Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-04-17:
En stor del av verden har nå sitt blikk festet på nordområdet. I nordområdepolitikken ønsker Høyre klare forpliktelser med tydelige og konkrete ambisjoner. Norge må i årene som kommer, spille en enda større rolle i våre nordlige områder, inkludert vårt samarbeid med Russland, Finland og Sverige. Vi tror at en av utfordringene ligger i behovet for større tydelighet fra regjeringens side. Regjeringens nordområdemelding illustrerer dette. Meldingen har for få nye tiltak eller konkrete ideer for å styrke nordområdene, selv om den lister opp mer enn 100 prioriteringer. Selv om universitetene i nord fortjenstfullt er skjøvet i front i utviklingsarbeidet av nordområdepolitikken, er det liten tvil om at den politiske forankring og ikke minst involvering i nord kan bli mye bedre. Jeg håper at det foreslåtte samhandlingsforumet som etableres, og som involverer Sametinget, kan stimulere det fremtidige arbeidet. Premissene for landsdelens utvikling må ligge i nord, og innspill nordfra må i større grad bli en del av så vel nordområdearbeidet som Barentssamarbeidet og det arktiske arbeidet. Nordområdene omhandler mye politikk og er sannsynligvis vårt viktigste utenriks- og sikkerhetspolitiske geografiske område. Det viser den betydelige internasjonale interessen for utviklingen i nord. I dette arbeidet verken skal eller kan universitetene i nord være de som skal utvikle politikken eller sørge for den folkelige forankringen. I nord har imidlertid de nordnorske fylkene vært i front med å utvikle kontakt østover og på flere andre områder. Det samme kan sies om urfolks grenseoverskridende kontakt og arbeid. Jeg håper regjeringen kan la nordområdene være gnisten som får nordnorske fylkespolitikere ut av isolasjonen og mer inn i den skapende nordområdepolitikken. Det fortjener de, og det er de også rustet til. Høyre konstaterer at regjeringen har skapt store forventninger i nord til en aktiv nordområdepolitikk. Dette har medført krav om mer konkret innhold, særlig innenfor feltene verdiskaping, lokale ringvirkninger og utdanning. Nå er tiden inne til å fylle disse forventningene med innhold. Regjeringen har oppnådd viktige resultater i nordområdepolitikken, bl.a. en historisk delelinjeavtale med Russland. I tillegg bør nevnes bidraget til å styrke den økte internasjonale interessen for nordområdene. Nå bør regjeringens utfordring være å levere også på områder utenfor Utenriksdepartementets kontroll, som innenfor eksempelvis samferdsel og næringsutvikling. Dette er også de områdene som er viktigst for at nordområdene fortsatt skal være attraktive områder å bo i. De siste års befolkningsutviklingstall i Norge dokumenterer dette veldig, veldig tydelig; den nordlige landsdelen sakker akterut i forhold til utviklingen i resten av landet – altså ikke slik den foregående taler beskrev den såkalte rosenrøde utviklingen. Høyre ønsker en mer aktiv vei-, jernbane- og havnepolitikk i nord. Noen strategiske lufthavner i nord må utvikles. Vest-østlig flyforbindelse på Nordkalotten må utredes, med det mål å få på plass et spleiselag som kan bidra til å få fly på vingene i nord som flyr på Nordkalotten. Det sier seg selv at bilturer på 10 til 15 timer eller dyre flyreiser via de respektive lands hovedsteder hemmer enhver forbindelse eller utvikling. Høyre ønsker at vårt forsvar skal ha en tilfredsstillende tilstedeværelse i våre nordområder. Høyre ønsker en mer aktiv og målrettet utdanningspolitikk i nord, og vi foreslår bl.a. et nytt russisk språkprogram. Språk er i denne sammenheng en døråpner i nord og et bidrag til økt eksport og handel på tvers av landegrensene og dessuten et viktig tiltak for å styrke den mellomfolkelige kontakten. Så vel kommuner som lærere bør i denne sammenheng stimuleres. Vi ønsker også en oppjustering av ingeniørutdanningen i nord som kan ta høyde for den dramatisk økte etterspørselen etter ingeniører også i nord. Høyre vil ha en aktiv petroleumspolitikk i nord som også åpner for petroleumsaktivitet utenfor Lofoten, Vesterålen og Sør-Troms. I denne sammenheng vil vi også at myndighetsfunksjoner skal utøves fra nord, i takt med at petroleumsaktiviteten flyttes nordover. Høyre vil gjøre det enklere å starte bedrifter og ønsker å styrke såkornfondordningen i nord. Vi vil forbedre visumreglene overfor Russland, som vil gjøre grensepassering enklere og smidigere. Regjeringen må virkelig anstrenge seg for å få på plass enklere løsninger for at russisk arbeidskraft i langt større grad kan få ta del i arbeidslivet i