trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Vi kan i hvert fall konstatere at representanten Lundteigen og jeg er uenige om hva dette forslaget dreier seg om. Jeg mener fortsatt at det ikke dreier seg om EU. Denne replikken dreier seg i hvert fall ikke om EU, men mer om folkeavstemning. Jeg registrerer at Lundteigen måtte gå 20 år tilbake i tid for å finne interessante argumenter som han bruker nå i 2012, fra ulike partier, i argumentasjonen knyttet til folkeavstemning. Det er interessant. Men helt uavhengig av sak – dette kan være en sak som dreier seg om suverenitetsavståelse, f.eks. i forbindelse med en internasjonal klimaavtale med suverenitetsavståelse i seg, et nordisk forsvarssamarbeid, eller hva som helst – hvor stort skal folkeflertallet være i sitt råd før representanten Lundteigen lar det være avgjørende for sin stillingtagen i saken?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Men i forbindelse med EU-spørsmålet var altså ikke Senterpartiet tydelig på hvor stort folkeflertallet skulle være – i forkant av folkeavstemningen. Det betyr altså at Senterpartiet, etter at folkeavstemningen er avholdt, skal avgjøre hvorvidt folkeflertallet er stort nok eller ikke. Hva er da egentlig vitsen med å be om folkets råd, når man likevel ikke er interessert i å klargjøre på forhånd hvorvidt man ønsker å følge det, eller hvor mye som skal til før man skal følge det?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Jeg hadde ikke tenkt å la meg friste til å ta replikk, men når innlegget fra parlamentarisk leder i Senterpartiet bærer preg av så lite prinsipper og så stor grad av sammenblanding av to forhold, føler jeg at det er behov for å få en avklaring. Det prinsipielle spørsmålet i denne saken er hvor stort mindretall som skal få anledning til å stoppe demokratiet og et demokratisk flertall. I lys av det innlegget representanten Slagsvold Vedum holdt om hvor viktig det var å ivareta demokratiske prinsipper i EU – hvilket jeg er helt enig i, for øvrig – er det litt rart at representanten Slagsvold Vedum vil tviholde på en ordning som er alt annet enn representativ for et demokrati i denne saken. Kan representanten klargjøre hvorfor det er slik at 43 stortingsrepresentanter i hvilken som helst sak som handler om suverenitetsavgivelse, skal ha makt til å overstyre folkeflertallet?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Jeg vil benytte anledningen, siden den ikke byr seg så ofte, til å si at jeg er enig i absolutt alt foregående taler sa. Absolutt alt Martin Kolberg nå sa, er jeg helt enig i, for han traff egentlig spikeren på hodet. Noen ganger er det så vanskelig å diskutere prinsipielle spørsmål, fordi man har en slags sakskylapp på som gjør at en ikke klarer å løfte hodet og se hvordan dette egentlig påvirker konstitusjonen. Jeg synes det har vært interessant å høre på, for jeg er også blant dem som hevder å være relativt grunnlovskonservativ. Jeg var ikke klar over at det var så mange grunnlovskonservative rundt omkring i denne sal, så det skal bli spennende å se hvordan man i denne salen i neste stortingsperiode vil behandle Menneskerettighetsutvalgets innstilling, som er et stort og omfattende revisjonsforslag til Grunnloven. Egentlig kunne man nesten avlyst den debatten, basert på at alle er så grunnlovskonservative her at en helst ikke vil endre noe som helst. Så jeg ser frem til den diskusjonen. Det har vært påstått at denne endringen i § 93 vil redusere eller ødelegge for mindretallsrettighetene. Det er da ikke riktig! Jeg tror til og med at representanten Sande sa at mindretallsrettighetene skulle beskytte oss mot flertallet i denne sal, men dette forslaget dreier seg jo i tilfelle om å beskytte seg mot flertallet i folket, og det er tross alt noe annet. Folket er våre sjefer, det er folket vi skal lytte til. Representantene Solhjell og Langeland har diskutert mine personlige motiver bak dette, at mitt motiv skal være å snikinnføre Norge i EU. Det er det ikke. De som kjenner meg, vet hva jeg mener om EU, og hvis det hadde vært en votering i