Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2005-12-06:
Jeg vil innledningsvis understreke at en vellykket næringspolitikk, vekst og konkurranseevne er avhengig av en ansvarlig økonomisk politikk basert på forutsigbarhet og langsiktighet i virkemidler og rammevilkår. En av de viktigste oppgavene for den nye regjeringen vil derfor være å føre en målrettet politikk for næringsutvikling og verdiskaping. Det forutsetter en betydelig satsing på forskning og utvikling, på stimulering av entreprenørskap og etablerervilje, på utvikling av sterke næringsklynger på områder der Norge har særskilte fortrinn, og ikke minst på vedlikehold og utbygging av infrastruktur, som veier og bredbånd. Uten verdiskaping og arbeidsplasser blir det ingen velferd å fordele. Næringslivet preges i stadig større grad av økende mangfold og ulike behov. Konkurransen mellom bedrifter og mellom nasjoner dreier seg om evnen til omstilling og jakten på konkurransefortrinn. Det tilsier at næringspolitikken på en helt annen måte enn før bør rettes inn mot å identifisere norske fortrinn og å styrke disse gjennom valg av næringspolitiske virkemidler. Senterpartiet har lenge ivret for – og Regjeringen er opptatt av det – at vi skal arbeide for en nasjonal næringslivsstrategi, der en systematisk legger til rette for å videreutvikle næringslivet i hele landet med utgangspunkt i naturressurser, kapitalstyrke og kunnskap. Det innebærer definitivt at prinsippet om næringsnøytralitet må vike til fordel for satsing på klart definerte områder som f.eks. marine næringer, skipsfart og verftsindustri, energi, olje og gass, reiseliv og matproduksjon. Regjeringens utvidelse av nettolønnsordningen for sjøfolk er et eksempel på en målrettet satsing innenfor skipsfarten. Det er også viktig å satse mer på å styrke norsk industri og vareproduksjon. Gjennom forskning og utvikling må kunnskapsinnholdet i norskproduserte varer og tjenester økes for å sikre konkurransekraft i det internasjonale markedet. Det er nødvendig med økt innovasjonsevne og knoppskyting fra eksisterende bedrifter samt stadig flere nyetableringer fra universitet og forskningsmiljø. Innovasjon og nyskaping er avhengig av at det finnes mennesker som både kan og vil skape noe som er nytt og nyttig. Vi må mobilisere flere til å drive med nyskaping gjennom relevant opplæring og ved å skape positive rollemodeller av de gründerne som lykkes. Regjeringen har startet arbeidet med å meisle ut en målrettet og aktiv næringspolitikk. Soria Moria er et godt grunnlagt, og budsjettet for 2006 er en god start. Norsk landbruks viktigste oppgave er å produsere trygg og ren mat. Det er et gode for samfunnet. Et livskraftig Norge krever et livskraftig landbruk. Det innebærer et landbruk hvor det er rom for både små og store enheter, og hvor man oppmuntrer til lokalt mangfold og kreativitet. Landbrukets betydning for et levende Distrikts-Norge er enorm. Det er derfor avgjørende å ivareta en variert bruksstruktur. Senterpartiet ser landbrukspolitikken som en av grunnpilarene i distriktspolitikken. Et effektivt importvern er en grunnleggende forutsetning for å kunne føre en nasjonal landbrukspolitikk. Alle land må ha rett og en moralsk plikt til å sikre egen matforsyning og ha et variert landbruk som gjør dette mulig. Norge har rike beiteressurer, men et kaldt klima og relativt små eiendommer. Vi vil derfor aldri kunne vinne den internasjonale kampen om billigst mulig mat. De økonomiske rammevilkårene som legges i jordbruksoppgjøret, må sikre lønnsomheten for en variert matvareproduksjon. Et mangfoldig land krever en mangfoldig landbrukspolitikk. En liberalisering av landbrukspolitikken er ikke forenlig med de mange oppgaver som er tillagt landbruket. Med en ny regjering – og ikke minst en ny landbruks- og matminister – ser vi en ny kurs i WTO-forhandlingene. Lukkethet er