trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
La meg få lov å si at dette dreier seg om småsummer. Nabokommunene Alvdal og Stor-Elvdal har blitt lovet 20,5 mill. kr til rovdyrforebyggende tiltak, og som kjent kjenner faktisk ikke rovdyrene kommunegrensene, og holder seg ikke til grenser heller. Det som er interessant med det avslaget som Tynset kommune har fått, er argumentasjonen: 1. Det fins ikke penger.2. Gjeting er ikke et godt nok rovdyrforebyggende tiltak. Mitt første spørsmål til ministeren som jeg gjerne vil ha svar på, er: Kan gjeting ikke lenger brukes som rovdyrforebyggende tiltak? Og spørsmål nr. to er: Er ikke beitedyr i utkanten, eller andre steder enn i kjerneområder, noe verdt i forhold til de rovdyrforebyggende tiltakene vi skal ha?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «For om lag tre uker siden fremkom det i media at Miljøverndepartementet ønsker å innføre en støydifferensiert avgift på bildekk. Støy fra bildekk skyldes ikke en enkelt faktor, men forårsakes av mange tekniske omstendigheter, som asfaltkvalitet, skjermens utforming, dekkmønster, temperatur osv. Tror statsråden at man i realiteten får mindre trafikkstøy ved å innføre avgift på bildekk?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det stod for så vidt også i Aftenposten i dag, så jeg har jo fått det med meg to ganger. Jeg må ærlig talt si at jeg trodde det var en forsinket aprilspøk da jeg så dette oppslaget i media i slutten av april. Det fins tydeligvis ingen grenser for arbeiderpartiregjeringens kreativitet for å presse mer penger ut av norske bilister. Støyavgift på bildekk er et forslag som bare har én hensikt, nemlig å vri mer penger ut av norske bilister, tilføre mer penger til statskassen, samtidig som det er kamuflert som et miljøtiltak. Ifølge de oppslag som var i media i denne saken, vurderer altså Miljøverndepartementet en rekke andre tiltak mot trafikkstøy. Norske bilister betaler jo i dag en mengde avgifter, og det siste forslaget om dekkstøy- og rushtidsavgift får meg til å undres over hvilke andre avgifter norske bilister kan vente seg i framtiden. Jeg håper statsråden kan svare på det.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kulturministeren. «Det har vært reist sterk tvil om hvorvidt innkjøpsordningen for skjønnlitteratur fungerer godt nok for å sikre høy kvalitet og et litterært mangfold. Særlig har ordningen med «nulling» av forhåndsinnkjøpte bøker bidratt til å sette de små forlagene i en vanskelig situasjon. Disse utgir bøker med verdifullt særpreg, og tør ofte ikke satse av frykt for å brekke nakken økonomisk. Hva vil statsråden gjøre for å bedre forholdene, særlig for de mindre forlagene?»
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg hadde nær sagt: Var det så vel at det fungerte slik som statsråden her skisserer! Men realitetene viser seg dessverre å være litt annerledes. Vi har eksempler på at små forlag har måttet slutte å utgi skjønnlitteratur nettopp fordi de har opplevd dette som en for stor økonomisk risiko. Og forlag som har søkt, har ikke fått svar på søknaden. Tatt i betraktning at disse små forlagene representerer et verdifullt mangfold, synes jeg det vil være en stor kulturpolitisk utfordring å sørge for at disse forlagene også får lov til å utgi denne litteraturen. Det er skapt mye uro rundt det, og det er ikke blitt uro uten grunn. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden er da: Vil statsråden anbefale for Regjeringen at det foretas en gjennomgang av denne innkjøpsordningen for å få slutt på denne uholdbare praksisen?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Innkjøpsordningen for ny norsk skjønnlitteratur for voksne ble opprettet av Stortinget i 1965. Ordningen forvaltes av Norsk kulturråd i samforstand med Den norske Forleggerforening, Norsk Forleggersamband og Den norske Forfatterforening. Både denne ordningen og den tilsvarende for barne- og ungdomslitteratur er nedfelt i avtaler. Innkjøpsordningen kan også benyttes av ikke-organiserte forlag, dvs. forlag som ikke er medlemmer i organisasjonene som står som avtaleparter. Det er ikke gjort skille mellom små og store forlag. Derimot er det et skille mellom medlems- og ikke-medlemsforlag når det gjelder tidspunktet for levering og oppgjør for bøkene. Medlemsforlag er med på den automatiske innkjøpsordningen og får sine bøker betalt innen 30 dager etter levering og før kvalitetsvurderingen har skjedd. Den automatiske innkjøpsordningen sikrer bl.a. at bøkene når bibliotekene mens de fremdeles er aktuelle. Selve saksgangen for bøkene, gjennom vurderingsutvalg, råd og eventuelt ankenemnd, er sammen med avslagsbegrunnelsene gjennomgått av Sivilombudsmannen i 1995 og av ham vurdert som tilfredsstillende i henhold til forvaltningsloven. Dersom en bok etter en kvalitetsvurdering anses for ikke å fylle de stilte krav, dvs. at den blir «nullet», må forlagene betale tilbake innkjøpssummen for boken. Uorganiserte forlag derimot får sine bøker – ikke manus – forhåndsvurdert før de eventuelt skal levere dem fra seg i henholdsvis 1 000 eksemplarer av voksenbøker eller 1 550 eksemplarer av barnebøker. Grunnen til denne forskjellsbehandlingen er at Kulturrådet ikke har ønsket å stille disse forlagene, som ofte er små, i en vanskelig gjeldssituasjon. Også små organiserte forlag kan benytte seg av denne muligheten. Ulike forlag opplever fordeler og ulemper ved å være medlemmer eller ikke. Avtalene åpner derfor for at forlag som ønsker å bytte kategori i forbindelse med levering og betaling, kan søke om dette. Denne muligheten benyttes til enhver tid av flere forlag, og slike søknader er aldri blitt avslått. De små forlagene har dermed i dag en mulighet til å unngå å havne i den situasjonen som representanten Lånke beskriver. De kan godt være medlem av en av forleggerforeningene og likevel ikke delta i den automatiske innkjøpsordningen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Som jeg sa i mitt første svar til representanten Lånke, er det ikke lenger tilbake enn til 1995 at det var en full gjennomgang av saksgangen for bøker, gjennom vurderingsutvalg, råd og eventuelt ankenemnd av Sivilombudsmannen. Jeg redegjorde også i mitt svar for hvordan de små forlagene har en annen type ordning enn de store for nettopp å sikre mot det representanten Lånke er bekymret for. Jeg antar at både kulturministeren og Regjeringen vil følge denne utviklingen. Hvis det viser seg at ordningen har mangler og det stiller forlagene i den situasjonen som representanten Lånke er bekymret for, vil det selvsagt bli løpende vurdert.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
