Trine Skei Grande (Venstre), 2009-01-13:
Ved første øyekast kan noen kanskje tro at dette ikke er en viktig sak, eller at det er en sak som ikke vekker engasjement. Det er helt feil. Dette er en veldig viktig sak. Saken er kanskje ikke veldig stor, men den angår veldig mange, og de som jobber med saken, har opplevd at dette gjelder et veldig viktig og stort tema. Jeg er glad for at vi har klart å oppnå enighet mellom alle partiene i Stortinget i en slik sak, og jeg er også veldig glad for at vi har klart å komme videre med de to elementene som vi har løftet. Vi har jobbet ganske grundig med saken – mye grundigere enn man vanligvis gjør med et Dokument nr. 8-forslag. Vi har hatt en høring, og vi tror nok at både fagmiljøet og de berørte partene føler at de har hatt muligheten til å komme i kontakt med politikerne med sin argumentasjon. Saken gjelder navneloven. Navneloven er det brei enighet om i Stortinget. Det er også brei enighet om at vi skal ha en navnelov, at vi skal tilstrebe en lik stavemåte, og at det er viktig at vi har prosesser rundt det å stave og skrive navn på en riktig måte i landet vårt. Det som vi løfter i denne saken, er det som går på gårdsnavn. Der er det to elementer som vi har ønsket å løfte. Det første går på at mange har navnet sitt fra f.eks. en gård. Navn, språk og identitet henger nært sammen for oss mennesker. Jeg vet om mange som har reist verden rundt for å se det stedet hvor man har navnet sitt fra. Vi har mange amerikanske slektninger som hvert år reiser til Norge for å se det stedet som de har navnet sitt fra. Det betyr at navn og identitet henger nært sammen, og når noen da endrer det, må også folk få føle at rettsprinsippene gjelder på det området. Det er egentlig litt større rammer rundt denne saken. For Venstre – og for meg som Venstre-representant, som har veldig mange språkforskere i mine rekker, vil jeg gjette – har det siden partiet ble stiftet for 125 år siden – om noen dager – vært viktig å kjempe imot at ett fagområde skal ha monopol på hva som er rett og galt i forhold til rettsoppfattelsen i samfunnet. For meg henger dette sammen med Venstres kamp mot at en embetsmannsstat skulle bestemme, men det henger også sammen med tankegangen rundt hvorfor vi f.eks. skal ha en jury i et samfunn, tankegangen rundt det at én faggruppe ikke skal ha monopol på hva som er rett i et samfunn. Derfor syns vi det er viktig å innføre et prinsipp om at man skal ha en ankemulighet der en også har lekmannsrepresentasjon. Det betyr at hvis du som fagmenneske har veldig god argumentasjon, skal du ha så god argumentasjon at du også skal klare å overbevise lekpersoner om at det du står for, er rett. Det er viktig at det også er en uavhengighet i ankemulighetene når det gjelder navn, som gjør at du har en uavhengighet også overfor fagområdet. Det er det første elementet her. Det andre elementet går på at vi åpner for å beholde stavemåter fordi stavemåter også kan fortelle om et steds kulturhistorie. Det kan fortelle historien om den rare fyren, som gjerne kan være en Erasmus Montanus som velger å stave navnet sitt på en litt annen måte på grunn av sånn eller sånn. Det forteller også en viktig kulturhistorie på et sted. Vi stilte i høringen spørsmål om hvilken katastrofe som ville inntreffe hvis vi opplever at et gårdsnavn kanskje staves på en annen måte, men vi har ikke klart å få oversikt over om det ville ført til en veldig stor katastrofe. Jeg tror nok at vi må åpne for at kulturhistorien også kan formidles ved måten navn blir stavet på, og at det også er en viktig del av kulturhistorien vår. Men jeg håper at statsråden her i dag kan avklare at det viktigste prinsippet som først må inn, er at vi får til en ankemulighet, en klagemulighet på vedtak som er gjort i endring av gårdsnavn, slik at folk føler at de har en reell, fair sjanse til å få hørt saken sin på en ordentlig måte. Det er et veldig viktig rettsprinsipp i denne saken, og jeg håper statsråden svarer at han vil komme tilbake ganske raskt i den forbindelse. Så får vi jobbe videre med hvordan vi kan utvikle en navnelov som ivaretar internasjonale konvensjoner og alle forpliktelser, men som også åpner for at kulturhistorien formidles gjennom det at noen velger å stave et gårdsnavn på en annen måte.