trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2017-12-04:
Det er ikke alt vi vet helt sikkert om framtiden, men det vi vet, er at vi vil trenge flere fagarbeidere. Vi trenger noen som kan bygge hus, noen som kan sørge for at elektronikken fungerer, og noen som kan gi trygg og god helsehjelp til våre eldre. Fagfolk bygger landet, og uten fagfolk stopper Norge. Skal vi løse de store samfunnsoppgavene, sikre verdiskapingen og skape et bærekraftig velferdssamfunn for framtiden, må flere velge yrkesfag. Men hvordan? For det første må vi gjøre mer med rådgivningen. Det kan ikke være slik at de med best karakterer, uavhengig av hva de selv ønsker, skal møte en forventning om å velge studieforberedende. Flere må få det gode rådet om å velge å bli fagarbeider. For det andre må opplæringen bli mer praktisk og relevant. Den må henge bedre sammen med det som møter elevene i arbeidslivet. Derfor yrkesretter vi undervisningen i fellesfagene og lar flere lærere hospitere i en bedrift for å bli oppdatert på det siste nye. Og derfor oppretter vi Lektor 2-ordningen for yrkesfag, der fagpersoner fra industri og arbeidsliv blir mer inkludert i undervisningen til elevene. For å få flere til å velge yrkesfag må vi for det tredje la elevene være trygge på at de har en læreplass å gå til. Derfor har regjeringen og samarbeidspartiene økt lærlingtilskuddet med 21 000 kr per kontrakt, slik at det blir lettere for bedriftene å ta inn lærlinger. Vi stiller krav om lærlinger i offentlige anbud, samtidig som det offentlige tar inn flere. Vi hever statusen og rekrutterer flere lærebedrifter. Og i denne sammenheng må jeg si at jeg veldig stolt av å være fra Rogaland, som er det fylket i landet som er best på å skaffe elevene læreplass. God rådgivning, en praktisk og relevant opplæring og flere læreplasser er tre viktige grep regjeringen gjør for å få flere fagarbeidere. Sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre har vi løftet yrkesfagene og fagskolene med over 600 mill. kr, og vi skal gjøre enda mer. Nå plusser vi på over 70 mill. kr – 2018 blir yrkesfagenes år. Med Høyre i regjering får vi flere gode fagarbeidere. Sammen bygger vi landet og skaper et bærekraftig velferdssamfunn for framtiden.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
Å ta vare på våre eldste er en av våre aller, aller viktigste fellesoppgaver. Arbeiderpartiet prioriterer god omsorg og helsehjelp. I det hele tatt må alle som trenger at fellesskapet stiller opp når de trenger hjelp, sikres verdige tjenester og trygghet. Det viktigste i omsorgen er ressurser, ansatte, tid og kompetanse. «Kommuneøkonomien er sterk», sa komitéleder Astrup da han startet debatten i dag. Astrup og jeg har en ganske forskjellig oppfatning av hva virkeligheten er. Det er kanskje greit å høre hva KS sa da budsjettet ble presentert: «(...) kommuneopplegget stiller flere kommuner og fylkeskommuner overfor store utfordringer, da de vil ha realnedgang i de frie inntektene, fordi inntektsveksten ikke holder tritt med kostnadsutviklingen.» (...) Det synes jeg ikke er så sterkt, annet enn at det er sterk kost fra KS – som av og til kan være litt runde i kantene, synes jeg. Dette var tydelig. For mange kommuner blir det krevende å opprettholde dagens tilbud, bl.a. til de eldre omsorgstrengende. Derfor har Arbeiderpartiet lagt inn 2 mrd. kr mer til primærkommunene – 2 mrd. kr – pluss 1 mrd. til fylkeskommunene utover det regjeringa har. I tillegg til å ha for lite penger i overføringer til sykehjem, omsorgsboliger og den statlige tilskuddsordningen skal regjeringa kutte ut penger til rehabiliteringsprosjekter. Det er svært negativt for mange kommuner. Regjeringa skjønner heller ikke at det trengs en stor satsing på helse- og velferdsteknologi. Vi vil ha 1 mrd. kr fordelt over fire år og viser det i det første budsjettåret. Vi vil også ha 1,4 mrd. kr mer til sykehusene. På mine hjemtrakter, Hedmark og Oppland, betyr det over 70 mill. kr, og vi ville bl.a. kunne hatt stor nytte av de pengene til prehospitale tjenester og desentraliserte tilbud. Helt til slutt må jeg nevne bredbånd. Når jeg hører Venstres representant stå her oppe og si at det er budsjettvinneren, vil jeg minne om at det er 80 mill. kr som er lagt oppå 70 mill. kr. Det er 150 mill. kr, noe som er 10 mill. kr mindre enn det som lå i potten for fem–seks år siden. Vi har 500 mill. kr bare i 2018! Så det er utrolig synd at det norske folk, og i særlig grad Distrikts-Norge, ikke får det i julegave.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2017-12-04:
Når vi i dag skal lande den femte budsjettenigheten på rad mellom de borgerlige partiene, legger vi faktisk bak oss en periode med tidenes kunnskapssatsing i Norge. Selv om vi som ulike partier kunne tenkt oss en noe annen innretning på enkelte innsatsområder, er det ingen tvil om at barn, elever, studenter, voksne og næringslivet har tjent godt på regjeringsskiftet siden 2013. Det er gledelig å se at allerede lærer ungene våre mer, at frafallet går ned, at i både privat og offentlig sektor forskes det som aldri før, og at de som vil strekke seg litt ekstra, eller de som henger litt etter, alle får bedre hjelp og støtte nå enn for ikke så altfor mange år siden. Der vi tidligere fikk sen innsats og tiltak rettet mot slutten av grunnskolen og inn i videregående, er det nå fire partier som står sammen om et løft for tidlig innsats. Der vi tidligere fokuserte på antall plasser, får vi nå et løft for kvaliteten i barnehagen og økt tilgjengelighet for familier med lave inntekter. Målet er at uavhengig av familiebakgrunn skal barn bli sett, få støtte når behovet er der, og bli inspirert til å strekke seg lenger. Vi skal strekke oss, nemlig, for at alle barn skal ha et bedre utgangspunkt