La meg først si at jeg deler representanten Lønnings bekymring for den medisinske forskningen. At det også er et rekrutteringsproblem, har nok en viss sammenheng med den lønnsutviklingen man har hatt ved å drive med kurativ virksomhet. Vi skal følge opp forskningsmeldingens budskap om å gjennomgå forskningsbevilgningene. Det er også helt naturlig å se det i sammenheng med Mjøs-utvalgets innstilling, og jeg ser slett ikke bort fra at vi kan komme til å ta ut deler av Mjøs-utvalgets innstilling for å få en raskere behandling av det i Stortinget. Hvilke deler og på hvilken måte må jeg komme tilbake til. La meg også si at dette har en sammenheng med hele universitetssektorens økonomi, og jeg er glad for at Arbeiderpartiet i det forliket vi fikk til med sentrum før jul, fikk lagt inn 100 mill. kr da, nå 90 mill. kr ekstra, til universitetssektoren, hvorav en del av pengene skal gå til rekrutteringsstillinger for vitenskapelig ansatte og dermed også bidra til forskningen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
I tråd med departementets forslag i St.meld. nr. 19 for 1996-97 om utdanning i utlandet er det tatt i bruk en blokkmodell for fastsetting av kostnadssatser for studier i utlandet. Dette innebærer at hvert land er plassert innenfor et spenn, en blokk. Hvert år vurderes om kostnadssatsen for utenlandsstudentene skal justeres på grunn av valutasvingninger. Dersom valutasvingninger fører til at et land går over fra en blokk til en annen innenfor blokksystemet for beregning av støttebeløp, foretas en justering av satsen. Det skjer i høstsemesteret og får virkning for vårsemesteret. Det er bare bostøtten som er gjenstand for justering. Reisestøtte, gebyrstipend og tilleggsstipend justeres ikke. Det særegne som skjedde i 1997, var at Stortinget bestemte at også gebyrstipendet skulle justeres opp til maksimalsats, og at det skulle foretas justering både for høst- og vårsemesteret. Ved vurderingen av valutajustering for vårsemesteret 2000 ble det tatt utgangspunkt i gjennomsnittlig valutakurs for oktober 1999. Det var kun kostnader for Japan som ble justert for vårsemesteret. Pund og dollar var på det tidspunktet ikke endret så mye at det utløste justering. De store valutasvingningene har skjedd først og fremst etter nyttår og særlig nå i slutten av april/begynnelsen av mai. På det tidspunkt da størstedelen av studentene i Storbritannia og USA fikk støtten for inneværende studieår utbetalt, nemlig i august 1999 når det gjaldt støtten for høsten, og i månedsskiftet desember-januar for våren, hadde kursen på pund og dollar ikke endret seg så mye fra fastsettingstidspunktet av satsen i april. De studentene som straks vekslet om i utenlandsk valuta, vil heller ikke ha så stort problem med den senere valutasvingningen. Fra studieåret 2000-2001 vil valutajustering bli foretatt to ganger i studieåret. Men også da vil det være studentenes ansvar raskt å sørge for å veksle støtten fra Lånekassen inn i nasjonal valuta så snart støtten fra Lånekassen er utbetalt. Det er ikke aktuelt å foreta seg noe umiddelbart på grunn av den oppgangen vi ser for pund og dollar nå i vår. Det vil bli fanget opp i justeringene neste studieår.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
I mitt første svar redegjorde jeg for at vi fra høsten 2000 vil innføre en ordning hvor vi får valutajusteringer to ganger i året, nettopp for å sørge for at vi får de valutajusteringene som trengs for at studentene ikke skal bli tapere. Men hvis studentene selv velger å beholde det de har fått utbetalt i norske kroner, og veksler om på et senere tidspunkt, er det studentene selv som tar ansvaret for det. ANSA-president Hege Yli Melhus setter i et intervju med Nettavisen torsdag den 4. mai fingeren på akkurat det problemet, og sier: «Hvis man ikke overfører pengene til nasjonal valuta når man flytter, sitter man som valutaspekulant for egen risiko». De endringene som foregår etter at beløpet blir utbetalt og fram til man selv velger å veksle om, kan ikke departementet ta ansvar for. Men selvsagt vil departementet følge utviklingen i valutakursene nøye. Dersom det er slik at enkelte flytter opp en blokk, skal en da justere på de tidspunkt jeg har redegjort for.
Inge Lønning (Høyre), 2000-05-24:
Jeg har følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Ifølge dekanus ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo(Aftenposten 26. april 2000) er situasjonen for medisinsk forskning prekær. En rekke fagområder er i realiteten under nedbygging på grunn av budsjettproblemer. Denne situasjonen får alvorlige følger både for kvaliteten på undervisningen og i norsk medisin generelt. (Aftenposten 26. april 2000) Hva vil statsråden gjøre for å avhjelpe denne situasjonen?»
Inge Lønning (Høyre), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret, men det begrenset seg jo stort sett til å henvise til vedtak som allerede er truffet, og som i liten grad, i hvert fall på kort sikt, vil bidra til å avbøte den situasjonen som dekanus ved Det medisinske fakultet i Oslo beskriver. Problemet er at så lenge Forskningsrådet ikke fullfinansierer forskningsprosjekter, så er det, som det påvises i kronikken, slik at det å ta imot forskningsprosjekter fra NFR faktisk belaster fakultetets fra før av betrengte budsjett ytterligere. Ett vesentlig bidrag ville være hvis statsråden så grunn til å ta ut det konkrete forslaget i Mjøs-utvalgets innstilling som foreslår en fullfinansiering fra Forskningsrådets side. Det ville være et konkret bidrag. Mitt spørsmål er om statsråden er innstilt på å vurdere et slikt konkret bidrag.
