trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2014-06-03:
Først av alt vil jeg gi statsråden honnør, ikke bare knyttet til redegjørelsen i dag, men også til det som er gjort i det tidsrommet fra denne virksomheten knyttet til denne forskningen ble avdekket, og fram til denne redegjørelsen. Dette er vel kanskje kroneksempelet på hvor viktig det er med informasjon, det at man faktisk blir informert om hva som skjer. Når vi nå gjennom media har fått avdekket en praksis som har skjedd i flere tiår, som på mange måter har vært litt sånn i grenselandet mellom hva som lovmessig er forsvarlig og tillatt, og den praksis som faktisk har funnet sted, viser det med all tydelighet at den jobben som gjøres, og som har vært gjort i noen år nå, med å se på regelverket knyttet til forskningen og debatten knyttet til det å gi samtykke, det å kunne reservere seg mot en del av disse tingene, er svært viktig. Selv om man kanskje i hvert fall i tidligere tider ønsket å beskytte foreldre mot å måtte ta en del sånne avgjørelser, tror jeg det i hvert fall de senere årene har vist seg at nettopp det å kunne være med på å ta en sånn beslutning, nettopp det å kunne være med og bidra til at forskning skal kunne skje, nettopp at vi skal kunne ta stegene videre, slik at andre kanskje ikke opplever det tragiske som foreldre som har mistet et barn, faktisk føler i den situasjonen, at man faktisk ønsker å være med og bidra for at andre ikke skal oppleve det – ja, da er nettopp dette skjæringspunktet mellom hva vi ønsker å vite, og hva vi må få vite, svært viktig. Jeg håper man intensiverer dette arbeidet. Jeg tror det var riktig å stanse dette nå, inntil man fikk vite hva det er som ligger til grunn her. Jeg er helt overbevist om at samtlige av dem som har holdt på og forsket på dette feltet, har hatt én ting for øye, nettopp det å kunne komme videre, det å kunne være med og bidra bl.a. til å kunne løse gåten knyttet til krybbedød. Men vi må passe oss for å gå over disse grensene. Foreldre må få lov til å være med og bidra, være med og ta disse avgjørelsene, og da er det viktig at dette regelverket er på plass. Vi har allerede nå til debatt både helseregister og det statsråden kom med i sitt innlegg om hva en kan forvente framover knyttet til transplantasjon, avgivelse av lik. Disse tingene blir viktig framover, og det er én ting jeg er helt overbevist om: Foreldre, pasienter og de pårørende er faktisk i stand til å kunne være med på å ta disse avgjørelsene, til å kunne fatte disse beslutningene, og det verste som kan skje, er at man i ettertid blir gjort klar over at ting man ikke ønsker, har funnet sted, nettopp fordi man ikke har fått informasjon. Det er det verste med denne saken, og det er sånne ting vi må forhindre.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-03:
Eg òg vil takka for utgreiinga. Dette er jo ei alvorleg sak som rører ved noko grunnleggjande i oss når vi i ettertid får vita at våre døde har vorte brukte til forskingsføremål utan at pårørande har fått vita det. I media har det gjennom avisoppslag vorte slått opp, og eg òg vil påpeika at i desse oppslaga er fleire forhold blanda saman. For det fyrste omtalar ein obduksjon av døde barn, som kan enda med at dei vert gravlagde utan enkelte organ, og forsking på prøver frå døde barn utan samtykke frå foreldra. Eg synest det er bra at statsråden tydeleggjorde dette i sitt innlegg, at vi må skilja mellom rettsmedisinarane som obduserer og jobbar for rettsvesenet, og forskarar som jobbar for auka kunnskap. Det er slik i Noreg at Stortinget har vedtatt at når barn under 18 år plutseleg og uventa døyr, skal politiet etterforska sjølv om det ikkje er mistanke om straffbare forhold. Politiet bestiller obduksjon hos rettsmedisinarane. Foreldre kan då ikkje nekta eller reservera seg mot obduksjon, og vi får då undersøkt organ, slik at vi kan få svar, forstå, læra å førebyggja og i nokre tilfelle straffa. Obduksjon er jo uavhengig av forskingsprosjekt, men ei obduksjon er ein moglegheit for forskarar til å ta prøver. Det sterkt kritikkverdige i denne saka er heller ikkje at forsking har skjedd, men at foreldre og pårørande ikkje er spurde. Det som er tankevekkjande, er at dette ikkje har skjedd i skjul. Det har skjedd ope i akademia. Det har, iallfall for 30 år sidan, òg skjedd i forståing med representantar for dei pårørande. Men så er det jo slik at på 30 år har ting endra seg, heldigvis. Denne praksisen er det ikkje forståing for i samfunnet i dag. Den er ikkje akseptert. Vi har betre lover og rettar om samtykket frå pasientar og pårørande til medisinsk forsking, vi har større openheit om obduksjon og om forsking. Derfor er det heilt rett at Folkehelseinstituttet no har stoppa forskinga, det er heilt rett at vi får ei tilsynssak, og det er rett at statsråden har gripe inn slik som han har gjort. Det som må til, er at vi får presisert i lovverket at pårørande skal ha samtykke- eller reservasjonsmoglegheit, fordi forskinga er heilt avhengig av solid og god etikk og av å ha tillit i befolkninga. Eg trur – det har eg òg lese i diverse artiklar – at foreldre som har opplevd det å mista sitt barn, gjerne vil vita og gjerne vil bidra til at dette ikkje skal skje igjen, og at dei nok ikkje vil motsetja seg forsking, men dei aksepterer ikkje at det skjer utan at dei veit om det sjølve.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-03:
