trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Follobanetunnelen er en viktig del av jernbaneutbyggingen rundt Oslo. Det er en av de prioriterte strekningene som det er viktig å få orden på, sånn at en kan få et bedre tilbud på jernbanen både til Østfold og Akershus og på jernbanen generelt. Derfor har det vært viktig for regjeringen å sikre at arbeidet med Follobanetunnelen har en god framdrift. Da Condotte opplevde økonomiske utfordringer, var Bane NOR kjapt på ballen for å sikre at det ikke ble forsinkelser, og for å sikre at det ikke ble kostnadsøkninger. Derfor var også deres konklusjon relativt raskt at her måtte kontrakten slik den var i dag, termineres for å unngå problemer for prosjektet. Det har de gjort, og vi ser at arbeidet er i gang. Vi ser at de aller fleste folk er på jobb, så den overordnede beskrivelsen som kan tolkes ut fra spørsmålet, er ikke helt dekkende. Men at det er en gruppe mennesker som har problemer, det er tilfellet. Derfor er jeg glad for at vi i Norge har et velferdssystem som ivaretar de ansatte hvis deres arbeidsgiver kommer i en likviditetskrise, melder oppbud og dermed ikke betaler ut lønn. Det er det som er poenget med lønnsgarantiordningen – nettopp å sikre at arbeidstakerne ikke blir skadelidende når arbeidsgiveren får problemer. Jeg er derfor glad for at ordningen fungerer. Jeg er glad for at de som blir berørt, har muligheten til å søke Nav om å sikre at pengene kommer. Jeg har også registrert at i etterkant av at spørsmålet ble levert inn, virker det som om dette er løst. Jeg kommer ikke til å legge meg opp i innskudds- eller lønnsgarantiordningen – den er det ikke jeg som administrerer – men jeg er opptatt av at de som jobber på jernbaneprosjektet, skal bli behandlet skikkelig, og at de offentlige ordningene som finnes, tas i bruk når det er behov for det, sånn at de opplever at de har en trygg arbeidsplass og får den lønnen de skal ha.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Det er mange selskap med utenlandsk eier som opererer i Norge, men som jeg tror vi skal være glade for kommer inn under de norske velferdsordningene når de tross alt opererer i Norge. Mange av de store industribedriftene er delvis utenlandskeid. Jeg vil ikke at vi skal ekskludere de selskapene fra verken ledighetstrygd, lønnsgarantiordninger eller annet. Det som er en viktig forutsetning når det gjelder lønnsgarantiordningen, er at man i arbeidsforholdet må ha betalt inn arbeidsgiveravgift til folketrygden. Dette gjelder altså ikke italienere som har sittet i Roma og prosjektert dette prosjektet o.l. De kommer ikke inn under ordningen. Det gjør de som har jobbet i tunnelen i Norge – det kan like godt være nordmenn som italienere, men de har vært ansatt i dette selskapet. Jeg mener vi skal ivareta dem som gjør en jobb i Norge, og som betaler sin skatt til Norge. De skal komme inn under de ordningene. Det å sitte og gjøre en skjønnsmessig vurdering av om en nordmann, fordi han er ansatt i et italiensk selskap, ikke skal få del i de ytelsene som det norske velferdssamfunnet har, er en tilnærming jeg ikke har lyst til å ha.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Jeg synes det er bra når Arbeiderpartiet sier det er på tide å se på norsk byggenæring. Det har vi gjort i lang tid. Derfor har vi vært veldig opptatt av at vi skal legge til rette for at norske entreprenører kan vinne kontrakter, og vi har ikke reist til utlandet for å rekruttere entreprenørene – som min forgjenger Marit Arnstad gjorde. Hun reiste til Tyskland for å gjøre det norske entreprenørmarkedet mer åpent for utenlandske entreprenører. Når man ser på hvem som vinner kontrakter under dagens regjering, var det i 2017 stort sett kun norske selskap som vant norske jernbanekontrakter. Det var stort sett kun norske selskap som vant veikontrakter. Resultatene så langt er at de norske entreprenørene gjør det langt bedre nå enn i de siste årene representanten Myrlis parti satt i regjering. Det er et tegn på at denne regjeringen allerede første dag i regjering tok på alvor at norske entreprenører må få sikre sin jobb. Når det gjelder problemstillingen som representanten Myrli tar opp, er vi inne på at et selskap som Hurtigruten er over 80 pst. eid av utenlandske aksjonærer. Betyr det at de ansatte der heller ikke skulle vært med i lønnsgarantiordningen? Det ville vært feil diskusjon å sette i gang med, slik representanten Myrli her legger opp til. Det anbefaler jeg ikke å følge opp videre.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Vi er begge rogalendinger, og Høie er godt kjent med at «Nye Stavanger sykehus skal stå klart i 2023, men uten pasienthotell og med den hovedregel at fødende blir sendt hjem samme dag som fødselen», noe som nå på folkemunne er kalt Høyres «fast track»-fødsler. «Fagfolk har advart mot denne svekkelsen av barseltilbudet. I uenigheten mellom de økonomifaglige og medisinfaglige rådene er det økonomi og innsparing som har vunnet igjennom. Hvilke grep vil statsråden ta for å sikre at barseltilbudet ikke svekkes, og er det riktig å lytte kun til de økonomifaglige rådene?»
