trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-27:
Det statsråden står her og sier, er direkte feil. Avgiftene i Norge, innbetalte avgifter i Norge i dag, er vesentlig høyere enn da Senterpartiet satt i regjering. Det statsråden forsøker å vise til, er særavgiftene som en del av avgiftene. En må selvsagt ta med alle avgiftene hvis en skal se på innbetaling av avgifter i Norge. Det har økt med ca. 40 mrd. kr i 2020-kroner siden Siv Jensen ble finansminister. Hvis hun heller vil bruke det tallet enn det som går på vedtatte avgiftsendringer, er det for så vidt greit for Senterpartiet, men det vil altså være et enda høyere tall. Når det gjelder byråkratikutt: Ja det er fornuftig å redusere byråkrati uansett hvor hen det er i Norge, slik at vi kan styrke de nære tjenestene for folk. Det er mye viktigere for folk at det kommer en politimann når en trenger hjelp, at det kommer en ambulanse, at det kommer noen varme hender i eldreomsorgen, enn at en har et statlig byråkrati. Hvorfor har finansministeren en rørende omsorg for å ivareta statlig byråkrati istedenfor å sørge for gode tjenester nær folk i hele Norge?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-27:
En av regjeringens fremste oppgaver er å sikre tryggheten til folk i Norge. Noe av det som er helt avgjørende for folks trygghet, er at politiet kommer når man trenger hjelp. Det som er blitt meldt fra politidistrikt etter politidistrikt, er at det er krise. Det gjelder også det politidistriktet som representanten Helleland er en del av. I mitt eget politidistrikt, Øst politidistrikt, har man eksempelvis interne rapporter fra politiet som sier at på Nesodden kan folk sjelden eller aldri forvente at politiet kommer innenfor kravet til responstid. Denne uken kunne Dagbladet avsløre at mens antallet loggførte oppdrag for politiet har gått ned, har antallet oppdrag med manglende kapasitet økt. Hvordan kan representanten forsvare et politi der vi ikke sørger for en styrket tilstedeværelse lokalt, og der de tillitsvalgte i politiet advarer på det sterkeste mot politibudsjettet som blir lagt fram?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-27:
Regjeringspartiene legger i statsbudsjettet opp til at en skal gi klarsignal til nedlegging av Norges største akuttsykehus. De legger også opp til den største sykehusinvesteringen i Norge noensinne – uten tilstrekkelige økonomiske utredninger og kvalitetssikringer av prosjektet og til sterke advarsler, både fra fagmiljøet som blir direkte berørt i Oslo, og fra f.eks. Legeforeningen i Akershus og Legeforeningen ved Ahus. Senterpartiet vil beholde Ullevål sykehus, vi vil utvikle Aker sykehus som et lokalsykehus for hele Groruddalen, og vi vil gå imot de gigantiske forslagene for Gaustad som regjeringen nå legger opp til. Men det er vi ikke alene om. På en pressekonferanse for to uker siden stilte tre av fire regjeringspartier i Oslo opp sammen med et flertall i bystyret og sa at de mente man ikke skulle gå inn for disse planene. Hvorfor lytter ikke Fremskrittspartiet til sine fremste lokale helsepolitikere i Oslo i stedet for å overkjøre og gå inn for dette prosjektet?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-27:
Regjeringen legger opp til at landets største akuttsykehus, Ullevål sykehus, skal legges ned. I statsbudsjettet blir det lagt opp til en låneramme på 30 mrd. kr. Dette er Norges største sykehusutbygging, som ikke er tilstrekkelig økonomisk utredet og ikke tilstrekkelig konsekvensvurdert. Det er sterke advarsler både fra berørte fagmiljøer i Oslo og også eksempelvis fra Legeforeningen ved Ahus og Akershus. For noen uker siden var det en pressekonferanse der representanter for flertallet i Oslo bystyre stilte opp, bl.a. tre av fire regjeringspartier. Der sa bl.a. lederen for helse- og sosialkomiteen i Oslo bystyre, Aina Stenersen: «De utrolig flotte fagmiljøene som helseministeren ikke har lyttet til, skal vi løfte frem.» Hvorfor overkjører helseministeren Oslo bystyre, lokale representanter og fagmiljøene i denne saken?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
Et minimumskrav til et budsjett er at grunnleggende menneskerettigheter ivaretas for befolkningen, og at det selvfølgelig må budsjetteres med dette før alle andre nye tiltak. I budsjettet for norske fengsler de siste årene – og også nå – ivaretas ikke dette prinsippet. Budsjetteringen de siste årene – og også nå – har ført til færre ansatte, mer innlåsing og faktisk også mer ulovlig isolasjon av norske fanger. Sivilombudsmannen ser svært alvorlig på dette og sier at én av fire fanger i norske fengsler utsettes for isolasjon, og at det er betydelig fare for brudd på forbudet mot tortur og umenneskelig behandling. Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet er: Hvorfor vil ikke Fremskrittspartiet være med på en budsjettering som sikrer at menneskerettigheter grunnleggende sett ivaretas i norske fengsler?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
Når vi i opposisjonen skal lage vårt eget alternative budsjett til regjeringen, er det jo mange hull som skal fylles, og Senterpartiet kutter i sitt budsjettforslag dypt i EØS-midlene for å fylle noen av disse hullene, ca. halvparten fjernes med et pennestrøk. Dette er penger vi har inngått avtaler om med 15 land, og som ikke kan fjernes over natta. Så da er det bare to alternative tolkninger av dette. Den ene er at Norge løper fra forpliktelsene og melder seg ut av EØS fra 1. januar – jeg ser representanten smiler, men det er helt useriøst å skulle gjøre det. Den andre er at Senterpartiet budsjetterer med såkalte monopolpenger, altså penger som de vet vi ikke har, og dermed lurer velgerne sine. Kan representanten Vedum hjelpe oss med å avklare hvilket av de alternativene vi skal legge til grunn?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
