trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-06-13:
Jeg skal være relativt kort, for saksordføreren redegjorde på en utmerket måte for den brede politiske enigheten som knytter seg til forvaltningen av Statens pensjonsfond utland, og ga riktig og god anerkjennelse for resultatene som er oppnådd siste år. Jeg vil gjerne understreke viktigheten av den brede politiske enigheten. Det er vesentlig i forvaltningen av vår store felles formue. Det at det er bred politisk enighet må imidlertid ikke bety at man skal unngå debatt om forvaltningen. Det mener jeg er viktig – politisk debatt, men også en bred faglig debatt. I den sammenheng er det utmerket med seminarer i Stortinget. Jeg skulle gjerne vært til stede på det, men det er brede faglige debatter i andre seminarer, også i skriftlig form. Jeg vil gjerne gi anerkjennelse for den utviklingen som har vært innenfor NBIM gjennom flere år, hvor det er lagt større vekt på åpenhet, større vekt på forankring og større vekt på etisk forvaltning. Det er tre viktige stikkord for hvordan denne jobben må gjøres. Det må være åpenhet om forvaltningen av så store verdier. Det er helt avgjørende at det er en demokratisk forankring av strategiarbeidet og de vedtak som skal gjøres i Stortinget, og det er viktig at forvaltningen er etisk og forsvarlig, slik at vi kan se våre barn og barnebarn i øynene om hvordan pengene er investert. Høyre tar, sammen med de andre borgerlige partiene, til orde for en gjennomgang av måten NBIM og SPU er organisert og styrt. Dette er ikke noen kritikk av måten det har vært gjort – tvert imot gir vi anerkjennelse til det. Men det er viktig når vi nå skal se 10–15 år frem i tid å stille spørsmålet: Er det riktig måte vi har organisert fondet på, og styres det på riktig måte? Høyre har i flere sammenhenger pekt på at det bl.a. er en betydelig utfordring at hovedstyret i Norges Bank har ansvaret for både Statens pensjonsfond utland og for pengepolitikken. Det er fagområder som ligger relativt langt fra hverandre. Hovedstyret har god faglig kompetanse, men vi stiller spørsmålet: Bør man for fremtiden organisere det på en annen måte? Finansdepartementet har tidligere pekt på at det kan organiseres ved at det opprettes en egen rentekomité. Vi mener at det bør vurderes på nytt. Tilsvarende mener vi at man også bør vurdere om vi skal legge alle eggene i én kurv, eller om man bør tenke på flere fond. I den sammenheng vil jeg peke på Statens pensjonsfond Norge, som har opparbeidet betydelig kompetanse, og at man kan vurdere om man kan bygge videre på den, hvis man velger å ha flere istedenfor bare ett fond. Stortingets finanskomité har i løpet av denne perioden besøkt NBIM i både Oslo, London, New York og Singapore. For egen del må jeg si at jeg er imponert over den grundighet og det faglige nivå som er i organisasjonen. Det er viktig, og det er også beroligende.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-06-13:
Under høringen om meldingen om Statens pensjonsfond utland utfordret jeg finansministeren på opposisjonens forslag om en evaluering knyttet til måten vi har organisert Pensjonsfondet på. Da åpnet finansministeren for å foreta en slik vurdering i begynnelsen av neste periode. Finansministeren sa – for å være mer presis – at det er naturlig at et nytt storting foretar en slik vurdering. På hvilken måte ser finansministeren for seg at en slik evaluering kan foretas? Vil det være en intern vurdering i Finansdepartementet, eller vil man åpne for en noe bredere evaluering og vurdering om en fremtidig organisering?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Når en tar en beslutning f.eks. om det å selge gullbeholdningen, vurderer en utsiktene der og da. En ser både bakover og kanskje framover, og så tar en en beslutning. Så kan det vise seg i ettertid at en har «tapt på» det å selge, at en kunne tjent på å bevare gullbeholdningen, eller en kunne faktisk ha sett at en hadde ventet for lenge på grunn av at prisen gikk ned. Jeg tror at i etterpåklokskapens lys er det vanskelig å gjøre om igjen beslutninger som man tok på et tidspunkt. Beslutninger må tas ut fra den beste kunnskapen man har på det tidspunktet. Når det gjelder Statens pensjonsfond utland, har det den store fordelen at det er et fond som skal vare lenge – en er en langsiktig investor. Det betyr også at en f.eks. kan tåle svingninger i aksjemarkedet og dermed ha et mer langsiktig syn på forvaltningen.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Som jeg sa i den høringen, er det naturlig at en ved begynnelsen av en stortingsperiode behandler og diskuterer i Stortinget noen store saker som angår forvaltningen av fondet, slik vi også gjorde det i 2010 da en diskuterte spørsmålet om organiseringen. På det tidspunktet hadde en gjennomført en del endringer i måten dette var organisert på, og da var argumentet at vi bør se hvordan dette virker over tid, slik at de endringer vi har gjort, får satt seg. Jeg tror det vil være fornuftig nå å se på hva som har skjedd i løpet av fireåresperioden. Vi har ikke tatt noen stilling til hvordan vi rent praktisk skal organisere det, men jeg står ved mitt løfte om at i meldingen for 2013 vil en legge opp til en diskusjon om disse tingene, ut fra både erfaringer og litt tanker om hvordan framtiden ser ut. Jeg tror det er fornuftig og nyttig at en med jevne mellomrom har den type diskusjoner.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Når det gjelder spørsmålet om åpenhet, var det en diskusjon som kom opp for litt siden. Der ga også Norges Bank uttrykk for hvordan de har tenkt å organisere det i tiden framover, med en mer jevnlig rapportering. Jeg er i grunnen fornøyd med den linjen som NBIM der la seg på, og jeg tror det er et fornuftig standpunkt at en får en mer løpende og regelmessig rapportering. Men i tillegg dreier det seg om et ganske stort antall selskaper. Det er klart at det er mer omfattende når en eier 7 000 selskaper enn om en hadde eid ti selskaper. Når det gjelder vekting, gjennomførte vi store endringer i forbindelse med årsmeldingen for 2011. Jeg tror det er viktig at en nå ser hvordan dette slår ut. En del av de endringene vil også innebære at en øker investeringsandelen i framvoksende økonomier fra om lag 6 til om lag 10 pst.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Det jeg sa, var at det er ingen automatisk forbindelse mellom økningen i fondet og en tilsvarende automatisk ressurstilgang til Etikkrådet, for det Etikkrådet ser på, er enkeltselskaper. Så her er det antallet enkeltselskaper som fondet investerer i, som er det avgjørende. Faktisk er det slik at en i løpet av en tid nå har redusert antall selskaper som fondet er inne i, slik at det nå er på om lag 7 000 selskaper. Det som er viktig for meg, er at fondet skal ha tilstrekkelige ressurser. Jeg mener at det er fornuftig å se dette i sammenheng med den rapporten som nå kommer fra Strategirådet, der en både skal se på totale ressurser og kompetanse i Finansdepartementet, Etikkrådet og Norges Bank under ett, for å se hvordan en på best mulig måte kan få best mulig nytte av de ressursene i etikkarbeidet. Så det vil være naturlig å komme med det når denne rapporten foreligger.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Jeg trodde det var fire replikker, men det er greit med fem!