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg takker for de svarene som kom, men konstaterer at det ikke var svar på de spørsmålene jeg stilte, om hvorfor økonomi er blitt det førende når beslutningene skal tas, og om statsråden vil foreta seg noe. Det virker som om statsråden igjen driver med ansvarsfraskriving, men jeg hører også at han bekrefter at regjeringa forsvarer den nye ordningen med tidlig hjemreise for fødende. Jeg vil gjerne få et svar, når jeg tegner et bilde av omfanget og alvoret i den situasjonen som er, om det svekkede tilbudet. For over et år siden kom det advarsler fra Norges Kvinne- og familieforbund, noe statsråd Høie karakteriserte som skremselspropaganda, og fagfolkene har fortsatt å advare. Jeg kan nevne Jordmorforbundet, Jordmorforeningen og Norsk Sykepleierforbund, og nå har flere nybakte foreldre også blitt med i debatten. Hjemme i Stavanger ser det ut til at parolen 8. mars om barseltilbudet vil samle mange. Det er varslet et «vogntog» for bedre barseltilbud. Statsråd Høie har igjen klart å mobilisere til nye rekorder på kvinnedagen, slik som under reservasjonsretten. Så spørsmålet nå er: Er han i det hele tatt bekymret over de tydelige advarslene som kommer fra fagfolkene om et svekket barseltilbud, og er det noe konkret statsråden vil foreta seg når det gjelder det?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Mitt spørsmål handlet om bekymringene til fagfolkene, og selvfølgelig har jeg med meg bekymringene over ting i notatene mine for å underbygge dette. Med det sier jeg ikke at svaret mitt er ferdig skrevet. Jeg konstaterer at statsråden fortsatt ikke svarer på hva hans ansvar er for å følge opp de bekymringene som kommer fra både fagfolkene og foreldrene i disse sakene – om det er det konkrete nye sykehuset i Stavanger, eller om det er de generelle bekymringene for barseltilbudet som vi ser over hele landet. Til syvende og sist er dette et spørsmål som handler om både sykehusøkonomi og kommuneøkonomi – om sykehusene og kommunene er i stand til å gjøre denne jobben. Jeg synes det er alvorlig at helseministeren i så stor grad avviser bekymringene fra både fagfolk og foreldre og kaller det skremselspropaganda, for det er det på ingen som helst måte. Mitt spørsmål, som jeg håper at statsråden ved en siste anledning nå kan svare på, er hva han vil gjøre for å møte disse bekymringene, som er både hos fagfolk og hos foreldre – eller om han bare vil la dette skure og gå videre.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
«I vinter har vi kunnet lese om unge med alvorlige spiseforstyrrelser som opplever å måtte vente på behandling i opptil et halvt år. Mor til ei 22 år gammel jente har fortalt til Dagsavisen at «Å vente i flere måneder er veldig lenge når noen er så dårlige. Det er skummelt å tenke på at hun har vært døden nær to ganger». Er statsråden trygg på at personer med alvorlige spiseforstyrrelser får den hjelpen de trenger, i tide?»
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Saken som jeg refererte til, er selvfølgelig svært alvorlig, fordi det handler om en alvorlig syk pasient, men det er dessverre også slik at svært mange med spiseforstyrrelser blir avvist i helsetjenesten fordi de ikke er syke nok. Hvilke tanker har helseministeren om den samfunnsøkonomiske virkningen, men særlig virkningen for den enkelte pasient, det har at personer med spiseforstyrrelser ikke får behandling fordi de ikke er syke nok – ikke er undervektige nok, hvis det er snakk om anorektikere – og så kommer tilbake til helsetjenesten senere, når tilstanden er betydelig forverret og man så langt ikke har greid å bedre ventetidene i tråd med de ambisjonene som statsråden her tilkjennegir?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg takker statsråden for svar så langt. Noe av det som er spesielt med spiseforstyrrelser, er at man ofte trenger behandling i en kombinasjon mellom psykiatrien og somatikken. Statsråden framholder ventetidene og at de skal ned, men også hvor viktig det er at man ivaretar brukerperspektivet. Der er det jo et dilemma når det er snakk om disse pasientene – det at de skal styre sin egen behandling, og det at man faktisk skal få helsehjelp. Har statsråden noen tanker om hvordan tjenesten i dag ivaretar dette mest sentrale i en spiseforstyrrelse, nemlig ambivalensen mellom det å forholde seg til en autonom pasient og det å gi nødvendig helsehjelp?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
«Forskning viser at sykdommer som rammer menn mest, rangeres gjennomgående høyere blant leger og brukerorganisasjoner enn de som først og fremst rammer kvinner, som f.eks. fibromyalgi, angst, anoreksi, eggstokkreft og lårhalsbrudd. Det er også eksempler på at det brukes mindre ressurser på behandling av kvinner enn av menn. Hvordan jobber regjeringen for å sørge for at kvinnesykdommer blir tatt på like stort alvor som «mannesykdommer», og hva kan statsråden vise til av konkrete tiltak?»
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg takker for svaret. I Norge tenker vi jo på likestilling på alle fronter, og det er noe å være stolt av. Selv er jeg utdannet som helsepersonell og trolig den første mannlige mammografen i Telemark, og det er jeg stolt av. Derfor har jeg alltid hatt et stort hjerte for helse- og likestillingsspørsmål. Så over til et alvorlig oppfølgingsspørsmål: Det ble nylig lagt fram en rapport fra Oslo Economics som viste at Norge bruker i gjennomsnitt 6 000 kr mer på behandling av kreft hos menn enn hos kvinner. I tillegg ser vi forskjeller i bevilgning til både behandling og forskning på kreft hos menn og hos kvinner. Mener statsråden denne forskjellsbehandlingen er grei – og om ikke: Hva har han gjort for å endre dette?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Helseministeren vet at psykisk helse-utfordringer blant unge mennesker kan få alvorlige helsemessige konsekvenser. Vi vet også at slike utfordringer også har betydning for at mange unge dropper ut av den videregående skolen. De nyeste tallene fra Ungdata-undersøkelsen viste en 40 pst. økning av psykiske lidelser hos unge jenter – forekomsten av depresjon, angst, forstyrret spise- og treningsatferd øker hvert eneste år. Selv om vi ser en økning også hos gutter, er det en langt mer dramatisk og markant økning blant unge jenter som sliter. Hva tenker statsråden om disse forskjellene, og hvilke tiltak tenker han bør gjøres for å endre denne trenden?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-03-07:
«Bruken av smertestillende medisiner blant unge mot hodepine og migrene er rekordhøy. Fra 2006–2016 har økningen i alderen 15–19 år vært på 66 prosent, i alderen 20–24 år på 29 prosent, og i alderen 25–29 år på 16 prosent. Tallene er fra Reseptregisteret. 120 000 tåler ikke medisin mot hodepine på grunn av overforbruk, viser en doktorgradsstudie gjengitt av NRK 17. februar. Hva vil statsråden gjøre for å hindre overforbruk og feilbruk av smertestillende, og vil han vurdere å reseptbelegge slike medikamenter som i dag er reseptfrie?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-03-07:
