Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-07:
Her står antakeligvis den mest «happy» utviklingsministeren denne forsamlingen noensinne har sett, og da snakker jeg ikke om nominasjonen i Oslo SV, men jeg står her og snakker om et utviklingsbudsjett for 2013 som virkelig sier at solidaritet funker. Det gjør jeg fordi Norge under vår regjerings ledelse kommer til å være i lykkelige omstendigheter også i 2013, for i motsetning til resten av Europa skal ikke vi kutte noen ting. Soria Moria-erklæringen sikrer at vi deler den flaksen og klokskapen som har gjort oss til et av de rikeste landene i verden, med dem som trenger det mest. Dem er det mange av, og bare de som aldri møter lutfattige, strevende, utnyttede, syke og krigsskadde mennesker – mennesker som kunne hatt det bedre, som kan få en fremtid – kan unne seg den luksusen det er ikke å bry seg. Jeg bryr meg, og stort sett er det sånn at det brede flertallet av Norges befolkning bryr seg og deler den innsatsviljen som skal til. Så er jeg glad for, igjen, å få muligheten til å legge frem et utviklingsbudsjett på 1 pst. av forventet bruttonasjonalinntekt. Enkelte i opposisjonen mener vi heller bør fokusere på kvalitet enn på kvantitet, men ønsket om kvantitet springer jo nettopp ut av fokuset på kvalitet og av at vi ser resultater. Høyresidens snakk om kvalitet avslører seg, synes jeg, som hul retorikk for å dekke over at de trenger pengene til noen som har høyere prioritet enn verdens fattige, nemlig Norges rike. Det å kutte midler til fattigdomsbekjempelse og rettferdig fordeling og gi skattelette til formuende i Norge, gjør altså ikke at du får færre fattige mennesker i verden. Det er ikke sånn at det blir færre mennesker som er fattige i verden av at Rimi-Hagen får lettelser i formuesskatten. For å peke på den aktuelle debatten i Norge: Den hule retorikken om kvalitet er som når Høyre i Oslo sier at du får bedre kvalitet i barnehagene, men kutter i minstenormene. Jeg fikk kritikk fra både Høyre og Fremskrittspartiet for dette med at barn dør, og jeg er den første til å si at «barn dør» er en spissformulering som jeg ser ikke løfter debatten noe videre – og den tar jeg. Poenget mitt er likevel oppe til debatt i dag, og det er at med mindre du tror på magi, er det sånn at kutt har konsekvenser. Vi har bidratt, gjennom bistandsprosjekter, til bl.a. elektrifisering av Zanzibar og øyen Pemba. Leger ved sykehus på Pemba i Tanzania anslår at de sparer 90 menneskeliv i måneden på grunn av at de har tilgang til strøm. Høyre, de kutter i energisatsingen til regjeringen. Fremskrittspartiet har i flere år kuttet i bevilgningene til FNs befolkningsprogram – UNFPA – som driver med familieplanlegging, seksualundervisning, arbeid mot kjønnslemlestelse og arbeid for prevensjon og for trygge fødsler. Igjen hadde det vært spennende å forsøke seg på en spissformulering rettet mot Fremskrittspartiet, og si at det er fascinerende å se at man er knallharde tilhengere av arbeidet mot kjønnslemlestelse i Norge, men ikke så opptatt av det i resten av verden. Jeg har møtt unge jenter i Niger og Malawi – i Niger er det sånn at halvparten av jentene som er 15 år, faktisk allerede er gift og har barn. Det å arbeide målrettet og systematisk med seksualundervisning, med å gi tilgang til prevensjon til de 200 millioner kvinner i verden som ønsker det, men ikke får det, er faktisk grådig viktig, og det har konsekvenser hvis man lar være å bruke penger på det. Mye av budsjettet, og de hovedsatsingene som ligger i budsjettet vårt for i år, videreføres fra år til år. Langsiktighet og forutsigbarhet er sentrale internasjonale prinsipper for god bistandsforvaltning – ofte er det nærmest på trass, og mot alle odds, at vi driver på, men forskningen støtter oss. Tre tiår regnes som et kjapt sprang fra sårbarhet og fattigdom til et sånn noenlunde samfunn. I Norge brukte vi i hvert fall ett, og kanskje et par, hundre år for å klare den framgangen som vi har hatt. Hvis vi ser tilbake på de siste 100 årene, så var vi et av Europas fattigste land, og i dag er vi altså et av verdens rikeste – men det tok sin tid å få det til. I vårt budsjett for 2013 videreføres grunnleggende områder som utdanning og helse. Når det gjelder utdanning, øker