Erna Solberg (Høyre), 2003-12-11:
Jeg har lyst til å understreke at vi for øyeblikket har til behandling en ny kostnadsnøkkel for sosialhjelpsutgiftene i kommunesektoren. Det er ikke en kostnadsnøkkel som bare dreier seg om rus og psykiatri, men det er altså innenfor sosialhjelpsnøkkelen at rus og psykiatri slår ut i særlige utgifter i kommunesektoren, og det er ganske godt dokumentert også i det materialet som ligger i St.meld. nr. 6, hvor det altså er klart at bortimot 50 pst. av de sosialhjelpsutgiftene vi har i dag, kan tilbakeknyttes til personer med rus- og psykiatri-problematikk. Arbeidet med dette kriteriet har en lang forhistorie. Rattsø-utvalget var innom problemstillingen og fant på det tidspunktet ingen gode løsninger. Etter at Stortinget hadde snudd opp ned på deler av Rattsø-utvalget, ble det altså en verre løsning for en del av de kommunene som hadde store problemer, verre enn det de hadde forutsatt. Det var tre områder som et bredt flertall i Stortinget den gangen sa det ikke var gjort en god nok jobb med, og som man måtte komme tilbake igjen til. Det ene var spredtbygdhetskriteriene, det andre var rus og psykiatri-spørsmålet, og det tredje var spørsmålet om klima. De to første kriteriene er blitt utredet. Det ene ble lagt til side, og det andre ble endret i 2001, noe som igjen innebar at flere av de kommunene som hadde dokumentert sine problemer knyttet til rus og psykiatri og mangelen på kriterier for det, faktisk kom ut i en verre situasjon for 2001 kommuneøkonomisk sett enn det de hadde vært i tidligere. Det var altså valg gjort av politiske flertall i Stortinget, og det var valg gjort av Regjeringen, om ikke å utrede dette spørsmålet. Og la meg unnskylde at jeg ikke klarer å ta til meg kritikken fra Arbeiderpartiets talsmenn om at det er gjort et slett arbeid, eller at det ikke er godt nok, når jeg vet hvilken forhistorie Arbeiderpartiet har for å arbeide med dette spørsmålet. Arbeiderpartiet har gjentatte ganger fått pålegg fra Stortinget om å utrede spørsmålet når de har sittet i regjering, men de har ikke gjort det. Da jeg ble statsråd, hadde det vært et vedtak om våren knyttet til at man ikke gikk inn for det som Høyre primært ønsket den gangen, men hvor et bredt flertall ellers hadde fått med seg Arbeiderpartiet på at spørsmålet om rus og psykiatri skulle utredes. Det hadde i løpet av de fem månedene – seks måneder nesten – før vi kom i regjering, ikke blitt løftet en penn av regjeringen fra vedtaket ble fattet av Arbeiderpartiet for å begynne dette arbeidet som de nå altså mener ikke er godt nok. Derfor må jeg få lov til å understreke at jeg ikke er sikker på at viljen har vært like stor som det tilsynelatende sies i denne sal. Det man har opplevd, er at man har gjennomført endringer i kriterier som har svekket situasjonen, fordi det har manglet andre kriterier. Så innføres dette, og man sier nei, disse kriteriene er ikke perfekte, men det er nesten ingen kriterier i inntektssystemet som er perfekte. Uten problemer vedtok Stortinget før sommeren kriterier som indikerte endringer i forhold til landbruk og miljø, og som også jeg vil si ikke er perfekte. Blant annet får Kautokeino kommune en stor utbetaling for et kjempestort areal, noe som ikke nødvendigvis har samme parallelliteten til de utgifter det arealet faktisk gir dem, på grunn av den typen kriterier som er lagt inn. Det er alltid slik at når vi innfører kriterier, vil det ikke være symmetrisk slik at det treffer alle som måtte ha et problem på dette området. Derfor synes jeg det er helt riktig det stortingsflertallet presiserer, nemlig at kommuner som har problemer, men som ikke fanges opp av det kriteriet som nå er lagt inn, faktisk kan få kompensasjon gjennom skjønnsmidler for å sikre at også de får en mulighet til å gi gode løsninger. Men derfra og til å si at dette ikke er et godt kriterium i det hele tatt, og at det ikke har faglig belegg, er fullstendig feil. Det har et faglig belegg. Det er lagt inn fordi det er et samsvar i regresjonsanalysene mellom størrelsen og utgiftene knyttet til rus og psykiatri. Så er det gjort noen andre endringer i dette kriteriet som ikke dreier seg om rus og psykiatri-spørsmålet, men som dreier seg om å oppdatere kriteriene knyttet til dagens faktiske situasjon. Innenfor arbeidsledighetskriteriet har man endret vektingen mellom de unge arbeidsledige og de eldre arbeidsledige. De unge arbeidsledige har en lavere vekting enn de eldre, til tross for at de unge arbeidsledige veldig ofte ikke har opptjente rettigheter og derfor er en større utgift på sosialbudsjettet enn en arbeidsledig som er eldre. Dette er fordi de unge ikke har annet å bli møtt med enn sosialhjelp. Så er det endret vekting på grunn av antall innvandrere. I løpet av de siste ni årene, siden forrige gang man gjennomførte analyse av vektingen av dette, har man fått et annet samfunn, hvor innvandrere har en større betydning i forhold til hvilke sosialhjelpsutgifter vi har i kommunesektoren. Det er også viktig å se at det gjøres et par andre ting innenfor dette, enn bare i spørsmålet knyttet til