dag over hvorvidt Norge skal melde seg inn i EU eller ikke, ville jeg stemt imot. Da ville jeg stemt imot dette forslaget. Selv om jeg selvfølgelig ser at noen ønsker å gjøre dette til et EU-spørsmål, og at EU er en naturlig del av den diskusjonen, siden det er det vi har erfaringsgrunnlag for – det forstår jeg godt – handler ikke dette om det. Jeg mener at veldig mange av de argumentene som her fremføres, handler om prinsippet, altså hvor stort må mindretallet være for å hindre gjennomføring av folkeviljen, ikke av viljen i denne sal, men av folkeviljen. Det er noe som er større, det er noe som er større enn det som gjelder oss som sitter her. EU-saken er den norske politiske debatten fullstendig irrelevant. Det vil den være i lang, lang tid, og det er jeg i grunnen ganske glad for.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Komiteen har gjennomgått statsrådets protokoller for våren 2011. Det har vært en relativt grundig gjennomgang, det er det alltid. Dette er en grunnlovfestet oppgave for Stortinget. Stortinget skal i henhold til forretningsordenens § 12 nr. 9 første ledd bokstav a, jf. Grunnloven § 75 bokstav f, gjennomgå statsrådets protokoller. Det har vi gjort for første halvår 2011. Det har denne gangen vært noen utfordringer med noen statsrådsprotokoller på grunn av de tragiske hendelsene som skjedde i juli, som rammet flere departementer. I innstillingen står det også at Helse- og omsorgsdepartementet har meddelt komiteen at deres statsrådsprotokoller var tapt. Nå har det vist seg – etter at komitéinnstillingen ble avgitt – at departementet likevel har vært i stand til å få frem statsrådsprotokollene. Komiteen vil behandle statsrådsprotokollene for Helse- og omsorgsdepartementet for første halvår 2011 ved neste ordinære gjennomgang av statsrådets protokoller, som er for høsten 2011. Da vil vi både ta vår og høst for Helse- og omsorgsdepartementets del. Som vanlig har komiteen også gjennomført forskriftskontroll. Denne gangen har komiteen plukket ut en forskrift av 24. juni 2011 om informasjonssikkerhet ved elektronisk tilgang til helseopplysninger i behandlingsrettede helseregistre, den såkalte helseinformasjonssikkerhetsforskriften – det er lange og gode navn. Det var komiteens hensikt å oversende dette til Stortingets utredningsseksjon for å vurdere hvorvidt Stortingets forutsetninger er oppfylt i forskriften. Så kom vi i den situasjon at Stortingets utredningsseksjon mente at det faktisk kunne stilles spørsmål ved deler av denne forskriften, særlig relatert til en dispensasjonshjemmel, som fremstår nær sagt som en blankofullmakt for departementet til å sette alle kravene i forskriften til side. Derfor har komiteen tatt opp dette spørsmålet med departementet og er i dialog med departementet om oppfølgingen av dette. Så vidt jeg vet, fikk vi svar fra departementet i går. Vi kommer tilbake til det spørsmålet i forbindelse med gjennomgang av statsrådsprotokollene for høsten 2011. Så er det fortsatt – heldigvis – slik at de fleste departementer gir komiteen innsyn i utvidede søkerlister. Komiteen har ved tidligere anledninger pekt på at noen departementer har vært for dårlige til å følge dette opp. I denne omgangen har alle departementer fulgt det opp, med ett unntak. Så hvis det unntaket nå kan gå inn i folden – hadde jeg nær sagt – og overlevere komiteen utvidede søkerlister ved utnevning av embeter, ville det være veldig bra sett med komiteens øyne. Det er ingen grunn til å forlenge denne diskusjonen. Denne debatten kommer ikke til å ta to og en halv time, men gjennomgangen av statsrådets protokoller er med dette fremlagt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-02-07:
Først en liten kommentar: Det var sterkt av representanten Anundsen å si at en ønsker seg frabedt e-poster i forkant av stortingsvalg som ønsker å uteske kandidatenes syn på grunnlovsforslag. Det trodde jeg burde være i tråd med Fremskrittspartiets syn på det å klargjøre sin holdning overfor folkeviljen. Men mitt spørsmål gjaldt utsagnet fra representanten om at saken gjelder hvor stort mindretall det må til i Stortinget for å «overkjøre folkeviljen», slik jeg oppfattet innlegget til representanten Anundsen. Fremskrittspartiet har tidligere fremmet forslag og stemt for bindende folkeavstemninger. Fremskrittspartiet har da vært alene om det i denne sal. Mitt spørsmål er: Med den argumentasjonen som representanten Anundsen nå framfører, hvorfor har ikke Fremskrittspartiet fremmet forslag om å endre Grunnloven slik at vi får bindende folkeavstemninger, og dermed også får klargjort i denne sal hvor mange som støtter det standpunktet per i dag?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-02-07:
Noen syns kanskje det er litt spesielt at jeg tar replikk nå – og det er det! Når SVs parlamentariske leder viser så stor respekt for nasjonalstaten som det her skjedde, synes jeg det skal påkalle en replikk. Når SVs parlamentariske leder sier at nasjonalstaten er grunnenheten i det politiske styringsredskapet og viser en holdning overfor nasjonalstaten og folkestyret som er så sterk, synes jeg det borger for en videre debatt i denne sal hvor nasjonalstatens positive sider blir sterkere diskutert i det samspillet det nødvendigvis må være med internasjonale institusjoner, men dog med en vekt på at de gode sidene ved nasjonalstaten som nå har vist seg i forbindelse med finanskrisen, kommer sterkere fram. Jeg vil bare gi anerkjennelse til SVs parlamentariske leder for hans holdning til dette avgjørende viktige spørsmålet for framtida.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-02-07:
Det var et spørsmål som ble grundig drøftet i forbindelse med siste medlemskapsdebatt i Den europeiske union – mer på prinsipielt grunnlag. Min og Senterpartiets holdning var da, som nå, at det var noe vi ville ta stilling til ut fra det som var sakens innhold, og det som var resultatet slik folkeavstemningen framsto ved sin opptelling. Så det å si på forhånd hvordan det skal være, er ikke mulig. Det vil være en sjølstendig vurdering i hvert enkelt tilfelle, og Senterpartiet bygger som sagt på rådgivende folkeavstemninger, samtidig som det er Stortinget, med folkets kårne her, som skal ta den endelige beslutningen ut fra sitt beste skjønn – et råd er et råd!
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-02-07:
Sjølsagt er et folkeavstemningsresultat viktig. Samtidig ble det klargjort den gangen, og jeg har samme standpunkt i dag, at 50,1 – som var honnørordet den gangen – ikke var tilstrekkelig for å si ja til en slik suverenitetsavståelse. Folkeavstemninger har mye positivt i seg. Det er ikke minst spørsmål om dannelse, det er spørsmål om engasjement, det er spørsmål om å ta beslutninger, drøftinger. Det er noe av det flotteste vi har i vårt demokrati, nemlig at vi greier å få diskusjonen ut i de tusen hjem og dermed får en vitalitet som er en styrke i den saken, og i mange saker framover. Det er for lite av slike engasjement!
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-02-07:
Jeg har blitt kjent med representanten Anundsen gjennom kontrollkomiteen og er klar over at han presenterer sitt standpunkt etter beste skjønn, ut fra den krevende jobb representanten Anundsen har i slike suverenitetsspørsmål – og knyttet til EU. Dog går det vel fram av all debatt omkring denne saken at § 93 er et spørsmål om Norges relasjoner til Den europeiske union. Det går også fram av representanten Anundsens replikk – det er det som er essensen i saken, uavhengig av hvor mye representanten sier at dette ikke er en EU-sak.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-02-07:
Jeg ble inspirert til å ta en replikk i forbindelse med 1990-tallet. Det var jo ei rik tid. Det var ei tid hvor vi virkelig fikk en demokratisk debatt og et demokratisk engasjement som vi vel ikke har hatt på mange tiår i Norge, hvor ett av poengene var folkestyre eller union. Når jeg nå har en spesiell kommentar, er det fordi representanten Myhre sa at Senterpartiet før folkeavstemningen i 1994 sa at uansett resultatet av den ville deres representanter på Stortinget stemme mot EU-medlemskap. Det er ikke korrekt. Det som er korrekt, var at vi ikke bandt oss til å stemme ja dersom det ble 50,1 pst. Det var det som var den store diskusjonen – 50,1 pst. – om det var tilstrekkelig for det hele, og hvor stort flertall det skulle være, hvor flertallet kom fra, hvor mange som stemte og det hele. Senterpartiet står på at folkeavstemninger skal være rådgivende, og presentasjonen fra representanten Myhre er derfor ikke korrekt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-02-07:
Representanten Tetzschner var inne på at det vi drøfter, er et forhold til Grunnloven som er aktuelt i en rekke saker, eksempelvis i spørsmålet om internasjonale klimaforhandlinger. Sjølsagt har ikke § 93 hatt noen relevans til det, og fra Senterpartiets side kan vi heller ikke se at § 93 er en hensiktsmessig paragraf i framtida med hensyn til det som er en naturlig avtale som må inngås for å begrense klimaproblemene, slik som det er på en rekke andre internasjonale områder. Begrunnelsen for forslaget, som er framsatt av to tidligere ledere av Europabevegelsen, er sjølsagt at Grunnloven er til hinder for å melde Norge inn i EU. En ønsker å gjøre det enklere. Så blir det sagt at vi fra nei-sida i EU-spørsmålet ikke argumenterer prinsipielt. Jo, jeg argumenterer prinsipielt. Vi sier at vi ønsker å ha et grunnlovsvern mot suverenitetsavståelse basert på at vi skal ha rådgivende folkeavstemninger, og at vi skal ha tre fjerdedels støtte i Stortinget. Det er vårt prinsipielle standpunkt, på lik linje med andre som har et prinsipielt standpunkt om at en skal ha rådgivende folkeavstemninger hvor det er to tredjedels støtte i Stortinget. Det skal være en betydelig majoritet for å gå inn på slike suverenitetsavståelser som er en radikal inngripen i Stortingets makt og myndighet framover. Det var også den store diskusjonen over tre dager i 1962, da § 93 kom inn om suverenitetsavståelse på et saklig begrenset område. Den gang var Stortinget fullstendig klar over hva en diskuterte, og derfor også la det sterke mindretallsvernet dersom en valgte å ha en sak behandlet slik at den ikke skulle gå over to stortingsperioder. Derfor vil jeg anbefale flertallet å lese debatten fra 1962, slik at en får det med seg. Når så er sagt: § 93 hadde relevans i forhold til EEC, slik det var tidligere, da en kunne argumentere for at det var på et saklig begrenset område. Det er ikke tilfellet i dag. I dag framstår det som i dag heter Den europeiske union, på en helt annerledes måte. Det er klare beslutninger med tanke på at en skal ha en føderal stat. En går i en slik retning, slik at en må være meget dyktig for å kunne si at vi nå snakker om EU på et saklig, begrenset område. Derfor er det Senterpartiets mening at § 93 ikke er aktuell paragraf med hensyn til norsk medlemskap i Den europeiske union framover. Da står vi overfor endringer i henhold til § 112 i Grunnloven. Jeg er glad for debatten og spesielt glad for at Arbeiderpartiet stiller sine representanter fritt i en så viktig sak. Det borger bra for det rød-grønne samarbeidet framover.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-07:
Det er som sagt to grunnar til det. Den eine er at det sakleg sett er gode grunnar for at det ved suverenitetsavståing skal vere eit særleg høgt fleirtalskrav i Stortinget, tre fjerdedels, som eg argumenterte for. Det andre er at det er uheldig å endre spelereglar som det har vore omfattande debatt om, politisert, knytt til EU-avstemminga. Så er det freistande å antyde tilbake igjen: Sidan det er så brei einigheit om at ein skal respektere resultatet av ei rådgivande folkeavstemming, kvifor er det då så viktig for eit parti som Høgre og for EU-tilhengjarane i denne salen å gjere endringar i § 93 som vil gjere det enklare å verte medlem av EU, fordi fleirtalskravet til slutt vil verte endra? Kvifor er det så viktig å endre spelereglane dersom ein er heilt trygg på den prosessen som er? Det trur eg er det eigentlege spørsmålet her, for vi har ein institusjonalisert grunnlovsparagraf som gir ryddige spelereglar.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-07:
