trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2015-01-28:
Jeg merker meg at statsråden sier at det ikke er fattet noen beslutning, og da er det jo fortsatt håp. Her er ikke ønsket mitt å score politiske poenger. Poenget er at jeg ønsker å ha et sterkest mulig NRK i hele landet, både i Trøndelagsfylkene og i Hedmark og Oppland, som det er i mange andre fylker. Da gjentar jeg spørsmålet, for det som oppleves veldig urettferdig nå, er at det er nettopp de fylkene – og vi er kanskje litt for snille i Hedmark og Oppland og i Trøndelagsfylkene – som når ledelsen sa det, hørte på det og slo seg sammen og frigjorde ressurser, som nå blir straffet. Ser ikke statsråden at tilstedeværelsen av distriktsdivisjonen i landet er noe av hovedjuvelen til NRK, og at man også må spille på lag med de fylkene som har ønsket å frigjøre redaksjonelle ressurser, og ikke straffe dem når man kommer i trangere økonomiske tider?
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-01-28:
Som representanten Slagsvold Vedum vet, besluttet et flertall i Stortinget at kringkastingsavgiften for 2015 skulle øke med 25 kr. Bakgrunnen for vedtaket er at NRK siden 2006 har fått betydelig økte lisensinntekter. NRK-lisensen har økt langt mer enn den generelle prisstigningen, og i tillegg har antallet avgiftsbetalere i samme periode økt med om lag 200 000. NRKs utgifter er i hovedsak uavhengig av antallet lisensbetalere, og befolkningsøkningen har dermed over år gitt NRK vesentlig bedre økonomiske rammevilkår. Stortingets vedtak for lisens for 2015 innebærer imidlertid at NRK må gjennomføre visse innsparinger. Personalkostnadene står for over halvparten av NRKs kostnader, og det er følgelig ikke unaturlig at innsparinger får konsekvenser for bemanningen i NRK. Som kulturminister har jeg ansvar for å fastsette de overordnede rammene for NRKs virksomhet og også sørge for at NRK oppfyller sitt samfunnsoppdrag. Men så er det slik at det er styret og ledelsens ansvar å forvalte selskapets verdier og prioritere ressursbruk innenfor de økonomiske rammene som blir fastsatt i Stortingets årlige vedtak om kringkastingsavgift. NRKs vedtekter krever at styret forelegger alle saker som antas å være av vesentlig, prinsipiell, politisk eller samfunnsmessig betydning for generalforsamlingen. Jeg har heller ikke mottatt noe varsel fra styret om at det ønsker å legge fram sak for generalforsamlingen om hvordan selskapet vil gjennomføre kostnadsreduksjonene. Jeg har for øvrig tillit til at NRK-styret og også ledelsen er i stand til å gjøre de disposisjoner som er riktige og nødvendige innenfor rammene av vedtektene, og at man ikke legger opp til å rasere verken lokaljournalistikken eller NRKs tilstedeværelse i de nevnte fylkene. Jeg vil ellers nevne at kravene til effektivisering og innsparing ikke alene gjelder distriktskontorene, men hele NRK. NRK-styret har vedtatt et budsjett for 2015 som legger til grunn at reduksjonen av bemanningen som NRK påbegynte i 2014, vil fortsette i 2015 for å sikre et resultat i balanse. Målet for selskapet som helhet er at bemanningen i løpet av 2015 skal være redusert fra 3 638 til 3 500 faste årsverk. Jeg har fått opplyst at forslaget om bemanning på distriktskontorene baserer seg på en intern analyse NRK har gjennomført, og som definerer nødvendig standard bemanning på distriktskontorene.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-01-28:
For det første vil jeg understreke at det er mitt ansvar å sørge for at NRK følger de vedtektene – og ikke minst plakaten – som Stortinget har vedtatt. Jeg har tillit til at styret og administrasjonen faktisk følger opp de økonomiske rammene som de er blitt tildelt, og tilpasser aktiviteten sin til det. Etter det jeg kjenner til, er det ikke besluttet hvor mange stillinger som skal tas på det enkelte distriktskontor. Et oppslag på journalisten.no viser at åtte ulike alternativer er til vurdering, men det er ikke slik at det er tatt noen beslutning om dette ennå. Disse forslagene, som er til vurdering i NRK, baserer seg på et internt arbeid som startet allerede sommeren 2014 med sikte på å standardisere bemanningen på det enkelte distriktskontor. Det er veldig viktig å understreke ansvarsdelingen mellom det statsråden har ansvaret for, og det som styret og ledelsen i NRK har ansvaret for.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-01-28:
Jeg synes det er viktig å understreke at i NRK-plakatens punkt 3 står det nettopp at «NRK skal reflektere det geografiske mangfoldet i Norge og ha et godt lokalt tilbud og lokal tilstedeværelse». Jeg er veldig enig i det som representanten her understreker, at det er viktig å opprettholde et sterkt og godt NRK i alle deler av landet. Det har en funksjon med bl.a. beredskap, og en del tilleggsfunksjoner som vi betaler for gjennom de lisensøkninger som kommer, for at NRK skal kunne gi et godt tilbud. Så understreker jeg igjen at det er styret og ledelsen i selskapet som har ansvaret for å fordele de ressursene som de til enhver tid har tilgjengelig, og jeg forutsetter at de også følger opp det som ligger i vedtektene, men ikke minst også det som NRK-plakaten understreker.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-01-28:
Saken i Dagsrevyen dreide seg om tilpassinger samfunnet må gjøre til et endret klima – ikke utslippsreduksjoner. Det er viktig at kommunene også sørger for å redusere klimagassutslippene, og de har mange virkemidler for dette, som bl.a. de statlige planretningslinjene om klima og energi sier noe om. Men saken på NRK var om klimatilpassing – ikke utslippsreduksjoner. Statssekretæren ga et lengre intervju og nevnte en rekke viktige virkemidler og tiltak, men kun én setning ble gjengitt i sendingen. Konteksten og alle de andre viktige tiltakene som ble nevnt, ble redigert vekk. NRK har til og med innrømmet overfor Klima- og miljødepartementet at tittel og ingress var misvisende, og endret saken for å gjøre den mer nyansert. Representanten Pedersens spørsmål er derfor stilt på et sviktende grunnlag, og det tror jeg framgår ganske klart. Men som representanten Pedersen sikkert er klar over, er klimatilpassing et ganske nytt fagfelt. Vi vet at mange kommuner har behov for ytterligere kompetanse på dette. Derfor er nettopp bistand til kommunene for å gjøre dem i stand til å jobbe godt med klimatilpassing veldig viktig for regjeringen. Ulike statlige myndigheter veileder gjennom sine kanaler, og vi er i ferd med å få utarbeidet mer detaljerte klimadata, slik at kommunene skal ha bedre kunnskap om hvordan klimaendringene vil slå ut hos dem. Vi har flere nettsteder som gir informasjon og veiledning om hvordan kommunene kan og bør jobbe med klimatilpassing. Vi er også i ferd med å opprette nettverk for arbeid med klimatilpassing i kommuner og har opprettet en egen statlig støtteordning for klimatiltak og klimatilpassing. Bevilgningene til Norges vassdrags- og energidirektorats arbeid med sikring mot flom og skred har økt betraktelig de siste årene. Kommunesammenslåing er en annen debatt, men det er åpenbart at det gir mulighet for å styrke fagmiljøer. Dette kan i sin tur bidra til å styrke klimatilpassingsarbeidet, men vi venter likevel ikke på dette. Eksemplene viser at regjeringen gjør mye for å sikre at samfunnet blir best mulig tilpasset et endret klima.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-01-28:
