Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-05-09:
Jeg vil takke både utenriksministeren og forsvarsministeren for deres redegjørelser. Vi støtter hovedtrekkene i redegjørelsene. Vi støttet beslutningen om å sende fly. Og vi står ved vår støtte. Vi kan ikke forvente at alle skal være enige i en beslutning om å sende norske fly i denne type krevende aksjon. Det er en demokratisk rett å ytre seg imot og stille de krevende spørsmålene. Men om det tjener denne saken at den kritiske debatten foregår høylytt innenfor regjeringens egne rekker, er mindre sannsynlig. Etter vår mening skaper dette bare rot og forvirring. I det minste må vi kunne forvente at regjeringen støtter regjeringen. SV vil ha flyene hjem, helst snarest mulig, men uansett om noen uker. Og så vil de ha meglere på plass. SVs egen statssekretær i Utenriksdepartementet mener det Norge gjør i Libya, kan være folkerettsstridig. En annen statssekretær i Utenriksdepartementet, fra et annet parti, mener det ikke er grunnlag for å forhandle med Gaddafi, og er sitert på at invasjonen i Libya er grei. Nå tror jeg vi alle forstår at det er det som fremføres her i dag, som er regjeringens offisielle linje. Men denne form for utagerende atferd, utført av mennesker som deltar i samme regjeringsprosjekt, er ikke bare underlig; den bærer preg av en regjering som i viktige utenrikspolitiske spørsmål spriker. Man skulle tro at etter mer enn fem år sammen hadde man trening i å håndtere uenighet, men så fort det dukker opp et spørsmål der NATO og deltakelse i internasjonale operasjoner er inkludert, klarer man ikke helt å stokke bena, og man snubler fra første dag. Kunnskapsministeren, partilederen fra SV, ville ikke ha en NATO-ledet operasjon, mens resten av regjeringen nettopp ville dette. Slik fortsetter man, til allmenn beskuelse. Dette er ikke et spesielt vakkert syn, verken i Norge eller i den del av omverdenen som måtte ha interesse for det. Jeg er imidlertid glad for at forvirringen her hjemme ikke påvirker de profesjonelle norske soldatene som utfører en krevende jobb med å oppfylle Sikkerhetsrådets resolusjon for Libya. De fortjener vår støtte. Gaddafi er problemet for sivilbefolkningen i Libya, og jo fortere han er håndtert, jo fortere kan vi snakke om en form for stabilisering. Nå er det ikke slik at det står et alternativ klart og venter på å ta makten i Libya. Det er flere skjær i sjøen. Derfor er våpenstøtte og pengestøtte til opposisjonen et betydelig risikoprosjekt. Den arabiske liga, som innledningsvis var svært støttende til NATO, og Den afrikanske union må forventes å ta ansvar fremover. Ellers vil dette minne om en dugnad der arabiske og afrikanske land inviterer folk langveis fra for å rydde i sin hage, og så stikker de selv av når jobben skal gjøres. Nå er det heldigvis et par unntak, slik forsvarsministeren var inne på. Vi har ikke noen problemer med at Norge har vært svært aktiv i dette oppdraget. Når det gjelder ekstra kostnader i forbindelse med oppdraget, ser vi frem til og forventer at dette i sin helhet dekkes opp utenfor forsvarsbudsjettets allerede trange ramme. Argumentet som fremføres i Klassekampen i dag, om at et lengre engasjement vil påvirke Forsvaret i Nord-Norge, er viktig å ta med seg, men må aller mest ses på som et argument for å styrke Forsvaret generelt og Luftforsvaret spesielt og viser hvor sårbare det norske forsvaret er når vi deltar i denne type militært engasjement med et relativt begrenset antall fly. Ellers støtter vi regjeringens beslutning når det gjelder nødhjelp til Libya. Vi er også bekymret over flyktningsituasjonen og støtter de tiltak regjeringen måtte sette inn, for ikke minst å støtte de land i regionen og i naboområdet som nå får en spesiell belastning med å ta imot flyktninger.