Eg takkar for den støttereplikken, det er den første hittil i min korte karriere her på Stortinget. Eg er i tillegg til å vere politikar – det var eit politisk innlegg – utdanna statsvitar, og eg trur ein vil finne relativt få statsvitarar i Noreg og internasjonalt som er ueinige i at nasjonalstaten er grunneininga i norsk politikk. Dei fleste styringsreiskapane ligg der, og det er der ein konstituerer fellesskap, i langt større grad i vår del av verda, som har ei lengre historie med nasjonalstatar, sjølvsagt. Men ein vil finne få statsvitarar og, trur eg, ganske få politikarar – for dette er eit politisk standpunkt for meg – som er ueinige, slik at vi i større grad treng forpliktande internasjonalt samarbeid, inkludert overnasjonalt samarbeid, der vi avgir suverenitet på sentrale område som migrasjon, klima, økonomisk styring, sikkerheitspolitikk osv. Nasjonalstaten vil vere ein viktig arena for å avgi den og sikre gode prosessar. – Derfor vårt standpunkt til grunnlovsakene.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-07:
Det kan kanskje vere overraskande for nokon at eg ber om replikk til representanten Lundteigen. Men eg har lyst til å seie at innlegget hans etter mitt syn var ein veldig lærerik og interessant gjennomgang av denne saka som tydeleg viser kor tett spørsmålet om reglane rundt Grunnlova § 93 og suverenitetsavståing har vore kopla til spørsmålet om norsk EU-medlemskap. Det er eit sentralt poeng i denne saka. Så høyrde jo eg òg nettopp to svært engasjerte replikkar frå representanten Anundsen, som innleidde med å seie at dette spørsmålet i alle fall ikkje skulle dreie seg om EU-saka. Men så dreidde det seg berre om korleis ein kunne forstå folkerøystingsresultatet ut frå EU-saka. Eg lurer på om representanten Lundteigen er einig med meg i at representanten Anundsen avslørde at det eigentlege motivet hans er knytt til EU-saka, og ikkje til noko særleg anna?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-02-07:
Det gleder meg å høre at representanten Solhjell slår utvetydig fast at partiet SV vil respektere folkets råd dersom man avholder en folkeavstemning. Det reiser likevel det åpenbare spørsmålet: Hvis partiet SV skal følge folkets råd, hva er det da man frykter ved å endre § 93 fra et krav om tre fjerdedels flertall til to tredjedels flertall?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-02-07:
Det å ha mindretallsrettigheter når det gjelder konstitusjonen i et parlaments arbeidsmåter, er en viktig del av et demokrati, sjøl om det alltid er en utfordring å finne de balansepunktene som gjør at demokratiet blir effektivt. Jeg mener at de balansepunktene er godt ivaretatt i både det norske parlamentets arbeidsform og i Grunnloven, mens vi f.eks. ser at den amerikanske måten å jobbe på nå fører til handlingslammelse på et viktig tidspunkt i historien, der kontrollmekanismene blir så sterke at handlingskraften blir svekket. Poenget i et demokrati er ikke alltid at flertallet skal ha makten, men at mindretallet faktisk har noe å si, som grunnleggende syn på demokratiet. Så til begrepene «nasjonalstat» og «suverenitet». Jeg er jo liberaler. Det betyr at min holdning til «nasjonalstat» nok er, som for SV, en tankegang om en grunnstein i en konstruksjon, sjøl om oppstillinga av nasjonalstatene nok er så historisk tilfeldig at det å påstå at det nærmest er en religiøs tilnærming til nasjonalstaten som struktur, får ikke jeg som liberaler til. Men jeg mener fortsatt at det å avgi suverenitet på vegne av en nasjonalstat er en viktig og alvorlig handling som bør tas på alvor, og som man bør ha gode rutiner for hvordan skal skje. Så terskelen for suverenitetsavståelse mener jeg bør være stor. Derfor mener jeg også det er riktig at man har mindretallsrettighetene i Grunnloven som en viktig ventil som terskel for suverenitetsavståelse. For prosedyrer her i denne salen når det gjelder å avstå suverenitet, skal man ikke ta lett på. Det skal være ordentlig, og man skal ha gode rutiner for det. Så mener jo jeg at de to folkeavstemningene som har