Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Tradisjonelt har det vært stor enighet om kulturpolitikken i Stortinget, i hvert fall de store linjer. Riktignok har Høyre og Fremskrittspartiet kommet med store kuttforslag som de aldri har fått flertall for til nå. Det nye er at denne gangen har sentrumspartiene hjulpet til med å foreta et sporskifte ved selv aktivt å støtte et formidabelt kutt i pressestøtten. Også innenfor kulturpolitikken ser vi en høyredreining av budsjettet. Det er prinsippforskjeller mellom det borgerlige framforhandlede kulturbudsjettet og Arbeiderpartiets budsjett på fire viktige områder. Det ene er pressestøtte, det andre gjelder markeringen av tusenårsskiftet, det tredje ligger i oppløsningen av funksjonsfordelingen, og det fjerde er å frata Stortinget muligheten til å diskutere idrettspolitikk som en del av budsjettet. La meg dette året, siden jeg var så positiv i fjor, få uttrykke min store skuffelse over kulturministeren, som på to store områder har gitt løfter om både mer penger og mer aktivitet, og som i praktisk politikk ikke følger det opp. Avisene står sterkt i Norge. Og det er bra, for avisene krever noe av den som leser. De er viktige for å holde lesedyktigheten og vår skriftkultur oppe, men aller viktigst er avisene som kulturbærere og meningsbrytere både lokalt og nasjonalt. I Norge har vi til nå hatt en rik variasjon mellom store, mellomstore og små aviser. Faktisk har Senterpartiet og Arbeiderpartiet vært enige i pressepolitikken og om hvor viktig det er å ha et høyt aviskonsum i Norge. Felles har vi hatt en ambisjon om at det skal utgis aviser på de fleste steder der det har vært grunnlag for det. Vi har vært enige om at det skal utgis riksdekkende meningsbærende aviser, og at man skal ha lokal aviskonkurranse på flest mulige steder. Jeg må innrømme at Arbeiderpartiet var engstelig i fjor da kulturministeren foreslo å kutte 15 mill. på pressestøtten. I debatten uttrykte jeg også at jeg håpet ikke at kulturministeren ble husket som den ministeren som tok kvelertak på mangfoldet i norsk presse. Det er beklagelig å måtte si at det hele og fulle ansvaret for hver eneste avis, riksdekkende eller lokal, som legges ned på grunn av manglende pressestøtte, ligger hos kulturministeren alene. I juni behandlet vi markeringen av tusenårsskiftet utenfor budsjettbehandlingen. Medlemmene fra Arbeiderpartiet var meget skeptiske til en slik behandling, hvor man ikke fikk noen god nok oversikt over bruken av 280 mill. kr. Så skeptiske var Arbeiderpartiet at man først i siste øyeblikk ville gå inn for å garantere for tusenårsmarkeringen ved en tilsagnsfullmakt på 100 mill. kr. Vår oppfatning den gang var at planene ikke var gode nok. Kulturministeren hadde på forhånd drevet forventningene i været rundt i hele landet om en tusenårsmarkering med nye, friske kulturkroner. Derfor la også komiteen inn merknad om at tusenårsmarkeringen ikke skulle «stjele» penger fra det bestående kulturliv. Arbeiderpartiet var svært opptatt av dette, og vi ville derfor i utgangspunktet vente med å avgjøre beløpene og planene til budsjettbehandlingen. Jeg beklager igjen å måtte si at vi fikk rett i våre mistanker. Som et resultat av dette har Arbeiderpartiet funnet det nødvendig rett og slett å fylle opp det ordinære kulturbudsjettet før en bevilger seg støtte til nye kulturtiltak. Arbeiderpartiet har på den bakgrunn foreslått at kuttet i pressestøtten dekkes over kap. 320, post 76 Markering av tusenårsskiftet. Eidsvoll 1814 – Rikspolitisk senter ble foreslått med en bevilgning på 8,3 mill. kr på budsjettet for 1999. Dessverre kom denne bevilgningen på bekostning av Ivar Aasen-tunet, Sørlandets Kunstmuseum og Rogaland Teater. Prestisjeprosjektet til kulturministeren fra Akershus var dessverre ikke godt nok utredet. Grunnforholdene var så vanskelige at