Inge Lønning (Høyre), 2000-05-24:
Jeg har følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Norske utenlandsstudenter fikk høsten 1997 en spesiell kompensasjon for store tap på grunn av store svingninger i valutakursene. Nå er mange studenter igjen i en prekær situasjon på grunn av den sterke verdistigningen på dollar og pund, med henholdsvis 12 og 10 pst. i forhold til kursen ved utbetalingstidspunktet. Dette gir de berørte studenter tap på mellom 10 000 og 20 000 kroner. Hva vil statsråden gjøre for å gi studentene kompensasjon for disse tapene?»
Inge Lønning (Høyre), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for redegjørelsen. Derimot ser jeg ingen grunn til å takke for svaret på det konkrete spørsmål om hva statsråden vil gjøre for å avhjelpe denne situasjonen, for det svaret var dessverre: ingenting. Når man går inn og ser på kursutviklingen for pund og dollar, viser det seg at allerede i januar i inneværende år hadde det vært en endring på mellom 5 pst. og 8 pst. Det skulle allerede, i henhold til gjeldende regelverk, ha utløst reaksjoner. Det som imidlertid er det vesentlige, er at Stortinget uttrykkelig forutsatte høsten 1997, da man gikk inn, at dette skulle være siste gang det var behov for å foreta slike justeringer for å hindre at norske studenter havner i en umulig økonomisk situasjon, med det resultat at det bare er de som har velhavende foreldre, som makter å gjennomføre studieprogresjonen. Stortingets forutsetning har vært at dette ikke skal skje én gang til. Og nå har byråkratiet ikke klart å få ferdig den nye modellen, så jeg gjentar spørsmålet: Ser ikke statsråden grunn til å hjelpe studentene ut av denne knipen?
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Jeg trodde representanten Andersen – som for øvrig også er snekker, så vidt jeg vet – har forstått at Arbeiderpartiet og sentrumspartiene særlig ønsker å bruke skatter og avgifter for å kunne finansiere fellesskapsløsningene. Skulle vi gjøre som Fremskrittspartiet – lite skatt og lite avgift – hadde vi hatt et helt annet velferdssamfunn enn det vi har. Vi kan bare se på det forslaget som Fremskrittspartiet nå har fremmet om å kutte flere milliarder kr bl.a. i kommunesektoren. Det ville ha medført en rasering av Kommune-Norge, og særlig i de nordligste fylkene. Jeg syns egentlig det er litt underlig at representanten Andersen har et så pass anstrengt forhold til konjunkturavgiften, når det vitterlig er sånn at Fremskrittspartiet reddet regjeringen Bondevik for et par år siden nettopp ved å stemme for den konjunkturavgiften som da var foreslått av regjeringen Bondevik. Konjunkturavgiften skal ha en inndragende effekt, men den slår altså ikke inn før i 2002. Når det gjelder regelforenklinger, er jeg faktisk enig med representanten Andersen i at det er mye å hente i regelforenklinger i forhold til hvordan man skal få fart i boligbyggingen i Norge. I alle fall syns jeg ikke det er noe bekymringsfullt at investeringsavgiften faller bort fra 2002. Det kunne nesten høres sånn ut når man hørte på representanten Andersen, at han var bekymret over at investeringsavgiften falt bort. Jeg tror tvert imot at det er et godt bidrag til å få fart i investeringene i Norge.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Representanten Anita Apelthun Sæle spurte om jeg var enig med henne i at det er et problem for kommunene at de nå må skjære ned i bevilgninger til grendeskoler osv. Ja, det er jeg selvfølgelig bekymret for og ser at det er et problem for kommunene. Men det er derfor arbeiderpartiregjeringen nå foreslo mye mer menger til kommunene enn det vi hadde lovet i kommuneøkonomiproposisjonen i vår, og ikke bare det, det er faktisk det beste kommuneopplegget på mange år. Da synes jeg det må være et paradoks for representanten Apelthun Sæle at Bondevik-regjeringen som satt i regjeringskontorene i to og et halvt år, ikke var i nærheten av å få til et så godt kommuneopplegg som det et flertall i Stortinget nå kommer til å vedta. Så til spørsmålet om jeg er fornøyd med samarbeidet med sentrum. Ja, selvfølgelig er jeg det. Det skulle bare mangle. Løsningene som folk flest vil ha, finnes jo i sentrum av norsk politikk. Der er Arbeiderpartiet og sentrum faktisk enige, og det er derfor vi bruker skatter og avgifter for å kunne finansiere fellesskapsløsningene. Når det gjelder de 14 kommunene og spørsmålet om jeg er glad for at de får kompensert for arbeidsgiveravgiften, er svaret ja, men jeg ser at det er en del av de kommunene som har så god råd at de kunne ha greid seg uten disse pengene. Det synes jeg det er riktig å si. Men selvfølgelig er jeg glad for at de får penger, og jeg regner også med at de er svært glad for at de får de pengene.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Bare en konstatering: Skatte- og avgiftsnivået er om lag på samme nivå som vi har hatt årene før. Det er bare litt forskjellige elementer i skatte- og avgiftsnivået. Så fremstillingen av at skatte- og avgiftsnivået har en bratt kurve oppover, er ikke riktig. Dersom folk virkelig fikk innsyn i hvordan det er å kunne velge seg en tjeneste ved at man senker skatter og avgifter mye og man skulle kjøpe den tjenesten «på gata», og man virkelig stod overfor et slikt valg, tror jeg man ville velge fellesskapsløsningene og betale skatt og ha den tryggheten som ligger i at det er tilbud som er der når man trenger det, rett utenfor døra si. Representanten Erna Solberg er opptatt av de øremerkede midlene og at det blir en vanskelig kamp å få faset dem ut. Det er jeg helt enig i. Det tror jeg blir vanskelig for noen hver, og det kommer til å være kraftige lobbygrupper som mener at akkurat dét øremerkete tilskuddet må bestå, det kan vi ikke røre, for det og det har den og den innretningen og den og den funksjonen. Derfor kan jeg bare innrømme at jeg var ikke noe særlig glad for at leirskolene i budsjettavtalen ble tatt inn igjen som øremerket tilskudd. Det er ikke noe som jeg for min del har ivret for i hvert fall. Når det gjelder fornyelsen av offentlig sektor, som jeg tror alle sammen er enige om at vi trenger, viser Erna Solberg til Arbeiderpartiets vedtak på vårt landsmøte om å opprettholde et tredje forvaltningsnivå. Det er ikke ukjent at jeg har ment at det burde vi ha sett nærmere på og kanskje faset ut. Men vedtaket er der, og jeg mener det er grunnlag for en gjennomgang av de oppgavefordelingene som skal skje nå – som Regjeringen allerede har startet med, men som kommer i full bredde etter jul – selv om vi skal beholde et tredje forvaltningsnivå. Min intensjon er at vi er nødt til å fordele mer til kommunene og selvfølgelig også se på det dobbeltarbeidet som foregår, og også fylkesmannens regionale stat må gjennomgå samme vurdering.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