erstattet av åpenhet. Passivitet er erstattet av en offensiv strategi. Det har vært svært mange positive reaksjoner på Regjeringens kurs. Jordbruket møtes ofte med påstander om manglende vilje til omstilling. Det er helt feil. Vi har et offensivt landbruk i Norge i dag, en næring som hver dag tenker nytt, finner smarte løsninger og utvikler spennende produkter for nye markeder. Landbruket har hatt en sterk produktivitetsvekst de siste årene, og har en innovasjonsgrad som ligger langt over mange andre næringer. Det er gammeldags å mene at utvikling er det samme som reduksjon i antall årsverk i landbruket og en sentralisering av matproduksjonen. Det er moderne og offensivt å satse på en utvikling som legger til grunn de fortrinnene Norge har i internasjonal sammenheng, nemlig en desentralisert bosetting, et vakkert kulturlandskap og en langsiktig forvaltning av våre enorme naturressurser. Regjeringen er klar på ønsket om å stimulere de mulighetene som er i Distrikts-Norge og ute på bygdene. Vi vil ta hele landet i bruk, både utvikle det tradisjonelle landbruket og legge til rette for nye næringer og produkter med basis i det enkelte bruk ute på bygda. En fortsatt mulighet til å forfølge det sporet må være en viktig drivkraft i de videre WTO-forhandlingene. Og la meg understreke: det er ingenting i veien for – eller noen motsetning i – både å arbeide fornorske interesser og samtidig opptre som støttespillere for landene der den fattige delen av verdens befolkning bor. Regjeringen vil sikre langsiktig nasjonal råderett og styring over våre marine ressurser og våre havområder. Fiskeressursene tilhører det norske folk i fellesskap. La oss slå det fast. Ingen enkeltpersoner eller enkeltselskaper kan gis evigvarende eksklusive rettigheter til vederlagsfritt å høste av disse ressursene mens andre stenges ute fra å delta i fisket. Forvaltningen av fiskeressursene er et nasjonalt ansvar. For at Norge fortsatt skal kunne sikre høy verdiskaping knyttet til kystnæringene, fiskeri og havbruk, er det avgjørende med en forvaltning som gir grunnlag for en langsiktig høsting av ressursene. Fiskeri- og havbrukspolitikken må utformes slik at den kan bidra til å sikre lønnsomme bedrifter, konkurransedyktighet og økt markedsfokus i hele verdikjeden, samt ivareta viktige distriktspolitiske målsettinger om arbeidsplasser og bosetting. Ressursene i havet og langs kysten skal brukes som grunnlag for arbeid og inntekt for flest mulige mennesker. På Fiskeri- og kystdepartementets område vil jeg spesielt trekke fram Regjeringens prioriteringer for å styrke tilliten og legitimiteten til det norsk-russiske forvaltningsregimet – jeg viser til økningen innenfor både Fiskeridirektoratets budsjett og Kystvaktens budsjett – for en styrket ressurskontroll og for en økt tilstedeværelse i nord. Norge står overfor et svært omfattende problem med uregulert fiske i Barentshavet. Store kvanta fisk tas ulovlig, med påfølgende negative miljømessige og ikke minst også økonomiske konsekvenser for norske fiskere og norske lokalsamfunn. Tilliten til norsk fiskeriforvaltning og det felles norsk-russiske forvaltningsansvaret for viktige bestander i Barentshavet står i fare for å undergraves på denne måten. En rekke hendelser den siste tiden, samt problemstillinger knyttet til omlasting, er illustrerende for hvilke utfordringer norske myndigheter kan møte i sine bestrebelser på å oppnå et ansvarlig, bærekraftig og kontrollert ressursuttak i dette havområdet. Dette er også et område hvor den nye regjeringen står for en ny og mer offensiv politikk. Senterpartiet sa i valgkampen at nordområdene og fiskeriinteressene måtte settes høyere på dagsordenen. Budsjettet viser at det arbeidet har begynt, og det er vi svært glade for. Jeg vil til slutt takke komiteen for et meget godt samarbeid, og anbefaler komiteens innstilling.