Statsråden argumenterer mot å gjera reseptfrie legemiddel reseptbelagde, og det er eit standpunkt som eg veit at statsråden har. Men eg vil spørja om igjen om ikkje statsråden synest at det er urovekkjande at ein på ti år har hatt ein auke på 66 pst. i bruken av smertestillande blant unge mellom 15 og 19 år. Eg trur ikkje det kjem av auka sjukdom, eg trur det kjem av auka bruk, og eg er bekymra for at den bruken ikkje kan godtgjerast, altså at det er eit overforbruk i befolkninga. Så veit vi at det er 120 000 som har medikamentindusert hovudpine i Noreg, altså at det er eit overforbruk av smertestillande. Om ein ikkje vil sjå på bruk av reseptkrav, kva vil statsråden gjera for å hindra overforbruk av smertestillande i befolkninga?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-03-07:
Eg spør jo nettopp om kva som er statsråden sine alternative tiltak, men det får eg altså ikkje svar på. Det er jo slik at det er 120 000 som har medikamentindusert hovudpine, og statsråden vil altså ikkje svare på kva regjeringa vil gjera for å hindra at dette skjer. Ein ting som har skjedd under denne regjeringa, er at ein har opna opp for reklame på fjernsyn for smertestillande medikament. Det var det ikkje i førre periode. Så ser eg at denne regjeringa seier at no skal ein gå inn for å forby reklame for pengespel. Det er ca. 120 000 som har problem fordi dei er avhengige av det – like mange som i dag har problem med at dei bruker for mykje smertestillande. Ein gjer det av omsyn til dei speleavhengige. Vil statsråden gjera det same på helsefeltet og forby reklame på fjernsyn for reseptfrie smertestillande medikament?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
«Migrene rammer folk i arbeiderklasseyrker dobbelt så ofte som ledere. Kvinner rammes tre ganger så ofte som menn. Tall fra Reseptregisteret viser at rekordmange unge mennesker bruker migrenemedisiner. To til fire ganger flere kvinner enn menn i aldersgruppen 15–29 år går på slike medisiner. Migrene er altså ikke en sykdom for middelklassemenn midt i livet. Der setter vi inn penger og andre ressurser til forskning og behandling. Hva har statsråden gjort for å bedre situasjonen for personer med migrene?»
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg er selvsagt mest opptatt av hva statsråden skal gjøre, men etter fire år i posten må jeg jo si at jeg også er interessert i hva han har gjort. Han viser til Nasjonal hjernehelsestrategi som – hva skal jeg si – et hovedvirkemiddel mot migrene. I det dokumentet står det veldig mye bra og fornuftig, men ordet «migrene» er bare nevnt én gang i den strategien. Det er for lite når vi vet at dette er en av de store folkehelsesykdommene. WHO mener at dette er en av de ti mest belastende folkehelsesykdommene globalt, og det er et stort samfunnsproblem. Vi vet at det er om lag 2 millioner fraværsdager fra skole eller arbeid på grunn av migrene i dag, i tillegg til alle de som yter redusert på jobb på grunn av smerter og ubehag. Mitt oppfølgingsspørsmål er rettet spesielt mot det som gjelder ungdom, som vi vet er den gruppen som har størst økning. Hva har statsråden gjort for å møte alle de ungdommene som sliter med migrene?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg har en bekymring for at det er for lite kunnskap om dette i helsesektoren, og at migrene ikke får den oppmerksomheten den fortjener, verken i media eller i helsesektoren, og at dette er en sykdom som ikke blir sett på som spennende nok eller har høy nok prestisje blant dem som behandler. Vi vet at migrene ikke rammer blindt. Den rammer først og fremst folk i arbeiderklasseyrker, og den rammer kvinner langt oftere enn menn. Det er dessverre all grunn til å tro at denne sykdommen hadde fått mye større oppmerksomhet dersom den hadde rammet menn i lederstillinger. Derfor har tiltak mot migrene også både et klasseperspektiv og et kjønnsperspektiv. Mitt spørsmål til helseministeren nå, dagen før 8. mars, er om han er enig i det premisset om at arbeid mot migrene får for lite oppmerksomhet nettopp fordi det rammer kvinner mest.
Zaineb Al-Samarai (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
«I 2018 er det, som på 1930-tallet, tillatt med sæddonasjon i Norge. Det hjelper par der mannen er infertil. I 2018 er det, i motsetning til i resten av Norden, fremdeles ikke lov med eggdonasjon. Par der kvinnen er infertil og trenger egg fra en annen kvinne, får altså ikke hjelp. Helseministeren viser i Debatten på NRK 15. februar til at mors genetiske tilknytning er så viktig at eggdonasjon ikke skal være lov, mens fars genetiske tilknytning er mindre viktig. Mener statsråden at mor er en viktigere forelder enn far?»
Zaineb Al-Samarai (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg takker for svaret. Argumentet som tidligere er brukt av statsråden, er at dette skal være til barnets beste. Det som er viktig her, er at det som er til barnets beste, må jo være å være ønsket – ikke at man bare kan bli født av noen. For Arbeiderpartiet er det viktige at barn får et trygt hjem, uavhengig av om man bor i et hjem med fosterforeldre, medforeldre, adoptivforeldre eller en annen sammensetning. I 2018 begynner det å bli forskjellige typer hjem. Det jeg lurer på og har lyst å spørre ministeren om, er om det å bo sammen med og å vite sitt genetiske opphav er barnets beste, eller om det er å være sterkt ønsket.
Zaineb Al-Samarai (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Barnet får en større mulighet til å kjenne sitt opphav om vi tillater dette her hjemme i Norge, enn om kvinner må til utlandet for å få denne hjelpen. Vi vet at det er ca. 1 000 kvinner som har vært i andre land og fått hjelp fra en fremmed donor. Så lenge vi gjør det i Norge og får regulert det, er det større sannsynlighet for at barnet faktisk får kjenne til sitt opphav. Jeg er nysgjerrig på hvorfor statsråden vil tillate sæddonasjon og ikke eggdonasjon på grunn av foreldrenes tilknytning til barnet, når man ved sæddonasjon overhodet ikke får noen biologisk tilknytning eller genetisk tilknytning til barnet. Så igjen: Er mor viktigere her?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
«Ifølge Aftenposten har Nav satt i gang over 216 000 tiltak for ca. 40 000 nordmenn med somalisk bakgrunn. Til tross for dette jobber de med somalisk bakgrunn mindre og har lavere utdanning og levekår enn andre grupper i Norge. Fafo-forsker Jon Horgen Friberg mener Nav har brukt penger på en rekke meningsløse kurs. Hvordan kan det ha seg at arbeidsministeren ikke fører en mer målrettet poltikk for å kvalifisere flere for arbeid, slik at de kan forsørge seg selv og sin familie?»
