Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-10:
Jeg takker for interpellasjonen og for interessen som representanten Warloe uttrykker for arbeidet med forskningsbarometer. Som kjent har regjeringen pekt ut 2011 som Vitenskapsåret. I løpet av dette året inviterer regjeringen til diskusjoner om betydningen av forskning og høyere utdanning. 17. mars i år arrangerte Kunnskapsdepartementet den første av to store signalkonferanser i Vitenskapsåret. På konferansen ble Forskningsbarometeret lagt fram for første gang. Barometeret presenterer ulike indikatorer som viser tilstanden i norsk forskning, innovasjon og høyere utdanning. Forskningsbarometeret ble utarbeidet av Kunnskapsdepartementet i forkant av denne konferansen. Representanten Warloe setter spørsmålstegn ved kommunikasjonen med sektoren under utarbeiding av Forskningsbarometeret. Kunnskapsdepartementet utarbeider mange ulike typer dokumenter i løpet av et år, og mange av disse er preget av deltakelse fra aktører i sektoren. Som et eksempel kan jeg nevne departementets pågående arbeid med stortingsmelding om utdanning for velferdstjenestene. I dette arbeidet ønsker departementet en åpen og involverende prosess, og vi er i tett dialog med sektoren, med yrkesfeltet og med andre berørte parter. Forskningsbarometeret ble utarbeidet i Kunnskapsdepartementet uten en tilsvarende prosess i forkant. Framfor å involvere sektoren i selve utarbeidelsen av rapporten er den ment som et utgangspunkt for debatt – en debatt som startet på konferansen «Kunnskap for framtida» i mars. Forskningsbarometeret har enkelte spissformuleringer som var ment for å skape debatt, noe vi har lyktes med. Mens Kunnskapsdepartementet noen ganger legger opp til en bred prosess og debatt i forkant av at dokumenter utarbeides, er det andre ganger mer naturlig at debatten kommer i etterkant. Når beslutninger skal tas, er det betimelig å invitere til innspill, noe vi selvsagt også gjør. Vitenskapsåret er nettopp ment som en mulighet for ulike aktører til å komme med innspill til neste stortingsmelding om forskning, som legges fram i 2013. I tillegg til at Kunnskapsdepartementet har lansert et forskningsbarometer, foreslår også Fagerberg-utvalget i sin nylig framlagte utredning at det etableres et forskningsbarometer. Jeg vil benytte anledningen til å framheve at Fagerberg-utvalget her har gode forslag som jeg vil ta med meg videre, og jeg ser ikke noe problem med at departementet allerede har et slikt barometer. Andre forslag fra utvalget er, som dere kjenner godt til, budsjettspørsmål. Årets forskningsbarometer fra Kunnskapsdepartementet er basert på flere kilder. Det skal oppdateres årlig og gi informasjon om norsk forskning. Hvert år vil det også presenteres et spesialtema. I årets rapport er dette «Kunnskap for framtida», hvor vi ser nærmere på kunnskapstriangelet og samspillet mellom utdanning, forskning og innovasjon. Det representanten Warloe spesielt tar opp, er en undersøkelse om studenters tilfredshet med veiledning og tilbakemelding. Denne delen i Forskningsbarometeret bygger på Kandidatundersøkelsen 2009 utført av forskningsinstituttet NIFU. NIFU har utført slike undersøkelser siden begynnelsen av 1970-tallet, og har dermed lang erfaring på området. I tillegg til å undersøke kandidatenes situasjon på arbeidsmarkedet ble det spurt om ulike sider ved utdanningen. Undersøkelsen har en svarprosent på drøye 50 pst. for den delen som Forskningsbarometeret benytter, noe som må vurderes som akseptabelt. Jeg mener derfor at det er forsvarlig å bruke denne undersøkelsen for å belyse kandidatenes tilfredshet med tilbakemelding og veiledning og en rekke andre forhold. Det er imidlertid viktig å påpeke at undersøkelsen sier noe om kandidatenes vurdering av oppfølgingen, og er ikke et mål på hvor mye tilbakemelding og veiledning som faktisk ble gitt. Det kan også bemerkes at studentenes forventninger om oppfølging kan være store, og dermed vanskelige å innfri. På oppdrag fra Kunnskapsdepartementet gjennomføres det for tiden en tidsbrukundersøkelse blant alle vitenskapelige ansatte ved universiteter og høyskoler. Her blir de ansatte bedt om å oppgi hvor mye tid de bruker til ulike oppgaver, deriblant oppfølging av studenter. Resultatet av denne undersøkelsen vil foreligge mot slutten av året. Vi vil da få forskning som ser dette fra de ansattes side, noe som vil bidra til at vi får et mer utfyllende bilde av situasjonen. Det er dessuten viktig å påpeke at det trolig er forskjeller mellom fagmiljøer i oppfølgingen av studentene, og vi ser også av den tabellen Warloe henviser til, at det er forskjeller mellom de enkelte