i livet, samtidig som vi legger grunnlaget for god læring inn til barnetrinnet. For det handler om å sikre et bedre utgangspunkt for at alle skal kunne lære å lese, skrive og regne så godt at det å bygge på videre i skoleløpet skal bli enklere for den enkelte. Når vi nå gjennomfører tidenes løft for tidlig innsats, fortsetter vi samtidig storsatsingen på videreutdanning av flere tusen lærere, og i sum løfter vi altså grunnopplæringen for alle barn. I denne sammenheng bør det egentlig være en tankevekker at tidlig innsats for Arbeiderpartiet er å kutte 300 mill. kr til private barnehager. Ikke bare er det en useriøs inndekning, som egentlig stiller satsingen til Arbeiderpartiet i et merkelig lys, det er også en sterk venstredreining og symbolpolitikk og egentlig en hån overfor de mange som har stått på dag og natt for å gi alle barn i Norge en barnehageplass. Jeg har mye mer. De borgerlige partiene har levert solid på flere områder, bl.a. innenfor yrkesfag, høyere utdanning og forskning, men helt overordnet handler kunnskapsbudsjettet om å ta ungene våre på alvor. Det handler om å skape et bærekraftig samfunn der alle får muligheter og får gode liv der de kan bidra tilbake til samfunnet et bærekraftig samfunn hvor vi sikrer at framtidig omstilling kan møtes av en kunnskapsrik generasjon som håndterer ny teknologi og nye oppgaver og ser nye løsninger et bærekraftig samfunn hvor vi forsker og utvikler nye ideer og finner bedre løsninger på morgendagens muligheter Det krever en kraftfull satsing og et kunnskapsbudsjett levert av fire ikke-sosialistiske partier – til beste for ungene våre og mulighetene som ligger foran.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
Historien om den norske velferdsstaten er historien om demokratiet og denne salen, som har turt å ta langsiktige og visjonære valg. Det handler om troen på at vi faktisk kan skape et bedre samfunn sammen gjennom politikken. Derfor har vi sørget for at vi kan eie en naturressurs som vannkraften i lag. Derfor har vi sørget for at vi bygde opp igjen hele landet etter annen verdenskrig, og at vi opprettet Statens Lånekasse for å gi unge folk, uavhengig av størrelsen på lommeboken til foreldrene, en likeverdig sjanse til å få utdanning. Det er måten å løse samfunnsproblemer på, og det er store samfunnsproblemer vi skal løse de kommende årene. Blant annet er det nå en tredjedel av den voksne befolkningen som står uten jobb. Halvparten av landets 17-åringer får ikke sommerjobb, mens det i starten av 2000-tallet var 75 pst. som fikk det, og det er systematisk barn fra de rikeste familiene som stiller først i den køen også. Det er helt klart at det norske demokratiet igjen må tørre å bruke aktiv politikk for å løse samfunnsproblemene. Da lurer jeg på, når vi har så store oppgaver som vi skal løse, hvorfor vi har en så passiv regjering. Det eneste svaret jeg finner fram til, er at det hos denne regjeringen ligger en ideologisk tro på at det er markedet som skal løse det, ikke demokratiet. Arbeiderpartiets forslag til hvordan pengene skal brukes i Norge det neste året, er derfor – på punkt etter punkt – rettet inn mot flere arbeidsplasser og fordeling av verdier. La meg nevne tre eksempler. Det handler om at alle skal ha tilgang til den samme grunnleggende infrastrukturen i Norge. I dagens samfunn betyr det bredbånd. Derfor vil vi bruke penger, i fellesskap, for å investere i den moderne infrastrukturen. Det handler om at vi vil skape nye arbeidsplasser, samtidig som vi reduserer klimagassutslippene. Derfor går vi inn med en storstilt investering i miljøteknologi, hvor vi oppnår begge disse to tingene på en gang. Det handler om en helt grunnleggende del av velferdsstaten vår: et sterkt offentlig helsevesen. Derfor er det sånn at vi i Arbeiderpartiet tror på et sosialt demokrati, der vi faktisk bruker muligheten som ligger i denne salen, til å løse samfunnsproblemer. Norge kan bedre enn den samfunnsutviklingen vi nå ser. Derfor trenger vi også et bedre statsbudsjett.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
Høyre lurte tidligere i debatten på hvorfor Arbeiderpartiet er så opptatt av aktiv næringspolitikk. Det er flere viktige grunner til det. Jeg skal nå forklare to. Punkt en handler om at vi ønsker å skape flest mulig arbeidsplasser, og punkt to handler om at vi bruker næringspolitikken også som et verktøy for å fordele verdier i Norge. Det har vært en suksess i norsk historie, spesielt knyttet til naturressursene våre. Der har det vært mange harde debatter i denne salen, som kunne gitt et helt annet utfall for hvordan dagens Norge hadde sett ut, med mindre det hadde vært tatt kloke og visjonære valg. Et av de valgene som er blitt tatt i Norge, går nettopp på at vi skal eie oljeressursene sammen, og verdiene av dem skal komme det brede lag av befolkningen til gode. Det har vært et stridsspørsmål i norsk politikk, hvor flere ønsker å selge ut de oljeressursene, altså forskjellen mellom en aktiv politikk for å eie og bruke og en passiv politikk for å selge. Jeg kan også ta et eksempel fra min egen hjemregion. Der er skogen en viktig naturressurs, og hos oss har vi også mange flotte både bygg og bruer, hvor vi har benyttet skogen som en naturressurs for å skape flere arbeidsplasser og ringvirkninger fra industrien. OL på Lillehammer ble en sportslig suksess, men det ble også en treindustrimessig suksess. Vikingskipet er bygd med en teknologi som heter limtre, og den teknologien finner vi igjen på mange bruer nedover vår lengste elv i Norge, Glomma. At de bruene er der, er begrunnet i en aktiv næringspolitikk fordi Statens vegvesen sa at vi skal ha tre som konstruksjonsmateriale i bruer i Norge. Det var ikke mulig å gjøre det bedriftsøkonomisk lønnsomt den gangen, men på grunn av at en har tatt aktive valg og investert i teknologi, er det i dag mulig å skape både større verdier og – ikke minst – ha en mer klimamessig gunstig produksjon av bruer enn hva som ville ha vært mulig uten en aktiv næringspolitikk. Arbeiderpartiet mener at det er en framtidsrettet måte å tenke videre på. Det er vi veldig stolte av, og det ligger også til grunn for vårt forslag til statsbudsjett, som har flere gode forslag nettopp for å styrke innsatsen når det gjelder forskning på jord og skog. Så vi ønsker oss mer av en aktiv politikk, og det kommer vi til å kjempe for hele denne stortingsperioden.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2017-12-04:
Vi i Kristelig Folkeparti er svært tilfreds med at vi gjennom budsjettforliket med Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre har fått styrket bevilgningene over budsjettet til Landbruks- og matdepartementet med 105,5 mill. kr. Den 16. juni i år ga Stortinget samtykke til inngåelse av avtale med EU om utvidet handel med landbruksvarer etter artikkel 19 i EØS-avtalen. Som et resultat av bortfall av eksportsubsidier på Jarlsbergost og økt tollfri kvote for ost fra EU vil vi fram mot 2020 få et bortfall av opp mot 130 millioner liter melk fra norske produsenter. Derfor var det viktig for stortingsflertallet å presisere i et anmodningsvedtak at regjeringen måtte fremme kompenserende tiltak for budsjettåret 2018, bl.a. for å lette overgangen til et strammere melkemarked for norske bønder. Vi i Kristelig Folkeparti gikk derfor inn i budsjettforhandlingene med et mål om å få på plass et flerårig fond for omstilling i melkeproduksjonen. Vi ønsket oss et fond som skulle benyttes som investeringstilskudd til brukere som må foreta store omstillingsinvesteringer på grunn av de nevnte endringene i de handelspolitiske rammevilkårene, og at omstilling for melkebruk med 15 til 30 kyr ble prioritert. Etter forhandlingene med regjeringspartiene om et budsjettforlik må vi erkjenne at vi ikke kom helt i mål med våre ambisjoner. Vi foreslo 150 mill. kr i 2018 til et slikt omstillingsfond, mens budsjettforliket sier at det blir satt av 75 mill. kr til investeringsstøtte for landbruket, og kun for budsjettåret 2018. Vi er likevel fornøyd med at forliket innebærer at disse midlene ikke skal legges inn som en ekstra pott under jordbruksoppgjøret. Dermed kommer regjeringen oss i møte i vårt krav om at dette skal defineres som friske midler utenom jordbruksavtalen. Så vidt vi har brakt i erfaring, er det første gang det skjer, og summen på 75 mill. kr utgjør godt over 10 pst. av totalrammen for årets jordbruksoppgjør. Vi ønsket oss også et flerårig investeringsfond. Der nådde vi heller ikke fram i forhandlingene med regjeringen. Kristelig Folkeparti ser seg dermed ikke ferdig med jobben med å sikre norske bønder bedre rammevilkår i møte med et strammere melkemarked. Vi har det som utgangspunkt i kommende konstruktive forhandlinger med regjeringen, både ved Stortingets behandling av jordbruksoppgjøret i 2018 og i budsjettforhandlinger i årene som kommer. Vi er også fornøyd med at regjeringen ga etter for vårt krav og la inn igjen i budsjettet 30,5 mill. kr i støtte til organisasjoner som arbeider innenfor landbruks- og matpolitiske satsingsområder. Det er andre år på rad at regjeringen handler på tvers av klare signal fra Stortinget om at støtten til organisasjonene skal videreføres, og vi håper at vi slipper flere omkamper i framtiden. Det skaper stor frustrasjon hos tusenvis av frivillige som legger ned en stor innsats for å løfte fram viktigheten av god dyrevelferd, trivsel gjennom stell av dyr og planter, utnytting av mat som ellers ville ha blitt kastet, og andre samfunnsnyttige formål.
Ingunn Foss (Høyre), 2017-12-04:
Statsbudsjettet for 2018 er et budsjett for økonomisk vekst, flere jobber og et budsjett for et bærekraftig velferdssamfunn. Budsjettavtalen mellom regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti viderefører hovedprofilen fra regjeringens forslag og inneholder en ytterligere styrking av gründerpolitikken, klimapolitikken og den sosiale profilen. De fire partiene har med denne budsjettenigheten vist at de kan ta ansvar i vanskelige tider og samtidig sørge for å ruste Norge for framtida. Denne regjeringen satser på de områdene som er viktigst for framtidas velferd. Den satser på forskning og utdanning, vei og jernbane, gründere og næringsliv, helsetjenester samt forenkling og omstilling, både for det offentlige og for næringslivet. Vi vil at enda flere skal få muligheter i det norske samfunnet. Vi hjelper dem som står utenfor, vi prioriterer økt innsats mot barnefattigdom, og vi styrker barnevernet. Arbeid med tidlig innsats i skolen forsterkes, og vi gir skattelettelser som fremmer vekst og investeringer i norske arbeidsplasser. Spesielt gledelig er det at vi i dette budsjettet fikk flertall for utfasing av den såkalte maskinskatten, en sak som Høyre og næringslivet har jobbet for i en årrekke. Å fjerne denne skatten vil gi store lettelser for industrien og trygge arbeidsplassene og ikke minst legge til rette for nyetableringer. For Agder-fylkene er dette en veldig viktig sak med tanke på mulige etableringer av datasentre. Fylket har store vannkraftressurser og ligger nær kontinentet. Aktører både på Lista og i Vennesla er allerede godt i gang med utbygging og utbyggingsplaner. Senket elavgift, tiltak for å få bygd nye fiberkabler og fjerning av maskinskatten gjør at rammebetingelsene for denne næringen blir vesentlig bedret. Dagens regjering fører en politikk som legger til rette for å styrke Norges vekstevne og trygge arbeidsplassene, og som sørger for at vi kan opprettholde velferden også for de generasjoner som kommer etter oss.