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
I forrige periode presenterte regjeringen i to stortingsmeldinger en rekke tiltak for å styrke arbeidet med kvalifisering til arbeid eller utdanning. Mange av tiltakene har arbeidsministeren nå redegjort for. Men når Nav gjennomfører 216 000 tiltak for ca. 40 000 nordmenn med somalisk bakgrunn, føler da statsråden at hun har lyktes med å få nordmenn med somalisk bakgrunn ut i jobb?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Fafo leverte i høst en evaluering av introduksjonsprogrammet. Fafo konkluderte med at tiltakene i ordningen ikke klarer å kvalifisere deltakerne godt nok for det som kreves i det norske arbeidsmarkedet. Nå skal regjeringen gjennomgå introduksjonsordningen og komme med nye løsninger og forbedringer. Samtidig sa regjeringen før jul at i løpet av 2018 blir 27 personer ferdig i introduksjonsordningen og skal ut i jobb eller utdanning. De kan ikke vente på en reform av introduksjonsordningen, de skal ut i jobb og utdanning nå. Har statsråden gjort nok for at de som går ut av introduksjonsprogrammet i år, vil komme seg i jobb eller i utdanning?
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-07:
Mange somaliske innvandrere har store utfordringer med å komme inn i arbeidsmarkedet. Mange har problemer med å utnytte utdannings- og kvalifiseringstilbud, bl.a. som følge av analfabetisme. En betydelig andel av den voksne somaliske innvandrerbefolkningen er mer utsatt i form av fattigdom, dårlige boforhold og dårlig helse. Mange er derfor avhengig av offentlige ytelser. Dette gjelder ikke bare i Norge, men også i andre vestlige land. Arbeidsmarkedstiltakene skal bl.a. bidra til å gi deltakerne kvalifikasjoner det er behov for i arbeidslivet. Regjeringen har iverksatt en rekke tiltak både for å styrke den enkeltes muligheter i arbeidsmarkedet og for å redusere arbeidsgivers opplevde risiko ved å ansette utsatte grupper. Vi har styrket tilbudet om opplæring i grunnleggende ferdigheter og norskopplæring gjennom AMO og opprettet et toårig yrkesrettet opplæringstiltak for personer med svake formelle kvalifikasjoner. Denne opplæringen kan gi formell kompetanse på videregående nivå, særlig innen yrkesfag. Mange somaliske innvandrere har imidlertid behov for mer omfattende kvalifisering enn det opplæringstiltakene i Nav kan tilby. Fafo la i fjor fram en rapport som viser at introduksjonsprogrammet i for liten grad inneholder reelt kvalifiserende virkemidler, og at resultatene varierer betydelig fra kommune til kommune. Dette tar regjeringen på stort alvor. Vi vil derfor prioritere arbeidet for at innvandrere med fluktbakgrunn raskere kommer inn i arbeid ved å stimulere til arbeid og å stille krav. Kunnskaps- og integreringsministeren vil reformere introduksjonsprogrammet og innføre tydelige forventninger til gode resultater og mer arbeidsrettede tiltak. Det skal bli lettere å tilegne seg nødvendig kompetanse innenfor rammen av introduksjonsprogrammet. Det må samarbeides på tvers av sektorene for å gjøre det lettere å kombinere deltakelse i programmene med ordinært arbeid, fornye og forbedre norskopplæringen og bidra til at alle får et godt grunnlag for læring og deltakelse i arbeids- og samfunnsliv. Arbeids- og velferdsetaten skal delta i dette samarbeidet med kommunene om gjennomføringen av introduksjonsprogrammet for den enkelte. Regjeringen har også tatt initiativ til en bred inkluderingsdugnad med mål om å få utsatte grupper over i arbeid. Flere aktører vil bidra i dugnaden, ikke minst også arbeidsgiverne.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-07:
Så vidt jeg forstår ut fra Aftenposten, er dette tiltak som er gjennomført i perioden 2002–2017, altså over en 15-årsperiode. Det er mye som har skjedd i løpet av de 15 årene. Introduksjonsprogrammet ble innført i 2004, var det vel, og har da virket siden 2004, og det er det som nå er evaluert. Nå ser man at det ikke fungerer godt nok, og derfor har regjeringen varslet en reform av introduksjonsprogrammet. I tillegg la vi fram en Nav-melding i 2016, hvor vi viser at vi er nødt til å dreie Nav mer i retning av arbeid enn det som har vært tidligere. Vi har ryddet opp i tiltaksporteføljen, vi har ryddet opp i og forenklet forskriftene. Vi har også iverksatt flere nye tiltak nettopp for å nå den målgruppen som vi ikke har møtt på en god nok måte tidligere. Det har vært tatt i bruk for mange tiltak som ikke har gitt gode nok resultater. Vi har målt Nav på feil måte. Vi har målt Nav ut fra gjennomførte tiltak og ikke på gjennomførte resultater. Alt det er nå endret på.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg skal være varsom med å ha for mange meninger om introduksjonsprogrammet, det ligger under en annen statsråd. Men det evalueringen viser, er at den ordningen ikke har fungert godt nok. Det er også bakgrunnen for at vi ønsker å reformere hele introduksjonsprogrammet. Det jeg har ansvar for, er å få Nav til å fungere bedre, få til tiltak som fungerer bedre for den målgruppen som er ment å nå. Noe av det som har vært viktig av det vi har gjort, er for det første at vi åpnet opp for at man kan få norskopplæring som tiltak. Det kunne man ikke tidligere. Vi har åpnet opp for at man i større grad skal kunne ta utdanning som tiltak. Det har man ikke kunnet på samme måten tidligere. Og vi har nå mer bruk av lønnstilskudd i ordinær virksomhet, fordi vi ser at det er tiltak som fungerer bedre for å få folk i jobb. Men vi skal selvfølgelig fortsatt jobbe for å forenkle og forbedre Nav og sørge for at de i større grad klarer å kvalifisere folk til jobb. Der mener jeg at vi er på god vei. Og med denne reformeringen av introduksjonsprogrammet i tillegg vil vi nå målene på en enda bedre måte.