vært, og prosedyrene knyttet til dem, har vist at vår grunnlov faktisk står i den testen. For meg er det helt uforståelig at man skal endre spillereglene på noe som helst felt på dette området, når vi har sett at det fungerer godt. Derfor kommer vi i Venstre til å stemme imot alle forslagene som er lagt fram her. Vi ser ingen grunn til å endre spillereglene underveis. Vi ser ikke at det er noen svakhet ved dagens system som bør rettes på; det systemet har fungert utmerket godt. Vi mener at det er riktig at suverenitetsavståelse er en alvorlig sak, og at man derfor bør ha en mindretallsrett. Så er det opp til det mindretallet om de ønsker å bruke det på den måten de kan. Men det handler også om tilliten i befolkninga. Vi i Venstre kommer nok til enhver tid til å følge det folket har bedt oss om å gjøre, men det betyr ikke at vi vil frata alle sin rett til faktisk ikke å følge opp.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-02-07:
Det er ikke ofte at det er en så stor harmoni i komiteen – og så intenst uttrykt. Da er det alltid farlig å komme fra utsiden og prøve å forstyrre det, så det skal jeg ikke begi meg ut på. Dette er, sånn sett, bare å regne som en ren stemmeforklaring i dag. Vi støtter innstillinga, og vi kommer til å støtte forslag nr. 2 fra Fremskrittspartiet, både i stemmegiving og i intensjoner. Jeg merker meg at posisjonen bare støtter det i intensjoner, men ikke ved stemmegiving, men tolker det også positivt. Jeg tror det er viktig at vi får en likebehandling på dette punktet. Når det gjelder forslag nr. 1 fra Fremskrittspartiet, mener vi at dette er ivaretatt i dagens lovverk så godt som det skal. Hvis det viser seg noe annet, mener jeg at det må bli klarlagt i denne salen, men ut fra vår gjennomgang av lovverket er forslag nr. 1 godt ivaretatt etter dagens lovverk.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Eg skal gjere greie for kvifor eg har levert ein særmerknad og ikkje er ein del av verken fleirtalet eller mindretalet når det gjeld grunngjevingane i komiteen. Grunnloven blei skriven for at han skulle stå seg, og det har han gjort. Når det er sagt, er det ikkje slik at det som skal stå der, berre skal stå der fordi det alltid har vore sånn. Det er ikkje eit argument. Ein skal ikkje vere grunnlovskonservativ berre for å vere radikal – eller omvendt. Eg er at den oppfatninga at når Grunnloven skal endrast, bør det vere brei einigheit i Stortinget og i den offentlege debatten om kva endringa vil medføre, og kvifor Grunnloven skal endrast. I denne saka er mindretalet og fleirtalet ueinige om verknaden av endringa, bakgrunnen for kvifor endringa trengst eller ikkje trengst, og utfallet av endringa. Men ein ting er både fleirtalet og mindretalet einige om å lyfte i si skriftlege grunngjeving, og det er at forslaget er knytt til spørsmålet om EU-medlemskap. Det er udiskutabelt at det er det einaste tilfellet me konkret kan referere til kor forslaget vil ha realpolitisk relevans i det noverande politiske landskapet. Men – Grunnloven er større, og han skal stå seg lenger enn som så, særleg når det dreier seg om å gje frå seg suverenitet. Det er eit av dei mest drastiske vedtaka ei nasjonalforsamling kan fatte på vegner av dei ho representerer, og då meiner eg at det bør speglast av i fleirtalskravet. Det er ei større avgjerd å gje frå seg suverenitet enn å endre Grunnloven, særleg ein grunnlov som i sin fyrste paragraf slår fast at riket er fritt, sjølvstendig, udeleleg og uavhengig. Såleis bør ein halde fram med å ha strengare krav til fleirtal. Med dei grunngjevingane rår eg Stortinget frå å støtte forslaget og dermed behalde Grunnlovens § 93 akkurat sånn som han er.