trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 2001-05-22:
Jeg forstår det slik at jeg får ros for min tilnærming til disse spørsmålene. Jeg synes ikke – særlig når det gjelder EØS-avtalen – at det bør være noe overraskende. Jeg har ved alle anledninger i to stortingsperioder nå stått på denne talerstolen og vært en ihuga forsvarer av EØS-avtalen, og sett på den som en varig og god løsning for Norge, som et godt kompromiss mellom det økonomisk nødvendige og det politisk betenkelige. Det kommer jeg selvsagt til å gjøre så lenge jeg mener det, og så lenge det er grunnlag for å hevde at EØS-avtalen fungerer for Norge. Men jeg er også enig i det synspunkt som det her er gitt uttrykk for, at det er en skjør avtale, og den er nok blitt noe skjørere. Jeg opplevde ikke minst gjennom to og et halvt år som statsråd, med ansvarsområder som tangerte nær opptil og til dels langt inne i EØS-avtalens virkeområde, at det er nødvendig med en stor innsats og en tøff kamp fra norsk side for å ta vare på EØS-avtalen og sørge for at den fungerer for oss. Derfor er spørsmålet om bruk av reservasjonsretten alvorlig, i den grad den kan skade selve EØS-avtalen. Og det er nødvendig å understreke at den til enhver tid sittende norske regjering har en vanskelig og viktig oppgave når det gjelder å sørge for å ta vare på, informere om og hele tiden sørge for at EØS-avtalen fyller denne viktige rollen for oss. Jeg er noe usikker på hvilke merknader omkring WTO som også Venstre var med på, fordi Senterpartiet og SV også har hatt egne merknader om dette. Men jeg vil generelt gi uttrykk for at i en tilnærming til dette vanskelige spørsmålet om fisk er det viktig for Norge å gjøre hva man kan for å ivareta de norske interesser og ikke prøve å spille ut noen kort på vår side av bordet før man går inn i slike forhandlinger. Dette er business, og når man driver business, så driver man business. Da setter man seg ned og ivaretar de interessene som man skal ivareta, og ikke noe annet.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Jeg er redd jeg ikke kan gi representanten Steensnæs noe veldig utfyllende svar, og årsaken til det er at det tross alt har gått såpass kort tid fra Schengenkonvensjonen ble implementert, og det gjelder, så vidt jeg kjenner til, også Dublinkonvensjonen, som for øvrig er kommunal- og regionalministerens hovedansvar. Det jeg kan si, og som jeg også sa i innlegget, er at når det gjelder Schengenkonvensjonen, er erfaringene så langt gode. Men det er for tidlig å si når det gjelder Schengens informasjonssystem. Vi er i en fase hvor vi føler at hoveddelen av det vi gjør, er å taste opplysninger inn, men vi nærmer oss en fase hvor en del av de opplysninger som også andre har tastet inn i Schengens informasjonssystem, vil være opplysninger vi har nytte av på vår side. Jeg tror ikke jeg kan gi noe mer utfyllende svar enn dette.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Hvordan vi skal gjøre dette i de enkelte budsjettbehandlinger, som representanten Hernæs spør om, vil jeg komme tilbake til i de enkelte budsjettbehandlinger. Men det jeg kan understreke, er at for norsk politi og for kriminalitetsbekjempelsen i Norge er det veldig viktig at det samarbeidet vi kan ha både med Europol og Interpol, er godt og velutviklet, og at vi virkelig utnytter de mulighetene vi har til et slikt samarbeid. Og det er ikke først og fremst for å være greie med verken Europol eller Interpol, men i ren egeninteresse at vi vil gjøre det som er fornuftig og viktig i forhold til de organene, bl.a. utplassere sambandsmenn, slik det legges opp til i forbindelse med Europol, og som vi også gjør i andre sammenhenger i det internasjonale samarbeidet. Der trengs det også noen ganger penger, og det blir vi nødt til å gi, men det er småsummer, antakelig, i forhold til hva vi kan få igjen av kriminalitetsbekjempelse ved et slikt nært samarbeid.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Det er flere representanter som tydeligvis lever i den villfarelse, som ikke jeg gjør, at justisministeren fortsatt har ansvaret for innvandrings- og flyktningpolitikken. Men jeg kan likevel si noe. Det er klart at Norge er opptatt av å overholde de internasjonale regler og krav som gjelder i forhold til asyl- og flyktningpolitikken, og dersom det er berettiget kritikk av andre land knyttet til det, så vil vi være opptatt av at andre land også overholder de internasjonale regler og krav som bl.a. FNs høykommissær stiller. Og vi er selv opptatt av å overholde de forventninger og krav som FNs høykommissær stiller.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-05-22:
Det er godt å være ferdig med norsk hjemlig debatt om domstoler og politi og gå over til den internasjonale, og jeg er veldig glad for at justisministeren så sterkt understreket betydningen av det samarbeidet vi har med EU-land. Steensnæs nevnte de muligheter vi har, til tross for at vi ikke er medlem. Jeg skulle ønske at vi en gang kom i en situasjon hvor vi kan understreke de fantastiske muligheter vi får som medlem. Og når Steensnæs også legger vekt på den humane biten av flyktning- og asylpolitikken, har jeg lyst til å ta utgangspunkt i at internasjonal kriminalitet har veldig lite med humanitet å gjøre, det har veldig mye med brutalitet, ondskap og forferdelig tunge menneskeskjebner å gjøre. Og jeg har særlig lyst til å henvise til det samarbeidet vi har i Europol, for Europol er EU-landenes viktigste tiltak for å bekjempe alvorlig organisert kriminalitet. Mandatet til Europol er å bekjempe såpass vemmelige saker som narkotikahandel, ulovlig innvandring, tyveri av kjøretøyer, menneskesmugling inklusiv barnepornografi, bestikkelser og korrupsjon, smugling av radioaktive gjenstander, terrorisme og hvitvasking av penger. Dette er noen av de vanskeligste sakene vi overhodet har, og her vil vi gjennom den avtalen vi nå har fått i stand med Europol, kunne dra nytte av et formalisert samarbeid i Europa om disse sakene. Jeg er glad for at justisministeren nå kunne bekrefte at vi får vedtatt en slik avtale ganske snart, og jeg har lyst til å spørre: Vil justisministeren, f.eks. gjennom de årlige budsjettbehandlingene, sørge for at Norge blir en pådriver for å gjøre det best mulige ut av samarbeidet – særlig med Interpol – i tiden som kommer, til tross for at vi ikke er medlemmer av EU?