trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2001-05-31:
Jeg vil først få lov til å uttrykke at jeg er glad for at statsråden vektlegger det viktige prinsipp om å forstå det norske samfunn, som Fremskrittspartiet gjør og har gjort gjennom meget lang tid. Dette er knyttet opp til religion, og religion er nært knyttet opp til et lands kulturelle utvikling og forståelse. Men samtidig må vi ikke glemme at religion til alle tider har skapt uenighet, ja sågar krig og fordervelse, ofte under ly av misjonering og omvendelse. Jeg tror at hvis jeg sier Torquemada, Spania, så vet vi alle hva vi forbinder med akkurat det. Det jeg tror er viktig, og som jeg vil gripe fatt i i forbindelse med statsrådens innlegg, er fritaksretten. Vi har alle, i alle menigheter og innenfor alle religioner, religiøst betinget intoleranse. Vi har også klare og vel gjennomtenkte tolkningsforskjeller og regler innen kristendommen som kan tolkes som intoleranse, og som faktisk i denne sal blir det – både titt og ofte. Vi har bl.a. en menighet i Norge som kalles læstadianere. Dersom foreldre i denne menigheten bruker statsrådens skjema slik statsråden vil ha det, uten begrunnelse, skal da disse få sitt fritak, slik man lett kan forstå det her?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2001-05-31:
Representantene Petersen, Lønning og Løvik fra Høyre har fremmet et Dokument nr. 8-forslag i en sak som vi gjennom tid har fullfinansiert og arbeidet med. Det er derfor i prinsippet ingen grunn til at vi i helhet ikke skulle kunne slutte oss til det Høyres medlemmer legger fram i sine merknader og sitt forslag. Det er dog en liten hake ved dette: Høyre er kun villig til en delvis dekning av skolepenger, mens Fremskrittspartiet vil ha full økonomisk likestilling i forhold til valg av skole. Det har vi tatt de økonomiske konsekvenser av i Budsjett-innst. S. nr. 12. Jeg regner med at dette vil bli videreført også i senere budsjettbehandlinger. Vi vet i dag at elever ved Oslo International School vil få en dramatisk økning i skolepengene på bakgrunn av den fortolkning Regjeringen nå har gjort av det regelverket som ligger til grunn. Dette passer dårlig med det storsinn statsråden synes å vise overfor annerledes troende i forhold til KRL-faget. Også ved Den Franske Skolen har fortolkningen skapt ekstrem uro blant foreldrene når det gjelder beløpet til kompletterende undervisning i norsk – et beskjedent beløp på 2 100 kr pr. elev pr. år. Videre vet vi at fortolkningene medfører ganske store endringer i forutsetningene for Lycee Francais d"Oslo og for elevene som tilhører denne. Det er ganske uhørt at man midt inne i skoleløp skaper forvirring, usikkerhet og engstelse hos dem som bruker denne skolen. Det er like klart at disse elevene, som kanskje må slutte på grunn av en økt skolepengesats på 60 000 kr pr. år, ikke nødvendigvis får plass på den skolen i nærområdet som de måtte ønske. Jeg beklager å måtte si det: Noen ganger virker det som om man overhodet ikke vurderer konsekvensene av de beslutninger som fattes, og som sendes ut i rundskrivs form – og som derved ikke blir forelagt denne sal til diskusjon og votering. Vi vil støtte Høyres forslag i denne saken, fordi en delvis dekning helt klart er et skritt mot det vi mener er det korrekte, nemlig en fullstendig økonomisk likestilling.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2001-05-31:
Jeg merket meg spesielt saksordførerens ord om at han var glad for at vi nå utvikler læremidler. Han var videre glad for en rask fremdrift. Det åpner for ett spørsmål: Har ikke saksordføreren, eller flere andre for den saks skyld, oppdaget at de blinde og svaksynte faktisk eksisterer i dette samfunnet, før akkurat nå? Blinde er synlige, og det burde vi alle sammen vite. Det er nesten så jeg vil bruke uttrykket «jeg skjemmes». Vi har gjennom flere år nå fra Fremskrittspartiets side fremmet en lang rekke forslag. Vi har fremmet forslag til løsninger. Vi har kommet med forslag om penger i budsjettene. Vi har én gang fått med oss en enstemmig komite på et forslag som burde ha gitt materielt innhold for lenge siden, men så har ikke skjedd. Blinde og sterkt svaksynte – for vi snakker om sterkt svaksynte, og jeg er også svaksynt, men jeg er ikke blind – kan og bør etter vår oppfatning få lov til å velge opplæring, enten i den offentlige skole, med alle dens feil og mangler, som nå er klargjort, med manglende kompetanse, mangelende læremidler osv., eller i et mer spesialisert miljø. Dette forslaget ble nedstemt av alle andre partier i denne sal. Jeg vet det er valg ganske snart, men dette er skammelig!