rus og psykiatri. Så har jeg lyst til å si et par ting når det gjelder noen av de innleggene som har vært holdt her. Det er altså slik at når man endrer vektingen av kriterier, vil man alltid kunne holde et innlegg lik det som lederen av kommunalkomiteen nettopp holdt, nemlig at man kan liste opp en rekke kommuner som på grunn av det ene kriteriet får en omfordeling i forhold til tidligere. Men spørsmålet må i utgangspunktet være: Var det rettferdig slik det var? Dette dreier seg først og fremst om å fordele veksten i frie inntekter på en litt annen måte i årene fremover. Og her synes jeg at Per Sandberg holdt et godt innlegg, ved å sette opp hva f.eks. veksten i frie inntekter for en del av de nevnte kommunene faktisk er målt til å være i 2004. Når vi da måler det opp mot en omfordeling som skal skje over fem år, som er totalvirkningen, ikke bare i 2004 – som er eksempler som har vært gitt her i debatten – må jeg få lov til å si at jeg er litt forbauset over de store ordene, litt forbauset over trykket på dette. Jeg synes det bærer ganske mye preg av at man er ute etter andre ting enn på en måte å diskutere om vi har laget gode objektive kriterier eller ikke. Da blir det et spørsmål om å ta politisk utgangspunkt i at dagens fordeling må være korrekt, og at en annen type fordeling må være urimelig og urettferdig. Et annet innlegg har vært holdt her av saksordføreren, som hele tiden har understreket de skattesterke kommunene. Noen får pluss på toppen, men nå er det slik at vi har sendt på høring en annen type inntektsutjevning for neste år, som i så fall vil endre en del av de bildene. Asker kommune, som jeg skjønner har vært kommunen som man synes har fått altfor mye penger, er blant de kommunene som til neste år kommer til å få dette utjevnet hvis man vedtar de forslagene som nå er ute til høring, når de kommer til Stortinget. I tillegg synes jeg det er et litt rart utgangspunkt når man snakker om objektive kriterier og samtidig liksom garanterer at Oslo og Bergen skal få penger. Det er flere partier som i utgangspunktet har gått ut og sagt at de er imot disse kriteriene, de skal ha objektive kriterier, men Oslo og Bergen skal iallfall få like mye penger. Men skal vi lage kriteriene slik at vi sikrer at Oslo og Bergen får de pengene? Eller skal vi lage kriterier som er basis for at de objektive kriteriene er noenlunde dekkende? Vi kan alltid være uenige om fordelingen er riktig eller ei. Jeg er enig i at det kan være fordeling som er politisk forskjellig. Man kan ønske, som et flertall på Stortinget har gjort, å ha distriktspolitikk inne, gjennom f.eks. å ha et Nord-Norge-tilskudd. Det synes jeg er helt ærlig og redelig. Men jeg synes det blir litt forbausende når de samme representantene som sier at man må ha objektive kriterier, nå tilføyer at Stortinget har vedtatt at flere kommuner skal få storbytilskudd enn det Regjeringen foreslo og hadde som faglig grunnlag da vi la frem kommuneproposisjonen for 2003, at den utvidelsen av antallet nå på en måte opphøyes til å være faglig riktig. Det var et politisk vedtak fremforhandlet mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i de forhandlingene som var på Stortinget. Det fantes ikke noe faglig grunnlag for at nettopp de kommunene ble lagt inn, men det var en del av de politiske forhandlingene. Jeg mener at man i utgangspunktet ikke bør forhandle mer om slike ting og legge inn den typen objektive kriterier. I det siste av de innleggene som er blitt holdt, snakker man om at dette ikke har allmenn aksept. Det er faktisk et problem at inntektssystemet, slik som det er uten denne type kriterier, heller ikke har allmenn aksept. Inntektssystemet har ikke hatt allmenn aksept etter Rattsø fordi man ikke har gjennomført en del endringer som ville ha vært nødvendige, men som man mente ikke var godt nok utredet. Dette og en endring i selskapsskatten og inntektsutjevningen til neste år kommer til å være hovedvirkemidler for å kvittere ut problemstillinger som har ventet lenge, og som det er behov for å få avklart, nettopp for å få balanse i hvilke oppgaver og hvilke problemstillinger som er løst. La meg si noe om det eksempelet som er brukt knyttet til Asker og Skien. Veldig mye av fokuseringen har dreid seg om urbanitetskriteriet, om hvorvidt det er riktig eller ikke. Men det er jo ikke urbanitetskriteriet som slår mest ut på dette området. Det er det faktum at regresjonsanalysene har vist at skilsmisse ikke lenger har en så stor forklaring på sosialhjelpsstatistikken. Jeg skal selvfølgelig ikke introdusere den diskusjonen som Kristelig Folkeparti forsøkte å ta her i forrige uke om skilsmisser og kostnader forbundet med det, men det har altså en mindre forklaringsvariabel i dag enn det hadde for åtte–ni år siden. Det har vært en faglig gjennomgang som viser at skilte mennesker ikke belaster sosialhjelpsbudsjettet så mye som de gjorde tidligere. Det er andre grupper som har overtatt for disse, og da er ikke det et så godt kriterium. Det er dette forhold og det at Skien har færre innvandrere, som gjør at Asker og Skien får ulikt utslag.