Jon Gunnes (Venstre), 2017-12-04:
Regulering av markedet er den viktigste innsatsfaktoren for å gjennomføre det grønne skiftet. Det å frita elbiler for moms og andre avgifter har skapt et marked for denne bilen, og vi har nå 120 000 elbiler som kjører på våre veier. Men opp mot 2,7 millioner biler, som er totalantallet biler i Norge, bidrar elbilen bare bitte lite grann – ennå. Men ketchupeffekten kan være nær. Nå begynner bilfabrikantene å produsere biler som virkelig kan få fart på elbilsalget. Det er biler til et annet segment enn i dag – ikke bare Tesla, men bilmerker som er langt billigere. En tredel av private bileiere ønsker en biltype som er stor nok for en aktiv familie, har firehjulstrekk, tilhengerfeste, høy bakkeklaring og lang rekkevidde. Eller for å si det enklere: Mange drømmer om en SUV, en elektrisk SUV. Denne bilen må nødvendigvis veie noen kilo, og derfor kan ikke egenvekten være avgjørende for avgiftsnivået. Det samme gjelder for bilen som en elektriker eller en rørlegger skal bruke i jobbsammenheng. Håndverkere må få tilbud om å delta i det grønne skiftet. Venstre vil legge til rette for dem som trenger bilen, men et klart krav bør være at alle biler som selges etter 2025, skal være fossilfrie. Skal vi nå dette målet, må vi stimulere markedet. Avgifter ved kjøp av populære biler må unngås de nærmeste årene. Venstre klarte det ved denne budsjettbehandlingen. Det grønne skiftet må videreføres, og ny teknologi vil også føre til grønn vekst.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2017-12-04:
Da regjeringen Solberg tiltrådte i 2013, var det stort behov for omstilling i Norge. I perioden før økte sykehuskøene og antall fattige barn. Antall unge som sto helt utenfor arbeidslivet, økte fra 47 000 i 2008 til 70 000 i 2013 – dette samtidig som oljeprisen var rekordhøy, nordmenn betalte mer skatt og det var vekst i norsk økonomi. I 2013 gikk norsk økonomi fra full gass til halv fart og ledigheten steg. Det var resultatene av en politikk de rød-grønne fortsatt fremmer i dag. Fire år etter, med et betydelig fall i oljeprisen bak oss, ser vi at veksten er tilbake, ledigheten går ned og flere kommer i jobb. Dette er gode nyheter for dem som kommer i jobb og for bedriftene som opplever bedre tider, men for den politiske omstillingsviljen kan det være dårlige nyheter. Det til tross for at pPerspektivmeldingen av 2013 og 2017 viser at Norge må gjøre endringer som sikrer en bærekraftig velferdsstat for generasjonene som kommer etter oss. Endringer må til for å sørge for at alle kan bli løftet opp, og at alle får være med. Et samfunn der gamle strukturer opprettholdes, virker ekskluderende på nye grupper og nye behov. Dette gjelder også innretningen på velferdsordninger og sosiale ytelser. Det mangler ikke på vilje til å øke ytelser eller bredde disse, men alle ytelser kan ikke være alt og gjelde alle. Disse må også endres, slik at de virker etter hensikten når samfunnet endrer seg. Det er ikke bare for å sikre den bærekraftige velferdsstaten at Høyre snakker om arbeidslinja og arbeidsretting av ytelser. Dette er viktig for den enkelte. Arbeid er mer enn bare jobb. Det er også økt økonomisk frihet, inkludering og et fellesskap utover hjem og familie. Derfor mener Høyre at det er viktig å opprettholde en tilknytning til arbeidslivet ved egen eller andres sykdom. Å havne utenfor skal ikke være et valg, men kan ofte bli resultatet dersom bortfall av arbeidsinntekt kompenseres fullt ut eller delvis i lengre perioder. Ordninger for å kompensere for midlertidige tap av arbeidsinntekt av velferdshensyn kan ikke gli over til å bli permanente ordninger for å være hjemme. De fire siste årene har regjeringen lagt fram budsjetter som har fremmet arbeid, aktivitet og omstilling. Denne politikken virker og vi ser resultatene. Men dette arbeidet må fortsette, det må lønne seg mer å stå lenger i arbeid. Vi må redusere barrierer til å gå fra offentlig til privat sektor, vi trenger en ny, ansvarlig pensjonsreform. Inkluderende vekst betyr også et skattesystem som fremmer arbeid og aktivitet, og som sikrer inntekten til velferdsstaten på den ene siden og et sosialt sikkerhetsnett som gir trygghet til dem som trenger det, på den andre. En stat skal ikke være alt for alle, men mye for dem som trenger det mest.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2017-12-04:
Jeg kan forsikre forsamlingen om at når redusert skatt på arbeidende kapital nevnes, er det ikke mange bedriftseiere som forbinder det med skattelette til de rike. Tvert imot ser man det som en mulighet til å investere mer i bedriften og i arbeidsplassene, heller enn å vanne ut bedriftens likviditet med denne særnorske beskatningen. Åtte av ti norske bedrifter sa i en undersøkelse gjennomført av NHO at skatten på norsk eierskap er til hinder for å skape flere jobber. Høyre har trappet ned skatt på arbeidende kapital fordi vi ønsker at flere arbeidsplasser i Norge skal være norskeid. Skattefradrag for investering i oppstartsbedrifter ble innført i sommer, mens fjerning av maskinskatten, en ytterligere reduksjon av selskapsskatten og endring av reglene for opsjonsbeskatning ligger i neste års budsjett. Gründere tar en risiko for å skape nye jobber, men kun én av ti bedrifter har lyktes ti år etter oppstart. Oppstartsbedriftene må få betingelser som gjør det enklere å beholde eierskap og kontroll i en startfase og å tiltrekke seg de riktige medarbeiderne allerede fra start. Oppstartsbedrifter kan sjelden konkurrere på lønn om de kloke hodene, så opsjonsordningen kan være et viktig instrument for å tiltrekke seg de riktige personene, som er villige til å ta risiko og jobbe for en mulig gevinst i framtiden. Høyre ønsker å legge til rette for flere lokaleide norske bedrifter. Et viktig punkt i budsjett 2018 er derfor endring av reglene for opsjonsbeskatning. Etter den nye ordningen skal fordeler ved opsjoner til ansatte i små oppstartsselskap skattlegges først når aksjene realiseres. Dette blir viktig for norske oppstartsbedrifter og ikke minst for den unge, men raskt voksende helsenæringen. Jeg ønsker å gi en honnør til de samarbeidspartiene som deler vårt syn på å styrke norsk næringsliv, og spesielt til Venstre, som ønsket å øke taket på opsjonsbeskatningen utover det som var foreslått av regjeringen – et viktig tiltak for å styrke norsk eierskap. Jeg mener forslaget til opsjonsbeskatning nå er forbedret ved at man øker maksimal opsjonsfordel fra 30 000 til 500 000 kr. Dette kan bidra til at vi får en ordning som blir praktisk anvendelig. Mange har snakket om å legge til rette for mer entreprenørskap. Vi gjør noe med det. Norge er i omstilling, og vi må bruke de verktøyene vi har, til å legge til rette for entreprenørskap og norsk verdiskaping. Vi må ikke være så redde for å la folk bruke kompetansen sin til å skape noe i dette landet. Enten man liker det eller ikke, er realiteten at vi trenger et livskraftig næringsliv for å opprettholde en bærekraftig velferdsstat.