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Det er ingen tvil om at solide banker både er riktig og fornuftig, og solide banker kan en få til på flere måter. Den ene måten er å følge opp de kapitalkrav som Stortinget nå har vedtatt. Det andre er at en driver godt bankhåndverk, som gir tillit til vedkommende bank. Når det gjelder spørsmålet om utbytte, er det jo slik i aksjeselskaper at det er styret som fastsetter utbyttet. Styret i DNB består av representanter fra ulike eiere med ulike andeler, bl.a. de 34 pst. som staten har, og de 66 pst. som private eiere har. Det var styrets anbefaling som gikk gjennom, herunder også med den følge at staten får utbytte. Men det rokker ikke ved det faktiske forhold at en nå må holde tilbake utbyttet for å bygge kapital i banker.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Det foregår et arbeid internasjonalt med en finansskatt, og det Norge har sagt der, er at vi støtter det internasjonale initiativet som skjer, men det vi også har understreket, er at dersom det skjer, er det viktig at det innføres i mange land samtidig. Det er det internasjonale bildet. Så er det slik at skatteløftet står fast. Det betyr at det er skattenivået fra 2004 som gjelder, og det vil vi også legge til grunn i en ny rød-grønn regjering. Det tredje jeg vil si, er at i stortingsproposisjonen om skatt for 2013, på side 215–217, omtalte vi en utredning av en aktivitetsskatt for finansnæringen som et alternativ til en ordinær merverdiavgift. Det er et komplisert område å begi seg inn i. Vi kommer tilbake til dette. Og dette er regjeringens politikk; derom er det ingen tvil.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Det ligger jo i det jeg sier at ut fra mitt ståsted ligger skatteløftet fast. Det betyr at det er skattenivået en ser på. Det som skjer internasjonalt, er nok et lengre lerret å bleke. Selv om en kom fram til en slags enighet i EU, er det en lang vei å gå før en er der – også i EU. Så det jeg tror er viktig for vår del i Norge, er å føre videre den utredningen som jeg viste til, og som er omtalt i budsjettet for 2013, for å se på muligheten for å finne fram til et alternativ til en ordinær merverdiavgift for finansnæringen. Det er en utredning som pågår. Det er et komplisert arbeid, men her har vi, både i nasjonalbudsjettet og i skatteproposisjonen, vist til det arbeidet som pågår. Det er det regjeringen driver med på dette området.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Det er litt vanskelig å svare på, for det er klart at det å ha et solid bankvesen som får de beste innlånsvilkårene, er også en forutsetning for å gi lån til både store, små og mellomstore bedrifter. Samtidig vil det være slik at det er litt opp til bedriftene selv, de prosjektene de har, og de prosjektene de ønsker å lånefinansiere. Men jeg legger til grunn at for norske bankers del, med den soliditeten og gode konkurranseposisjonen de har, vil de også være i stand til å gi gode og rimelige lån til små og mellomstore bedrifter – og til fornuftige prosjekter i sin alminnelighet. Jeg ser ingen grunn til at det ikke skulle være slik.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Dette er en interessant debatt. Vi kommer sikkert tilbake til den om en uke også. Det som er viktig å understreke, er at regjeringen faktisk – jeg henviser til skatteproposisjonen – utredet en aktivitetsskatt basert på et momslignende system. Som representanten fra SV var inne på, er det det som er regjeringens politikk. Jeg vil også minne forsamlingen om at i Soria Moria I i 2005, ble man enig om å legge til grunn skattenivået fra 2004. Det klarte vi også i Soria Moria II i 2009, og jeg er overbevist om at vi også klarer det i Soria Moria III i 2013. Det er det denne saken handler om. SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet selvsagt skal drive valgkamp, og vi har masse ammunisjon i den sammenhengen, så jeg tror ikke man trenger å bekymre seg over at vi ikke skal kunne drive en god valgkamp ut fra den retningen vi ønsker å drive Norge i. Så får vi komme tilbake til det som dreier seg om den borgerlige uenigheten, som etter mitt syn er relativt sett stor. Det er en interessant utvikling – til og med denne uken – med en ny forskjell på 400 mrd. kr eller der omkring over en tiårsperiode. Slike ting skal vi nok få rikelig anledning til å diskutere senere. Jeg stopper der, og jeg regner med at vi tar opp igjen tråden neste fredag.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Her kommer noen korte kommentarer fra meg, og først om skatt: Jeg må bare si at jeg synes kanskje opposisjonen – som ledes an av Høyre, med en ambisjon om å kutte norske skatter med 25 mrd. kr, og det nest største opposisjonspartiet, som vil gå til valg på å kutte skattene med opp mot 100 mrd. kr – først skulle sette seg sammen og danne seg et realistisk bilde av hvor mye de samlet skal kutte norske skatter med, før de blander seg inn i diskusjonen på rød-grønn side om skattenivå. Jeg vil si at diskusjonen i Norge ikke går mellom uendret eller marginalt høyere skatt, som SV har et kjent standpunkt om, og som vi har et helt avslappet forhold til. Det må være en helt lovlig sak å flagge hva man mener om dette. Det gjorde de også før valget i 2009. Regjeringen har likevel styrt etter det løftet som ble gitt før valget i 2005. Opposisjonen bør heller manne seg opp til å diskutere konsekvensene av til dels massive skattekutt, som Fremskrittspartiet foreslår, og ikke fullt så massive, men ganske kraftige skattekutt, som Høyre foreslår, og hva som blir konsekvensen av det, istedenfor å blande seg inn i en sånn type diskusjon. Vi har hatt denne diskusjonen flere ganger, men jeg klarer ikke å unnlate å kommentere at hvis det skulle skje at Jan Tore Sanner eller Ketil Solvik-Olsen eller noen andre på borgerlig side skulle bli finansminister etter valget, er noe av det første de skal gjøre, med støtte fra de andre, mindre opposisjonspartiene, å gå opp i Finansdepartementet og sende instruks til Finanstilsynet – et uavhengig faglig tilsyn – om at det de på det beste faglige grunnlag har anbefalt norske myndigheter å gjøre, skal man nå se bort fra. Instruksen skal være: Tilbake dit vi var før! En kan se bort fra det egenkapitalkravet som bankene nå er påført. Det er ikke riktig, som det er blitt framført en rekke ganger, både