Eg vil takka statsråden for svaret, og eg opplever jo at statsråden er opptatt av denne problemstillinga. Det er veldig bra at det er kome ein handlingsplan for å førebyggja sjølvmord og sjølvskading. Eg vil òg seia det er bra at ein påpeikar at dette er eit av dei mørke områda i det norske helsestellet, og at det òg er krevjande for fagfolka som opplever dette. Det er vist til eit arbeid som vert gjort, både opp mot pasientsikkerheitskampanjen og det systematiske tilsynet, og til den handlingsplanen som Helsedirektoratet har fått utarbeidd. Eg opplever at statsråden var meir positiv i svaret sitt med omsyn til å innføra eit nasjonalt kartleggingsverktøy enn det som står i den handlingsplanen som nyleg ergitt ut. For i den handlingsplanen står det at «Kartleggingssystemet skal nå utprøves i et utvalg helseforetak» i første omgang. Så skal ein vurdera om det skal implementerast nasjonalt basert på erfaringar frå den utprøvinga. Det er nettopp det som har vore kritikken: Her vi allereie hatt erfaringar i tre sjukehus. Då treng vi ikkje prøva det ut i nye helseføretak. No kan ein gå rett på ei nasjonal implementering. Så eg kunna gjerne tenkja meg at statsråden presiserte at han faktisk vil jobba for at ein ikkje går via utprøving i helseføretak, men rett over på ei nasjonal implementering. Det trur eg det er veldig stort behov for. Då hadde vi òg høyrt på det fagpersonane har påpeikt opp mot punkt 29 i handlingsplanen. Så har eg òg tatt til orde for ein meir spesifikk handlingsplan opp mot sjølvmord som skjer i psykiatrien. Det er bra med tiltak for førebygging av sjølvmord generelt, men eg meiner at sjølvmord som skjer i psykiatrien, er heilt spesielle. Det er systemtiltak som kan gjerast, slik eg gjorde greie for i innlegget mitt tidlegare i dag, og som òg er kome fram når Adresseavisen har fått innsyn. Det er systemendringar som kan gjerast for å redusera risikoen for sjølvmord. Så eg vil spørja igjen om statsråden vil laga ein spesiell handlingsplan nettopp opp mot sjølvmord som skjer i psykiatrien.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-03:
Eg vil takka for mange veldig gode innlegg. Det er mange representantar som påpeiker veldig viktige forhold rundt akkurat dette temaet. Representanten Kjønaas Kjos påpeikte at dette er vanskelege vurderingar for helsepersonell, og at det ikkje alltid er like godt å vita. Men då er det viktig å setja inn tiltak rundt akkurat dei situasjonane. Å betra samarbeidet med primærhelsetenesta er eit viktig tiltak. Representanten Kjenseth sa at det er forskjellar i Noreg, og det betyr òg at det faktisk er mogleg å førebyggja. Det er jo ikkje slik at folk vil døy, men dei orkar ikkje å leva. Det er ein stor vesensforskjell. Mitt utgangspunkt er at det er mogleg å førebyggja. Det er kanskje ikkje mogleg å førebyggja alle sjølvmord i psykiatrien, men eg meiner det er mogleg å førebyggja – i alle fall å få ned risikoen. Så skal ein vera forsiktig med å vera glad når det er snakk om eit sånt tema, som representanten Kjønaas Kjos sa. Men eg vil takka statsråden for det han sa. Eg synest det er veldig oppløftande at han seier det han seier, om at han, om mogleg frå 2015, vil innføra eit nasjonalt kartleggingsverktøy som eit krav i opptaksdokumentet. Eg er einig i at dette ikkje er eit vanleg kartleggingsverktøy der ein tel, men at det er eit meir vidt kartleggingssystem, som ein kan bruka til å setja i verk heilt målretta og tilpassa førebyggjande tiltak for å førebyggja sjølvmord. Derfor trur eg at dette er eit system som, når det vert innført, faktisk kan vera med på å berga liv. Så det vil eg takka statsråden for at han har snakka om til Stortinget i dag. Eg har òg tatt til orde for å få ein meir konkret handlingsplan. Men eg er einig i at dette er ein veldig god start, og saman med dei andre tiltaka som er på gang i helsevesenet, kan det vera ei god ramme rundt dette arbeidet. Eg har eitt spørsmål som eg kunne tenkja meg at statsråden sa noko om til slutt. Det gjeld dei pårørande og korleis dei vert møtte. Det er vanskeleg å vera pårørande til dei som gjer sjølvmord, men det er vel kanskje ekstra krevjande når sjølvmordet vert gjort i helsevesenet. Ein kommentar til det kunna det vera greitt å få.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-06-03:
Jeg vil takke statsråden for den redegjørelsen vi har fått her, og også håndteringen av saken så langt. Det er en krevende balanse – grensegangen mellom respekt og sårbarhet i en vanskelig situasjon for den enkelte på den ene siden og formål og fellesskapets nytte på den andre siden, som vi her står i en form for en konflikt imellom. Jeg vil rette blikket framover. Når statsråden sier at han vil utarbeide et nytt lovforslag om transplantasjons- og obduksjonsloven, blir det en viktig gjennomgang der vi har muligheter til å regulere dette på en bedre måte enn i dag. Samtidig vil jeg påpeke at det praktiske her er viktig – å skape muligheten for både å organisere denne virksomheten og å bidra til det informasjonsarbeidet som skal skje for å gjøre foreldrene i stand til å ta riktig beslutning, på en god måte. Jeg vil heller snakke om aktivt samtykke enn en reservasjonsrett, for det aktive samtykket er viktig for å skape den tilliten til både rettsvesenet og helsevesenet som er helt nødvendig. I det nye lovforslaget er det viktig å påpeke at dette gjelder både celler, vev og organer, og at celler og vev også benyttes i forskningsformål. Så håper jeg at vi framover ikke får en ny debatt om å speilvende transplantasjonsloven, slik at vi skal være statens eiendom når vi dør. Det aktive samtykket er viktig. Det viser seg at vi i Norge stort sett sier ja når vi blir spurt om å bidra til gode formål. 80 pst. av de pårørende eller den enkelte sier ja til å donere organer. Det er veldig sannsynlig at det vil være tilsvarende tall når det gjelder de tilfellene vi snakker om her. På samme vis som det i dag gjerne er sykepleiere som skal gjøre jobben med å ta samtalene med de pårørende, må de også ha kapasitet til å gjøre det her. En må få på plass informasjonsrutiner og kompetanse blant sykepleierne slik at de kan gjøre denne jobben. Jeg ser fram til et godt arbeid med loven og en viktig diskusjon framover knyttet til dette, og at vi får på plass en praksis på dette området som er tilsvarende det som allerede blir gjort på en veldig god måte når det gjelder transplantasjon og donasjoner av organer i Norge i dag.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-06-03:
Først: Takk til representanten Kjersti Toppe for å ha tatt opp dette temaet som en interpellasjon. Det er en viktig debatt. Takk også til statsråden for grundig svar. Det er et krevende tema. Jeg har også møtt pårørende etter selvmord. Det er en vanskelig situasjon som oppstår, og det er noe vi bør sette ressurser inn på for å hindre at skjer. Sånn sett skulle jeg ønske vi kunne driste oss til å prate om en nullvisjon for selvmord, men jeg innser at det er en krevende visjon, og per i dag er det ikke realistisk å få ned antallet til null. Men jeg vil påpeke et faktum som ikke har vært en så stor del av debatten her i dag. Det er at det faktisk også er regionale forskjeller når det gjelder selvmord i Norge. Går vi til andre land, er andelen faktisk en god del lavere. Vi ligger høyt i Norge, og det er et alvorlig signal også til hele det norske samfunnet – ikke bare helsevesenet – for det er klart at vi alle har litt å gi når det gjelder den sosiale omgangen. Så er det også en overvekt av gutter som begår selvmord. Flere har vært inne på her at vi er litt ulike brukere av helsetjenesten, og derfor er det viktig at vi også har ulike tilbud. Sånn sett er også dette basistilbudet innenfor helsesektoren svært viktig, og vi diskuterer jo stadig vekk behovet for flere helsesøstre og økt innsats i helsestasjon for ungdom som noen av de tiltakene. Også den pedagogisk-psykologiske tjenesten i kommunene er sånn sett viktig. Så det er mange tiltak der vi skal sette inn ressurser. Jeg støtter statsråden i at vi er nødt til å jobbe systematisk med den planen vi har nå, og de tiltakene som vi har, og at vi ikke har ambisjoner om å sette inn for mange tiltak samtidig. Det er også en oppgave for de regionale helseforetakene å prioritere. Det temaet vi særlig snakker om i dag, selvmord i psykisk helsevern, er, som interpellanten påpeker, også en særlig viktig oppgave for dem som drifter sykehusene. Dette har en del med systemer, rutiner og kompetanse å gjøre, som de er nødt til å prioritere – derfor er dette et samspill mellom oss som politikere og de som utfører helsetjenestene særlig. Per i dag har jeg litt vanskelig for å se de helt konkrete, politiske tiltakene som vi skal sette inn, utover å bevilge mer penger. Det skal vi jo gjøre, og det er vi i gang med å gjøre. Så er det mange deler av både det psykiske helsevernet og det psykiske helsetilbudet som trenger økt kapasitet og økt kompetanse.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
Jeg vil også takke for den redegjørelsen som vi fikk fra helseministeren. Det å miste sitt barn er en grusom opplevelse. Ikke minst gjelder det ved krybbedød, som flere har vært inne på, fordi det er så uventet og vi har få eller ingen forklaringer i en slik situasjon. Alle slike dødsfall er politisaker, og barnet skal obduseres. Her har ikke foreldrene anledning til å si nei. Dette er for å utelukke andre årsaker til dødsfallet. I denne typen obduksjoner må hjertet og hjernen tas ut og undersøkes. På hele 1980-tallet hadde vi i Norge et stort antall dødsfall, og det var viktig å få i gang forskning på området. Norge fikk et forskningsmiljø som er internasjonalt anerkjent. Antallet dødsfall med denne diagnosen er redusert, men forskere jobber fortsatt med å løse gåten. Når en har bevart vevsprøver, er det med tanke på å kunne se likheter og ulikheter også i framtiden når en oppnår ny kunnskap på området. Alle foreldre er opptatt av å få svar på sine hvorfor. Derfor er det også svært viktig at denne forskningen kommer inn i former som er lovregulert, og at foreldrene får vite hva som skal skje og skjer med deres døde barn. Dette må fortelles med varsomhet, skånsomhet og ikke minst visdom. De aller fleste foreldre som har mistet sine barn, vil finne ut av årsaken, og med en god forklaring tror vi at de fleste vil gi samtykke til at deres avdøde barn skal kunne undersøkes. Det er vi som lovregulerer, som bør påse at vi har et lovverk som kan regulere all type forskning. Det bør derfor være mulig, tror vi, å legge til rette for en god og verdig behandling av disse foreldrene, samtidig som man har rammer som gjør at våre forskere kan løse flere og flere gåter innenfor helse på nettopp dette viktige området.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
Kristelig Folkeparti er glad for å kunne være med og gi sin støtte sammen med alle de andre partiene i Stortinget i dag til et viktig og etterlengtet veiprosjekt i Nordland. Dette veiprosjektet er, som det allerede er sagt, en del av en samlet utbyggingspakke forutsatt gjennomført i tre deler. Det er E6 Helgeland nord, Helgeland sør og Brattås–Lien. Forslaget innebærer en økt statlig ramme på 300 mill. kr sammenlignet med det forslaget regjeringen Stoltenberg la fram i oktober 2013. Det betyr 80,5 pst. statlige midler og 19,5 pst. bompenger. Selv om regjeringen har bebudet et arbeid som skal effektivisere bompengeinnkrevingen gjennom etableringen av færre selskaper, vil neppe dette i seg selv kunne utgjøre en gevinst på 300 mill. kr i et prosjekt som dette – et beløp som tilsvarer de økte statlige midlene. Det er derfor viktig at regjeringen framover kan ha en god og tydelig kommunikasjon med Stortinget om hvordan inndekningen av en lavere bompengeandel enn det som framgår av NTP 2014–2023, skal gjennomføres framover i de ulike veiprosjektene. Dette prosjektet tar også i bruk en alternativ kontraktstrategi. Fra vår side er vi svært positive til å ta i bruk nye, alternative måter å organisere dette arbeidet på, som kan legge til rette for en effektiv gjennomføring av nye veiprosjekter. Vi vil derfor fra vår side understreke betydningen av at erfaringene fra dette prosjektet blir evaluert grundig og kan tas med i arbeidet med å effektivisere veiutbygging i vårt land generelt. Vi tror på modeller – som vi også synes å erfare med OPS-modellene – som kan gi veiutbyggeren incentiver til å finne fram til enda bedre kvalitetsmessige løsninger. E6 på Helgeland har gjennomgående lav standard og er preget av et stort forfall, noe som ikke minst skaper grunnlag for trafikkulykker og dårlig framkommelighet. Vi hilser prosjektet E6 Korgen–Bolna velkommen og viser ellers til saksordførerens utmerkede presentasjon av prosjektet.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