de midlene som var stilt til disposisjon, dessverre ikke strakk til. Flertallet i Stortinget, bestående av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, SV og Fremskrittspartiet, benyttet derfor anledningen til å omprioritere disse 8 mill. kr fra nasjonale bygg til drift av ulike kulturtiltak rundt om i landet. Tusenårsstedet i Akershus har dermed blitt utsatt på ubestemt tid. Det har ført kulturministeren inn i en situasjon hun faktisk selv har skapt, nemlig enorm forventning rundt omkring i hele landet til å bygge tusenårssteder i fylkene, med mindre penger enn det vi startet med i 1998. Et klart nytt løftebrudd fra kulturministeren, og et brudd på de forutsetningene som flertallet i Stortinget hadde, for å gå inn for å markere tusenårsskiftet. Arbeiderpartiet er opptatt av at tusenårsstedene i fylkene videreutvikles, og foreslår derfor at arbeidet med å få i stand Jugendsenter i Ålesund og Den Nasjonale Scene i Bergen intensiveres fra departementets side. La meg så ta opp noe så prosaisk som funksjonsfordelingen. Da Stortinget i sin tid behandlet funksjonsfordelingen mellom det som skulle være nasjonale, regionale/landsdelsinstitusjoner og knutepunktinstitusjoner, var det en bred enighet om at de statlige tilskuddene var gode å få for de regionale og nasjonale kulturinstitusjonene. Under behandlingen av stortingsmeldingen Kultur i tiden var flertallet svært opptatt av å prioritere de fylkene som den gangen og faktisk også i dag hadde minst støtte fra staten til gode kulturtilbud. Stortingets flertall går i dag inn for – uten noen forutgående analyse – å gjøre Olavsfestdagene om til en knutepunktsinstitusjon. Det er en klar fordel for Olavsfestdagene å få en slik statlig støtteordning. Men det må kjennes ganske urettferdig for de andre fylkene når Sør-Trøndelag får en statsstøtte til sine kulturtiltak på mellom 60-70 mill. kr, og fylker som Buskerud, Nord-Trøndelag, Møre og Romsdal og Østfold blir avspist med i underkant av 10 mill. kr. Jeg etterlyser en prinsipiell debatt om hvilke fylker som skal få nasjonale, regionale, landsdekkende institusjoner eller knutepunktinstitusjoner. Medlemmene fra Arbeiderpartiet fremmer også forslag om en gjennomgang av nettopp denne problematikken. Idretten har en stor plass i vårt folks bevissthet. Ved et pennestrøk har kulturministeren strøket kap 341 Idrettsformål i budsjettet. Det fratar Stortinget muligheten til en årlig debatt om idrettspolitikk, noe som er vesentlig i forhold til den interessen som finnes i det norske folk for nettopp idrett. Svaret fra idrettsministeren er en idrettsmelding i 1999. Jeg synes ikke det er nok. Stortinget har gjennom årene påvirket bevilgningen i statsbudsjettet når det gjelder idrettsutviklingen. Vi har fra Stortingets side sikret en bedre kjønnsmessig fordeling bl.a. av idrettsstipendiene, og har dessuten bedt om at idrettsstipendiene også blir delt ut til lagidrettene, slik at håndballjentene, som spiller i disse dager, har fått idrettsstipend. Det hadde de ikke muligheten til før. Stortinget har også sørget for at flere kvinner blir prioritert inn som trenere og ledere ved deltakelse f.eks. ved olympiske mesterskap. En annen viktig sak Stortinget har grepet fatt i, er at idrettsanleggene skal tilfredsstille behovene for lek, opplæring og mosjon. Jeg er redd for at departementet i sitt lønnkammer vil styre idretten uten at vi får en offentlig debatt om det som skjer. Det synes jeg er meget uheldig. Medlemmene fra Arbeiderpartiet er opptatt av at vi skal ha en kulturpolitikk for hele befolkningen. Det å frarøve Stortinget en årlig diskusjon om idrettspolitikk, er etter vår mening et brudd med det utvidede kulturbegrepet. Jeg utfordrer derfor kulturministeren til å vise at hun også ønsker at Stortinget skal vise interesse for å ha årlige debatter om idrettspolitiske spørsmål.