trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Jeg mener det er viktig at rapporter fra Helsetilsynet blir forelagt styrene i de regionale helseforetakene og helseforetakene på en hensiktsmessig måte. Dette er også formidlet som et styringsmessig budskap i foretaksmøtene i de regionale helseforetakene i 2007. Administrerende direktør i Helse Sør-Øst RHF har orientert meg om at Sykehuset Østfold har etablert en slik rutine, altså at resultatet fra tilsyn ved Helsetilsynet og andre tilsynsmyndigheter rapporteres til styret. Styret får rutinemessig oversikt over eventuelle avdekte avvik og om avvikene i tilfelle er lukket. For avvik som ikke er lukket, vil styret etterspørre tiltak og følge opp til avvikene lukkes. I styremøtet 13. oktober 2008, som synes å være bakgrunnen for det aktuelle spørsmålet, behandlet styret, i tråd med sin vanlige praksis, to saker av denne arten: om lukking av avvik i akuttmottaket etter Helsetilsynets tilsyn og om status brannverntiltak. Det oppslaget i Fredriksstad Blad som stortingsrepresentant Giltun viser til, har antakelig utspring i at journalisten ikke fant den aktuelle tilsynsrapporten som sak i styremøtet 13. oktober 2008. I et kort intervju med styrelederen oppfattet ikke styrelederen at journalisten etterspurte hvilken styrebehandling den aktuelle rapporten fra dette tilsynet etter hvert ville bli gitt. Styrelederen forklarte derfor ikke at den aktuelle tilsynsrapporten, i samsvar med den etablerte rutine, ville bli rapportert til styret. Styrelederen pekte i intervjuet imidlertid på at han ventet at sykehusledelsen har en plan for selvmordsforebygging og tiltak for å sikre gjennomføring av planen. Det aktuelle spørsmålet fra stortingsrepresentant Vigdis Giltun synes derfor å hvile på en misforståelse mellom journalisten og styrelederen om hva som er sistnevntes syn på hva som bør legges fram for styret.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Sånn som jeg oppfatter det, er vi uenige om virkelighetsbeskrivelsen. Representanten tar utgangspunkt i en virkelighet som vi mener ikke finnes. Virkeligheten er at tilsynsrapporter legges fram for styret. Det er rutinemessig etablert, og styret følger opp avviksrapportering og etterspør avviksrapportering inntil avvik er lukket. Det er ikke bare styrepraksis i Sykehuset Østfold HF, men i tråd med det pålegg vi har gitt gjennom våre foretaksmøter, og som skal være etablerte rutiner i hele Helse-Norge. Og det skulle bare mangle – jeg tror spørreren og jeg har akkurat de samme intensjonene. Så opplever jeg at det er uenighet om hvorvidt dette praktiseres, men både Helse Sør-Øst og Sykehuset Østfold har forsikret meg om at de rutinene jeg nå beskriver, også er etablert der.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Jeg er i og for seg enig med spørreren i at de spørsmålene som her tas opp, er relevante – altså: Hvordan håndterer styret avvikene? Hvordan følger man opp? Hvordan er tilsynsrapporter fulgt opp? Hvordan er avvik lukket? Hvordan er det med bruk av tvang i psykiatrien i Østfold? Hvordan er det med mangel på spesialister i psykiatrien osv. i Østfold? Det er gode spørsmål. Jeg har ikke svar på dem nå i dag, for det er ikke stilt spørsmål til meg om det i dag i spørretimen. Vi kan gjerne komme tilbake til de spørsmålene, for de er viktige nok, men på det spørsmålet jeg er stilt – hvorvidt det finnes rutiner på dette feltet – er svaret: Ja, det gjør det. Så kan vi antakeligvis diskutere det andre i en senere spørretime.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
I forbindelse med representanten Sjølis spørsmål har jeg bedt Helse Vest RHF om en redegjørelse i forhold til den siterte uttalelsen spesielt og i forhold til behandlingstilbudet for rusmiddelavhengige i Helse Vest generelt. Svaret fra Helse Vest er – og jeg siterer da det svaret jeg selv har mottatt: «Private institusjoner utgjør en viktig og stor del av tilbudet innen tverrfaglig spesialisert behandling for rusmisbruk i Helse Vest. Helse Vest har årlig drøftinger med disse institusjonene innenfor de avtalene som er inngått hvor det også drøftes tiltak for å styrke tilbudet. Helse Vest er bl.a. på basis av slike drøftinger kjent med muligheter som foreligger for å styrke tilbudet ved flere institusjoner. Vi er også kjent med forslaget om å etablere et tilbud ved Stiftelsen Bergensklinikkene til unge. Disse forslagene blir vurdert i forbindelse med de årlige budsjettdrøftingene bl.a. med bakgrunn i den regionale planen og nasjonale føringer. Forslaget fra Stiftelsen Bergensklinikkene vil slik sett bli vurdert sammen med andre forslag. Helse Vest har et stort innslag av private institusjoner. Med bakgrunn i rusreformens intensjon om bl.a. å styrke helsetjenestene til rusmisbrukere, har Helse Vest sett det som viktig også å styrke tilbudet i helseforetakene. Målet er bl.a. å få til en god integrasjon av rusfaglig kompetanse og kompetanse innen psykisk helsevern og somatikk. Fra Helse Vest sin side er poenget å styrke tjenesten innenfor rusområdet, både i egne foretak og gjennom private institusjoner. Det er ønskelig å skape et samlet godt tilbud med et godt samarbeid mellom de private institusjonene og de offentlige. Utviklingen fra rusreformen 01.01.04 viser at Helse Vest har styrket tilbudet både i de private institusjonene og i helseforetakene. Når det gjelder intervjuet med kommunikasjonsdirektør Bjørg Sandal er dette klippet og håndtert på en uryddig måte av NRK Hordaland. Dette er tatt opp med NRK Hordaland. I intervjuet er det understreket at Helse Vest skal styrke tilbudet i helseforetakene samtidig som private aktører vil være viktige aktører også i framtida. Også spørsmålet om økonomisk tilskudd til Bergensklinikkene er i intervjuet besvart i tråd med Helse Vest sin strategi. Gjennomgang av råopptaket sammenholdt med innholdet i selve nyhetsinnslaget som er sendt i NRK Hordaland, viser at den redigering som er gjort ikke gir et korrekt bilde av intervjuet. Det er erkjent av NRK.» Med det avslutter jeg sitatet fra Helse Vest. Jeg vil bare si til slutt at jeg håper med dette at representanten Sjøli har fått svar på sitt spørsmål, og jeg kan forsikre at vi har veldig mange av de samme intensjonene. Derfor vil jeg også følge utviklingen på rusfeltet nøye.