Ledigheten er økende, sa Brørby. Men det kunne faktisk blitt verre, for i sitt opprinnelige forslag til statsbudsjett for 2001 overgikk jo Arbeiderpartiet nesten seg selv i å skulle være verdensmester i å øke skatter og avgifter både for private og for bedrifter. Imidlertid kom sentrumspartiene og tok et slags grep. De tok kommandoen i budsjettbehandlingen og fikk sendt noen av Arbeiderpartiets mest tyngende avgiftsøkninger på arbeidsplasser over til pensjonister og lønnsmottakere, noe som altså begge leire i dag synes å leve godt med. Nå ble det ikke noe av denne konjunkturavgiften på 1,5 pst. fra Arbeiderpartiet, men man ble altså likevel enige om en konjunkturavgift på 10 pst. på private næringsbygg for neste år. Resultatet blir jo nærmest en bråstopp i oppføring av næringsbygg. Og noe av tanken bak dette var visstnok at snekkere nå skal bygge bolighus fremfor å drive med oppføring av næringsbygg. Men så enkelt er det garantert ikke. For det er mangel på tomter, det er mangel på reguleringsplaner for boligbygging, og behandlingstiden for å gjøre dette er kanskje et år. Imens står altså snekkere som bygger næringsbygg, ledige. Det tar tid å få dette på plass. Men konjunkturavgiften vil garantert sette en bråstopp for nybygging av næringsbygg. Den vil også forårsake permitteringer og rekrutteringssvikt innen byggenæringen, og det kan ikke kompenseres ved boligbygging. Det man oppnår med konjunkturavgiften, er å svekke hele byggenæringen og øke presset dramatisk i 2002, når både konjunkturavgiften og investeringsavgiften bortfaller samtidig. Har man i Arbeiderpartiet i det hele tatt skjønt noe som helst av denne konjunkturavgiften, som altså vil føre til permitteringer i byggebransjen i 2001 og fullstendig kaos i 2002? Det er ikke bare svært uheldig for byggenæringen, men det rammer også næringsutviklingen totalt sett, og mest distriktene. Det er særdeles dårlig distriktspolitikk. Hva slags tanker har Arbeiderpartiet om denne ødeleggende konjunkturavgiften?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
Representanten Anita Apelthun Sæle holdt et innlegg der hun nevnte at Kristelig Folkeparti er for forenkling og omstilling. Det er jo lovende. Nå er det slik at Kristelig Folkeparti ønsker å profilere seg som et parti for distriktene, og som kjemper for å snu flyttestrømmen fra bygdene inn til byene tilbake igjen. Til nå har de lyktes dårlig med det. Blant de viktigste pilarene i norsk distriktspolitikk som skal bidra til å sikre bosettingen over hele landet, er inntektssystemet for kommunene, differensiert arbeidsgiveravgift og landbrukspolitikken. Det er dette det handler om. Når det gjelder landbrukspolitikkens rolle i distriktspolitikken, er det interessant å merke seg at en forsker ved Norges landbrukshøgskole på Ås, Olaf Holm, nylig kom ut med en bok der han konkluderte med at boplikten på gårdsbruk har spilt fallitt, og at den hemmer bygdene og nyskapingen både i distriktene og i landbruket. Boplikten gir altså flere ulemper enn fordeler. At odels- og konsesjonssystemet ikke er noen fordel for Distrikts-Norge, har flere av oss visst lenge, men enkelte nekter fortsatt konsekvent å innse dette faktum. Mitt spørsmål er: Hvor nyansert er Kristelig Folkeparti i synet på landbrukets rolle i distriktspolitikken? Ser Kristelig Folkeparti det som viktig å opprettholde dagens lovgivning når det gjelder bo- og driveplikt, eller kan en tenke seg å vurdere en oppmyking på dette området? Og ser ikke Kristelig Folkeparti at odels- og konsesjonslovgivningen ikke fungerer, at bygdene sakte avfolkes, og at det er behov for nytenking, forenkling og omstilling – slik representanten Apelthun Sæle nevnte innledningsvis – når det gjelder landbrukets rolle i distriktspolitikken?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
I sted fikk jeg høre fra Kristelig Folkeparti at de er positive til forenkling og omstilling. Jeg håper ikke det er noen stor splid i sentrum når det gjelder det synet. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti har en fellesmerknad i innstillingen der de gir uttrykk for at plan- og bygningsloven med forskrifter bør forenkles. Dagens plan- og bygningslov med forskrifter representerer et byråkrati og et skjemavelde faktisk uten sidestykke. Kommunene krever høye gebyrer for behandling etter loven, og det stilles store krav til dem som skal utføre jobbene. Resultatet er faktisk at mange i dag unngår hele loven på enkelte områder. Dermed fungerer altså loven stikk i strid med det som var intensjonen, at kvaliteten på byggearbeidene skulle forbedres gjennom økte krav til utføreren. Den nye plan- og bygningsloven gir absolutt ingen bedre garanti for økt kvalitet på det utførte arbeidet, men den er altså fordyrende og krevende både for kommunen, ansvarlig utfører og tiltakshaver. Den fordyrer kanskje et hus med 100 000 kr – det er det som er faktum. Slik situasjonen er, er det et klart behov for forenkling av dette omfattende regelverket når det gjelder å utføre byggearbeider. Og da vil jeg spørre: Hvorfor vil ikke Senterpartiet være med på en merknad om at plan- og bygningsloven bør forenkles? Ser man i Senterpartiet altså ingen problemer i det hele tatt når det gjelder denne loven som har avfødt et offentlig byråkrati og et skjemavelde nærmest uten sidestykke? Det kunne vært interessant å få høre Senterpartiets syn på akkurat det jeg her nevnte.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
