Siri A. Meling (Høyre), 2010-03-23:
Dessverre har vi denne vinteren på ny opplevd en situasjon med høye strømpriser – ekstremt høye i enkelte deler av landet, og da spesielt i Midt-Norge. Det er med bakgrunn i denne situasjonen at jeg ønsker å debattere kraftbalansen i Norge, og hva vi kan gjøre for å unngå slike høye prisutslag for deler av landet i fremtiden. Av debattene og mediebildet for tiden ser vi at mange enkeltpersoner og bedrifter sliter med å kunne betale strømregningen. Når bedrifter står i fare for å gå konkurs og folk risikerer å miste jobbene sine, er det all mulig grunn til å ta denne problemstillingen på alvor. Jeg forstår folks frustrasjon over denne situasjonen. Norge er en energistormakt, og det er vanskelig å akseptere at prisene på elektrisitet, som vi alle er avhengig av, skal variere så mye etter hvilken landsdel vi har valgt å bosette oss i. Elektrisitet er en vare vi ikke kan velge bort. Et annet viktig moment er den signaleffekten en høy strømpris gir for om bedrifter har lyst til å etablere seg i disse områdene. Jeg frykter at bl.a. Midt-Norge kan tape terreng innenfor næringsutvikling, fordi investorer blir skremt av det høye prisnivået på elektrisitet. Det er viktig å understreke at dette har vært en priskrise, ikke en forsyningskrise. Heldigvis har vi unngått å måtte gå til et så drastisk skritt som rasjonering ville ha vært, men situasjonen har til tider vært stram. Jeg registrerer at NVE – Norges vassdrags- og energidirektorat – har tatt initiativ til en gjennomgang av prisutviklingen for å granske om noen aktører har spekulert i produksjonskapasitet for bevisst å presse prisene opp. Det er bra, og det er helt på sin plass at NVE tar et slikt initiativ. Både enkeltmennesker, bedrifter og samfunnet som sådan må kunne ha tillit til at kraftforsyningen og prismekanismene fungerer tilfredsstillende for et så kritisk produkt som elektrisitet representerer i dagens samfunn. Strømforsyning er blant samfunnets mest kritiske infrastruktur. Det er en kjent sak at Høyre ønsker et marked med flere aktører, og at vi anser konkurranse for å være et viktig element for å sikre forbrukerne både gode produkter og produkter til mest mulig riktig pris. Konkurranse forutsetter flere aktører – gjerne jevnbyrdige aktører. Statkraft har en meget dominerende posisjon i det norske markedet generelt, og i Midt-Norge spesielt. I denne sammenheng er det fristende å påpeke at Høyre ved flere anledninger har uttrykt sin skepsis til Statkrafts dominerende stilling. Konkurransetilsynet var imot at Statkraft skulle få kjøpe Trondheim Energi uten å måtte selge seg ned i produksjon i området. Dette ble også støttet av Høyres daværende statsråd Victor Norman. Beslutningen til Konkurransetilsynet ble den gang anket, og i mellomtiden opplevde vi et regjeringsskifte, hvor den rød-grønne regjeringen valgte å overkjøre Konkurransetilsynets vedtak. Statkraft fikk kjøpe seg opp i Midt-Norge og er altså blitt en meget dominerende aktør i denne landsdelen. En del av driverne bak høy pris denne vinteren var bl.a. at svensk kjernekraft var ute av produksjon. Norge er som kjent ikke et marked alene, vi har et felles nordisk marked. Det er bra at NVE gransker situasjonen i Norge, men kanskje kunne det også være en idé at statsråden gir et hint til våre svenske naboer om at de burde gjøre det samme. Uansett viser denne vinteren og disse høye strømprisene at vi er sårbare for en rekke sammenfallende hendelser dels på grunn av at en såpass høy andel av vår strømproduksjon stammer fra vannkraft, og dette krever som kjent en viss nedbørsmengde dels på grunn av at overføringsnettet ikke fungerer optimalt dels på grunn av at vi i noen perioder er netto importør av elektrisitet, og altså avhengig av at andre land produserer et overskudd Og – det som gjør vinterens situasjon vanskelig å akseptere, er at vi har opplevd det samme tidligere, nemlig i 2003. Dermed er det relevant å spørre hva vi har lært av priskrisen i 2003, og hva som har skjedd i mellomtiden for å sikre at ikke folk og bedrifter i Midt-Norge skulle oppleve denne type prisnivå som de har gjort i vinter. Det er mange som nettopp i disse dager skal betale regningen. I realiteten må dette kunne sies å være en regning for en mislykket politikk på området. Det er ikke til å unngå å legge merke til at de rød-grønne partiene, særlig Arbeiderpartiet, har fått mye kjeft av sine egne i trøndelagsfylkene i den siste tiden. Priskrisen vi har opplevd i vinter, er altså en varslet krise. Jeg kan bare beklage at statsråden og regjeringspartiene ikke kunne gå inn for å starte opp de mobile gasskraftverkene, for på den måten å bidra til økt produksjon innenfor dette prisområdet. Dette ville kunne bidratt til et lavere prisnivå, og det ville kunne bidratt til at folk og bedrifter som nå må betale høye strømregninger, i alle fall visste at myndighetene gjorde det som var mulig av kortsiktige tiltak for å bedre deres situasjon. Vi trenger å gjøre vår egen kraftbalanse mer robust, og vi trenger ikke minst å bygge nettkapasitet slik at landet ikke trenger å deles inn i ulike prisområder