Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-06-08:
Jeg vil starte med å takke representanten Thorkildsen for å sette en veldig viktig sak på dagsordenen. Jeg synes det initiativet representanten tar, er veldig positivt, og jeg synes det er viktig at Stortinget diskuterer dette temaet, for på mange felt blir ikke barns rettssikkerhet godt nok ivaretatt. Det er det ingen tvil om, og det er derfor viktig at Stortinget er opptatt av dette og diskuterer hvordan vi kan styrke barns rettssikkerhet på mange felt. I et temahefte som er utgitt av Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet, står det veldig mye bra, veldig mye viktig, om barns deltakelse i beslutningsprosesser, ikke minst knyttet til barnevernsloven. Man viser til forskning som viser hvor viktig det er for barns opplevelse å bli hørt. Jeg vil sitere litt fra det heftet: «Barns rett til deltakelse handler derfor stort sett om medvirkning og medbestemmelse, altså å få informasjon og ta beslutninger sammen med andre. Retten til deltagelse representerer en grunnleggende menneskelig rettighet, nemlig retten til innflytelse og medbestemmelse over viktige forhold i eget liv. Det er et grunnleggende behov å ha innflytelse i eget liv. Dette gjelder også for barn. Forskning på barns medvirkning i barnevernsaker konkluderer med at barn gjerne vil bli hørt, men de vet godt at de ikke kan bestemme selv. Flere studier dokumenterer at barn heller ikke ønsker å ta avgjørelser alene i vanskelige spørsmål, men de ønsker å få være med og si hva de selv tenker når saker som berører dem blir avgjort.» Jeg synes dette er veldig godt skrevet. Dette er også litt av det vi vet er utgangspunktet og grunnlaget for de lovene vi har om barns rettigheter og innflytelse over eget liv. Men jeg tror at flere av oss ser at på altfor mange områder er loven til stede, men praksisen er noe helt annet. Dette er et vanskelig arbeid, men et viktig arbeid. Jeg er derfor glad for det som også FNs barnekomité sier, nemlig at de er «betenkt over at barnets rett til å bli hørt ikke er fullt ut implementert i praksis eller effektivt praktisert i alle faser av prosesser der man treffer beslutninger eller kommer fram til ordninger for barns liv». Så til en annen studie, utført i Trondheim: Lederen for Barnevernvakta i Trondheim, Berit Skauge, som har 25 års fartstid i barnevernet, forsvarte nylig sin masteroppgave, «Er det noen som vil høre på meg?» Hennes hypotese var at barns stemme er litt tydeligere enn tidligere, men ikke mye. Berit Skauge fikk et nedslående resultat. Hun fant at barnet i enda mindre grad enn tidligere blir informert og tatt med i sin egen sak. Dette er bekymringsfullt. Det viser faktisk at det går i feil retning i forhold til det man kunne ha ønsket, og i forhold til det man ønsket da lovverket kom på plass. Måten Skauge målte dette på, var å gjennomgå saksmappen til 100 barn. Hun har undersøkt så mange som 50 mapper fra 2000 og 50 mapper fra 2009, og alle barna hun så nærmere på, var mellom syv og tolv år. Det er ikke tilfeldig, for i 2003 ble barneloven endret, slik at også barn i denne aldersgruppen skulle informeres og gis anledning til å uttale seg før det tas avgjørelser for dem. Neste uke skal vi behandle en sak i denne sal som nettopp omhandler barns rettigheter og innflytelse over eget liv. Det er nedfelt i barneloven, og det er nedfelt i FNs barnekonvensjon, men vi ser at praksisen er noe helt annet. Jeg håper at noen av partiene i denne salen kanskje snur før den tid i forhold til hva de har uttrykt nå, nemlig at de rød-grønne partiene ikke ville støtte et slikt forslag. Det synes jeg er trist, for det representanten Thorkildsen tar opp nå, går nettopp inn i det forslaget, og jeg håper at de rød-grønne da vil være med og støtte barnas sak.