Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Det er slik at mange ting allerede er sagt i denne debatten så langt, men fra min side vil jeg understreke noe som er viktig å få sagt i en debatt som har såpass mange kritiske elementer i seg. Høringen om Riksrevisjonens rapport demonstrerer veldig tydelig at det er bred politisk oppslutning i Stortinget om at forvaltningsreformen er en stor reform, at Nav-reformen er en stor forvaltningsreform, og at de målene som er satt opp for reformen, er sentrale, viktige og riktige. Det som ligger i hele Nav-reformens historie, og som jeg vil si understrekes fra alle parter i denne debatten, er å sette brukeren i sentrum. Det som er det viktige og essensielle, er at vi har et sikkerhetsnett i det norske samfunnet som ivaretar dem som har behov for hjelp fra samfunnet, at det er effektivt og at det er et godt system. Med andre ord: Det er ingenting her som sår tvil om oppslutningen om Nav-reformen, og at det var – selv om det har vært diskusjon, noe som delvis kommer fram også her i debatten – et riktig organisatorisk og administrativt grep. Jeg merket meg at representanten Foss i sitt første innlegg sa noe som sikkert i og for seg er sant, at det ble brukt veldig mye tid innadvendt i Nav-systemet i den første fasen, og at man dermed kanskje ikke greide å ivareta de utadvendte og sentrale funksjonene på en tilfredsstillende måte i førstningen. Det er formodentlig rett, men det er vanskelig og ganske illusorisk å tenke seg at man skal komme rundt en sånn fase når man skal etablere et slikt nytt system. Det tror jeg at det er viktig å erkjenne også for Stortinget, som har sagt at reformen skal organiseres slik som den nå blir organisert, at det vil kreve en slik overgangstid. Det er nødvendig med en viss tålmodighet knyttet til dette, og jeg synes vi bare skal innrømme Nav-systemet og dets ledelse akkurat det, for det er vanskelig å tenke seg at man kan komme utenom det hele. Så vil jeg si at det som også preger hele komitédiskusjonen, og som gjenspeiles her i salen i dag, er nettopp det at vi nå har det jeg vil kalle for en felles erfaring – jeg vil bruke det uttrykket. Selv om det er en viss uenighet her, så preges hele stortingsdebatten – Stortingets håndtering av spørsmålet – av veldig stor grad av enighet. Jeg har merket meg med tilfredshet at også opposisjonens talere har snakket pent om saksordførerens arbeid i denne sammenhengen. Om det vil jeg si at det er også slik at vi som er i posisjon, og som selvfølgelig har et primært ansvar for gjennomføringen av Nav-reformen fordi vi sitter i regjeringsposisjon, også må ha evne til å vise ydmykhet overfor de svakheter som slike systemer eventuelt viser. Det er det som gjenspeiler seg i både saksordførerens håndtering av saken og den innstillingen som altså foreligger, og som, som det er sagt fra andre, i hovedsak er veldig enstemmig. Jeg tror at hele det politiske systemet tjener på å vise både ydmykhet og evne til selvkritikk når situasjonen krever det, for saken er altfor alvorlig til at man skal begynne med noen form for partipolitisk, taktisk eller strategisk manøvrering. Det ville ikke tjent brukerne, det ville ikke tjent samfunnet, og det ville ikke tjent velferdsstatens utvikling hvis vi oppførte oss på en sånn måte. Det er også filosofien bak Arbeiderpartiets holdning i dette spørsmålet. Når alt dette er sagt, skal jeg bare gjenta noen hovedpunkter fra min side som allerede i og for seg er referert. Nå har statsråden nylig bekreftet sitt intense arbeid med håndteringen av kontrollrutinene internt i systemene og at man arbeider veldig seriøst med spørsmålet, slik at man ikke igjen får merknader fra Riksrevisjonen som reiser tvil om man kan godkjenne Navs regnskaper. Det må gå opp for oss alle sammen hvor utrolig alvorlig det er når Riksrevisjonen, som er Stortingets kontrollorgan på dette området, sier til Stortinget at de ikke kan godkjenne – de bruker ikke det ordet, men det er det det betyr – regnskapet, som altså omfatter en tredjedel av statsbudsjettet. Det er en meget alvorlig