institusjonene. Forskningsbarometeret inkluderer gjennomsnittstall for det enkelte universitet, men viser ikke forskjeller mellom fagmiljøene. Barometeret presenterer heller ikke tall for de vitenskapelige og statlige høyskolene eller for private institusjoner. Jeg vil derfor understreke at bildet kan variere; mange læresteder og fagmiljøer bruker mye ressurser på undervisningen, andre burde brukt mer. For å få mer kunnskap planlegger Kunnskapsdepartementet å sette i gang en nasjonal studentundersøkelse som vil kunne gi oss data om studentenes vurdering av oppfølgingen i en lang rekke utdanninger og institusjoner. Kjernen i Kvalitetsreformen er ganske riktig, som også representanten Warloe påpeker, at studentene skal lykkes i utdanningen, og det var et viktig utgangspunkt for reformen at det skulle være en tettere oppfølging av studentene. At Kunnskapsdepartementet finansierer undersøkelser blant både studenter og ansatte om dette temaet, reflekterer selvsagt at vi følger dette nøye. Oppfølging av studentene er dessuten en viktig del av utdanningskvalitet, et område som er høyt prioritert i departementets arbeid. Mye er bra i norsk høyere utdanning. Blant annet viser det seg at utdanninger jevnt over gir et godt grunnlag for arbeidslivet. Samtidig viser evalueringer av ulike utdanninger at det kan gjøres forbedringer. Universiteter og høyskoler har stor faglig frihet. Med det følger at de har plikt til å evaluere kvaliteten på sine utdanninger og vurdere tiltak. Institusjonenes kvalitetssikringssystemer er helt sentrale i denne sammenheng. Vi ser at mange institusjoner gjør dette på en god måte. Men selv om institusjonene har stor faglig frihet og er ansvarlige for kvaliteten på utdanningene, følger departementet dette tett, bl.a. i styringsdialogen med institusjonene. Og det er selvsagt et viktig mål for oss også at studentene skal få tilfredsstillende oppfølging og veiledning. NOKUT har også en sentral rolle i kvalitetsarbeidet i universitets- og høyskolesektoren. Ved å føre tilsyn med og stimulere til utvikling av kvalitet skal NOKUT bidra til å sikre og fremme kvalitet i høyere utdanning. I tillegg har Kunnskapsdepartementet innført enkelte nye rammer som institusjonene må forholde seg til, som nasjonalt kvalifikasjonsrammeverk og råd for samarbeid med arbeidslivet. Sammen skal dette bidra til at lærestedene har en tydelig orientering mot studenter og mot samfunnet. Kvalifikasjonsrammeverket skal sikre at fagmiljøene retter oppmerksomheten mot studentenes læringsutbytte. Dette skal iverksettes innen 2012 og innebærer at lærestedene skal ha formulert beskrivelser av læringsutbytte for alle studieprogrammer. Institusjonene er også pålagt å etablere Råd for samarbeid med arbeidslivet, råd som skal bidra til å fremme studienes relevans for arbeidsmarkedet, noe som er et viktig aspekt ved utdanningskvalitet. Jeg mener det er viktig med en god kobling mellom samarbeidet med arbeidslivet og utviklingen av læringsutbyttebeskrivelser. Læringsutbytte må være tilpasset samfunnets og studentenes behov, og jeg følger opp dette overfor institusjonene. Studentevalueringene, som dette er et eksempel på, er en viktig del av kvalitetsarbeidet i universitets- og høyskolesektoren. Lærestedene rapporterer årlig om resultatene fra evalueringene til Kunnskapsdepartementet. Inntrykket herfra er at mange studenter er godt fornøyd med undervisningen. Vi må også ta med oss at studentene er voksne mennesker som har et ansvar for egen læring. Undersøkelser viser at norske studenter i snitt bruker relativt lite tid på studiene. Jeg mener det er viktig at institusjonene setter klare krav, ikke bare til seg selv, men også til studentene. Kvalifikasjonsrammeverket med tilhørende læringsutbyttebeskrivelser vil være viktig for å synliggjøre hva studentene er forventet å ha av kunnskap, ferdigheter og kompetanse når utdanningen er fullført. Jeg mener med dette at vi viser at Kunnskapsdepartementet i samarbeid med universiteter og høyskoler og NOKUT – vårt kvalitetssikringsorgan – gjør mye med tanke på å sikre studentenes situasjon. Grunnen til at vi bl.a. lager et slikt barometer som Warloe tar opp spørsmål om, er både at institusjonene selv skal kunne se hvordan studentene på deres institusjon opplever veiledning og oppfølging, og at det selvfølgelig gir et signal til oss om at dette er et viktig oppfølgingspunkt også for oss. For det er et mål at man skal få veiledning og bli fulgt opp som student. Det var, som sagt, et helt sentralt utgangspunkt i Kvalitetsreformen, som det for øvrig, uansett statsråder som har lagt fram stortingsmeldinger om den, var bred politisk enighet om.