SV er et parti som ofte snakker om de offentlige løsninger, om stat, kommune, fylke og byråkrati. Mer sjelden fra den kanten får vi høre snakk om det enkelte individ. Etter min mening er Kommune-Norges største utfordring å være til nettopp for innbyggerne og det lille enkeltmenneske. Jeg er opptatt av innbyggerne og enkeltmenneskets status i en situasjon der de må henvende seg til kommunen og etterspørre tjenester. Og i den anledning håper jeg at SV er enig i at det gammeldagse begrepet «klient» ikke bør brukes overfor mennesker som er i kontakt med offentlige tjenester. Det begrepet vi ofte benytter i dag, er «bruker», når det gjelder å betegne en person som benytter kommunale tilbud. Et av de mest moderne begrepene er imidlertid «kunde», når man skal nevne en person som forbruker kommunale tilbud. Mens dette klientbegrepet er stigmatiserende og for så vidt et belastende begrep, er selvsagt brukerbegrepet noe bedre. Men det er etter mitt syn først når vi tar i bruk kundebegrepet, at den rettmessige status betegnes. Hvordan oppfatter SV innbyggernes status i forhold til å benytte kommunale tjenester? Er de klienter, er de brukere, eller er de kunder som bør ha klare rettigheter som er spesifikt lovfestet i mest mulig grad og nedfelt i lovverket? Og er lovfestede rettigheter til kommunale tilbud viktige for SV, eller er det slik at lokale politiske prioriteringer er bedre egnet til å sikre alle et likeverdig tilbud fra det offentlige?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
For kommunene er det selvsagt viktig å skape arbeidsplasser, næringsgrunnlag. Venstre prøvde, iallfall for en tid tilbake, å fremstille seg som næringslivets og små og mellomstore bedrifters fremste talsmann. Nå er det vel ikke så mye igjen av det, men ser en på næringslivets vilkår i norske distrikter spesielt, med de store avgiftene på avstand som er der – altså transportkostnader når det gjelder drivstoff og avgifter ellers på transportutstyr – så er det en stor hemsko for utviklingen i distriktene i Norge at det er så store transportkostnader i forbindelse med å få fram varer og i forbindelse med å bringe personer fram og tilbake til jobb, pendling, slik at de kan skjøtte sitt arbeid. Jeg vil gjerne høre fra Venstre, som for så vidt er et miljøparti i denne sammenheng, og som sier at vi må ha høyest mulig avgift på bensin og diesel, på alt som forurenser, hvordan avgifter på drivstoff, altså avgifter på avstand, kan harmonere med en målsetting om aktive, gode distriktskommuner å bo i, som kan tilby et næringsliv og arbeidsplasser som gir et godt grunnlag for distriktene, når disse bedriftene hemmes av store transportkostnader? Er det ikke her en logisk brist som Venstre bør ha et betydelig problem med å forklare folk som bor ute i Distrikts-Norge?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
Eg får gratulera representanten Brørby med rund dag! Jubilanten peikte på behovet for fellesskapsløysingar. No opplever sikkert ho, som eg, at kommunar tek kontakt og fortel at grendeskular, rammetimar, skulefritidsordning og eldreomsorg må kuttast i, fordi kommunane har problem med å få endane til å møtast. Det var vanskeleg i fjor, og verre vert det til neste år, er omkvedet. Og mikroøkonomien stemmer ikkje med makroøkonomien. No var representanten Brørby nøktern, men skjøner representanten at folk ute vert frustrerte når Regjeringa presenterer budsjettet med at «nu går alt så meget bedre», medan folkevalde på kommuneplan opplever det motsette? Eg registrerte at representanten var nøgd med samarbeidet med sentrum, og det er eg jo glad for. Og det forstår eg, når sentrum halte på plass ein og ein kvart milliard til pensjonsavsetjingar, 160 mill. kr til bustøtte, millionar til psykiatri, vertskommunetilskot, rusførebygging osv. og ikkje minst over 30 mill. kr til dei 14 kommunane som vart påtvungne høgare arbeidsgjevaravgift av EU. Og då er spørsmålet mitt: Er representanten Berit Brørby glad på vegner av kommunane for dei forbetringane som sentrum har fått til?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
Omkampar er ikkje å forakta dersom det fører til noko godt for kommunane. Og nokre omkampar har det vore når det gjeld dette budsjettet òg, ikkje minst for dei 14 kommunane som skulle ha kompensasjon, og som ikkje fekk det i budsjettet, men som no har fått full kompensasjon, noko dei treng. Ein skal òg gjera gjennomgangar av inntektssystemet, som det med vekslande fleirtal er semje om, både når det gjeld rusfeltet, terskelverdiane og fleire andre felt der vi har fleirtal i dette budsjettet, men der vi ikkje hadde fleirtal når det galdt kommuneøkonomiproposisjonen i vår. Så omkampar er ikkje å forakta dersom det fører til noko godt. Vi ynskjer ein breiare gjennomgang av heile inntektssystemet, for vi meiner at makroen og mikroen ikkje samsvarar. Mange kommunar er så vanskjøtta og har så store problem at vi må sjå på om overføringssystemet slår veldig feil ut. Det ynskjer vi å gjera. Når det gjeld distriktspolitikken, har Kristeleg Folkeparti stor sans for SND og at dei distriktspolitiske verkemidla som vi har, må takast vare på. Likevel er det slik at det budsjettet som vart lagt fram, innebar store utfordringar i forhold til næringslivet vårt, som nettopp finst i distrikta, og som vi må ta vare på dersom vi skal ha midlar til å skapa eit godt Kommune-Noreg i åra framover. Derfor måtte vi prioritera og styrkja næringslivet sin situasjon. Det førte nok til nokre uheldige utslag, men likevel trur vi at vi, når Bedrifts-Noreg kan fungera, og når næringslivet har rimelege vilkår, også har moglegheit for å byggja Noreg vidare. Og det er viktigast.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
