Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-01-14:
Jeg vil også takke interpellanten for interpellasjonen og muligheten for den debatten her i Stortinget som den bidrar til. Den økonomiske krisa i Europa de siste årene og de vanskelige økonomiske tidene har på mange måter endret karakteren til og satt fart på en del av arbeidet med frihandelsavtaler. Samtidig ser vi også at andre, bredere internasjonale avtaler lar vente på seg. WTO-arbeidet har stått i stampe over flere år, og det betyr også at man får en utvikling i handelsdiskusjonen mellom grupperinger av land eller mellom enkeltland for å legge til rette for økt handel over landegrensene. Det er ingen tvil om at Norge kan få større muligheter til å eksportere våre varer gjennom økt frihandel, men samtidig påhviler det oss også et stort ansvar for å bidra til en politikk som gir bl.a. utviklingsland muligheter til vekst og utvikling gjennom balanserte handelsavtaler. Det er ingen tvil om at handelspolitikken må balanseres overfor ulike syn, som også er viktig, bl.a. hensynet til miljø, utvikling og mat. Å bli enig om frihandelsavtaler bilateralt er ofte en sammensatt og ganske komplisert prosess, og det betyr også at forhandlingene ofte er lange og omfattende. Et av de mest kompliserte områdene i den typen forhandlinger er ofte spørsmålet om landbruk og mat. Det er også med god grunn at det er slik, for det er viktig å skille mat fra andre typer varer. Internasjonal handel med mat kan fortrenge etableringen av lokale eller regionale markeder for mat og hindre planer og ønsker om sjølforsyning og matsikkerhet. Friere handel over landegrensene gir også ofte økt risiko for spredning av plante- og dyresykdommer, og det kan også øke omfanget av genmodifisert mat. I de pågående frihandelsforhandlingene mellom USA og EU er det et åpenbart spørsmål. Flere forskere og kritikere av genmodifisert mat uttrykker en sterk bekymring for at europeiske forbrukere kan bli utsatt for flere genmodifiserte matvarer gjennom en mulig ny frihandelsavtale med USA. En av årsakene til det er bl.a. at USA nekter å merke genmodifiserte varer og ønsker å innføre dem til EU uten merking. Som sagt, potensialet for økt eksport av norske varer – særlig innenfor maritim sektor og på energiområdet – er stort. Det gjelder også på andre områder der Norge har særlige fortrinn. Det er ikke bestandig like enkelt å se for seg en standard for alle typer frihandelsavtaler. Noen frihandelsavtaler vil kunne være mer omfattende og bredere, mens andre vil være mer spesifikke. Det er godt mulig at man i forlengelsen av det som skjer i EU, også skal se på en oppgradering av de eksisterende frihandelsavtalene som EFTA og Norge har. Man må også minne om at det råder en nokså beinhard realisme i denne typen forhandlinger om økt markedsadgang, og at alle land forhandler på grunnlag av egne interesser – hvilket er helt legitimt. Her må man kunne gå ut fra at det ikke nødvendigvis er slik at Norge og EFTA-landene vil ha felles interesser med EU i alle sammenhenger. Å legge opp til at EFTA skal oppgradere i tråd med eller på samme grunnlag som EU, er ikke uten videre gitt. Økt handel gir muligheter for mer vekst og verdiskaping. For Senterpartiet er det viktig å understreke at i handelspolitikken må kommersielle fortrinn også balanseres mot andre hensyn. Det gjelder hensynene til både miljø, mat og utvikling, og vi skal ha høye forventninger til at våre handelspartnere også ivaretar miljø- og arbeidstakerrettigheter.