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Jeg mener at virkeligheten ute i rusbehandling i Norge er at det er en god del innslag av private aktører. Det er mye godt samarbeid mellom helseforetakene og private aktører, og det skal vi også ha i framtiden. Men samtidig mener jeg veldig klart at det er behov for å bygge opp rusfaglig kompetanse og rusfaglig behandlingskapasitet også i det offentlige, ikke minst med utgangspunkt i det resonnementet som jo kommer fram i det jeg siterte fra Helse Vest, at det å styrke kompetansen og behandlingskapasiteten også ved sykehusene våre er viktig, fordi det bidrar til at rusmisbrukere får et bedre helhetlig tilbud. For mange rusmisbrukere sliter også med psykiske lidelser, sliter med somatiske problemer, og det at du styrker rusfaglig kompetanse i helseforetakene, bidrar til at totaltilbudet i sykehusene blir bedre for rusmisbrukere.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Jeg tror vi er helt enige om at behandlingskapasiteten på rusfeltet er for dårlig. Det er også begrunnelsen for at Regjeringen øker innsatsen på rusfeltet med 300 mill. kr neste år. Det gjør at vi, siden Regjeringen tok over, har styrket rusområdet med nesten 700 mill. kr. Og av de 300 mill. kr skal over halvparten gå til behandlingskapasitet, altså bl.a. til å styrke helseforetakenes behandlingskapasitet. Så er jeg enig i at det er krevende i en situasjon der det er mangel på plasser, samtidig å avvikle en del av de plassene. Men jeg står veldig på at det er rett. For svaret er ikke nødvendigvis flest mulig plasser – det kunne vi fått til for en billig penge. Utfordringen er flest mulig gode plasser, som gir behandling, og som gir resultat. Derfor må vi samtidig med at vi bygger opp nytt, tørre å avvikle noe som ikke fungerer godt nok.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Det er et viktig spørsmål representanten Lønning tar opp. Transport av pasienter er en lovpålagt oppgave for de regionale helseforetakene etter pasientrettighetsloven § 2–6 og spesialisthelsetjenesteloven § 2–1a. For pasienten foretas det både direkte oppgjør og enkeltoppgjør ved refusjon av utgifter til transport. Ved direkte oppgjør gjøres det opp direkte mellom transportør og helseforetak, mens ved enkeltoppgjør refunderes utgifter i etterkant av foretatt reise. Direkteoppgjør behandles i dag gjennom Nasjonalt informasjonssystem for pasienttransport, altså NISSY. Helse Sør-Øst RHF v/ Ullevål Universitetssykehus er systemeier for NISSY. Datatilsynet pekte i sin vurdering på at det manglet databehandlingsavtaler som er påkrevd i henhold til § 18 i helseregisterloven. Norsk Helsenett AS, som drifter NISSY, har nå inngått databehandlingsavtale med alle helseforetak som har kjørekontor og/eller oppgjørskontor. Dette skal sikre forsvarlig bruk av NISSY og at det etableres rutiner som sikrer at pasientinformasjon håndteres i tråd med helseregisterlovens bestemmelser. Slik vi ser det, vil dette også ivareta Datatilsynets vurdering om at Helse Sør-Øst RHF har instruert underliggende helseforetak om å benytte ordninger som strider mot gjeldende regelverk. Jeg har vært i kontakt med Helse Sør-Øst som nå arbeider med å lukke avvikene som er påpekt av Datatilsynet. Flere av de forholdene som ble påpekt, er allerede utbedret, og det foreligger planer for når og hvordan de resterende avvikene skal lukkes. Dette er også meddelt Datatilsynet. Departementet er nå i dialog med Datatilsynet for å avklare om de opplysningene som skal behandles i forbindelse med oppgjør ved pasienttransport, er å anse som helseopplysninger, og dermed bør etableres som et helseregister. Det vil i så fall innebære at helseregisterloven skal anvendes ved bruk av NISSY. Det vil også bli vurdert om et slikt register skal etableres med hjemmel i konsesjon. Det er viktig for meg at pasientopplysninger blir behandlet på en god og betryggende måte. Det gjelder også for opplysninger som registreres i NISSY, selv om de ikke anses å være spesielt sensitive – det gjelder fødselsnummer, navn, hente- og leveringsadresse. Det er viktig at opplysningene ikke oppbevares lenger enn det som er nødvendig for å administrere pasienttransport og egenandeler. Fødselsnummer lagres for øvrig kryptert. Jeg er svært opptatt av at personvern og taushetsplikt blir godt ivaretatt i helsesektoren. I NISSY registreres det begrenset informasjon om hver enkelt pasient, men forvaltningen av dette, både hos systemeier, driftsansvarlig og hos databehandlingsansvarlig, skal være forsvarlig. Departementet vil, når dialogen med Datatilsynet er avsluttet, følge opp saken med relevante initiativ overfor Helse Sør-Øst RHF.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Jeg er enig med representanten Lønning i at selv om det som registreres her ikke i seg selv er svært sensitive opplysninger, er det allikevel all grunn til aktsomhet overfor opplysningene, og det er nettopp det jeg prøver å gi uttrykk for at vi har. Jeg har ikke fått noen nærmere tidsangivelse for når man regner med å kunne være ferdig med den dialogen vi nå er i gang med overfor Datatilsynet. Derfor må jeg be om å få komme tilbake til representanten Lønning med en vurdering av tidsperspektivet. Men jeg forutsetter jo at det skjer uten opphold, altså at det skjer så raskt som mulig. Men definisjonen av begrepet «så raskt som mulig» må jeg da få lov til å komme tilbake til.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Mitt generelle inntrykk er vel at helseforetakene, sykehusene og helheten i helsetjenesten er opptatt av de spørsmålene som Lønning tar opp, men det kan godt være at Lønning har et poeng i at det bør poengteres og understrekes. Jeg vil ta med meg den oppfordringen fra Lønning og etterspørre hvorvidt vi bør, og i så fall hvordan vi kan sende det signalet ut nok en gang til Helse-Norge.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-11-05:
«Unge som har rusproblemer, trenger flere tilpassede behandlingstilbud. Stiftelsen Bergensklinikkene har mulighet for å etablere slike tilbud raskt, men har fått avslag på søknad om dette fra Helse Vest. Kommunikasjonsdirektøren i Helse Vest, Bjørg Sandal, har ifølge NRK uttalt at dette skyldes at «Tilbud skal ikke styrkes med nye private klinikker, det skal styrkes innad i sykehus». Hva er statsrådens vurdering av beslutningen fra Helse Vest og begrunnelsen for denne?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-11-05:
Jeg vil takke for svaret, som jeg oppfatter som positivt og oppklarende i forhold til den spesielle situasjonen som oppstod i Helse Vest, og som for de mange rusavhengige som venter i kø, har vært en fortvilet situasjon. Vi så det jo slik at når Bergensklinikkene faktisk hadde en mulighet for å tilby et behandlingstilbud til unge rusmisbrukere, kunne det være et godt tiltak, som kunne utvide kapasiteten og styrke kvaliteten på tilbudene. Nå er det om lag 4 000 rusavhengige som venter på behandling, og den ventetiden har jo økt de siste årene. Helse Sør-Øst har kuttet ut 69 behandlingsplasser i private institusjoner, til tross for at den gjennomsnittlige ventetiden for behandling har økt med mer enn to måneder, og det er ikke bygd opp tilsvarende kapasitet i offentlig regi. Er statsråden også like positiv til at en i andre deler av landet, i de regionale helseforetakene, kan ha et tilbud i samarbeid med private?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-11-05:
Jeg oppfatter iallfall at statsråden i større grad enn tidligere statsråd er positiv til å ha private innslag som kanskje både et korrektiv og et supplement til det offentlige tilbudet. Jeg er jo helt enig i at vi må bygge opp og styrke også det offentlige tilbudet, nettopp fordi man har sammensatte lidelser. Vi er allikevel bekymret over at plasser blir nedlagt når det står 4 000 i kø som har behov for behandling ganske raskt. Men som sagt, de private står jo også for mangfold. Jeg tror det er viktig å ha flere tilbud både offentlig og privat, og også flere tilbud innenfor det private for denne gruppen som trenger behandling. Men til slutt vil jeg bare takke for at statsråden som sagt stiller seg så positiv til også det private innslaget, og at det sammen med det offentlige kan utgjøre et godt tilbud.
Inge Lønning (Høyre), 2008-11-05:
Jeg har følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Datatilsynet gjennomførte våren 2008 kontroller knyttet til håndtering av person- og helseopplysninger i Nasjonalt informasjonssystem for pasienttransport(NISSY) (NISSY) Hva vil statsråden gjøre for å sikre at de regionale helseforetakene respekterer gjeldende regler om personvern?»
Inge Lønning (Høyre), 2008-11-05:
Jeg takker statsråden for et utførlig og detaljert svar og er glad for at han tar utfordringen på stort alvor. Det er selvfølgelig mulig å si, som statsråden gjør, at vanligvis vil ikke denne type informasjon være spesielt sensitiv. Men samtidig må man se i øynene at kunnskap om at navngitte pasienter over tid fraktes til bestemte behandlingssteder, gjør at uvedkommende vil kunne trekke slutninger om pasientens diagnose, kunne oppstille formodninger om det og sette rykter i omløp. Så under gitte omstendigheter er dette helt klart personfølsomme opplysninger. Vil statsråden kunne garantere at de tiltak han har bedt Helse Sør-Øst om å iverksette, vil være på plass i løpet av rimelig kort tid?
Inge Lønning (Høyre), 2008-11-05:
Jeg takker for svaret. Jeg har lest rapporten fra Datatilsynet, og det er ganske sterk kost. Datatilsynet er meget krass på de punktene hvor man påpeker at her er lovgivningens betingelser ikke oppfylt. Dels er det gjort ting som er direkte i strid med eksisterende lovgivning. Vil statsråden ut fra erfaringene med denne saken, som jeg da regner med blir korrigert så raskt og effektivt som mulig, også overveie mer generelt å gå ut til helsetjenesten med en påminnelse om at lovgivningen på dette området skal overholdes, og at det ikke er akseptabelt at man ikke er påpasselig med å gjøre det?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-05:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «I Norge mangler vi et moderne og funksjonelt treningssenter for politiet. Siden Oslo-politiet har de fleste av de tunge operative enhetene som beredskapstroppen, bombegruppen og politihelikopteret for å nevne noen, bør et slikt anlegg lokaliseres til Oslo. Det har vært snakket om det lenge, og så vidt meg bekjent er det meste planlagt. Det som gjenstår er å bevilge midler og starte etableringen. Ser statsråden behov for et slikt senter, og når er det mulig med byggestart?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-05:
Jeg må jo si at jeg – med respekt å melde – er skuffet over svaret. Statsråden er ellers rimelig tydelig når det gjelder f.eks. soningskøen og ambisjonen der. Her er det altså snakk om et av de viktigste verktøyene politiet skal ha. Det har ikke samme prioritet hos statsråden, men det tar jeg i og for seg til etterretning. Jeg synes jo statsråden bør vurdere et annet element i dette, og det er sårbarheten ved dagens plassering i Oslo. Det er altså slik at ett enkelt kjøretøy kan stenge utkjøringen fra politihuset i Oslo. Det har akkurat i dag vært et eksempel på en lastebil som ble stående fast og sperret Sentrum politistasjon. Jeg går ut fra at når statsråden skal vurdere etablering av et nytt senter, bør også sårbarhet være en faktor i det hele, ikke minst sett i lys av erfaringene fra NOKAS-ranet – politiet i Stavanger ble sperret inne av ett kjøretøy som det ble satt fyr på. I så måte hadde jeg håpet at statsråden skulle ha litt større ambisjoner. Det er greit å vente på Statsbygg. Men kan det da være slik å forstå at når planene fra Statsbygg foreligger, vil statsråden umiddelbart sette spaden i jorda – som man gjorde i en nordlandskommune for en tid tilbake?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-05:
Dette svaret skal jeg takke for, og jeg håper jo at statsråden er enig med meg i at dette er en veldig viktig sak. Statsråden var med og gjorde et vedtak i denne salen 16. mai 2002 om politihelikoptre og lokalisering sentralt i Oslo. Det har gått seks og et halvt år, og fortsatt sliter vi altså med effektiviteten og bruken av et av Europas mest avanserte politihelikoptre – ikke minst med basis i lokalisering, som har vært et problem. Jeg håper at det blir bedre. Det neste håpet er jo da at Regjeringen har ambisjoner om å bruke de samme verktøyene, og at man reduserer sårbarheten ved dem, jf. det som er i dag når det gjelder f.eks. beredskapstroppens lokalisering. Samtidig bør det være en ambisjon for Regjeringen å få på plass et treningssenter. Jeg har registrert at statsråden har vært på Fornebu og sett på det midlertidige anlegget man har der ute, og jeg oppfatter det vel slik at man bør ha større ambisjoner enn som så. For når vi ser på hva svenskene har fått til når det gjelder treningsanlegg, er det milevis foran det som vi har. Jeg vil jo hevde at vi i Norge har en økonomi som gjør det mulig, og jeg tror også det vil være med og bidra som et positivt element når det gjelder rekruttering til politiet …(presidenten klubber.) (presidenten klubber.)