den nordlige landsdelen. Vi vil også ha åpningstider på tollstasjoner som er mer i tråd med næringslivets behov og utvikling. Nord-Norges nærhet til Russland gir både mange muligheter og utfordringer for næringslivet og utfordringer av ulik art. En av disse fikk vi illustrert 29. desember i fjor da nyheten om brann på den russiske atomubåten «Jekaterinburg» ble meldt – en brann som dessverre avdekket at våre varslingsavtaler med Russland ikke trår i kraft når alarmen skal gå. Det er en enstemmig komité som understreker våre miljøutfordringer og ambisjoner i nord, på land og hav. Miljøutfordringene er enorme. I dette bildet ligger også de kombinerte miljø- og sikkerhetspolitiske trusler. Lagrene av russisk atomavfall nær norskegrensen er de største i hele verden. Antallet russiske taktiske atomvåpen nær norskegrensen er betydelig, våpen som først og fremst er beregnet til regional bruk. Taktiske atomvåpen omfattes ikke av noen rustningsavtaler. Derfor vet vi ikke det eksakte antall, men det er grunn til å tro at mellom 500 og 1 000 slike taktiske våpen finnes på lager på Kolahalvøya. Det er svært viktig at Norge sier tydelig ifra om at vi ikke synes det er greit at slike våpen finnes i våre nærområder. Det er liten tvil om at det først og fremst er ressursene i nord som tiltrekker seg verdens oppmerksomhet. Fisk, handelsruter, mineraler og energi er nøkkelordene. Ressursene lokker, naturligvis. Alle verdens stormakter, inkludert EU, søker mot nord. Det gjelder også Kinas voksende interesse for nordområdene. I Beijing tenkes det langsiktig. Også der har man fått med seg at isen smelter, at Nordøstpassasjen nord for Russland blir mer tilgjengelig, med de konsekvenser dette får med å bringe Kina «nærmere» i geografisk avstand til Vesten. Kineserne viser nå samme interesse for nordområdene som de har vist eksempelvis for ressurser i Afrika og Latin-Amerika. Derfor vil nordområdepolitikken fremover forbli vår viktigste politiske arena. Det vil ikke komme til å mangle politiske oppgaver i nord fremover. Det er et politisk ønske også fra Norge at vi skal spille en meget aktiv rolle i Arktisk råd, hvor det selvfølgelig er i vår egen interesse å trekke stormaktene aktivt inn i dette arbeidet, og hvor folkerettens spilleregler må være alles ledesnor. De spørsmål som bl.a. gjelder Kinas og EUs fremtidige rolle og status i Arktisk råd, må det først og fremst være opp til regjeringen å håndtere. Et så betent og følsomt spørsmål egner seg etter Høyres mening dårlig til å behandles i en stortingskomitéinnstilling, og vi undrer oss litt over at flertallet i komiteen fant det nødvendig. Vår støtte til Arktisk råd som hovedorgan for alle arktiske spørsmål er også årsaken til at vi har valgt ikke å støtte forslagene om et kystvaktforum for nordområdene og en sirkumpolær sikkerhetspolitisk dialog. Det har tjent tilliten og stabiliteten i nordområdene at Arktisk råd har vært hovedarena for viktige diskusjoner, og Høyre ønsker ikke å utvanne denne rollen gjennom stadig å opprette nye organer. Jeg vil nevne at Putin er gjenvalgt som president i Russland, og at døråpning og utvikling i nord – dynamikken – er skapt først og fremst gjennom folk-til-folk-samarbeidet. Her har de nordligste fylkene gått i bresjen og i front. Vi vet ikke hva som kommer til å bli utviklingen i dette området, som har et betydelig potensial. Men folk-til-folk-samarbeidet må satses på, det må utvikles. Ett punkt som jeg gjerne skulle ønske hadde fått enda større oppmerksomhet, er idrettens plass. Idretten oppfattes ofte som en del av kultursamarbeidet i Barentsregionen, men på russisk side er det to adskilte forvaltnings- og ansvarsnivå. Det innebærer at en kultursamarbeidsavtale for Barentsregionen mellom Norge og Russland ikke inkluderer idrett som en del av samarbeidet. I over 50 år har Finnmark fylkeskommune, Finnmark idrettskrets og Murmansk Oblast hatt et utmerket idrettssamarbeid i Barentsregionen. Tiden er nå inne til å formalisere et norsk–russisk idrettssamarbeid, tilsvarende det vi i dag har ved det norsk–russiske kultursamarbeidet BarentsKult. Dette er et samarbeid som gjerne kan forankres i Barentssekretariatet med tilsvarende utvikling av rammebetingelser for idretten som for kultursamarbeidet. Her må Norges idrettsforbund ta tak. Til slutt vil jeg bare tilføye at etableringen av Stortingets arktiske komité har vært en suksess. En av grunnene til det er at denne komiteen har en meget aktiv og dyktig leder som illustrerte dette gjennom sitt saksordførerskap og hovedinnlegg i dagens nordområdedebatt.