Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-11-30:
Regjeringen følger i denne melding opp Innst. S. nr. 9 for 2002-2003, som har fulgt opp St.meld. nr. 17 for 2001-2002 Samfunnssikkerhet, og beslutningen om parallell behandling av langtidsplaner for militært forsvar og sivilt beredskap. Med utgangspunkt i komiteenes merknader, de sikkerhetspolitiske endringer og den videre modernisering av Forsvaret legger Regjeringen i den meldingen som behandles i dag, særlig vekt på å beskrive det sivilmilitære samarbeidet og utviklingen innen totalforsvaret. I St.meld. nr. 17 for 2001-2002 Samfunnssikkerhet la Regjeringen fram tiltak for å styrke arbeidet med samfunnssikkerhet. Med utgangspunkt i justiskomiteens og forsvarskomiteens merknader, jf. Innst. S. nr. 9 for 2002-2003, orienterer Regjeringen i denne meldingen om status for enkelte tiltak. Meldingen har ikke til hensikt å redegjøre for sikkerhets- og beredskapsarbeidet innenfor alle sektorer. Trusselbildet er mer sammensatt og mindre oversiktlig enn det var før. Internasjonale terrorhandlinger har vist at vi må ha evne til å møte krisesituasjoner på kort varsel. En gjennomgripende og god beredskap er nødvendig også når samfunnet ikke står overfor akutte trusler. Det er de senere år foretatt en rekke organisatoriske endringer på samfunnssikkerhetsområdet. Justisdepartementets samordnings- og tilsynsrolle er tydeliggjort og styrket, bl.a. ved etableringen av Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap, DSB, 1. september 2003 og ved å gi Nasjonal sikkerhetsmyndighet en faglig ansvarslinje til Justisdepartementet i sivil sektor. Etableringen av DSB har gitt en felles myndighetslinje fra sentralt til lokalt nivå innen brann, redning, forebygging og generell beredskap og et felles operativt og samordnende miljø for hendelser på sentralt, regionalt og lokalt nivå. Sivilforsvaret er omorganisert fra 40 kretser til 20 distrikter. I stortingsmeldingen er det gitt en redegjørelse for sentral krisehåndtering og Regjeringens vurdering. Vi har et godt prøvet og fleksibelt krisehåndteringssystem som kan tilpasses ulike utfordringer. Vårt krisehåndteringssystem tilrettelegger for at den organisasjonen som har ansvaret for et saksområde til daglig, også skal være best mulig rustet til å håndtere aktuelle krisesituasjoner. Regjeringen har lagt opp til at det i alvorlige krisesituasjoner vil bli nedsatt en egen departementsrådsgruppe bestående av de berørte departementer og Statsministerens kontor. På denne måten vil man raskt få håndtert situasjonen og bli enige om videre behandling. Jeg registrerer innstillingens forslag til vedtak om at Regjeringen bes utrede spørsmålet om en sentral krisehåndteringsenhet som ved kriser skal ha koordineringsansvar av departementer og etater, som må være operative i beredskapsarbeidet. Jeg vil sørge for at dette blir fulgt opp på egnet måte og melde tilbake til Stortinget, slik at Stortinget kan forholde seg til dette spørsmålet. Samfunnssikkerhet og beredskap er en viktig del av Justisdepartementets oppgaveportefølje. Jeg er opptatt av at så vel departementet som mine ytre etater har best mulige forutsetninger for å kunne håndtere kriser som vil kunne oppstå. Dette stiller krav til gode rutiner i departementet og en god samhandling med andre aktører. En utbygging av et felles digitalt radiosamband for brannvesen, politi og helsevesen er et viktig nasjonalt løft for å styrke arbeidet med samfunnssikkerhet og beredskap. Det er med glede jeg ser den innstilling som ligger til grunn i den saken i forbindelse med behandlingen av Justisdepartementets budsjett for neste år, som vil finne sted i denne salen om to dager. Mangfoldet i truslene samfunnet står overfor, gir en rekke sektorer betydelige sikkerhetsmessige utfordringer. Det er i løpet av de siste årene gjennomført flere tiltak for å redusere sårbarheten, f.eks. innen informasjonssikkerhet, kraftforsyning, transport