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Etter at representanten Sigvald Oppebøen Hansen har fått ryddet opp i et område der Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet er uenige, vil jeg trekke fram et område der ikke bare Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet er enige, men der hele komiteen står sammen. Det står i innstillingen: «I en stadig mer flerkulturell befolkning må opplæringen i skolen ha som mål å fremme forståelse, respekt og evne til dialog mellom mennesker med ulike oppfatninger når det gjelder tro og livssyn. Samtidig skal faget gi elevene bedre forståelse av egen religiøs eller livssynsmessig tradisjon og identitet.» Fremskrittspartiet går altså her inn for at også de som ikke tilhører den majoriteten som er medlem i Den norske kirke, skal kunne lære om egen religion eller eget livssyn i skolen, og det syns jeg er flott. Men jeg blir likevel ikke helt klok på Fremskrittspartiet, for da Stortinget behandlet stortingsmeldingen om morsmålsopplæring i grunnskolen, sa Fremskrittspartiet: «Under enhver omstendighet mener disse medlemmer at særkostnader som måtte oppstå i skoler og andre offentlige institusjoner basert på individuelle krav, i utgangspunktet skal dekkes av den enkelte selv(eller foreldrene) dersom kravet har sitt utspring i kultur, etnisk bakgrunn eller religion.» (eller foreldrene) Ut fra denne merknaden måtte man ta utgangspunkt i at foreldrene sjøl skulle betale for opplæringen i egen religion. Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet er derfor: Har det skjedd noe i Fremskrittspartiet, er vi virkelig vitne til en ny erkjennelse av at vi må ta det flerkulturelle Norge på alvor? Eller er denne nyorienteringen et resultat av at Fremskrittspartiet er blitt et parti med regjeringsambisjoner og vil gjøre seg sjøl litt mindre farlig? Eller er det rett og slett en glipp?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-31:
Representanten Lyngstad har helt rett i at den fritakskonstruksjonen vi har, ikke er ideell, fordi vi etter min og Venstres mening heller ikke har et ideelt fag å organisere fritaksretten ut fra. Men ut fra det forholdet vi har, med en skole der vi ikke skal gjøre KRL-faget til et valgfag, samtidig som vi skal respektere foreldrenes ubetingede fritaksrett ut fra internasjonale konvensjoner, så er beskrivelsen av den konstruksjonen som ligger i teksten, det beste vi klarte å komme fram til, fordi vi står overfor et dilemma. Det beste svaret, etter Venstres oppfatning, er det forslaget som faktisk er framlagt av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre i fellesskap, som sitter med byrådet i Oslo, der man har et skolepolitisk og religiøst mangfold som man må forholde seg til, og hvor partiene i utgangspunktet har det verdigrunnlag som er kjent for de samme tre partiene her i salen. Når det gjelder foreldrenes plass i dette bildet, er jeg enig med representanten Lyngstad i at det standpunkt Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har inntatt i innstillingen, ligger nærmere Høyre og Venstres syn enn det Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet nå i praksis står for. Jeg føler at Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har inntatt en posisjon som ikke bestrider foreldrenes rett til å gå inn på fritaket når det skal være en aktuell situasjon, mens jeg føler at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet med sin fellesmerknad, selv om en fjerner ordet «ikke», har lagt seg på en langt mer restriktiv praktisering av foreldrenes rett til å få fritak for de deler av faget som ikke går på kunnskap og fellesetikk. Så svaret på om det er en ideell konstruksjon er: Nei, vi skulle hatt et annet fag. Har representanten rett i at jeg oppfatter at vi står nærmere hverandre i forhold til foreldrenes rett til å styre dette? Ja.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-31:
Grunnen til at jeg gav uttrykk for undring over representanten Reikvams forslag, er at jeg ikke kan se at han har skissert noe alternativt fag, men kirkemedlem Dørum har det til felles med kirkemedlem Reikvam at vi vil ha et framtidig fag som er beskrevet ganske likeartet. Men inntil vi får det framtidige faget, har vi dagens fag, og min undring gikk på at representanten Reikvam innfører et framtidig fag før det finnes, skisserer et alternativt livssynsfag som ikke er der nå. Da har jeg på vegne av Venstre, sammen med Høyre, funnet det rett å forholde seg til dagens fag. Og ut fra dagens fag kan vi ikke gi fritak fra kunnskapsdelen. Mitt tankekors er da at SV egentlig mener at man skal velge seg bort fra kunnskapsdelen, der kristne må lære om islam og islam må lære om at det finnes kristendom. Det er en del av virkeligheten som hører med. Der skiller vi altså lag, for vi kan ikke innføre et fag som nå ikke eksisterer, og så si at vi derfor gir fullt fritak. Det ville vært mye mer konsistent om representanten Reikvam faktisk hadde gått inn på den resonneringslinjen som Venstre og Høyre har. Når det gjelder spørsmålet som går på formålsparagrafen, er vi i den interessante situasjon at representanter for tre forskjellige partier, Høyre, Sosialistisk Venstreparti og Venstre, representert ved aktive kirkerepresentanter, har det felles standpunkt at vi snart bør se på formålsparagrafen i sin sammenheng og i sin helhet. Venstre har et syn og et svar på det i det stortingsvalgprogram som gjelder ved høstens valg. Jeg skal ikke ta opp det nå, men jeg synes at den drøftingen fortjener en sammenheng og en bredde som er annerledes enn det som dagens KRL-fagsdebatt legger opp til.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-31:
Min konstatering – eller undring eller hva det nå skal kalles for – oppstår når representanten Oppebøen Hansen går på talerstolen i en debatt og korrigerer en merknad i en innstilling han selv har vært med på å avgi. Han korrigerer da ett ord i innstillingen – «ikke» – men han har etter min kunnskap og observasjon ikke gitt kommentarer til resten av merknaden – som faktisk er på flere linjer, på sidene 5 og 6. Hvis jeg nå, etter det siste innlegget, skal oppfatte det slik at det ikke er noe av dette som gjelder for Arbeiderpartiets vedkommende, er det i beste fall skapt en situasjon hvor jeg er forvirret med hensyn til hvor Arbeiderpartiet står. Men hvis det er slik at teksten står slik som den er, med unntak av ordet «ikke», da fastholder jeg at dette er en innsnevring. Og da er jeg meget forundret over hvorfor Arbeiderpartiet i så fall ikke kunne stått sammen med Kristelig Folkeparti og Senterpartiet om merknaden på side 6 i innstillingen, for det var jo disse tre partiene som i sin tid utformet faget. Jeg oppfattet det da slik at de utformet faget med en fritaksrett som er rausere enn den jeg synes er kommet skriftlig til uttrykk. Så enten er det skapt forvirring om Arbeiderpartiets standpunkt ved at man fjerner seg fra hele fellesmerknaden fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, eller så er det skapt en innsnevring i den forstand at man utelukkende stryker ordet «ikke». Og dette føler jeg fortsatt ikke er avklart.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-31:
Statsrådens retoriske begavelse kan jo ikke fjerne – for å starte med Høyre og Venstres merknader – at det faktisk står: «I og med at undervisningen ikke bare vil bestå av avgrensbare aktiviteter, men har et religiøst innhold, må det være mulig å reservere seg både mot enkeltaktiviteter og mot tilegnelse av undervisningens innhold.» Når vi vil at dette skal sorteres, er det for å ha et forpliktende forhold til internasjonale konvensjoner om religionsfrihet. Om vi nå velger å se bort fra hva Arbeiderpartiet eventuelt har ment sammen med Fremskrittspartiet, kan man få en avklaring ved å stille statsråden følgende spørsmål: Deler han de synspunkter som har kommet til uttrykk i merknaden fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet på side 6? Her problematiserer de hva kommunen kan overprøve, og sier: «Disse medlemmer mener at det skal svært mye til for at en kommune skal kunne overprøve foreldrenes oppfatning av hva som er krenking av egen religion/livssyn.» Dette er et tilsvar til det departementet selv har sagt, nemlig følgende: «Kommer kommunen likevel til at eleven ikke med rimelighet kan oppleve opplæringen som utøvelse av annen religion eller tilslutning til annet livssyn, kan søknaden avslås.» Det er jo denne sorteringen som gjør at det foreldrestyrte fritaket er styrt, og det hjelper ikke da å si at man skal være raus, fleksibel, klok og vis når man har laget denne inngjerdingen. Statsråden kan etter min og Venstres oppfatning avklare at han fortsatt har en liberal fortolkning av fritak ved å si at han støtter merknaden fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, for det var jo det som var stridstemaet for oss som fulgte debatten i komiteen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-31:
Jeg skal holde meg til den vennligsinnede fortolkningen, og det er at statsråden i innhold har erklært seg enig i det som Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har sagt på side 6 i innstillingen, og som etter min mening er et forsøk på å sikre et foreldrestyrt fritak på de områdene som er nevnt der. Det går ikke så langt som jeg skulle ønske, men det går lenger enn det som er framkommet ved komitebehandlingen. Og siden statsrådens ord fra talerstolen i Stortinget må legges til grunn, forutsetter jeg at hans tilslutning til dette kapitlet også vil være det som blir lagt til grunn i den videre behandling av saken.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Nei, tvert imot, det er ikke en innstramming, det er en liberalisering av fritaksretten. Jeg har registrert flere talere her tidligere i dag som har hatt den samme tolkningen som Skarbøvik, og derfor er det en glede å kunne oppklare det. Når det sies i meldingen, og også i Arbeiderpartiets merknader i innstillingen, at vi skal ha et skjema som klart definerer hvilke aktiviteter det er fritaksgrunn for, og at det skal være en absolutt rett for foreldrene å få fritak fra de aktivitetene, er det en liberalisering i forhold til praksis i dag. I dag tror jeg det er mange foreldre som opplever – og det har jeg hørt mange som har sagt – at de nærmest må ha teologisk embetseksamen for å overbevise læreren om at man faktisk har rett til fritak. Slik skal det ikke være. Foreldrene skal ikke stå med lua i handa i forhold til å få fritak på de områdene som det skal være fritaksrett på. I denne sammenheng er vi i og for seg helt på linje med Høyre og Venstre i deres merknad, for de skal jo også dele opp faget i en del som det skal være fritaksmulighet for, og en del som det ikke skal være fritaksrett for. Den eneste forskjellen er at de i og for seg skal dele det opp i et eget fagsom det da ikke skal være fritaksrett for, og et som det skal være fritaksrett for. Det er jo ingen her i salen, bortsett fra SV, som foreslår full fritaksrett for hele KRL-faget – den eneste forskjellen går på hvordan man inndeler det som det skal være fritaksrett for, og det det ikke skal være fritaksrett for. Vi går sågar lenger enn Høyre og Venstre i denne saken, for vi sier at i alle delene av faget skal det være mulig å søke fritak, hvis man av personlige religiøse grunner mener det. Men vi går ikke så langt som til å si at uansett hvilken del av faget man søker fritak fra, skal det være foreldrenes bestemmelse. Det vil være å innføre full fritaksrett, og Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet står faktisk sammen om ikke å ønske full fritaksrett i faget.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Først til navnet. Det er godt mulig at det finnes andre og bedre forslag enn «Tro og livssyn». Jeg har ikke registrert at Høyre har kommet med noe bedre forslag. Jeg synes det hadde vært en fordel med en endring av navnet som bedre illustrerer at de ulike religionene som ligger i navnet, kvalitativt sett skal være likestilt. Jeg vet at det er mange som har vært opptatt av det, og jeg skulle ønske at også Høyre hadde kommet de ønskene i møte. Når det gjelder etterutdanning, er det selvsagt ressurskrevende. Vi bruker store midler på etterutdanning av lærere hvert eneste år. Om det totale omfanget må øke for å imøtekomme et større etterutdanningsbehov i forhold til KRL, eller om det går an å gjøre omdisponeringer innenfor den etterutdanningen som vi til enhver tid driver, får vi komme tilbake til i hvert års budsjett. Så til fritaksretten: Det er jo bare Inge Lønning som kan bruke en halv stortingsdebatt på noe som er oppklart som en inkurie. Ordet «ikke» skal da ikke være med for Arbeiderpartiets vedkommende. Jeg skulle ønske at Lønning bare kunne ta det til etterretning og ikke drive den debatten. Avkrysningsskjemaet skal gi en absolutt rett til fritak. Så står det videre i Arbeiderpartiets merknad at i de øvrige søknader, som går utover det skjemaet, skal det «utvises stor grad av fleksibilitet». Det må jo være en forholdsvis liberal ordning – jeg kan ikke skjønne at det skal virke som en innstramming i forhold til i dag. Tvert imot viser evalueringen at mange har opplevd liten grad av fleksibilitet. Men så setter man ned en grensestolpe, og det er å si at det fritaket likevel ikke skal ha et så stort omfang at det blir en full fritaksrett. Vi har heller ingen full fritaksrett i dag, så dermed kan det umulig innebære en innstramming av fritaksretten at man sier at man ikke skal ha full fritaksrett i framtiden heller. Det er vel nettopp det som har vært en del av diskusjonen her, og jeg registrerer nå også at Høyre heller ikke er for en full fritaksrett for hele KRL-faget. De ønsker at en del av faget skal være obligatorisk for alle, uten fritaksrett – selv ikke den fritaksretten som ligger her – og så skal man ha en del som det er fritaksrett for. Dermed blir det mer et spørsmål om hvordan man deler det inn, enn hva slags fritaksrett man skal ha.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