Jeg kan berolige representanten Mudassar Kapur. Arbeiderpartiet har ikke tenkt å omgjøre pensjonsfondet til et slags statsbudsjett II, en kilde til finansiering av ting som ikke får plass i de ordinære politiske prioriteringene i statsbudsjettet. Handlingsregelen ligger fast. Men det betyr jo ikke at pensjonsfondet er utenfor politikken. Det å gjøre fellesskapets fond til en sparekonto er et politisk valg, men det er ikke hele historien. Målet er høy avkastning, men ikke for enhver pris. Vi har politisk vedtatt etiske retningslinjer. Vi har etablert Etikkrådet, som anbefaler å selge seg ut av selskaper med uakseptabel risiko for «alvorlig miljøskade», eller som «i uakseptabel grad fører til utslipp av klimagasser». I tillegg er det uttrykt klare forventninger til at de selskapene det investeres i, tar hensyn til bl.a. klima, vannkvalitet og barns rettigheter, for å nevne noe. Vi bruker altså fondet til å fremme en ansvarlig forretningsdrift og ansvarlige investeringer. Det er også politikk. Så har vi politisk bestemt at fondet ikke skal investere i noen klart definerte sektorer – bestemte våpenprodusenter, kull og tobakk, eller selskaper som bryter grunnleggende humanitære prinsipper. Den type vil ikke vi være med og finansiere. Ved årets behandling åpnet vi for at det kan investeres i unotert infrastruktur for fornybar energi innen de særskilte miljørelaterte mandatene fondet har, og at dette skal utvikles over tid. Denne arbeidsdelingen skal vi holde fast ved. Men vi kan ikke late som om fondet kan leve uberørt av klimaendringene. Verden står jo ikke stille. Klimaendringene, risiko og omstilling påvirker verdensøkonomien og selskapene vi investerer i. Det må også påvirke prioriteringene til oss som eier fondet. Som forvaltere av fondet, som skal investeres med evigheten som perspektiv, har vi et politisk ansvar for å spørre: Hvordan kan fondet stille strengere krav til vurderinger av klimarisiko i selskaper de har investert i? Hvordan kan fondet stille tydeligere krav til at selskapene tar samfunnsansvar? Og kan fondet – fortsatt med mål om å sikre avkastning – bidra til at mer kapital investeres i fornybar energi og teknologiske løsninger? Dette er spørsmål alle seriøse finansmiljøer, banker og fond leter etter svarene på, hvordan klimakrise og klimamål vil påvirke investeringer, risiko og muligheter. For øvrig, siden Kapur etterlyste en kommentar fra finansfraksjonen til Arbeiderpartiet: Den ble gitt allerede dagen etter at disse uttalelsene falt i Bloomberg, de uttalelsene som skapte så stor bekymring, og da burde kanskje Kapur også ha fått med seg den kommentaren.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2019-11-27:
Budsjettprosessen i år viser et økende sprik på rød-grønn side. Den eneste fellesnevneren er faktisk massive skatteøkninger til folk flest og bedrifter, helt opp til 40 mrd. kr årlig. SV øker drivstoffavgiftene med ca. 2 mrd. kr, men Senterpartiet vil redusere dem med nesten 1 mrd. kr. SV vil kutte massivt i veibyggingen i distriktene – en rød klut ikke bare for Høyre-velgere, men også for Senterparti-velgere rundt om i Norge, vil jeg tro – men Senterpartiet vil kutte for veier og kollektivtrafikk i storbyene. Et rød-grønt regjeringsalternativ framstår mer og mer som mindre troverdig, vil jeg si, rett og slett som en umulig spagat. Eller kan representanten Vedum forklare oss hvordan han tenker at han skal få gjennomslag for sine avgiftskutt, når man må lene seg på avgiftspartiene Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Miljøpartiet De Grønne eller Rødt for å få flertall?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-11-27:
Ja, det handler om folk og å gjøre livet bedre for folk. Men Senterpartiet har altså i sitt alternative statsbudsjett foreslått å rasere eldreomsorgen i fire kommuner og dele alle de pengene ut til de andre kommunene. Det betyr altså at i Stjørdal kommune i Trøndelag, der Trygve Slagsvold Vedums partikollega er ordfører, ønsker Senterpartiet å rasere eldreomsorgen og tar bort 97 pst. av de pengene man bruker på eldreomsorg i den kommunen, i sitt alternative budsjettforslag. Det betyr altså at ca. 1 500 mennesker som mottar hjemmehjelp og omsorgstjenester i Stjørdal kommune, skal få under 3 pst. av pengene, til å drive den samme eldreomsorgen. Når man fremmer et alternativt budsjett der man later som man gir 2,5 mrd. kr til kommunene, men egentlig trekker inn 1 mrd. kr fra fire kommuner, må representanten forklare meg hvordan Vigdenes, som er ordfører i Stjørdal, skal klare å drive kommunen med i underkant av 3 pst. av det den drives for i dag.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-11-27:
Representanten fra SV prater varmt om at man skal ta fra de rike og gi til vanlige folk, men det å øke drivstoffavgifter og andre ting er også noe som får konsekvenser for helt vanlige folk. Dette med formuesskatt synes jeg er interessant, for representanten later som om dette gjelder rikingene. Jeg var på Vestlandet, i Sogn og Fjordane, og besøkte en bedrift som driver med vindusproduksjon. De har litt overskudd hvert år og har ganske store verdier i bygningsmassen sin, men de klamrer seg fast og ønsker å bidra i lokalsamfunnet og ha ansatte i jobb. Den type skatteøkninger som SV foreslår, vil radere ute denne typen bedrifter rundt omkring i hele landet, for de har ikke økonomi til å håndtere det. Hvordan mener SV dette kan være god distriktspolitikk eller god politikk for å skape og beholde arbeidsplasser? Dette er altså en særskatt som bare norske bedriftseiere må betale, ikke utenlandske.
Abid Raja (Venstre), 2019-11-27:
Det mest brukte begrepet og den mest brukte setningen fra Vedum er sentralisering og tjenester nær folk. Da er det uforståelig at Senterpartiet selv og Vedum vil strupe distriktene, sentralisere, ved å legge ned næringslivet over hele Norge, i by og bygd – eller hele Norge, i by og bygd. Han vil fjerne oss helt fra EØS-avtalen. Han er bekymret for eksporten i Norge, når 75 pst. av eksporten faktisk går til EØS-land, tilsvarende 300 mrd. kr. Han er bekymret for arbeidsplassene. I år er det blitt 40 000 nye private arbeidsplasser over hele landet, og en fjerdedel av dem jobber i næringslivet, faktisk i eksportrettede næringer. Det er uforståelig at Senterpartiet vil ramme norsk næringsliv og norske arbeidsplasser i hele landet, i by og bygd, og spørsmålet er: Hvorfor vil representanten Slagsvold Vedum rasere norsk næringsliv og norske arbeidsplasser over hele landet? Og hvorfor vil Senterpartiet iverksette tidenes sentraliseringspolitikk?