Som jeg sa i mitt første svar, har bevilgningene til NVE til flom- og skredsikring økt betraktelig de siste årene. Det er viktig at vi har et nært samarbeid med kommunene, slik at de jobber med klimatilpassing. I tillegg er det viktig at også kommunene jobber kontinuerlig med å redusere klimautslippene. Så vi jobber godt sammen med kommunene på dette feltet, for dette er viktig, for utfordringen med klimatilpassing blir ikke mindre i årene som kommer.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-01-28:
Vi gjør en rekke tiltak for å heve kompetansen i kommunene. Vi har statlige myndigheter som veileder innenfor sine ansvarsområder. Det er flere veiledere og nettsteder som også forteller om klimaendringenes lokale effekter og mulige klimatilpassingstiltak. Vi oppdaterer også informasjonen om framtidens klima i Norge basert på de nyeste tallene fra FNs klimapanel. Vi oppretter et kommunenettverk for klimatilpassing. Vi har opprettet en ny tilskuddsordning på 2 mill. kr for klimatilpassingstiltak. I april i fjor opprettet jeg et ekspertutvalg som skal gå igjennom regelverket for overvann og foreslå eventuelle endringer som kan tydeliggjøre ansvar og roller for kommunene. Så vi gjør mye sammen med kommunene, og jeg er helt enig med representanten Pedersen i at vi må gjøre mye på dette området, for denne utfordringen blir ikke mindre i årene som kommer.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-01-28:
Norge skal, som representanten tar opp, melde inn vår indikative utslippsforpliktelse til FNs klimakonvensjon i løpet av første kvartal 2015. Dette er forløperen til det som senere kan bli en forpliktelse i en klimaavtale for alle land. Selve avtalen framforhandles i Paris. Erfaringsmessig kan det ta lengre tid før den er klar for ratifikasjon. Normalt vil Stortinget bli involvert i en ny norsk forpliktelse først i etterkant ved en ratifikasjon. Vi ser imidlertid at dette er en sak av stor politisk betydning, og vi signaliserte derfor i revidert nasjonalbudsjett at Stortinget vil bli orientert på egnet måte. Ved å legge fram en stortingsmelding sørger vi for en god og grundig orientering, og vi ønsker å forankre dette i Stortinget. Jeg vil også minne om hva oppgaven er: å sende inn en indikativ forpliktelse til klimaforhandlingene i Paris i desember, med tilstrekkelig informasjon til å gi klarhet i hva bidraget innebærer. Først på klimakonferansen i Lima i desember i fjor ble det vedtatt endelig hva vi er forventet å legge fram. Vi har tidligere sagt at vi skal legge fram en stortingsmelding om dette i midten av februar. Det jobber vi fortsatt for. Etter dette er det Stortinget selv som må ta beslutningen om hva som er forsvarlig behandlingstid for denne meldingen. Det blir ikke riktig av meg nå å gå i detalj om innholdet i en melding som ikke er lagt fram, men jeg vil også minne om at Stortinget fikk fyldig informasjon om denne saken i revidert nasjonalbudsjett for 2014. Det vi sa der, var bl.a. at regjeringen vil legge kunnskapsgrunnlaget fra FNs klimapanel til grunn ved utformingen av en ny utslippsforpliktelse. Norges innspill skal også være kvantifiserbart, forutsigbart og utformet slik at det kan etterprøves internasjonalt. Vi er også opptatt av at forpliktelsen utformes slik at den gir riktige incentiver for alle sektorer, både på kortere og lengre sikt, og slik skaper forutsigbarhet for investorer og beslutningstakere. Utover dette vil jeg vise til framleggelsen av meldingen i februar. Meldingen vil gi nødvendig informasjon til Stortinget for å legge til rette for en god beslutning om Norges klimaforpliktelse.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-01-28:
Jeg har sagt nå at vi kommer til Stortinget med en melding som kommer til å være klar på våre utslippsforpliktelser fram til 2030. Nå kom Statistisk sentralbyrå nettopp med nye, oppdaterte utslippstall. Vi ser at utslippene har gått ned hvert år siden 2010. Det går altså rett vei, men vi ser også at gapet for å oppnå 2020-målet er redusert fra 8 millioner tonn til 6,5 millioner tonn. Men det som er helt klart, og som også kom fram tydelig i Lima, er at alle landene må øke sine ambisjoner fram til 2030.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-01-28:
Meldingen kommer i midten av februar, så helt konkret hva vi legger opp til, kommer da. Det som er helt klart, som jeg har sagt også gjentatte ganger her, er at Norge skal omstille seg til et lavutslippssamfunn. Regjeringen har sagt at vi skal forsterke klimaforliket, og gjennom samarbeidet med Kristelig Folkeparti og Venstre har vi også gjennom statsbudsjettet for 2015 lagt opp til konkrete virkemidler for å forsterke klimaforliket. Vi har rekordsatsing på jernbane, vi har biogass, og vi har enøkfradrag, for å nevne noe. Dette arbeidet vil fortsette, men vi må komme tilbake til det når meldingen snart blir lagt fram.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-01-28:
Spørsmålet mitt går til klima- og miljøministeren og lyder slik: «Ifølge klimaavtalen fra Lima skal Norge sende inn vårt klimamål for 2030 til FN innen 31. mars. I statsbudsjettet forventes det at utslippene i 2030 vil være om lag på dagens nivå, men regjeringen har varslet en stortingsmelding om klimapolitikken i februar. Hvorfor legger regjeringen opp til en hastebehandling av en av de viktigste sakene i denne stortingsperioden, og kan statsråden gjøre rede for hvilke tema Stortinget forventes å ta stilling til i forbindelse med meldingen?»