La meg først få si at jeg tror Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har et grunnleggende forskjellig syn på et flerkulturelt og et flerreligiøst samfunn. Vi mener det er positivt. Vi mener at det er berikende å ha et samfunn som består av mange religioner og mange ulike etniske grupper, og at det gir oss et rikere liv. Men det krever litt av oss i forhold til bl.a. å organisere skolen vår. Det krever noe av oss å skape møteplasser for ulike religioner, at vi lærer å kjenne hverandre, at vi lærer hverandres tradisjoner og verdier. Og særlig når vi kommer inn på et religionsfag i skolen, blir dette krevende. Derfor skal vi vise stor fleksibilitet i forhold til enkeltgrupper og enkeltpersoner som ønsker fritak fra faget. Derfor skal vi ta én del av faget som vi vet er problematisk, og si at her skal det være en absolutt fritaksrett for foreldrene. Der er vi enige. Der er det faktisk bred enighet i denne salen. Også Høyre og Venstre mener jo at vi skal skille ut én del av faget, hvor det skal være full fritaksrett. Men så har vi den gjenstående delen av faget, det som noen kaller for kunnskapsdelen. Der er det noen som mener at det skal være en del som skal skilles ut som eget fag, og som det ikke skal være noen fritaksrett for overhodet. Det mener ikke vi. Vi mener at det også der må være mulig å søke om fritak. For det kan være enkeltpersoner som opplever også den delen som problematisk i forhold til sin egen religion. Det er altså ikke slik at det skal være en absolutt rett til også der å få fritak, men det må være en mulighet. Og den muligheten som man da skal ha til å søke om fritak også på det området, skal ivaretas på en fleksibel måte fra kommunens side, enten ved å gi fritak eller kanskje også ved å legge om undervisningen på en slik måte at man kan tilfredsstille flest mulig. Jeg ønsker meg ikke tilbake til den tiden hvor enkelte ble sendt ut av klasserommet når man skulle snakke om disse spørsmålene, jeg ønsker å komme fram til et felles fag hvor det er minst mulig behov for fritak, og hvor elever og unger med forskjellig religiøst standpunkt og religiøs bakgrunn er sammen i timene og lærer om hverandre, med likeverd og respekt som mål.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Jeg vil bare kort svare på det siste først. Det er slik at hvert eneste år har man ulike behov for etter- og videreutdanning. Man har nye fag som introduseres. Man har omlegging av fag, man har ny teknologi osv. Så man har en viss variasjon fra år til annet i hva man driver med i etter- og videreutdanning. Det er også her mulig å finne plass til en prioritering av KRL-faget, men det får vi komme tilbake til i hvert enkelt års budsjett. Så til fritaksgrunnen. Jeg konstaterer at Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og Senterpartiet er enige om at det ikke skal være full fritaksrett. Der står vi fast. Det skal ikke være mulig å velge seg bort fra ren faktakunnskap om andre religioner og livssyn eller etikk og filosofi. Problemet oppstår den dagen det er foreldre som mener at det som representanten Tingelstad formodentlig mener er ren faktakunnskap, skal man likevel ha fullt fritak fra, med en eller annen begrunnelse. Da må det være en vurdering inne i bildet, ellers kunne man likså godt innføre full fritaksrett, som vi er enige om at vi ikke skal innføre. Jeg synes det som står i merknaden fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet om at «en melding som er utvidet med en begrunnelse må håndteres primært ut fra respekten for foreldreretten,» – men heller ikke de sier absolutt at det skal være foreldrenes eget valg som avgjør – «med det siktemål å finne løsninger som i lengst mulig grad både kan tilfredsstille foreldre, elevens behov, samtidig som lokalsamfunnets behov for et fellesfag blir ivaretatt», er en god formulering. Jeg kan slutte meg til det. Jeg synes det er en beskrivelse av slik som praktiseringen bør bli, og det ligger jo også innenfor mye av det som vi selv sier i meldingen. Selv om vi sier at kommunen må kunne ta et valg, sier vi gang på gang i meldingen at det skal praktiseres fleksibelt, og at det skal være en god dialog mellom hjem og skole. Men jeg deler ikke den kritikken som ligger i merknaden fra Senterpartiet og Kristelig Folkeparti mot meldingen på det punktet, for jeg mener det er misforstått. Tvert imot, det skal være en fleksibel dialog. Og det aller beste er om resultatet ikke blir at eleven må bli fritatt, men at skolen, klassen, foreldrene sammen kommer fram til et undervisningsopplegg som fungerer både for den enkelte og for fellesskapet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Når det gjelder formålsparagrafen, har vi valgt å holde den utenfor denne diskusjonen, fordi formålsparagrafen gjelder for hele skolens virksomhet, ikke kun for KRL-faget. Det kan godt være mulig at det bør tas opp ved en annen anledning. I hvert fall hører det naturlig hjemme i diskusjonen etter stat/kirke-utvalget er ferdig med sin innstilling. Men det kan også tenkes at det finnes mulige justeringer av dagens formålsparagraf som på en bedre måte ivaretar ulike gruppers interesser. Det ligger ingen konkrete planer om det hos oss pr. i dag, men det får vi komme tilbake til hvis det blir aktuelt. Så til det framtidige faget. Jeg deler representanten Reikvams mål om et fag med minst mulig behov for fritak. Men dette er et fag som omhandler et område som er ømfintlig. Å gå inn og skulle lære barna om religiøse spørsmål, gi dem kunnskap om ulike religioner og livssyn, er noe som berører veldig sentrale deler i enkeltmenneskers verdi- og grunnholdninger. Derfor tror jeg at det i framtiden kan være behov for en fritaksrett, at man har muligheten for å være fritatt fra ting som man selv opplever som problematiske religiøse aktiviteter. Vi må heller ikke risikere at det framtidige faget blir så innholdsløst eller så lite spennende at man aldri kommer opp i den problemstillingen at noen føler at det går for langt. Det å lære om f.eks. ulike religioner består også i å se de ulike seremoniene og aktivitetene, men det kan være enkeltmennesker som ser det som problematisk. Selv om vi har felles mål om et fag som har en felles plattform og et minst mulig behov for fritak, tror jeg at det også i framtiden vil være behov for den ventilen som en fritaksmulighet er.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