Forenkling og omstilling, eit enklare Noreg, var eit av dei viktigaste prosjekta som regjeringa Bondevik tok fatt i. Vi kom langt. Vi fekk gjort ein del, men det stod mykje, mykje igjen. Det gjer det framleis, og det er ei utfordring for Framstegspartiet så vel som for Kristeleg Folkeparti og dei andre partia her i Stortinget. Som andre representantar har sagt frå denne talarstolen før: Det er kvelande for næringslivet, for folk flest og for kommunane å skulla retta seg etter eit utal av lover, reglar og forskrifter som i nokon grad kanskje også motverkar kvarandre. Det vil vi jobba med. Så til flyttestraumen. Mens regjeringa Bondevik sat, kunne ein for fyrste gong registrera at flyttestraumen stansa opp, at folk igjen kunne tenkja seg å bu i distrikta, at sentraliseringa ikkje hadde same farta som før. Kanskje hadde det med landbruksoppgjer der bøndene og staten vart einige, å gjera. Ein fekk oppgjer som begge partar kunne leva med, ein fekk eit oppgjer for landbruket som for så vidt har hindra at Noreg er heimsøkt både av kugalskap og annan galskap, altså eit landbruksoppgjer som gjer at vi kan ta vare på rein mat og levande bygder. Når det gjeld buplikt, odelslov og konsesjonslovgjeving, er dette kompliserte lover. Noko oppmjuking hadde vi faktisk, og ein var i gang med å sjå på odelslovgjevinga og iallfall buplikta. Eg synest nesten at det er frimodig av Framstegspartiet å stilla spørsmål til sentrum og Kristeleg Folkeparti om akkurat landbruket. Det same partiet har ein politikk som ville rasera heile landbruket, noko som er svært lite framtidsretta i forhold til det vi ser i Europa akkurat på det området. Landbruket i Noreg, som eit reint distriktsvennleg småskalalandbruk, trur eg har framtida for seg på absolutt alle måtar. Kanskje vi vert den største eksportøren av landbruksvarer om kort tid?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
Eg er glad for at representanten frå Høgre no kan innrømma at det vart visse forbetringar i økonomien etter forliket. Det er eg glad for. Det var heilt nødvendige endringar sentrum forlangte for at Noreg skal kunna veksa og trivast. Og så er spørsmålet om ein er nøgd med lågare avskrivingssatsar. Nei, eg kan ikkje seia det, det gjeld bedrifter som lever. Konjunkturavgifta ville ramma heilt flatt, både bedrifter med raude tall og bedrifter med viktig sysselsetjingseffekt der dei var plasserte. Den ville kanskje slå beina under mange av dei bedriftene som vi veit har raude tall og nesten raude tall i Distrikts-Noreg. Det var viktig for sentrum å få denne konjunkturavgifta, som ville ramma flatt for heile vårt næringsliv, bort. Likeins hadde det vore nesten «aktiv dødshjelp» for reiselivsnæringa i Distrikts-Noreg dersom den skulle betala moms. Det er ei næring som neppe kan ta høgare prisar. Det ville vera øydeleggjande for ei næring som vi trur er i vekst i Distrikts-Noreg. Vi kan selja Noreg som eit reint land med opplevingsturisme, og næringa kunne fått eit skot for baugen dersom vi ikkje hadde fått 0-moms. Når du får nokre søte drops, må du ofte også svelgja nokre bitre piller, og eg ser på avskrivingssatsane som ei sånn litt bitter pille, men som det går an å leva med eit års tid. Eg tek opp forslaget frå Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
Eg må også spørja litt om Aetat, for fleirtalet er bekymra for at dagens ordning i Aetat skal føra til kryssubsidiering og habilitetsproblem. Det er heilt klart at når same person kan tilby både gratistenester og betalte tenester, vert det lett samrøre av det. Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon meiner at dagens ordning ikkje held internasjonale mål – kort sagt at Noreg vil tapa i ei eventuell ESA-sak. Fleirtalet har derfor bedt om at Konkurransetilsynet vurderer konkurransevilkår og habilitetsspørsmål. Ser statsråden at hans organisering av Aetat kan vera tvilsam, og at eit opplegg i tråd med Ot.prp. nr. 70 for 1998-99 frå Bondevik-regjeringa ville ha rydda opp i gråsone og samrøre? «Et enklere Norge» – for å ta det òg – og kampen mot skjemaveldet var eit prosjekt Bondevik-regjeringa la til rette for, men som ikkje vart fullført. Eg kjenner ein tømrar som er flink til å byggja hus, men han er ikkje flink til å fylla ut skjema. Hans vesle forretning har absolutt ikkje kapasitet eller økonomi til å fylla ut dei bunkane med skjema som forskriftene forlanger. Kva kan og vil statsråden og Regjeringa gjera for at skjemaveldet ikkje skal drukna kommunar, teknisk etat og dermed – som konsekvens – min venn, tømraren?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
Eg begynte innlegget mitt i budsjettdebatten med historia om ei kvinne i Bergen som bur i ein varebil. Uakseptabelt og uverdig i 2000! I pressområda stig bustadprisane, det er ikkje nok bustader. Kanskje ein betre distriktspolitikk kan endra dette på lang sikt? I enkelte distriktskommunar er bustadene rimelege, nokre stader nesten gratis. Det må vera mogleg å byggja fleire små, rimelege bustader i offentleg regi. Ein kan også stimulera private utbyggjarar til å byggja utleigebustader til nytte både for studentar og for andre som må leiga. Slik det er i dag, kostar det urimeleg mykje i mange byar å byggja utleigeeiningar. Bodø tok konsekvensen av det, har eg vorte fortalt. Dei trong privat hjelp for å skaffa fleire bustader, spesielt for å skaffa studentane hus – Bodø har jo vorte ein studentby. Det er krona med suksess; alle studentane får rimeleg husvære i byen, i motsetning til f.eks. i Bergen, der eit kott kostar usannsynlege 7 000 kr pr. månad, iallfall i haustmånadene. Oslo er vår hovudstad, og prisane dei siste åra har stige usannsynleg. Husbanken er eit viktig bustadpolitisk verkemiddel, og Kristeleg Folkeparti synest at det måtte vera fornuftig at Husbanken si organisering i Oslo vart slik at fokus på problema her vart forsterka. Det trur vi at Venstre sitt forslag og sentrum sine merknader kunne medverka til.