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-01-28:
Jeg har i løpet av det siste halvannet året nærmest utallige ganger spurt statsråden om hun kan kvantifisere hvor mye utslipp som skal kuttes i Norge med regjeringens politikk. Hun har aldri svart på det, og hun svarer fortsatt ikke på det. Det vi derimot vet, er at utslippene per innbygger i Norge er blant de aller høyeste i Europa. Bare Russland og Estland har høyere utslipp per innbygger i Europa. Sverige har halvparten så høye utslipp per innbygger som Norge. Likevel har statsråden forrige tirsdag sagt at Norge skal ha ambisiøse klimamål, men det betyr ikke nødvendigvis at vi skal kutte like mye som EU. Så hvordan kan statsråden nå forsvare, gitt det høye utslippsnivået Norge har, at hun allerede har signalisert at vi skal kutte mindre enn EU?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-01-28:
Det som er sannheten om norske klimagassutslipp, er at de praktisk talt ikke går ned, og at det i regjeringens eget nasjonalbudsjett er framskrivninger som tilsier at klimagassutslippene i hvert fall ikke vil gå ned fram til 2020. Koblet til at regjeringen gjentatte ganger ikke vil forplikte seg til konkrete utslippskutt, er det ikke noe rart at utslippene våre ikke går ned. Spørsmålet blir da: Kan klimaministeren i det minste bekrefte at det i den meldingen hun vil legge fram, vil komme et klart og tydelig og kvantifisert mål i tonn for hvor store norske klimagassutslipp fra norsk territorium skal være i 2020?
Bent Høie (Høyre), 2015-01-28:
I sykehustalen i januar presenterte jeg tre mulige utviklingsveier for norsk sykehusstruktur: Vi kan fortsette med dagens struktur og opprettholde akuttkirurgi også ved de minste sykehusene noen år til. Vi kan følge den tradisjonelle medisinske tenkningen som sier at akuttfunksjonene i indremedisin alltid skal være sammen med akuttfunksjoner i kirurgi. Når kirurgien sentraliseres som følge av den medisinske utviklingen, vil det bety vesentlig færre akuttmottak og dermed vesentlig færre sykehus. Vi opprettholder vår desentraliserte sykehusstruktur, men tilpasser akuttfunksjonene basert på befolkningsgrunnlaget. Det vil bety at vi kan opprettholde medisinsk akuttberedskap ved flere sykehus nærmere der pasientene bor. Regjeringen ønsker å finne en modell som gjør det mulig å opprettholde en desentralisert sykehusstruktur, og at alle sykehusene gir et forutsigbart og trygt tilbud til pasientene. I Norge må vi – uansett modell – ta geografiske hensyn, som f.eks. i Finnmark. Men vi må snakke om hva som vil være god arbeidsdeling mellom sykehusene. I dag er det forskjeller i kvalitet og stabilitet på tilbudene ved mange sykehus. Utfordringene er nært knyttet til at mange norske sykehus er svært små, og betjener en liten befolkning. Med det følger at mange sykdommer og tilstander opptrer sjelden, og at det er vanskelig å opprettholde nødvendig trening hos fagfolkene, særlig innen kirurgi. Både kunnskap og trening forutsetter et pasientvolum som er større enn det mange sykehus har i dag. Fagmiljøene gir råd om at mer av kirurgien bør samles på færre sykehus. Jeg jobber nå med å finne en modell som gjør dette mulig, samtidig som vi kan beholde små sykehus som en grunnmur i sykehustilbudet til befolkningen. Regjeringen ønsker at modellen ikke svekker akuttkirurgien, men styrker den. Det viktigste er at pasienten møter en kirurg som er trent i å utføre inngrepet pasienten skal igjennom. Vi må klare å gjøre dette uten å legge ned mange av de små sykehusene. Dette kan gjøres ved å tilpasse akuttfunksjonene til den befolkningen et sykehus skal betjene. I Nasjonal helse- og sykehusplan vil vi utrede alle de tre modellene for framtidig utvikling av sykehusene. Fram til saken legges fram for Stortinget til høsten, ønsker jeg en åpen og god diskusjon om dette, både faglig og politisk.
Bent Høie (Høyre), 2015-01-28:
Jeg er ikke kjent med at det foreligger noen konkrete planer om å gjøre endringer på akutt-tilbudet på de tre nevnte sykehusene. Vi følger med på utviklingen i de ulike helseforetakene. Det som nå er viktig, er å få en god diskusjon om hva som må være på plass rundt denne type tilbud for å ta vare på kvaliteten og sikkerheten for pasienten, og også for å gjøre det til attraktive arbeidsplasser for flinke fagfolk. Derfor har jeg nå bestemt å nedsette en gruppe av fagfolk innen anestesi, kirurgi, ortopedi og indremedisin som skal gi departementet råd om faglige konsekvenser av de tre sykehusmodellene som man snakket om. De skal også gi råd om hva som kreves av støttefunksjoner for å gjøre en modell med akutt indremedisin, planlagt kirurgi, ortopedi og anestesi bærekraftig og faglig attraktiv for mindre sykehus, og hva som må til nettopp for å opprettholde et godt faglig tilbud der det også er et lavere pasientgrunnlag.
Bent Høie (Høyre), 2015-01-28:
Jeg kan godt forstå at representanten Toppe ut fra interessen til Senterpartiet hadde hatt et ønske om at det fortsatt var en usikkerhet knyttet til tilbudene ved disse sykehusene, men det er det ikke. Det har jeg gitt veldig klart uttrykk for. Som jeg har sagt, er vi nødt til å ta geografiske hensyn. Sykehusene i Finnmark er eksempler på det. Selv om man har et pasientgrunnlag som er under det som er de faglige anbefalingene for å kunne opprettholde en bredde av et akuttkirurgisk tilbud, må vi gjøre det av geografiske hensyn. Det å avklare den usikkerheten er viktig for befolkningen. Jeg forstår at Senterpartiet blir frustrert over det, for det er ikke et senterpartibyggende utsagn. Men det er viktig å avklare den type usikkerhet, og det er nå avklart. Det foreligger heller ikke noen konkrete planer om å gjøre endringer i disse tilbudene. Hvis det hadde dukket opp der, hadde vi selvfølgelig måttet følge det opp på riktig måte.