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Først en kort kommentar til det representanten Bondevik sa i forhold til bred enighet. Det blir lett et munnhell, men jeg tror at Bondevik og jeg er helt enige om at det er viktig for Norge som nasjon at det er bred enighet om de vesentligste spørsmålene som gjelder Norges forhold til andre land, samarbeidet i NATO og vårt samarbeid med landene i EU gjennom EØS-avtalen. Det er viktige nasjonale spørsmål som vi håndterer, og det er viktige nasjonale interesser vi ivaretar, både i forhold til EU og også i dialogen og samarbeidet med Russland når det gjelder fiskeri, forvaltning av havområder, Svalbard og andre spørsmål i nordområdene. Derfor er det gledelig at det er bred enighet. Så til spørsmålet om en eventuell medlemskapssøknad. I den diskusjonen er det to enkle standpunkter, som jeg mener begge er gale. Det ene er å si at Norge uansett skal komme til å søke medlemskap i neste stortingsperiode. Det vil jeg ikke tilrå. Det er et enkelt standpunkt, men det er et galt standpunkt. Det andre er å si at Norge uansett ikke skal søke medlemskap i neste stortingsperiode. Det er også et enkelt standpunkt, men det er et galt standpunkt, for det har vist seg gang på gang, senest i forbindelse med EØS-avtalen og medlemskapssøknaden tidlig på 1990-tallet, at vi ikke greier å forutse historiens gang og spesielt ikke i hvilket tempo og med hvilken kraft Europa kan komme til å endre seg, like lite som vi greide å forutse Berlinmurens fall. Derfor trenger Norge handlefrihet, og derfor har vi avvist de to enkle standpunktene, nemlig å si at det er 100 pst. sikkert at vi kommer til å søke, eller at det er 100 pst. sikkert at vi ikke kommer til å søke. Det vi har påpekt, er behovet for handlefrihet, og så har vi satt opp at i hvert fall to vilkår må være oppfylt. Det ene er at det må ha skjedd vesentlige endringer i norsk opinion. Så kan man ha ulike vurderinger av sannsynligheten for det, men det er ett vilkår som må være oppfylt. Det andre er at medlemskapsprosessen må være i gang. Uansett skal det norske folk avgjøre dette gjennom en folkeavstemning dersom det spørsmålet igjen reises.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Jeg oppfatter det heller ikke slik at Høyre mener at vi uansett bør søke om medlemskap i neste periode, eller at Høyre går inn for at vi uansett bør ta opp igjen spørsmålet om norsk medlemskap i neste periode. Jeg opplever vel heller at Høyre er opptatt av å ha handlefrihet til å kunne ta opp spørsmålet igjen, og at Høyre også må være opptatt av at å ta initiativet til en ny medlemskapssøknad og en ny folkeavstemning dersom meningsmålingene tyder på at det blir et klart nei-flertall, bør selv de varmeste tilhengere av norsk medlemskap i EU ikke anbefale. Og da er vi i den situasjonen at så lenge man ikke sier klart nei, men heller ikke klart ja, må man ha muligheten der, og så får man vurdere om den muligheten skal tas i bruk. Det er avhengig av hvordan det går både med medlemskapsutvidelsen og norsk opinion, for det er det norske folk som gjennom en folkeavstemning til sjuende og sist bestemmer om Norge skal bli medlem av EU. Når det gjelder det atlantiske fellesskapet, er jeg enig i en del av betraktningene som representanten Petersen kom med, bl.a. i forhold til at Europa nok vil spille en økende og viktigere rolle i ivaretakelse av sin egen sikkerhet i årene som kommer. Så kan man ha ulike meninger om hvor beklagelig det er at Norge ikke deltar fullt og helt i det samarbeidet, men det må vi da legge til grunn fordi vi sa nei i 1994, og fordi det er usikkert når og om medlemskapsspørsmålet igjen kommer opp. Da er måten Norge kan ivareta sine interesser på, å jobbe enda mer intenst med det tosidige samarbeidet, både med EU og USA og med de enkelte medlemslandene, og også bidra. En grunn til at vi deltar i utviklingen av EUs forsvars- og sikkerhetspolitiske samarbeid, at vi har avsatt 3 000 soldater til å delta i krisehåndteringsstyrkene, og at vi deltar i Kosovo, er nettopp at de operasjonene er viktige i seg selv, og at det er en måte for Norge å vise at vi bidrar til europeisk sikkerhet, og dermed også vinner innflytelse gjennom dialog.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
For det første er det altså slik at det er det norske folk i en folkeavstemning som kommer til å avgjøre om Norge noen gang blir medlem av EU. Og det som er viktig, er at vi også er enige om prosedyrene knyttet til hvordan en eventuell ny medlemskapssøknad skal framsettes. Men det er altså usikkerhet, fordi verden er usikker, og det er vanskelig å spå når eller hvorvidt det spørsmålet igjen kommer opp. Så til utviklingen i EU. Det vi diskuterer i dag, er Norges forhold til EU. Når vi ikke er medlemmer av EU, er det også i og for seg begrenset hva slags innflytelse vi har på de beslutninger EU tar. Likevel kan det være interessant å ha vurderinger og synspunkter på det. For det første er det slik at EU er i en debatt der de ulike landene har ulike synspunkter. Det som preger en organisasjon som EU, med selvstendige stater som deltar i et forpliktende samarbeid, er at man ser svært ulikt på f.eks. begreper som «føderasjon» eller «tettere samarbeid». Norge er tjent med at EU lykkes i å ha en mer effektiv miljøpolitikk, at de lykkes i å vedta felles regler, f.eks. for å unngå skattedumping, og at de lykkes i å vedta felles regler når det gjelder arbeidstakernes rettigheter. Hvis man kaller det mer føderative løsninger, så er jo det løsninger som Norge og ikke minst arbeidstakerne og miljøet er tjent med at en lykkes i. Dette er venstresiden i Europa veldig opptatt av at EU skal utvikle videre. Men vi er ikke interessert i at man skal ta fra nasjonalstatene makt og myndighet i saker som vi mener løses best nasjonalt. Jeg har lagt merke til at det forslaget som bl.a. Det tyske sosialdemokratiske parti har kommet med, har tatt til orde for noe overflytting av makt til Brussel på noen områder – som andre partier har gått imot – men samtidig har de foreslått at f.eks. landbrukspolitikken i større grad føres tilbake til nasjonalstaten. I den grad det kan blidgjøre representanten Jakobsen, er det greit å ta det med seg.