vi til det nivået som jeg har varslet tidligere, i spontanspørretimen: Vi legger oss på 1,6 mrd. kr, som er rettet inn mot de områdene der vi vet at unger sliter med å få seg utdanning, nemlig områder som er konfliktfylte. Der inviterer vi sivilsamfunnet inn for å gjøre en god jobb, og for det andre fokuserer vi på å sørge for at jenter har samme tilgang til utdanning som gutter. Det viser seg at innsatsen fungerer. En av de tingene jeg mener det er viktig å understreke i utdanningsbistandssammenheng, er at vi ser at landene selv øker satsingen – og det er nettopp det vi tenker er viktig. Det kan ikke være meningen at Norge over tid skal betale for utdanningen i fattige land. Jeg mener det er et viktig poeng å sørge for å bidra til økte inntekter – f.eks. gjennom skatter og på andre måter – sørge for vekst og velstandsutvikling i landene, for vi ser at de selv bruker pengene på utdanning. I Afrika sør for Sahara har det vært en vekst i utdanningsbudsjettene på omtrent 6 pst. de siste årene. Det andre er helse – som jeg og utenriksministeren deler ansvaret for – der vi har en formidabel økning på 650 mill. kr til alt fra prevensjon til vaksiner, og til det brede helsearbeidet vi vet er nødvendig for å få til ting. Vi har store, gode resultater som lar seg måle: Unger kommer i skole, mødre overlever fødselen, barn vokser opp. Disse mødrene, disse ungene, fedrene deres og vi selv trenger en fungerende natur for å få til et brukbart liv. Derfor vil jeg ta opp en av de tingene som har vært lite oppe i debatten. Jeg vil anbefale folk å lese VG i dag, sidene 16 og 17. Det handler om klima, det handler om betydningen av å ta vare på jorden vår og naturen, det handler om å ta vare på skogen på kloden vår, og det handler om å sørge for å stoppe de farlige klimaendringene. Jeg ser i mitt arbeid og på mine reiser hvordan klima spiller inn på menneskers liv og levnet. Da jeg besøkte Haiti like etter at orkanen hadde feid over landet og drept flere titalls mennesker, møtte jeg mennesker som hadde fått avlingene sine ødelagt. Vi vet at tropiske stormer kommer det til å bli flere av med klimaendringene som er i gang. Temperaturen har allerede steget med 0,8 grader i forhold til førindustriell tid, og det er mer og mer bekymring for at det skal eskalere og gå fortere enn vi har trodd. I Malawi møtte jeg bønder som vi bidrar med bistand til for å sørge for at de kan ta i bruk nye teknikker for å ta vare på jorden sin, sånn at de kan få økt avkastning. Niger rammes av tørke hvert annet år nå, istedenfor hvert tiende år som det har vært tidligere. Niger slipper ut en hundrededel CO2 per innbygger av det vi gjør i Norge. Likevel er det dem som blir hardest rammet av klimaendringene. Det å sørge for å bidra til skogbevaring ute, det å satse på fornybar energi som et viktig element for å sikre at ikke utviklingslandene går i den samme fossilfellen som vi gikk i da vi utviklet oss, og det å kutte i utslipp hjemme er ekstremt viktig – sånn som vi bl.a. har fått lagt til rette for gjennom klimaforliket. Jeg er nødt til å oppklare en misforståelse knyttet til diskusjonen om skog med Kristelig Folkeparti. Vi har en avtale – vi bidrar med penger til utviklingsland som kutter i sine utslipp gjennom å ta vare på skogen. Når Brasil kutter i avskogingen, stiller vi med penger. Vit at i skogåret 2012 ble det kuttet ned 4 656 km2 skog. Det er 72 pst. under vårt referansenivå for bevilgning av penger til Brasil, det er 27 pst. under rekordåret i fjor. Vi har en formidabel reduksjon i utslippene fra skogen i Brasil. Da stiller vi med 1 mrd. kr i gjeldsbrev til Brasil. Brasil er oppsatt på å ha et gjeldsbrev istedenfor bare å få en tilsagnsfullmakt, som er det Kristelig Folkeparti foreslår. Hvorfor er ganske enkelt å forstå: Hvis du selger et hus til noen – og de sier: Vi lover deg at vi skal gi penger til dere om et år – kan det hende du synes det er litt ullent å forholde seg til et løfte. Men hvis de sier: Vi setter pengene i bankene, og så skal du få en garanti for at du får utbetalt de pengene om et år – ja, da er det en mye, mye større trygghet for det landet som har fått gjeldsbrevet. Dette er ikke noe som regjeringen pusher, det er noe vi har stortingsvedtak på at vi skal gjøre. OECD