integrert gjennom handel, den beste garantien for at vi ikke kommer i en situasjon der det kan bli matmangel i Norge. Nå skal vi avvente den gjennomgangen som kommer fra regjeringen. Jeg har aldri lagt skjul på at jeg mener det er å gå bakover i historien å innføre et kornlager. Det kommer til å koste mye penger. Men vi får nå se hva som blir konklusjonen. Jeg vil også holde fram at det ikke er mye i verdensmarkedssituasjonen for matvarer som tyder på at det er noe som tilsier at vi skal komme i en krisesituasjon. Realprisene på matvarer har gått ned, i hvert fall siden annen verdenskrig, og som sagt går vi mot en stadig mer åpen og integrert verden, der alt henger sammen med alt. Jeg kan gjerne være med på at vi skal tenke det utenkelige, men da må vi tenke gjennom hva det faktisk betyr. Da tror jeg vi kommer vi til å mangle reservedeler til det aller meste av transportutstyret vi trenger for å få kornet ut til folk. Vi kommer til å mangle det aller meste, og vi står overfor en situasjon som er nokså utenkelig.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2014-05-22:
Jeg har først lyst til å takke forslagsstillerne for et godt forslag, og også saksordføreren, som begynner sitt innlegg med å si at dette er en viktig problemstilling. Det er en formulering som undertegnede fullt og helt deler. Kristelig Folkeparti har lenge vært opptatt av beredskapslagre for korn. Til foregående taler, representanten Gunnar Gundersen, vil jeg si at iallfall undertegnede er glad for at vi aldri var i en sånn situasjon i de 40–50 årene at vi måtte bruke beredskapslagre. Det forteller at vi ikke var i en slik krise, og jeg håper ikke – og tror heller ikke – at representanten ønsket at vi skulle vært i en sånn krise. Så er det først og fremst produksjonen av korn som er det viktige, men vi må også ha et litt lengre perspektiv. Vi har nå en fallende nasjonal kornproduksjon. Vi vet at kornarealet går ned. Så vet vi også noe om årsaken til det, og det er det mulig å gjøre noe med. I tillegg skal vi ha en befolkningsvekst de neste årene – det er det ikke noen tvil om. Det vi også har sett denne vinteren, er at geopolitisk uro i Ukraina har påvirket kornprisen på verdensmarkedet. Det viser at vi lever i en globalisert verden, vi påvirkes av hendelser. Verdensmarkedet og prisene på mat påvirkes av geopolitisk uro. Kristelig Folkeparti er glad for at Felleskjøpet Agri tok et samfunnsansvar og kjøpte Stavanger Havnesilo. For oss er det å vise samfunnsansvar, og vi mener det hadde vært uheldig hvis den fasiliteten, som er fra en annen tid, hadde blitt faset ut nettopp når vi nå skal tenke framover, tenke hva slags beredskap skal vi ha, hvem som har ansvaret, og hvordan plasseringen skal være. I en sånn situasjon mener vi det hadde vært uheldig om Stavanger Havnesilo hadde blitt brukt til boliger istedenfor å være havnesilo litt lenger for eventuelt å kunne gå inn i en større beredskapsplan på et senere tidspunkt. Det tidspunktet er når vi får saken til behandling i budsjettet. Kristelig Folkeparti er utålmodig, og vi forventer at vi ikke bare får en utredning i budsjettet, men at vi også kan ta tak videre for å få saken i hende.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2014-05-22:
Jeg har aller først lyst til å takke forslagsstilleren for å fremme dette forslaget fordi vi kan få rekruttering til fiskeryrket i fokus. Det er viktig, og det er viktig å gjøre det mer attraktivt å bli fisker. Jeg har også lyst til å takke statsråden for de initiativer som hun peker på overfor komiteen. Dem er det full støtte til, og det er gode initiativer. Vi må satse på kvalitet, vi må satse på det moderne fiskeriet, og som det også har blitt sagt tidligere: Det må satses på det å skape miljø – bærekraftig miljø og den delen, men også miljø blant ungdommer som kan tenke seg å gå inn og bli med på den store, fremadrettede dugnaden når det gjelder å være med på å bære Norge som den fiskerinasjonen vi er. Innstillingen i dag viser at det er stor samstemthet i komiteen. SV er ikke representert i komiteen, og de vil fremme sine forslag, men utover det viser dette en retning på saken: Komiteen slutter opp om det som statsråden har pekt på, og det er gledelig overfor en så viktig næring som dette er. Vi trenger alle gode tiltak for at ungdommen skal ha lyst til å satse på nettopp denne viktige næringen for landet vårt.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2014-05-22:
Denne utredningen som det snakkes mye om, tar fryktelig lang tid. Det har tatt mer enn et halvt år å gjennomføre en svært begrenset utredning, og oppdragsbrevet fra departementet kommer først dagen etter at jeg stilte skriftlig spørsmål og etterlyste status i saken. Det burde ha vært mulig å ha denne utredningen klar til revidert nasjonalbudsjett. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva gjorde statsråden med denne saken fra 26. november 2013, da Stortinget bestemte dette, til 5. mars, da oppdragsbrevet ble sendt? Jobbet en med oppdragsbrevet i denne perioden, eller begynte en først på oppdragsbrevet 4. mars, da spørsmålet tikket inn, og pressen etterlyste status for utredningen?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2014-05-22:
Jeg tror statsråden hadde tjent på å være mer opptatt av framtiden enn av fortiden. Det er jo en sannhet at vi etablerte beredskapslager for såkorn. Frøhvelvet på Svalbard er et viktig tiltak. Dette utvikler seg over tid. Vi hadde satt av penger til å komme i gang. Jeg føler ikke at jeg fikk svar på spørsmålet mitt. Hva konkret var svakhetene med utredningen fra januar 2013 som gjorde at en altså må bruke et halvt år på en ny utredning?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2014-05-22:
Historien om norsk fiskerinæring er historien om hvordan en tusenårig tradisjon med høsting av havets rike ressurser har lagt grunnlaget for at Norge i dag er en stormakt innen sjømat. Over 150 land importerer villfanget og oppdrettet fisk fra Norge. Eksportverdien utgjorde i 2012 hele 51,6 mrd. kr. Dette er Norges tredje største eksportnæring. Senterpartiet er opptatt av å legge til rette for en framtidsrettet sjømatnæring med et stort potensial for utvikling langs hele kysten. Utviklingen i norsk fiskerinæring har altså vært formidabel, men ingenting går av seg selv – ei heller rekrutteringen til en næring i vekst. Derfor er debatten rundt skolekvoter en del av en svært viktig debatt, nemlig debatten om hvordan en skal rekruttere ungdom inn i fiskenæringene. Den rød-grønne regjeringen foreslo i sjømatmeldingen å videreføre rekrutteringskvoteordningen og samtidig øke antall nye deltakeradganger fra 10 til 20 årlig. Det ble sågar varslet at en burde, om søkermassen tilsa det, vurdere å øke ytterligere til 25 deltakeradganger. Dette forslaget kan bidra til å gi skolene mulighet til å drive allsidig fiskeriopplæring på et tilfredsstillende nivå for framtidens fiskere. Senterpartiet noterer seg at statsråden har varslet en gjennomgang av undervisningskvotene. Vi ser fram til å ta debatten om hvordan regjeringen vil arbeide for å sikre rekrutteringen til det som et enstemmig storting har sagt skal være verdens fremste sjømatnasjon. Vi vil ikke støtte andre forslag, altså de forslagene som er varslet fra SV i saken. Skal vi klare å rekruttere tilstrekkelig til den norske fiskeflåten i framtiden, må vi tenke flere tanker samtidig. Senterpartiet mener at noe av det viktigste faktisk er å sikre at vi har en distriktspolitikk som gjør at ungdom vil bosette seg i Distrikts-Norge, på kysten, i bygdene, og dermed kan utgjøre grunnlaget for å sikre rekrutteringen også til kystfiskeflåten. Dette betyr at vi må sikre arbeidsplasser på land, vi må sikre et mangfoldig næringsliv i hele landet – også for dem som ikke vil inn i fiskerinæringen. I et stadig rikere Olje-Norge er det særlig viktig at vi har oppmerksomhet på rekrutteringen til primærnæringene. Dette er fornybare ressurser, men de fornybare ressursene er lite verdt om vi ikke har kapasitet til å utnytte den verdien som ligger i dem.
Pål Farstad (Venstre), 2014-05-22:
Produksjon av korn er en av bærebjelkene i norsk landbruk og er avgjørende for en nasjonal matforsyning og matvareberedskap. Å sikre tilstrekkelig tilgang på matkorn i en eventuell krisesituasjon er viktig for Venstre, og det må derfor arbeides for at selvforsyningen av mat blir høyest mulig av beredskapshensyn også. Men hvilken rolle et kornlager bør ha i den forbindelse, er bare en liten del av problemstillingen. Dessverre er den nasjonale kornproduksjonen fallende. Kornarealet i Norge har blitt betydelig mindre siden 1991, og avkastningen per dekar har stagnert. Et varmere og våtere klima som følge av klimaendringene gir lavere matkornandel og svekker kvaliteten på fôrkornet. De norske kornavlingene var høsten 2013 de laveste på 37 år, og resultatet ble en import på nesten 60 pst. Når vi vet at Norge har en forventet befolkningsvekst på 20 pst. de neste 20 årene, er det viktig at vi diskuterer hvordan vi kan styrke norsk kornproduksjon. Venstre mener at kornarealet må økes, og i den forbindelse er det viktig at jordvernet for areal egnet til kornproduksjon styrkes ytterligere. Arealproduktiviteten har stagnert de siste årene og må igjen økes om en skal nå målet om økt produksjon. Bedret lønnsomhet i kornproduksjonen er avgjørende. Det er samtidig svært viktig med incitamenter som kan sikre produktivitets- og kvalitetsfremmende investeringer. I den sammenheng er omfanget av leiejord en særlig utfordring. Drenering er også et viktig område som vi bør ha fokus på. Bedre drenering vil gi avlingsøkning og redusert miljøbelastning. Jordpakking er en økende utfordring som krever betydelig økt oppmerksomhet blant produsenter og rådgivere. Tilgang på kornsorter er også viktig for å møte utfordringene som norsk kornproduksjon står overfor. I budsjettforliket mellom regjeringen, Kristelig Folkeparti og Venstre ble det enighet om at behovet for beredskapslagring av korn skal utredes nærmere. Venstre er tilfreds med at NILF er gitt i oppdrag å utrede dette. I selve utredningen er det viktig at man nå ser på hvilke framtidsutsikter norsk matkornproduksjon har, og hva som er status og mulig utvikling for verdensmarkedet for matkorn: Hvordan foregår beredskapslagring av matkorn i land det er relevant å sammenligne med Norge, og hva er sannsynlige krisescenarioer for norsk matkornforsyning? Venstre ser fram til å motta den bebudede utredningen til sommeren.