og mattrygghet. Det er behov for en overordnet tilnærming til spørsmålet om hvordan rikets sikkerhet i forbindelse med vital infrastruktur og nasjonale interesser kan ivaretas i forhold til ulike virksomheter som ikke er offentlige. Regjeringen har derfor etablert et utvalg for sikring av landets kritiske infrastruktur. Jeg ser med forventning fram til utvalgets rapport, og jeg vil understreke her at utvalgets arbeid er svært viktig. Det er f.eks. viktig å gjøre slike valg som Regjeringen traff da man vurderte situasjonen for Store Norske på Svalbard. Man la til side en delprivatisering fordi man – for å bruke det som et eksempel – mente at Store Norske er et helt vitalt instrument for å kunne utøve en norsk Svalbard-politikk. Jeg er ganske sikker på at utvalget som er nedsatt, vil vurdere dette også på en rekke viktige samfunnsområder. Vi har selv nevnt i oppdraget til utvalget at man bør se på vannforsyning, på telekommunikasjon og på kraftforsyning som viktige områder – hvor er det man må eie, hvor er det man må ha kontrollerende eierskap, og hvor kan man klare seg med reguleringer? Virkemidlene og spennet må på bordet. Og la meg tilføye: Jeg har personlig møtt noen av de amerikanerne som skulle lede koordineringsarbeidet i forbindelse med opprettelsen av deres nye sikkerhetsdepartement. Jeg kunne konstatere hvilke betydelige utfordringer de stod overfor. Norge er en annen type samfunn, og det er all mulig grunn til å ha det utredningsarbeidet som nå er igangsatt. Selv vil jeg kalle det en naturlig oppfølging av Willoch-utvalgets sårbarhetsarbeid at vi nå får dette utredningsarbeidet, som er viktig for vårt samfunn. Det er kommentert av flere talere tidligere, men jeg finner grunn til å understreke det. For har vi gode ordninger, skal vi holde på de gode ordninger. Forlater vi dem, skal vi vite hvorfor vi gjør det. Vi skal være helt sikre på at dette speilet holdes oppe i den samfunnsdebatt som foregår om privatisering og konkurranseutsetting. Og la meg understreke: Det er ikke jeg som privatpraktiserende statsråd fra Venstre som sier dette. Det er Regjeringen som har gitt dette mandatet, og det er Regjeringen som har satt i gang arbeidet, fordi Regjeringen føler at dette er viktig, og fordi vi bl.a. med utgangspunkt i Sem-erklæringen klart sier at det fins områder hvor det nettopp er politisk avgjørende at man skal ha kontroll også gjennom eierskap eller kontrollerende eierskap. Når det gjelder grunnberedskapen i samfunnet, sikres den ved at det legges til rette for at enkeltpersoner, frivillige organisasjoner, virksomheter og nødetater kan forebygge og håndtere dagligdagse og ekstraordinære hendelser. Nødetatene – brann, politi og helse – arbeider kontinuerlig for å sikre en best mulig håndtering av alvorlige hendelser, bl.a. ved å gjennomføre øvelser, utvikle krisehåndteringsplaner og effektive organisasjoner. Beredskapen mot masseødeleggelsesmidler er betydelig styrket de senere år. Vi har lagt vekt på å øke kompetanse og styrke ressursene i nødetatene og i Sivilforsvaret. Denne satsingen foregår både i Forsvaret og i sivil sektor. Slik det framgår av St.prp. nr. 1 for 2004-2005 for Forsvarsdepartementet, planlegger Regjeringen å forbedre Forsvarets evne til beskyttelse av de militære styrker mot masseødeleggelsesmidler. Jeg vil også innen mitt ansvarsområde kontinuerlig vurdere om beredskapen på dette området bør styrkes ytterligere. Et helhetlig og moderne totalforsvar bygger på gjensidig støtte og optimal ressursbruk mellom Forsvaret og det sivile samfunn. Det er i dag et tett og integrert samarbeid mellom Forsvaret og det sivile samfunn. Redningshelikoptertjenesten er et eksempel på sivilt-militært sambruk, hvor Forsvarets ressurser utgjør et betydelig bidrag til sivil sikkerhet. Et annet eksempel er Forsvarets organisasjon for kystberedskap og aksjonsledelse, KYBAL, for bistand i bergingsberedskap. Jeg