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Dersom Norge hadde vært medlem av EU og jeg samtidig hadde vært statsminister, hadde vår mening om EUs utvikling hatt større betydning for utviklingen i Europa, for utviklingen i medlemssøkerlandene og faktisk også for Norge. For det har betydning for Norge, selv om vi velger å stå utenfor EU, hva EU bestemmer seg for. Jeg mener f.eks. at det er et av de store historiske fredsprosjekter at EU nå åpner seg østover, og en av de store og viktige debattene er om på hvilke vilkår og hvor raskt EU kan utvides østover. Da jeg var med i AUF og Kristin Halvorsen var med i Sosialistisk Ungdom, var vi for et alleuropeisk samarbeid og nedbygging av militærblokkene. Nå virkeliggjøres det i EU. SV er ingen pådriver. Vi ønsker det intenst, men vi kunne ha vært sterkere pådrivere dersom vi hadde deltatt i de debattene som bl.a. handler om overgangsordninger, på hvilke vilkår Polen og Ungarn skal bli medlem i EU, osv. Jeg mener at en del av EUs prosjekt er debatten og diskusjonen om å finne fram til svar på vanskelige avveininger. Både SV, Arbeiderpartiet og venstresiden i Europa er interessert i mer overnasjonalitet, f.eks. i styring av kapitalkreftene. Det er et stort problem – som vi bl.a. nå ser når det gjelder skipsfartsbeskatningen – at det foregår skattedumping over hele Europa. Da må vi ha mer overnasjonalitet. Hvis man kan få til det i EU, og hvis man er for en Tobin-skatt globalt, kunne man starte med å forsøke å få til noen felles skatter i Europa, men selv det er vanskelig. Sterkere beslutningssystemer i Europa ville altså styrke finansiering av velferd i Europa dersom man lykkes med det, og så kan man føre andre ting tilbake til nasjonalstaten. Jeg har altså merket meg at tyskerne, både når det gjelder næringspolitikk og landbrukspolitikk, kan tenke seg å føre noe mer tilbake. Jeg tror ikke man kunne ha plassert Norge i en bås. Jeg tror vi ville ha støttet noe av det man tenker i Tyskland, noe av det man tenker i Frankrike, og noe av det man tenker i Storbritannia. Men vi ville ha deltatt i beslutninger som er viktige for landet – istedenfor sitter vi nå utenfor og ser på at andre debatterer viktige spørsmål.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Det jeg har gjort, er å redegjøre for hvilke vilkår vi mener må være oppfylt for at det igjen kan bli aktuelt å ta opp medlemskapsspørsmålet. Man kan så ha litt ulike vurderinger, og det er også stor usikkerhet knyttet til hvorvidt de vilkårene vil være oppfylt både når det gjelder utviklingen i norsk opinion, og når det gjelder tempoet i EUs utvidelse. Så er vi helt enig med representanten Bondevik i at man bør søke å ha nasjonal enighet om prosedyrer. Det vil si at hvis EU-medlemskapsspørsmålet igjen skal reises, må vi søke å få enighet om hvordan beslutningene skal fattes. Uansett må det være folket som til slutt tar beslutningen om medlemskap. Spørsmålet er om vi i tillegg skal ha en folkeavstemning om å sende søknad. Det har vi ikke tatt stilling til. Men det vi har tatt stilling til, er at det er folket i en folkeavstemning som avgjør spørsmålet om medlemskap. Hvorvidt man også skal ha en folkeavstemning om å søke, er blant de ting jeg tror det er klokt at vi søker bredest nasjonal enighet om, nettopp fordi det er viktig å være enige om spillereglene i et så viktig nasjonalt spørsmål som spørsmålet om medlemskap. Så til sannsynligheten for at det blir en søknad mot slutten av neste periode. Det er ikke mulig å si noe skråsikkert om det er lite sannsynlig eller svært sannsynlig. Jeg tror i hvert fall at det er lite sannsynlig at vi har kommet noe langt i arbeidet med en medlemskapssøknad, men det vil altså utviklingen i Europa og utviklingen i norsk opinion avgjøre. Det som må berolige, og som jeg føler at det er et poeng å få fram hvis man skaper et inntrykk av at dette nærmest er noe man skal beslutte uten at velgerne har fått ta stilling til det, er at det uten tvil er det norske folk gjennom en folkeavstemning som skal ta endelig stilling til spørsmålet om medlemskap. Hvorvidt en søknad da skal forberedes, sendes eller settes i gang rett før eller rett etter et stortingsvalg, er ikke så avgjørende fordi det er en sak som ikke avgjøres i et stortingsvalg, men som avgjøres gjennom en folkeavstemning.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
La meg først si at jeg tror det er bred enighet i Stortinget – i hvert fall kan jeg slutte meg til mye av det statsministeren sa – om den generelle rolle Norge bør spille i europeisk samarbeid, i de alleuropeiske foraene, og jeg vil ikke minst legge vekt på og synes det var positivt at statsministeren sa så mye om vårt forhold til Russland. Dette viser at vi har en hel rekke utfordringer innenfor det europeiske samarbeidet som går utover akkurat vårt forhold til Den europeiske unionen. Når det så gjelder spørsmålet om medlemskap i Den europeiske unionen, sa statsministeren at Regjeringen og regjeringspartiet er åpne for en debatt om en ny medlemskapssøknad om og når utvidelsen av EU er i gang, og en vesentlig endring i opinionen finner sted. Hvis jeg ikke husker feil, ble det kommunisert ut fra det siste landsmøtet i Arbeiderpartiet at en søknad om medlemskap tidligst kunne tenkes våren 2005. I parentes bemerket er jo det et 100-årsjubileum etter en unionsoppløsning i 1905, så hvorvidt det da vil være et psykologisk gunstig tidspunkt, får en komme tilbake til. Men mer interessant er: Synes statsministeren det er naturlig at en eventuell ny søknad om et medlemskap i EU sendes like før et stortingsvalg, før velgerne gjennom det valget også kan få gi uttrykk for sin oppfatning omkring medlemskapsspørsmålet? Og for det annet: Hvis statsministeren åpner for at dette skal skje allerede i kommende stortingsperiode, vil det også være interessant å høre hans syn på prosedyren ved en eventuell ny medlemskapssøknad. Vil det ikke være naturlig at også det norske folk blir spurt om en i det hele tatt skal søke? Og hvis det blir ja til det, vil det ikke også da være riktig å ha en ny folkeavstemning om forhandlingsresultatet, fordi det kan bety mye bl.a. for folk i primærnæringene?