Anna Ceselie Brustad Moe (Senterpartiet), 2009-06-03:
I innstillingen vi debatterer i dag, har komiteen behandlet et forslag fra fire representanter fra Fremskrittspartiet. I forslaget tas det til orde for å styrke arbeidsgivers styringsrett når det gjelder uniform og bekledning samt forhindre etablering av særrettigheter for særskilte grupper. Flertallet i komiteen, det vil si alle partier bortsett fra Fremskrittspartiet, bifaller ikke representantforslaget og støtter heller ikke noen av de konkrete forslagene som fremmes. Flertallet står i stedet sammen om en merknad som jeg mener sier noe viktig om den nødvendige balansen i integreringspolitikken: Målet må være å finne de gode løsningene som balanserer frihet og ansvar, rettigheter og plikter, og som gjør oss i stand til å leve godt sammen uavhengig av etnisk opprinnelse og religiøs identitet. Ivaretakelse av minoritetskulturer og deres etniske og religiøse identitet må balanseres med tydelige krav til integrering og deltakelse, herunder krav til kunnskaper i norsk språk og kunnskap om det norske samfunnet. Flertallet i komiteen understreker også at de tiltakene som innføres, må være i tråd med Norges internasjonale forpliktelser og norsk lov. For min egen del mener jeg vi ville risikere å komme på kant med begge deler – både norsk lov og våre internasjonale forpliktelser – dersom vi hadde fulgt opp de tre konkrete forslagene Fremskrittspartiet fremmer i Dokument nr. 8:44. Fremskrittspartiet gir både i dette og andre forslag inntrykk av at det finnes enkle løsninger på det som i virkeligheten er komplekse problemstillinger. Det er ikke slik at vi kan sette i verk to–tre tiltak og så regne med at vi har løst problemene. Utfordringene knyttet til et flerkulturelt Norge er mange, nyanserte og endrer seg over tid. Det må også debatten ta høyde for. Representantforslaget ble fremmet da hĳabdebatten raste som verst, og hadde kanskje virket mer relevant dersom Regjeringen hadde falt ned på en annen konklusjon enn den gjorde. Senterpartiet er svært tilfreds med Regjeringens konklusjon i den saken, som innebærer at politiets uniformsreglement ikke endres for å tillate bruk av religiøse symboler i tilknytning til uniformen. Politiet er i en særstilling og må også behandles som et særlig tilfelle. Politiet er nettopp et eksempel på at det på noen avgrensede områder vil være legitime grunner for å begrense ansattes adgang til å bruke symboler. Det at vi ikke støtter Fremskrittspartiets generelle forslag i dag, betyr derfor på ingen måte at vi gir positive signaler for bruk av hĳab i politiet, slik Fremskrittspartiet ønsker å gi inntrykk av. Politiet har en helt spesiell rolle i samfunnet og må framstå mest mulig nøytralt. Et av forslagene fra Fremskrittspartiets representanter går ut på at man «ber Regjeringen avvise ethvert særkrav fra særskilte innvandrergrupper om at samfunnet skal tilpasses deres ønsker eller behov.» Jeg må si at jeg stusser over dette forslaget. At enkeltmennesker og særskilte grupper, store eller små, fremmer ulike krav overfor myndighetene, er etter mitt syn et sunnhetstegn og noe som kjennetegner og hører hjemme i et demokratisk samfunn. At kravene vinner fram, er imidlertid ingen selvfølge. I noen tilfeller vil norsk lov eller internasjonale konvensjoner forplikte oss til å gi rettigheter. Dersom det ikke foreligger noen rettslig forpliktelse til å innfri kravet, kan det være at myndighetene finner det ønskelig å gjøre det likevel. Ofte kan f.eks. særordninger rettet mot enkeltgrupper være en forutsetning for å oppnå det vi alle ønsker i integreringspolitikken: bedre norskkunnskaper, mer deltakelse i arbeidslivet osv.