Svein Harberg (Høyre), 2015-12-04:
I tillegg til å være leder for komiteen som har ansvaret for skværriggerne, er det sånn at jeg er gammelt medlem av Statsraad Lehmkuhls Venner fra min oppvekst i Bergen, bor på Sørlandet og jobber nå i Oslo med «Christian Radich». Så det ligger naturlig for meg å ta vare på disse tre skutene. Det har slått meg når jeg har sagt at jeg skulle ha innlegg om skværriggerne, at folk blir litt fjerne i blikket. Det bekrefter bare behovet for å beholde dem, så folk også i framtiden kan vite hva en rigg er, og hva en skværrigg er i forhold til gaffelrigg og de andre riggene. Dette er en viktig del av historien vår som vi skal fortelle. Her har vi anledning til å fortelle den med aktive kulturminner i bruk, så de virkelig forstår hva dette dreier seg om. Så er det i grunnen tre ting vi snakker om når vi jobber med skværriggerne. Det ene er dagen i dag og finansiering og daglig drift. Det andre er hvordan vi skal sikre inntekter for framtiden. Og så er det også litt om historien. Først er det viktig å slå fast at de har fått et solid løft. De har fått et solid løft i sine tilskudd egentlig gjennom to ting. Det ene var at Stortinget løftet sitt tilskudd for et par år siden med 1 mill. kr til hver av dem i økning. Det var et godt løft. Men ikke minst har vi nå presisert 70/30-delingen, som det dessverre har tatt litt tid å få på plass. Jeg har vært med og kjempet alle tre stedene for akkurat det, og nå ser det ut til at vi får det på plass. Men vi må huske på at det også er et løft som kommer i tillegg, for det var ikke sånn før. Så gjennom å være litt strenge på det, samtidig som departementet har vært rause disse to årene og ikke har hatt avkorting fordi det ikke var på plass, har vi greid å løfte totalinntektene til skutene, og det er bra. Økonomiutfordringen er forskjellig for de tre. «Statsraad Lehmkuhl» har fortsatt et oppdrag for det offentlige, men det er varslet at det kanskje kommer til å slutte. «Christian Radich» har nettopp mistet sitt oppdrag for det offentlige. Og «Sørlandet» mistet det for en stund siden. I tillegg er de i forskjellig situasjon. Ja, de er «shipshape» i dag, sånn som det ser ut. Men «Sørlandet», f.eks., er i en helt annen verneklasse enn de andre. Det betyr at skal noe klinkes der, skal det klinkes på gammelmåten, som er mange ganger så dyrt som det er å klinke på de andre skutene. Så her er det litt forskjeller, selv om vi behandler dem likt, som også må ses på spesielt i forhold til det historiske løftet som ble gjort for «Sørlandet». Jeg føler at vi har gjort et løft som er veldig bra – og som forteller noe om hvor viktige disse skutene er for oss – i det offentlige tilskuddet. Der ligger det grunnlagspenger til drift, og der ligger det også litt til vedlikehold. Vi skal huske at det som var et særskilt vedlikeholdstilskudd før, nå er tatt inn i det, så egentlig skal de sette av litt av disse pengene hvert år til i hvert fall løpende vedlikehold og ikke bare bruke dem opp på drift. Men det de trenger, er selvfølgelig oppdrag. Det er viktig at vi sammen, som stortingsrepresentanter – jeg vet at mange på Stortinget brenner for å ta vare på disse skutene – arbeider mot forskjellige departementer når det gjelder det. Kulturdepartementet har gjort et løft som er bra, og på en måte gått foran og vist ansvar. Men her kan det være at vi kan koble på Kunnskapsdepartementet – det egner seg veldig godt til samarbeid med dem, det gir flere muligheter. Ikke minst burde vi koble på Utenriksdepartementet og Næringsdepartementet. «Sørlandet» har tatt initiativ selv nå og startet en internasjonal skole. Jeg var der da de seilte fra Kristiansand, og de startet en ny internasjonal skole. På den måten får de inntekter. Vi kan la alle skutene i utenlandsk havn være ambassadører for Norge. Bedre rammer rundt ambassadørvirksomhet skal en lete lenge etter. Det ville samtidig – og det er jo litt spennende – som de er ambassadører for Norge på offentlig oppdrag, også redusere kostnadene deres i utenlandske havner. Vi må sammen se hva det offentlige kan gå foran med når det gjelder oppdrag, sånn at vi kan beholde disse levende kulturminnene også i framtiden.