Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Det skal være enkelt for folk å ta seg fram. Økt framkommelighet, bedre sikkerhet og miljøhensyn skal ligge til grunn for den samferdselspolitikken Arbeiderpartiet fører, slik at folk og varer kommer seg raskt og trygt fram, og at vi får redusert klimautslippene. Vi skal planlegge arbeidsplasser og boligbygging bedre, slik at vi bruker minst mulig tid og ressurser på å reise. Førerløse framkomstmidler og intelligente transportsystemer er allerede i ferd med å revolusjonere samferdselssektoren. Vi vil legge til rette for denne utviklingen og ser optimistisk på hvordan digitalisering kan skape et betydelig tryggere og mer effektivt transportsystem. Kostnadene til bygging av vei og jernbane har økt betydelig de siste årene, og vi får stadig mindre vei og bane for pengene som bevilges. Vi må organisere utbyggingen av infrastruktur på en annen måte, en måte som gir mer vei og jernbane, og flere havner og flyplasser igjen for de pengene vi bruker. De kommende årene står vi overfor tre store utfordringer i transportsektoren. Den første er knyttet til klimautslippene. Vi skal møte våre forpliktelser i henhold til Parisavtalen om å kutte CO 2 -utslipp med 40 pst. Men fordi transportsektoren er den største ikke-kvotepliktige sektoren, er det grunnlag for å anta at vi i den sektoren må kutte om lag 50 pst. Da er det greit at denne planen sammenfaller med utfordringer fram mot 2030 – planen skal løpe til 2029. Utfordringen er at klimagassutslippene fra veitrafikken økte i både 2014 og 2015 før det i 2016 kom en forsiktig nedgang i utslippene. Det betinger et betydelig taktskifte i årene som kommer. Transportplanen fra regjeringen er en tradisjonell sektorplan, en investeringsplan. Samtidig vet vi at det ikke er gjennom investeringer i infrastruktur vi vil løse klimautfordringene vi står overfor. Slik sett er planen skuffende fokusert på det som bare faller innenfor Samferdselsdepartementets område. Vi står overfor store endringer – og muligheter – som følge av en svært rask teknologisk utvikling. Sensorteknologien, større volum på prosessorer og kunstig intelligens fører sammen med klimakravene til at det er mulig å se et kommende paradigmeskifte i sektoren. Det skal vi møte samtidig som det økonomiske handlingsrommet vil bli betydelig mindre, ifølge regjeringens egen beskrivelse i perspektivmeldingen. Fem dager etter at regjeringen la fram perspektivmeldingen, legger man altså fram en ambisiøs nasjonal transportplan med et veldig høyt investeringsnivå som ikke tar inn over seg det økonomiske handlingsrommet. Vi har gjennom spørsmål fra komiteen utfordret regjeringen på de underliggende vurderinger av gjennomførbarheten av planen. Det får vi ikke svar på. Regjeringen klarer ikke å redegjøre for det. En nøyer seg med gjentatte ganger å ta store forbehold om at gjennomføring av planen må følges opp med årlige statsbudsjett, men også at det økonomiske handlingsrommet vil tillate det. Når kostnadsveksten i sektoren er ute av kontroll, forsvarsforliket sammen med den forutsatte veksten i samferdselsinvesteringer tar nesten hele handlingsrommet i økonomien, samlet samfunnsøkonomisk nytte for planen er -179 mrd. kr, det er store teknologiske framskritt som man ikke tar hensyn til og planlegger ut fra, og regjeringen legger inn titalls store prosjekter som til sammen mangler om lag 200 mrd. kr på fullfinansiering, da er det ikke rart at mange miljøer stiller spørsmål om bærekraften og usikkerheten knyttet til gjennomførbarheten av denne planen. Arbeiderpartiet har andre prioriteringer enn regjeringen. Vi er klare til å møte utfordringene vi står overfor, med aktiv politikk som virker, og som sikrer at alle får likeverdige muligheter. Det finnes ikke noen planet B. Konsekvensene av klimautslippene er allerede merkbare, i Alaska, på Grønland og i Norge. Det er for sent å stoppe klimaendringene, nå haster det med å sikre at de ikke gjør uoverkommelige skader. Vi har forpliktet oss gjennom Parisavtalen, og det må vi følge opp. Transportsektoren står for store deler av de innenlandske klimautslippene, og det må komme store reduksjoner hvis vi skal lykkes. Da nytter det ikke å sitte passivt og vente på at teknologien og markedet skal komme og redde oss. Det må føres en tydelig politikk, med klare krav til reduksjoner av utslipp. Positive og negative incentiver må brukes for å fremme den ønskede utviklingen. For å utløse markedskreftene må tydelige politiske grep tas for å skape nettopp det markedet. Det legger vi i Arbeiderpartiet til rette for i vårt alternativ. Havet er grunnlaget for Norge som nasjon. Vi har alltid levd av de mulighetene og ressursene som havet gir, og havet vil være grunnlaget for framtidig verdiskaping i nasjonen. Vi har verdens nest lengste kystlinje, seks ganger mer havområde enn land, og 80 pst. av de havområdene ligger nord for polarsirkelen. Arbeiderpartiet vil utvikle og gjennomføre en ambisiøs havstrategi for Norge. Målet er at vi utvikler ny