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Dette er for så vidt interessante spørsmål som det kunne vært interessant å debattere videre. Det var et slags à la carte-opplegg statsministeren la opp til nå – å plukke litt herfra og litt derfra når det gjelder de ulike lands holdning til EU og gjøre det til den holdning han selv ville stå for. Men jeg vil tilbake til det jeg stilte statsministeren spørsmål om i min forrige replikk. Jeg stilte nemlig to spørsmål som statsministeren dessverre ikke var i nærheten av å svare på. Nå gir jeg ham en sjanse til – det bør være mulig. Det ene går på tidsperspektivet for en mulig søknad om norsk EU-medlemskap i neste stortingsperiode. Da holder det ikke å gjenta, noe statsministeren brukte nesten hele sin replikk på, argumentene om handlefrihet og de to ytterstandpunktene han ikke vil innta. Det ble fra Arbeiderpartiets landsmøte i fjor høst kommunisert at en mulig søknad om medlemskap tidligst ville komme våren 2005, bl.a. husker jeg EU-motstander Trond Giske la stor vekt på det. Derfor er mitt spørsmål til statsministeren: Er dette riktig forstått? Og vil det i tilfelle være naturlig å sende en søknad like før et nytt stortingsvalg, altså før velgerne gjennom det har anledning til å gi uttrykk for sin oppfatning? Det andre spørsmålet gikk på prosedyre. Når Arbeiderpartiet legger opp til at en søknad kan sendes i løpet av neste stortingsperiode, bør også partiet ha en avklart holdning til prosedyren rundt dette. Det bør det for øvrig være størst mulig nasjonal enighet om den dagen spørsmålet blir aktuelt. Er det slik å forstå at Arbeiderpartiet vil gå inn for en folkeavstemning også om hvorvidt det skal sendes en søknad? Og hvis det blir flertall for det, og deretter forhandlinger, vil statsministeren da gå inn for at folket får anledning til å si sin mening om forhandlingsresultatet – for det kan være viktig for mange velgere, bl.a. i primærnæringene – altså i tilfelle to folkeavstemninger? Siden statsministeren åpner for en medlemskapssøknad i neste periode, er dette interessant å vite.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-22:
Nå begynner vi å nærme oss noe som kan bli litt mer interessant, nemlig om den norske regjering også har noen synspunkter på i hvilken retning EU faktisk skal utvikle seg, for dette er jo et spørsmål der man har gått så lenge rundt den varme grøten som vel tenkes kan. Da Arbeiderpartiets ledende utenrikspolitiker, Blankenborg, tidligere i dag i et replikkordskifte ble spurt om hva hans mening var, sa han: Det står ikke noe i meldinga om det, derfor mener jeg ikke noe om det. Nå er det faktisk slik at sosialdemokrater i Europa har veldig forskjellig oppfatning av om de ønsker seg et mer føderalistisk og tettere unionsprosjekt, eller om de ønsker seg en løsere form for EU-samarbeid. Da kan jeg jo spørre meget direkte – og kanskje få et enda mer interessant svar: Dersom Norge hadde vært medlem av EU og Jens Stoltenberg hadde vært statsminister i Norge, hvilke av sine sosialdemokratiske venner i Europa ville han vært mest enig med når det gjelder utviklingen av EU – sine franske kamerater, sine tyske kamerater eller sine britiske kamerater?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-05-22:
Som statsråden sa, er vi verdens største eksportør av sjømat, og potensialet er stort. Det er nesten ubegrenset. Derfor er markedsadgang viktig, og derfor er det marine miljøet viktig. Det ble sagt at vår andel av eksport av laks til EU har gått ned fra 76 pst. til 60 pst. Så har det vært hevdet at det at man har gått litt ned på markedsandelen, og at man sprer seg ikke er så farlig. Det er klart at hadde vi hatt et større kvantum, kunne vi også i det markedet ha opprettholdt en høy markedsandel, for det har ikke vært noe uttrykt ønske fra norske eksportører å redusere de totale leveransene til EU, men fordi man har hatt mindre kvantum, har den andelen gått ned. Det skyldes i stor grad den lakseavtalen som vi har. Mener statsråden at det er gunstig at den lakseavtalen fortsetter? Så til det som representanten Steensnæs tok opp i sin replikk, og som statsråden svarte på. Jeg følte han var på veg ut hoppkanten, men så tok han en bråstopp. Det statsråden egentlig sier, er vel at i den grad man skal utnytte potensialet for videreforedling av norsk fisk kysten rundt, er det i realiteten bare ett svar, og det er EU-medlemskap, som fullt ut vil ivareta kystens interesser, slik at bearbeidingen skal kunne foregå på norsk jord. Dernest synes jeg at det som representanten Steensnæs tok opp i forhold til Sellafield, bør understrekes mye sterkere. Vi vet at det ligger en sak til behandling hvor man søker fornyet utslipp på samme nivå for seks nye år, og utslippene innehar stoff som har en halveringstid på 200 000 år, så selv for folk som måtte jobbe i evighetsperspektivet, er det ganske lange perspektiv på dette. Tidligere miljøvernminister Berntsen omtalte en kollega i den engelske regjeringen med et uparlamentarisk ord som jeg selvfølgelig ikke skal gjenta, men er det ikke snart på tide at denne regjeringen setter foten ned i forhold til utslippene som kommer fra England, og som truer det marine miljø langs hele kysten vår?