Også fra Kristelig Folkepartis side er vi i dag glad for å kunne gi vår støtte til utbygging og finansiering av rv. 13 Joberget i Hordaland. Riksvei 13 gjennom Øvre Vassenden har i dag en svært dårlig standard, med veibredde på mindre enn 5 meter, noe som har ført til mange trafikkfarlige situasjoner. Dette prosjektet vil ved gjennomføring føre til utbedring av flaskehalsen ved Øvre Vassenden. Men i tillegg, og det er ikke det minst viktige, vil den sterkt skredutsatte strekningen mellom Øvre Vassenden og avkjørselen til Ulvik bli sikret. I den regionale skredsikringsplanen har prosjektet hatt høy prioritet, noe som også var en viktig del av grunnlaget for prioriteringen i NTP 2014–2023. Med hele 24 skred de siste ti årene forteller det veldig mye om behovet for tiltak for å sikre veifarende også mot denne type ulykker. Finansieringen vil skje innenfor bompengeperioden for Vossapakko på 15 år, dvs. at prosjektet skal være nedbetalt i løpet av 2025, godt lokalt og regionalt forankret. De statlige midlene skal utgjøre 64 pst. og bompenger 36 pst. Kristelig Folkeparti er opptatt av å få til en mest mulig effektiv bompengeinnkreving. Derfor ser vi veldig positivt på departementets arbeid med og initiativ til å etablere kun noen få bompengeselskaper som kan avløse de mange som vi dag har rundt omkring i landet, organisert som selvstendige selskaper. Det er grunn til å anta at drives disse på en rasjonell og god måte, vil det føre til at innkreving av bompenger og de totale kostnader for å gjøre det vil bli redusert. På den måten skaper vi nettopp det vi alle ønsker, mer vei for pengene. At bompengeselskapet for Vossapakko blir vurdert å inngå som en del av et eventuelt framtidig bompengeselskap, ser vi på som helt naturlig og riktig at blir gjort. Jeg viser ellers til saksordførerens utmerkede presentasjon av saken.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
Beklager at jeg ba om ordet på manuell måte – det skal ikke gjenta seg for ofte! Jeg tror at i de fleste land ville en sak som den vi nå skal behandle, ført til at salen hadde vært betydelig mer fylt opp enn det tilfellet er her. Det viser at de norske statsfinansene er i meget god orden. Dette er statsregnskapet for 2013, som for så vidt også er behandlet i Dokument 1 fra Riksrevisjonen, og som har vært til en solid gjennomgang i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Jeg skal ikke føre ordet lenge rundt denne saken, men bare konstatere at overskuddet for 2013 utgjorde hele 359,8 mrd. kr. Det gir et solid grunnlag for også å avsette penger til Statens pensjonsfond, som igjen er grunnlaget for fremtidige generasjoners velferd. Med det anbefaler jeg innstillingen.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
La meg fortsette med fornybar energi. Det er riktig som statsråden henviser til, at man øker rammene i den meldingen som vi nå har til behandling. Statsråden viser videre til at man vil utrede mulighetene, eventuelt begrensningene, for å fortsette i den retning. Mitt spørsmål går på det politiske. Har statsråden og regjeringen en politisk målsetting om å øke investeringene i fornybar energi?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
Når det gjelder «trykkfeilen» som representanten Hagebakken refererte til, er det vel heller litt ulik tolkning av hvilket krav som gjaldt, og hvilket som gjelder nå. Men det kan vi sikkert ta en særskilt runde på, hvis det er behov for det. Det er stor enighet om mye av innstillingen, og jeg synes saksordføreren hadde en veldig solid gjennomgang av de ulike partiers ståsted. Så noen korte bemerkninger fra min side. Vi var jo et av de partiene som under finanskrisen faktisk fremmet et eget forslag her i Stortinget om hvilke tiltak som var nødvendige for å motvirke en ny finanskrise. Det ble fremmet i desember 2010. Vi står ved de gode forslagene vi der fremmet. Vi merker oss også at det i stor grad har blitt politikken både til forrige og nåværende regjering. Finansinstitusjoner og banker spiller selvsagt en viktig rolle i økonomien. De tilbyr betalingstjenester, muligheter for innskudd og utlån for både husholdninger og bedrifter. Finansnæringen bidrar med avgjørende finansiell infrastruktur som skal tjene både disse husholdningene og bedriftene over hele landet. Men det kan også gå galt, som den internasjonale finanskrisen har lært oss, og som vi i Norge fikk for en del år tilbake, rundt 1990. Dette har vist oss at dette ikke er et marked som bare regulerer seg selv. Dette er et marked som trenger reguleringer. Vi har vært heldige i Norge i den forstand at bankkrisen på 1990-tallet gjorde at vi innførte strengere reguleringer, og dermed var bedre rustet når nye kriser kom. Vi har også store systemkritiske finanskonsern i Norge. DNB må kunne sies å være i en særstilling her. Det gjør at det er behov for betydelig oppmerksomhet fra regulerende myndigheter, slik at en bank av den størrelsen også gis noen krav – selvsagt sammen med andre banker, men vi må særlig ha fokus på de systemkritiske – for å sørge for at vi ikke kommer i en tilsvarende situasjon som vi har vært i tidligere. Det er vi glad for at regjeringen følger opp. Så er det noen som sier at ja, men det blir ulike konkurransevilkår osv. Der vil jeg berømme statsråden, som har jobbet hardt for at også utenlandsk eide filialer i Norge skal ha de samme krav til seg som norske. Det er et arbeid vi fullt ut stiller oss bak. Til slutt til det representanten Hagesæter var innom, et spørsmål knyttet til en form for finansskatt. Vi har stilt oss positive til det, forutsatt at det skjer på bred internasjonal basis, men vi merker oss også at det er stadig flere land som går i den retning – Danmark, Frankrike, Island, Israel, og vi vet det er på agendaen i Tyskland. Jeg synes ikke en skal være overrasket over at det kommer – det er tross alt denne næringen som dessverre har bidratt til et av de største finansielle fall i Europa og USA på mange, mange år – og at man dermed ser på det ansvar denne næringen også har, og følger opp med både reguleringer og spørsmål om en særskilt skattlegging. At det kommer, synes jeg ikke er overraskende. Vi stiller oss positive til det, som sagt, men vi mener at det må innføres, hvis det er bred internasjonal enighet om det.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
Det har vært fokusert på konkurransen i banknæringen, så for å ta den populære versjonen har jeg lyst til å spørre statsråden: På en skala fra 1 til 10 – hvor 10 er optimalt – hva mener hun er situasjonen for konkurranse i bank- og finansnæringen i Norge sett fra forbrukernes ståsted?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
Jeg takker for svaret. Skal jeg tolke det på skalaen til 5? Er det et tall statsråden vil kjenne seg igjen i?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