noterer meg innstillingens forslag til vedtak om en gjennomgang av beredskapslovgivningen, bl.a. med tanke på klargjøring av kommandolinjer og definering av gråsoner i akuttsituasjoner. I St.meld. nr. 39 slutter Regjeringen seg til Beredskapslovutvalgets konklusjoner, jf. NOU 1995:31, «Beredskapslovgivningen i lys av endrede forsvars- og sikkerhetspolitiske rammebetingelser», om at beredskapsloven § 3 er en fullt ut tilstrekkelig «hjemmel» for å kunne håndtere aktuelle krisescenarier. Jeg vil legge til rette for en hensiktsmessig oppfølging av forslaget til vedtak om at beredskapslovgivningen gjennomgås på nytt. Jeg er innforstått med at vi stadig må prøve dette, fordi vi stadig kan stå overfor situasjoner vi ikke tenkte på i går. Derfor oppfatter jeg selvfølgelig også det Stortinget foreslår her, som et usedvanlig konstruktivt bidrag i det arbeidet som vi må gjøre for aldri å hvile i gårsdagens hendelser, men stadig være i dagens, og ha med oss tilstrekkelig av det jeg vil kalle for «terrorblikket», til å forstå at vi i hvert fall noen minutter i måneden skal tenke på det uvanlige, for ikke å risikere å bli tatt på senga den dagen det uvanlige måtte tenkes å inntreffe. Selv om terrortrusselen er lav, kan vi ikke oppføre oss som om det aldri vil inntreffe noe. I kampen mot terrorisme er et godt samarbeid om etterretning avgjørende. Dette krever nær kontakt mellom Politiets sikkerhetstjeneste, politiet, Forsvaret, Nasjonal sikkerhetsmyndighet og utenlandske samarbeidende tjenester. Politiet er hovedansvarlig for å forebygge, etterforske og bekjempe terrorhandlinger, og har gode ressurser og trening for dette. Ansvarsforholdene mellom politi og forsvar er klarlagt. Politiet kan be Forsvaret om bistand etter en egen instruks som inneholder praktiske retningslinjer for rask og sikker vurdering og handling. Politiet kan i enkelte situasjoner ha behov for bistand til vakthold og sikring over en lengre periode. Heimevernet spiller en særlig viktig rolle i situasjoner hvor det er behov for styrket vakthold rundt samfunnskritiske funksjoner og objekter. Regjeringen ønsker å legge vekt på samarbeid mellom sivile og militære myndigheter. I denne forbindelse er øvelser av stor betydning for å sikre en god samordning og identifisering av felles utfordringer. I tillegg kan øvelser bidra til å styrke det internasjonale samarbeidet. Norge deltar aktivt i det sivil-militære samarbeidet på internasjonalt nivå, bl.a. innenfor rammen av NATO og FN. For å trygge vårt samfunn er vi avhengige av at ulike krefter bidrar på sitt vis. Jeg vil gjerne takke komiteene for viktige synspunkter. Det er jo slik at det er i fellesskap vi skal sikre den nødvendige oppmerksomhet rundt det kontinuerlige arbeidet med å skape et trygt samfunn. La meg avslutningsvis si at sårbarhetsperspektivet i sannhet er bredt. Det går på den ene siden fra store ulykker, den vi heldigvis unngikk på Lillestrøm, via f.eks. den dagen det skulle gå et stort fjellskred – la oss håpe at ikke det skjer – til situasjoner hvor vi skulle risikere å få en pandemi, altså en ny verdensomspennende influensaepidemi, og til den situasjonen som mange har vært opptatt av i denne salen, nemlig terror, hvor man på ulike måter vil prøve å spre frykt og lamme et samfunn. Hele dette spennet må vi ha med oss når vi snakker om samfunnssikkerhet og samfunnets sårbarhet. Selv om ikke alle aspekter er tatt opp i denne stortingsmeldingen, ønsker jeg ved slutten av dette innlegget mitt å understreke at det er det spennet vi må ha med. Det spennet hviler til syvende og sist på en ansvarslinje hvor folks kompetanse og evne til å kunne samtrene mot det uvante er helt avgjørende. Jeg vil gjøre mitt for at den årvåkenheten skal være til stede. Og la meg spisse det til slik: Vi må tenke i hvert fall fem minutter i uken på det uvante, for ikke å risikere å være uforberedt den dagen det eventuelt skulle inntreffe.