Abid Raja (Venstre), 2019-11-27:
Jeg kjenner meg ikke igjen i den virkelighetsbeskrivelsen som representanten forsøker å mane fram. Man har faktisk styrket helsebudsjettet helt siden 2013. For eksempel er ventetiden redusert, sykehusinvesteringene ligger på et høyere nivå enn tidligere, og man har fått til pakkeforløp innen både kreft, rus og psykisk helse. Arbeiderpartiet ga et løfte i 2013 om at det skulle bli én million flere behandlinger i 2017 enn i 2012. Dette tallet slo regjeringen veldig tidlig. Jeg kjenner meg heller ikke igjen i at vi ikke styrker satsingen på jordmødrene. Det gjør vi. Vi styrker også budsjettet når det gjelder heldøgns omsorgsplasser – 2 000 flere, med en samlet tilsagnsramme på 3,6 mrd. kr. Videre er det viktig å legge til rette for at eldre som bor på sykehjem, skal få god og sunn mat. Helhetlig mener jeg at vi er med på å dra helsepolitikken i riktig retning.
Abid Raja (Venstre), 2019-11-27:
Nok en gang: Jeg kjenner meg ikke igjen i den virkelighetsbeskrivelsen. Vi har faktisk økt helsebudsjettene betraktelig. I statsbudsjettet for 2020 vil f.eks. sykehusbudsjettene øke med 1,58 mrd. kr. Dette vil nettopp gi rom for mer pasientbehandling med om lag 1,5 pst. Men vi må samtidig ta det på alvor dersom de ansatte ved sykehusene føler at de har et stort arbeidspress. Det vil selvfølgelig regjeringen fortsette å jobbe målrettet med, noe de også gjør allerede i dag.
Abid Raja (Venstre), 2019-11-27:
Venstre i Oslo og også mange av Venstres representanter har hatt et veldig klart og tydelig syn når det gjelder å ivareta de kompetansearbeidsplassene som ligger på Ullevål. Der er det særlig Carl-Erik Grimstad, som sitter i helsekomiteen for oss, som har målbåret dette med klar og tydelig stemme. Samtidig er det slik at når man sitter i regjering, er det kompromisser, og her har regjeringen gitt en oppstartsbevilgning til det formålet som representanten påpeker. Nå vil dette være et arbeid som må gjøres i Oslo, med regulering osv. Jeg noterer meg at krefter i Oslo Venstre og andre i Venstre har et annet syn på det spørsmålet enn det regjeringen har lagt fram i statsbudsjettet.
Abid Raja (Venstre), 2019-11-27:
Det kjemper vi for, og det er en av bekymringene vi deler med Regnskogfondet. Men her er det en del regler som kommer til å tre i kraft gjennom at EU gjør dette, og så ligger det et forslag i budsjettet som omhandler biodrivstoffsatsingen. Dette får vi komme tilbake til når det skal avgis i komiteen. Samtidig er vi veldig opptatt av at vi skal få ned klimagassutslippene her hjemme. Det er også viktig å ivareta regnskogsatsingen og forebygge at man ikke hugger ned mer regnskog enn nødvendig. Særlig bekymringsfullt er den avledede nedhuggingseffekten man har når man øker omsetningskravet for f.eks. biodrivstoff, og særlig når det gjelder ikke-avansert biodrivstoff. Dette jobber EU med. Dette kommer EU tilbake til neste år. Regjeringen vil følge det nøye, og vi vil også ta tak i det når vi skal avgi dette i finanskomiteen 3. desember.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
Jeg tror det er bred enighet blant NATO-landene om at jobb nummer én er å kunne ha et slagkraftig forsvar selv. Vi kutter ikke i Forsvaret, vi omprioriterer i forhold til regjeringens prioriteringer, vi vil styrke Hæren og de andre forsvarsgreinene her i Norge. Vi ønsker oss en hær som kan forsvare Norge, og vi ønsker oss et sjøforsvar som kan forsvare Norge, og som kan ivareta våre interesser nordpå. Det er ikke det regjeringen prioriterer. Når regjeringen ønsker å øke innsatsen vår internasjonalt, har nettopp det vært med på å bygge ned vår egen forsvarsevne her i landet. Hvis vi heller styrker vår egen forsvarsevne, er vi også med på avspenning og med på å være mindre avhengig av andre lands – særlig USAs – styrker, som plasseres i stadig større grad på norsk jord, og som er med på å øke spenningen.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
Hvert år kommer den samme kritikken fra Fremskrittspartiet, og hvert år svarer SV – det samme gjelder dette året: Vi gir større skattekutt til folk flest enn det denne regjeringen gjør. Vi prioriterer folk flest, det er Fremskrittspartiet som prioriterer milliardærene. Det er Fremskrittspartiet som har gitt 1 mrd. kr til de 1 000 rikeste personene i Norge i skattekutt. Det er vanvittig store summer, som kunne vært brukt på velferd, som kunne vært brukt på fellesskapet, eller som kunne vært brukt på skattekutt til folk flest. Tallenes tale er egentlig ganske klar. Jeg skjønner at Fremskrittspartiet har behov for å skyve folk foran seg, men det er i vårt budsjett folk flest sitter igjen med større skattekutt og i tillegg mer til velferden. Jeg mener det er riktig at vi har formuesskatt, og at det ikke er nullskattytere i Norge. Med Fremskrittspartiets politikk vil Kjell Inge Røkke betale null kroner i skatt, det er ikke rettferdig.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
Jeg kan se for meg at det har vært en diskusjon om prioriteringer. Jeg har ikke vært med i den delen av budsjettbehandlingen, så jeg tør ikke svare konkret på hva som er begrunnelsen for det. Det tror jeg jeg må få lov til å konferere med utdanningsfraksjonen vår om og komme tilbake til representanten med et utfyllende svar på.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