i offentligheten og her i salen, at det ikke er mulig å lage en særskilt, individuell behandling – og også å gå rundt dette kravet hvis man har en spesiell behandling. Det er riktig at det er strengere, men hele poenget er at når Husbanken og andre aktører nå deltar i boligmarkedet, slik Solvik-Olsen peker på, er det riktig at det har vært vekst. Jeg sier ikke at den veksten er helt uproblematisk. Men når en ser på den samlede porteføljen, beholdningen til de private, kommersielle bankene og statsbankene – altså både Pensjonskassen og Husbanken – er det snakk om en til to prosent av den totale utlånsbeholdningen i Norge. Det er ikke her de store ubalansene er i ferd med å bygge seg opp. Så vil jeg til slutt legge til: Noe av poenget er at for folk i Norge som ellers ikke kan fylle kravene til de kommersielle bankene, er det nettopp staten og de offentlige aktørene som tar noe av risikoen – av børa – til enkeltpersoner. De er med og bærer noe av faren hvis man ikke klarer å håndtere dette på sikt. Det er bra, og det burde folk forstå.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Statsregnskapet er siste post i budsjetthjulet, hvor vi gjør opp endelig status for foregående år. Statusen for 2012 forteller oss at Norge gikk godt i året vi nå har bak oss. Det oljekorrigerte underskuddet ble 19 mrd. kr lavere enn i det salderte budsjettet som ble vedtatt sent på høsten 2011. Det er to hovedgrunner til det. For det første ble utgiftene mindre enn forutsatt. Over halvparten av mindreforbruket kommer av lavere utgifter enn det som opprinnelig ble lagt til grunn. I tillegg har inntektene økt. Skatte- og avgiftsinntektene ble samlet sett 7 mrd. kr høyere enn det som var lagt til grunn. Så vil noen si at 19 mrd. kr er et ganske friskt tall, et betydelig avvik. Til det påpeker regjeringen, og det er jeg enig i, at det alltid vil være en viss uvisshet eller usikkerhet knyttet til tall man må framskrive i budsjett, eller andre makroøkonomiske tall, og endringene i 2012 skiller seg ikke fra det som har vært normale avvik. Trygg økonomisk styring handler etter min mening om å lage budsjetter basert på et best mulig faglig anslag i en veldig uoversiktlig økonomi og verden. Så skal vi alltid ta i bruk de beste modellene vi har for å beregne anslag som peker framover i den økonomiske utviklingen. Det er derfor bra at Finansdepartementet, gjennom både oppmerksomhet og et eget utvalg, adresserer nettopp det vi alle er opptatt av: Å sikre et best mulig faglig grunnlag å forholde seg til i utarbeidelsen av de årlige budsjettene. Jeg vil legge til at det nå har blitt regelen at når man bommer, så bommer man heldigvis i stor grad ved at det blir større inntekter og mindre utgifter. Det er en mye bedre verden å være i enn der hvor mange andre land har vært, hvor man har bommet den andre veien, og inntektene har blitt lavere og utgiftene større. Da har landene ofte mye større problemer. Går vi så videre til våre penger på bok, ser vi at den bokførte verdien av Statens pensjonsfond utland ved utgangen av 2012 er på 3 825 mrd. kr. Det er over 500 mrd. kr mer enn ved utgangen av 2011. Den rikdommen vi har på bok, og som vi henter opp fra sokkelen, er god, men den krever også at vi tar ansvar, at vi forvalter verdiene godt. Vi må sørge for at de ekstra ressursene vi nå omsetter til en pengeverdi, ikke blir faset inn i økonomien i en slik takt at økonomien går over styr. En sånn formue kommer ikke av seg selv og forblir ikke stor hvis ikke vi ter oss ansvarlig i denne salen. Med dette anbefaler jeg innstillingen om statsregnskapet.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Regjeringen innfører økte kapitalkrav for norske banker tidligere enn påkrevd. Det øker kostnadene for bankene. Som en konsekvens varslet DNB at den vil øke renten med 0,3 pst. Det reagerte bankens hovedaksjonær på, nemlig regjeringen selv. Men litt tidligere opplevde vi at bankens hovedaksjonær tok ut og stemte for et økt utbytte på 3 mrd. kr fra DNB. Da stusser jeg litt, for akkurat for to minutter siden sa statsråden at solide banker var en forutsetning. Og hvis solide banker er en forutsetning, hvorfor skal man da ta ut 3 mrd. kr av den banken man mener skal være solid, når en da attpåtil skal gi den økte kapitalkrav? Var det litt valgflesk her, at det gikk ut over folk flest, som fikk høyere renter, mens regjeringen skal ha sine 3 mrd. kr på bok? Er det det som er tilfellet?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Jeg skal ikke bruke all min tid her. Jeg synes det er en interessant diskusjon om skatt, og det er veldig fint at vi har fått dette avklart. Det er jo greit å gå ut og drive valgkamp på det når vi har fått informasjonen allerede nå. Det ser jeg frem til. Så var det litt til finanskomiteens leder, som snakket om 100 mrd. kr i skattelette kontra 25 mrd. kr i skattelette. Ja, hvem vet? Det kommer an på hvem som blir det største partiet, og som får mest gjennomslag i en regjering. Men kanskje vi skulle spørre komiteens leder om han har registrert det estimerte overskuddet på statsbudsjettet for 2013 på 380 mrd. kr – 380 mrd. kr. Finanskomiteens leder mener at den aller beste anvendelse av pengene er å investere dem i våre konkurrentlands bedrifter – absolutt alt sammen. Genialt! Det er veldig få som synes det er genialt, men det gjør man. Man er skråsikker, så overbevist om og får så mye støtte rundt omkring for dette geniale sjakktrekket med å investere i og styrke våre konkurrentlands bedrifter, istedenfor å prøve å bygge ny infrastruktur i Norge, eller å gi pengene tilbake til dem som eier dem, nemlig de norske innbyggerne. Det er det Fremskrittspartiet primært ønsker, og vi går ikke konkurs hvis vi gjør akkurat det. Så har jeg lyst til å komme tilbake til det jeg sa i innlegget mitt, nemlig det som er nevnt her som en sårbarhet i finanssystemet, nemlig at folk blir eldre. Jeg fikk ingen kommentar på det, og siden finanskomiteens leder har vært ute med det flere ganger, kan finanskomiteens leder kanskje utdype dette – om han faktisk mener at det er en utfordring at folk blir eldre, og at det er noe man skal nevne i samme åndedrag som man nevner lav rente og høy boliggjeld. Jeg synes det er underlig at det tas opp i samme åndedrag, og jeg forstår problemstillingen. Men synes han det er verdig måte å behandle de eldre på?
