Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-01-29:
Jeg vil også rette en takk til interpellanten Helga Pedersen for at hun reiser denne interpellasjonen. Det er et viktig spørsmål, og det er stilt på en veldig god måte. Det handler om å ta i bruk kompetansen og ressursene som innvandrerkvinner har – også i arbeidslivet. Kvinner med minoritetsbakgrunn i Norge har bakgrunn fra mer enn 220 land. Noen tilhører minoriteter med en lang historie i landet, andre har nylig kommet som flyktninger, på grunn av arbeid eller gjennom familieinnvandring. Noen har kommet uten skolegang og yrkeserfaring, andre har lang utdanning og arbeidserfaring. Flertallet av innvandrerne i Norge er i arbeid. De snakker norsk og deltar på ulike samfunnsarenaer, men vi vet at andelen sysselsatte innvandrere er lavere enn i befolkningen ellers. Det er større forskjeller i sysselsettingsnivået mellom kvinner og menn blant innvandrere enn for hele befolkningen. Flere menn enn kvinner er sysselsatt – uansett bakgrunn. Vi vet det er nær sammenheng mellom svak tilknytning til arbeidsmarkedet og lavinntekt. En del av lavinntektshusholdningene har en viss tilknytning til arbeidslivet, men det er ikke nok for å løfte dem over lavinntektsgrensen. Det er mange barn som lever i familier med lav inntekt. Dette er i stor grad et spørsmål om sosial utjevning, i tillegg til det åpenbare spørsmålet om hvordan kvinnene med innvandringsbakgrunn skal få mulighet til å bruke seg selv og sine talenter og ressurser i et nytt land. Dette er viktige spørsmål. Som vi vet og allerede har hørt en del om her i dag, er det mange ulike tiltak som kan bidra, og det er tiltak rettet mot flere nivåer. Det er individrettede tiltak, og det er tiltak som er ment å virke for familier, slik at vi får fleksibilitet og løsninger som gjør at begge foreldrene kan arbeide hvis det er ønskelig. Det er virkemidler rettet mot arbeidsplasser, og det er tiltak for å styrke kommunene i bosettings- og integreringsarbeidet. Jobbsjansen er en flott ordning med mål om å øke sysselsettingen blant innvandrere som er uten tilknytning til arbeidslivet, og som ikke fanges opp av andre ordninger. Den prioriterte målgruppen er hjemmeværende kvinner. Ordningen med gratis kjernetid i barnehage er viktig for at barn i lavinntektsfamilier skal få gå i barnehagen. Det er viktig for deres språkutvikling, og det er en del av det store bildet for familien. Åpen barnehage er også et tilbud som kan være positivt for integrering: å bli kjent, lære språk, senke tersklene inn i samfunnet. Det finnes flotte nasjonale ressursmiljøer som også kan være med på å øke integreringen for innvandrerkvinner, slik det også er blitt nevnt, f.eks. MiRA, Ressurssenter for kvinner med minoritetsbakgrunn. Jeg tror det er helt riktig å satse mer, som nevnt av foregående taler, på disse organisasjonene som står disse kvinnene veldig nært. Til slutt noen få ord om kontantstøtten, i og med at det er brakt på bane. Jeg må bare si at det er helt legitimt å være imot kontantstøtten dersom man mener at staten ikke skal bruke midler på å legge til rette for foreldrenes valgfrihet. Det er helt legitimt. Integreringsargumentet er imidlertid udokumentert og egentlig veldig lite troverdig. Ingen av de offentlige utvalgene som har kommet med sine rapporter, har dokumentert at fjerning av kontantstøtten vil gi en integreringseffekt, men man antar at det kanskje kan ha en betydning. Så her er det viktig at man er edruelig.