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
Dagens regjering framstår ofte som en administrerende enhet i ledelsen av AS Norge. De fire foregående årene har det ikke vært gjennomført noen reformer av stor betydning, bortsett fra at de rike er blitt rikere og de med minst og dårligst økonomi har fått det verre. Det kan vel kanskje også beskrives som en reform, men det er ikke en reform som Arbeiderpartiet støtter. Vi mener at de store pengene skal gå til de store tingene og ikke til de menneskene som har mest fra før. Sist uke vedtok Stortinget en lov om utprøving av selvkjørende kjøretøy – et viktig vedtak som både kan få ned antall biler på veiene og få ned antall ulykker. En slik satsing fordrer utbygging av bredbånd, ja, faktisk en kraftig satsing på utbygging. Vi vet i tillegg at framtidens velferdssamfunn vil være digitalt i langt større grad enn i dag, f.eks. gjennom at både helsetjenester, tingenes internett og mye annet må kobles opp via nettet. Ja, ting vi ennå ikke har oversikt over, vil bli utført via internett på måter vi i dag ikke aner noe om. Manglende satsing vil føre til et skille mellom by og land om vi ikke er bevisste på dette og satser deretter. Venstre framholder bredbåndsatsing som budsjettvinner. Vel, det sier vel mye om resten av budsjettet, for det ble ikke mer enn snaut status quo. Næringsutvikling i distriktene og kompetanseutvikling i befolkningen vil bli blant taperne. Dersom kommersielle krefter skal få lede denne utviklingen, er det store områder i landet som aldri vil få bredbåndsdekning. Arbeiderpartiet vil ikke at det skal danne seg et A-lag og et B-lag på dette området – ja, ikke her heller. Regjeringen halverer sin satsing på bredbånd, mens Arbeiderpartiet vil ha en storstilt satsing på bredbåndsutbygging og har lagt inn 430 mill. kr mer enn regjeringens budsjettforslag og 350 mill. kr mer enn budsjettforliket. Det er faktisk en seksdobling av regjeringens forslag og en tredobling av forliket. Dette viser at Arbeiderpartiet, i motsetning til regjeringen, har forstått viktigheten av bredbånd i framtidens velferdssamfunn. Dette ville vært en investering i framtidig verdiskaping og velferd.
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
I motsetning til representanten Engen-Helgheim har jeg ikke drukket noe særlig Møllers tran i kveld, iallfall ikke for mye, så jeg skal være litt forsiktig med å karakterisere de løsningene som regjeringen og samarbeidspartiene har kommet med. Men de har lagt fram et statsbudsjett for 2018 der Kristelig Folkeparti har forhandlet fram endringer som er viktige. Dessverre fant verken regjeringspartiene eller noen av samarbeidspartiene det viktig å bevilge penger til planlegging av dobbeltspor på Jærbanen. Det dreier seg tross alt om noen relativt få millioner kroner, men til og med Venstre, som kaller seg jernbaneparti, avstår fra denne finansieringen. Kommunepolitikere fra alle partier i kommunene langs dobbeltsporet, inkludert samferdselsministerens hjemkommune, har prøvd å forklare viktigheten av penger til dette formålet, men uten å nå inn hos dem som sitter med makten. Arbeiderpartiet skjønner frustrasjonen i kommunene mellom Sandnes og Egersund. Store arealer langs Jærbanen er båndlagt for et framtidig dobbeltspor, men kommunestyrene i disse kommunene kan ikke planlegge noe som helst som skal skje på eller i nærheten av disse arealene, før de vet hvordan banen skal ligge og se ut. Tettstedsutviklingen langs banen står altså i stampe inntil planleggingen er på plass. I tillegg er parkeringsutfordringene store på enkelte tettsteder. Her skjer det ingenting, til tross for lovnader fra samferdselsminister Solvik-Olsen. Pendlere velger å kjøre bil fordi de ikke får parkeringsplass på stasjonen. I Arbeiderpartiets alternative budsjett er det tatt høyde for disse planleggingsmidlene, og vi mener det er på høy tid å komme i gang med planleggingen av en viktig transportkorridor for hele Sør-Rogaland, som ligger inne i gjeldende NTP. Nå må regjeringen sette fart i planleggingen av denne banen, slik at regionen får handlerom til å planlegge tettstedene sine. Men hvis regjeringen ønsker å skrinlegge hele dobbeltsporet, får de si det, og ikke holde jærkommunene for narr, for da bryter man tidligere lovnader. Men – til representanten Engen-Helgheim – det er altså ikke noe nytt fra denne regjeringen.