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Det som var mitt poeng med å nevne kvantumsutviklingen, men også utviklingen for bearbeidede produkter, er at de handelsvilkår som vi har, påvirker den eksporten som vi får. Vi har mest eksport der tollen er minst. Når eksporten av fiskeprodukter til EU har økt, er det i hovedsak eksporten av ubearbeidede fiskeprodukter som har økt. Så blir spørsmålet: Hvilke tiltak kan man gjøre for å forbedre dette? Jeg oppfattet det slik: Hvordan kan man få til å reforhandle og forbedre EØS-avtalen? Man har prøvd ved en rekke anledninger – det gjelder også den forrige regjeringen – å ta opp konkrete spørsmål som ikke er tilfredsstillende. Svarene som vi får, er egentlig ganske klart og tydelig at dette er man ikke interessert i fra EUs side. Det er til og med slik at det er vanskelig å få dem til å være med og sette av tid til å diskutere tekniske detaljer knyttet til denne avtalen. Vi har ingen maktmidler som tvinger EU til å inngå i en slik dialog med oss. Det er også vanskelig å se for seg en situasjon der vi som ikke-medlem skal ha kraftigere instrumenter for å komme i en bedre og nærmere dialog. Vi samarbeider på ressursforvaltningssiden og mener at vi selv har bidratt til å øke EUs forståelse for behovet for viktige tiltak. Det synes vi er bra, og det var på tide. På samme måte samarbeider man jo i andre organer på miljøsiden når det gjelder spørsmål om forurensning. Vi har bl.a. arrangert konferanser i Norge hvor dette har vært tema.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Representanten Gabrielsen synes å mene at denne lakseavtalen som vi har, er en vederstyggelighet, noe som vi aller helst skulle unngått. Jeg tviler på at man finner noen i Norge som er uenig i det. Lakseavtalen med EU er jo ikke noe som vi har inngått fordi vi ønsket den. Lakseavtalen med EU er noe som vi har inngått fordi EU har dømt oss for dumping, og de har dømt oss for ulovlig bruk av subsidier. Derfor klarte vi å forhandle fram lakseavtalen som et alternativ til dumpingtoll. Og det må jeg si: En laksenæring som fra 1997 hadde hatt 14 pst. toll på all fersk og bearbeidet laks, ville sett vesentlig annerledes ut enn den laksenæringen som vi kjenner i dag, og som går med et ganske betydelig overskudd. Derfor har lakseavtalen vært bra. Om lakseavtalen skal erstattes med noe annet, får vi se på. Vårt utgangspunkt er selvfølgelig at handelen med laks skal være friest mulig. Men det er ikke slik at det er opp til oss å bestemme det. De formelle forholdene rundt avslutningen av en antidumpingsak er at de tidligere partene som har tatt dette opp, rimelig enkelt kan få saken revurdert. Dumpingens logikk er litt spesiell. Den er logisk bare for dem som har fordeler av den. Det er nemlig slik at har man gjennomført tiltak, og tiltakene har virket, så har man på en måte bevist at det har vært dumping, og at lakseavtalen har virket. Det er en catch 22-situasjon for oss. Når det gjelder Sellafield, må jeg bare vise til det miljøministeren har sagt flere ganger i spørretimen: Det er tatt opp som en kraftig markering fra Norges side at dette er noe som man ikke finner seg i.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Regjeringen har på ingen måte en defensiv holdning til hvordan vi skal ivareta norske fiskeriinteresser i forhold til EU. Det gjør vi offensivt hele tiden. Vi gjør det faktisk av og til så offensivt at de ansvarlige i kommisjonen må inn på teppet til EU-parlamentet for å gjøre rede for hvordan dette landet har klart det de har klart som utenforland. Men når vi sier at dette med kompensasjonsforhandlinger på en måte allikevel er en veldig stor utfordring for oss, skyldes det de erfaringer man har med slike forhandlinger. Det beste man kan oppnå, er antakelig at man får kompensert for situasjonen slik som den er. Det var det vi oppnådde da de øvrige landene gikk inn i EU. Det er for så vidt greit. Men det er disse landene som omtrent har den høyeste økningen av alle når det gjelder eksport. Det ser ut til at trenden går til himmels, for å bruke det uttrykket. Men man får altså ikke kompensert eller korrigert for denne veksten. Men vi har også en utstrakt aktivitet i forhold til disse medlemslandene for å gjøre dem oppmerksom på det som eventuelt kan skje for å bygge opp et trykk innad i disse landene for at det også er i deres interesse at fiskehandelen skal få lov til å fortsette. For eksempel har vi i dag en handel med Polen på ca. 800 mill. kr, og vi har etablert et polsk-norsk kontaktforum, nærmest et handelskammer, for å skape forståelse av gjensidig avhengighet mellom norsk næring og polsk næring. Dette er et eksempel på ting som kan gjøres for å forebygge visse situasjoner.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Jeg kan ikke annet enn å gjenta de forsikringer jeg tidligere har gitt, om at hele Regjeringen er svært opptatt av disse spørsmålene og nytter alle tenkelige anledninger til å ta dette opp med engelske myndigheter. Så ta det neste, det som går på de problemene som man har innen landbruk, og de virkningene dette har for fiskeri. Vi har fra fiskerinæringens side vært veldig klar på at vi langsiktig skal stå på egne ben. Det er fordi vi har kvalitetssikring, fordi vi har rent vann, fordi vi ISO-sertifiserer våre bedrifter, fordi vi retter oss etter de krav som EU og ESA stiller, at vi øker som sjømateksportør, og så er det selvfølgelig fordi vi har disse unike farvannene som gjør det mulig for oss å øke vår produksjon. Men den økte etterspørselen etter sjømat har vart over lang tid, og den startet lenge, lenge før vi fikk disse problemene på kjøttsida i Europa. Når det gjelder spørsmålet om det amerikanske markedet, er det for så vidt åpent for alle fiskeprodukter. Vi har en dumpingsak på hel fersk laks og filet som gjør at dette er vanskelig. Det er en ganske høy dumpingmargin på dette. Men eksporten til USA er økende. Det er meget spennende, og det er flere og flere norske bedrifter som ser at dette er et interessant og spennende marked. Men vi har vesentlig konkurranse på dette markedet fra Chile, som er den lakseprodusenten i verden som vokser fortest.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