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg er enig med representanten i at arbeidstidsordningene i helse- og omsorgssektoren må være slik at forholdene ligger til rette for et langt og godt yrkesliv for helsearbeidere. Samtidig må sykehusene drives på en slik måte at de sikrer gode helsetjenester hele døgnet og hele året. Dette er et helt sentralt og meget viktig velferdstilbud til den norske befolkning. De konkrete arbeidstidsordningene på sykehusene blir fastlagt gjennom samarbeid mellom arbeidsgiverne, arbeidstakerne og deres tillitsvalgte. Det er arbeidsgiverne og de tillitsvalgte som selv kjenner situasjonen på den enkelte arbeidsplass best, og som vet hvilke krav som følger av driften på det enkelte sykehus. Det er også lokalt på arbeidsplassen at det er mulig å ta hensyn til enkelte arbeidstakeres spesielle behov. Dersom arbeidstidsordningene krever unntak fra lovens hovedregler, gjennomføres det i dag ved avtale mellom arbeidsgiver og tillitsvalgte. Det kan gjøres enten på den enkelte arbeidsplass eller med sentrale organisasjoner dersom unntakene er omfattende. Jeg legger til grunn at arbeidsgiver i samarbeid med partene i arbeidet med turnusplaner vurderer risikoen som følger av ordningen, f.eks. når det gjelder nattarbeid og hvileperioder. Regjeringen vil legge til rette for en heltidskultur i norsk arbeidsliv. Andelen personer som arbeider deltid, er høyest innen helse- og sosialtjenester, varehandel, undervisning og innen serviceyrker i statlig og kommunal sektor. Det er derfor veldig positivt at kommuner og helsesektoren arbeider aktivt med denne problemstillingen, slik som bl.a. Kristiansand kommune har ambisjoner om når de nå sier at stillinger som utlyses, skal være 100-prosentstillinger. Jeg vil også nevne at regjeringen hvert øyeblikk, altså før påske, vil fremme en lovproposisjon om å styrke bestemmelsen i arbeidsmiljøloven om fortrinnsrett for deltidsansatte til utvidet stilling framfor nyansettelser. Dette har representanten Christoffersen og jeg tidligere også snakket om, og nå er denne proposisjonen på vei til Stortinget.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-07:
Det er ledelsen med de ansatte og deres tillitsvalgte på sykehusene som har ansvaret for å utarbeide forsvarlige turnuser, turnuser som ivaretar pasientenes behov for helsetjenester døgnet rundt, men som selvfølgelig også ivaretar de ansattes – jeg holdt på å si – behov for helse, miljø og sikkerhet på arbeidsplassen. Det må ivaretas lokalt innenfor de bestemmelser som gjelder i lov, forskrift eller tariffavtale. Her er det jo ulike nivåer for når man kan avtale unntaksbestemmelser osv. I går hadde jeg et møte med partene i arbeidslivet i Arbeidslivs- og pensjonspolitisk råd, hvor vi diskuterte en eventuell ny IA-avtale. IA-avtalen går ut i løpet av 2018. Det betyr at 2018 er året for en eventuell reforhandling av en ny avtale. Vi har også avtalt hvordan vi skal jobbe videre med dette. Jeg opplever at det er stor interesse for å fortsette å ha en inkluderende arbeidslivsavtale i en eller annen form. Men jeg har også opplevd at det er stor interesse for å endre på den, nettopp for å se om vi kan innrette den på annen måte for å ivareta intensjonen på en bedre måte enn resultatene har vist så langt.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-07:
Nei, det er helt åpenbart at det er vanskelig å få til en heltidskultur hvis arbeidsgiverne – kommuner og sykehus – lyser ut små stillingsbrøker. Det er bakgrunnen for at regjeringen ønsker å styrke de ansattes fortrinnsrett til helere stilling når det lyses ut stilling. Den proposisjonen vil komme før påske. Da vil Stortinget få anledning til å diskutere det der. Det er vanskelig å rekruttere til sykehusene hvis stillingsbrøkene er små, og det er klart at ved å styrke de ansattes fortrinnsrett til stillingene øker man også muligheten for å kunne få til helere stillinger. Så er det viktig at også kommunene, som er en stor arbeidsgiver innenfor disse sektorene, også ser til Kristiansand og det de har tenkt å gjøre der, nemlig at stillinger som skal lyses ut framover, fortrinnsvis skal være 100-prosentstillinger. Her må kommunene, som er en stor arbeidsgiver, ta sitt ansvar og lyse ut større stillingshjemler enn det mange gjør i dag.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-07:
Representanten peker på et viktig dilemma. På den ene siden kan tiltakspenger være et incentiv til å delta på tiltak fra Nav, og på den andre siden kan muligheten til å motta tiltakspenger være nok til at unge som allerede står i fare for å droppe ut fra videregående opplæring, nettopp gjør det. Mange unge som henvender seg til Nav-kontoret, har ikke fullført videregående opplæring. Nav-kontoret samarbeider tett med skole og oppfølgingstjeneste for at flere skal kunne fullføre opplæringen. Det er viktig at dette samarbeidet fungerer godt, og at virkemidlene er godt egnet for oppfølging av denne gruppen. 18-årsgrensen for å motta tiltakspenger ble innført fordi tiltakspengene kunne oppfattes som et incentiv til å forlate videregående opplæring for å delta på tiltak fra Nav og motta tiltakspenger. I motsetning til deltakelse i arbeidsmarkedstiltak er det ingen umiddelbare økonomiske incentiver knyttet til deltakelse i videregående opplæring. Videre er det nedfelt i barneloven at unge under 18 år skal være forsørget av sine foreldre. Sammen med ønsket om å øke gjennomføringen i videregående opplæring ble dette avgjørende for å sette 18 år som aldersgrense for å motta tiltakspenger. Regjeringen vil forhindre at unge blir gående passive. Vi har tro på at tidlig og god oppfølging er viktig for å fange opp unge og sikre at de kommer i utdanning eller arbeid. Regjeringens nye ungdomsinnsats er en systematisk styrking av Arbeids- og velferdsetatens oppfølging av unge. Vi har styrket bevilgningen til personellressurser i Arbeids- og velferdsetaten til oppfølging av unge med i alt 100 mill. kr de siste to årene. Sammen med innføringen av en lovfestet aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere under 30 år understøtter dette Nav-kontorenes arbeid med oppfølging av utsatte unge på tvers av statlige og kommunale arbeidsområder. Det gir også et forbedret grunnlag for samarbeidet med utdanningsmyndighetene om oppfølging av unge utenfor arbeid og utdanning. Det er viktig at Navs virkemidler er tilpasset brukernes behov, slik at Nav kan hjelpe ungdom og andre på best mulig måte. Dette betyr at vi hele tiden må vurdere behovet for å gjøre justeringer. Så langt er det ingenting som tyder på at innføringen av 18-årsgrensen for tiltakspenger er spesielt problematisk.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-07:
Det er dilemmaer på dette området. Jeg var byråd i Oslo på den tiden da dette ble innført, og da hørte jeg det motsatte av det representanten Bøhler tar opp, nemlig en bekymring for at utsatt ungdom trekkes ut av skolen for de 4 000 kronene i tiltakspenger, at det ble en viktig del av både ungdommenes og kanskje til og med familienes økonomi. Så dette kan gå begge veier. Hvis man gir unge mennesker 4 000 kr for å slutte på skolen, er det en risiko for at terskelen for å forlate skolen er lavere. Vi er opptatt av å holde ungdommene i skolen, av hva som skal til for å holde dem i skolen, og sørge for at de får videregående opplæring og slik sett står bedre rustet til å klare voksenlivet sitt. Nav-veiledere i skolen er et viktig virkemiddel som vi prøver ut nettopp for å se om det lettere kan holde ungdommene i skolen. Ulike opplæringstiltak i regi av Nav for å få ungdommene tilbake på skolen mener jeg er viktig. Aktivitetsplikten er viktig, og fraværsgrensen er viktig. Vi må legge alle våre ressurser i å holde ungdommene i skolen og ikke ha tiltak som trekker dem ut.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-07:
Ja, det er riktig at ungdomskriminaliteten har økt fra 2016, faktisk også fra 2015, men det har også gjennomføringsprosenten i skolen gjort. At gjennomføringsprosenten øker, er et viktig signal å ta med seg. Jeg mener at det som er avgjørende nå, er at vi sørger for de ungdommene vi her snakker om, som i utgangspunktet er utsatt – mange faller ut av skolen og har få formelle kvalifikasjoner. Når vi ikke klarer å kvalifisere dem i ungdomslivet, vil de få store utfordringer når de blir eldre. De vil ikke ha noen grunnmur å bygge fremtiden sin på. Vi må unngå å ha tiltak og initiativ som trekker dem ut av det som skal legge grunnlaget for resten av deres liv. Jeg vil også minne om, om jeg ikke husker helt feil, at nettopp denne ordningen skapte begrepet «naver».
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Mitt spørsmål er: «30. januar 2018 hadde Drammens Tidende en urovekkende artikkel om mange unge sykepleiere i 20–30-åra ved Drammen sykehus som ikke klarer å jobbe fullt på grunn av utstrakt bruk av arbeidsmiljølovens unntaksbestemmelser når det gjelder arbeidstid og hviletid. Vil statsråden ta initiativ til en gjennomgang av regelverk og praksis for å legge forholdene bedre til rette for en heltidskultur ved våre sykehus?»
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg takker for svaret. Jeg registrerte at statsråden la stor vekt på at det vi snakker om her, er noe som må avtales lokalt. Nå er den turnusen som beskrives i Drammen, lovlig med tanke på arbeidsmiljøloven, men kun når det gjelder unntaksreglene. Tillitsvalgte sier at de faktisk ikke har en reell drøftingsmulighet, og at turnusavtalene kommer ferdig utfylt fra arbeidsgiver. Nå har statsråden ved flere anledninger uttrykt bekymring for at sykefraværet ikke går ned fort nok. Hun vil ha et pensjonssystem som oppmuntrer til å jobbe lenger. Forskning viser at turnus med korte hviletider og hyppige skifter gir økt sykefravær. I snitt står sykepleiere i jobb til de er 57 år, og dårlig organisert turnus påvirker kvinnehelse i negativ retning. Vil statsråden ta et initiativ til et trepartssamarbeid, f.eks. innenfor rammen av en ny IA-avtale, for en bedre og mer helsefremmende organisering av turnus for sykepleiere og annet helsepersonell, der også de tillitsvalgte har reell medinnflytelse?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg takker for svaret. Jeg merker meg at statsråden henviser til lov og forskrift. Det er jo ikke noe som er hogd i stein, det er noe det går an å gjøre noe med. Jeg viser også til at så seint som i april 2016, ved behandling av likestillingsmeldinga, sa Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa og stortingsflertallet nei til et forslag fra Arbeiderpartiet om at regjeringa skulle stille krav til helseforetakene om å redusere bruken av deltid. Jeg hadde et visst håp da jeg så Jeløya-plattformen, hvor regjeringa sier at den faktisk vil arbeide for en heltidskultur i arbeidslivet. Men det som statsråden da først og fremst adresserer til ledelsen ved det enkelte sykehus og forhandlingene der, fører til tall som f.eks. fra Vestre Viken HF i 2017: Av 290 utlyste stillinger var bare 37 pst. heltidsstillinger: Synes statsråden det er et godt utgangspunkt for å sikre nødvendig rekruttering til helse- og omsorgsyrkene framover, i tråd med det som faktisk står i Jeløya-plattformen?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «I januar 2016 fjernet regjeringen i en forskriftsendring muligheten til å gi tiltakspenger til unge i alderen 16–18 år. Det hadde vært et begrenset beløp på inntil 4 000 kroner per måned som incitament for at de som faller ut av skolen, skal delta i aktive tiltak. Etter dette rapporterer de som jobber for å hindre utenforskap blant unge i f.eks. Groruddalen i Oslo, at de mangler et viktig arbeidsredskap overfor unge som er i fare for å få problemer med kriminalitet, rus m.m. Vil regjeringen revurdere denne forskriftsendringen?