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
I forbindelse med planleggingen av ny base for politihelikoptertjenesten i Oslo har Oslo politidistrikt også satt i gang planlegging av en samlokalisering av politihelikoptertjenesten, beredskapstroppen og et treningssenter for operativ trening. Jeg forstår godt behovet for en slik samlokalisering og også behovet for alle de elementene i en slik samlokalisering – som svar på det første spørsmålet. For tida er politiet i dialog med Statsbygg om ervervelse av tomt/utbygging. Vi snakker her om en betydelig investering eller økte leiekostnader, som vil måtte innarbeides i kommende budsjetter. Fra departementets side er det en forutsetning at etablering av helikopterbase kommer i første byggetrinn. Det er derfor i dag ikke mulig å si noe ekstakt tidspunkt for eventuell byggestart for de ulike delene av prosjektet før Statsbygg har kommet med sine avklaringer. Etter min mening er det viktig at politiet har gode øvings- og treningsforhold. Utgifter må ses opp mot andre behov i politiet. Jeg kan derfor ikke si noe konkret om framdrift nå.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Jeg liker å sette spaden i jorda, og det har vi jo i aller høyeste grad gjort når det gjelder justisfeltet. Men vi er avhengig av å gå noen prosesser for å få vite for det første hvor vi skal sette spaden i jorda, og så hvor mye det koster å sette spaden i jorda. Så jeg er glad for at Fremskrittspartiets justispolitiske talsmann ser at vi har bygd ned soningskøen, og at vi der virkelig har vist at vi har kunnet sette spaden i jorda og bygge 400 nye fengselsplasser. Når det gjelder akkurat dette spørsmålet, må jeg bare gjenta at vi også ser behovet for dette, særlig sett opp mot de planene man har, og de behov man har, med hensyn til politihelikoptertjenesten og muligheten for samlokalisering. Så må jeg få komme tilbake både i budsjettprosessen og gjerne også i andre sammenhenger og si noe nærmere om konkret framdrift når det er blitt mer konkretisert.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Jeg er i veldig stor grad enig med representanten Ellingsen i behovet. Vi har store muligheter nå framover, fordi det skal gjøres grep overfor politiet både i forhold til bemanning, utdanning og nye lokaliteter i framtiden for Politihøgskolen. Og så kommer dette med politihelikoptre inn, som det altså er helt nødvendig å gå igjennom, selv om ikke jeg skal påta meg ansvaret – forut for min statsrådgjerning – for hvorfor den saken lå i dødvanne. Men det er kjent at det har vært mange diskusjoner om lokalisering, som nok også er noe utenfor mitt påvirkningsområde. Men jeg tar med meg oppfordringen fra representanten om at dette bør prioriteres.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Mitt svar på det er entydig ja. Dette må vi gjøre på mange felt, først og fremst ved at når vi nå tar opp studenter ved Politihøgskolen, får politidistriktene og lokalmiljøene til rett og slett å sende «sine egne», som kommer tilbake. Jeg mener at representanten Nesvik reiser en veldig viktig problemstilling om distrikt og by når det gjelder politiressurser. Det er på høy tid at denne debatten reises. Det sier jeg først og fremst fordi vi i altfor stor grad har konsentrert oss om Oslo-regionen når det gjelder politiressurser. Det er et politidistrikt som i løpet av de siste åtte årene har fått økning i sine budsjetter fra i underkant av 1 milliard kr til nå nærmere 1,7 milliarder kr. Tiden er inne for å ha et større fokus på distriktenes bemanningssituasjon, ikke minst fordi der trenger man ytterligere bemanning på grunn av bl.a. ganske trælete infrastruktur, lange avstander og lengre responstid enn det vi opplever i Oslo. Så jeg håper at når vi nå bl.a. skal ha studenter ut i praksis, vil det komme distriktene til gode.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Det er Politidirektoratet som fordeler disse midlene, men det gjøres etter en nøkkel – det er den såkalte Fürst og Høverstad-rapporten som ligger til grunn for det. Vi har nå en gjennomgang av hvordan vi fordeler midlene. Jeg skal ta med meg det aspektet som representanten Nesvik tar opp her, for jeg mener det er viktigere enn noen gang. Skal vi beholde tilliten, som også representanten er inne på, er vi helt avhengig av at politiet er til stede rundt omkring i det ganske land, ikke bare i pressområdene, der hvor kriminaliteten – jeg holdt på å si i tabloidavisene – synes best. Samtidig må jeg bare få understreke at når det gjelder hverdagskriminalitet og også grovere kriminalitet, er det fantastisk at man i Kristiansund har klart å redusere voldskriminaliteten betydelig. Jeg mener å erindre – med forbehold – at reduksjonen var på rundt 30 pst. ved å ta forebyggende grep. Det er klart det er viktig at man i regionen opplever at en så alvorlig kriminalitetsart går ned så betydelig. Det beste er jo å skape samfunn som har mindre kriminalitet og mindre behov for politiet. Jeg mener at Kristiansund bør ha mer politifolk, men samtidig gjør de også en god forebyggende innsats.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