Bent Høie (Høyre), 2015-01-28:
Helse- og omsorgstjenesteloven pålegger kommunen å sørge for at personer som oppholder seg i kommunen, tilbys nødvendige helse- og omsorgstjenester. Det betyr at det er kommunen som skal sørge for at den enkelte mottar riktig behandling til riktig tid og i tilstrekkelig omfang. Det er kommunen som tjenesteyter som i prinsippet avgjør hvor tjenesten skal ytes – altså om tjenesten skal gis i sykehjem, i en tilpasset omsorgsbolig med heldøgns bemanning eller i pasientens eget hjem. Valget vil i stor grad bli påvirket av hvordan den enkelte kommune har valgt å organisere og innrette sine tjenester. Kommuner som har lagt forholdene til rette for at pasientene skal kunne bo hjemme så lenge som mulig, og hvor hjemmetjenesten har kort responstid og god faglig kvalitet, vil kunne ha en høyere terskel for sykehjemsinnleggelse enn andre kommuner. Legens vurdering av pasientens tjenestebehov vil alltid veie tungt for kommunen. Men når det gjelder valg av tjenestetilbud, vil nok bestillerkontoret eller tildelingskontoret i kommunen – dette uavhengig av om det er Oslo kommune eller andre kommuner og hvordan man har organisert tildelingen – være nærmere enn legen til å ta den endelige avgjørelsen. Dette fordi kommunen har bedre oversikt enn den enkelte lege over kommunens samlede tilbud, og fordi Stortinget som lovgiver har valgt å gjøre kommunen til pliktsubjekt. Følgelig er det kommunen som står rettslig ansvarlig for tilbudet som gis. Jeg synes det er viktigere å legge vekt på hva den enkelte pasient selv ønsker, enn at legen skal ha siste ordet. Når pasientens tjenestebehov er kartlagt, bør pasienten, så langt som mulig, selv få velge tilbud eller tjenestearena. Det er pasientens helse- og omsorgstjeneste, og det er det vi arbeider for. Regjeringen arbeider for å lovfeste rett til heldøgns pleie og omsorg, med sikte på innføring i perioden. Dette er i samsvar med samarbeidsavtalen med Kristelig Folkeparti og Venstre. Hvordan innretningen på lovfestingen blir, vil jeg komme tilbake til på egnet måte.
Bent Høie (Høyre), 2015-01-28:
Ambisjonen med å lovfeste retten er nettopp å sikre rettssikkerheten til den enkelte innbygger og sørge for at man får det som er det faglig riktige tilbudet. Det som representanten Bøhler tar opp, er en tenkning som ikke Stortinget har sluttet seg til, nemlig at det er den enkelte fastlege som skal bestemme dette. Ifølge loven er dette kommunens ansvar, og kommunen vil da selv selvfølgelig organisere hvem de gir den beslutningsmyndigheten til. I de fleste kommunene er det den kommunale helse- og omsorgsforvaltningen som avgjør dette, men fastlegenes synspunkter tillegges selvfølgelig stor betydning når det gjelder vurdering av hva som er pasientens, innbyggerens, behov. Så er det kommunen som ut fra en totalvurdering gir tilbudet.
Bent Høie (Høyre), 2015-01-28:
Den beskrivelsen som representanten gir av intensjonen bak forslaget, og det som denne regjeringen har tenkt å gjøre, er helt riktig. Det er for å styrke den enkelte innbyggers rettigheter og rettssikkerhet med tanke på å få heldøgns pleie og omsorg. Men jeg er ikke enig med representanten Bøhler i at det eneste svaret på det er å overlate beslutningsmyndigheten til fastlegen, for dette må man se i en noe større sammenheng. På hvilken måte dette skal gjøres, kommer jeg til å komme tilbake til Stortinget med på en eller annen måte. Jeg har ikke tenkt å tenke høyt her fra talerstolen i en spørretime – det skal vi komme tilbake til. Intensjonen vår er å innføre en lovfestet rett til heldøgns pleie og omsorg som styrker innbyggernes og pasientenes rettssikkerhet i møte med kommunen, sånn at de i større grad sikres et godt faglig tilbud. Måten det kommer til å gjøres på, innretningen på det, kommer jeg til å komme tilbake til Stortinget med på egnet måte.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-01-28:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «I samarbeidsavtalen heter det at regjeringen vil innføre en lovfestet rett til heldøgns pleie og omsorg. I kommunene er det flere måter å avgjøre tildeling av sykehjemsplass på. I Oslo er det egne bestillerkontorer som fatter vedtaket og kan overprøve legenes vurderinger av når det må tildeles plass. Dette kan sette pasientene og deres nærmeste i uholdbare situasjoner. Mener statsråden det bør ligge til grunn at vurderingene til legene som har ansvar for pasienten, må følges ved tildeling av sykehjemsplass?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-01-28:
Tusen takk for svaret. Jeg er selvsagt enig i at man skal legge vekt på pasientens ønsker og behov. I de tilfellene jeg kjenner til, er det sammenfall mellom legenes anbefaling og ønsker og pasientens ønsker, så de motsetningene jeg kjenner til, har vært mellom de vurderingene som gjøres i bydelene eller ved bestillerkontorene, og de vurderingene som legen har gjort. Jeg er nok ikke helt enig i at bestillerkontorene, som det heter her i byen, har bedre oversikt over hvordan tingene fungerer for pasienten. Leger, bl.a. fastleger, har veldig nær kjennskap til hvordan det tilbudet organiseres. Så mitt spørsmål er egentlig om man når det gjelder dette med lovfestet rett, som man skal utrede, ikke har en annen ambisjon enn fortsatt bare å si at det er opp til kommunene, og at kommunene vil organisere dette ulikt. Ligger det ikke en annen ambisjon i det som nå står i samarbeidserklæringen?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-01-28:
Takk igjen for svaret. Jeg er ute etter å forstå hva som er ambisjonen til statsråden og regjeringen når man skal utrede en lovfestet rett med sikte på innføringsperioden. Det statsråden sier om at man skal ha rett til nødvendig helsehjelp i kommunene, og at kommunene skal yte det, står jo i nåværende lovverk. Det står at kommunene skal tilby nødvendige helse- og omsorgstjenester osv., som statsråden sikkert er kjent med. Jeg trodde at det var en annen tilnærming, hvor man mer grunnleggende ville passe på at pasientens interesser og helsebehov blir ivaretatt uavhengig av om det ligger vurderinger i kommunene når det gjelder økonomi, budsjett, ressurser som krysses med skjønn, og hvor man kan komme inn med begrunnelser om at man kan prøve flere tiltak – i hjemmet osv. – men hvor det egentlig også ligger budsjettmessige grunner bak. Jeg trodde man ville ta sikte på en mer grunnleggende sikring av pasientens behov, og da må legenes anbefaling tyngre inn, etter min mening.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-01-14:
På vegne av stortingsrepresentantene Olaug V. Bollestad, Geir Jørgen Bekkevold og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om tiltak for å bekjempe vold mot barn.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-01-14:
Først vil jeg starte med å takke statsministeren for måten hun har frontet Norge på i den forferdelige situasjonen som vi har sett i Frankrike. Med den måten det landet ble berørt på, med mange forskjellige terrorangrep samtidig og en stor frykt, er det viktig at vi i Norge viser vår sympati, og jeg er veldig takknemlig for at statsministeren reiste til Paris. Jeg er også veldig glad for at statsministeren så tydelig har stått opp for de sentrale menneskerettighetene, som ytringsfrihet. I debatten om hvordan vi skal møte terror i framtida, er det viktig hele tida å tenke på hvordan vi kan forebygge. Der mener jeg regjeringa – også i samarbeid med støttepartiene Kristelig Folkeparti og Venstre – har gjort mange gode tiltak i budsjettet. Som statsministeren var inne på, har vi styrket PST, men også det kommunale arbeidet. Nå foregår det en debatt internasjonalt. Hvordan skal vi bidra til å kunne ha friheten med å kunne stenge grenser? Hvordan skal vi overvåke, ha god nok etterretning, samtidig som vi ivaretar personvernet? Hva er regjeringas inngang i de debattene for å bidra i de internasjonale debattene som nå går i Europa?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-01-14:
Jeg vil også takke statsministeren for gode svar. En frihet som er tett knyttet opp til ytringsfriheten, er religionsfriheten. I debattene om selvransakelse slipper jeg heldigvis å snakke for mye om min ungdom, men det er klart at som troende menneske har jeg nok kanskje lett for å gripe fatt i at for å beskytte min Gud må staten gjøre noe, men min Gud er sterk nok til at jeg skal slippe at staten må ta ansvaret for Ham! Men det som er viktigere for meg, er å kunne uttrykke min tro, at det offentlige rom har rom for religion. Det interessante er at Frankrike er et av de landene som er ganske krasse på at en ikke kan gå med et for synlig kors, eller burka osv., og den debatten ser vi jo også her i landet. Det som kanskje er enda mer alvorlig i Frankrike, er den massive flukten av jøder, at de flytter til Israel. Vi ser også en voksende antisemittisme i hele Europa – også i Norge. Kan statsministeren også reflektere litt rundt de verdiene?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-01-14:
Vi skulle prioritere å sende ut andre grupper enn lengeværende asylbarn, men når en leser media, oppleves det iallfall som at en er gått bort fra det og heller prioriterer disse for å oppnå måltall. Kan statsministeren avkrefte at det har vært sånn, at en har gått bort fra de prioriteringene, at en har gitt opp det krevende arbeidet med å få ut kriminelle – det er mye vanskeligere saker, de er vanskeligere å finne – og heller har prioritert å få ut flere personer, gjerne familier med kjent bostedsadresse, for å oppnå måltallene?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-01-14:
Vi er alle forferdet over de grufulle terrorangrepene i Frankrike i forrige uke. Vi føler med dem som har mistet sine og er rammet, og står sammen mot voldelige ekstremister uansett hvilken ideologi eller religion de måtte bekjenne seg til. Vi samles i forsvar for menneskerettighetene og ytringsfriheten som bærebjelke i våre åpne og frie samfunn. Kampen mot ekstremisme vil være med oss i lang tid framover og må kjempes på flere fronter, først og fremst gjennom holdninger og forebygging i samfunnet, men også med håndfast sikkerhet. Arbeiderpartiet har tillit til at regjeringen gjør en samvittighetsfull jobb når den iverksetter risikoreduserende tiltak. Vi behøver et sterkt politi og en kompetent sikkerhetstjeneste som beskytter befolkningen, og bekjemper og begrenser truslene om vold og terror. Dette krever også et omfattende internasjonalt politisamarbeid. Regjeringen Stoltenberg sikret norsk deltagelse i EUs politisamarbeid, Prüm-avtalen. Dette gir norsk politi muligheten til å søke i EU-landenes DNA-, fingeravtrykks- og motorvognregistre i sin etterforskning. Innsatsen mot organisert kriminalitet ble styrket, og det ble inngått en avtale med EU om utlevering av lovbrytere. Jeg merket meg at statsministeren hadde samtaler om dette samarbeidet da hun var i Paris nylig. Det internasjonale samarbeidet innenfor justis- og beredskapsfeltet er kommet i utvikling, og etter terrorangrepene i Frankrike har EUs justis- og innenriksministre tatt til orde for en diskusjon om strengere grensekontroll og bedre utveksling av informasjon. Mitt spørsmål er derfor: Hvordan vil den norske regjeringen bidra til styrket politisamarbeid med EU-landene i tiden som kommer? Og mener statsministeren at det er aktuelt med strengere grensekontroll inn i og ut fra Norge?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-01-14:
Den nederlandske regjeringen la i høst fram en plan for å bekjempe jihadisme og radikalisering, der ett av tiltakene var å frata passet til personer det er grunn til å mistenke vil reise til konfliktområder for å slutte seg til ytterliggående ekstremistgrupper. Den tyske regjeringen la nylig fram et lovforslag som innebærer at også ID-kortene til potensielle fremmedkrigere kan bli inndratt. Også i Canada fratas potensielle fremmedkrigere sine reisedokumenter, inkludert personer som allerede har reist til Syria for å slutte seg til ekstremistgrupper. Vi leser at ifølge PST skal om lag 70 personer fra Norge ha reist til Syria som såkalte fremmedkrigere. Dette skjerper trusselen mot Norge og norske interesser. Jeg slutter meg til de vurderingene statsministeren gjorde i den helhetlige tilnærmingen, men mitt spørsmål nå er: Vil regjeringen vurdere å skjerpe lovverket som kan åpne for å frata reisedokumenter til personer som Norge mistenker for å skulle dra til konfliktområder for å delta i krigshandlinger?