I den beskrivelsen finansministeren ga, tror jeg jeg kan slutte meg til svært, svært mye – kanskje alt. Jeg er ikke så sikker på om det hadde vært tilfellet for noen år tilbake, men hvem som har bevegd seg hvor, skal ikke jeg ta opp her. Jeg går heller inn på de svarene som statsråden ga. Dette felles arbeidet over etatsgrenser tror jeg vi alle kan slutte oss fullt og helt til. Den konferansen som ble avholdt i mai, skal nettopp bidra til det. Og vi ser også fram til den felles trusselvurderingen som skal komme til høsten. Så sa statsråden at den forrige handlingsplanen mot økonomisk kriminalitet ble avsluttet i mai. Jeg regner med at tiltakene fortsetter, men det er ingen klar beskjed fra den nye regjeringen – det var den gamle regjeringens plan – om den vil ta fatt på en ny handlingsplan. Jeg mener det er fint med en handlingsplan, men det viktigste er tiltak som virker. Jeg har lyst til å utfordre statsråden på to forhold, som jeg ikke oppfattet at hun svarte på. Jeg tar til etterretning dette med grensesnitt, personvern og -opplysninger, men jeg tror det også er viktig at man klargjør, f.eks. når det gjelder skatteattesten, hva den ikke gir svar på. Sånn som det er i dag, tror jeg mange tror at den gir svar på langt mer enn det den faktisk gjør, og dermed blir en sovepute. Jeg har også lyst til å utfordre statsråden på spørsmålet om krav ved anbudsinngåelser med det offentlige. Vi vet at byggebransjen er særlig utsatt. For eksempel tror jeg krav om lærlingplasser ville hatt en svært god effekt. Og det vil bety mye i et marked hvor det offentlige utgjør en stor del. Så hørte jeg heller ikke om statsråden ville se på såkalt omvendt avgiftsplikt når det gjelder tiltak for å hindre momssvindel. Jeg er klar over at det er et kontroversielt spørsmål, men om det er noe signal om at dette er til vurdering, kunne det være greit for Stortinget å være kjent med det. Avslutningsvis tar jeg den invitasjonen statsråden ga til et bredt samarbeid om dette, alvorlig. Jeg er helt sikker på at både finanskomiteen og andre i denne salen vil følge med.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-06-03:
Jeg vil takke for en god debatt, med mange engasjerte innlegg og en del personlige erfaringer noen av representantene har gjort seg, når det gjelder arbeidsmarkedet og ikke minst den svarte delen av det. Det indikerer vel at det er et visst nivå på den saken vi drøfter. Jeg synes det er veldig positivt at det egentlig er et samstemt storting som har gitt regjeringen full støtte i å stå på gasspedalen her og sørge for at de tiltak som kan iverksettes, blir iverksatt. Men, som representanten Nordby Lunde var inne på, at vi gjør det som er riktig og virker, er jo hovedpoenget. Jeg tok opp noen forslag i mitt innlegg. Statsråden repliserte med at hun satt og noterte alt som kom av gode forslag i løpet av debatten, så jeg skal ikke gjenta dem. Jeg har også oppfattet at det har vært ganske bred oppslutning om hvilke områder det offentlige kan gjøre noe på, som regulator, men også som aktør. Mitt poeng er at her er vi begge deler. Vi skal sørge for en lovgivning som demmer opp for svart økonomi, men vi er også en aktør som kan stille betingelser. Det er her jeg håper regjeringen kjenner sin besøkelsestid. Så er det dette med arbeidsmarkedet, som flere av talerne, og også jeg, var inne på. Ja, vi har utfordringer ved at vi har fått et deregulert arbeidsmarked når det gjelder innvandring fra bl.a. EØS-området. Men la oss ikke glemme at problemet med svart arbeid også var her før det. Hvis vi skal snakke om den allmenne aksepten for svart arbeid, er jeg ikke så sikker på at den var mindre før. Kanskje var den mer akseptert før? Men da hadde man jo ikke konkurransen fra andre, og det var kanskje ikke så viktig for aktørene å snakke om det som det heldigvis er blitt nå. Det får vi bare bruke som en felles påskyndelse til å gjøre det riktige – som lovgivere og som offentlig aktør. Jeg ønsker statsråden lykke til, og jeg tror nok at både hun og andre kolleger – for dette dreier seg om mange områder – vil bli møtt med spørsmål om hvordan oppfølgingen går på de konkrete sakene som har vært oppe her i dag.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-03:
Jeg vil først takke statsråden, som nå støtter et uavhengig etikkråd. Enigheten mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene som sikrer et uavhengig etikkråd, er viktig. Men for Arbeiderpartiet har det ikke bare vært Etikkrådet en har vært opptatt av i denne behandlinga. Vi mener også at vi i dag kunne tatt et første skritt og fått utredet hvordan fondet kan øke sine direkte investeringer innen fornybar energi. Det forslaget stemmer altså Fremskrittspartiet og Høyre imot, på tross av at Fremskrittspartiet i valgkampen sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre krevde at en andel av fondet skal investeres i fornybar energi, samtidig som Høyre på sitt landsmøte for kort tid sida vedtok at en «vil opprette et nytt mandat for direkteinvesteringer for fornybar energi under Statens Pensjonsfond – Utland». For meg virker det som om det er bred enighet på dette området. Mitt spørsmål til statsråden er derfor – i lys av det utspillet som har vært, og Høyres ferske vedtak – om statsråden har gjort seg noen tanker om hvordan dette kan omsettes til et vedtak i nær framtid.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2014-06-03:
Saksordføraren har vore oppe og greia ut om denne saka på ein aldeles utmerkt måte, og eg sluttar meg til det som er sagt frå han. Det er – som kjent – gjort ei lita endring når det gjeld Etikkrådet. Det er ei endring som Framstegspartiet er heilt komfortabel med. Vi trur at den løysinga som er vald, òg er ei god løysing, sjølv om vi i utgangspunktet var einige i den første. Vi har fått på plass ei god løysing, og eg synest at det har vore eit godt og konstruktivt samarbeid med Arbeidarpartiet på val av løysing når det gjeld Etikkrådet. Statens pensjonsfond utland, òg kalla oljefondet, har hatt ei fantastisk utvikling dei siste åra – det har passert 5 000 mrd. kr. Det er meir enn 1 mill. kr per innbyggjar i landet. Veksten har kome på bakgrunn av to ting: Det er sjølvsagt ein årleg tilførsel av midlar, som dei siste åra har vore ca. 1 mrd. kr per dag, i tillegg har ein hatt ei betydeleg avkasting, spesielt på aksjar, og spesielt den siste tida. Denne historia har vist kor