sak. Jeg tror det er veldig sjelden at vi har hatt en slik situasjon her i stortingssalen – jeg har ikke all historie inne, men jeg er ganske sikker på at det er veldig alvorlig. Verken under komiteens arbeid med dette eller i høringen har jeg oppfattet at det er noen som ikke skjønner det alvoret. Alle skjønner det alvoret, så jeg føler meg nå veldig trygg på at hele det administrative systemet – statsråden har bekreftet det her nå – arbeider veldig aktivt og seriøst med å håndtere dette på en slik måte at man, selv om det, som statsråden sa, kanskje kan komme merknader også når det gjelder regnskapet for 2009, har kommet et betydelig skritt videre. Det er klart at dette vil kontrollkomiteen følge nøye med på. Dette med brukerne har vært omtalt av flere av talerne, og i og for seg kan vi bare underskrive på veldig mye av det som allerede er sagt. Men der ligger egentlig hovedproblemet. For det som formodentlig – og nå vil jeg her i stortingssalen bruke uttrykket «formodentlig» – skjer internt i et så stort system som det Nav-systemet er, er at det «naturlig nok» – og nå bruker jeg uttrykket i gåseøyne – oppstår en byråkratisering. Det er veldig krevende for en hvilken som helst ledelse og en hvilken som helst statsråd å motvirke en slik byråkratisering. Men det må være helt klart i fortsettelsen at man legger avgjørende vekt på å hindre at intern rivalisering og byråkratisering står i veien for en effektiv drift av Nav-systemet, og at det går ut over brukeren. Hvordan det så skal håndteres, skal jeg være forsiktig med å si. Jeg har forstått dette uttrykket «grensesnitt». Det tilhører det byråkratiske system at man lærer seg slike uttrykk. Grensesnitt er altså blitt dette systemets ord for denne utfordringen. Når det gjelder grensesnittet, tror jeg at svaret allerede i og for seg er klart. Man har feilbedømt behovet for å ta de riktige avgjørelsene og ha de riktige folkene i førstelinjen. Punktum! Jeg imøteser selvfølgelig de gjennomgangene som statsråden her har annonsert, både i revidert og senere i budsjettet, og som jeg for min del synes er en tilfredsstillende måte å håndtere sakene på rent konkret. Jeg vil understreke det. Men samtidig er jeg ganske sikker på at der befinner problemet seg. For det er klart at hvis ikke det er én dør og én person som i hvert fall kan håndtere de enkle tingene, oppstår det problemer. Jeg skal ikke si det er overraskende, for det er ikke så overraskende, men jeg og mine medarbeidere her i Stortinget har jo opplevd å få mange henvendelser fra enkeltpersoner som forteller de merkeligste historier. De merkeligste historier! Det er uttrykk for en situasjon som sikkert er frustrerende internt i Nav-systemet, men som handler om at man må sette brukeren i fokus og legge til side de andre tingene. Det er en stor jobb for statsråden, som vi forholder oss til, men jeg ser også litt til høyre her og sier at det selvfølgelig er en stor og krevende jobb også for den administrative ledelsen. Jeg vil til slutt bare si at dette med arbeidslivssentrene er av veldig stor betydning. Det ligger jo også en kritikk i Riksrevisjonens rapport når det gjelder håndteringen av arbeidslivssentrene. Jeg streker under den kritikken. For å si det veldig kort, jeg understreker behovet for at Nav-systemet håndterer det på en god og skikkelig måte i tiden som kommer, for dette er en institusjon som skal hjelpe dem som er svakest, som har veldig stort behov for hjelp, og som har krav på hjelp. Helt til slutt vil jeg si at jeg er ganske sikker på at Nav-reformen i tidens løp vil vise seg å bli vellykket. Vi har alle sammen lært gjennom det arbeidet som nå er gjort, gjennom det arbeidet som Riksrevisjonen prisverdig har gjort, og gjennom det arbeidet som komiteen har gjort. Jeg synes denne debatten på mange måter viser en stor vilje til å gå gjennom dette – med nødvendig ydmykhet, som sagt – og håndtere dette på en slik måte at det kan bli en veldig viktig og riktig reform som styrker velferdsstaten. Det er det som var meningen, og det er det som kommer til å skje, på litt sikt.