I sitt innlegg i dag morges meddelte statsminister Kjell Magne Bondevik i realiteten at Regjeringen ville tre tilbake hvis Stortinget i kveld ikke vedtok en budsjettramme i samsvar med regjeringspartienes forslag. Ved dette kabinettsspørsmålet er i realiteten voteringsgrunnlaget dramatisk endret, fra å dreie seg om et rammebudsjettvedtak til å dreie seg om landet skal gjennomføre et regjeringsskifte kort tid etter at vi har hatt et regjeringsskifte. Dette kabinettsspørsmålet føler Fremskrittspartiets stortingsgruppe har vært rettet mot Fremskrittspartiets stortingsgruppe for ved tvang å få oss til å stemme for noe vi egentlig ikke er for. Stortingsgruppen har i sitt møte drøftet denne saken meget inngående, og ved et flertallsvedtak i stortingsgruppen er gruppen kommet til at vi ved denne korsvei vil unnlate å stemme mot noe vi er imot. Vi vil da stemme for noe vi egentlig er imot, fordi vi ser det slik at et regjeringsskifte ikke vil være fornuftig for landet i den situasjonen vi nå er i. Jeg er takknemlig for å få lov til å gi denne stemmeforklaring om at vi subsidiært vil gi tilslutning til rammevedtaket i Budsjett-innst. S. I og de fire rammene i arabertallsinnstillingen. Jeg er glad for å få anledning til å gjøre det, slik at Stortingets debatt på slutten av finansdebatten kan bli ryddig når det gjelder spørsmålet om hvordan det kommer til å gå.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Det var det bedrevitende og belærende innlegget fra Kristin Halvorsen som fikk meg også til å falle for fristelsen til å gå opp. Det er klart at for et parti som SV, som hadde et godt valgresultat, men som har null innflytelse og har null betydning, er det lett å bli akkurat som en del av tilskuerne til fotballkamper, håndballkamper og ishockeykamper: Man er så mye bedre enn de som er med. Og det er det som preger Kristin Halvorsen nå når hun kommer med en kanonade av kritikk med hensyn til hvor elendig jobb man har gjort. Hun ville hatt rett hvis vi hadde gitt oss for de meget små tingene vi ble tilbudt når det gjaldt disse forhandlingene, men det gjorde vi altså ikke. Vi har faktisk kjempet som noen løver for de velgerne som hun snakker om, og hun kommer helt sikkert til å møte John I. Alvheim i debatt om disse tingene senere. Men hun selv og SV har jo ikke oppnådd noen ting. Det er klart at stemmevolumet, sarkasmen og den belærende tonen overtar da. Det er vel også det samme som hun i SV i realiteten holder på med når det gjelder bombingen av Afghanistan. De har være så høyt på banen og dummet seg til de grader ut, for det har vist seg at de har tatt feil, og det har de gjort også her. Jens Stoltenberg har ett poeng – og der er jeg enig. Jeg synes også det er beklagelig at de partier som stod bak regjeringsdannelsen, ikke fant frem til en løsning. Det burde ha vært mulig. Vi mener vi burde ha greid det. Hadde det vært en imøtekommenhet hos regjeringspartiene og en fleksibilitet, burde vi kunnet komme i havn. Det er ikke noen god situasjon at vi går inn i en periode hvor det altså reelt sett ikke er flertall for det budsjettet som blir vedtatt, på grunn av at Regjeringen i dag setter sin stilling inn på å få rammene vedtatt. Men det er også klart at vi må se det fra vår synsvinkel. Alle partier, inkludert Fremskrittspartiet, har som rettesnor å få gjennomført den politikken de har fortalt velgerne. Det er for oss hovedrettesnoren. Og nå vil vi i hvert fall få frihet til å kunne påvirke politikken når det gjelder resten av budsjettet, i alle komiteer. Utgangspunktet er at vi gjerne vil ha innflytelse for vår politikk og er åpne for videre forhandlinger, som det har vært sagt tidligere. Og så kommer det en periode på våren. Jens Stoltenberg, og for ikke å snakke om Kristin Halvorsen, synes sikkert det er fælt at det kanskje kan bli nye situasjoner hvor de som tilskuere vil se på at andre kan få innflytelse under forhandlinger om revidert nasjonalbudsjett og andre ting. Men det er noe som Fremskrittspartiet er klar over, at vi da har frihet til å kunne forhandle om å få til løsninger til beste for den politikken vi står for. I så måte er det klart at det er et bedre utgangspunkt for oss det som nå er situasjonen, enn om vi hadde gitt oss for de knapper og glansbilder vi ble tilbudt under forhandlingene.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Jeg lurer på om Kristin Halvorsens opptreden på talerstolen i dag bidrar til at politikk ses på som et seriøst arbeid. Jeg minnes også uttrykket om at på seg selv kjenner man andre, når det gjelder å gjøre ting for å komme på TV. Jeg har lyst til å si som både parlamentarisk leder i Kristelig Folkeparti, tror jeg, og Høyre har sagt, at det som har foregått, er aldeles ikke noe spill. Mener man at hver gang det er intensive forhandlinger, så er det et spill? Har det som har skjedd når det gjelder Kværner, bare vært et forhåndsavtalt spill? Er lønnsoppgjørene bare et spill? Er politiske forhandlinger om et statsbudsjett og om regjeringsdannelser bare et spill fordi det tilfeldigvis dekkes av landets medier? Selvsagt er det ikke det. Det er knallharde realiteter. Insinuasjonene om at Fremskrittspartiet skulle ha noen andre motiver enn å gjøre sitt beste for å få gjennomslag politisk for de tingene vi har lovet våre velgere, synes jeg er et forsøk på slag under beltestedet. Det var nettopp hvis vi hadde gitt etter og ikke stått på, at man kunne sagt det. Jeg har også gitt uttrykk for – og det tror jeg statsministeren har merket seg, og jeg er veldig glad for at statsministeren også sa det selv i dag – at det å stille kabinettsspørsmål og bruke tvang er noe man kan gjøre et begrenset antall ganger. For mottagelsen det får, er aldeles ikke slik som Kristin Halvoren mener, at dette er noe vi har bedt om. Det har vi aldeles ikke. Vi hadde ønske om å komme i havn med forhandlinger. Men vi har sagt at hvis vi skal stemme for noe som vi er imot, må det være fordi voteringen i realiteten blir noe annet. Det er det statsministeren har gjort med budsjettvoteringen i kveld – gjort det til et spørsmål om Regjeringens eksistens. Vi har fått ganske mange henvendelser fra velgere som har sagt at noe annet ville de ikke akseptert, hvis vi ikke hadde fått mer gjennomslag når det gjelder en del av de tingene vi har kjempet for. Men jeg vil fastholde at det er slik som jeg sa i sted. Kristin Halvorsen er grenseløst sjalu fordi hun selv ikke er med i det hun kaller «spillet», og fordi hun vet at så lenge vi har den nåværende situasjon, vil hun være i skyggenes dal. Det er klart at hun derfor gjør sitt beste for å gjøre livet mest mulig surt særlig for Kristelig Folkeparti. Hele SVs strategi er å gjøre livet så surt som overhodet mulig for Kristelig Folkeparti, slik at de skal gå ut av den nåværende regjeringsdannelse og sammen med Arbeiderpartiet. For da vil sannsynligvis SV komme litt ut av skyggenes dal, få en hånd på rattet og få den innflytelsen som hun nå er grenseløst misunnelig på at Fremskrittspartiet sannsynligvis kommer til å ha en stund.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Til en kort stemmeforklaring!
