Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-02-09:
Ikke så rent sjelden blir det framholdt fra ulike hold at lover og regler mer tar sikte på å beskytte og hjelpe voldspersonen enn å ivareta rettighetene til det uskyldige offer for voldshandlingen. Gjennom den voldsoffererstatningsloven vi vedtar i Odelstinget i dag, styrker vi voldsofferets stilling gjennom konkrete tiltak. Et viktig poeng i den sammenheng er at ordningen med erstatning fra staten blir gjort om fra billighetsordning til rettighetsordning. Angrep på mennesker er etter Kristelig Folkepartis mening den kategori forbrytelser som er aller mest alvorlig. Voldshandlinger av ulike slag står i en særstilling, og de betyr at de viktigste rettsgodene vi har, blir krenket på det groveste. Eget liv og helse er ukrenkelige områder som skal skjermes og respekteres. Derfor er det så viktig for Kristelig Folkeparti å understreke verdiforankringen. I altfor stor grad registrerer vi at respekten for hvert menneskes egenverdi og frihet stadig blir mindre. Mennesker blir betraktet som formål for andres behov, eller vi «tingliggjøres» som en forbruksvare. Det er derfor viktig å markere at mennesket etter sin bestemmelse er hellig og ukrenkelig. Ved siden av enkeltpersoners ansvar for sin neste er det en samfunnsoppgave å hindre utøvelse av voldskriminalitet. Men det er også viktig å plassere ansvaret der det hører hjemme, når voldshandling er begått. Den enkelte voldsutøver må stå til rette og ta straffen for å ha begått en stygg og straffbar handling. Og i den grad det er mulig, må det uskyldige offer få den erstatning og oppreisning som gir offeret livskvaliteten tilbake. Dette er også voldsmannens ansvar, som vedkommende ikke på noen måte må slippe lettvint unna. Imidlertid vet vi også at mange skadevoldere ikke har midler til å betale erstatning, eller vedkommende er ukjent. I slike tilfeller er det helt klart en statlig oppgave å sørge for at offeret ikke ytterligere blir den tapende part. Gjennom trygdeytelser og voldserstatning skal staten sørge for at den som har lidt skade, får gjenopprettet en rimelig god livskvalitet. Det er i denne sammenhengen vi understreker at erstatningen er en rettighet for den skadelidte. Et viktig spørsmål blir hvilke kriterier som må oppfylles for å ha krav på erstatning. Hvor skal grensen trekkes mellom dem som får erstatning, og dem som faller utenfor? Kristelig Folkeparti er enig med de øvrige partier i komiteen om at det fortsatt skal være et hovedkriterium for å få voldsoffererstatning at vedkommende har vært utsatt for «forsettlig legemskrenking eller annen straffbar handling som har preg av vold eller tvang». Men også uaktsomme straffbare voldshandlinger med personskade gir grunnlag for erstatning. I tillegg omfatter denne ordningen utuktig omgang og handlinger med mindreårige. Kristelig Folkeparti er oppmerksom på problematikken omkring erstatning som ytes der ingen er straffedømt for voldshandlingen. Strider dette mot uskyldspresumpsjonen i Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen? Er vi i motsetningsforhold til FNs konvensjon om politiske og sosiale rettigheter i de tilfeller der gjerningsmannen er kjent, men frifunnet, eller at saken mot ham er henlagt? Vi mener at vi er på den sikre siden, ettersom et vedtak om voldsoffererstatning ikke innebærer noen strafferettslig skyldkonstatering, men utelukkende en vurdering av om en søker er berettiget til erstatning fra staten etter en voldshandling. Men spørsmålet om erstatningskrav i straffesaker der skadevolder er frifunnet eller saken henlagt, er omstridt. Dersom utredningsarbeidet som er iverksatt, resulterer i saklige endringer med konsekvenser for erstatningskravet, må praksisen for beviskravet i voldsoffererstatning vurderes i lys av det. Kristelig Folkeparti støtter også at vi fortsetter å ha samme krav til sannsynlighet for å få voldsoffererstatning som ved vurderingen av om en straffbar handling har funnet sted, nemlig en klar sannsynlighetsovervekt. Vi støtter forslaget om at den øvre beløpsgrensen for erstatninger økes fra dagens nivå til 20 G. Men prinsipielt bør alle skadelidte som oppfyller vilkårene, være sikret full dekning for sitt tap. Derfor er det viktig å følge med på om taket har noen konkret innflytelse som medfører redusert dekning. I så fall bør vi vurdere å fjerne den øvre grensen for erstatningsbeløp. Også for varige men som følge av volden støtter vi at skadelidte har krav på full erstatning. For øvrig henviser jeg til innstillingen.