Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-06-13:
Vi er mange som har sett fram til en sammenhengende debatt i Stortinget om kollektivtrafikken. Det er en viktig debatt, først og fremst fordi situasjonen i og rundt storbyene er blitt alvorlig med hensyn til miljø og trafikk. Derfor er en debatt i dag mer et uttrykk for at vi forstår at det haster med å finne løsninger, enn et spørsmål om miljømoralisme. Mange har gjennom årene trodd at det ville være mulig å bygge seg ut av problemene. Historien har lært oss at det ikke er mulig. Gjennom de siste 30 årene har vi fått ulike rapporter og ulike planer som skulle vise oss vei, men lite er oppnådd. Vi kan ikke nullstille bilismen. Forbud alene er ingen vei å gå. Det ender bare i en slags miljøtalibanisme. For å finne løsninger må vi søke en modell som kan skape en balanse mellom privatbilismen og kollektive trafikkløsninger. Storbyene er i en alvorlig situasjon. Sykdommer som følge av dårlig luft øker. Boligmiljøer forringes på grunn av forurensninger og støy. Vi er kommet dit hvor løfter ikke strekker til. Det kreves handling. Norge er i dag på bunnen i europeisk sammenheng når det gjelder offentlig tilskudd til kollektivtrafikken. I Oslo dekker det offentlige 31 pst. av kostnadene. I Bergen er nivået 8 pst. Snittet for de største europeiske byene er 49 pst. Konsekvensene av denne systematiske nedprioriteringen av kollektivtransporten er at passasjerenes reisekostnader er blitt stadig høyere, transporttilbudets og transportmateriellets kvalitet er blitt dårligere. Dagens beskrivelse av Norge hva angår kollektivtrafikken er med andre ord ikke akkurat et skrytealbum. Derfor har mange hatt store forventninger til Regjeringens kollektivmelding, og det med god grunn. I valgkampen var regjeringspartiene høyt på banen og lovte gull og grønne skoger for kollektivtrafikken. Penger var ikke problemet. Det eneste som stod i veien for å realisere løftene, var Stoltenberg-regjeringen. Er Bondevik-regjeringens kollektivmelding blitt svaret på løftene? Dessverre! Og jeg mener dessverre. For de velgere som hadde forhåpninger til løftene, må meldingen være et bidrag til ettertanke. De hørte mange store ord og ser i dag liten vilje til handling. Det er ikke små løftebrudd vi er vitne til. Regjeringspartiene vil naturligvis fortsatt forsøke å framstille det hele på en annen måte. Men virkeligheten er vanskelig å komme forbi. Arbeiderpartiet har hele tiden ment at det er viktig å følge opp løftene om satsing på kollektivtransporten. Vi har derfor i forslaget til revidert budsjett foreslått å øke bevilgningene til kollektivtrafikken med 65 mill. kr. Vårt forslag ville gitt 50 mill. kr mer til storbyene og 15 mill. kr for å kunne gjenopprette studentrabatten på NSB, hurtigruta og Nord-Norgebussen fra 1. august i år. Regjeringspartiene avviser dette, og velger i stedet et samarbeid med Fremskrittspartiet, som innebærer at utvalgte bileiere får en skattelette på 400 mill. kr. Det er vanskelig å se at dette er en satsing på kollektivtrafikken. Regjeringspartiene lovte i Sem-erklæringen å øke tilskuddet til kollektivtrafikken med 1,5–2 milliarder kr. Venstres leder, Lars Sponheim, utdypet forslaget slik: «Vi legger opp til en storsatsing på kollektivtrafikk med 1,5–2 mrd. kroner i nivåheving.» Løftet var altså å heve bevilgningene fra 12 milliarder kr til 13,5 milliarder kr eller 14 milliarder kr. Det var i fjor høst. Vi har bedt samferdselsministeren konkretisere løftet. Resultatet er blitt at ekstrasatsingen skal skje i perioden fram til 2005, men da som en akkumulert størrelse. Sponheims løfte er med et pennestrøk redusert med 1,5 milliarder kr pr. år. Under siste valgkamp flagget de nåværende regjeringspartier høyt sine løfter om skole- og studentrabatter på lokale kollektivreiser. Regjeringen Stoltenberg ble nærmest karakterisert som gjerrig i sitt forslag. Enden på den historien ble at Arbeiderpartiet støttet forslaget om at rabatten skulle være 50 pst., mens Bondevik-regjeringen endte sine løfter med 40 pst. Så ender likevel ikke historien der. Et løfte om en rabattordning kan bare kvitteres ut dersom de økonomiske bidragene dekker kostnadene. Det hersker stor usikkerhet om Regjeringen har tatt høyde for det. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har i sin merknad til St.prp. nr. 60 for 2001–2002 sagt følgende: «Disse medlemmer forutsetter at Regjeringen med dette har sikret tilfredsstillende finansiering slik at rabattordningen kan innføres fra 1. august 2002 uten at ordningen medfører høyere priser eller dårligere tilbud for øvrige trafikanter.» Nå er signalene fra fylkene kommet. Både Oslo og Akershus kvier seg for å gjennomføre ordningen fordi det mangler penger, og fordi de selv ikke har råd til å dekke underskuddet. Samferdselsbyråden i Oslo, Hilde Barstad, uttaler til Aftenposten: «Det kan ikke være slik at Regjeringen innfører tiltak og så overlater til fylkeskommunene å finansiere dem. Hvis Regjeringen vedtar å innføre slike tiltak, må de betale for det.» Jeg forutsetter at statsråden gir oss et svar i dag om at dette skal det ryddes opp i, og at rabattordningen for elever og studenter blir en realitet fra 1. august. For øvrig er det Arbeiderpartiets mening at vi skal fremme forslag om at rabatten blir på 50 pst. fra 1. januar 2003. Det arbeides nå med en egen samferdselsplan for Groruddalen. Det er forutsatt at denne planen skal være grunnlaget for å øke kollektivtransporten i denne dalen. Arbeiderpartiet vil støtte dette arbeidet. Groruddalen er et av landets mest forurensede områder og krever en massiv innsats. Behovet for satsing er på størrelse med det som ble foretatt i prosjektet Miljøbyen Gamle Oslo. Det bor 120 000 mennesker i området, og gjennomgangstrafikken er på 156 000 biler i døgnet. Kollektivandelen varierer, samtidig som potensialet er stort. Jeg kan nevne sammenbinding av T-banene i området, forlengelse av T-banen til Lørenskog, kombibane, hyppigere avganger, flere busslinjer i tillegg til trafikkbegrensende tiltak. Groruddalen trenger en samferdselsplan, men den trenger også en tiltakspakke. Denne tiltakspakken vil kunne være et spleiselag mellom stat, kommune og trafikanter. Jeg forutsetter at forslag om en slik tiltakspakke vil bli forelagt Stortinget, og vi har fremmet forslag om det. Arbeiderpartiet har i innstillingen vært med på å foreslå at det innføres forsøk med endret ansvarsdeling for kollektivtrafikken i byområdene. Vi mener at på sikt bør byene og byområdene selv få styre midlene til kollektivtransporten og motta statlige tilskudd direkte. En satsing på Groruddalen må ses som en del av satsingen på Oslo Sporveier. Oslo Sporveier er ryggraden i kollektivtransporten i Oslo, og jeg ser det som avgjørende viktig at også staten er med på å ta ansvar for at selskapet også i framtiden vil kunne beholde sin posisjon. Det vil kreve en langt mer offensiv satsing enn det Regjeringen legger opp til. Regjeringspartiene varsler også her, i denne meldingen, sin fortsatte tro på at anbud i kollektivtrafikken er porten til det gode liv. Det er som om penger vokser ut av anbud. La meg gjenta det Arbeiderpartiet mange ganger har sagt: Vi er ikke mot konkurranse, men vi er imot at det er de ansatte som skal være anbudssystemets salderingspost. Alle i kollektivbransjen slår fast at effektiviseringspotensialet i driften er nådd. Det eneste innsparingsobjektet som nå finnes, er de ansattes lønn og sosiale rettigheter. Det er uakseptabelt for oss at trygghet i arbeid og pensjonsrettigheter skal gå tapt for de ansatte ved anbud. Derfor krever vi at anbudsoverdragelse skal betraktes som virksomhetsoverdragelse. NSB og Jernbaneverket har varslet en alvorlig framtid dersom ikke satsingen øker betydelig. Senest i dag i Dagsavisen var det et oppslag om dette. NSB har sammen med Jernbaneverket beskrevet et behov for investeringer på 8 milliarder kr utover det som er forutsatt i Nasjonal transportplan. Regjeringen synes ikke å ville ta disse varslene på alvor. Vi i Arbeiderpartiet sier at vi er villig til å se på de nødvendige satsinger som må til for å hindre at NSB som system skal forvitres. Til tross for våre merknader vedrørende Regjeringens forslag om ekstrasatsing på kollektivtransporten med 1,5–2 milliarder kr vil vi støtte forslaget. Vi forutsetter at satsingen kommer i tillegg til de planrammer som er forutsatt i Nasjonal transportplan. Men jeg vil gjenta det jeg tidligere har sagt: Regjeringens forslag er puslete og varsler lite nytt om en virkelig satsing på kollektivtrafikken. Det er trist med brutte valgløfter, men det er det vi er vitne til i dag. Jeg tar med dette opp de forslagene fra Arbeiderpartiet som er inntatt i innstillingen.