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
Norge har store naturgitte fortrinn for næringsutvikling. Naturressursene våre, som vi skal leve av, finner vi i distriktene – landbruk, havbruk, skogbruk og mineraler. Med en høy grad av forskning og teknologisk utvikling er dette næringsområder som fortsatt har et stort potensial. Da må vi skape likeverdige konkurranseforhold. Vi må skape for å dele, og vi må skape nytt til erstatning for oljerelatert virksomhet. De aller fleste bedrifter ligger ved en fylkesvei. Forfallet på fylkesveiene er anslått til å utgjøre mellom 70 mrd. kr og 90 mrd. kr i grunnlagsdokumentet til NTP. Dette er alvorlig. I fylket jeg kommer fra, er det ti ganger så mye fylkesvei som riksvei. Klimaforandringene, med mer flom og ras, gir fylkeskommunene store, uforutsette utgifter. Når veier og bruer blir borte, må dette fikses. Tunnelsikkerhetsforskriften skulle kompensere fylkene, men med den farten regjeringen legger opp til, er minimumstiltakene finansiert i 2037, mens fristen er 2019. Det ironiske er at de utfordringene fylkeskommunene har, gjør at samferdselsministeren til stadighet legger nye bompengeprosjekt på fylkesveier fram for Stortinget. De har lokal tilslutning fordi fylkeskommunene tar ansvar. De ser trailervelt og trafikkfarlige, bortsmuldrete veier. Norge må gjøres mer konkurransedyktig. Det kan vi gjøre ved å øke fylkeskommunens rolle som regional motor med regionale utviklingsmidler, hvor regjeringen til nå har kuttet 1,3 mrd. kr. Det kan vi gjøre ved bredbånd, hvor regjeringen foreslo å halvere tilskuddet der det ikke er kommersielt lønnsomt. Vi kan øke rammeoverføringene til fylkeskommunene. En rekke ordninger er ikke fullfinansiert hos dem, f.eks. moms på bussbillett, lærlingtilskudd og ferjedrift. Uten bedre og mer målrettet satsing vil ikke distriktene kunne konkurrere om kompetansen de så sårt trenger. Teknologi og forskningsmiljø i byene og naturresursene i distriktene må spille sammen. Arbeiderpartiet ser dette, og vårt alternative budsjett vil styrke og bygge landet, også der naturressursene er. Det er det vi skal leve av i framtiden. Det synes regjeringen å ha glemt.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
Norge er inne i en omstilling. Norge har som ett av 175 land underskrevet Parisavtalen. Det forplikter, og det utfordrer. Det er derfor skuffende å se at regjeringen og samarbeidspartiene ikke setter av nødvendige midler til karbonfangst og -lagring. Verbalforslag og gode intensjoner uten at det følger med økonomiske virkemidler, hjelper lite. Skal Norge bidra til at vi når 2-gradersmålet i Parisavtalen, må alle gode tiltak på bordet, og de må finansieres. Derfor ønsker Arbeiderpartiet å sette av 340 mill. kr i sitt alternative statsbudsjett til karbonfangst og -lagring. Arbeiderpartiet mener også at energisystemet spiller en avgjørende rolle i overgangen til lavutslippssamfunnet. Nesten all kraftproduksjon i Norge i dag er fornybar og utslippsfri. 20 000 årsverk i 1 500 vannkraftverk leverer 96 pst. av strømmen vår. I Norge er derfor hovedoppgaven å ta vår fornybare kraft bedre i bruk for økt verdiskaping og reduserte utslipp. Fra naturens side har Norge et enormt potensial for nye fornybare energikilder, både til havs og på land. Forsyningssikkerhet, stabilitet og produkter mot sluttkunde må vektlegges i sterkere grad. Veitrafikk og annen transport står for store deler av Norges utslipp, og fornybar energi må derfor langt på vei erstatte fossil energi. Det krever et sterkt offentlig engasjement i kraftproduksjonen. Det krever et tett samspill mellom fornybarnæringene og petroleumssektoren, og det fordrer ikke minst at det er etablert nødvendig infrastruktur. Norges nordligste fylke, Finnmark, mangler nødvendig infrastruktur, som kraftlinjer med god nok kapasitet. Som en konsekvens av dette koples Hammerfest og Alta ut ved ekstremværsituasjoner som oppstår hver eneste vinter. Det er snakk om over 30 000 innbyggere. Øst-Finnmark importerer kraft fra Russland og Finland for å dekke sitt behov. Deler av den kraften er produsert ved atomkraftverkene i Russland og Finland. Finnmark har ca. 80 pst. av det uutnyttede vindkraftpotensialet på land. Samtidig avvises gode vindkraftprosjekter på grunn av kapasitetsmangel i overføringsnettet. Staten må gjennom Statnett legge til rette med en aktiv politikk som sørger for at vi får videreført 420 kV-linjen fra Balsfjord i Troms til Skaidi–Hammerfest i Vest-Finnmark og videre til Øst-Finnmark.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
Et tilgjengelig og stødig politi som er der folk er, og som bidrar til trygge lokalsamfunn, er – sammen med rettsapparatet og domstoler som håndterer sakene effektivt og pålitelig, og som samtidig bidrar til at folk kan gå videre i livet sitt – noen av våre viktigste rettsstatsprinsipper. Arbeiderpartiet vil forebygge og bekjempe kriminalitet. Forbrytelser skal oppklares raskt, og lovbrytere skal straffes og rehabiliteres. Ofre for alvorlig kriminalitet og deres pårørende skal tas vare på. Kriminalpolitikken må forebygge bedre, oppklare mer, reagere raskere og rehabilitere mer effektivt. Arbeiderpartiet vil føre en kriminalpolitikk som er tøff mot gjengangere og organisert kriminelle. Vi vil ha gode, effektive rehabiliteringstilbud. Arbeiderpartiet har høye ambisjoner for justissektoren, for økt beredskap og for et tryggere Norge. Når KDI i dag roper varsku om budsjettsituasjonen i fengslene og uttrykker at situasjonen er tilnærmet uhåndterlig, og når politifolk varsler om at dersom de ikke får betjenter ut i gatene, vil det gå på sikkerheten løs, har ikke regjeringen, med støttepartiene, gjort jobben godt nok. Arbeiderpartiet mener at vi må sørge for å nå målet om to politifolk per tusen innbyggere, og vi vil se til at kriminalomsorgen har kapasitet til å gjøre det viktige rehabiliteringsarbeidet som de er satt til, og at ingen risikerer å få et blått øye på jobb. Vi kan ikke akseptere denne situasjonen som regjeringen har satt oss i. Arbeiderpartiet satser på politiet og den sivile beredskapen, løfter kriminalomsorgen og styrker rettssikkerheten til folk flest. Vi legger til rette for gode og trygge lokalsamfunn og styrker frivilligheten.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
For første gang har jeg fått følge finansdebatten fra stortingssalen. Jeg har jo innsett at dette ikke er den store dagen for raushet, men jeg skal prøve å si noe hyggelig. For skal jeg være helt ærlig, er det faktisk ikke alt som er helt galt med regjeringens politikk. Men det er kanskje sånn at enkelte av innspillene som kommer fra opposisjonen, også kan ha noe for seg. Når jeg har hørt de politiske innleggene fra Høyre og Fremskrittspartiet her, burde jeg jo egentlig ha begynt å tvile på min egen tro, på min politiske tilhørighet, men tvert imot, for det handler om i hvilken retning vi ønsker å forandre landet skritt for skritt. TV 2 har i dag et oppslag om 150 000 nordmenn som sier de ikke har hatt råd til mat i løpet av det siste året. Dette handler politikk om for meg – at vi skal stille opp for dem som trenger det mest, ikke for dem som har mest. Da trenger vi et sterkt fellesskap, et fellesskap som omfordeler – ikke for at vi skal bestemme over hverandre, men for at vi skal gi alle muligheten til å leve så godt liv som mulig. Det høres kanskje ikke så spenstig ut med 3 mrd. kr mer til kommunene og fylkeskommunene, men det handler egentlig om en satsing på barnehager, flere lærere, yrkesfagløft og flere læreplasser, sånn at flere unge får muligheten til en god oppfølging i utdanningsløpet, kan ta den utdanningen de ønsker, og ikke minst også lykkes med å komme inn i arbeidslivet. Det handler om at når Arbeiderpartiet neste år vil gi 16 mill. kr mer til kommunen jeg bor i, Arendal, blir det litt lettere for bystyret der å få bygd og driftet det sykehjemmet som alle lokalpolitikere, fra Arbeiderpartiet til Høyre og Fremskrittspartiet, ser ut til å ønske seg. Og når Arbeiderpartiet legger over 1 mrd. kr mer på bordet til sykehusene, er det fordi vi ønsker at flere skal få raskere og bedre helsehjelp, helt uavhengig av egen økonomi og uten behov for andre helseforsikringer enn fellesskapet. Og det handler om at i stedet for å kutte 228 årsverk ved Sørlandet sykehus på grunn av trang økonomi, kan flere leger og sykepleiere bidra til min og andres trygghet i Agder når vi trenger det. Jeg har stor respekt for den jobben som finansministeren og statsministeren gjør, og jeg er glad for å bo i et land der omveltningene ikke er enorme selv om makten skifter hender. Men også her i Norge spiller det en rolle hvem som styrer, og over tid blir endringene store. Derfor burde jobben vår i denne salen være å sørge for at vi de neste årene får færre og ikke flere enn 150 000 nordmenn som sier at de ikke har hatt råd til mat. Norge blir et fattig land om vi ikke tar oss råd til å stille opp mer for dem som har minst og trenger oss mest. Derfor er jeg stolt over å støtte Arbeiderpartiets alternative budsjett, for det ville gitt oss muligheten til å bli litt rikere gjennom å satse på fellesskapet.
