Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-06-16:
Jordbruksavtalen som Stortinget behandler i dag, er etter min mening en god avtale. Også i år har regjeringen, gjennom forhandlinger, sikret en nødvendig vekst i inntektsmulighetene for landets matprodusenter. Dermed viderefører vi den viktige kursendringen regjeringen gjorde i landbrukspolitikken den dagen den rød-grønne regjeringen overtok i 2005. Inntektsnivå og -utvikling er det viktigste grunnlaget for å sikre rekruttering og investeringer. Gjennom å la næringen, som består av selvstendig næringsdrivende, få muligheter til å øke sine inntekter, gjør vi også næringen enda bedre i stand til å levere det storsamfunnet bestiller: landbruk over hele landet, distriktsbosetting, kulturlandskap og trygg norsk mat. Da den rød-grønne regjeringen overtok, var landbruket inne i en svært negativ utvikling. Svak inntektsutvikling og dermed også stor usikkerhet når det gjelder rekruttering, og også mangel på nødvendig investeringsvilje, førte næringen inn i en negativ spiral. Den rød-grønne regjeringen har snudd denne utviklingen. Det var helt nødvendig. Og vi har selvsagt på ingen måte sagt oss ferdig. Vi vil enda lenger. En regjering som viser vilje til å satse på landbruket, møter store forventninger i næringen, av og til svært store forventninger. Dette ble særlig tydelig da Norsk Bonde- og Småbrukarlag også i år brøt forhandlingene. Jeg er glad for at Norges Bondelag valgte å inngå avtale og bruke den påvirkningsmuligheten forhandlingene gir næringen. Årets avtale løfter nettoinntekten per årsverk i jordbruket med om lag 25 000 kr i 2012 i forhold til det nivået som var beregnet i 2011, før forhandlingene. Det er mer enn 10 pst. økning. Og jeg vil understreke at vi her snakker om nettoinntekt. De 25 000 kronene kommer etter at en prognosert kostnadsvekst på 735 mill. kr er dekket inn. Det betyr at det kompenseres for en kostnadsøkning på 3 pst., for totale kostnader i jordbruket er nesten 25 mrd. kr, inklusiv rentekostnader. Avtalen tar også hensyn til at inntektsutviklingen fra 2006 til 2011 var beregnet å være dårligere enn det partene la til grunn i fjor. Denne jordbruksavtalen inneholder også et viktig nytt grep i landbruks- og matpolitikken. Når vi skal sikre en sterk og nyskapende matindustri i Norge, kan vi i lengden ikke utelukkende heve inntektsmulighetene for råvareleddet i en verdikjede. Vi er i konkurranse med omverdenen. Importen øker, og hele sektoren trenger konkurransekraft. Derfor valgte regjeringen å legge en avvikling av matproduksjonsavgiften fra 2012 som premiss for forhandlingene. Med det har matindustrien fått et av sine viktigste krav overfor myndighetene oppfylt. Over 600 mill. kr i avgifter trenger ikke betales. De norskproduserte jordbruksvarene står for om lag 280 mill. kr av dette. Resten av avgiftsletten vil gjelde råstoff fra fiskerinæringen og nødvendige importerte råvarer som vi ikke produserer selv i Norge. Det har vært en særegen norsk øvelse å skattlegge matproduksjon. Fra 2012 er det borte. Når vi samtidig øker råvareprisene, bidrar vi effektivt til at prisøkningen kan havne hos bonden og ikke i andre ledd. Det kan og bør bidra til en bedre inntektsfordeling i verdikjeden. Og på den måten var det mulig å øke jordbrukets priser uten at det går ut over forbrukerne. Prisøkningen til forbrukerne, som følge av årets avtale isolert, anslås til 0,7 pst. i gjennomsnitt. Derfor er det noe underlig når Fremskrittspartiet sier i innstillingen at igjen er det «forbrukeren som må ta regningen for regjeringens mislykkede landbrukspolitikk». Faktum er at prisene har steget mer i Sverige og Danmark enn i Norge de siste årene, og de siste tolv månedene sank forbrukerprisene på mat med 0,6 pst. i Norge. Så jeg ser ingen grunn til å dramatisere effekten av denne jordbruksavtalen for forbrukerne, selv om konkurranseutfordringen for den norske matsektoren alltid er et viktig hensyn i landbrukspolitikken. Også denne jordbruksavtalen prioriterer distriktsjordbruket høyt, særlig melkeproduksjonen, som har et stort investeringsbehov og er en ryggrad i distriktsjordbruket. Samtidig får også kornproduksjonen klart bedre rammevilkår. Det er fornuftig for å sikre norsk produksjon av mat- og fôrkorn. Høyre baserer sin kritikk delvis på det de kaller «full investeringstørke». Jeg skulle gjerne hørt hva som er faktagrunnlaget for den påstanden. Investeringene er på et høyere nivå nå enn tidlig på 2000-tallet. Men det er riktig at investeringsbehovet er svært høyt framover. Derfor er også forbedrede inntektsmuligheter avgjørende viktig. Og da er opposisjonens alternative budsjetter og alternative landbrukspolitikk ikke veien å gå. Det vil gi mindre investeringer, dårligere rekruttering og svakere grunnlag for et fortsatt landbruk over hele landet.