I Stortingets vedtak 21. mai 2001 om reduksjon av antall domstoler i første instans, fra 92 til 66 – og dette var altså i 2001, så det er langt tilbake i tid – lå beslutningen om å slå sammen Larvik tingrett og Sandefjord tingrett til nye Søndre Vestfold tingrett. Stortinget vedtok da at Søndre Vestre tingrett skal lokaliseres til Sandefjord. Som jeg gjorde rede for i mitt svar 24. september 2008 til skriftlig spørsmål nr. 1539 fra representanten Anundsen, kan jeg ikke se at det foreligger noen faglige eller andre hensyn som er så viktige at man nå bør sette i gang en ny lokaliseringsprosess av nye Søndre Vestfold tingrett, syv år etter at Stortinget vedtok at domstolen skal lokaliseres til Sandefjord. Et av hovedargumentene for strukturreformen var, som nevnt i mitt forrige svar, ønsket om større domstoler, bl.a. for å kunne ivareta den faglige kvaliteten og for å bedre ressursutnyttelsen. Andre hensyn som ble vurdert, var bl.a. reisetid, regionsutvikling i distriktet og domstolenes lokaler. Det er slik jeg ser det ingen vektige argumenter nå som tilsier at Larvik framstår som et bedre alternativ enn Sandefjord. Når det gjelder denne vurderingen, at utvidelse av Sandefjord tingretts lokaler ikke lenger synes å være et aktuelt alternativ, og at det trolig vil måtte skaffes til veie nye lokaler for den nye domstolen i Sandefjord, vil jeg imidlertid igjen understreke at dette også ville være situasjonen dersom domstolen var vedtatt lokalisert til Larvik. På denne bakgrunn mener jeg at det ikke bør fremmes ny sak eller forslag for Stortinget om endret lokalisering av Søndre Vestfold tingrett. Denne domstolsreformen var jo en stor sak som omfattet mange domstoler. Mange har nok lyst på omkamp i forhold til dette, men jeg kan ikke se at det er grunnlag for å gå inn i det verken i dette tilfellet eller i andre tilfeller på det nåværende tidspunkt. Jeg legger for øvrig til grunn at Domstolsadministrasjonen etter min mening gjennomfører strukturendringene på en god og formålstjenlig måte i tråd med Stortingets vedtak.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Jeg fastholder mitt svar på dette. Man foretar en vurdering i en ganske bred reform – geografisk og ellers – det tar tid å gjennomføre reformen, og den gjennomføres etappe for etappe. Jeg tror man skal være veldig varsom med å åpne hele den diskusjonen igjen. Det vil for det første kunne innebære at vi får mange diskusjoner her i Stortinget – det er jo flere representanter som har reist spørsmål om den domstolen som ligger nærmest der man bor. Så det vil jeg så sterkt jeg bare kan, fraråde. Det andre er at når tiden går, innstiller man seg på at det er det stedet som er valgt, som vil bli løsningen også for denne aktuelle domstolen. Av den grunn bør man ha særdeles vektige argumenter for å gjøre om et slikt vedtak.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-11-05:
Nå beveger spørreren seg i retning av ikke å konkludere med at det andre stedet skulle være best, men sier at situasjonen er slik at man bør ha en ny prosess rundt det. Det gir meg en enda bedre grunn til å si at det ikke er noen forhold rundt denne situasjonen, verken her eller andre steder, som skulle tilsi at vi bare må åpne prosessen og diskusjonen rundt det, for eventuelt å falle ned på den samme løsningen som man valgte for sju år siden. Jeg mener at man skal ha forsterkede argumenter for å måtte gå inn i det. Så jeg fastholder det svaret jeg nå har gitt for tredje gang.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-11-05:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Det har til tider vært stort fokus på bemanningssituasjonen hos Oslo-politiet og hva som her må gjøres i fremtiden, mens det samme fokus bare i liten grad har vært knyttet til den alvorlige situasjonen en har i distriktet. Som et eksempel vil jeg vise til oppslag i Tidens Krav av 24. og 25. oktober der det fremkommer at det i perioder helgen før bare var én polititjenestemann på vakt i Kristiansundområdet. Dette medførte at de var for få til å kunne rykke ut. Slike situasjoner skaper usikkerhet i befolkningen. Hva vil statsråden gjøre i denne saken?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-11-05:
Takk til statsråden for svaret. Jeg er selvfølgelig kjent med at justisministeren daglig jobber med disse tingene for å få nye studenter, høyere opptak o.a., og for å få på plass bedre ordninger. Det som bekymrer meg, er at den debatten som man har gående i denne sal, veldig ofte dreier seg om det sentrale østlandsområdet, gjerne rettet inn mot Oslo og de spesielle hovedstadsproblemene vi har. Jeg ønsker gjennom dette spørsmålet å sette fokus på hvordan det faktisk er ute i distriktene. Stasjonssjefen i Kristiansund sier bl.a. i Tidens Krav fredag 24. oktober at man har problemer med å få vaktlistene til å gå opp. Det er selvfølgelig fordi politifolk i mindre grad tar overtid frivillig. Spørsmålet mitt til statsråden er: Når de nye studentene kommer ut i praksis og man kan begynne å høste fruktene av det man har gjort, vil statsråden i sterkere grad legge forholdene til rette slik at flere av disse havner i distriktene og ikke blir «fanget opp» av flyplasser og Oslo-området?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-11-05:
Jeg vil gjerne takke statsråden for svaret. Det som er helt åpenbart, og det som bekymrer meg med den lave bemanningen, er at hverdagskriminaliteten blir lidende. Da må man prioritere mye sterkere, og tilliten – dersom en har behov for hjelp – går ned. Det tillitsforholdet er absolutt noe som vi er veldig avhengig av for å ha et godt tilbud til befolkningen, og samspillet mellom publikum og politi er man svært avhengig av er best mulig. Noe av det som veldig ofte kommer opp, er – og statsråden var selv inne på det – at om man bare har én polititjenestemann i Kristiansund, har man Molde-regionen å spille på. Det tar ca. 40 minutter å kjøre til Molde, og da kan både tjuver og andre ha kommet langt over alle hauger før man eventuelt kommer. Spørsmålet mitt til statsråden er: Vil statsråden også se på størrelsen knyttet til de variable enhetskostnadene i politiet? Det er et stadig tilbakevendende tema, og det er jo der en legger ekstrautgiftene når det gjelder overtid og en del andre ting. Vil statsråden medvirke til at vi får økte bevilgninger til variable enhetskostnader?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-05:
«Dersom globalt miljøarbeid skal gi ønskede resultater, er det viktig at man unngår nasjonale rammebetingelser som bare flytter utslippskildene til andre land. Arbeiderpartiet varslet i en pressemelding 21. august 2008 at «det ikkje skal vere nokon gratis CO2-utslippskvoter etter 2012». EU vil derimot ha en betydelig tildeling av gratis klimakvoter til sin industri. Norsk industri vil dermed få sine konkurransevilkår kraftig forverret. Kan statsråden forsikre om at Regjeringen ikke jobber i retning av den særnorske linjen Arbeiderpartiet har varslet?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-05:
Jeg takker for svaret. Det jeg ønsker at statsråden er tydeligere på, er hvilken linje Norge vil legge seg på i forhold til EU. Vil dette at man satser på å auksjonere bort mest mulig, skje uavhengig av EU, eller vil man faktisk prøve å legge seg tett opptil? Jeg kan være enig i at det er greit å ha et stramt regime for å kutte utslippene. Men det viktige må jo være at vi unngår karbonlekkasje ved at industrien i Norge får så høye kostnader som fører til at den legger ned, eller iallfall unngår å investere på ny, og gjenoppstår i EU eller i aller verste fall i Kina. For norsk industri er blant de mest miljøvennlige i verden. Den har allerede tatt i bruk den best tilgjengelige teknologien. Det er ikke mye å hente på kort sikt ved å være strenge i Norge. Men ved å flytte til utlandet får man alt fra en firedobling til en trettidobling av CO2-utslippene, avhengig av hvilken industrivirksomhet man snakker om. Derfor ønsker jeg å få en presisering fra statsråden: Vil man legge seg opptil det EU gjør, eller vil man prøve å være strengere enn EU,(presidenten klubber) uavhengig av … (presidenten klubber)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-05:
Problemet med den politiske debatt er ofte at man ikke forstår realitetene som næringslivet må forholde seg til. Jeg har vært og besøkt flere industribedrifter rundt om i hele landet de siste ukene. Mange av dem har store industriinvesteringer som de ønsker å foreta de neste årene. Men uten prinsipielle avklaringer om rammevilkår, tør de ikke. Finnfjord smelteverk i Troms er ett eksempel, der man investerer for flere milliarder kroner, men de må vite at man prinsipielt i Norge vil jobbe for like rammevilkår som i utlandet. Den tilnærmingen som Regjeringen har her, at man i utgangspunktet må basere seg på å betale for alle utslipp – mens man vet at i EU legger man opp til tildeling av minst 80 pst. gratis utslipp – gir ikke den prinsipielle avklaringen. Det at Regjeringen sier at den skal komme tilbake til dette i 2013 eller i 2012, gir ikke den avklaringen som man ønsker seg. Jeg ønsker å få et veldig tydelig svar her: Vil man prinsipielt legge seg på linjen til EU, eller skal man som utgangspunkt si at her må man betale for alt, så får man eventuelt ombestemme seg hvis EU ikke følger norsk linje? Det er en veldig viktig avklaring.
Siri A. Meling (Høyre), 2008-11-20:
En samlet komité anbefaler å gi samtykke til godkjenning av protokoller av 9. juli 2008 om Albanias og Kroatias tiltredelse i NATO. NATO har en viktig rolle som bidragsyter til fred og stabilitet i Europa, og innlemmelse av Albania og Kroatia er viktig for å bygge bærekraftige, demokratiske strukturer i de sentral- og østeuropeiske landene. NATO har en såkalt åpen dør-politikk. Det innebærer at alle europeiske land som oppfyller NATOs krav, er velkomne. Det er viktig at alliansen har denne åpen dør-politikken også for framtiden.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
NATO når en ny milepæl med innlemmelse av Kroatia og Albania ved at de to land tiltrer traktaten for det nordatlantiske område av 4. april 1949. Kan jeg få legge til at etter Berlinmurens fall har både EU og NATO spilt en viktig rolle for å sikre en demokratisk utvikling i Øst-Europa og på Balkan. NATOs rolle er faktisk ofte undervurdert i denne sammenheng, men gjennom Partnerskap for fred-programmet og Membership Action Plan – altså MAP-status – har NATO etter 1999 bidratt til å stabilisere skjøre demokratier i post-sovjetiske områder og tidligere Øst-Europa. NATO har bidratt til å bygge bærekraftige og demokratiske strukturer i disse landene. En samlet komité understreker at alliansen på denne måten bidrar til utviklingen av et stabilt Europa som samlet kan møte nye sikkerhetsutfordringer. La meg legge til at innlemmelsen av Albania og Kroatia understreker og bekrefter at også Balkans framtid ligger innenfor et euroatlantisk samarbeid. Stabilitet og utvikling ikke bare i Kroatia og Albania betinger en euroatlantisk integrering, en tilnærming til både EU og NATO. På NATOs toppmøte i Riga ble både Serbia og Bosnia tatt opp i PfP-programmet i NATO. Norge hadde i en lengre periode NATO-ambassaden i Beograd og bidro bl.a. til en kraftig demokratisering av Serbias væpnede styrker. Vi ønsker i dag Kroatia og Albania velkommen og ser for oss at flere land på Balkan blir tatt opp i det euroatlantiske fellesskapet. Så er det viktig at noen bidrar til å løse konflikten mellom Hellas og Den tidligere jugoslaviske republikken Makedonia, som det vel heter, slik at også Makedonia kan sikre seg medlemskap i NATO.