Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-02-25:
Barna er foreldrenes ansvar. Det må ikke herske noen tvil om det. Men samtidig er det samfunnets ansvar å legge forholdene til rette slik at foreldrene kan klare denne oppgaven på en best mulig måte. Behovet for barnehager i det norske samfunnet kom først og fremst etter at kvinner gjorde sitt inntog i utdanningsinstitusjonene og arbeidslivet. Men jeg synes det er grunn til å understreke at barnehagen i dag er noe langt mer enn en statlig oppbevaringsboks den tiden foreldrene er på arbeid. Jeg vil hevde at barnehagen i dag er bygd opp rundt barnas behov for utvikling, omsorg, trygghet og sosial læring. En viktig del av sosialiseringen skjer nettopp i barnehagene. Og sosialiseringen er å vokse seg inn i et sosialt system. Som det står i rammeplanen for barnehagene: «Barnekulturen har en egenverdi som gir barn erfaringsbakgrunn, referanserammer og egen identitet som grunnlag for å møte en større verden. Derfor bør barnehagen også gi plass for barnekulturens ytringsformer som et verdifullt tilskudd til de voksnes kulturformidling.» Omsorgen for barn har to begrunnelser; en omsorgsbegrunnelse og en utviklingsbegrunnelse. Jeg mener at vi som politikere også må være bevisst de verdiene og faglige kvalitetene som i dag ligger i barnehagene. Jeg mener at det er viktig at barn får stadfestet, utviklet og styrket sin psykologiske og sosiologiske identitet. Det viser seg at barn i barnehage ofte får en positiv identitetsutvikling med de erfaringene de får fra det sosiale feltet i barnehagene. Vi blir stadig mer bevisst hvor viktig barnas første leveår er for den senere utviklingen i livet. Og vi må få en bevisstgjøring på verdien av utviklingen av sosial handlingsdyktighet og utviklingen av språk og kommunikasjonsevne. Barnehagen skal være en arena for en myk form for læring, men samtidig er det viktig at barns fritidskultur blir en integrert og viktig del av dagens barnehager. Utfordringen for barnehagene må være å skape en balanse mellom det som er barns fritidskultur og det som er barnehagens kultur. Barnehagen må være åpen for barns interesser i fritiden og la disse være en naturlig del av hverdagen i barnehagene. Det er viktig at førskolelærerne kartlegger hvilke forutsetninger barna har, og at planleggingen av innholdet skjer mest mulig i samarbeid med foreldrene. Dette vil være viktig for å få til et samspill mellom barns oppvekstmiljø og innholdet i barnehagen. Jeg synes det er grunn til å gjøre oppmerksom på den betydningen barnehagen har for barn med spesielle behov. Barnehagene er et viktig hjelpetiltak i barnevernstjenestens arbeid med utsatte barn og deres familier. Barnehagen har mulighet til å avdekke omsorgssvikt og sette inn tiltak. En plass i barnehage er et av de tiltakene som er spesielt omtalt i barnevernsloven. Vi er nødt til å gjøre barnehagen til noe selvfølgelig, og gjøre den attraktiv også for de familiene der evnen eller viljen til å betale er lav. Felles organisering av barnetilsyn og tiltak for å styrke fellesansvaret mellom mødre og fedre vil være tiltak som trekker i riktig retning for de utsatte familiene. Det som kjennetegner de alenemødrene som har befatning med barnevernet, er ofte en mangel på innsats fra menn, manglende lønnsinntekt og sosial isolasjon. Vi vet at barnehagene også har en viktig betydning for våre nye landsmenn. Synet på barnehagen som en ren oppbevaringsplass eller tilsynsordning må opphøre. Og jeg ønsker å utfordre barne- og familieministeren på dette feltet. Hva er Regjeringens syn på barnehagen? Hvilke verdier står barnehagen for etter Regjeringens mening? Er det likegyldig om en benytter en barnehageplass kontra en privat dagmamma? Arbeiderpartiet mener at det er mange grunner til å satse på fellesskapsløsninger for barnetilsyn. Jeg mener at barnehagen også kan ha en betydning for de voksne – som forsker Agnes Andenæs sier det: som en vannpost i det moderne samfunn – en plass der en kan utveksle erfaring og få gode råd. Barnehagen kan på sett og vis virke tidsdisiplinerende for de foreldrene som ellers kunne stå i fare for å jobbe enda mer utover normalarbeidsdagen. Med praktikant og private løsninger vet vi at vi kan betale oss til ettermiddager med overtid, men alle vet at barnehagen er vi nødt til å rekke før den stenger. Jeg må si at jeg er alvorlig bekymret. Jeg er bekymret over at tusenvis av barnehageplasser blir nedlagt i 1999. Jeg beklager å måtte si det, statsråd, men vi har fått en reversering i barnehagepolitikken her i landet etter at sentrumsregjeringen tok over. Målet om full barnehagedekning innen år 2000 står for fall. Vi er langt etter tidsskjemaet med Regjeringens opplegg. Hvis vi ser på situasjonen for landets største kommune, er den også svært alvorlig. 4 200 barn står i kø for en barnehageplass. Samtidig vet vi at 76 mill. kr står ubrukt til investeringer i barnehager. Og byråd Lae sier at det nettopp er kontantstøtten som er begrunnelsen for at Høyre-byrådet ikke ønsker å bygge flere barnehageplasser i Oslo nå. Derfor vil jeg spørre hva barne- og familieministeren kan gjøre med denne situasjonen. Signalene fra flere av landets kommuner er svært dramatiske. Med Regjeringens politikk – jeg beklager å måtte si det – føler jeg at barna og foreldrene blir taperne. Vi vet at valgfriheten har vært Regjeringens hovedparole. Vi vet at kontantstøtten nå er blitt lovfestet. Vil Regjeringen nå også lovfeste retten til en barnehageplass? Og hvordan vurderer statsråden en kommunal utbyggingsplikt? Vi vet hva statsråden har sagt i denne salen om det tidligere, og nå ser vi konsekvensen for barnehageutbyggingen her i landet. Jeg vil understreke at Arbeiderpartiet ikke snakker om en obligatorisk barnehage. Vi snakker om en barnehage for dem som ønsker det – med fleksible løsninger til en overkommelig pris. Og når dette er gjort, må vi se på muligheten for å få til en gratis kjernetid. Arbeiderpartiets politikk overfor småbarnsfamiliene er at yrkestilknytningen skal oppmuntres også gjennom småbarnsperioden. Men samtidig må vi ta på alvor den tidsklemmen småbarnsfamiliene føler. Gjennom tidskontoordningen har vi åpnet for muligheten til å variere yrkestilknytningen etter familienes behov, uten at foreldrene mister rettigheter i arbeidslivet. Vi ønsker å gjøre det mulig å velge mer tid til barneomsorg for dem som ønsker det, samtidig som de beholder jobben sin. Det er dette vi ønsker å oppnå ved å gjøre fødselspermisjonen mer fleksibel. En kombinasjon av tidskontoordning og fødselspermisjon vil gi familiene et reelt valg. Valget blir da ikke enten-eller, men både-og. Vi er nødt til å bidra til at familiene i større grad kan velge en kortere arbeidstid i en periode. Det eneste riktige må være at vi fullfører barnehageutbyggingen raskest mulig her i landet.