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Det jeg synes er beklagelig, er at det er det samme som ble sagt da dette ble gjennomført i 2016. Jeg har spurt om det tidligere i Stortinget og hadde håpet at man nå, etter et par års tid, var i stand til å se problemene det skaper. Jeg har besøkt dem som jobber med oppsøkende tjenester overfor disse unge som faller utenfor, i så å si alle bydeler hvor dette er mest aktuelt i Oslo, og alle sier det uten tvil er slik at de 4 000 kronene i lommepenger man kunne få i tiltakspenger for å være med på tiltak, ikke er et incitament på den måten statsråder snakker om det på. Tvert imot, for dem som har falt ut av skolen, og som er langt fra å kunne komme tilbake dit, vil det å stå opp på morgenen og delta på tiltak gjøre at de kan få orden på livet sitt og lettere kan komme tilbake til skolen. Jeg vil spørre om ikke statsråden ser den siden ved dette, at det å være med på noe og ikke bare gå uten noe som helst å drive med er viktig for disse ungdommene. Det er et faktum at i noen bydeler i Oslo dropper 40–45 pst. ut av skolen. Man kan ikke bare si at alle skal i skolen – punktum. Man må ha et alternativ.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg er helt enig med statsråden i at det er viktig å holde ungdommene i skolen og gjøre alt for det, men den dessverre store andelen som faller ut, og som faller ut i lange perioder – mange kommer ikke tilbake til skolen – kan vi ikke bare gå og se på. Vi må ha tiltak som kan trekke dem inn i aktivitet. Jeg vil vise til at i Oslo i 2016 og 2017 – uten at jeg skal påstå at jeg har bevis for en direkte sammenheng – etter at tiltakspengene for denne aldersgruppen vi snakker om, ble avviklet, har ungdomskriminaliteten økt med henholdsvis 25 pst. og 20 pst. i de årene. Dette er bare ett av mange tiltak som kan hjelpe for å få dem som er utsatt for denne type påvirkning, inn i aktiviteter. Men jeg mener alle sektorer må forebygge og være med på å se hva en kan bidra med, og ikke at politiet skal gjøre jobben alene. Jeg skulle ønske statsråden ville se nærmere på dette, for det er snakk om ungdom som har lang avstand til det å gå på skolen, og som lenge har falt utenfor, som oppfølgingsteamene rekrutterte til disse ordningene. De snakker om at bare i Groruddalen er det 200 aktuelle …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
«Før var det slik at en av døtrenes oppgaver var å ta seg av de eldre i familien. Dagens døtre er som regel i full jobb, men bærer fremdeles hovedansvaret når mor eller far trenger omsorg. I 2014 viste NOVA at en kvinne med en sønn ville mottatt 25 prosent mer offentlig omsorg enn om hun hadde hatt en datter – 120 minutter mer i uka. Hva har statsråden gjort for at alle skal få like god omsorg, uavhengig av kjønnet til barna deres, og hva vil han gjøre for at kvinner ikke skal måtte ta større pårørendeansvar enn menn?»
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Takk for svaret. Jeg oppfatter statsråden dit hen at hun vil ta tak i dette, men jeg må få lov til å spørre litt videre. Jeg tror at fleksibilitet vil virke positivt. Så hvordan mener statsråden at en kan tilrettelegge omsorgstilbudet bedre for å bli mer fleksibelt? For i dag er de fleste avlastningsordninger tilpasset dagtid, eksempelvis dagaktivitetstilbud for demente. Det finnes lite variasjon i tilbudet for dem som har pårørende som arbeider skift, som på kvelder og i helger, som en i mange typiske kvinneyrker nettopp gjør. Dette kan føre til at en reduserer arbeidet og får mindre inntjening også som pensjonist. Hvordan kan en sikre at avlastningstilbud for pårørende ikke bare er på dagtid, men også tar større hensyn til folk som arbeider skift?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Statsrådens svar gir stor grunn til forventninger til den meldinga som kommer, og til en aktiv oppfølging av pårørende i forbindelse med den nasjonale strategien som en i regjeringsplattformen har sagt skal komme. Så igjen: Det gir grunn til store forventninger, for dette er særdeles viktig for at vi skal lykkes med å ha hender nok i framtiden. Jeg vil likevel spørre: Hva vil regjeringa gjøre for å belyse disse utfordringene og fremme likestilling for kvinner som er pårørende, og som pleier eldre og syke uansett hva de jobber med og hvor de jobber?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Pårørende er en uvurderlig ressurs – både for sine nærmeste og for helse- og omsorgstjenesten. Pårørende kan også kalles en fornybar ressurs dersom de blir tatt godt vare på. Den frivillige og i hovedsak familiebaserte omsorgen er nesten på størrelse med den kommunale omsorgstjenesten. Det er dessverre ingen selvfølge at dette vil vare i årene som kommer. Gamle foreldre og pleietrengende familiemedlemmer trenger omsorg fra sine nærmeste, og samfunnet er avhengig av innsatsen som de pårørende bidrar med. Vi må støtte og avlaste de pårørende og legge til rette for at familien kan ha mulighet til å kombinere yrkesaktivitet med omsorg for sine nære. På den måten tar vi vare på de pårørende som en ressurs – også i framtiden. Denne regjeringen har allerede gjort mye for å styrke de pårørendes situasjon. En ny bestemmelse i helse- og omsorgstjenesteloven trådte i kraft 1. oktober i fjor. Den samler og tydeliggjør kommunens ansvar for pårørende som har et særlig tyngende omsorgsarbeid. Helse- og omsorgstjenesten blir stadig flinkere til å spørre brukeren: Hva er viktig for deg? Den nye pliktbestemmelsen innebærer at dette spørsmålet også skal stilles til de pårørende. Vi trenger mer kunnskap om hva brukere og pårørende mener om omsorgstjenestene. Det håper vi å få gode svar på i den nasjonale bruker- og pårørendeundersøkelsen som vi skal gjennomføre. Et av hovedmålene med reformen Leve hele livet er å sørge for at pårørende ikke blir utslitt, og at de kan bidra for sine nærmeste. Jeg vil komme tilbake til innholdet i denne reformen i en egen stortingsmelding i løpet av våren. Så litt til det konkrete som representanten her tar opp, dette med kjønnsforskjellen med hensyn til bruk. Jeg vil mene at mye av dette også har å gjøre med holdninger innad i den nære familien til den enkelte eldre, og hvordan man kanskje forventer at jentene skal ta mer ansvar enn guttene. Det er jo sånn at å lovpålegge holdninger er vanskelig, men vi må jobbe med holdninger om at det skal være en heltidskultur, at alle skal kunne delta både i vanlig dagtidsarbeid og skiftarbeid, uansett kjønn, og samtidig kunne delta i omsorgsarbeid hjemme. Helse og omsorgstjenester skal gis etter behov. Det er derfor ikke greit at eldre som har døtre som pårørende, mottar mindre omsorg fra det offentlige dersom hjelpebehovet er det samme. I regjeringsplattformen har vi varslet at vi vil legge fram en egen pårørendestrategi. At det er ulike forventninger til menns og kvinners omsorgsarbeid, og hva som vil være viktig for å sikre at kvinner ikke skal pålegges større ansvar enn menn, kan være et aktuelt tema i denne strategien.