La meg først si at jeg syns det er helt utrolig at når en representant fra Arbeiderpartiet ved første innlegg har oppklart en inkurie i innstillingen, så bruker representanten Lønning resten av debatten på å snakke om at Arbeiderpartiet har gått bort fra et standpunkt, eller skapt uklarhet. Den beste klarheten hadde vel vært skapt hvis representanten fra Høyre gjorde som de 164 andre representantene her i salen normalt gjør når man oppklarer inkurier, tar det til etterretning. Da gjenstår det i den merknaden som representanten Lønning viser til, fellesmerknaden fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, følgende to momenter: for det første at kommunen må utøve skjønn ved behandling av søknader om fritak og utvise stor fleksibilitet, og for det andre at man likevel ikke skal gi den grad av fritak at det blir full fritaksrett – og det kan umulig være noen overraskelse. Hvis dette fortsatt ikke er klart, tror jeg det blir vanskelig å få det klart selv om vi holder på utover i kveldsmøtet. Da må vi eventuelt få gjort det skriftlig på et eller annet vis. Så til merknaden som Høyre og Venstre har, for her står det at man skal dele inn faget i én del som skal være en kunnskapsdel – her står det ingen ting om fritaksrett – og en annen del som er den religiøse utøvelsen, og her skal det være fritaksrett. Men når det gjelder fritak fra den delen som er kunnskapsrettet, er det ikke snakk om et kommunalt skjønn eller en lærers eller rektors skjønn, selv om den enkelte skulle oppleve det som et problem i forhold til sin religion. Sånn sett er det faktisk en innstramming i forhold til det som ligger i det flertallet i komiteen går inn for. Det representanten Lønning her sier, er at det på forhånd skal sitte noen og bestemme hva som er problematisk og ikke problematisk, og det skal være en absolutt regel, for det fins ingen mulighet for å bli fritatt fra den delen som er kunnskapsrelatert, selv om den enkelte skulle oppleve det som et problem. Og det er det som er utfordringen, for når en skal undervise om ulike religioner – om kristendom, om islam, om jødedom, osv. – fins det mulighet for at den enkelte kan oppleve ting som problematisk, selv om en fagplankomite har sagt at dette er uproblematisk. Det er derfor vi må ha den ekstraventilen at også de delene som ikke er omfattet av et skjema med de definerte aktivitetene, eller er utskilt som et eget fag, som representanten Lønning vil, må det være mulig å søke om fritak fra og få en vurdering av. Så er spørsmålet: Bør det i det hele tatt være en vurdering? Det er en diskusjon om full fritaksrett, og det er et ganske bredt flertall i denne sal som ikke ønsker full fritaksrett for hele fagets bredde.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Først til den merknaden som Dørum selv er med på, hvor det står: «I og med at undervisningen ikke bare vil bestå av avgrensbare aktiviteter, men har et religiøst innhold, må det være mulig å reservere seg både mot enkeltaktiviteter og mot tilegnelse av undervisningens innhold.» Men det gjelder den delen av undervisningen som man har skilt ut som problematisk. Når det gjelder kunnskapsdelen, som det står om i avsnittet over, har man ikke lagt inn noen fritaksrett. Etter mitt syn betyr det en mindre mulighet for foreldre til å kunne ta fritak fra deler som de kan oppleve som problematisk, selv om en fagplankomité har sagt at dette tilhører kunnskapsdelen av faget. Så til merknaden fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet som representanten Dørum henviser til. Jeg synes at det som står her om at man skal gå så langt som mulig i å respektere foreldrenes bekymringer i forhold til sine barns undervisning, skal respekteres. Men også denne merknaden fra Senterpartiet og Kristelig Folkeparti innebærer at man setter en grense for fritaksretten. Denne merknaden innebærer jo at det skal foretas et skjønn, det skal foretas en vurdering av hver enkelt fritakssøknad. Det jeg ikke liker med merknaden, er at man mener at det som står i meldingen, bærer galt av sted. Når det gjelder det som står i meldingen om at kommer «kommunen likevel til at eleven ikke med rimelighet kan oppleve opplæringen som utøvelse av annen religion eller tilslutning til annet livssyn, kan søknaden avslås», så ligger det nettopp i det en begrensing i forhold til full fritaksrett. Det som ligger i denne setningen, er at man ikke innfører full fritaksrett. Det står også «kan» søknaden avslås, det står ikke engang «skal» søknaden avslås. Tvert imot, når foreldrene opplever dette som problematisk, selv om det ikke går under dette med «utøvelse av annen religion eller tilslutning til annet livssyn», skal man utvise stor grad av skjønn, og man skal prøve å tilrettelegge undervisningen. Hvis ikke det går, skal man, så langt som mulig, være imøtekommende overfor foreldrenes ønsker og bekymringer. Hadde det ikke vært for at man i denne merknaden er såpass kritisk til det som står i meldingen, og etter mitt syn også feiltolker det som står i meldingen, tror jeg det hadde vært ganske lett for Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Arbeiderpartiet å bli enige om også denne delen. Derfor er det ikke, som det ble sagt, et flertall av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet som står bak faget – det er tvert imot et bredt flertall som står bak hovedprinsippene om at vi skal ha et fellesfag, vi skal ikke ha en full fritaksrett, men vi skal ha en stor grad av fleksibilitet i forhold til praktiseringen av fritaksretten. Og ikke minst, som er det viktigste, skal vi ha en gjennomgang av faget for å redusere fagmengden og komme fram til et fag som flest mulig kan være fornøyd med. Det hadde vært en fordel om også Høyre ville vært med på at 50 pst. skal være om kristendom og 50 pst. skal være om den øvrige delen, så vi også der hadde fått en balanse, men det registrerer jeg at de ikke ønsker å delta i.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
La meg først si at jeg er glad for at vi har oppklart den inkurien som var i interpellasjonsteksten, og jeg skal godta det uten å dra den debatten noe lenger. Vi sier at det var en inkurie! Men jeg lurer på om det er en inkurie til. For meg virker det som at representanten Lønning sier at så lenge en skole har søkt før den 1. april, får man rett til å starte neste høst. Jeg står her med lovteksten fra Sverige, og leser den motsatt; det er en begrensende regel. Det står at om man i det hele tatt skal ha rett til mulig støtte fra neste høst, så må man ha søkt før den 1. april året før. Dermed har vi faktisk en større imøtekommenhet i Norge, for i Norge er det ikke noen begrensning i at man må ha søkt før den 1. april i år for å få starte opp neste høst. Tvert imot, hvis man søker nå i sommer eller til høsten, kan man fortsatt rekke å komme med fra høsten 2002 i forhold til å få støtte som privatskole. Fra 1. april til 1. april er ett års behandlingstid; det er det vi gjennomsnittlig har. Nå har jeg ikke listen foran meg, men det er svært sjelden at en søknad fra den type skole som allerede