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Svaret er selvsagt ja på det spørsmålet, men politikk er også det muliges kunst. Det er ikke slik at alle er enig med oss ute. Der må vi gjøre så godt vi kan. Jeg mener vi påvirket den uttalelsen NATO kom med. Den beskriver, etter mitt skjønn, et ganske faktisk forhold, at isolert sett kan et rakettskjold, hvis det virker, gi beskyttelse for et geografisk avgrenset område. Det mener jeg ikke er kontroversielt å si. Hvorvidt det fører til økt sikkerhet for det området og verden for øvrig, er et langt mer komplisert spørsmål, og der er svarene langt mindre overbevisende. Norge står lojalt ved det vi har vært med på i NATO, der har vi lang tradisjon med å ha konsensusvedtak og krevende prosesser fram til det. Det står vi bak, men vi fortsetter å argumentere. Det er langt mindre nysgjerrighet fra representanten Vaksdal til president Sarkozys uttalelse hvor han ber amerikanerne trekke hele forslaget og vil ha en ny konferanse i Europa og OSSE. Det skjer jo også i et land som har vært med på dette kommunikeet. Det understreker bare at denne diskusjonen går videre. Den skal Norge delta i, samtidig som vi selvfølgelig står solidarisk med våre allierte om det alliansen har bestemt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Jeg tror representanten Solberg overvurderer europeisk venstresides påvirkning på russisk debatt. Det å ironisere over at det er ideologisk begrunnet, synes jeg er litt underlig. En politisk regjeringserklæring har jo noe med ideologi og politikk å gjøre. Det er ikke noe for å tilfredsstille den ene eller andre siden. Det er en dyp tvil om dette er rett vei å gå. Da Nord-Korea kom til forhandlingsbordet og synes å gå i riktig retning, er det ikke på grunn av trusselen fra et rakettskjold, tror jeg, men på grunn av at USA og de seks landene i sekspartsdrøftelsene kraftfullt brukte hele repertoaret av politikk, både pisk og gulrot. Det er altså en dyptfølt skepsis til at dette er riktig strategi, som gjør at vi tar det med oss inn i debatter i NATO. Debatten går fortsatt i NATO. Jeg tror den kommer til å bli mye mer reell i månedene som kommer, fordi Bucuresti-erklæringen går mer på et overordnet nivå. Når det skal fordeles kostnader, og når det skal fordeles industrikontrakter, kommer dette til å bli et langt mer kontroversielt tema, og vi kommer til å høre fra mange andre.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
For det første aksepterer jeg ikke den koblingen russerne har gjort, som sier at de amerikanske planene legitimerer korttidsraketter i Kaliningrad eller på flåten i Østersjøen. La meg bare si det innledningsvis. President Sarkozys forslag må vi studere noe nærmere, for det er, som det er med en del av de forslagene som kommer fra den kanten, grunn til å gå litt inn i detaljene for å se hva det egentlig betyr, og hvordan det kommer inn i sekvensen med andre møter. Men jeg synes det er interessant at han trekker fram OSSE som den organisasjonen som trekker alle landene i denne store euroatlantiske regionen med, og slik sett gir den organisasjonen en legitimitet og en plattform rundt et av de store temaene vi står overfor. Så det vil vi studere. Hvorvidt vi rekker å ha et slikt møte i forkant av NATOs toppmøte, som er i april, stiller jeg meg noe mer tvilende til. Men de to kan ses i sammenheng på en annen måte. Møtet i april er også tenkt å være et møte hvor Frankrike kanskje trer inn som fullt medlem av alle delene av NATO-samarbeidet. Det blir ikke mindre viktig i denne sammenhengen og kan også være et viktig innspill til at OSSE kan ta temaet opp noe senere på året.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Jeg må ta sterkt avstand fra den siste slutningen, for det er på ingen måte det man gjør. Vi tar klart avstand fra den russiske linjen. Men man kan ikke være for noe man er imot, hvis man er imot det og mener det er en dårlig idé, har dårlige konsekvenser og fører til negativ utvikling. Da må vi argumentere for at beslutningen blant 26 allierte blir så lite gal eller så riktig som vi kan bidra til. Jeg tror for øvrig at president Sarkozy ville føle seg blandet beæret av å bli satt i kategori med den europeiske venstresiden Erna Solberg nå mener er uklok, når han går ut med det han gjør. Det viser bare at denne saken er i debatt i Europa. Der deltar partier fra både høyre- og venstresiden, og det tror jeg styrker den debatten som Europas demokratier kan ha.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Jeg synes ikke Regjeringens holdning til et rakettforsvar i Europa ble særlig klarere etter utenriksministerens innlegg. Fortsatt kommuniserer man motstand fra Stortingets talerstol, og det gjør man også i norsk presse og i innstillingen, mens man i NATO-kretser har gitt sin uforbeholdne støtte til kommunikeet om at en skal gå videre med prosjektet. I sikkerhetspolitiske spørsmål er det svært viktig at man opptrer med tydelighet og troverdighet. Jeg vil derfor utfordre utenriksministeren: Vil han nå sørge for at man fra Regjeringens side opptrer med samme holdning til dette spørsmål både ute og hjemme?
Erna Solberg (Høyre), 2008-11-20:
La meg få begynne med å understreke at jeg ble tillagt noe som jeg ikke har sagt. Jeg sa at man hadde én retorikk hjemme og én ute, og hva konsekvensen var, men jeg har ikke drevet med kommaretting eller diskusjon om det. Jeg har lyst til å ta opp spørsmålet om argumentasjonen rundt det. Jeg mener at Regjeringen ideologisk har bundet seg på Soria Moria i forhold til rakettskjold. Det finnes grunner til å si at rakettskjoldet kanskje ikke kommer til å fungere, det finnes grunner til å si at økonomien ikke er bra nok, og det finnes mange praktiske hensyn rundt det. Men utgangspunktet er at man ideologisk har bundet seg til det. Og hva har man bundet seg til? Man har bundet seg til et resonnement hvor det dreier seg om at på grunn av andres reaksjon, mulighetene for at andre kommer til å tolke dette til å bli et grunnlag for opprustning, ja så skal vi da altså ikke gjøre det. Og jeg skal be om at jeg kanskje kan få utenriksministerens vurdering av om ikke han tror at russerne har lest dette for lenge siden, og at en del av den russiske reaksjonen på et skjold de vet ikke er rettet mot seg, faktisk er at de har lest hvordan retorikken på deler av europeisk venstreside er mot rakettskjoldet.