Arve Kambe (Høyre), 2013-06-13:
I gårsdagens Dagbladet kommenterer SVs leder et forslag om å innføre en finansskatt på 9 mrd. kr med følgende begrunnelse, at både Arbeiderpartiet og Senterpartiet har signalisert en positiv holdning til finansskatt. Lysbakken skryter videre av at dette grepet ligner det regjeringen nylig gjorde ved å øke beskatningen av oljesektoren. Høyre har gjennom noen uker nå vært på jakt etter hvem som skal betale mer når andre skal betale mindre i skatt. Da har finansministeren en mulighet: Kan finansministeren garantere at regjeringen i resten av sin periode, men også dersom regjeringen – mot formodning – skulle bli gjenvalgt, ikke kommer til å innføre finansskatt i Norge?
Arve Kambe (Høyre), 2013-06-13:
Bare først til representanten Micaelsen. Det er jo ikke sånn at når vi kommer i regjering etter valget, kommer finansministerens kontor til å sende en instruks til Finanstilsynet. Hvis man leser merknaden fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, står det: «Disse medlemmer mener derfor at det økte kravet til egenkapital bør gjennomgås på nytt og erstattes med andre virkemidler som nødvendige krav til sikkerhet for lån og bedre ordninger for å spare til egen bolig gjennom Boligsparing for ungdom» – og i pakt med det vi allerede har sagt, flere av oss, når det gjelder at finansieringen oppnås gjennom statlige banker, og dermed blir det ikke etter netto lånereduksjon. Så til dette med finansskatt. Jeg synes det var interessant at finansministeren avfeide SVs forslag mindre enn et døgn etter at det kom. Det betyr jo at løftet om de 9 mrd. kr, som SV tydeligvis skal drive valgkamp på, i beste fall er – jeg skulle til å si en bløff, men det kan jeg vel ikke si fra Stortingets talerstol – unøyaktig eller uklart, for da har man et løfte som man vet ikke kan finansieres. Det er ganske oppsiktsvekkende. Da hadde det vært interessant å vite hva SVs medlem av finanskomiteen synes om at finansministeren fra Stortingets talerstol tar ned et av SVs viktigste valgløfter før valgkampen i det hele tatt er i gang, og tar vekk hele manøvreringsmuligheten til SV for å drive den politikken som SVs leder i dag sier de skal. Jeg er for så vidt helt enig med finansministeren i at det skattenivået som Bondevik II-regjeringen hadde i 2004, var bra da. Vi mener at det skattenivået som Bondevik II-regjeringen hadde i 2004, skal ned i 2014, 2015, 2016 og 2017. Det kommer vi til å klare, for i sum har de borgerlige partiene gode oppskrifter på skattereduksjoner. Vi fikk det til i forrige periode. Vi kommer til å få det til en gang til. Men derfor er det interessant å få vite at finansministeren så tydelig i dag tar ned SV at det blir ingen finansskatt.
Arve Kambe (Høyre), 2013-06-13:
Jeg skjønner godt at SV er skuffet over at både regjeringen, finansministeren og opposisjonen på Stortinget har avvist finansskatten før den kom opp til behandling i regjeringen. Det tror vi er bra. Tilbake til SVs argumentasjon om at man vil ha finansskatt: Audun Lysbakken sa til Dagbladet i går: «Folk kan selv regne på hvem som vil være i stand til å følge opp valgløftene sine.» Da har altså finansministeren i dag med ett grep avvist SVs 9 mrd. kr. SV har altså ikke penger til å drive valgkamp lenger, og det må oppleves som et kjempeproblem for SV. Som Lysbakken sier, kan folk selv regne på hvem som vil være i stand til å følge opp sine valgløfter. Nå vet vi allerede at SVs valgløfter ikke vil bli fulgt opp.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
For det første er det ganske interessant å oppleve at finansministeren allerede nå har slått fast hva rød-grønn politikk skal være også i neste periode. Han har også avlyst SVs valgkamputspill i Dagbladet i går, der det sto at ikke bare skulle vi ha en finansavgift, men at en skulle ha netto økte inntekter fra den. Det har nå finansministeren avlyst. Det sier jo sitt om hvem som har makten i denne regjeringen. En ny regjering med dagens opposisjonspartier tror jeg heller skal forhandle og bli enige i fellesskap, framfor å avlyse hverandres politikk. Så jeg er glad for å tilhøre høyresiden i Norge. Der er det lov til å tenke og til å snakke sammen. Så til det jeg egentlig skulle ta ordet for: Jeg ble litt overrasket da f.eks. representanten Meltveit Kleppa snakket om hvor viktig det var å ha egenkapitalkrav på plass, for nå var det viktig å regulere lånesituasjonen i boligsektoren. I det samme budsjettet som denne regjeringen har lagt fram, har en økt lånerammen til Husbanken nok en gang – en har mer enn doblet den på få år. I det samme reviderte budsjettet øker en altså lånekapitalen i Statens pensjonskasse med 12,5 mrd. kr. Det er mer enn en dobling på bare et par år. Så mens en snakker om at private banker må være restriktive med sine utlån, kan de statlige bankene altså få lov til å mer enn doble sine utlån. Jeg klarer ikke å se at statlige utlånskroner har en annen effekt i boligmarkedet enn private. Det betyr jo bare at enten driver en gjøn med folk når en later som om en strammer inn, eller så er dette et forsøk på ren statskapitalisme. Jeg vet ikke hva som er verst. Men det som også er påfallende, er at når vi har stilt spørsmål til Finansdepartementet om hva konsekvensene blir av at Husbanken får lov til å låne ut mer penger, hva konsekvensene blir av at Statens pensjonskasse får låne ut mer penger til boligmarkedet, er svaret at det vil ikke bli noen effekt i norsk økonomi, for dette skal bare erstatte andre lånekilder. Da er det jo egentlig statskapitalisme en bekrefter, for når en sier at Husbanken får mer penger, men at det bare betyr at de skal erstatte private bankers utlån, har jo ikke det noe resultat, netto, på boligmarkedet. Det har bare noe å gjøre med hvem som er aktørene som boliglånsformidlere. Jeg synes ikke det er fornuftig at staten skal overta risikoen fra private banker og bare late som om man da er mer ansvarlig. En burde heller sørge for at det var gode reguleringer for bankene. Det jobber vi med. Men dette egenkapitalkravet blir svært kunstig når private banker tvinges til å låne ut mindre, mens statlige banker i stedet bare overtar låneporteføljen. Jeg skulle gjerne hørt det logiske resonnementet fra representanten Meltveit Kleppa og andre rød-grønne politikere om hvorfor det er mer ansvarlig når staten låner ut penger til boligmarkedet enn når private låner ut. Jeg ser fram til et godt svar.