kunnskap om bærekraftig verdiskaping på, under, i og over havet. Da vil vi skape nye, lønnsomme arbeidsplasser i eksisterende og nye havnæringer. Men da må vi investere i en infrastruktur som gjør det mulig å høste av havet og fortsatt være en verdensledende maritim nasjon. Derfor prioriterer vi, i motsetning til regjeringen, kyst- og farledstiltak i denne planen. For Arbeiderpartiet er det en målsetting at alle offentlige veier i Norge skal være trygge. Det handler først og fremst om å føle seg trygg når man ferdes langs veiene, men også om en trygghet for at man har en forutsigbar framkommelighet. Skred og potensiell fare for alvorlige hendelser i tunneler skaper utrygghet i mange lokalsamfunn. Det skaper store forsinkelser og problemer for transporten og næringslivet over hele landet. Takten på arbeidet med å gjøre veiene tryggere må derfor opp, uavhengig av hvem som eier dem. Framtiden er digital. Det som kan digitaliseres, vil bli digitalisert. God digital infrastruktur blir minst like viktig som veier, jernbane og annen grunnleggende infrastruktur. Men da må det også være digitale muligheter for alle, over hele landet. For å beholde og videreutvikle Norges konkurransekraft mener Arbeiderpartiet at Norge bør være ledende i å ha en god digital infrastruktur. Regjeringen har ikke prioritert arbeidet med å sikre digital tilgang over hele landet. Utbyggingen av fullgod bredbåndsdekning må derfor intensiveres. På samme måte som når det gjelder andre store infrastrukturutbygginger, mener Arbeiderpartiet at fellesskapet må ta et ansvar for å sikre likeverdige muligheter for alle. Dette er altfor viktig til å overlate til markedskreftene alene. Vi ser også at det, avhengig av hvor man bor, er store forskjeller på hvilke muligheter man har, og for mange har for dårlige muligheter i dag. Vi vil at det skal lages en digital infrastrukturplan som sikrer en høykapasitets moderne nettilgang der det ikke er grunnlag for kommersiell utvikling. Den tredje store utfordringen jeg nevnte innledningsvis, er kostnadsveksten. Den har over tid vært stor i sektoren. Det er ikke en ny utvikling, og det er heller ikke en særnorsk utvikling, men denne regjeringen har ikke klart å møte den utfordringen. Regjeringen skriver selv at kostnadene for veiprosjektene øker med 40 pst. i perioden og med 30 pst. for jernbane. Det er ikke bærekraftig i framtiden. Vi må få kontroll, og vi må sørge for å ha en organisering og planlegging i sektoren som sikrer en forsvarlig og bærekraftig prosjektutvikling. Arbeiderpartiet vil gjøre det til en av sine hovedprioriteringer. Vi vil møte dette med moderne politikk og med klare krav til å få en styrket prosjektgjennomføring. Det handler om gjennomgang av standarder i sektoren og standardvalg på enkeltprosjekter. Det handler om å ta i bruk både eksisterende og kommende digitale verktøy, når det gjelder både planlegging og prosjektering, noe som vil kunne gi store innsparingsmuligheter ifølge næringen selv. Det handler om å være åpen og å lære av «best practice» fra andre land og tilpasse det til norske forhold. Det er ikke alltid slik at vi i Norge har funnet den endelige oppskriften på hvordan vi skal bygge veier og jernbane. Vi vil, som vi gjør på andre sektorer, opprette en samarbeidsarena mellom transportetatene, bygg- og anleggssektoren og forskningsinstitusjoner. Statens oppgave er å tilrettelegge for innovasjons- og forskningsmidler som kan sikre at ny teknologi og tiltak kan øke produktiviteten og få kostnadene ned. Det handler om å utvikle hvilke kontraktstrategier staten bruker, slik at vi kan få lavest mulig pris samtidig som vi sikrer norsk sysselsetting og at små og mellomstore bedrifter kan ta del i en teknologi- og kunnskapsutvikling som også vil skje i denne sektoren. Det har vi lyktes godt med gjennom mange år i offshoresektoren. Og ikke minst handler det om å utvikle statens prosjektmodeller og se på hvordan vi utformer anbudene, for å sikre at vi får størst mulig konkurranse. Arbeiderpartiet har levert et ambisiøst, seriøst og ansvarlig alternativ til regjeringens nasjonale transportplan. Våre alternativ vil gi en mer klimavennlig transport. Trygg, god og effektiv samferdsel vil sikre vekst, lønnsomme arbeidsplasser og bosetting over hele landet. Vi gjør en tydelig prioritering av kysten og når det gjelder kollektiv- og klimatiltak, vi trygger veiene våre, og vi sier at alle skal ha tilgang til høyhastighetsnett. Det gir likeverdige muligheter i landet, et land der alle skal få være med. Jeg må benytte anledningen til å rette opp en inkurie. På side 28 i Innst. 460 S, i venstre spalte, der det står om Arbeiderpartiets forslag om framskyndelse av prosjekter, har vi brukt tallet 5,1 mrd. kr. Det riktige tallet der skal være 4,4 mrd. kr, og det vil være gjennomgående for alle henvisninger til forslaget i innstillingen, i merknader fra Arbeiderpartiet så vel som fra de andre partiene. Med det tar jeg opp de forslagene Arbeiderpartiet står bak, alene og sammen med Senterpartiet.