viktig det er å ha is i magen når vi får aksjefall, og når vi får turbulens i finansmarknadane. Seinast under finanskrisa såg det dårlegare ut, men ein stod fast ved det mandatet ein hadde, ein stod fast på dei retningslinene ein hadde. Det gjorde sjølvsagt at det tapte fort kom på plass og vel så det. No er det ingen ting som tyder på at vi står føre ei snarleg internasjonal finansiell uro, men finansiell uro er aldri lett å sjå føre seg. Det vi i alle fall veit gjennom lange tider, er at spesielt aksjekursane går opp og ned. Då er det sjølvsagt viktig at vi som politikarar held armlengdes avstand til den forvaltinga som skjer av oljefondet, og at vi held fast ved dei strategiane som er valde. Det er òg slik at jo større oljefondet blir, jo større blir dei potensielle midlertidige tapa som ein får. Når vi har eit oljefond på over 5 000 mrd. kr – som veks, og som utgjer over 1 mill. kr per innbyggjar – og med eit aksjekrakk samtidig som ein kanskje får fall i obligasjonane ein har, ser vi for oss at både VG og andre medium kan ha mange krigsoverskrifter som kanskje ikkje alltid er like lette å takle for ein politikar. Då er det sjølvsagt – som eg sa – viktig at vi som politikarar held armlengdes avstand til forvaltinga av oljefondet, og at vi held fast ved dei strategiane som er lagde. No blir det òg foreslått innsnevring av forvaltingsmandatet, at ein skal styre investeringane på enkelte område og halde seg utanfor på andre område. Det er ikkje nokon hemmelegheit at Framstegspartiet er skeptisk til å gå inn i den måten å overstyre kva ein skal investere meir i, og ekskludere altfor mykje av det ein ikkje skal investere i. Viss ein går inn med ei slik politisk styring, blir det endå meir krevjande for forvaltarane av oljefondet å oppnå god avkasting over tid. Det bør vere det viktigaste, at ein her greier å skape ei god og varig avkasting innanfor akseptabel risiko. Så er det sjølvsagt nokre område ein ikkje bør og skal investere i, men akkurat den styringa meiner vi i Framstegspartiet at vi må halde på eit minimum.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-06-03:
Stortingsflertallet har ved behandlingen av denne meldingen helt tydelig uttrykt at man ønsker å videreføre Etikkrådet. Det ble til slutt enstemmig. Ikke for å dra den sammenligningen for langt, men her på Stortinget tror jeg det er flere som jobber med reiseregninger til representantene i den avdelingen, enn det er som jobber i Etikkrådet – altså åtte stykker. Kunne finansministeren bekrefte at hun ser at stortingsflertallet ønsker å opprettholde Etikkrådet, og at hun ser at det kan være argumenter for å styrke deres kapasitet når fondet blir større?
Terje Breivik (Venstre), 2014-06-03:
Ifølgje stortingsmeldinga utgjorde dei samla forvaltningskostnadene 0,066 pst. av gjennomsnittleg marknadsverdi av fondet. Utover å slå fast at departementet er tilfreds med at forvaltningskostnadene er reduserte som del av forvaltningskapitalen dei siste åra, og at samanlikna med andre fond er kostnadene låge, brukar ikkje stortingsmeldinga veldig mange spaltemillimeter på kostnadsanalyse og vurderingar. Venstre meiner at dette med fordel kan utvidast noko ved neste korsveg. Mellom anna kan det vera interessant å få ei vurdering av om forvaltningskostnadene står i forhold til meiravkastningar på 0,31 pst. av det den aktive forvaltninga bidreg med, ikkje minst sett opp mot meirrisikoen samanlikna med avkastninga på referanseindeksen. Spørsmålet til ministeren er om ho er samd i dette, og i at neste års stortingsmelding bør innehalda ein breiare analyse og drøfting av forvaltningskostnadene.
Terje Breivik (Venstre), 2014-06-03:
Eg vil nøya meg med nokre overordna merknader frå Venstre. Ein velfungerande marknadsøkonomi føreset politiske rammevilkår som skaper rettferdige spelereglar og produktive incentiv, også for å fremja eit meir miljøvennleg produksjons- og forbruksmønster. Noregs Bank må ha eit breitt stabiliseringsmandat som sikrar låg inflasjon over tid, og som samstundes tek omsyn til moglege ubalansar i økonomien som følgje av gjeldsoppbygging, særleg i bustader. For å sikra tilliten til finansmarknadene meiner Venstre det må vera størst mogleg openheit om dei. Derfor må Noreg internasjonalt vera ein pådrivar for openheit om tiltak for å avgrensa skatteparadisa si rolle i finansmarknadene og for at norske selskap der staten er ein vesentleg eigar, ikkje skal kunna operera via skatteparadis. Så nokre merknader og refleksjonar om den meldinga me no handsamar. Det som vert skrive om konkurranse, verkar rimeleg fornuftig. Dei annonserte tiltaka er gode. Når det gjeld portabelt kontonummer, er det sannsynlegvis fornuftig først å leggja til rette for bedriftsmarknaden, sidan bedrifter ofte vil oppleva at byte av kontonummer medfører ein langt meir omstendeleg og kostnadskrevjande prosess enn det som er tilfellet for oss vanlege borgarar. Når det gjeld den varsla lovgjevinga om «outsourcing» av IT-tenester, er det viktig at dette ikkje vert så strengt at det vert strengare reglar for norske bankar enn andre europeiske bankar. Då vil det auka kostnadene i Noreg og dermed vera negativt for norske bankkundar. Til slutt vil eg ta opp eit område der Venstre lenge har hatt eit stort engasjement, der eg må seia eg er svært skuffa over regjeringa. Det gjeld kapitalkrav knytt til lån til mindre bedrifter. Som del av EUs forordning om nye kapitalkrav er det teke inn ein regel som skal stimulera bankane til å yta kreditt til små og mellomstore bedrifter. Reint faktisk medfører det at kapitalkravet til denne type kreditt og utlån vert redusert med om lag 24 pst. Bakgrunnen for dette er å skjerma låntakarar som i særleg grad vil kunna verta ramma når bankane som følgje av strengare krav til eigenkapital strammar inn utlånspraksisen. Små og mellomstore bankar har ikkje på same måte som større bedrifter eit alternativ i obligasjons- og sertifikatmarknaden. Det underlege er at den norske regjeringa har valt å ta ein kamp med EU på dette punktet og vil søkja om unntak frå den såkalla SMB-rabatten i EUs kapitalkrav når dette skal verta implementert i Noreg. Det verkar noko pussig – for å seia det slik – at ei regjering som seier ein vil satsa på småbedrifter, vil ha dette som ei markeringssak i Brussel.