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Jeg synes at det representanten her tar opp, er veldig viktig, for vi vil jo ha en smidig overgang, og vi vil ha et tettere samarbeid med de ulike yrkesgruppene, om en jobber dagtid eller jobber skift. Å sette pasienten, eller den eldre, i sentrum er målsettingen til denne regjeringen og i mye større grad å kunne spørre den enkelte hva han eller hun trenger. Da skal det ikke være slik at en er låst fast til kun å få gode tjenester om en har vanlig dagtidsarbeid. Så dette er ting jeg vil ta med meg når vi nå skal legge fram pårørendestrategien etter hvert – se på hvordan vi kan få til et samarbeid, være mer fleksible og ha en bredere tilnærming for å kunne se på utfordringene knyttet til de spørsmålene representanten tar opp. Jeg synes det er veldig relevante og viktige spørsmål.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Jeg refererte i hovedinnlegget mitt til at vi nå gjennomfører en nasjonal bruker- og pårørendeundersøkelse som også vil gi en pekepinn på hvor skoen trykker, og hva en opplever der ute som vanskelig for å få endene til å møtes, for å gi en god omsorg. Det skal gjennomføres en pilot nå i mars, altså i denne måneden. Deretter skal Folkehelseinstituttet validere spørsmålene og analysere resultatene av undersøkelsen fra de pilotkommunene som i desember 2017 kom inn i prosjektet, og med anbefalinger til videre drift og arbeid med spørreundersøkelsen. Jeg tror vi vil høste mye erfaringer og mye kunnskap når vi får disse svarene på plass. De som jobber aktivt med dette, vil garantert komme tilbake, for de vet hvor skoen trykker.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Jeg må innledningsvis påpeke at jeg i intervjuet med Fædrelandsvennen – regionsavisen nede på Sørlandet, som jeg antar representanten sikter til – ikke brukte begrepene «tøffere turnus» eller «kampsak», og at disse begrepene får stå for avisens egen regning. Mitt utgangspunkt er å legge til rette for best mulig omsorgstjenester. Forskning viser at stort omfang av små stillinger i denne sektoren fører til svekket tjenestekvalitet og ineffektive tjenester. Kvaliteten på tjenestene reduseres når brukerne må forholde seg til mange ansatte, viktig informasjon går tapt i vaktskifter, mange små stillingsprosenter gjør det vanskelig å rekruttere kvalifisert arbeidskraft, og – ikke minst – tilbud om kun deltidsstillinger har negativ innvirkning på ungdoms utdanningsvalg. På den andre siden velger mange deltidsstillinger frivillig, og muligheten for å jobbe deltid er trolig en viktig årsak til den høye yrkesdeltakelsen blant kvinner i Norge. Samtidig gir små stillinger uverdige ansettelsesforhold for arbeidstakere som er avhengig av en fullverdig og ikke minst forutsigbar jobbsituasjon for å kunne få tilstrekkelig lønn og pensjon. Skift/turnusutvalget konkluderte med at en av de viktigste årsakene til den høye deltidsandelen blant turnusarbeidere er at det blir et stort behov for arbeidskraft i helgene når turnusplanene vanligvis legges opp med hver tredje helg eller sjeldnere. Videre uttrykte utvalget at det som framstår som helt sentralt for å få redusert deltidsbruken, er at helgefrekvensen i turnusplanene bør økes. I dette arbeidet trenger vi bl.a. alternative turnusordninger avtalt mellom partene i arbeidslivet, basert på frivillighet og med utgangspunkt i sektorens behov. Det var bl.a. derfor regjeringen i 2015 endret arbeidsmiljøloven og åpnet for at det skulle bli enklere for partene lokalt å avtale vakter opp til 12,5 timer. På den måten kan man f.eks. avtale lange vakter i helgene og dermed dekke behovet for søndagsarbeid uten å arbeide flere helger. Jeg vet at det gjøres mye bra arbeid ute i kommunene med sikte på å redusere andelen deltid, men dette virker likevel ikke å være nok. Arbeidstidsutvalget påpekte at problemene knyttet til helgeproblematikken i helse- og omsorgssektoren har vært kjent og omtalt i mange år, men at partene likevel ikke har greid å finne fram til en løsning. Jeg skjønner – og jeg skjønner veldig godt – at deltidsproblematikken innenfor omsorgstjenestene er sammensatt, og jeg er interessert i å ha en dialog med partene i arbeidslivet for å se nærmere på dette.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Det viktigste for meg nå er å se på en fleksibilitet som ivaretar brukeren i sentrum. Om det betyr at en skal øke grunnbemanningen, om det betyr at en skal åpne opp for dette med fleksibel alternativ turnus, slik jeg har uttrykt et ønske om å se på, tror jeg er viktig å gå i dialog om med både brukerne og ikke minst organisasjonene for å kunne løse – at vi ikke låser oss til et standpunkt og sier at det er det eneste som vil kunne løse de utfordringene vi har, som vi har kjent til i så mange år, og ikke klart – men jeg vil ikke konkludere på det nå. Men jeg er veldig åpen for å se på løsninger, for jeg er helt klar over at om vi skal løse utfordringen med den økningen vi får av eldre – og ikke minst sykere eldre, for vi lever lenger – må vi tørre å tenke nytt, og vi må tørre å tenke nytt i fellesskap.