Erna Solberg (Høyre), 2000-12-05:
La meg få lov å stille meg i rekken av gratulanter i forbindelse med 50-årsdagen til komitelederen! Jeg må likevel få lov å si at jeg er ikke sikker på om dagens jubilant helt har grasrotkontakt med folket. Hvis man mener at den skatte- og avgiftspolitikk som forliket står for, er noe som ligger i sentrum av den politikken som folket i Norge vil ha, at folk rundt omkring nå gjør bølgen for økningen i elavgiften eller mangelen på reduksjoner i alkoholavgiftene eller økningen i bilavgiften eller den innførte konjunkturavgiften, tror jeg man i så fall trenger litt bedre bakkekontakt. Representanten Brørby sa man var glad for at man nå var kommet på rett vei med å avvikle øremerkede midler. Jeg har konstatert at ved første korsvei foregår det et lite tilbakeskritt, nemlig ved at budsjettforliket faktisk innfører flere øremerkede midler, og at man ikke er i stand til å ta de små tøffe takene man må ta overfor spesielle interessegrupper, også internt i Arbeiderpartiets stortingsgruppe, knyttet til øremerkede midler. Det blir mange vanskeligere tak å ta når vi skal gå videre ned på den listen over øremerkede midler som skal fjernes, med sterke interessegrupper. Da burde man kunne stå oppreist og ta de omstillingene som trengs, også ved første korsvei. Jeg viser til at det er foreslått ikke å innlemme hele tilskuddet for leirskoler likevel, men at det er gjort en endring. Vi er enig med Arbeiderpartiet i at det er behov for sterke fornyelser i offentlig sektor, men foreløpig har vi ikke sett resultater av disse fornyelsene. Jeg har ett konkret spørsmål til komitelederen. Når man nå har bestemt seg for at staten skal overta helsesektoren, men Arbeiderpartiets landsmøte likevel har sagt at man ønsker å opprettholde et tredje forvaltningsnivå i Norge, hvordan skal man da sørge for at det ikke blir dobbeltarbeid? For nettopp alle de oppgavene som det ut fra distriktspolitisk hensyn har vært snakk om å tilføre det tredje forvaltningsnivå for å styrke det, vil medføre dobbeltarbeid i forhold til kommunenes primæroppgaver, f.eks. på regionalutvikling, arealplanlegging. Det som det ser ut til, er at man legger opp til at man får mer dobbeltarbeid istedenfor å gjøre det enklere, f.eks. ved å fjerne store deler av det planleggingsinstrumentet som eksisterer i dag, og som evalueringene viser ikke fungerer.
Erna Solberg (Høyre), 2000-12-05:
Jeg synes ikke representanten Leif Lund bør være forbauset over det som står fra flertallet i innstillingen, for denne saken har vi hatt til behandling noen ganger i løpet av de siste årene. Høyres standpunkt har vært rimelig klart. Vi mener altså at Aetat først og fremst skal være en etat som driver med kvalifiseringsarbeid for dem som virkelig har problemer i arbeidsmarkedet over lang tid. Derfor har vi en skarpere sosial profil på det Aetat skal gjøre, enn det Arbeiderpartiet har valgt i sine merknader tidligere, og det har vi fremdeles. Vi har vært gjennom en prosess hvor vi også har sett på om Aetat vil kunne tilføre noe til et marked av vikartjenester, som vi har vært opptatt av at virkelig skal kunne realiseres, for det er en viktig del av velferdspolitikken framover å ha et fleksibelt arbeidsmarked. Men vi har funnet ut at vi ikke tror det er mulig å gjøre dette konkurransenøytralt. Det vil derfor etter vår mening ikke være riktig å organisere arbeidet ved at Aetat skal drive det selv. Hvis man går tilbake og ser på innstillingen til Ot.prp. nr. 70 for 1998-99, som komiteen avgav i fjor, så sa vi der at alternativet til dette er å inngå partnerskapsavtaler med de eksisterende private vikarbyråene, slik at nettopp de kan ta seg av de vanskeligstilte på arbeidsmarkedet og medvirke til at de kan gå gjennom vanlige vikarbyråer ut i arbeidslivet, altså at man kan bruke de mer som et sosialinstrument i stedet for at staten og Aetat gjør det direkte. Det er et alternativ til den organisasjonsformen hvor det er staten som skal gjøre det. Det tror jeg er et bedre alternativ. Vi har også fremmet et Dokument nr. 8-forslag om noe av det samme, nemlig at virkemidlene for funksjonshemmede og andre yrkeshemmede som i dag er på attføring, kan følge disse, f.eks. gjennom private formidlere eller gjennom et vikarbyrå som har den typen tjenester. Det er en ordning som Handikapforbundet selv ønsker, noe som kom fram i uttalelser til oss da vi behandlet Ot.prp. nr. 70 for 1998-99. Hvis det er slik at organisasjonene til dem som har størst problemer, faktisk ønsker seg andre virkemidler enn dem man tilbyr, så bør man lytte til det.