Terje Breivik (Venstre), 2014-06-03:
Som eg tok opp i innlegget mitt, er det uforståeleg for meg og Venstre at regjeringa har valt å ta ein kamp med Brussel for å hindra at norske finansinstitusjonar kan få lempa på eigenkapitalkrava knytte til utlån til mindre bedrifter. Små og mellomstore bedrifter utgjer ryggrada i norsk næringsliv og er viktige bidragsytarar til verdiskapinga i Noreg og til å oppretthalda arbeidsplassar og busetjing i heile landet. Det er derfor avgjerande å sørgja for gode rammevilkår for dei små og mellomstore bedriftene, og ifylgje NHOs rapport Økonomisk overblikk går det fram at bankane no strammar inn kredittpraksisen overfor næringslivet. Dette kjem naturleg nok av dei nye kapitalkrava. Ifylgje NHO er dette òg ei sentral årsak til at norsk økonomi no bremsar opp, og produksjonstapet i økonomien er betydeleg. Med dette bakteppet er spørsmålet kvifor regjeringa meiner det er fornuftig med strengare kapitalkrav for norsk næringsliv enn det næringslivet møter i Europa elles.
Terje Breivik (Venstre), 2014-06-03:
Me behandlar no ei sak der det er stor grad av semje, og der ei rekkje av tiltaka er gode og vil over tid gje innsparingar. Venstre støttar hovudinnhaldet i proposisjonen, men har i likskap med mange av høyringsinstansane motførestellingar til forslaget om å fjerna den nedre grensa for innmelding av arbeidstakarar. Me deler synspunkta som er komne fram i høyringa frå m.a. NHO, Arbeidsgiverforeningen Spekter, Nærings- og handelsdepartementet, Norges Kemner- og Kommuneøkonomers Forbund, NKK, m.fl. om at forslaget om å fjerna den såkalla firetimarsregelen vil medføra ei heilt unødvendig auka rapporteringsbyrde for dei minste bedriftene. Det er nok å visa til høyringsfråsegna frå NKK, der det vert påpeikt at konsekvensane av forslaget neppe er utgreidde, og til høyringsfråsegna frå NHO, der det vert påpeikt at det ikkje er gjeve nokon omtale av nytteverdien av innrapportering av denne typen arbeidsforhold. Venstre støttar derfor ikkje den føreslåtte endringa i folketrygdlova § 25-1. Eg vil vidare påpeika at ei rad høyringsinstansar har gjeve uttrykk for at den særskilde innrapporteringsfristen etter Aa-registerforskrifta vert oppfatta som svært knapp. Venstre deler det synet, som òg m.a. Finans Norge gjev uttrykk for i si høyringsfråsegn, at prøveordninga med månadleg innrapportering burde verta gjord permanent. Me kan ikkje sjå at Finansdepartementet brukar negative erfaringar med prøveordninga som argument for å vidareføra dagens ordning. Eg sluttar meg heilt og fullt til Nærings- og handelsdepartementets syn om at det kan sjå ut som at omsynet til behova til etatane til dels har overskygd hovudføremålet med a-ordninga, som er ei forenkling av arbeidsgjevars innrapportering av tilsetjingsforhold og inntektsopplysningar. Venstre er av den oppfatninga at det ikkje er forenklande for arbeidsgjevar om dagens frist vert vidareført. Ein liten overordna refleksjon til slutt: I dag behandlar me to saker der me kunna ha gjort kvardagen enklare for småbedriftene. Det gjeld denne saka, og det gjeld regjeringa sin motstand mot å implementera kapitaldirektivet til EU når det gjeld mildare kapitalkrav for kreditt til småbedrifter. Det store fleirtalet vel å gjera kvardagen litt vanskelegare for desse verksemdene. Det har unekteleg eit svakt lys av parodi over seg at det partiet som heile tida hevdar at dei er for den vesle mannen og den vesle bedrifta og mot det store systemet, no konsekvent vel systemet. Venstre har slagordet «Folk fyrst», og med dagens stemmegjeving viser me at me meiner alvor med nettopp det.