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Jeg synes dette har vært en litt rar debatt, og kanskje de rød-grønne kan lære litt av at det faktisk er mulig å være uavhengige partier med egne standpunkt som forhandler fram en løsning. Det som vi fant oppsiktsvekkende fra opposisjonens side, var diktatet som kom fra finansministeren om hvordan rød-grønn politikk kom til å være neste år – selv før en har sett hva styrkeforholdet blir mellom partiene på rød-grønn side – og det finner jeg litt rart. Derfor er det naturlig at opposisjonspartiene går til valg som selvstendige partier og deretter dimensjonerer politikken når en ser hvordan styrkeforholdet blir. Jeg forstår jo at SV er blitt vant med å bli kuet under den rød-grønne regjeringen. Det er jo ikke mange ukene siden vi hørte at miljøvernministeren var blitt for olje- og gassutvinning på Barentshavet sørøst, for der var det primært gass, og det var ikke så farlig for miljøet som oljen angivelig var. Det er det samme partiet som var imot gasskraftverk for bare få år siden fordi gass var fælt. Så en utvikler seg så lenge en lever, og det er jo bra. Når det gjelder Finanstilsynet, merket jeg meg at finanskomiteens leder ikke våget å snakke om statens rolle i dette, men kun om teknikaliteter rundt Finanstilsynets drift. Men som flere har påpekt etter finanskomiteens leder: En velger altså å ha en rolle der en sier at statlige banker står utenfor Finanstilsynets mandat. Der pøser en inn masse penger, mens de bankene som er innenfor Finanstilsynets mandat – som primært er private – får sterke restriksjoner. Da er jo ikke dette særlig ansvarlig overfor det totale bankmarkedet, selv om det bare er noen prosent. Når en i tillegg sier at Husbanken har en viktig rolle, for de skal gi penger til folk som ikke ellers ville klart å betjene lånene, minner det jo litt om hvordan finanskrisen startet i USA. Men ikke minst: Regjeringen sier jo selv at Husbankens lån ikke skal være et netto bidrag i den norske økonomien, for det skal erstatte andre lånekilder. Så det som finanskomiteens leder her legger til grunn, har jo finansministeren allerede avvist, for han sier at når en erstatter andre kilder, er jo dette folk som ville fått lån i private banker hvis bare private banker hadde fått lov til å gi de lånene. Så jeg håper finanskomiteens leder kan komme opp en gang til og prøve å treffe litt mer presist når han skal prøve å svare på spørsmål fra opposisjonen. Det hadde vært veldig bra for debatten.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Jeg ble nå veldig forundret over hvordan man skal tolke finansministeren. Han var i sitt forrige innlegg veldig tydelig på at skattenivået skulle ligge fast også i neste periode. Skal vi tolke det innlegget som finansministeren nå holdt som at han åpner for å reforhandle det, eller ligger det fortsatt fast? Nå kommer det litt ulike signaler, men inntil vi hører noe annet, velger jeg å tolke hans innlegg som han holdt forrige gang som at skattenivået skal ligge fast neste runde. Da har han i realiteten avlyst SVs løfte i Dagbladet i går, for det handler om at man nettopp skulle ta inn mer penger fra norsk næringsliv og norske husholdninger enn det regjeringen gjør nå. Finansskatten skulle være en ekstrainntekt til staten. Det er noe annet enn det Sigbjørn Johnsen sa skulle være regjeringens politikk neste år. Det er et hederlig forsøk på å ro, men jeg synes ikke finansministeren gjorde det på en særlig galant måte. Det sier vel mest om problemene internt i den rød-grønne regjeringen.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Representantskapet har i samsvar med sentralbankloven § 5 ført tilsyn med driften av Norges Bank og sett etter at reglene for virksomheten i banken er fulgt i 2012. Representantskapet har sendt sin rapport til Stortinget i tråd med endringene i loven i 2009 og 2010 når det gjelder oppgaver og ansvarsområder. Det er en samlet komité som står bak innstillingen. Komiteen har i sine merknader understreket viktigheten av mest mulig åpenhet rundt Norges Banks virksomhet. Det er stor interesse i offentligheten for bankens virksomhet. Særlig er interessen rundt forvaltningen av Statens pensjonsfond utland, SPU, stor. Det er bra. NBIM forvalter vår felles formue og har et stort ansvar både for at fondet gir best mulig avkastning, og for at organisasjonen har integrert et tydelig samfunns- og miljøansvar i sin kapitalforvaltning. Både Norges Banks hovedstyre og representantskap har i 2012 videreutviklet et styringsrammeverk for eiendomsinvesteringer i SPU som omfatter føringer vedrørende oppretting av og tilsyn med datterselskap. Representantskapet har gjennom fjoråret fulgt opp hvordan banken har bygd opp eiendomsporteføljen i SPU, og har i den forbindelse behandlet en uavhengig vurdering av styrings- og kontrollrammeverket for eiendomsinvesteringer. Dette er nødvendig all den tid eiendomsinvesteringer er nytt for forvaltningen av SPU. Komiteen utrykker da også tilfredshet med at representantskapet har fulgt opp dette området spesielt gjennom fjoråret. Hovedstyret for Norges Bank leder den utøvende og rådgivende