Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-27:
Etter kommunehelsetjenesteloven skal alle landets kommuner sørge for nødvendig helsehjelp for «alle som bor eller midlertidig oppholder seg i kommunen». Det fremgår av bestemmelsen at enhver har rett til nødvendig helsehjelp i den kommunen der han eller hun «bor eller midlertidig oppholder seg». Det innebærer at den enkelte kommune ikke bare har plikt til å yte helsehjelp til sine egne innbyggere, men også til pendlere, feriegjester og midlertidig bosatte skoleelever og studenter. Etter sosialtjenesteloven skal sosialtjenesten yte tjenester til alle som oppholder seg i kommunen. Det er gjort unntak fra oppholdsprinsippet for dem som oppholder seg i institusjon eller bolig med heldøgns omsorgstjenester. For disse skal tjenestene ytes av sosialtjenesten i den kommune som var oppholdskommune forut for inntaket i institusjonen. Dette innebærer at dagens kommunehelsetjenestelov og sosialtjenestelov i hovedsak følger det samme oppholdsprinsippet. Unntak gjelder opphold i institusjon der sosialtjenesten legger ansvaret på oppholdskommunen forut for inntaket i institusjonen. I rundskriv I-43/99 har departementet lagt til grunn at når sterkt pleietrengende ønsker å flytte til en annen kommune, kan den pleietrengende i forkant søke tilflyttingskommunen om pleie- og omsorgstjenester vedkommende vil ha behov for. Tilflyttingskommunen er forpliktet til å behandle søknaden og fatte vedtak. Søknaden kan ikke avslås med den begrunnelse at vedkommende ikke bor eller oppholder seg i kommunen på søknadstidspunktet. Dette rundskrivet skal sikre at også sterkt pleietrengende skal ha en reell mulighet til å flytte. Forslaget til ny kommunal helse- og omsorgslov, som nå er på høring, skal erstatte dagens kommunehelsetjenestelov og sosialtjenestelov. I høringsnotatet beskriver departementet ulike alternative løsninger for oppholdsprinsippet, dvs. at det er kommunen hvor vedkommende pasient eller bruker bor eller midlertidig oppholder seg, som skal yte helse- og omsorgshjelpen samt dekke utgiftene. Alternative løsninger som beskrives, er å legge til grunn et bostedsprinsipp, alternativt et kombinert oppholds- og bostedsprinsipp, eller legge til rette for en gjestepasientordning. Etter en helhetsvurdering finner imidlertid departementet at hensynet til en lett tilgjengelig helse- og omsorgstjeneste i kommunene tilsier at lovverket fortsatt bør ha oppholdsprinsippet som hovedregel, og i lovforslaget til ny kommunal helse- og omsorgslov legges dette prinsippet også til grunn. Departementet ser likevel behovet for et mer fleksibelt og nyansert regelverk tilpasset de finansierings- og tilskuddsordninger som til enhver tid gjelder. De kommunale helse- og omsorgstjenestene har blitt betydelig utviklet de siste årene, og det medfører at oppholdsprinsippet får mer vidtrekkende konsekvenser for kommunene. I tillegg har den generelle velstandsutviklingen medført økt mobilitet i befolkningen. Departementet erkjenner at denne utviklingen kan medføre betydelige økonomiske konsekvenser for kommuner med stor turistvirksomhet. Av den grunn foreslås det i høringsnotatet at dagens regler om at kommunen skal ha ansvaret for alle som bor eller midlertidig oppholder seg i kommunen, videreføres, men at det gis en fullmakt for departementet til å gi nærmere bestemmelser i forskrift om utgiftsfordeling mellom kommuner når en pasient eller bruker får tjenester fra en annen kommune enn den kommunen der vedkommende er fast bosatt eller har fast oppholdssted. Departementet vil på bakgrunn av de høringsinnspill vi får i denne runden, og under forutsetning av Stortingets vedtakelse av ny kommunal helse- og omsorgslov, sette i gang et arbeid med å utferdige en forskrift som regulerer utgiftsfordelingen mellom kommuner. I dette arbeidet vil det være naturlig og hensiktsmessig å gå mer grundig inn i de problemstillingene som representanten Gunstveit Bojanowski tar opp i sitt spørsmål.