Anne Enger (Senterpartiet), 2000-05-26:
Kulturministerens redegjørelse om mediepolitikken gav en grei gjennomgang av utviklingen, utfordringer og målsettinger som det vil være bred politisk enighet om. Den teknologiske og mediepolitiske revolusjon stiller krav til oss som folkevalgte og som samfunn, dette først og fremst grunnet mål om å sikre demokrati, ytringsfrihet og likeverdige muligheter for alle, forhindre utvikling av større sosiale og geografiske ulikheter, og dessuten gi norsk språk og kultur gode vekstvilkår i framtiden. Jeg vil ikke tegne noe skremselsbilde av situasjonen, tvert imot, ny teknologi gir mange spennende og positive muligheter. Men det er også nødvendig å være oppmerksom på eventuelle uheldige konsekvenser, for dette er i høyeste grad et område som ikke kan overlates til markedskreftene alene. De store omstillingskrav og den generelle kommersialisering setter allmennkringkasterne under press. De må gis gode rammevilkår, kombinert med at det stilles generelle krav til dem. Uten at det bør oppfattes som innblanding i redaksjonell linje, vil jeg være betenkt over en utvikling der f.eks. kultur og utenriksstoff må vike plass for mer «populære» og markedstilpassede program i såkalt «prime time». En slik utvikling vil være å undervurdere folk. Og å forkaste eller nedvurdere et særpreg, som må sies å være selve kvalitetsstemplet på en institusjon, er i beste fall en kortsiktig strategi, men neppe noen klok strategi. Både ut fra et demokratisk og et kulturpolitisk synspunkt er tilbudet til barn og unge svært viktig. Allmennkringkastingsrådet har også for 1999 merknader om at dette tilbudet er for lite, selv om det er bedring. Med de muligheter vi ser framover, må det gis rom for en langt sterkere satsing på barn og unge. Her må det bygges opp en kvalitativ motvekt i forhold til den flom av tilbud som i økende grad strømmer over oss «som fett», som festspillkomponist Rolf Wallin uttrykte det ved åpningen av Festspillene i Bergen onsdag. Den etiske og faglige standard er en kontinuerlig utfordring for mediene. Kommersialisering gjør at grenser blir tøyd, og av og til ser vi eksempler på klare overtramp i ytringsfrihetens navn. Spørsmålet om hvordan vi best kan sikre etisk og faglig standard, er et jevnlig tema. For få år siden ble det vurdert å etablere et medieombud. Som mange vil huske, ble det avvist under henvisning til pressens selvjustis. Det sikrer utvilsomt best pressens fundamentale oppgave i et demokratisk samfunn, også overfor makthavere og myndigheter. Jeg mener fortsatt at selvjustis er den riktige strategi, men det stiller store krav til pressens egne organer og prosesser. Ikke minst vil rask reaksjon være viktig for å inngi tillit. Pressens Faglige Utvalg må tillegges vekt. Det samme gjelder Norsk Presseforbund, som spiller en nøkkelrolle for å overvåke og fremme den etiske standard. Norsk er et lite språksamfunn, og Norge er et lite marked. Krav til norskproduserte program og høy kvalitet vil være forholdsvis kostnadskrevende. En ensidig vektlegging på konkurranse i en slik situasjon er etter min mening rett og slett ganske primitivt. Situasjonen kaller på samarbeid kombinert med sunn og fornuftig konkurranse. At NRK og TV 2 f.eks. nå samarbeider om sportssendinger, er et positivt signal og lover godt. Det er viktig å ta vare på norsk fortellertradisjon. Det bør være et større potensial for norsk film enn det som kommer til uttrykk i publikumstallene i dag. Filmproduksjon er kostbart. Det er derfor nødvendig med en forbedring av filmstøtten, slik den forrige regjeringen signaliserte. Jeg ser fram til at kulturministeren legger fram forslag om ny organisering på dette viktige kunst- og kulturområdet. Dagspresseutvalgets innstilling kom i går. Den vil selvsagt være gjenstand for grundig gjennomgang og drøftelser. La meg nå peke på betydningen av den brede enighet om pressestøttens funksjon for å sikre mangfold i avisene. I tillegg har jeg merket meg det signal som utvalgets leder, Hallvard Bakke, gir i innstillingen, ved subsidiært å åpne for en lavsats på moms generelt for aviser for således å gi økonomisk inndekning for økt pressestøtte til dem som trenger det. Jeg liker det ikke, men dette kan faktisk vise seg å være den mest realistiske vei å gå.