Erna Solberg (Høyre), 2008-11-20:
Jeg vil gjerne gå tilbake igjen til den forrige runden vi hadde. Det jeg oppfatter at man gjør når man binder seg til å være imot et rakettskjold, som man har gjort på Soria Moria, er faktisk å ta vekk et av instrumentene i forhandlinger og diskusjon, for da har man i utgangspunktet noen selvpålagte restriksjoner for hvor man skal gå. Det er ikke det at jeg overvurderer europeisk venstreside, men Russland er en nasjon av sjakkspillere. Kreml har lang tradisjon, uansett regimesystem som måtte være der, for nettopp å vurdere om det er mulig å drive splitt og hersk, om det er mulig å spille på andre følelser. Og jeg mener at det Regjeringen gjør når den binder seg så klart og retorisk aksepterer det russiske standspunktet – for det er det man gjør når man sier at et missilforsvar bidrar til opprustningen – er å akseptere at Russland kan gå ut og si at da må vi oppruste.
Erna Solberg (Høyre), 2008-11-20:
Det er jo slik at det er en enstemmig komite som står bak dette. Vi er alle enige, og da blir det kanskje mindre debatt i denne salen enn det sakens viktighet skulle tilsi. Jeg har ikke så mye å legge til det representanten Åslaug Haga sa, men jeg har lyst til å understreke at en av hovedgrunnene til at det har vært viktig å sørge for å få slutt på bruken av både miner og klaseammunisjon i krig, er at de har så utrolig store konsekvenser også etter at krigen er over. Dette er ikke bare ammunisjon og våpen til bruk i en krigssituasjon, men de forårsaker store sivile skader på grunn av udetonerte, ikke-eksploderte miner som blir liggende, og som rammer sivile år ut og år inn etter at de har blitt brukt. Det gjør at den sivile siden ved denne type ammunisjon og krigsmateriell står i en særstilling i forhold til mye av annet som brukes. Jeg tror vi alle er blitt berørt av bilder og opplevelser av barn som har blitt lemlestet av å leke med plastikkting som de har trodd var leker, men som har vært klasebomber som er blitt lagt ut, og som ikke har sprengt i det øyeblikket de har truffet grunnen. Vi vet at det ligger utrolig mye slikt materiell i alle områder som har hatt krig i løpet av de siste 20–25 årene. Derfor er dette en viktig dag. Men det viktigste er at det blir mange nok land som undertegner konvensjonen mot bruk av miner. Det er mange av oss, selv om man har litt problemer med operasjonsmønster – hva som har skjedd før, om vi helt kan klare oss uten, og hva som skal være innenfor kategorien – som likevel vil ha en enkel implementering av dette. Det vil være mange land der dette vil være en lengre og tyngre vei å gå enn det vil være i Norge. Men det er utrolig viktig at flere land deltar. Egentlig bør vi komme så langt at produksjonen av klasebomber etter hvert slutter helt opp, slik at vi blir kvitt den type langtidsvirkende forsvarsmateriell som klasebomber og miner er. Derfor er dette en bra dag. Derfor er dette et viktig skritt. Jeg har gratulert utenriksministeren med gjennomføringen av dette tidligere. Jeg vil gjerne gjenta det fra talerstolen også. Jeg synes ikke det er grunn til å legge skjul på at vi synes at Regjeringen på dette området har fått til noe bra og har gjort en god innsats.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-20:
Det var en gang en fireåring i Grozny-provinsen sør for Kabul som lekte rundt husene. Hun så noe som lignet på en leke, en beholder med knallgule farger. Den tok hun opp, og den eksploderte i hendene på henne. Det var en udetonert sovjetisk klasebombe hun hadde funnet, og hun var ødelagt for livet. Det er dette det handler om. Det er eksempler som dette som gjør at mange organisasjoner har engasjert seg i forbud mot klasevåpen. Takket være at sivile organisasjoner har jobbet utrettelig, takket være at dette har blitt fanget opp av politikere, takket være at en regjering har tatt opp dette internasjonalt, er det lov til å håpe på at fireåringer i Afghanistan og sivile i andre konfliktområder ikke blir ødelagt av klasevåpen. Vi kan i hvert fall håpe på det. Derfor vil jeg gi stor ros til utenriksministeren for den jobben som er gjort. Klasevåpen er en relativt ny våpenteknologi, som ble tatt i bruk i stort omfang i Sørøst-Asia, bl.a. i Laos og Vietnam. Siden har bruken spredt seg. I dag regner en med at 23 land har store sivile lidelser på grunn av bruk av klasevåpen. Det finnes forskjellige typer, men noe har de felles, nemlig at de har en beholder som inneholder småbomber som fyres av. Som andre har beskrevet, er det ut fra et humanitært ståsted to store problemer ved bruk av klasevåpen. For det første er det våpen som er så upresise at sivile ofte rammes når våpnene spres utover et stort område, som tilfellet er med klasevåpen. For det andre er det ikke sikkert at bombene eksploderer når de treffer bakken. Da blir de liggende som blindgjengere, og har, som representanten Erna Solberg sa, de virkninger også etter at krigen er slutt. NATOs klasebombing av Serbia gjorde at Røde Kors og Norsk Folkehjelp engasjerte seg overfor norske politikere. Det engasjementet tok SV opp og utarbeidet et forslag i nær kontakt med disse organisasjonene. I juni 2001 fremmet daværende representant Lisbet Rugtvedt forslag bl.a. om at Regjeringa måtte gå inn for et internasjonalt arbeid som kunne lede fram til et forbud mot klasevåpen på lik linje med antipersonellminer. Dette ble vedtatt mot Fremskrittspartiets stemmer. Derfor er det enda gledeligere at også Fremskrittspartiet så klart slutter opp om det forslaget som blir enstemmig vedtatt i dag. Engasjementet fra organisasjonene har ført fram til seier. Det viser bl.a., som representanten Åslaug Haga har sagt flere ganger, hvor utrolig viktig det er at vi har et utfordrende sivilt samfunn som ikke gir seg, at det er noen land som tar initiativ, sjøl om land som USA stritter imot. La oss håpe at de kommer etter. Det er flere som har uttrykt hvor viktig det er at vi fortsetter å presse på sånn at også de landene som ikke er med på forbudet nå, som ikke vil skrive under nå, ser at det er uakseptabelt å bruke denne typen våpen. Dette er en gledens dag, som mange har sagt. Det er også grunn til å glede seg veldig til den dagen det skrives under her, 3. og 4. desember i Oslo. Og som representanten Haga sa, er det utrolig viktig å følge opp dette videre i alle organisasjoner hvor det er mulig å gjøre det.