Terje Breivik (Venstre), 2014-06-03:
Når både saksordføraren, Rommetveit, og ordføraren i Granvin er glade, er det komplett umogleg at ikkje eg og Venstre òg vert smitta av den gleda som ligg i korta når det no vert fleirtal for å utvida Vossapakko med rv. 13 Joberget i Granvin. Slik som rv. 13 står fram i området i dag, er det ikkje tvil om at det ser meir ut som eit halvferdig prosjekt, då vegen endar nesten i ein vinkel og den største flaskehalsen og det mest utsette rasområdet står igjen, etter at vegen no er lagd i tunnel opp Skjervet. Så må eg jo vedgå – sjølv om det sit litt inne for ein ulviking – at me er avhengige av sjukehuset på Voss, og gje saksordføraren rett i at det sjølvsagt er eit poeng. Etter at Hardangerbrua kom på plass, er det poenget minst like tungtvegande for dei som bur på den andre sida av brua, både i Eidfjord og i delar av Ullensvang. Det som ikkje er like ofte framme i debatten, er at dette er ikkje berre ein veldig viktig stamveg aust–vest – særleg for personbiltrafikk, men òg for tungtrafikk, særleg i sumarhalvåret, når Hardangerbrua er på plass – det er òg ein utruleg viktig indre stamveg nord–sør. Når ein kjem over Hardangerbrua og køyrer utover mot Ullensvang og Odda, er ein på E134 Haukeli. Det er den kjappaste vegen nord–sør, i den indre leia ned til Kristiansand og kontinentet. Slik sett er dette verkeleg eit prosjekt som varetek mange omsyn. Ein liten kuriositet – heilt avslutningsvis – som heller ikkje er heilt ueffen: No vil ein òg ta eit sjumilssteg – for ikkje å seia ca. 5,4 km – i retning av å gjera gang- og sykkelstien rundt Granvinsvatnet nesten komplett. Det er ikkje ubetydeleg for dei av oss som anten brukar rulleski eller tek oss fram på andre måtar for å nyta idyllen og roa i dette området.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-03:
SV og Arbeiderpartiet har fremmet et forslag hvor vi ber om at regjeringen utarbeider en strategi for styrking av menneskerettighetene med særlig fokus på urfolks rettigheter og arbeidstakerrettighetene som er hjemlet i ILOs kjernekonvensjoner. Det er det ikke noen andre partier som slutter seg til, heller ikke Høyre og Fremskrittspartiet, som er regjeringspartiene. Kan finansministeren redegjøre for de viktigste argumentene mot å styrke menneskerettighetene i forvaltningen av Statens pensjonsfond utland?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-03:
Vi diskuterer denne meldingen med den internasjonale finanskrisen som bakteppe. Situasjonen i vår egen økonomi står i sterk kontrast til situasjonen ellers i verden og i Europa spesielt. Vi har – så langt i hvert fall – en økonomi med små økonomiske forskjeller, vi har gode velferdsordninger, og vi har høy produktivitet. Alt dette er en viktig del av en rettferdig, vekstkraftig og framtidsrettet økonomi. EU på sin side, og mange av EU-landene, har møtt krisen med voldsomme kutt i offentlige budsjetter. Følgen av dette har blitt kutt i offentlig velferd, dramatisk økt arbeidsløshet og en forverring av en allerede dårlig situasjon for veldig mange mennesker. En hel generasjon er tapt, sies det av enkelte. Det er hundretusenvis av ungdommer som ikke har hatt arbeid, og som ikke kommer til å få arbeid. Tusenvis av hus står tomme samtidig som mennesker mangler hjem. Er det én ting vi har lært av finanskrisen, så er det at mindre regulering ikke er veien å gå. Derfor har jeg lyst til å løfte fram det som komitéleder Syversen var inne på: behovet for å skattlegge finanssektoren på en hensiktsmessig måte. I Norge er finanssektoren i all hovedsak unntatt fra moms. Dermed subsidierer man finanssektoren gjennom skattesystemet. Dette er penger man kunne brukt på velferd, man kunne brukt dem på investeringer, man kunne for den saks skyld brukt dem på skatteletter – som regjeringen er opptatt av. Vi har fått det utredet. Den forrige regjeringen gjorde det. Hvis vi i dag vil vedta en finansskatt som skattlegger finansnæringen på lik linje med andre næringer i Norge, har vi muligheten til det. Jeg merker meg at et flertall i komiteen er opptatt av å markere avstand fra ideen om finansskatt, som om det var i strid med en eller annen sunn fornuft eller naturlov at også finansnæringen skal betale sin skatt – som alle andre sektorer. Det synes jeg er et veldig merkelig signal å gi. Den internasjonale faglige debatten om fordeling og om skatt anbefaler mer skatt på finanssektoren og på mennesker med de høyeste inntektene, mens regjeringen i Norge velger å lukke seg inn i ideologi og holde fast på sitt eget syn. Det er en uklok strategi for framtiden. Det er også verdt å minne om at Stortinget senere i dag gjør et vedtak som gjør spesialfond tilgjengelig for markedsføring til ikke-profesjonelle kunder. Man skal altså øke innslaget av spekulasjonsøkonomi i Norge noen minutter etter at vi har behandlet denne meldingen. Det synes jeg også er et merkelig signal å gi. Vi trenger mer produksjon, vi trenger mer regulering, vi trenger mer fordeling, men vi trenger ikke mer texas-økonomi. Det at høyresiden lærer saktere enn andre når det gjelder markedets mangler, bør ikke være noen unnskyldning for med viten og vilje å åpne for mer spekulasjon og mer useriøs forvaltning av pengene våre.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-03:
Sist jeg spurte finansministeren om en eventuell innføring av en aktivitetsskatt på finanssektoren, svarte finansministeren at det er kostnader som ville bli skjøvet over på bankkundene. Men det mener jeg er en for enkel framstilling. Det er f.eks. sånn at erfaringene fra Danmark viser at rentemarginene ikke ser ut til å ha blitt påvirket av at de har økt den finansielle aktivitetsskatten. Mitt spørsmål til finansministeren er: Hvis finansministeren fortsatt mener at det er sånn at regningen skyves over på forbrukerne, er ikke det et argument som kan brukes mot alle skatter for alle deler av næringslivet som i en eller annen form har kunder?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2014-06-03:
Først bare et par kommentarer når det gjelder etikkarbeid. Regjeringens hensikt med denne meldingen er å styrke etikkarbeidet i og rundt Statens pensjonsfond utland. Vi mente at vi la frem en god modell for videre å styrke arbeidet. Jeg tar til etterretning at stortingsflertallet vil opprettholde Etikkrådet. Det mener jeg fortsatt er en god løsning, all den tid etikkarbeid er en viktig del av premissene for hvordan banken skal forvalte midlene. Så til forslaget om å utrede fornybar. Det er egentlig et unødvendig forslag, for regjeringen varsler jo i meldingen at vi vil komme nærmere tilbake til det spørsmålet i meldingen for neste år. Vi har allerede utredet fornybarmandatet i årets melding, og vi varsler at vi vil utrede videre, bl.a. hvordan vi kan gjøre det med tanke på den aktive forvaltningen, rett og slett. Det må vi komme tilbake til.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2014-06-03:
Det har jo regjeringen gjort gjennom denne meldingen, og vi har varslet at vi vil utrede videre hvordan vi kan utvide rammene for fornybarinvesteringer. Men vi har samtidig trukket opp dilemma knyttet opp til at det også får konsekvenser for utvidelse av rammen for aktiv forvaltning, og jeg har ikke registrert at Stortinget har ønsket en mer utstrakt bruk av aktiv forvaltning gjennom behandlingen av årets melding. Det er disse spørsmålene vi må utrede videre for å kunne finne ut hvordan vi på en egnet måte skal gjøre det innenfor det som er den overordnede rammen for forvaltningen av SPU, og som jeg også registrerer blir delt av et bredt flertall, nemlig at fondet skal være en finansiell investor. Det er jeg glad for at det er et bredt flertall som holder fast ved, for i det øyeblikket vi begynner å legge andre styringskriterier til grunn, er ikke dette lenger et fond som har som hovedmål å ha en langsiktig forvaltning av folkets pensjonspenger.