Torill Eidsheim (Høyre), 2017-12-04:
Den teknologiske utviklinga og det alle snakkar om som digitalisering, krev omstilling. Tunge endringsprosessar er krevjande å kombinere med rask omstilling. Berekraftig velferd krev forståing, engasjement, medverknad og tillit, både i det offentlege og i næringslivet. Dette er kanskje den største utfordringa vi står overfor når vi no skal hente ut potensialet i teknologi og digitalisering. Det blir no skapt nye jobbar, og folk må setjast i stand til å handtere desse endringane. Nødvendig omstilling kostar, og gode intensjonar må finansierast. Når raud-grøn side snakkar om ein aktiv næringspolitikk, kva meiner dei då eigentleg? Kva for bransjar og bedrifter skal forfordelast? Målsetjinga her er høgst uklar. Vi lever i ei verd prega av globalisering og internasjonal konkurranse. Teknologiske gjennombrot gjev oss håp om auka produktivitet og nye jobbar som kan redusere økonomiske forskjellar og gje folk eit betre liv. Vi ser vekst i økonomisk aktivitet, lønsemd og sysselsetjing. Staten skal ha ei viss rolle i næringspolitikken, men det viktigaste for å sikre jobbane våre er den generelle politikken, knytt til skattar, avgifter, konkurransepolitikk og effektivt byråkrati, slik at det er innretta på ein slik måte at bedriftene er konkurransedyktige internasjonalt. Noreg kan kapre heilt ny næringsverksemd dersom vi tenkjer smart. Då kan eg ikkje anna enn å undrast litt over korleis det tilsynelatande er greitt for Arbeidarpartiet at store delar av helse- og omsorgssektoren blir stempla – på generelt grunnlag – som velferdsprofitørar, mens andre sektorar kan hyllast for gründerskap. Utfordringane for eit høgkostland som Noreg ligg i å føre ein politikk som fremjar og støttar opp om innovasjon, omstilling og investeringar i FoU. Det er dette som bidreg til at vi utviklar eit meir robust, internasjonalt konkurransedyktig og kunnskapsbasert næringsliv. Berekraftig velferd krev at fleire tek den risikoen det er å investere pengane sine i eit norsk næringsliv.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-04:
Selv om det innledningsvis i dette innlegget kanskje kan virke som om Haltbrekken og jeg deler kopimaskin, gjør vi ikke det, men temaet vil være det samme. I trontaledebatten utfordret jeg olje- og energiminister Søviknes på behovet for mer flom- og skredsikring, da vi nettopp hadde opplevd ekstremvær på Sørlandet. Vi vet at dette får store konsekvenser, både for enkeltmennesker og – ikke minst – for næringslivet og det offentlige. Det er knyttet store kostnader til slike hendelser. 250 mill. kr er anslaget for ekstremnedbøren som rammet Sørlandet i høst, og 120 mill. kr bare i Utvik tidligere i sommer. Statsråden svarte at dette var noe man tok på det største alvor, og at det var aldri satset mer. Stor var derfor overraskelsen da vi bokstavelig talt noen timer senere ble kjent med innholdet i regjeringens forslag til statsbudsjett. Der kuttet nemlig regjeringen hardt: nesten en halvering av bevilgningen til NVEs arbeid med flom- og skredsikring – dette til tross for at statsrådens egen fagetat, NVE, selv sier at de har nok av prosjekter som er klare for oppstart, og at de har varslet at behovet er stort. Hvorfor statsråden – formodentlig mot bedre vitende – likevel valgte å framstille det som om dette var et område hvor regjeringen skulle satse videre, kan man bare spekulere på når vi nå kjenner fasiten. Senterpartiet tar klimaendringene inn over seg og prioriterer dette viktige tiltaket med flomsikring. I tråd med NVEs meldte behov legger vi derfor inn 200 mill. kr i vårt alternative budsjett, fordi det er bedre å være føre var enn etter snar, og i lengden lønner det seg. Jeg undres også over at samarbeidspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti, ikke retter opp mer av kuttet i budsjettet. Dette er etter Senterpartiets syn dårlig forvaltningspolitikk, fordi vi faktisk er nødt til å ruste oss praktisk for den framtiden som vi ser komme, med stadig flere varsler om ekstremvær. I tråd med at Senterpartiet også anerkjenner klimaendringene og konsekvensene av dem, fortsetter også Senterpartiet satsingen på teknologiutvikling for CO 2 -fangst og -lagring. Og nok en gang er det underlig at samarbeidspartiene avfinner seg med en verbalmerknad på det feltet. Begge disse partiene erkjenner klimaendringene og vet at teknologi er helt avgjørende for å nå klimamålene og løse klimautfordringene. Jeg håper derfor at Venstre og Kristelig Folkeparti vet hvilken risiko man tar ved å gi disse prosjektene et såkalt hvileskjær, som regjeringen framstiller det som. I verste fall blir ikke dette bare et hvileskjær, men det blir full stopp i et viktig prosjekt, der vi mister både tid og kompetanse. Senterpartiet kommer til å følge dette med argusøyne.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2017-12-04:
Å skape et bærekraftig velferdssamfunn er ikke bare en politisk prioritering fra denne regjeringen, det er en moralsk forpliktelse. I en tid med store demografiske og teknologiske endringer er «kompetanse» nøkkelordet for å lykkes. Kompetanse er ikke bare viktig for Norges økonomiske bærekraft, det er også viktig for å skape selvstendighet, sosial mobilitet og deltagelse for den enkelte. Kompetanse gjør at man klarer å holde balansen selv om linen dirrer, det gir trygghet og evne til omstilling. Det er noen urovekkende trender, som vi tar på alvor. Digitalisering betyr at kompetansebehovet i arbeidslivet endrer seg raskere enn før, og det er ikke nødvendigvis jobbene som forsvinner, men det er oppgavene som forsvinner. Folk opplever plutselig at det fagbrevet de holder i hånden, er utdatert, og at realkompetansen deres er udokumentert. Samtidig ser vi at behovet for ufaglærte synker. Å falle fra i videregående skole og å sitte bakerst i klasserommet og ikke henge med har større kostnader enn tidligere. Ufaglærte er sårbare i arbeidslivet, og de har ofte ikke muligheten til å sette seg på fulltid tilbake på skolebenken. I 2013 måtte Høyre i regjering blåse støv av kompetansepolitikken. I dag er det en av våre viktigste satsinger. Vi skal skape et utdanningssystem og et arbeidsliv som omfavner livslang læring. Det er ikke lenger slik at man er ferdigutdannet som 25-åring. I dag må vi lære mye nytt flere ganger i livet. Vi må ha et strømlinjet syn på utdanning. Norge er godt rustet til å møte dette mer kunnskapsintensive arbeidslivet. Den norske modellen har gitt et høyt utdanningsnivå, små lønnsforskjeller og gode incentiv for å investere i de ansattes kompetanse. Men det er likevel en reell risiko for en forsterket todeling av arbeidsmarkedet, og at flere faller ut. Det offentlige må ta et større ansvar, og vi må tenke nytt i kompetansepolitikken. Regjeringen er i gang, vi er i gang med forsøk med opplæring for voksne i kortere moduler. Vi gjør det lettere for voksne som mangler formell kompetanse, å få opplæring på arbeidsplassen. Vi skal etablere en digital karriererådgiving for å sikre at flere får nødvendig veiledning. Og vi fortsetter å prioritere et stort kompetanseløft for lærerne og de ansatte i helse- og omsorgssektoren. Vi målretter innsatsen mot de gruppene som opplever den største omveltningen i arbeidslivet. Visjonen om Norge som et kunnskapssamfunn er borgerlig fellesgods som vi forvalter. Nettopp derfor handler vårt statsbudsjett om å skape flere jobber og – kanskje viktigst av alt – å sikre at folk er kvalifisert til å jobbe, for er det én ting som er sikkert, er det at i det norske samfunnet skal ingen mennesker gå ut på dato.
Margret Hagerup (Høyre), 2017-12-04:
Kanskje burde dette budsjettet hete «Carpe futurum», for det handler om å trygge Norge for framtiden. Det gjør vi med et budsjett for økonomisk vekst, flere i jobb og et bærekraftig velferdssamfunn. Voksne i arbeidslivet har høye ferdigheter. Allikevel skårer 400 000 på nivå 1 eller lavere i lesing. Det tilsvarer nivået til en fjerdeklassing. 500 000 skårer like dårlig i regning. Av disse er fire av ti innvandrere og seks av ti norskfødte nordmenn. Vi har en utfordring for å unngå at flere hundre tusen mennesker ikke klarer å delta i framtidig arbeidsliv. Kompetanse Norge gir hvert år midler til bedrifter som gir grunnleggende opplæring i lesing, skriving, regning og IKT gjennom ordningen Kompetansepluss. Målet er å stimulere til økt deltakelse og forhindre utenforskap. Gode ordninger for læring gjennom hele livet er en betingelse for et inkluderende arbeids- og samfunnsliv. Det legger grunnlaget for et produktivt arbeidsliv og for velferdsstaten. Bedrifter som har deltatt, melder tilbake om bedre kommunikasjon og samarbeid, økt fokus på HMS, lavere sykefravær, mindre svinn og bedre forståelse av instrukser og rutiner hos de ansatte. Det viser seg sågar at deltakerne får økt selvtillit og mestringsfølelse, omstillingsevnen blir større, og motivasjonen til å ta fagbrevet øker. På ferden finner mange en gjenglemt glede ved å lære og å være på skolen. Mange har aldri før kjent på denne. Bedriften får igjen motiverte medarbeidere med viktig basiskunnskap. Sammen er de styrket i møte med framtiden. Flere kjøpesentre har sammen med Folkeuniversitetet satset på å tilby grunnleggende kompetanseheving til ansatte og ledere i sine butikker. En deltaker sier at Kompetansepluss har bidratt til at voksne kan følge med i tiden og føle seg tryggere. Hun har vært butikksjef i 17 år. Hun ser også verdien av å sende medarbeiderne sine på kurs, selv om det innebærer at en må klare seg med færre ansatte i perioder. Å investere i medarbeiderne er å investere i framtiden, og entusiasmen og læringen smitter over på de andre. Alle tjener på det. Høyre vil jobbe for et bærekraftig velferdssamfunn, hvor de som vil og kan jobbe, skal få jobbe. Da må vi tilrettelegge for kompetanseheving gjennom hele arbeidslivet, for ingen skal gå ut på dato. Dagens og framtidens arbeidsliv trenger at vi bygger kompetanse, de ansatte vil nyte godt av dette. Det finnes en rekke læringsinstitusjoner med fingerspissferdigheter innenfor dette området, og Kompetansepluss kan gi mange i arbeidslivet en verdifull reise. For å takle omstillingene er vi helt avhengige av at folk kan utvikle seg samtidig som de er i jobb. Kompetansepluss er en støtteordning som virker. Vi har lagt fram et budsjett for arbeid, aktivitet og omstilling. Regjeringen styrker velferden i dag og trygger Norge for framtiden. Carpe futurum!