Vi opplever stadig nye talepunkter fra regjeringen i forsvaret for skattekuttet til de aller rikeste. Det siste forsøket har vært å si at de ti prosentene som betaler mest i personskatt, betaler 40 pst. av statens samlede inntekter – som om det sier noen ting som helst annet enn at det kanskje er blitt flere rike her i Norge. Vi har også sett at representanten Asheim har sagt til Dagbladet at SV ikke kommer unna at den formuesskatten vi nå har, er mer omfordelende enn den formuesskatten vi hadde under de rød-grønne regjeringen. Det er interessant, all den tid nye tall fra Finansdepartementet viser at de tusen personene med høyest formue i Norge har fått et kutt på 800 000 kr mellom 2013 og 2017 og nærmere 300 000 kr de siste to årene. Derfor vil jeg spørre finansministeren om finansministeren deler representanten Asheims syn på at formuesskatten nå er mer omfordelende enn under de rød-grønne?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
Det som forener regjeringspartiene i denne debatten, er talepunktene om at opposisjonen er så uenig. Tenk, vi har altså fem ulike opposisjonspartier som har lagt fram fem ulike alternative budsjetter – utrolig! Jeg skjønner at det er fint med en felles fiende, det er klart. Det er mer behagelig å snakke om opposisjonen enn om egen politikk, særlig når det er en politikk som øker forskjellene, som gjør velferden mindre raus, som mangler en plan for å kutte klimagassutslippene og omstille Norge til en klimanasjon. Regjeringens politikk er altså en oppvisning i dobbeltmoral: ett sett med regler for dem som har minst fra før, og et annet sett med regler for dem som har mest. De som har lite, skal motiveres av å få mindre. 130 000 kr er nå minsteytelsen for unge uføre. Det er svært lite å leve av. Da kan gjerne representanten Asheim si at denne regjeringen ikke øker skattene for folk flest. Nei, men denne regjeringen tar fra dem som har aller minst. De som har mye, derimot, de skal motiveres av å få mer. Derfor gir regjeringen stadig milliardgaver til landets rikeste. Kuttet i formuesskatten alene innebærer altså over én million hver til de tusen rikeste i Norge – til sammen én milliard. Med én milliard kroner kunne langt færre unger vokst opp i fattigdom i Norge, fødselsomsorgen vår kunne vært betydelig styrket, vi kunne hatt flere lærere og flere hjelpepleiere og et bedre barnevern. For, som også Høyre liker å påpeke, det handler om å prioritere. Og vi i SV prioriterer vår felles velferd, fellesskapet og de små forskjellene, mens Høyre prioriterer landets rikeste. Hadde de fått viljen sin, det Høyre faktisk mener, ville landet rikeste, som Kjell Inge Røkke og Øystein Stray Spetalen, ikke betalt skatt i det hele tatt. Opposisjonen og SV vil en annen vei. Vi er fem ulike partier, men vi er enige om en annen retning for Norge. Vi er enige om at forskjellene under denne regjeringen er blitt for store, og at vi må omfordele – fra de rikeste til fellesskapet og velferden. Vi viste det med den rød-grønne regjeringen, som representanten Bjørnstad trakk fram, for da omfordelte vi mer. Da var det færre fattige i Norge enn det er i dag. Vi er enige om at klimainnsatsen må økes, og at den grønne omstillingen må være rettferdig. Og vi er enige om at sentraliseringen må stanses og reverseres, og at kommunene og fylkeskommunene må styrkes. Dette er en annen visjon for Norge og en annen retning, som kan ta Norge inn i det neste tiåret, som kan gjøre Norge til et land med små forskjeller, og som møter klimakrisen – og det er et prosjekt jeg tror på.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2019-11-27:
Først vil jeg ønske representanten velkommen tilbake til Stortinget. På tross av at hun legger fram et budsjettforslag som øker skatter og avgifter med 22,8 mrd. kr, er det mye SV ikke finner rom til. Et område som får gjennomgå i SVs budsjett, er Forsvaret. Med hilsen til våre kvinner og menn som kjemper i utlandet for fred og sikkerhet på vegne av oss, vil SV kutte i bevilgningene til internasjonale operasjoner med 460 mill. kr. Én ting er at SVs syn er at Norge ikke bør delta i operasjoner i Midtøsten, men at de mener at vi også bør kutte vår støtte og hjelp til våre baltiske naboer for å hevde suverenitet i luft og på bakken, mener jeg er alvorlig. Det er usolidarisk og uttrykk for et naboskap Norge ikke bør være bekjent av. Da er spørsmålet: Hva vil representanten si til våre gode venner i Litauen, som med SVs budsjett vil stå uten det norske styrkebidraget på 120 soldater, som Panserbataljonen har stasjonert der?
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
I går ble Riksrevisjonens rapport om bemanningsutfordringer i helseforetakene lagt fram. Sykepleiere, spesialsykepleiere og jordmødre er særlig berørt. Representanten Raja representerer i likhet med meg Akershus. Ved Ahus oppgir 65 pst. av jordmødrene at de vurderer å slutte i jobben. Mange jordmødre har sluttet allerede. De peker på stort arbeidspress og sprengt kapasitet. Hvorfor gjør denne regjeringen ingen ting for å lette på arbeidspresset for jordmødre ved landets fødeavdelinger? Før representanten Raja svarer og viser til budsjettet: Regjeringspartienes økning i sykehusbudsjettet blir spist opp av demografiske endringer med eldre og sykere pasienter. Spørsmålet er hvorfor regjeringspartiene ikke gjør noen ting for å bedre situasjonen for landets jordmødre og ved landets fødeavdelinger.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
Jeg spurte ikke om eldre på sykehjem. Jeg spurte om fødeavdelinger. Det er rimelig forskjellige områder jeg stiller spørsmål om her. Representanten sier at han ikke kjenner seg igjen i beskrivelsen fra Akershus, vårt eget fylke, hvor 65 pst. av jordmødrene oppgir at de vurderer å slutte i jobben på grunn av arbeidspresset, på grunn av sprengt kapasitet, på grunn av at de ikke klarer å gi fødende kvinner en god fødselsopplevelse. Jeg vil at representanten Raja svarer på det: Hvorfor gjør regjeringen ingen ting for å bedre på situasjonen ved landets fødeavdelinger, og særlig de store fødeavdelingene, der man rapporterer om at presset er aller størst?