virksomheten til banken, mens representantskapet fører tilsyn og kontroll. Representantskapet har sitt eget sekretariat og fører tilsyn med bankens drift og med at reglene for bankens virksomhet blir fulgt. Representantskapet fastsetter Norges Banks regnskap og vedtar budsjett. Det har de siste årene skjedd flere endringer når det gjelder representantskapet, ikke minst gjennom den før omtalte presiseringen som ble gjort i sentralbankloven i 2009 om tilsyns- og kontrollansvaret, og ved at representantskapet fra 2010 rapporterer direkte til Stortinget. Komiteen mener det er viktig at det løpende vurderes hvordan tilsynet med bankens virksomhet kan utvikles videre, herunder også representantskapets rolle. Det er viktig at den gode utviklingen som har vært gjennom de siste årene, fortsetter. Prioriteringen i det videre tilsynsarbeidet legger godt til rette for det bl.a. gjennom fortsatt høy prioritet på områder som risikostyring, internkontroll, risikoreduserende tiltak og en etterleving av lover og regler. Komiteen tar til orientering representantskapets hovedkonklusjon om at hovedstyret har hatt tilfredsstillende styring og kontroll med Norges Bank i 2012. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Viss du sit inne i ein bil med godt klimaanlegg og god musikk – kanskje Bjøro Håland med «I Love Norwegian Country» – og trivst godt, så tenkjer du kanskje ikkje på dei som er på den andre sida, som beveger seg i eit bustadfelt, i ein barnehage, og som blir plaga av støyen som kjem frå den bilen som du trivst så godt i. Det er ganske mange – ca. 500 000 – som blir ramma av støy, og 78 pst. av desse blir ramma av trafikkstøy. Det betyr at det er viktig å gjera noko aktivt for å sørgja for at færre blir ramma av støy og luftforureining. Me veit at på vinterstid, når der er dårleg luft, er det veldig mange av dei som har astma og allergi, som ikkje kan bevega seg ute. Av og til stengjer òg barnehagar i byområda på grunn av luftforureining frå trafikken. Då må me inn og sjå på om me kan gjera noko. Ein forsøkte å gjera noko med det som blei heitande miljøfartsgrenser, men det viste seg at dei ikkje var gode nok til å bli gjennomførte på ein skikkeleg måte. Me måtte derfor ha ein ny gjennomgang av dette. Eg ser den gamle samferdselsministeren er til stades, og dette var jo eit av hennar favorittord. Den gjennomgangen har me no hatt, og no legg me altså fram eit lovforslag som skal gjera noko for dei som blir ramma av trafikkstøy og luftforureining. Det vil seia at me kan gjera det som me har sett at verkar. Viss farten er høg, blir det ofte meir støy og meir svevestøv, og me får meir luftforureining enn om me dempar farten. Eg har sjølv vore på besøk i ein barnehage i Stavanger som heiter Barnas hus, der motorvegen ligg tett inntil. Når det regner, er det eit utruleg høgt støynivå for ungane som er ute og leiker. Dette er eit område – Saksamarka heiter det – som absolutt ville ha passa til ei sånn miljøfartsgrense. Det er viktig at me følgjer opp dette. Så må me jo spørja kva Framstegspartiet tenkjer, som ikkje ønskjer å ta omsyn til astmatikarar og allergikarar og folk som blir plaga av støy, men berre skal auka farten, auka forureininga, auka støyen og dermed plagene til dei som blir ramma av dette. Det er då ein lurar på om representanten Hoksrud beveger seg nok rundt omkring, og det ville vore interessant i dag å høyra kva han – som er talsmann i denne saka òg, og som no har gått inn for bompengebrikke og sannsynlegvis må installera det sjølv – seier om dette at han og Framstegspartiet ser vekk frå alle dei gruppene som blir ramma av støy, ved at dei går imot å innføra desse miljøfartsgrensene som dei andre partia er for. Då trur eg det var godt nok frå saksordføraren si side.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-06-13:
Det er kort tid igjen til Stortinget skal behandle stortingsmeldingen om Nasjonal transportplan for det neste tiåret. Der er regjeringen klar på at transportpolitikken skal bidra til å redusere miljøskadelige virkninger av transport, og også bidra til å oppfylle nasjonale mål på helse- og miljøområdet. Det sies også i meldingen at for å oppnå de nasjonale målene for ren luft og mindre støy, vil regjeringen gjennomføre tiltak for de mest utsatte områdene og også arbeide videre for å fastsette mål for nattestøy. Det presiseres også at miljø er et av de elementene som det kan tas hensyn til ved fastsettelse av fartsgrenser. Det lovforslaget som i dag behandles, klargjør hjemmelen og reaksjonsregelverket for miljøfartsgrenser, og det presiserer nettopp at miljø, inkludert støy, kan være ett hensyn i veg- og skiltmyndighetenes fartsgrensesetting. Videre klargjøres det også at overskridelser av en fartsgrense som er fastsatt helt eller delvis av hensyn til miljøet, skal følge det vanlige reaksjonsregelverket for fartsgrenser. Det skal erkjennes at det har vært en lang prosess omkring denne lovendringen, men den endringen som i dag ligger til behandling, vil danne den rettslige rammen for miljøfartsgrenser, f.eks. for å redusere svevestøv eller støy, enten for reetablering av de tre miljøfartsgrensene i Oslo eller for etablering av nye miljøfartsgrenser andre steder i landet. Det lovforslaget som i dag ligger til behandling, har vært ute på alminnelig høring, og det endelige forslaget har fått bred støtte blant høringsinstansene, bl.a. fra Riksadvokaten, politiet og veg-, helse og miljømyndighetene. Jeg har merket meg komitéflertallets merknad om at det er en stor fordel for lokale myndigheter å kunne ha en størst mulig verktøykasse i arbeidet for å bedre bymiljøet, og at det må være opp til lokale myndigheter å bestemme om miljøfartsgrenser skal innføres innenfor kommunegrensen. Jeg deler disse betraktningene, men har også med den presiseringen at både kommunene og regionvegkontorene må få lov til å ha et ord med i laget om det skal innføres miljøfartsgrenser på henholdsvis kommunale veger og riks- og fylkesveger – i tråd med dagens ansvarsfordeling.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-04-16:
Jeg har den glede å fremme et representantforslag på vegne av representantene Kjell Arvid Svendsen, Hans Olav Syversen, Ingunn E. Ulfsten og undertegnede om høyere prioritering av utdanning for alle i norsk utviklingspolitikk.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2013-04-16:
Takk for gode innspill og svar fra statsråden. Jeg synes det er godt å ta med seg det globale perspektivet, for det er veldig fort gjort å glemme. Men det er veldig viktig. Det er et alvorlig perspektiv som blir skissert, og det er et nødvendig perspektiv med hensyn til det som både gjøres, og som må gjøres. Jeg synes det er viktig å ta fram noen av de tiltakene som statsråden var inne på – ForMat, som er holdningsskapende og gir en bevisstgjøring av matavfall, og de er veldig aktive på store arrangementer, som Mersmak i Skien og Oslos miljødag, der de gir ut smaksprøver på mat som er gått ut på dato. De gir informasjon om restematoppskrifter. Det er klart at våre mødre og bestemødre var bedre på det enn kanskje neste generasjon. De er aktive på Facebook og Twitter og sprer informasjon. Jeg er enig med statsråden i at det er der vi må komme til – vi må skape holdninger. Restelunsjer og matgilder er et fenomen etter Mat for 2011. Der er det også lunsjbord som er basert på mat som skulle vært kastet. Matkastebordet er et annet tiltak som i 2012 har vært på festivaler, med en utstilling av 51 kg spiselig mat, som representerer det som hver av oss kaster i året, og der de lager quiz om holdbarhetsdatoer, trygg og riktig oppbevaring av mat – virkningsfulle tiltak som gir en fin måte å snakke om mattrygghet og holdbarhet på. Jeg er enig med statsråden i at det er mange som lar seg forvirre av merkeordningen vi har. «Best før» antyder jo at maten er på sitt beste, men likevel spiselig og av god kvalitet, mens «siste forbruksdag» liksom er lett bedervelig mat, der datoen tilsier at produktene ikke skal selges. Mange følger dette veldig slavisk, og særlig det med «best før». Ost er ofte bedre etterpå, men folk kaster det bare det har gått ut på dato. Vi bør gjøre det de gjorde før: bruke sansene, se, lukte og smake før vi kaster. Jeg håper at vi får en fin debatt om et viktig tema der jeg igjen sier at skillelinjene ikke er store, men ideene sikkert mange. Jeg tror vi i fellesskap skal prøve å finne de gode, holdningsskapende tiltakene der vi, hver enkelt av oss, skal gjøre de tiltakene vi kan gjøre, men også sette fokus på det, sånn at andre gjør de tiltakene som kanskje andre har prøvd før dem, og som virker.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2013-04-16:
Takk for en veldig god debatt, som viser at det er stor enighet om og stor bredde i de tiltakene som må gjøres. Jeg er enig i alt som er sagt – at atferdsendringer må til, at vi har et etisk og moralsk ansvar særlig overfor den oppvoksende generasjon, for å lære dem å ivareta gammel mattradisjon og spise opp maten sin. Vi må påvirke ungene fra barnehagen av, det er viktig. Når en hører om tiltak i barnehager der all mat som har vært på bordet, må kastes fordi den er «forurenset» og ikke kan brukes en gang til, gir dette dårlige signaler til ungene våre om at vi skal hive mat. Jeg tror vi må gå i oss selv og ikke minst ta for oss de områdene der vi har mulighet til å påvirke: barnehage, skole og den oppvoksende generasjon. Jeg synes det er veldig gledelig at det globale perspektivet er blitt tatt opp. Vi har mat nok til alle dersom vi hadde kastet mindre, og det tror jeg vi skal tenke veldig mye på. Vi har et ansvar for de folkene som sulter. Derfor er det viktig å se på merkeordningene, se på om noe er greit nok å bruke, se på om den leverposteien som nå skal hives, ikke bør kastes, se på kildesortering og sørge for at alle kommuner har det. I min kommune, Larvik, hadde vi kildesortering på 1960-tallet. Da kom man med hest og hentet skyllene hjemme som vi hadde kastet, og det ble brukt til grisefôr. Dette ble borte på 1970/80-tallet, men nå er vi tilbake igjen og kildesorterer. Biogass og biogjødsel, som jeg var inne på, er gode tiltak for å ivareta etterbruken av det som faktisk må kastes. Når Choice velger å redusere tallerkenstørrelsen med tre centimeter og får så stort utbytte av det, så burde jo dette være et tiltak som andre restauranter tar ad notam og ser på videre. Alle de gode eksemplene som er tatt opp her, bør alle som driver med mat – det være seg grossister, matvareprodusenter, dagligvarehandelen eller vi som forbrukere – se på og ta ad notam og prøve å gjøre noe med. Jeg tror at vi hver og en kan gjøre en forskjell når det gjelder dette med matavfall, og ikke minst, som statsråden var inne på, se på dette i forbindelse med meldingen som kommer. Vi kan bare bli bedre, og vi kan gjøre det lettere for dem som sulter hvis vi klarer å redusere matavfallet. Igjen: Takk for en god debatt. Jeg synes det var veldig mange gode innspill som kom.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-04-16:
Jeg har lyst til bare å komme med noen tilleggskommentarer også om det globale, for et av de store – jeg velger å bruke ordet «moralske» – paradokser er at vi vet at ca. en milliard mennesker kjemper for å få det daglige brød, og at en av de største globale utfordringene vi står overfor, er å sikre matsikkerhet til nok folk. I tillegg kaster vi en tredjedel av maten som blir produsert. Én ting er at en tredjedel av maten går tapt. I en del utviklingsland handler det om at man ikke klarer å få maten fra jordet, der den er produsert, og fram til forbruker, og det går mye tapt på veien. Hos oss er det jo i hovedsak i andre enden det går tapt – at vi kjøper maten, men at vi har så god råd at vi velger å kaste en fjerdedel av den. Så det er et av de moralske paradoksene vi står overfor: Én milliard mennesker har for lite mat, mens vi i den rikeste delen kaster en fjerdedel av den maten vi faktisk har kjøpt inn. Når vi i tillegg vet at det er med på å forsterke de globale miljøutfordringene, ser vi at dette er et stort tema. Så har jeg lyst til å trekke fram én ting til som har en klar sammenheng med hvor stor andel vi bruker på mat, og det er at folk kaster ikke noe som de opplever som dyrt å kjøpe inn. Så det er også en konsekvens av den velstandsutviklingen vi har i Norge at vi bruker ned mot 10 pst. av det vi tjener, på mat. Verdien på mat er lav. Med den kjøpekraftsutviklingen vi har i Norge framover, vil vi også bruke en såpass relativt liten andel av det vi tjener på mat – rundt 10 pst. Derfor er det holdningsskapende helt avgjørende viktig – at vi har gode holdninger nettopp til denne problemstillingen. Derfor er det bra at sånne som Coop Norge, NorgesGruppen og andre dagligvarekjeder også er med i arbeidet med å redusere matsvinn – at også de som tjener på høy omsetning av mat, er med i diskusjonen for å få matsvinnet ned. Det er blant de mest gledelige tingene, at også dagligvarekjedene er med på det. Så hvis vi klarer – du og jeg, hver enkelt av oss – å skape bevissthet, at vi går sammen i tett samarbeid, sånn at vi får med matindustrien, med dagligvarekjedene, er det mulig at vi skal klare å holde matkastingen nede. Hvis vi ikke gjør grep, er det like sannsynlig at matkastingen kommer til å gå opp. Dette tar jeg litt på følelsen, men jeg tror også det er generasjonsperspektiv. Jeg tror min generasjon kaster mer mat enn min besteforeldregenerasjon. Derfor er det med holdningsskapende arbeid i forbindelse med unge generasjoner nå veldig viktig. Hvis vi ikke får det til, tror jeg at vi bare får mer matsvinn framover og ikke mindre. Da er den type debatter som Sonja Mandt nå drar opp, og de innspillene som her kommer – at Coop Norge, NorgesGruppen og andre aktører, Miljøgjengen, Framtiden i våre hender, alle mulige aktører, jobber bevisst med det – viktige, sånn at du og jeg blir litt flinkere i våre daglige valg. Til slutt: Da jeg var på et meieri her – jeg skal ikke si hvilket – sa han som hadde ansvaret for kvaliteten på ost, at han alltid spiste osten et år etter at den egentlig skulle vært spist, for da var den best.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-04-16:
Takk for en veldig god debatt. Jeg merket meg at så å si alle partier – utenom Høyre – har deltatt i debatten, men jeg regner med at også Høyre er opptatt av dette temaet. Så vil jeg innom Kiwi-Bob, som er et av de nye fenomenene i norsk offentlighet. Det er en mann som heter Bob, som livnærer seg på å reise rundt i Kiwi-butikker og plukke ut varer som går ut på dato, og han tjente ifølge media over 300 000 kr på dette i fjor. Og det er jo noe av paradokset i dette her: Jeg husker det var en stor diskusjon i februar, der Kiwi-Bob var indignert over at butikken i Vadsø hadde satt ned prisen på Nugattien rett før den gikk ut på dato. Han mente det var feil, at det kunne lure kundene. Jeg mener det er bra at man gjør den type grep. Og jeg synes det er et paradoks at en kjede har gjort det til sin store merkevare at man skal kunne tjene penger hvis man finner best-før-dato-stemplingen på dagen i sin butikk, når man vet at dette er fullverdige, gode varer. Og for å bruke litt sånn meg-selv-forskning: Jeg var på den lokale Kiwi-butikken rett før den skulle stenge, og når du ser fulle handlevogner bli dratt ut av butikken med fullverdige varer, så får det deg til å tenke litt over hvilket overflodssamfunn vi faktisk lever i. Jeg synes denne debatten på en veldig god måte har reist de moralske sidene ved dette, og vist at det til syvende og sist er opp til oss selv, hvilke valg vi selv tar, hvilke holdninger vi har. Derfor er det viktig med den type holdningsskapende kampanjer som f.eks. Coop og Framtiden i våre hender kjørte på Egertorget i dag, der man sprer holdninger om at man må prøve å la være å kaste maten. For som Lillian Hansen sa, handler det til slutt om at du må spise opp maten din hvis du har kjøpt inn maten – og dette er holdninger som vi må dra. Så over til noen av temaene som har vært oppe. Harald T. Nesvik fra Fremskrittspartiet snakket om overproduksjon av egg, og da må jeg legge inn et lite partipolitisk poeng – det har ikke vært så mange av dem hittil i dag, i dag har vi vært politisk enige. Overproduksjon av egg viser hvor viktig det er å ha en god markedsregulering, at vi nettopp i et råvaremarked har god markedsregulering, og at man ikke har overproduksjon. Det er jo derfor vi mener at vi bør ha en god markedsregulering gjennom samvirke, og at kostnaden går over til produsentene selv hvis det blir overproduksjon. For hvis det blir overproduksjon av en råvare som mat, så må den dessverre, over litt tid, kastes, og det er på ingen måte gunstig, verken for dem som produserer maten, med hensyn til det moralske ettersom dette er en knapp ressurs, men også med hensyn til miljøet, at det er en stor miljøutfordring med mye matavfall. Men utenom den bitte lille nyansen har salen vært helt samstemt i dag, og da er det viktig at vi fra de gode ordene her også følger opp med ulike virkemidler. Jeg har iallfall tett dialog med næringen om dette. Jeg vet at Sonja Mandt har vært aktiv i Nordisk råd bl.a. når det gjelder dette temaet. Så vi får bruke de ulike arenaene vi har, slik at vi klarer å holde dette problemet og den store utfordringen det er med matavfall, nede.