Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Jeg vet ikke om det kan være slektskapet i tungemål som gjør at jeg i likhet med forrige taler har tenkt å vie min taletid til det som trykker på i utenrikspolitikken i nordområdene, nemlig forholdet til Russland. Utenriksministerens redegjørelse viser klart at Norges samarbeid med Russland er og skal være en prioritert oppgave. Ubåttragedien i Barentshavet viste med all tydelighet de enorme koordineringsproblemene det russiske samfunnet står overfor. Russland står midt oppe i en omfattende reformprosess. Det er i vår klare egeninteresse at Russland lykkes i å befeste demokratiet og utvikle en bærekraftig økonomi. Som naboland og sammen med våre partnere i Europa og Nord-Amerika kan vi gi viktige bidrag. Også EU trapper opp sitt samarbeid med Russland. Vi må være aktive overfor EU for å sikre at de norske prioriteringene kommer med. Politikken overfor Russland og Europa-politikken blir på denne måten to sider av samme sak. En viktig forutsetning for at Norge skal bli hørt i det europeiske samarbeidet, er at vi – som andre europeiske land – tar medansvar for å bygge Europa, for å fremme europeiske fellesinteresser. Vi må bidra til europeisk fred og solidaritet og til å redusere velferdsgapet mellom øst og vest. USA er en viktig støttespiller i bestrebelsene for å integrere Russland i euroatlantisk samarbeid, slik det bl.a. kommer til uttrykk gjennom Barentssamarbeidet og Østersjøsamarbeidet. Det er viktig at USA deltar i forhold til atomsamarbeidet i Nordvest-Russland. Det internasjonale samfunnet må ta medansvar for å bidra til at det farlige atomavfallet på Kola blir forsvarlig håndtert. Utfordringene i nord stiller krav om at USA og andre ressurssterke land fortsatt viser et aktivt engasjement. Konsekvensene av ustabilitet og sosial nød i Russland merkes først og fremst i Nord-Norge. Knapt noe sted i verden finner vi en velstandskløft maken til den som er mellom våre to land. Det kan vi ikke slå oss til ro med. Det er også i nord vi har det viktigste uløste spørsmålet i vårt bilaterale forhold, nemlig avgrensningen i Barentshavet. Samtidig er det kanskje her vi finner de største uutnyttede mulighetene for et nærmere samarbeid med vårt store naboland. Vi må holde fast ved bærekraftig ressursforvaltning som en av hovedmålsettingene for Barentssamarbeidet, ikke minst i forhold til de store fiskeriressursene i området. Norge og Russland forvalter rike fiskeriressurser i Barentshavet, og våre to land må samarbeide om en fornuftig forvaltning av de felles fiskebestandene. Sentralt i samarbeidet står fastsettelse av fangstkvoter og fiskeriforskning. Her er det åpenbart rom for forbedringer. Det er ikke akseptabelt når forskningssamarbeidet hindres ved at norske forskningstokter ikke gis adgang til russisk økonomisk sone. På dette området må samarbeidet bedres på varig basis. Det bør også være grunnlag for et nært samarbeid mellom Norge og Russland på energiområdet, i Barentshavet og på fastlandet i Nord-Russland. Samarbeidet i Barentshavet fordrer likevel at man finner en løsning på avgrensningsspørsmålet. Og så må jeg understreke: Det må være et selvsagt krav at petroleumsutvinning og transport skal foregå på en måte som ikke setter miljøet og de felles fiskeriressursene i fare. Regjeringen har lagt fram en Russland-strategi som dekker hele spennvidden i forbindelsene mellom Russland og Norge. Fra norsk side er dette et klart uttrykk for vilje til å satse på forholdet til Russland og samordne de langsiktige interessene. Begge lands myndigheter må nå vise den nødvendige politiske vilje til å rydde unna foreldede stengsler i dette samarbeidet. Da vil handel, investeringer og demokrati få bedre betingelser.