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
Arbeiderpartiet tar et krafttak for mennesker med demens i årets alternative statsbudsjett. Vi satser videre på tilskuddsordningen til dagaktivitetsplasser og setter av 400 mill. kr til dette formålet. Vi mener det er en gedigen tabbe av regjeringen å innlemme tilskuddsordningen i kommunerammen når vi bare er halvveis til målet om å etablere 9 200 dagaktivitetsplasser. At regjeringen senker ambisjonene for mennesker med demens og deres pårørende, er forstemmende og uforståelig når vi står overfor en fordobling av antall personer med demens de neste tiårene. Arbeiderpartiet setter i tillegg av penger for å utvikle flere demensvennlige samfunn. Vi mener dessuten at Nasjonalforeningen for folkehelsens rammevilkår som brukerorganisasjon må styrkes, og vi legger fram forslag om dette. Nasjonalforeningen må likebehandles med andre bruker- og pårørendeorganisasjoner for sitt interesse- og likemannsarbeid for mennesker med demens. Vi må forstå at mennesker med demens og deres pårørende har en særskilt utfordring med tanke på mulighet til å delta i foreningens styrende organer. Dette er det på tide å rydde opp i. Når eldre skal være sjef i eget liv, handler det også om å legge til rette for at man kan leve livet slik man kjenner det, også etter at man har fått en demensdiagnose. Tekniske hjelpemidler som GPS kan være avgjørende for at man kan fortsette med aktiviteter man setter pris på, og for at pårørende skal føle seg trygge. Arbeiderpartiet setter av 100 mill. kr mer enn regjeringen til helseteknologi i kommunene. For mange eldre er frivilligheten viktig, både som arena der de fyller dagene med verdifull aktivitet, og som en aktør som bidrar i eldres liv. Frivilligsentralene er helt sentrale for å matche de frivilliges bidrag med innbyggernes behov. Arbeiderpartiet er imot at tilskuddet til frivilligsentralene skal innlemmes i kommunerammen. Vi vil beholde frivilligsentralene som egen post på statsbudsjettet og øke bevilgningen, slik at frivilligheten kan få enda bedre kår, helt i tråd med det Pensjonistforbundet framholder som viktig for den lokale frivilligheten. Regjeringen på sin side løfter frivilligheten i festtaler og stortingsmeldinger, men leverer ikke varene når statsbudsjettet skal behandles. Til og med ordningen for å rekruttere flere frivillige gjennom portalen frivillig.no kuttes. De aller fleste eldre er både friske og frivillige, selv om noen trenger mer helsehjelp særlig mot slutten av livet. For disse eldre er fastlegen den helsearbeideren de har mest kontakt med. Da er vi avhengige av en velfungerende fastlegetjeneste. Som flere har vært inne på i dag, er ordningen i ferd med å slå sprekker. Arbeiderpartiet tar et solid grep for å løse fastlegekrisen for alle landets innbyggere, men det er særlig viktig for landets eldre.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-11-27:
Venstre seier i budsjettet ja til lånesøknaden for nytt sjukehus på Gaustad og til å leggja ned Ullevål sjukehus – ei sjukehusinvestering som er den største i Sjukehus-Noreg nokosinne, med enorm fagleg og økonomisk risiko og eit forslag som ingen av fagmiljøa ønskjer. På Oslo Venstre sine nettsider står det at Oslo Venstre ikkje gir opp kampen for Ullevål sjukehus. Vidare står det: «For Venstre er det viktigste at Oslos befolkning får et best mulig sykehustilbud. Vi kan ikke se at helseforetaket eller Oslo Universitetssykehus har utarbeidet et godt nok faktagrunnlag for å forsvare en beslutning om å bruke flere titalls milliarder på et nytt sykehus på Gaustad.» Spørsmålet mitt er kvifor Venstre på Stortinget no sviktar sin eigen sjukehuspolitikk, har gitt opp kampen om Ullevål sjukehus og godtar at Ullevål sjukehus kjem til å verta lagt ned.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
Jeg vil aller først gratulere Venstre med deres nye og klare holdning til ferjefri E39, som vi fikk greie på i dag. Da har SV fått med seg et parti til på laget, og da får vi slåss litt i hver vår blokk. Men så til et felt der Venstre ikke har helt reint mjøl i posen eller helt rein olje på tanken, og da sikter jeg til palmeoljebruken. Hvorfor vil ikke Venstre sørge for – eller kjempe for – at det blir forbud mot omsetning av drivstoff med palmeolje innenfor omsetningskravet?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
I en finansdebatt skal vi snakke om penger. På mitt felt, altså transportsektoren, forvalter vi en hel haug med penger. Under stikkordet «ferjefri E39» snakker vi om 190 mrd. kr bare på disse eventyrlige fjordkrysningene. Grunnen til at jeg tar opp dette nå, er at det stadig kommer nye faglige vurderinger – fra Statens vegvesen, fra forskningsmiljøene, fra SINTEF, fra TØI, og vi venter på en helt fersk rapport som straks skal legges på bordet. Venstre har signalisert at de nå mer eller mindre er på SVs linje, med hyppige nullutslippsferjer som løsning på de fjordkrysningene. Vi har sett at Senterpartiet har begynt å signalisere at Hordfast kanskje skal revurderes, og det er en sak som det allerede er brukt nesten 800 mill. kr på bare i planlegging. Jeg ser på representanten Limi som en som kan ha en saklig tilnærming til dette. Kan representanten Limi svare på om hans parti nå vil begynne å revurdere oppfatningen rundt ferjefri E39?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