er nå kritisk til denne måten å gjøre det på, men det er altså noe jeg oppfatter at vi har bred tilslutning i Stortinget for å gjøre. Der ligger uenigheten akkurat nå, og vi kommer til å holde Stortinget oppdatert. Men det er ikke vanskelig å forstå at Brasil heller vil ha et gjeldsbrev, enn å ha en tilsagnsfullmakt fra Stortinget. Vi trenger mat, som jeg sa – vi trenger mat, Malawi trenger mat. Det å satse på matsikkerhet med vekt på landbruk og fiskeri har fokus på tilpasning til klimaendringer og forebygging. Jeg var nettopp ute og lanserte Norges nye strategi for matsikkerhet, som er et godt eksempel på at mye henger sammen med mangt. Her er nemlig en lang rekke departementer medspillere: Landbruks- og matdepartementet, Fiskeri- og kystdepartementet og Miljøverndepartementet. Samtidig ser vi at verden endrer seg. I 1990 bodde 90 pst. av verdens fattige i lavinntektsland. Nå er dette tallet redusert til under 30 pst., mens over 70 pst. av verdens fattige bor i mellominntektsland. Dette må bety noe for måten vi driver utviklingspolitikk på. Vi kan ikke bare drive utviklingspolitikk overfor de landene der 30 pst. av de fattigste bor – vi må ha en utviklingspolitikk som også adresserer mellominntektslandene, der 70 pst. av de fattigste bor. Hvis vi ikke gjør det, og i stedet spisser oss inn mot de fattigste landene, slik jeg opplever at Høyre foreslår, ja, da svikter vi 70 pst. av de fattigste i verden. Det at de fattige bor i mellominntektsland skyldes ikke at de har flyttet, men at mange land har opplevd betydelig økonomisk vekst og blitt oppgradert fra lavinntektsland til mellominntektsland. Veksten som har vært i verden, har gitt fattigdomsreduksjon mange steder, spesielt i Kina. I Afrika sør for Sahara har andelen fattige gått ned, men en høy befolkningsvekst– på rundt 2,5 pst. – har bidratt til at antallet fattige faktisk har økt fra 1990 til i dag. Et annet og mer globalt trekk er at ulikhetene innad i land har økt. Og dette er mitt utviklingspolitiske hjertebarn – å sørge for rettferdig fordeling i land, å sørge for at land har en politikk for rettferdig fordeling. For vi vet at rettferdig fordeling fører til at mennesker kommer seg ut av fattigdom, det flytter på makt, det flytter på penger og det legger til rette for mer tillit mellom mennesker, og mer tillit mellom mennesker legger til rette for mer vekst. Derfor gleder jeg meg veldig til å legge fram stortingsmeldingen til våren, som vi skal få muligheten til å få en frisk debatt om her, nemlig stortingsmeldingen om rettferdig fordeling, for vi ønsker å vise at solidaritet funker – solidaritet mellom rike land og fattige land, men også solidaritet mellom rike mennesker og fattige mennesker i samme land. Mellominntektsland omfatter en stor gruppe, fra land som Zambia og Ghana, som akkurat har krysset grensen fra å være lavinntektsland, til langt mer velstående land som Sør-Afrika og Brasil. Generelt vil mellominntektsland i mye større grad enn lavinntektsland selv ha mulighet til å bekjempe fattigdommen blant egen befolkning. Og når jeg er opptatt av mer rettferdig fordeling og av de fattige i mellominntektsland, betyr ikke det at jeg mener at Norge skal påta seg et stort ansvar for de fattige i disse landene. Jeg mener at vi skal hjelpe landene – som selv ønsker å drive en fordelingspolitikk – til å gjøre tingene på en riktig måte. Jeg var akkurat i Sør-Afrika, der forskjellene er enormt store. Jeg opplever, slik flere beskriver, Sør-Afrika som en udetonert bombe. De har en arbeidsløshet blant ungdom som er på linje med det man har i Sør-Europa, på over 50 pst., og de har enorme forskjeller. Her må det gjøres noe for å få til en rettferdig fordeling, og det er de selv interessert i. De vil gjerne høre på oss og samarbeide med oss, og de sa sågar at de ser på de skandinaviske landene som en modell. Jeg har lagt fram et utviklingsbudsjett fra regjeringen på i overkant av 30 mrd. kr. Det er en hel prosent av vår egen bruttonasjonalinntekt, og det gjør meg stolt. Det gjør meg stolt fordi vi er et av de fem landene i verden som faktisk holder løftene våre om å bruke en andel av pengene våre til utvikling, og det gjør også at vi er i verdenstoppen – som et av de to sterkeste landene sammenlagt.