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Det er nå etter hvert fire rammeområder til votering, hvor summen må være det som er vedtatt i den foregående sak. Det er formelt ikke stilt kabinettsspørsmål på disse fire rammer. Vi er uenig i dem, vi er uenig i de summene som er i dem, men det ville vel egentlig være anstaltmakeri hvis jeg skulle forlange et kabinettsspørsmål på hver av disse fire rammene, med nye navneopprop – på tross av at Kristin Halvorsen syntes det var hyggelig å bli mer kjent med en del representanter i form av navneoppropet! Så vi er kommet til at vi på en måte bare vil regne inn disse fire rammene i den kvoten for kabinettsspørsmål som statsministeren tidligere har varslet, slik at det effektivt er stilt fem stykker i kveld. Vi akter da å stemme for innstillingen til disse rammene, og ser på dette som en del av den foregående sak.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-11-28:
La meg ta det siste først. Når det gjelder en ideologisk begrunnelse, kan jeg ikke se at det er gjort grep i det statsbudsjettet som ligger fore, som utelukkende har referanse til ideologiske begrunnelser. Nå er det slik at de justeringene som er gjort for SND, medfører en redusert bevilgning på ca. 400 mill. kr. Det er helt riktig. Imidlertid er det kanskje litt underlig at Akselsen er en av dem som tar opp dette. For når jeg ser på grafen over SNDs utvikling gjennom hele 1990-tallet, er det på en måte en fremskriving av den kurven som Arbeiderpartiet i vesentlig grad har bidratt til. Så sies det at det nærmest har utspunnet seg dramatiske scener i næringskomiteen etter at den har fått inn næringslivets reaksjoner på SND. Jeg har også møtt en del folk i næringslivet siden dette budsjettet ble lagt frem. Jeg har til dags dato ikke møtt én, ikke én, som foretrekker det statsbudsjettet som nåværende leder av næringskomiteen var med på å lage i Stoltenberg-regjeringen. I det øyeblikket de får valget mellom den totale pakken som ligger fra denne regjeringen, og det som lå fra Stoltenberg-regjeringen, har jeg ikke opplevd at de tar bølgen for det som er alternativet til det som ligger her. Det innebærer at når man snakker med næringslivsfolk og man snakker utelukkende om en liten bit av totaliteten, har ikke jeg dårligere fantasi enn alle andre til å skjønne at man ville egentlig også der ha valgt på øverste hylle. Nå er livet slik at man ikke kan det. Det gjelder også for norsk næringsliv. Alle de møtene jeg har hatt med organisasjoner og enkeltbedrifter, har endt opp med at i valget mellom det som lå fra Stoltenberg-regjeringen totalt sett, og det som ligger fra denne regjeringen, har jeg ikke møtt noe annet ønske. Det skulle ha vært interessant å fått navn på noen bedrifter som har en annen preferanse, og ikke minst kanskje fått et møte med dem.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-11-28:
Som representanten Hedstrøm sa innledningsvis, lanserte Bondevik et program, ved Sponheim – det som den gang hadde tittelen «Et enklere Norge». Det var en relativt detaljert beskrivelse av hvordan man skulle nå noen mål. Og som representanten Hedstrøm sa, var vel ambisjonen den gang 25 pst. reduksjon på to år. Nå ble det referert til et tall på 6 promille. Kanskje Hedstrøm har regnet ut hvor lenge man må sitte for å gjennomføre det, hvis vi skal holde på i samme tempo. Men la meg si det slik: Denne regjeringen har til hensikt å relansere det som ble igangsatt av Bondevik I-regjeringen hva gjelder et enklere Norge. Og det er vi i full gang med. I tillegg tar vi for oss i enda videre forstand ikke bare skjemaveldet, men alle de ting næringslivet må forholde seg til som er en hindring på veien. Et eksempel på noe som vi allerede har satt i gang, gjelder ervervsloven. Og som Hedstrøm kjenner godt til fra jobben i næringskomiteen, er det en lov som har «sørget for» at 2 000 bedrifter har meldt inn sine planer om kjøp, oppkjøp, fusjon osv. Det har faktisk avstedkommet kostnader for næringslivet på mellom 150 og 200 mill. kr, og som mange vil kunne si egentlig har vært relativt unødvendig. Jeg er etter arbeidet i næringskomiteen og etter mange bedriftsbesøk godt kjent med mange av de skjemaene som fylles ut, og som egentlig får meg til å stille spørsmålet: Hvem er egentlig interessert i å vite det som står i disse skjemaene? Har man besøkt en bakerforretning, får man servert et skjema der det skal fylles ut hvor mange wienerbrød som er solgt på det stedet hvor de produseres, og hvor mange på de enkelte utsalg. Da stiller jeg det grunnleggende spørsmålet: Bør vi ikke ha en gjennomgang og stille spørsmål om hvorfor vi skal spørre om så mye rart? Og hvem er interessert i dette? Jeg har kommet til den konklusjon at det er et ikke ubetydelig antall mennesker i offentlig sektor som lever av å sende ut skjema, purre på skjema og behandle skjema. Og de rapportene som sendes til næringskomiteen, og også til næringsministeren, har vel på mange områder begrenset verdi. Disse bør vi luke ut.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-11-28:
Representanten Elvik var bekymret for forslaget om fullmakt til nedsalg i noen statlige selskaper, og så var det SND og kommunale næringsfond. La meg ta det siste først – kommunale næringsfond. Jeg har selv vært styreleder i kommunalt næringsfond i seks år som ordfører. Jeg vet om mange nye arbeidsplasser som er etablert i vår kommune. Jeg vet om mange som ble etablert fordi vi hadde næringsfond, og ikke minst – iallfall fins det oversikt over – hvor mange det var på tross av at vi hadde næringsfond. I den grad jeg ikke har fått signal om at Arbeiderpartiets budsjettforslag var å foretrekke for næringslivet fremfor dette, er jeg i hvert fall helt sikker på at alt som har med SV og næringspolitikk å gjøre, ikke er etterspurt i nevneverdig grad. Når det sies fra SV at skattelette ikke er svaret, aksepterer jeg at man ikke har det synet, men de massive skatteøkningene som vanligvis foreskrives fra det hold, kan i hvert fall ikke sies å være etterspurt i den verdenen hvor jeg opererer. Så var det snakk om næringsministerens drømmeverden. La meg bare si at denne jobben har vært så krevende frem til nå at det har vært liten tid til å drømme. Men hvis jeg skulle antyde en drøm jeg har mens jeg er våken, så er det at vi i Norge må få rammevilkår for norsk vekst og for norsk næringsliv som gjør det konkurransedyktig, slik at også investorer i andre land synes det måtte være interessant å etablere seg i Norge, og at det ikke blir slik at de som holder ut her, gjør det på tross av de rammebetingelsene vi har. Og da er det i hvert fall helt sikkert: La oss holde oss unna den politikken som Elvik og hennes medkompanjonger står for.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