Det var hyggelig å få talerstolen etter representanten Kolberg, for jeg skal komme litt inn på om ikke ham personlig, så i hvert fall litt av trendene. For etter å ha tatt en liten luftetur ut og etter å ha vært oppe i Dagsnytt 18 og kjeklet lite grann med representanten Trellevik, følte jeg liksom at jeg så Stortinget litt utenfra da jeg kom tilbake. Så tenkte jeg: Da kan jeg vel tillate meg å oppsummere bitte lite grann, sett fra en veldig subjektiv plattform, selvfølgelig. Og jeg synes jo det er noen spennende trender å se. I hvert fall fortsetter veldig mye som før, det er ikke så veldig mye nytt å se: Høyre er høyre og venstresida er venstresida, og sånn skal det vel kanskje være. Det er bare å håpe at folk flest følger med på de forskjellene som er mellom disse blokkene. Det er to store eksistensielle problemer som menneskeheten står overfor, det har ikke vært nevnt nok i denne salen i dag. Veldig mye står på penger, finansieringer, hvilken retning budsjettene skal gå. Jeg må nok si at de to FN-panelene har vært litt borte. Litt på klima har det vært, når sant skal sies, men kanskje ikke så mye på FNs naturpanel. Men det vi ser, er i hvert fall at av de partiene som virkelig løfter blikket og tar disse spørsmålene på alvor, så er – hvis jeg er helt ærlig – SV størst, og så er det MDG og Rødt, kanskje. De store partiene tar for små grep, og regjeringas partier tar minst. Det går altså i feil retning. Likevel er det noe som har skjedd. Det brytes og knakes i regjeringssammenføyningene, det har vi sett, og aller mest ser vi det vel mellom Venstre og Fremskrittspartiet. Men så kan man spørre da: Hvordan er det på den andre siden, hvordan er det i opposisjonen? Hvordan har det framstått her i dag, og hvordan har det framstått i mediene, i talemåtene våre den siste tida? Der er det også noen litt spennende trekk å se. Jeg synes jo en del går i riktig retning, mot en slags samlende retning, om ikke annet. Det var også veldig spennende å se at det utspillet som SV hadde fra landsstyremøtet nå sist, med en slags «fem-samling» – mot en retning – ikke bare dreier seg om å vippe regjeringa av pinnen, sjøl om det er viktig nok, men dette er en samling mot en retning som skal gi mindre forskjeller mellom folk. For der går det uomtvistelig feil vei – uomtvistelig! Det er også en retning for å klare å løse de store klimautfordringene og dette med nedbygging av natur og leveområder. Det er veldig spennende å se. Så får vi se an hvordan disse utspillene til SV blir mottatt. Det har kommet spennende ting fra det største partiet, også i forbindelse med det grønne, hvor det store partiet har hengt litt etter. Og det virker også som at en del fordommer mot de grønneste og de rødeste har blitt litt borte.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
Da jeg vokste opp på Sørlandet, gikk jeg på søndagsskolen. Der lærte jeg sangen «Gud er mektig». I den heter det: «De døve hører, de lamme går og de blinde ser igjen.» Det er fint når Vårherre kan ordne opp. Men noen ganger, når det ikke skjer, trenger vi velferdsstaten, slik at unger som ser kleint, kan se bra igjen. Derfor synes jeg det er trist når Kristelig Folkeparti nå kutter i brillestøtten til svaksynte unger. Jeg klarer heller ikke å se nestekjærligheten i at syke unge under 25 år skal få et kutt på 60 000 kr i året om de må gå på arbeidsavklaringspenger. Selv om det nok var få som gikk rundt med tannregulering på Jesu tid, kan jeg heller ikke begripe at Kristelig Folkeparti kutter støtten til 10 000 barn og unge som har blitt definert til å ha et klart behov for regulering. Jeg har tenkt at Kristelig Folkeparti på sitt beste skal hjelpe nettopp dem som trenger det mest. Derfor lurer jeg nå på: Hvorfor er det slik at Kristelig Folkeparti etter at de kom inn i regjering, mener at denne typen kutt, som rammer de minste og dem som er mest sårbare, nå er blitt Kristelig Folkeparti-politikk?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
Det er hyggelig at representanten Storehaug viser til sangen «Alle, alle vil vi ha med». En skulle jo tro det var den Arbeiderpartiet lyttet til da vi laget slagordet «Alle skal med». Men vi har en litt annen medisin når det gjelder å få alle med, nemlig at vi tror vi hjelper folk bedre hvis de ikke på toppen av alt får noen uoverstigelige økonomiske bekymringer. Dersom det er sånn at Storehaug tror en blir friskere av å skulle klare seg på 130 000 kr i året, må jeg si at det gir inntrykk av en ny Kristelig Folkeparti-politikk som sannsynligvis er påvirket av de nye regjeringsvennene fra Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg har alltid oppfattet at Kristelig Folkeparti har stått for en politikk der vi selvfølgelig skal følge opp dem som er syke og dem som sliter, men vi gjør det ikke på den måten at vi skal mistenke dem for bare å være late og dermed kutte i støtten fordi vi tror de er friske. Mitt spørsmål til representanten Storehaug er: Når en ser på Arbeiderpartiets budsjett, og vi faktisk har klart å legge inn disse midlene samtidig som vi følger opp, hvorfor mener Storehaug da at det er umulig både å hjelpe folk med ordentlige sosiale ordninger og samtidig klare å følge dem opp på en god måte, sånn at de får muligheten til å komme tilbake i arbeid?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
De som trenger politikken mest, er veldig ofte de som har minst. Et av de feltene vi i så måte har forsømt oss på, er tannhelse. Nesten halvparten av dem med inntekt under 300 000 kr har droppet å gå til tannlegen på grunn av økonomi. Én av sju i hele befolkningen sier de har tatt opp lån for å få råd til nødvendig tannhelsebehandling. Slik kan vi ikke ha det om vi vil at politikken skal være til for dem som har minst. Derfor gjør også Arbeiderpartiet noe med det. I vårt alternative budsjett legger vi inn gratis tannhelsebehandling til man er 21 år, og halv pris fram til man er 25, fordi vi vet at ungdom ofte har dårligere råd, og fordi vi vet at forebygging lønner seg. I forrige uke kunne vi lese om kreftsyke Line i Gudbrandsdølen Dagningen. Cellegiftbehandlingen hadde ødelagt tennene hennes. Hun fikk støtte til å trekke 14 tenner, men ikke til å erstatte dem. Er det slik politikken skal virke? Arbeiderpartiet mener nei. Derfor har vi i vårt budsjett satt av 50 mill. kr for å hjelpe dem som har fått ødelagt tannhelsen sin på grunn av sykdom, slik som Line. Vi har også tatt med dem som har dårlig råd, og funnet egne midler til den gruppen. Heller ikke med Arbeiderpartiets budsjett ville vi vært i mål med en satsing på tannhelse, men vi ville tatt et stort skritt i rett retning. Kristelig Folkeparti, Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet velger å gjøre det motsatte. Selv om det står i Granavolden-erklæringen at de gradvis vil utvide skjermingsordningene innen tannhelse, skal det nå spares 130 mill. kr på å kutte i støtten til tannregulering for barn og unge med et faglig definert klart behov. Helseminister Høie prøvde seg i en pressemelding der overskriften var at en fjerner støtten til kosmetisk tannregulering. Dette var en gavepakke fra regjeringen for å hindre økt kroppspress. Dessverre for Høie gikk det bare noen uker før hans eget nedsatte