Erna Solberg (Høyre), 2000-12-05:
Vi har vært enig i handlingsplanen for en bedre eldreomsorg, og vi er samtidig selvfølgelig også bekymret for den gjeldsøkningen som er i kommunene. Vi er spesielt bekymret for én ting, og det er den voldsomme ubalansen vi har fått når det gjelder det faktiske aktivitetsnivået og inntektene, altså at man ikke bare har en gjeldsøkning som baserer seg på investeringer. Det ville være naturlig når vi har eldreomsorgspakken, vi har psykiatrisatsingen, og vi har Reform 97, altså en rekke satsinger som har hatt mye bygningsmasse knyttet til seg. Da vil altså investeringsgjelden øke, og jeg vet at man i mange kommuner har store rensekrav knyttet til kloakkutslipp, som også bidrar til at gjeldsbyrden i kommunesektoren totalt sett øker. Det jeg faktisk er mest bekymret over, er at man tilsynelatende har et aktivitetsnivå med hensyn til driften som er høyere enn de inntektene man har. Når det gjelder gjeldssanering, har jeg lyst til å si rett ut at jeg vil aldri anbefale Høyre å gå inn på en gjeldssaneringspakke for kommunene, rett og slett fordi kommunene også sitter med en del egenkapital, for noen kommuner har allerede sanert gjeld. Min hjemby, Bergen, f.eks. sanerte ganske mye gjeld, nemlig halvparten, for et par år tilbake ved at de solgte Bergen Lysverker til Bergen kommunale kraftselskap. De har altså satt et tak på gjelden sin for å gjøre noe. Andre kommuner har også et potensial til å gjøre noe på eiersiden, slik at de får gjeldsbiten ned. Hvis vi hadde fått til et skikkelig objektivt inntektssystem, ville jeg derfor synes at det var bedre å øke bevilgningene gjennom det systemet, hvis man først skulle gjøre det. Men vi har også sagt at noe av det viktigste vi kan gjøre for å bedre kommuneøkonomien, er å sikre kommunene lavere kostnader, slik at vi som land får lavere kostnader også – at vi får mer ut av de pengene som kommunene faktisk har til disposisjon. Vi får altså et større tjenestetilbud, og det får vi gjennom å ikke øke avgiftene, ikke øke prisstigningen og ved å sørge for å ikke legge grunnlaget for høye lønnsoppgjør, slik som flertallet gjør gjennom sitt budsjettopplegg. De setter i gang spiralen på spiralen hvert eneste år, og da blir det jo mindre igjen for de pengene man får i kommunesektoren.
Erna Solberg (Høyre), 2000-12-05:
Det er jo slik at hvis vi sier at man skal prioritere et område, så betyr det at man prioriterer dette området. Vi prioriterte altså rekrutteringen av lærere. Så er vi opptatt av tilgangen på arbeidskraft i det norske arbeidsmarkedet generelt sett. Vi mener ikke at det er et særlig statlig ansvar å være opptatt av tilgangen på kommunal arbeidskraft, men vi er opptatt av at man skal ha tilgang i arbeidsmarkedet, slik at man får gjort de arbeidsoppgavene som skal gjøres i offentlig sektor og når det gjelder arbeidskraft til privat sektor, for å opprettholde og videreutvikle de bedriftene som er. I så måte har vi ikke følt behov for å lage noen særskilt melding for kommunal sektor, men vi har et stort engasjement for å få gjort noe med tilgangen på arbeidskraft generelt. Det har vi gjort gjennom flere Dokument nr. 8-forslag, bl.a. det om arbeidsinnvandring og det om andre typer arbeidsmarkedstiltak. Vi har i finansinnstillingen tatt til orde for en rekke andre tiltak – vi er bl.a. enig i det som Arbeiderpartiet mener, og som jeg tror SV også mener, nemlig det som går på lønnstilskudd. Ordningen må brukes i forhold til å få en bedre overgang fra det å være på trygd til det å komme seg tilbake igjen i arbeid. Når det gjelder spørsmålet om ESA-vedtaket om differensiert arbeidsgiveravgift, regner vi med at Regjeringen – uten en instruks fra oss – kommer til å berøre spørsmålet om arbeidsgiveravgift i den distriktspolitiske meldingen som kommer til våren. Og den er varslet. Vi har ikke behov for særskilt å pålegge dem en instruks om akkurat den differensierte arbeidsgiveravgiften, men grunnen til at vi har et spesielt engasjement i forhold til de 14 kommunene, er at vi mener at sentrumsregjeringen har gjort et veldig dårlig arbeid, spesielt i forhold til noen av dem, når det gjelder å belyse transportkostnadene. Det er greit nok at når man har fått bro, betyr det at transportkostnadene blir mindre. Men de blir ikke mindre før broen er nedbetalt, og det var et av de hensynene som sentrumsregjeringen ikke tok med seg.
Erna Solberg (Høyre), 2000-12-05:
Jeg håper det da er et tankekors for representanten Kongshaug at han i forrige uke stemte for et kommuneopplegg som økte øremerkingen i forhold til det opplegget som var lagt frem av Regjeringen, og som var en oppfølging av det som var behandlet i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen. Han har faktisk også i denne stortingsperioden to ganger stemt imot forslag om å sette i gang arbeidet med å forenkle, før sentrumsregjeringen selv var villig til å sette i gang et forenklingsarbeid overfor kommunene. Det tok altså et år fra Høyre fremmet forslaget og fikk flertall for det i Stortinget, til sentrumsregjeringen var villig til å sette i gang et arbeid, og innrømte at det var behov for et forenklingsarbeid med hensyn til lov- og regelverket overfor kommunene. Men det var egentlig ikke det jeg hadde tenkt å ta replikk til. Jeg hadde tenkt å ta replikk til spørsmålet knyttet til fri skattøre og spørsmålet om å ha en egen paragraf om kommunalt selvstyre inn i Grunnloven. Jeg er veldig for økt kommunalt selvstyre, men det er en del problematiske sider ved begge de forholdene. For det første er det ennå ingen som har klart å definere for meg, hvis man skal ha en paragraf om det såkalte kommunale selvstyret inn i Grunnloven, hva den grunnlovsparagrafen egentlig skal bety, og hvilken konstitusjonell forandring det vil bety. Betyr det at vi blir mer føderalistiske? Altså, hvilken reell substans, annet enn å være en vimpel, skal det ha? Den andre biten er det faktumet at vi har et ganske detaljert overføringssystem til kommunene. Hvis vi innfører fritt skattøre, selv om det er innenfor en viss grense, har vi det lille problemet at de som lettest kan sette ned skatten, er de som har 80 pst. av inntektene sine i form av overføringer fra resten av landet. De som vanskeligst kan gjøre noe positivt for å sette ned skatten, er de som har mesteparten av inntektene sine direkte fra skatt. Vi har et ulikt inntektssystem i bunnen, som gjør at det blir vanskeligere å innføre fri skattøre og si at det blir en ren lokal prioritering. I tillegg har vi ett skattesystem som er en ren lokal prioritering, nemlig eiendomsskatten, men sentrumspartiene og Arbeiderpartiet vil jo ikke ta hensyn til at det skal være kommunalt selvstyre i den forbindelse, for de fjerner andre overføringer hvis man ikke innfører eiendomsskatt.