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
La meg begynne med å slutte meg til de innledende bemerkningene som Jonas Gahr Støre ga uttrykk for her. Jeg tror vi alle er dypt sjokkert over det som skjedde i Paris, men også dypt rørt over reaksjonen, over mobiliseringen. Heldigvis har vi i denne omgang også sett mindre av den typen konfronterende ettervirkninger som vi noen ganger tidligere har sett, knyttet til angrep og aksjoner i Europa. Da må vi alle håpe at vi klarer det som dreier seg om både å bygge og mobilisere samholdet i samfunnene våre mot ekstreme handlinger, uansett på hvilken side, slik at dette ikke ender med reaksjoner mot hverandre. Vi må også jobbe med det langsiktige arbeidet for å forhindre at ekstremismen vokser, forhindre at utvekslingen og utreisen av fremmedkrigere øker, og at vi tvert imot klarer å reintegrere dem og begrense effekten av det vi så langt har sett. En av de grunnleggende pilarene for det er internasjonalt samarbeid. Derfor foregår det mye for øyeblikket knyttet til utveksling av informasjon. Det er viktig at våre etterretningsorganisasjoner har samarbeid, for mye av det som skjer i Syria og Irak, og å følge med på hvem som er der, er en viktig jobb for dem. Det er viktig at våre politimyndigheter har godt samarbeid, med bakgrunn i hvem som er risikopersoner, hvordan nettverkene er organisert, og hvem som gir ulike impulser til hverandre. Det er også viktig at vi har beskyttelse i vårt eget land for å sikre oss mot det som vi også ser at har vært noe av terrorbildet: aksjoner som kanskje ikke er organisert utenfra, men inspirert av de oppfordringene. Da mener jeg at vi skal se på alle tiltak. Det er mulig at også mer begrensninger i bevegelsene over landegrensene er ett svar på det, og jeg avviser ingen av dem.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Det er hjemmel for å gjøre det i Norge per dags dato. Det er mulig å gjøre det, men det er ikke politiske myndigheter som bestemmer tvangsreaksjoner mot enkeltmennesker, f.eks. det å frata. Det vil være politiets myndighet – det er politiet som må vurdere dette. Selvfølgelig må vi ha en diskusjon om man kan identifisere dette på et tidlig nok tidspunkt. I tillegg har regjeringen hatt på høring et forslag som bidrar til en ytterligere kriminalisering av nettopp det å reise og delta. Nå har vi fått høringsuttalelsene, vi jobber med det spørsmålet og vil komme tilbake til Stortinget med retningsvalgene knyttet til det. Det vil selvfølgelig også gi større muligheter for å ha et legalt grunnlag for å si at noen vil delta i noe som er ulovlig, slik at man derfor kan holde tilbake dokumentene. Det er viktig at vi går grundig gjennom dette, og jeg har registrert at justiskomiteens leder for ikke så lang tid siden varslet at regjeringen ville gå på et nederlag knyttet til dette. Jeg håper at Arbeiderpartiet har en åpen holdning til disse spørsmålene.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Regjeringen har jo allerede truffet betydelige tiltak knyttet til dette, ikke minst ved å styrke PSTs budsjett og derfor deres evne til å følge personer. En diskusjon som har vært pågående over flere år, er hvor mange man faktisk kan følge. Det er et meget krevende spørsmål. Vi har altså økt budsjettene til PST betydelig for å kunne følge opp og etterforske, og det gjøres også. Det er sikkert at PST har et systematisk arbeid for alle som returnerer, hvor de vurderes ut fra hvilken risiko man har. Man vil treffe ulike tiltak – inklusive at enkelte er satt under ren etterforskning og siktet – knyttet til disse spørsmålene. Så er det viktig at vi jobber med forebyggingsarbeidet i Norge. Derfor fremmet regjeringen 10. juni 2014 en handlingsplan for å forebygge ekstremisme. Det jobbes nå systematisk rundt omkring i de større kommunene i landet med å mobilisere og styrke det arbeidet. Vi gjør et direkte arbeid fra Statsministerens kontor for å sikre at dette skjer. Det er mange kommuner som har en veldig god tradisjon for å jobbe for å skape inkludering og annet, og det er nye grupper, men det er mange av de gamle og gode metodene som det nå arbeides med.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Som medlemmer av Schengen er det klart at det er helt avgjørende for oss, når vi har åpne grenser mellom landene innenfor Schengen, at vi har et ekstremt godt politisamarbeid knyttet til det, som gjør at vi kan følge enkeltpersoner, at vi har bilde av hvilke organisasjoner og hvem man samarbeider med, at vi har politimetoder som gjør det mulig også å følge med på dette, sånn at vi kan beskytte vårt samfunn. Spørsmålet om f.eks. å stenge grenser er jo spørsmålet: Er vi ute etter å virke som om vi gjør noe, eller er vi ute etter faktisk å gjøre noe? Jeg mener at det viktigste vi gjør, er etterretning og politisamarbeidet, sånn at vi følger personer, grupper og annet. Det er vanskelig å si at man med en helt tilfeldig, strengere kontroll på grensene skal finne ut hvem som er terrorister, hvis ikke man vet hvem som kan være det. Man må vite hvem man leter etter på forhånd, og det er det viktigste arbeidet vi gjør. Vår inngang er at Norge vil delta i dette arbeidet. Vi vet at man inspireres over landegrensene, vi vet at det er viktig å forhindre tilfeller i andre land for også å forhindre at det smitter til Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Regjeringen jobber med oppfølgingen av rapporten fra 22. juli-kommisjonen og Politianalysen, som ble gjort etterpå. De viste de svakhetene som vi hadde når det gjelder muligheten til å reagere på terror, til å komme raskt nok til stedet. Det betyr også at vi må styrke politiet og ha et mer robust politi. Det betyr ikke en sentralisering av politiet, men det betyr et politi som evner, når krisen er der, å reagere raskt og håndtere flere tilfeller på en gang. Bakgrunnen for politireformen er bl.a. erfaringene fra det største terroranslaget Norge har hatt. Det viste at vi trengte mer robuste enheter. Det viste at vi hadde alarmsentraler som ikke klarte kapasitetene da noe stort skjedde. Det viste at vi ikke var godt nok organisert – det er bakgrunnen for den politireformen vi legger opp til. Så vil jeg si at beskrivelsen av sentraliseringen, beskrivelsen av kuttene, som representanten gir, står jeg ikke inne for. Vi er ikke ferdige med arbeidet, vi har ikke fremmet arbeidet, men vi ser på det å få en større, robust politistyrke, evnen til å håndtere alvorlig kriminalitet, men med stor grad av nærpoliti, for forebygging betyr også at politiet må være til stede lokalt.