Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-04-15:
La meg aller først berømme interpellanten for å reise et viktig tema. Jeg vil også berømme interpellanten for det jeg mener er et realistisk og saklig innlegg i debatten. Det samme gjelder utenriksministeren. Dette har vært et saksfelt som har vært preget av enstemmighet i Stortinget. Senest i 2008 debatterte man nedrustning og ikke-spredning på bakgrunn av en stortingsmelding. Det var da tverrpolitisk enighet knyttet til alle de tre hovedplankene som Regjeringen la opp til. Det er bra, og det bidrar, tror jeg, til å øke den norske røsten og gjennomslagsevnen. Samtidig er dette en komplekst saksfelt, og man skal ha en høy grad av realisme i det man gjør, og ikke tro at det er enkle løsninger og symbolpolitikk alene som får oss til målet. Men la meg også si at jeg er helt enig i at symboler er svært viktige, og de symbolene man nå har sett fra president Obamas side, er nettopp en del av det positive bakgrunnsbildet som ligger til grunn når man nå går inn mot tilsynskonferansen. Ikke-spredningsavtalen har flere store utfordringer. Avtalen har en betydelig grad av spenning internt. Det er fire nye atommakter som har kommet til – det er hevet over enhver tvil at Nord-Korea har blitt en atommakt – og man har spørsmålet knyttet til Iran. Men hvor jeg mener at man i debatten så langt har vært unnlatende, og det som man ikke har brukt nok tid på, har nettopp vært terroristgruppers og mindre gruppers søken etter å få tak i atomvåpen eller spaltbart materiale som man kan bruke til skitne bomber og andre redskaper for terrorangrep. Obama var i sin tale i forrige uke svært tydelig på hvor viktig det er å ha et samlet internasjonalt samfunn som går i bresjen for å arbeide aktivt for at denne type grupper, som Al Qaida, nektes adgang til atommateriale. Jeg vil også ta India inn i debatten. Man har, også jeg, fra Stortingets talerstol tatt opp spørsmålet om Indias utenforskap til NPT og ikke minst våpenkappløpet med Pakistan. Samtidig har man sett at India får privilegert tilgang til Nuclear Suppliers Group. Jeg vil stille spørsmål også i denne debatten om presedensen ved akkurat det. Utenriksministeren har svart på det tidligere, men jeg synes ikke svarene har vært tilfredsstillende, verken fra USA eller fra andre pådrivere for Indias inntreden til Nuclear Suppliers Group. Hvor vi nå virkelig har behov for et positivt utgangspunkt, ser vi at vi nå endelig har fått det. Det bakgrunnsbildet som ligger i forhold til tilsynskonferansen som vi får nå i mai, gir alle muligheter – og i alle fall bedre muligheter enn det man har hatt det siste tiåret – til å komme videre i en avtale. Man har en START II-avtale mellom USA og Russland om en reduksjon av antallet strategiske våpen, som er gjennomført, og man hadde i forrige uke et meget positivt møte i Washington, som for øvrig var den største samlingen av statsledere i Washington D.C. siden konferansen som forberedte FN. Dette møtet var spesielt viktig, nettopp fordi Obama framhevet trusselen fra ikke-statlige aktører som kan få tilgang – som jeg har nevnt – til kjernefysisk materiale. La meg også si at nøkkelen til en vellykket nedrustning, enten i NPT-konteksten, i en NATO–Russland-kontekst eller i andre fora, ligger i en trinnvis gjensidig forpliktende og etterprøvbar utvikling. Visjoner er viktig, men vi må samtidig forholde oss til en verden som langt fra er perfekt. Skal man forstå Obamas tale i Praha for et år siden, er det ikke bare overskriften om en atomvåpenfri verden som er viktig, men alle de vanskelige, små skrittene som må tas hele veien, for enigheten fra norsk side er at vi må søke en aktiv rolle i internasjonalt nedrustningsarbeid. Disse komplekse spørsmålene kan og må ikke forenkles, og man må arbeide aktivt, f.eks. i arbeidet med NATOs nye strategiske konsept. Og atomer kan faktisk ikke avspaltes.