Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-06-19:
Jeg skal være den første til å innrømme at dette har vært en vanskelig sak. Det faktum at saken har strukket seg over tre regjeringer, illustrerer det. Samtidig vil jeg si at jeg berømmer komiteen for intensjonene bak å reise dette som en enkeltsak. Jeg er enig med dem som sier at det er gjennom kontroll av enkeltsaker vi kan sikre at forvaltningen opptrer slik vi vil, og jeg er enig i at innspill fra EOS-utvalget skal tas meget alvorlig og skal veie tungt. Men det er på ett punkt jeg ikke deler oppfatningen til i særlig grad Fremskrittspartiet, og det er at det ligger en Kafka-prosess bak denne saken. Jeg har full tillit til det arbeidet som to tidligere regjeringer har gjort, og jeg har gjennom den innsikt jeg har fått i denne saken, ikke funnet noen grunn til å slå fast at det her ligger andre motiver bak, enn de som er framført. Denne saken er godt belyst, og jeg vil ikke gå inn i alle de praktiske spørsmål som er berørt i dialogen mellom departementet og komiteen. Jeg har likevel lyst til å understreke at da staten tapte oppsigelsessaken, valgte jeg først å anke, for senere å trekke anken av grunner jeg har redegjort for. Og komiteen betviler ikke min rett til å ta disse beslutningene. Når det gjelder EOS-utvalgets merknader, fulgte jeg i juni i fjor opp EOS-utvalgets kritikk ved endring av rutiner, og jeg er glad for at komiteen har merket seg dette. Etter forrige debatt har det ikke vært flere henvendelser fra EOS-utvalget i denne saken, og jeg vil minne om at i brevet fra EOS-utvalget til departementet knyttet til den uhildede gjennomgangen som Godal iverksatte, og som ble avsluttet under meg, pålegger altså ikke EOS-utvalget noen ny uhildet gjennomgang. De lar det være opp til departementet å vurdere – dette i motsetning til det brevet Godal fikk, som sterkt anbefalte en ny gjennomgang. Når det gjelder spørsmålet om det ble foretatt sikkerhetssamtaler eller ikke, er nok dette et spørsmål som vil bli gjort til gjenstand for prosedyre i den saken som står for domstolen, og jeg finner det derfor ikke riktig å komme inn på det. Når det gjelder opplysning om den adekvate stillingen, er min vurdering at hvis man leser både mitt replikksvar til representanten Enoksen og mitt replikksvar til representanten Engebretsen, kommer det fram at innholdet i stillingen må avklares i tett kontakt med Forsvaret som arbeidsgiver, underforstått at det ikke dreier seg om en konkret stilling. Jeg forsøkte etter beste evne å ordlegge meg i henhold til brevets innhold. Når det gjelder erstatningsspørsmålet, har Fremskrittspartiet og SV i denne saken et konkret forslag om at Ellingsen skal gis en oppreisning på 200 000 kr. Jeg er glad for at flertallet går imot dette og de øvrige to forslagene fra SV og Fremskrittspartiet. Ellingsen har i oppsigelsessaken fått dekket saksomkostninger, og når det gjelder oppreisning, sier retten: «Oppsigelsessaken har vært en stor belastning for Ellingsen, men pga hans mange regelbrudd, som er en vesentlig årsak til oppsigelsen, må han selv bære mye av ansvaret for at han ble sagt opp. Han tilkjennes oppreisning med kr 50 000.» De 50 000 kr er del av et krav fra Ellingsen på over 3,6 mill. kr. En eventuell erstatning knyttet til sikkerhetsklareringsspørsmålet står for retten. Jeg har etter beste evne sørget for, gjennom Forsvaret som arbeidsgiver, at staten har fulgt opp dommen i Oslo tingrett. Engasjementet og ambisjonen har vært å få en snarlig og god løsning for alle parter. Jeg er derfor helt enig med komiteen i at det hadde vært ønskelig å få avsluttet saken tidligere, men Forsvaret har etter min mening strukket seg og vist fleksibilitet ved å være imøtekommende også til punkter utover dem dommen fastsetter. Jeg håper nå at Ellingsen vil si ja takk til den stilling han er tilbudt, en avdelingsdirektørstilling med høyere lønn enn han hadde, slik at denne saken kan få en så god avslutning som mulig.