Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-11-20:
Først en takk til forslagsstillerne som reiser en viktig problemstilling. Mangel på fysisk aktivitet er et økende problem i samfunnet vårt. Ja, vi kan nesten si det så sterkt at det er i ferd med å skapes et klasseskille mellom de fysisk aktive og de inaktive, mellom dem som har et sunt kosthold, og dem som har et usunt kosthold. Mye er knyttet til økonomisk bakgrunn og til utdanningsbakgrunn. I Senterpartiets program for denne perioden står det at vi vil legge til rette for at alle elever skal gis mulighet til en time fysisk aktivitet hver dag. Vårt poeng har vært at skolene og skoleeierne må gi dette prioritet gjennom å benytte de muligheter man har i dag til å realisere sånne tiltak. Mange skoler har også fått til dette innenfor dagens rammer. Senterpartiet er opptatt av sunt kosthold og en fysisk aktiv befolkning. Grunnlaget for gode vaner og en god helse legges tidlig i livet, og det er klare medisinske argumenter for nødvendigheten av at unger i grunnskolealder regelmessig driver med fysisk aktivitet. Inaktivitet har ikke bare helsemessige, men også økonomiske konsekvenser. En inaktiv befolkning med et usunt kosthold kan fort bli kostbar for samfunnet. Derfor er det riktig at vi fokuserer på fysisk aktivitet – også i skolen. Barn og ungdom tilbringer mesteparten av hverdagen på skolen. Skolen er derfor en svært viktig arena for å øke aktivitetsnivået hos elevene og derigjennom innarbeide gode vaner som gir grunnlag for god helse i voksen alder. Det enkleste tiltaket for økt fysisk aktivitet er at alle unger begynner å gå til skolen, slik representanten Aspaker var inne på. Dette blir ofte mer problematisert enn nødvendig. Mange bor langt unna og trenger buss, men bussen kan likevel sette av elevene i en viss avstand fra skolen, slik at elevene må gå den siste strekningen – det har vi eksempler på lokalt, også i min egen bygd. Sjølsagt er det dessverre sånn at mange strekninger fortsatt er trafikkfarlige, så trafikksikkerhetstiltak er også sentralt i denne sammenhengen. Mange unger har behov for å være mer fysisk aktive i skolehverdagen enn de er i dag. Men fysisk aktivitet er mer enn bare gym. Mange føler seg utilpass i gymtimene, og faget kan oppleves som lite lystbetont. Derfor er det viktig å finne ulike måter å aktivisere elever på i den ordinære skoledagen. Da jeg gikk på lærerskolen for over 20 år siden, var en av lærebøkene: «Lær med kroppen, det sitter i hodet». Allerede den gangen var det kunnskapsbasert viten om at bevegelse var bra for den kognitive læringa. Dette gjelder fortsatt, noe erfaringer fra Sogn og Fjordane har vist oss. Den elevgruppa som det er lettest å aktivisere, er elevene på barnetrinnet – særlig de i 1.–4. klasse. De aller fleste i denne gruppa er stort sett sjølgående når det gjelder å bruke kroppen i lek og aktiviteter i friminutt og i SFO-tida. Sjøl uten voksenstyring kan de ta fram hoppetau og fotball. I tillegg er elevene på barnetrinnet de som er mest fysisk aktive på fritida. Verre blir det når de når ungdomsskolealder, og når de kommer over i videregående. Det er også i denne aldersgruppa at frafallet fra organisert idrett melder seg. Det er derfor viktig å legge til rette for – og rette fokus mot – det som motiverer disse ungdommene til å fortsette å være fysisk aktive uten å måtte drive idrett på toppnivå, og kanskje også uten å måtte ha en profesjonell trener. I innstillinga er det bare Fremskrittspartiet som ønsker å innføre en egen time ekstra fysisk aktivitet i skolen. Likevel gir innstillinga uttrykk for sterk tverrpolitisk enighet om at det er viktig at skolene legger til rette for fysisk aktivitet i skolehverdagen. Det er mulig å organisere timeplanen på en slik måte at man kan frigjøre tid til mer fysisk aktivitet – det gjør allerede i dag flere skoler, som vi har hørt om – og så vil intensjonene i forslaget fra Fremskrittspartiet følge med i det videre arbeidet med folkehelse. Men det er også et argument for at vi bør ta en debatt om hvor sterk sentral styring vi ønsker, og hvor mange timer vi skal fastsette til hva fra sentralt hold. Det er et sterkt behov for å rette mer oppmerksomhet mot forebyggende arbeid knyttet til helsespørsmål. Ansvaret for at ungene våre er fysisk aktive og har et godt kosthold, ligger først og fremst til foreldrene. Så skal skolen ta sin del av ansvaret for å gi elevene mulighet for å ta ansvar for egen helse i et livslangt perspektiv. Det er opplagt bedre å forebygge enn å reparere.