I juni i år behandla Stortinget meldinga om SND. Då stod stort sett Høgre, til dels i lag med Framstegspartiet, åleine på eine sida, mens alle dei andre partia stod på den andre sida. Det var slik at Høgre og Framstegspartiet ønskte store kutt, at SND skulle få lågare løyvingar, og at dei skulle få færre område som dei skulle ha ansvar for – kort og godt ei nedbygging av SNDs ansvar. No, eit halvt år seinare, gjennomfører den nye regjeringa denne politikken, som Høgre altså stort sett stod åleine om i vår. Med den bakgrunnen må det vera all mogleg grunn til å gratulera næringsministeren med fullt gjennomslag for Høgres politikk internt i Regjeringa, og at ein dermed òg har trassa Kristeleg Folkepartis standpunkt frå i vår. Eg vil ikkje kritisera Høgre for å ha fått gjennomslag for sin politikk, det er det me alle ønskjer å få, men det må likevel vera lov å kritisera resultatet av denne politikken. Det vil føra til at me no får ei overføring av midlar frå nyetablerte, små bedrifter til store, oppegåande konsern, og frå distrikta inn til byane, og me vil få ein situasjon som gjer at det blir vanskelegare å skapa nytt næringsliv, særleg i distrikta. Dersom dette budsjettet var så bra som næringsministeren hevdar, skulle ein tru at det var jubel i næringslivet. Den protestbunken som næringskomiteen har fått, tyder på noko heilt anna. Eg må likevel innrømma at eg har ei viss forståing for dei kutta som ein har gjort når det gjeld SND, fordi ein treng den inndekninga til andre tiltak. Det eg har mindre moglegheit til å forstå, er dei kutta ein har gjort i låneordningane for risikolån. Korleis kan det ha seg at ein kuttar på eit område som faktisk gjev staten inntekter? Eg vil gjerne at næringsministeren stadfester at dette kuttet berre er gjennomført ut frå ei ideologisk grunngjeving.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Bondevik I-regjeringen startet opp et program for et enklere Norge sommeren 1999. Bondevik og Sponheim gikk ut med brask og bram og lovte reduksjoner i skjema- og registreringsplikten for selvstendig næringsdrivende, og løfter kom om at hvis den regjeringen fikk fortsette, skulle man redusere belastningen med 25 pst. på to år. Nå satt jo ikke Bondevik I-regjeringen særlig lenge etter dette, og den fikk ikke særlig gode kortsiktige resultater. Skjemaveldet ble redusert med 6 promille på de 8–9 månedene regjeringen satt. Men nå, i Sem-erklæringen, tas dette programmet «Et enklere Norge» opp på nytt igjen, og jeg regner med at vår nye statsråd, som her har store utfordringer, vil kunne gi de samme løfter som vår tidligere nærings- og handelsminister Sponheim gav, nemlig å redusere denne belastningen på næringslivet med 25 pst. i løpet av to år, eller andre løfter, slik at de små og mellomstore bedriftene som tynges ned av skjemaveldet, kan få tillit til den regjeringen som nå er innsatt. Så mitt spørsmål til vår nye nærings- og handelsminister blir: Vil man kunne gi konkrete løfter, slik at man ser at denne regjeringen har troverdighet på dette området?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Eg synest det er frigjerande at dei ideologiske forskjellane mellom partia med jamne mellomrom kjem til overflata. Men eg må seie at eg følte meg ikkje spesielt frigjort då eg første gongen gløtta på næringsbudsjettet frå regjeringa Bondevik. Næringsministeren sitt ønske om fullmakt til å selje unna statlege selskap var det som gjorde meg heller nedtrykt. Vi må vedgå at det som er strategiske selskap, risikerer å bli kjøpt opp av utanlandsk kapital om dette forslaget går gjennom sånn som det ligg no. Eg må seie at eg er overraska over at næringsministeren tilrår Stortinget å vedta eit budsjett som av fleire interessentar utafor Stortinget har fått karakteristikken direkte næringsfiendtleg. Regjeringa har kutta omfattande i kommunale næringsfond, i SND og i FoU-arbeid. Som medlem av næringskomiteen har eg mottatt ei rekkje førespurnader frå næringslivet, frå stort og smått, rikt og fattig, som går godt og som slit, frå kommunar og fylkeskommunar. Og dei varslar alle om alvorlege konsekvensar av Regjeringas forslag på desse områda. Men i finansdebatten kjem sanneleg Regjeringa sine medlemer til Stortinget og ønskjer honnør for at dei fjernar utbytteskatten for middelaldrande, velståande mannfolk i Austlandsområdet. Ja, for det gjer det jo enklare å etablere ny verksemd i Distrikts-Noreg! Og dei kjem til Stortinget og ønskjer honnør for det fantastiske distriktskompensatoriske tiltaket det er å bruke 1,5 milliardar kr på å fjerne flypassasjeravgifta. 124 kr billigare flyreise frå Bodø til Oslo må då gjere det fantastisk mykje meir lønsamt for næringslivet i distrikta – eller kanskje ikkje? Regjeringa Bondevik har valt skattelette og berre skattelette, atter skattelette, for næringspolitiske tiltak. Det held ikkje; det er ikkje målretta nok, seier næringslivet sjølv. Eg vil spørje næringsministeren: I statsråden si draumeverd, der han har pengar til alt han vil ha, kan han der tenkje seg å halde oppe støtta til kommunale næringsfond, til SND og til FoU-arbeid, eller er det statsråden si ideologiske meining at staten ikkje skal leggje seg bort i næringsutviklinga på denne måten? Og dersom det siste er tilfellet, lurer eg endå meir på kva i all verda Kristeleg Folkeparti gjer i denne regjeringa.