med så store prisforskjeller. Situasjonen er dessverre slik at det tar lang tid å få bygget nye nett for overføring av elektrisitet. Dette er prosesser hvor mange ledd enten er en del av ordinær saksbehandling, eller er blant de kommuner og grunneiere som blir berørt og skal høres. Foreslåtte løsninger kan ankes – ofte skjer dette – og dermed forlenges søknadsperioden ytterligere. I planer om nettutbygging er det selvfølgelig viktig at impliserte parter høres, og at de enkelte fagdirektorater og andre offentlige organer får anledning til å gi innspill i disse prosessene. Men det tar lang tid, og spørsmålet er om det kan være en idé å se på denne behandlingsprosessen på ny med tanke på ytterligere effektivisering. Jeg ville sette pris på om statsråden i sitt innlegg ville kommentere mulighetene for et arbeid og fokusere på å få ned saksbehandlingstiden på denne type utbygginger. Skal vi sikre en riktig kraftbalanse, er det avgjørende å ha en oversikt på tilbuds- og etterspørselssiden innenfor kraftmarkedet. Her er det mange elementer som avgjør hvilke størrelser vi kan sette på produksjonsnivå og forbruk i årene fremover. I disse spørsmålene må vi ha et langsiktig perspektiv, gjerne opp mot 20 år. Det er et komplisert bilde. Norge produserte i 2009 ca. 133 TWh, hvorav vannkraft utgjorde i overkant av 128 TWh, og resten var fra andre kilder, hovedsakelig vind og gasskraft, mens vi hadde et forbruk på om lag 124 TWh – altså et overskudd på ca. 9 TWh. Det er planer for ca. 100 TWh ny energiproduksjon, hvorav 30–40 TWh av disse har søkt eller fått konsesjon. I disse planene ligger både utbygging av vindkraft, fjernvarme, småkraft og vannkraft. I tillegg har vi en viss produksjon av gasskraft siden anlegget på Kårstø nå er i drift, og med dagens lave gasspriser kan denne driften vise seg å være lønnsom også fremover. Videre vil gasskraftverket på Mongstad også etter hvert bidra i løpet av dette året. Dette viser planer både for oppbygging og diversifisering av produksjonsmetoder som heldigvis over tid kanskje vil gjøre oss mindre sårbare, men i overskuelig fremtid er vannkraften meget dominerende. Ifølge NVE vil vi ha et kraftoverskudd i Norden på 30–40 TWh i 2020, hvorav Norges andel av overskuddet vil ligge på ca. 12 TWh, dvs. noe høyere enn fjorårets overskudd. På etterspørselssiden er det også mange momenter som gjør helhetsbildet: Hvilke behov vil prosessindustrien ha fremover? Dette vil sannsynligvis ha sammenheng med hvilke rammebetingelser denne industrien har i forhold til konkurrentland. De er uansett en storkunde i markedet, og vi ser den betydningen finanskrisen hadde for produksjonsfall innenfor denne bransjen med 5 TWh redusert etterspørsel i 2009. Videre vil nye bygg etter hvert møte byggeforskrifter som gjør at de fremstår som lavenergibygg – til og med plussbygg – at de selv vil kunne generere elektrisitet og levere strøm på nettet. Utskifting av bygningsmassen er en relativt sen prosess, men vi vil sannsynligvis få signifikante behovsendringer i etterspørselen etter elektrisitet etter hvert. Vi må forvente at elbiler etter hvert vil overta store deler av bilmarkedet, og dette vil også medføre en økning i etterspørselen etter elektrisitet. Et annet enkeltelement som sannsynligvis vil ha betydning for kraftbalansen, er energieffektivisering. EU har som kjent et mål om 20 pst. energieffektivisering innen 2020. Norge har ennå ikke satt noen målsetting, men sannsynligvis har vi et ganske stort potensial, som igjen vil ha effekt på kraftbalansens etterspørselsside. Jeg har nevnt mange enkeltelementer, og det er helt sikkert flere som påvirker kraftbalansen. Min hensikt er å anskueliggjøre at dette er en komplisert og utfordrende problemstilling med mange usikkerhetsfaktorer. Kraftbalansen er en så viktig del av infrastrukturen i samfunnet vårt, og derfor vil jeg på ny etterlyse en helhetlig energimelding fra statsråden – hvor Stortinget ville få anledning til å diskutere kraftbalansen i en helhet. Energi- og miljøkomiteen var for noen uker siden på komitéreise i Brussel. Der fikk vi forståelsen av at Norge ikke har begynt forhandlingene om EUs fornybardirektiv. Ved Regjeringens tiltredelse i høst fikk vi en forståelse av at statsråden var opptatt av å komme på samme tidslinje som EU i disse spørsmålene, og jeg ville sette pris på om statsråden i sitt innlegg kan redegjøre for status. En implementering av EUs fornybardirektiv vil i alle fall bidra til at mål konkretiseres. Fra Høyres ståsted er situasjonen med denne vinterens skyhøye strømpriser i deler av Norge uholdbar. Vi har ved flere anledninger etterlyst en handlingsplan for utbedring av nettkapasiteten til Midt-Norge. Norge trenger en mer robust kraftproduksjon som gjør oss mindre sårbare i nedbørsfattige perioder. Vi ønsker at Norge skal benytte seg av det potensialet vi har for å videreutvikle vår rolle som en energistormakt. For å stimulere til økt produksjon trenger vi å styrke kabelforbindelsene våre til utlandet og derigjennom våre muligheter for eksport, men også for å styrke produksjonen av energi er vi avhengig av et større marked.