er pedagogisk godkjent, ligger lenge i departementet. Men det er ulik kvalitet på de søknader man får. Man kan få en søknad som har mangler; man skriver tilbake til skolen for å få ytterligere opplysninger, og så tar det lang tid før man får svar. Det skjer i enkelte saker. Det kan også ta tid før kommunen avgir sin mening om opprettelse av en privatskole. Det er ulike faktorer som ligger utenfor departementets styringsområde, som gjør at det tar tid å svare på en del av de søknadene. Det kan helt sikkert gjøres ting i departementet for å få en ytterligere effektivisering i behandlingen av privatskolesøknader. Det har bl.a. med det administrative budsjettet som departementet har hvert år, og der er i hvert fall ikke Høyre kjent for å plusse på. Vi har en stor mengde søknader om privatskoler, og vi prøver å behandle dem etter det gjeldende regelverk, men også ut fra det mål at elevenes rettigheter skal ivaretas. Selv om en elev går på en privat skole, skal de fundamentale rettighetene en elev har til gode lærerkrefter, til et godt arbeidsmiljø og til en god undervisning, ivaretas, og det er det som er formålet med å ha en slik godkjenningsprosedyre også av private skoler.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Jeg syns denne interpellasjonsdebatten bærer litt preg av at premissene i interpellasjonen nok viser seg ikke å være riktige. Hvis det hadde vært som interpellanten i utgangspunktet trodde, skjønner jeg at det hadde vært en svært god sak, eller i hvert fall en spissformulert interpellasjon, hvor man kunne sette den svenske sosialdemokratiske regjeringen opp mot den norske sosialdemokratiske regjeringen. Det viser seg da ikke å være riktig. Det andre som heller ikke kan påstås, er at det tar lengre tid å behandle privatskolesøknader nå enn det gjorde under det forrige politiske regime. Det er mulig at man også mener at tidligere statsråd Lilletun var en privatskolemotstander av fanatisk rang, men jeg tror at det at tiden er omtrent den samme nå som da, viser at det ikke på noen som helst måte ligger politiske føringer i forhold til saksbehandlingstiden. Det som ligger til grunn, er selvsagt at de som går i private skoler, må ha visse rettigheter, og at de som skal ha statsstøtte for å drive den type skoler, må fylle visse minstekriterier. Flere her har sagt at vi kanskje burde lempe på de kriteriene, slik at skolene raskere kunne blitt godkjent. Ja, da må jeg spørre om hvilke prosedyrer det er man ønsker å kvitte seg med: Er det kommunens rett til å uttale seg om privatskoleoppretting i sin egen kommune – som kan ha alvorlige konsekvenser for skolestrukturen, kanskje nedleggelse av grendeskoler f.eks., som vi har opplevd trusler om – som man ikke lenger ønsker? Skal ikke kommunen ha deltakelse i den viktige beslutningen det er at en privatskole opprettes i kommunen? Er det elevens rett til tilfredsstillende lokaler som ikke skal ivaretas og undersøkes? Er det elevens rett til gode lærerkrefter, at undervisningspersonalet har den utdanningen som kreves for å drive den type undervisning, som ikke skal ivaretas og undersøkes? Eller er det undersøkelse av at fagplanene ivaretar de målene som en god utdanning skal ha, som det skal lempes på? Man må jo være konkret og si hvilke rettigheter det er elevene har, som man ikke mener de lenger skal ha dersom de går i en privat skole, eller si at man ønsker at kommunen ikke skal uttale seg. Jeg tror dette til sjuende og sist dreier seg om et helt annet skolepolitisk syn. Høyre har gjort seg til hovedtalsmann for en privatisering av norsk skole, at det skal være fritt fram for alle, uavhengig av pedagogisk eller religiøst alternativ, å starte private skoler, gjerne på kommersielt grunnlag. Det er et helt annet skolepolitisk syn enn det flertallet heldigvis her i salen ønsker, nemlig å slå ring om den offentlige fellesskolen, hvor elever fra ulike sosiale lag med ulik etnisk og religiøs bakgrunn møter hverandre og lærer hverandre å kjenne. Jeg skulle ønske av og til at Høyre hadde utvist like stor omtanke og engasjement for den offentlige skolen, som trenger mer ressurser, bedre lokaler og bedre betalte lærere, som de viser for den private.
Shahbaz Tariq (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Det nye KRL-faget ble innført i 1997, jf. Innst. S. nr. 15 for 1995-1996 og Innst. S. nr. 103 for 1995-1996. Bak denne flertallsinnstillingen var det et bredt grunnlag, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. Jeg føler behov for å nevne dette først fra Stortingets talerstol, fordi det har festet seg et inntrykk av at det er Arbeiderpartiet som har innført faget alene i 1997. Intensjonene bak det nye KRL-faget var gode. Gjennom å skape en felles arena hvor elever med ulik tro og ulikt livssyn var sammen, skulle man oppnå dialog, toleranse og innsyn i ulike trosretninger. Men dessverre har KRL-faget skapt mye uro. Helt siden innføringen av faget i 1997 har protestene vært høye og mange. Foreldre og barn har demonstrert mot faget flere ganger, og det er ikke bare muslimer, det er nesten alle religiøse minoriteter. I et flerkulturelt samfunn er det nye KRL-faget med på å skape splittelse og usikkerhet blant mange foreldre og elever. Mye av uroen mener jeg skyldes navnet, som for alle ikke-kristne virker provoserende. I tillegg er mine og mange andres erfaring at i utøvelsen av faget blir kristendomsundervisning prioritert foran de andre religionene. Dette gjør sitt til at KRL-faget oppfattes som et kristendomsfag. Det virker ekskluderende, da én religion foretrekkes fremfor andre. Endringer som arbeiderpartiregjeringen foreslo i St.meld. nr. 32, er et skritt i riktig retning. For eksempel gir iallfall navnet «Tro og livssyn» langt bedre uttrykk for innholdet i faget. Flertallet vil fremdeles ha et navn som er tilnærmelsesvis likt det vi har i dag. Videre vil samme flertall beholde dagens deling av lærestoffet. På grunn av dette har jeg store vanskeligheter med å kunne se at andre religioner er anerkjent på linje med kristendom. Jeg føler at dette er en religiøs og en politisk kamp i stedet for en kamp for hva som er best for fellesskapet. Slik det ser ut, ønsker ikke flertallet ro rundt dette faget. Religiøse minoriteter vil føle seg ekskludert, og man skaper avstand og ikke fellesskap. Jeg er personlig ikke overrasket over sentrumspartienes og Fremskrittspartiets holdninger i denne saken. Derimot finner jeg Høyres rolle ganske merkverdig. Det er avslørende at Høyre på den ene siden ikke vil innskrenke fritaksretten, mens man på den andre siden vil skape en felles arena for alle elever gjennom kulturvernet, en felles del med religion, livssyn og filosofi/etikk. Helt til slutt: Jeg er alvorlig bekymret for det norske samfunnet. Avstanden mellom religiøse minoriteter og majoriteten blir ikke mindre etter dagens behandling av denne stortingsmeldingen.