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Det er slik at i de analysene som er gjort av hvem som har reist, finner man mange av dem man kan si leter etter en gruppe å høre til. Vi ser også fra flere andre land at en del av dem som har reist, har vært kjent av politiet tidligere – ikke på grunn av jihadistiske tendenser, men på grunn av gjengdeltakelse, på grunn av en kriminell løpebane. De opplever da en ny mening med livet i møte med en religion, eller en forkvaklet variant av en religion. Jeg er enig i at det er mange av de samme mekanismene, men jeg har lyst til å understreke at det ikke bare er dette bildet; det er også et betydelig antall intellektuelle blant dem, som er godt utdannet i vårt samfunn, og som likevel er forblindet av en ideologi. Så vi kan ikke bare se på det. Men mange av dem som har reist, har den bakgrunnen. Derfor må vi jobbe på flere nivåer. Vi må jobbe med å mobilisere motkreftene i egen kultur, i egen religion. Vi må jobbe med motkreftene lokalt, og det gjør vi nå gjennom et utstrakt arbeid for å mobilisere kommunene i dette.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
En av de tingene som skjer, når det nå arrangeres møter rundt omkring i bortimot 30 ulike kommuner i Norge, med omegnskommuner og andre, som er sammen om dette, er at vi ser på hvilke ressurser vi har, hvordan vi kan jobbe, og hva man trenger av påfyll og ressurser. Noe av det dreier seg om at det er noen områder i landet som har jobbet med dette før, som altså kan bidra med kompetanse. For eksempel er man i deler av Oslo, særlig de som har jobbet innenfor ungdomsarbeid og barnearbeid i Søndre Nordstrand, veldig dyktige på dette. De har jobbet veldig mye med det på grunn av sin erfaring med de nynazistiske miljøene, men også tendensen i de kriminelle gjengene, som har litt av de samme utfordringene ved seg. Disse kan bidra med informasjon. Det betyr at det er noen organisasjoner som kan kobles inn. Det som er utfordringen denne gangen, er at mens det før ofte var litt mer geografisk konsentrert, så har det altså reist fremmedkrigere fra nesten hele landet. Det betyr at de som kan møte og følge med, er grunnstammen knyttet til hvert enkelt lokalsamfunn. Så må man sørge for at vi får kompetansepåfyll til dem, og det er en del av den analysen som vi nå kommer opp med etter at vi gjennomfører denne rekken med møter rundt omkring.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Jeg leste Bergens Tidendes sak i går, og jeg synes ikke det var grunnlag for de oppslagene Bergens Tidende hadde i det tallmaterialet de hadde tilgjengelig. I budsjettet for 2014 var det fastsatt måltall for hvor mange i de ulike gruppene som skulle uttransporteres. Måltallet var 7 100 totalt sett. Det var 1 900 tidligere asylsøkere, og resten skulle da være fra andre grupper, bl.a. dem som er utvist på grunn av kriminelle handlinger. Det er slik, så vidt jeg forstår det tallmaterialet som er tilgjengelig nå, at det er utsendt flere innenfor gruppen av personer med ikke-asylbakgrunn enn personer med asylbakgrunn. Når det gjelder hovedspørsmålet knyttet til lengeværende barn, mener jeg det er vanskelig å stå og snakke om disse spørsmålene samtidig som kontroll- og konstitusjonskomiteen har innkalt til høring om saken. Jeg mener at en prinsipiell ryddighet i Stortingets behandling må være at når det er varslet sak i kontroll- og konstitusjonskomiteen, må spørsmålene om hva som har skjedd, foretas i høringen i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Det er vanskelig for en statsminister å gi nye opplysninger her når det samtidig pågår sak.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Vår oppfatning er at det ikke er foretatt en nedprioritering av utsendelse av kriminelle. Det var per 1. desember utsendt 2 186 personer som var ilagt straffereaksjon – det er 30 pst. av dem som er utsendt, som er ilagt det. I forhold til de måltallene som også ligger i budsjettgrunnlaget som Stortinget har vedtatt, har man forutsatt at 1 900 med asylbakgrunn skal uttransporteres i løpet av 2014. Det måltallet hadde man per 1. desember ikke nådd. Det er altså bare 10 pst. av det totale antallet utsendte, som er barn. Det er etter vår mening fortsatt slik at det er utsendt en betydelig mengde kriminelle og mennesker som har brutt utlendingsloven og andre regler uten en kriminell straffereaksjon knyttet til dette.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Når det gjelder spørsmålet om når personer uttransporteres, skjer det når man er ferdig med klagebehandlingen. Det betyr at UNEs behandling er avgjørende for om man tar opp igjen eller avventer saker. UNE har praktisert at man ikke sender tilbake personer på internflukt. Det har vært en gjennomgang i denne prosessen av at man ikke har sendt tilbake – etter at spørsmålet om personer innenfor internflukt kom opp – for UNE har hatt dette som praksisgrunnlag. Det er først og fremst utlendingsforvaltningen selv som foretar disse vurderingene. Man kan godt diskutere om UDI skulle fått et bedre svar raskere fra departementet, men det er sånn at praksisen er bestemt av UNEs praksis, og den har vært at man ikke returnerer personer til Afghanistan basert på intern flukt-spørsmålet, så praksis har vært i tråd med det som UDI har bedt Justisdepartementet om.