Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-05-03:
Takk til representanten Kjersti Toppe som tar opp et viktig spørsmål. Vi står i en situasjon der vi gjennom det siste året har fått oppleve dimensjonering av både kapasitet og kompetanse som en krevende utfordring. Det sier noe om hvilken mobilitet vi må planlegge for å ha for å rette oss mot asylsøkere som kommer til landet. Særlig utfordrende er det selvfølgelig for barn og unge og for noen av de aller minste. Det er en sammensatt gruppe av barn og unge som kommer til Norge. Nå har Bømlo og Drammen blitt trukket fram som eksempler. Jeg kan bruke min egen kommune, Gjøvik, som et annet eksempel, som jeg ofte gjør. Der har vi et statlig omsorgssenter for enslige mindreårige. Det er klart at det har ført til at vi har en unik tilgang på spesialisert kompetanse for å møte barn og unge. Representanten Ørmen Johnsen nevnte en del av de tilskuddene som er gitt til kommunene. Gjøvik kommune er en av de kommunene som ikke har en kommunepsykolog – bare for å vise spennet mellom hva kommunen stiller opp med, og hva staten stiller opp med i en kommune. Heldigvis fungerer samarbeidet mellom Gjøvik kommune og det statlige omsorgssenteret veldig bra, men vi vet også at de statlige omsorgssentrene nå skal bygges ned og private aktører skal overta, så det å følge den kompetansen ut til de nye aktørene er en del av dette. Teknologi har ikke vært nevnt så langt i debatten, og jeg synes det er viktig å nevne det. Tolketjenester har vært nevnt som en knapp kapasitet i kartleggingen og i de innledende samtalene. Det er viktig å bruke teknologi, og vi har nå autoriserte programmer for dette, slik at vi kan øke kapasiteten og ikke nødvendigvis trenger å transportere tolketjenesten så mye. Lagring av helseopplysninger er viktig, og det er viktig at vi bruker teknologien slik at vi ikke stadig må gjenta og repetere og stille barna de samme spørsmålene. Når språk er en utfordring allerede, er det unødvendig å gjenta det. Jeg har heller ikke hørt at den somatiske delen av helsen har vært nevnt så mye her. Fagfolkene sier at dette henger nøye sammen, og ofte ser en de somatiske utslagene før det kommer til de psykiske. Derfor er den totale kapasiteten her viktig: legene, helsesøstrene og også andre deler av helsetjenesten som møter barn og unge og asylsøkere generelt. Det er viktig for å ha en status. Det kan gå mange år før de psykiske lidelsene slår ut for fullt. Derfor må vi ha kapasitet for å møte dette i åra framover. Samspillet mellom aktørene er derfor særlig viktig, og en debatt jeg er opptatt av, er at vi skal bygge opp under de kommunene som satser på å ha et mottaksapparat over tid, slik som Drammen og Bømlo. Gjøvik er også en av de kommunene som over lang tid har tatt imot mange innvandrere, asylsøkere og arbeidsinnvandrere i forhold til befolkningen, og derfor har man en høy grad av kompetanse i befolkningen. Frivilligheten er det også viktig å mobilisere, og i Gjøvik kommune har et akuttmottak nå gått over til å bli et permanent mottak som er ganske stort. Jeg har nylig gått av som leder av Frivillighetssentralen, og vi prøvde å rekruttere frivillige, og det lyktes vi til en viss grad med rundt det mottaket, men det å mobilisere frivilligheten i den situasjonen vi har stått i det siste halvåret, var krevende, fordi mye av den frivilligheten allerede var tatt ut. Det sier noe om at vi skal ha en kapasitet og mobilitet over tid. Derfor er det også viktig å ha et øye på frivilligheten i dette arbeidet. Det er også viktig med hensyn til barn og unge å skape en normal situasjon og ikke sykeliggjøre dem, for de har en enorm tilpasningsevne, en enorm kapasitet til å utvikle seg, og det at vi spiller på mest mulig av det friske, er også viktig i den situasjonen vi er i og skal stå i i mange år framover.