Petter Løvik (Høyre), 2001-05-31:
Høgre er som forslagsstillar svært nøgd med utfallet som denne saka får i Stortinget i dag. Vi har hatt ein nokså uverdig situasjon for ei veldig lita gruppe i norsk skule – vi snakkar sannsynlegvis om 70–80 elevar – som år etter år ikkje har hatt mulegheiter for å få eit tilbod om læremiddel, det vere seg punktskrift eller lydbøker, sjølv om dei etter opplæringslova er gitt retten til eit likeverdig opplæringstilbod med andre elevar. Høgre har tatt opp denne saka fleire gonger i spørsmåls form til statsråden. Vi tok ho opp i samband med endringane i opplæringslova. Bakgrunnen for at vi no reiser dette som eit endå meir forpliktande framlegg, er at vi i si tid var rimeleg nøgde med det som blei sagt frå Regjeringa om at alle lærebøker som er bestilte til punktskriftbrukarar for skuleåret 2001-2002, skal vere tilgjengelege ved skulestart. I det brevet som statsråden sende til oss i komiteen i samband med dette forslaget, går det nokså klart fram – iallfall mellom linjene – at Regjeringa ikkje har intensjonar om å oppfylle dette. Derfor føler vi at det er nødvendig å fremme eit forslag som i klartekst seier at det skal vere ei tilfredsstillande løysing når det gjeld lærebøker med punktskrift eller lydbøker for blinde og synshemma elevar så snart skuleåret tar til. Bøkene skal ikkje berre vere komne ut frå forlag eller frå Læringssenteret eller frå andre plassar, men dei skal finnast ute i den enkelte skule, ute hos den enkelte eleven. Representanten Reikvam stiller spørsmål om kva som er tilfredsstillande. Han har fremma eit forslag som ikkje tar stilling til det forslaget som vi frå Høgre si side har lagt fram i dag, nemleg at vi no iallfall må ta skritt nr. 1 for å få ei løysing til hausten. Representanten Reikvam føreslår at vi i samband med neste års budsjett skal få ei løysning som er litt betre. Eg deler intensjonane til Reikvam om at berre ei lærebok, det vere seg i punktskrift eller som lydbok, ikkje er godt nok, men kor vi skal sette inn ressursane på desse områda, får vi sjå etter kvart. Dette kjem vi tilbake til i samband med budsjettet. Men no må vi, som mange andre, ta skritt nr. 1 før vi tar skritt nr. 2. Vi er godt nøgde med det som kjem fram i framlegget, og anbefaler sjølvsagt også representanten Reikvam å støtte skritt nr. 1. Så får vi kome tilbake til dette med større valfridom når vi kjem til neste års budsjett.
Petter Løvik (Høyre), 2001-05-31:
Det vi diskuterer i dag, er fyrst og fremst saksbehandlingstida og ikkje statsråden si haldning til private skular. Likevel kan ein av og til bli freista til å ha såpass vonde tankar at ein ser ein samanheng mellom statsrådens og byråkratiets haldningar til dette og den saksbehandlingstida som vi altfor ofte ser blir for lang. Berre for å klargjere det: Etter Høgre sitt syn er det dei offentlege skulane som er dei viktigaste aktørane. Å auke kvaliteten og fleksibiliteten i det offentlege skulesystemet er Høgre si skulesak nr. 1. Men dei private skulane er, og skal vere, eit veldig viktig supplement på fleire måtar. For det fyrste er dei økonomisk rimelegare i og med at dei får mindre økonomisk dekning enn den offentlege skulen. For det andre er vi forplikta av internasjonale konvensjonar til å la foreldre sjølve få velje kva for undervisning dei skal ha for sine barn. Og for det tredje er dei private skulane ei veldig viktig utfordring til den offentlege skulen. Det vart snakka om toleranse tidlegare i dag. Toleranse overfor dei som vil velje ei anna opplæring, er viktigaste grunnen til at Høgre kjempar så hardt for dei foreldra som ønskjer alternativ undervisning for sine barn. Og skal foreldreretten vere reell, må vi ha tilskot som gjer at den blir det, ved at det ikkje blir høge skulepengar. Heile nøkkelen ligg altså i at vi framleis har gode tilskotsordningar til dei private skulane, og at dei har mulegheiter til å kome i gang rimeleg raskt. Statsråden har tidlegare sagt at han har motførestellingar mot innhaldet i ein del skular. Ja, innhaldet i desse skulane skal sjølvsagt vere i samsvar med norsk lov. Det kan vere eit innhald i ein del skular som både statsråden og eg kanskje kunne tenkt oss annleis, men ingen, verken i storting eller i regjering, kan sette seg over foreldras mulegheit til sjølve å velje den opplæringa som er best for deira barn. Her er vi ved nøkkelen til det heile. Vi må prøve å få ei saksbehandlingstid når det gjeld desse sakene, som gjer at folk ikkje føler det slik at dei blir tvinga, og nærmast utmatta, til å gi opp forsøka dei gjer for å finne ei alternativ form som dei sjølve meiner er best for sine barn. Ein kan sjølvsagt diskutere kva som er praktisk mogleg, men eg vel, litt positivt, å tolke statsråden slik – og eg håper at han vil stadfeste det – at han i alle fall har som eit ønskemål at saksbehandlingstida skal ned for søknader om private skular, utan omsyn til deira føremål.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2001-12-07:
Det er med undring jeg også registrerer innspillet fra Sigvald Oppebøen Hansen. Jeg føler behov for å presisere at det forslaget som Arbeiderpartiet legger fram i dag, ikke med et eneste ord nevner Grenland. Det er referert til i merknaden, men forslagets tekst viser ikke til Grenland. Det samme er tilfelle for vårt forslag, som settes i en relasjon til Grenland gjennom merknader, og det er neppe grunnlag for å tvile på det. Jeg tror at Arbeiderpartiets intensjon er å henvise til Grenland, men det vi ikke ønsker, er å låse fast allerede i et vedtak hvordan dette selskapet skal bygges opp, hvordan det skal fungere, hvilke utfordringer det skal ha, og allerede nå legge rammene, før Stortinget har fått et beslutningsgrunnlag. Nå er det slik med denne saken som det er med samferdsel, at når et fylke står sammen om prosjekter, har man størst mulighet for å få gjennomslag. Hvis det er så at Sigvald Oppebøen Hansen gjennom en form for retoriske øvelser forsøker å skape inntrykk av usikkerhet og uenighet mellom representantene for Telemark på dette punktet, svekker Sigvald Oppebøen Hansen muligheten for at Grenland kommer på banen, for da står vi ikke sammen lenger. Jeg vil ikke være med og ta ansvaret for en retorikk som forsøker å skape uenighet der det ikke eksisterer uenighet, og med det bidra til å svekke Grenland. For meg er det viktig å opprettholde en enhet på dette området i tråd med det vi har vært enige om før, og ikke så tvil om hvor vi står. Det er i alle fall ikke et bidrag til et senter i Grenland.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2001-12-07:
I forhold til spørsmålet fra Vaksdal om denne regjeringen er opptatt av rammevilkårene for oljeindustrien, kan jeg svare et bekreftende ja, det er vi selvsagt. Og rammevilkårene er jo noe som er til en slags kontinuerlig vurdering. Men utgangspunktet må være å skape en forutsigbarhet i rammebetingelsene som gjør det mulig for industrien å planlegge og investere i et langsiktig perspektiv. Vi mener vi har lagt til rette for det, men det vil alltid kunne være behov for justeringer også av disse rammevilkårene. Jeg var på en interessant konferanse i Kristiansund i går, Desemberkonferansen, og jeg registrerte at lederen for Prosessindustriens Landsforbund i sitt foredrag gav klart uttrykk for at de var svært glad for den nye regjeringens vilje og evne til å ta tak i næringslivets kår og legge forholdene bedre til rette for at både oljeindustrien og øvrig industri kunne ha gode rammevilkår. Når det gjelder oljeprisen knyttet opp til kuttet i produksjonen, er det klart at dette er en del av de vurderinger som Regjeringen til enhver tid må gjøre i en periode da oljeprisen synker. Dette får også konsekvenser for verdensøkonomien. Derfor har jeg hatt stor forståelse for den beslutning som Regjeringen har tatt om å vurdere dette, i en størrelsesorden 100 000–200 000 fat, uten at man har angitt eksakt antall fat foreløpig, og heller ikke tidspunkt for iverksettelse. Mye av dette vil også være avhengig av hvordan Russland har reagert, som nå har varslet at de også vil kutte, i alle fall på eksporten, med ca. 150 000 fat. Jeg ser at det er et dilemma i forhold til den mer utsatte delen av verdens befolkning – de svake økonomiene, som Vaksdal var opptatt av. Men jeg er overbevist om at de svake økonomiene vil bli desto hardere rammet om vi får en vedvarende lang oljepriskrise.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2001-12-07:
Hallgeir Langeland var opptatt av at Kristelig Folkeparti hadde byttet standpunkt i forhold til det vi hadde under sentrumsregjeringen. Det er ikke riktig. Men det som er riktig, er at Kristelig Folkeparti, til tross for at vi har et flertall i denne salen som ikke har et primærstandpunkt som er likt vårt, ønsker å bidra til å påvirke utviklingen. Og det ligger nedfelt i Sem-erklæringen og i budsjettet et ønske om å være med og styre gasskraftdebatten i en mer positiv og miljøvennlig retning. Det har vi gjort ved å legge inn klare føringer på teknologiutviklingssiden, det har vi gjort ved å si at framtidig bygging av gasskraftverk skal skje med ny teknologi, det har vi gjort bl.a. ved å henvise til Snøhvit-feltet om at konsekvensutredningene skal legges mye sterkere vekt på i den videre prosessen. Hvis Kristelig Folkeparti hadde gjort som Hallgeir Langeland og SV ønsker å gjøre, nemlig å sette seg på et slags prinsipielt sidespor uten å være med i flertallskonstellasjoner som kan føre saken videre, ville vi i realiteten være like langt. Dette er å ta ansvar for å sikre en utvikling i en mer miljøvennlig retning. Det er å finne kompromisser, flertallskonstellasjoner som tar de nødvendige skritt fremover, om enn ikke langt nok, så iallfall i riktig retning, mens SVs opplegg ville bety, ut fra en slags prinsipiell holdning, at her skal ikke vi gjøre noen verdens ting, og så er det et flertall i denne salen som har en annen oppfatning, og gjerne bringer denne saken i et spor vi ikke ønsker. Det tar vi konsekvensen av. Dermed er vår holdning til gasskraft i denne sammenheng at vi fører denne videre og legger premissene for en mer miljørettet gasskraftdebatt i fremtiden enn den som vi har hatt til nå. Når det gjelder kulturminnefond, føler jeg ikke noe behov for å legge press på min egen regjering når det gjelder tidspunkt, fordi jeg vet Regjeringen jobber seriøst med dette. Så jeg har stor tillit til at Regjeringen håndterer dette uten vår medvirkning.