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Jeg hadde ønsket at representanten Helga Pedersen hadde vært korrekt i gjengivelsen av referatet fra diskusjonen i muntlig spørretime sist dette var oppe. Jeg ble stilt konkrete spørsmål, og jeg svarte konkret at det at en tydelig føring i et tildelingsbrev til Politidirektoratet ikke videreføres i de videre instrukser de gir nedover, er dårlig ledelse – ikke generelt og ikke slik som den beskrivelsen Helga Pedersen nå gir, men akkurat det at man ikke klarer å videreføre et tildelingsbrev nedover i de andre etatene, er selvfølgelig dårlig forvaltning, og det er også dårlig ledelse. Representanten Pedersen forsøker å gjøre dette til et spørsmål som er større enn det. Nei, det er det ikke, men akkurat det at styringssignalene som skriftlig gis fra et departement, ikke videreføres nedover i underliggende etater fra det direktoratet som får dem, er noe vi politisk ikke kan ha.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Jeg tror vi skal ta hele spørsmålet og hele svaret. Det ble spurt da om man hadde kontroll med beredskapsområdet eller andre områder, og jeg sa at man på grunnlag av dette ikke kunne si at det ikke er kontroll med de andre områdene – knyttet til beredskap og annet. Jeg mener det er feil når en underliggende etat ikke overfører skriftlig en skriftlig instruks om hvordan man skal gjøre prioriteringer, at de ikke får med seg det som er skriftliggjort når det gjelder det. Jeg vil forutsette at Stortinget mener at underliggende etater faktisk skal gjennomføre når det er gitt en skriftlig instruks. Så mener jeg at det ikke er grunnlag for å si at man ikke har kontroll på en rekke andre områder, som var et polemisk spørsmål stilt i spørretimen sist gang. Jeg mener at det nå er grunnlag for at kontroll- og konstitusjonskomiteen går igjennom disse spørsmålene og får svar på hvilke prioriteringer som er gjort. Vi gjorde en endring i tildelingsbrevet – ikke fordi barnefamilier eller lengeværende barn ikke skulle sendes ut, for det har vi ikke gjort endringer i – men det skulle ikke være en spesifikk fremheving av at lengeværende barn var en prioritert gruppe som skulle sendes ut. Men barnefamilier skulle bl.a. sendes ut.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
En statsminister skjønner alltid at vi baserer oss på et flertall i Stortinget, og vi har enighet om saker. Den enigheten vi hadde, var at vi skulle ha en engangsløsning som skulle bidra til at man kunne gi opphold til en del som var i Norge, som hadde vært her lenge, hvor de skulle få søke om det etter gitte kriterier. Den engangsløsningen var på plass i juli i fjor, og sakene behandles etter det. Så var vi enige om at vi skulle ha en varig endring som la større vekt på det vi den gangen definerte som barnefaglige hensyn, som viste seg å være et begrep som i fellesskap mellom de fire partiene, ble tolket annerledes i møte med høringsinstansene enn det vi hadde tenkt å ville gjøre. Derfor har vi laget en ny enighet med andre formuleringer og andre retninger i den endelige løsningen. Jeg mener at vi har fulgt opp det som har vært enigheten, men det har vært vanskelig jus, og det har tatt tid å få det på plass bl.a. fordi det er viktig å få til det balansepunktet hvor man sørger for at det man har regulert, i praksis ikke virker mot sin hensikt.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Det er sånn at vi har fått en åpning for retur til Afghanistan og Nigeria i løpet av dette året. Da har man selvfølgelig brukt denne åpningen for å returnere familier som har fått avslag på asylsøknaden sin, som har fått avslag på klagen sin, og som står klare for å skulle returneres. Det har de siste årene ikke vært mulig å returnere til disse to landene med tvang. Det har nå blitt mulig, og derfor har man gjort det. Det er ikke et spørsmål om prioritering, det er et spørsmål om at muligheten faktisk har vært der for å gjennomføre et lovlig fattet vedtak om at disse skal returneres. De opplysningene vi sitter på, og den gjennomgangen av saker som har vært, om retur til Afghanistan, er basert på at det ikke skal være returnert noen barnefamilier på internflukt. Det har vært UNEs praksis at disse ikke skal sendes ut, fordi man nettopp har lagt vekt på vurderingen om at dette ikke vil være sikkert hvis det er et spørsmål om internflukt som er grunnlag for hvor man returneres.
Erna Solberg (Høyre), 2015-01-14:
Helseminister Høie har holdt en tale hvor han har skissert tre ulike modeller for hvordan fremtidens sykehusstruktur kan være – til debatt, til diskusjon – uten å ha tatt stilling til noen av dem. Dette er basert på det arbeidet der man skal konkludere med at vi senere, i løpet av dette året, skal få en ny nasjonal helseplan, som bl.a. skal definere tydeligere hvordan sykehusstrukturen skal være i fremtiden. Den er basert på de ulike faglige premissene, med ett overordnet mål, nemlig at vi skal gjøre noe med det som er en utfordring i norsk helsevesen. Utfordringen er at mange venter for lenge på å få behandling. Den andre utfordringen er at kvaliteten er for variert. Vi er nødt til å løfte kvaliteten og sørge for at flere får den beste og ypperste kvaliteten som norsk helsevesen kan tilby, slik at vi både kan overleve og få en bedre fungerende helse etterpå. Det er tre ulike modeller som er foreslått. Regjeringen har ikke tatt stilling til dem, men et av premissene til diskusjon er at en av modellene bl.a. angir 60 000–80 000 som et stort nok befolkningsgrunnlag til å drive akuttkirurgi. Det er basert på noen faglige vurderinger, men dette er ikke et hellig tall. Det er vurdert ut fra hva som skal til for at man har nok trening på de ulike områdene, har bred nok kompetanse og har nok folk til stede. Da man f.eks. diskuterte den faglige prosessen før sammenslåingen i Oslo, anbefalte fagfolkene den gangen et befolkningsgrunnlag på 100 000 for at man skulle ha akuttkirurgi, men det ville etter vår mening vært et altfor høyt tall i et land med så stor geografisk spredning som vi har. Nå har vi invitert til en diskusjon om disse tre ulike modellene. Én av modellene er ikke å flytte den kirurgiske akuttfunksjonen, men her må man med åpne øyne også se sannsynligheten for større variasjon i kvaliteten. At noen sykehus da vil ha et dårligere tilbud, er en av konsekvensene hvis man skal opprettholde både indremedisinsk og kirurgisk akuttfunksjon i alle sykehus.