Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2014-05-27:
Vold mot barn er et av de mest alvorlige samfunnsproblem vi har i dag, og et problem som trenger styrket innsats og samarbeid på tvers av sektorer. De fleste tilfeller av vold og overgrep mot barn skjer på det stedet og av de menneskene som skal være det tryggeste barnet har, ofte i det skjulte, uten at noen vet noe og kan gjøre noe med det. Disse barna bærer på store hemmeligheter og opplevelser som kan påføre dem store fysiske og psykiske skader som kan vare livet ut. Vi har som samfunn et ansvar for disse barna, ansvar for å forhindre, avdekke og hjelpe når vi ser at det skjer. Likevel vet vi at dette ikke er noe som får mye oppmerksomhet, eller som skaper de store overskriftene. Vold mot barn er et samfunnsproblem som må løftes på den politiske agendaen, for barnas skyld. Det ønsker vi å bidra med i denne interpellasjonen. Men vold og overgrep mot barn kan ikke forhindres bare med innsats på én arena. Her trengs det samarbeid og en felles vilje på tvers av sektorer. Derfor er denne interpellasjonen et samarbeid også fra vår side mellom familie-, helse- og justisfraksjonen. Disse tre sektorene er sammen med skole og barnehage avgjørende for at vi får forebygget, avdekket og hjulpet barn som opplever vold og overgrep. I 2012 ble det gjennomført en voldsmåling, hvor det kom fram at i løpet av den ene uken målingen foregikk, var det over 900 barn som ble utsatt for vold. Jens Grøgaard, tidligere klinikksjef ved barneavdelingen ved Ullevål sykehus, gjorde for noen år tilbake et estimat i samarbeid med Rettsmedisinsk institutt. De anslo at mellom fem og ti barn dør hvert år av påførte skader. I to–fem av tilfellene er skadene påført av omsorgspersoner. Disse tallene sjokkerer oss alle og viser at det er viktig at vi handler raskt for å gjøre noe for disse barna. De fleste barn går i barnehage eller på skole, noe som gjør disse arenaene til viktige steder for å oppdage barn som er ofre for vold og overgrep. Dessverre ser vi at kun litt over 5 pst. av bekymringsmeldingene til barnevernet kommer fra barnehagene. Jeg tror ikke at dette er fordi det ikke skjer vold mot barn som går i barnehagen, men kanskje fordi vi trenger å utruste barnehagelærere med kunnskap om hva de skal se etter, samtidig som barnehagelærere og lærere i skolen også må ta inn over seg at dette faktisk skjer også i deres barnehage eller skole. Mange har sagt før meg: Du må tro det for å se det. Da trengs det kompetanseøkning i alle ledd. Vi må sikre at barnehageansatte og lærere vet hva de skal se etter, og at det er enkelt for dem å ta kontakt med barnevernet for å diskutere sin bekymring og melde om det trengs. Vi må gjøre alle som jobber med barn, trygge på å gå inn i ubehagelige samtaler med foreldrene når de mistenker noe eller er urolige for barnets situasjon. Det gjelder også ansatte i helsetjenestene. Det er viktig at leger og sykepleiere kan se forskjellen på hvilke blåmerker som kommer fra det å falle i trappa, og hvilke som kan komme av slag og vold. Når overgrepet er et faktum, er det viktig at vi har legenes spisskompetanse på undersøkelser av barn som er utsatt for overgrep, for å sikre bevis som kan sørge for straff. Leger som kan utføre slike undersøkelser, er viktig for å hindre at barnet opplever å bli utsatt for et nytt overgrep, fordi helsepersonell ikke er kjent med vanlige ettervirkninger og hva man bør være oppmerksom på etter et overgrep eller vold. Opprettelsen av barnehusene har vært et viktig steg mot å gi barn rettssikkerhet og tilrettelegge for at en rettsprosess kan gjøres mer på barnas premisser. Barnehusene har høy kompetanse om vold og overgrep mot barn og gjør en viktig jobb i avdekking – og også oppfølging – av barn og familier. Her er det voksne som har kompetanse i å snakke med barn, og som tør å tro det verste, slik at barn opplever at det er greit å dele erfaringer og tanker. Kompetansen som barnehusene har, må deles med andre instanser, og vi må styrke tilbudene, slik at alle barn som utsettes for vold og overgrep – uansett hvor de bor – får støtte i rettsprosessen og en god oppfølging i etterkant, enten gjennom barnehus eller av andre fagfolk med kompetanse om dette. Det er helt avgjørende at barnevernet har nok ressurser til å ta tak i sakene på et tidlig tidspunkt, slik at vold og overgrep i hjemmet ikke får utvikle seg og pågå over lang tid – slik vi dessverre ser er tilfelle i mange saker. Av sakene som kommer til barnehusene, er syv av ti allerede barnevernssaker. I dag er barnevernet mange steder overarbeidet og har mange saker. Derfor kan resultatet bli at sakene blir liggende for lenge. Barnevernets oppgave er å beskytte barn mot nettopp vold og overgrep. Da må vi som politikere sørge for at de har det de trenger for å gjøre oppgaven, og gi hjelp til alle barn som trenger det. Barnevernet er vårt sikkerhetsnett som skal fange opp de familiene hvor barn ikke har det godt. I de tilfellene vi snakker om i dag, er det spesielt viktig at barnevernet får gjort jobben sin og har ansatte som vet hva de ser etter, og hvordan det skal håndteres. Barnevernsansatte må gis kunnskap og må utrustes for å gå inn i saker hvor man frykter det verste. For å stoppe vold mot barn må vi løfte sammen og samarbeide, både vi politikere med ulike fagfelt og de som jobber med dette ute i felten. Dette må koordineres slik at oppgaver blir fulgt opp og innsatsen blir målrettet. Jeg vil derfor spørre statsråden om regjeringen vil lage en handlingsplan – jeg vet det finnes mange handlingsplaner – mot vold og overgrep mot barn. Dette er spørsmålet som stilles og reises i denne interpellasjonen. Jeg ser fram til debatten.