faglige arbeidsutvalg kom med en rapport der de var uenig i ministerens grep. Nå var svaret fra Høie at kostnadene var problemet. Arbeiderpartiet har funnet penger til å videreføre støtten til tannregulering i sitt budsjett, for vi vil ikke at ungene til dem som har minst, skal straffes mest. Skulle en gjort endringer på dette feltet, burde det vært fordi en ville øke støtten til de to gruppene som har de aller største behovene for tannregulering. Det gjør ikke regjeringen, den gjør det kun for å spare penger. På side 282 i Helse- og omsorgsdepartementets budsjettforslag står det: «Fra 2017 til 2018 ble folketrygdens utgifter til stønad til tannbehandling redusert med 160 mill. kroner.» Kan presidenten gjette hvor disse pengene var spart inn? De pengene var spart inn ved å kutte i stønaden til tannbehandling til personer med sterkt nedsatt evne til egenomsorg for tannhelsen sin som følge av varig somatisk eller psykisk sykdom. Det å kutte hos dem som trenger politikken mest, er ikke Arbeiderpartiets politikk. Livet er fullt av utfordringer, men å tørre å smile til verden bør ikke være en av dem.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-27:
EU har et felles arbeidsmarked som ikke er underlagt folkevalgt styring. Norge gikk inn i EØS-avtalen fra 1. januar 1994. Vi har ikke lenger et nordisk arbeidsmarked, men er del av et felles EU-arbeidsmarked. Mange land innenfor EU har svært dårlige lønns- og arbeidsvilkår og skyhøy arbeidsledighet. Det er derfor ikke noe rart at dyktige østeuropeiske ungdommer kommer til Norge og jobber for en betaling en ikke kan leve av når en bor i høykostlandet Norge. Dette svekker den norske modellen hver eneste dag. Årsaken er ukontrollert arbeidsinnvandring fra EU. Dette skaper dårligere og usikre lønns- og arbeidsforhold for en rekke arbeidsplasser i Norge. Kristelig Folkeparti er sikkert enig med Senterpartiet i at et velorganisert arbeidsliv er forutsetningen for et trygt familieliv. Vil Kristelig Folkeparti støtte Senterpartiet i kravet om kontrollert arbeidsinnvandring fra EU?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-11-27:
Et velorganisert arbeidsliv er en forutsetning for et trygt familieliv. Gjennom kriseforliket mellom Bondepartiet og Arbeiderpartiet i 1935 ble noe av grunnlaget for sterkere folkevalgt styring av markedskreftene lagt. Det skulle bli slutt på at arbeidsfolk og bygdefolk skulle stå med lua i handa. Det skjedde også – folkestyret ga resultater. Folkeflertallet gjennom stortingsvedtak styrte arbeidsmarkedet, det ble tryggere for folk flest. Et nordisk felles arbeidsmarked endret ikke på det i 1954. Arbeidslivets vernelov, arbeidsmiljøloven, kom som et viktig framskritt i 1977. Men i dag fjerner vi oss fra denne norske arbeidsmarkedsmodellen hver dag fordi Norge praktiserer ukontrollert arbeidsinnvandring fra EU-land, hvor mange østeuropeiske land har svært dårlige lønns- og arbeidsvilkår og skyhøy arbeidsledighet. Det endrer norsk arbeidsliv i negativ retning. Det rammer stadig flere bransjer. Senterpartiet går inn for at vi må få en kontrollert arbeidsinnvandring fra EU-land utenom Norden. Senterpartiet står altså for at folkevalgte, Stortinget, skal styre arbeidsmarkedet. EU har et felles arbeidsmarked som ikke er underlagt folkevalgt styring. Det er en systemfeil. Arbeidsmiljøloven må styrkes for å sikre faste ansettelser. Vi må ta vekk lovgrunnlaget for bemanningsbyråer og satse på vikarbyråer. Vi må presisere arbeidsmiljøloven slik at sjølstendige konsulenter ikke kan erstatte ansatte når de de facto er i den ansattes situasjon overfor arbeidsleder. Vi må presisere arbeidsmiljøloven slik at bruk av underleverandører, f.eks. i fiskeindustrien, forhindres når det i virkeligheten er en omgåelse av krav til norske allmenngjorte lønns- og arbeidsbetingelser, slik Dagbladet har avslørt, seinest 25. november i år, i den viktige artikkelserien om vår fiskeindustri. Arbeidstilsynet fører tilsyn med at bestemmelsene i arbeidsmiljøloven blir overholdt. Antallet tilsyn er redusert fra om lag 18 000 i 2015 til nærmere 13 000 i 2018. Det er en uønsket og negativ utvikling. Norsk arbeids- og næringsliv preges av stadig hardere konkurranse som så fører til negativt press på arbeidsmiljøloven. Tilsyn gjennom papirkontroll er sjølsagt ikke tilstrekkelig. Det trengs koordinerte inspeksjoner ute på arbeidsplassene. Det er i dag om lag 200 inspektørårsverk i Arbeidstilsynet, en reduksjon på 120 siden 2015. Regjeringas budsjettforslag vil ikke gi rom for flere tilsyn. Senterpartiet øker antallet inspektørårsverk med 90, hvorav 30 frigjort fra administrasjonen, og øker bevilgningen med 60 mill. kr. Videre må ansatte ved a-krimsentrene få lovhjemmel til å dele all informasjon som gjelder kriminalitet og sosial dumping. Arbeidstilsynet må også snarest få lovhjemmel til å følge opp de strenge reglene for bemanningsselskaper i arbeidsmiljøloven. Til slutt: Stortinget må få seg tilsendt omorganiseringen av Arbeidstilsynet, som fører til en negativ utvikling av antall inspeksjoner.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-27:
For to uker siden vedtok denne sal med stemmene fra Kristelig Folkeparti å legge ned lærerutdanningen på Nesna og sykepleierutdanningen i Sandnessjøen. Dette vil få store konsekvenser for kommunene i Nordland, og Nord-Norge, med hensyn til å få kvalifiserte lærere og sykepleiere, i en situasjon der det allerede er stor lærer- og sykepleiermangel i regionen. Hovedbakgrunnen for at SV ønsket å be styret i Nord universitet om ikke å legge ned disse utdanningene, var en fusjonsavtale som lå til grunn som stadfestet videreføring og videreutvikling av studiestedene. Nestleder i Kristelig Folkeparti, Ingelin Noresjø, har i forbindelse med nedleggelsen uttalt at hun føler seg lurt av fusjonsavtalen. Er representanten fra Kristelig Folkeparti enig med sin egen nestleder, at nedleggelsen av studiestedene på Helgeland er et klart brudd på fusjonsavtalen, en fusjonsavtale som bare er tre år?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-11-27:
Det var en invitasjon til litt refleksjon. Jeg tenker representanten her viser til bl.a. bompengedebatten. Jeg har sagt også tidligere at jeg mener at regjeringen bidro til at anti-bompengepartiene fikk styrket seg, i stedet for å gå ut og forklare hvorfor man har bompenger i byene. Vi er imot de bompengene som skal finansiere store motorveier, men i byen har bompengene en rekke fordeler ved seg for byutviklingen. Det har vært grunnen til at Stortingets flertall har vært enige om det veldig lenge. Når det kommer til hvordan får man oppslutning – vel, det første er å begynne forsvare klimapolitikk også når det betyr at man må stå oppreist i en liten storm. Folket ønsker å bli ledet i vår tids største krise, vi trenger ikke være så redde for politisk ledelse. Jeg mener vi står i større fare nå fordi vi har en regjering som er administratorer i vår største krise i stedet for å ta politisk ledelse og vise hvorfor vi trenger radikale klimatiltak – som vi aldri har sett før – fordi kloden er i krise.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-11-27:
Det viktigste enkelttiltaket man som politiker bør gjøre når det gjelder klima, er å holde seg til det man lover. Det største problemet i klimapolitikken over veldig mange år har vært at norske politikere lover mer enn de holder når de kommer til forhandlingsbordet og skal prioritere mellom mange viktige, gode saker. Det har gjort at vi har utsatt det store klimaarbeidet, og det er et kjempeproblem. Vi begynner nå å komme i en situasjon der vi ikke klarer å gjøre opp for oss lenger. Vi overleverer denne byrden til framtidige generasjoner. Jeg har ikke grunnlag for å si at det er hovedgrunnen til at tilliten til toppolitikerne er dårlig, men jeg tror det er en medårsak, for klima er en veldig viktig sak for mange. Hvis man ser at politiske ledere eller andre politikere ikke klarer å holde det de lover når det gjelder klima, men heller understreker hvor vondt og vanskelig klimapolitikk er, og hvor vanskelig det er å sette i verk klimatiltak, forsterker de også følelsen hos den enkelte av at – vel, det er kanskje ikke meningen at det er det jeg skal prioritere. Det er også veldig viktig at vi er forutsigbare. I elbilpolitikken, f.eks., er det veldig viktig at vi er helt tydelige på at det skal være en fordel å ha elbil i mange år framover.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-11-27:
Jeg er veldig beæret over at Høyres politikere, også i regjering, nå er veldig bekymret for muligheten for at man kan danne et flertall som foreløpig er bare en potensiell idé, i stedet for å være mer opptatt av hva man selv kan gjøre i posisjon. Jeg skal svare på spørsmålet, men jeg vil understreke at den siste klimarapporten er såpass alarmerende at jeg anbefaler stortingsrepresentanten å lese den og se hva regjeringen til stortingsrepresentanten faktisk gjør for å løse denne krisen, i stedet for å være bekymret for hva vi kan få til om to år. Det er ganske mye vi må gjøre allerede i 2020 for å klare å unngå en klimakatastrofe. Ellers ser jeg at det vi er enige om i opposisjonspartiene nå, er at vi skal ha en god distriktsprofil på klimapolitikken, og at det skal være en bra sosial profil i politikk generelt. Det jeg er uenig med de andre partiene i opposisjon i, er at det er over bensinpumpa vi skal drive sosial fordeling, ikke over skatteseddelen. Jeg mener skatteseddelen skal være den store muskelen for sosial fordeling, ikke miljøavgiftene.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-11-27:
Jeg må med respekt si at jeg tror representanten her avslører manglende kunnskap om hvordan oljepengene forvaltes, og hvordan systemet for inntektene fra oljen er. 147 mrd. kr av de samlede inntektene fra oljen er skatt fra oljeselskapene, en stor pott av de direkte investeringene Norge har på sokkelen, og alt det går inn i oljefondet. Vi sier at vi ikke er avhengige av å ha de friske pengene inn i oljefondet for å fortsette å ha et fond som er sunt og godt og gir sosial sikkerhet for den norske befolkningen. Det er avhengig av hvordan vi forvalter det fondet. Fondet vokser hvert år mer i penger fra avkastninger fra investeringene enn friske penger inn. Det gjør at vi kan frigjøre oss litt fra nervøsiteten for at vi er avhengige av de pengene. Det er vi nok ikke. Men det som stemmer i representantens innlegg, er at vår politikk, f.eks. ved å fjerne leterefusjonsordningen og andre skattefordeler for oljenæringen, vil ha en ganske sterk kortvarig effekt for nye investeringer i olje. Og det mener jeg er riktig. Det er ikke riktig i vår tid å fortsette å lete etter mer olje og gass. Vi må skyve det investeringsfokuset over på andre sektorer.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
Representanten innledet med å vise til valget. Det vi opplevde i valget, var, spesielt i Oslo og Bergen, også en ganske sterk polarisering blant velgerne. Mitt spørsmål er: Hva skal etter Miljøpartiet De Grønnes syn til for å hindre den polariseringen vi nå har opplevd spesielt i Oslo og Bergen?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
Jeg tror at noe av det kanskje mest avgjørende for å få på plass de endringene som er helt nødvendige i samfunnet, er å sikre at hele befolkningen er med oss. Polariseringen har vi sett spesielt i de to største byene, men vi ser også en avmaktsfølelse ved at folk har utfordringer med å se hvordan de selv kan være aktive, men samtidig er redde for konsekvensene for sin egen del – når det gjelder å komme seg til arbeid, osv. Hva er det viktigste tiltaket for å sikre at vi får hele befolkningen med på de endringene som er helt nødvendige framover?
Mudassar Kapur (Høyre), 2019-11-27:
Miljøpartiet De Grønne har i sitt alternative budsjett økt miljøavgiftene kraftig. Drivstoffavgiftene skal opp med 5 kr, CO2-avgiften skal øke med 50 pst., og flyseteavgiftene øker med til sammen 11 mrd. kr. Det er ingen tvil om at klimautfordringene er noe vi skal løse sammen. Det handler om å ha folk med seg, men man må også ha et stortingsflertall med seg. Og her kommer Senterpartiet inn i bildet, for representanten Bastholm og Miljøpartiet De Grønne kommer ikke utenom å være enig med også Senterpartiet dersom man skulle danne et opposisjonsflertall her i Stortinget. Det partiet vil jo redusere drivstoffavgiftene, gi flere fritak i CO2-avgiften og redusere flyavgiftene. Kan Miljøpartiet De Grønne samarbeide med et parti som vil gjøre dette, eller er det utelukket for Miljøpartiet De Grønne å samarbeide med Senterpartiet framover?