Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2008-02-28:
Det er stor oppmerksomhet internasjonalt, som man har vært inne på, om Statens pensjonsfond - Utland. Ute høster vi stor anerkjennelse ikke minst for vår åpenhet og hvordan vi ivaretar det etiske ansvaret. Her hjemme er det tilsvarende stort politisk fokus på Statens pensjonsfond - Utland. Dette fikk vi dokumentert bl.a. ved forrige debatt om forvaltningen av Statens pensjonsfond i juni 2006, der vi hevet aksjeandelen i fondet fra 40 til 60 pst. Vi får igjen anledning til å drøfte ulike sider ved fondet her i dag gjennom Kristelig Folkepartis interpellasjon. Og så får vi en ny anledning til å komme tilbake til det når meldingen om fondet for 2007 kommer senere i vårsesjonen. Samtidig - og det er positivt - har vi fått tilkjennegitt at det er bred enighet i Stortinget om at hovedstrategien bør ligge fast. Unntaket er Fremskrittspartiet, som både var imot å øke aksjeandelen og er redd for strenge etiske krav. Jeg er stolt over at vi har etiske retningslinjer der vi medvirker til å unngå grove brudd på menneskerettigheter, eksempelvis barnearbeid, grove former for miljøødeleggelser eller korrupsjon. Jeg viser her til den internasjonale etikkonferansen i januar - der flere av de som er til stede her, var med - der startskuddet gikk for en bred evalueringsprosess av de etiske retningslinjene. Denne prosessen er viktig og gir oss anledning til å etterprøve om retningslinjene fungerer etter hensikten, og gir ikke minst mulighet til innspill til eventuelle forbedringer. Jeg tror det er flere årsaker til at Statens pensjonsfond - Utland høster stor anerkjennelse. Både Norges Bank og Finansdepartementet har vært flinke til å orientere om den forvaltningsmodellen vi har på dette området, både nasjonalt og internasjonalt. Jeg tror en viktig årsak til den positive mottakelsen ute er at de to aktørene sammen har maktet å få fram at det er en klar ansvars- og arbeidsdeling, som statsråden var inne på, der det er Finansdepartementet som eier og Norges Bank som forvalter fondet. Ikke minst er det viktig at det er Norges Bank som tar beslutninger på de enkelte investeringer på vanlig kommersielt grunnlag, og så er det departementet som styrer den overordnede strategien for SPU. Stortinget får seg forelagt strategiske valg, som da vi økte prosenten i forhold til aksjeandelen fra 40 til 60 pst. Så spiller Etikkrådet en viktig rolle når departementet skal fatte beslutninger om å utelukke selskaper. Både arbeidsdelingen og åpenheten er viktig å videreføre og bør ligge fast. Slik jeg ser det, har vi en klar målsetting om å oppnå høyest mulig verdi på kapitalen, men vi går ikke over lik for å få det til. Måten vi sprer risiko i mange selskap i ulike land på, er en god måte å vise ansvarlighet på, og gjennom dette sikrer vi målsettingen om høy avkastning til en akseptabel risiko. Dette er viktig ikke minst i forhold til framtidige generasjoner. Vi er i en situasjon veldig mange land kan misunne oss. Dersom vi fortsetter å stelle oss slik som vi hittil har gjort, sikrer vi ressurser til dem som kommer etter oss. Dette medfører stabilitet i produksjon og sysselsetting, og det skaper igjen et godt samfunn for de aller fleste av oss. Slik jeg ser det, kan Norge umulig kritiseres for at vi har politiske mål for våre investeringsstrategier ved bruk av Statens pensjonsfond - Utland. Jeg tror de fleste ser at vi har finansielle målsettinger, og at vi gjennom å spre små eierandeler i selskaper i over 40 land også ufarliggjøres internasjonalt. Jeg vil også vise til at Statens pensjonsfond - Utland er viktig når det gjelder sikring av framtidige pensjoner. Det er anslått at våre pensjonsforpliktelser på dette feltet vil øke fra 250 pst. av verdiskapningen i Fastlands-Norge i dag til om lag 350 pst. i løpet av noen tiår. Så jeg er glad for at vi har fått et bredt pensjonsforlik som vil dempe økningen noe. Dette er ytterligere et argument for at vi skal ha ansvarlighet i bruk av midler i pensjonsfondet.