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Jeg er varm tilhenger av at store og viktige saker skal legges frem for folket i folkeavstemning. Å avstå betydelig suverenitet er selvfølgelig en slik sak. Jeg hadde primært ønsket at slike folkeavstemninger skulle være bindende. Nå er det ikke enighet om en slik ordning, men det er en bred enighet om rådgivende folkeavstemninger, og det er bra. Jeg mener det må være en selvfølge at om man ber om folkets råd, skal det følges av Stortinget. Noe annet ville etter min personlige mening være udemokratisk. Jeg har vanskelig for å forstå dem som kommer til andre konklusjoner, men hører selvfølgelig av debatten at man velger å komme til andre konklusjoner. Jeg ville i alle fall respektert folkets dom uansett hva jeg selv mente, om man hadde hatt en rådgivende folkeavstemning. Jeg understreker at EU-medlemskap ikke står på min eller Fremskrittspartiets dagsorden per i dag, og at partiet har forpliktet seg når det gjelder dette med folkeavstemningen. Men dette er altså ikke en EU-sak. Det kan like gjerne handle om andre typer avtaler av et visst omfang. Det denne saken i realiteten handler om, etter mitt syn, er hvor stort mindretallet skal være for å hindre at folkeviljen når frem. En fjerdedel av Stortinget kan per i dag hindre folkeviljen. Forlaget i innstillingen innebærer at det skal noe mer til for å hindre denne viljen. I innlegget til komiteens leder, Anundsen, og i replikkvekslingen med representanten Lundteigen etterpå ble det bl.a. vist til e-poster som har kommet inn til enkelte stortingsrepresentanter i forbindelse med behandlingen av denne saken, bl.a. med påstander om at dette var en snikinnføring av Norge i EU og med trusler om hva man skulle gjøre, knyttet til renominasjoner. Jeg kan bekrefte at jeg har mottatt likelydende e-post selv, og at de kan fremstå som ubehagelige og i hvert fall svært lite opplyste, for å si det slik. Ellers ble det i denne replikkvekslingen mellom representantene Lundteigen og Anundsen tatt opp Nei til EUs spørsmål til stortingskandidatene før valg. Selv har jeg svart på slike spørsmål. Selv om jeg synes at de er litt tendensiøse, har selvfølgelig en organisasjon rett til å stille de spørsmål man vil til kandidater til stortingsvalg, og det applauderer jeg. Jeg er imidlertid mer skeptisk til truende e-poster i forbindelse med stortingsbehandlingen av denne saken. Min anbefaling til Fremskrittspartiets representanter er den samme som representanten Anundsen kom med, at man stemmer for de punktene som er i tilrådningen fra komiteen. Men vi presiserer altså at Fremskrittspartiets representanter står fritt.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-02-07:
Representanten Lundteigen holdt et utmerket innlegg på vegne av Senterpartiet, og redegjorde i full bredde for hvorfor vi har det standpunktet vi har. Jeg har lyst til å komme med noen tilleggsbemerkninger. Hvis vi ser på bildet bak oss: Det de gjorde på Eidsvoll, ble skrevet i tiden etter den franske revolusjonen, med frihet, likhet og brorskap, og vår grunnlov er den eldste grunnloven som er i kontinuerlig drift i Europa. Vi som sitter her, har en stolt arv å forvalte. Vi representerer ikke bare oss selv nå i samtiden; det er en kontinuerlig arv fra 1814 og til i dag – med den eldste konstitusjonen, den eldste grunnloven, i Europa. Det mest dramatiske et storting kan gjøre, er å avgi suverenitet, og det vi har blitt bedt om å ta stilling til nå, er om vi skal gjøre det lettere å avgi suverenitet. Flertallet ønsker at det skal bli enklere, og at mindretallsvernet skal bli svakere. For Senterpartiet er det helt grunnleggende at den type store, dramatiske beslutninger, som ikke kan endres av det neste stortinget, skal ha et bredest og tryggest mulig flertall, for det skal stå seg over tid. Vi er en del av en rekke, og vi forvalter en arv. Derfor stemmer vi imot dette, og heldigvis er det fortsatt slik at mindretallsvernet i denne salen sikrer oss i denne omgangen. Det demokratiske fellesskapet som vi finner i nasjonalstaten, er helt unikt. Mange har hevdet, spesielt på ja-siden, at når EUs organer får mer makt, vil man se en større folkelig oppslutning rundt EUs organer. Et av de største tegnene på om det er oppslutning rundt et organ eller ikke, er deltakelsen i valg. Hvis vi ser på organene til EU, har jo deltakelsen i valg gått ned, selv om makten har gått opp – stikk i strid med det som ja-bevegelsen i Norge har sagt. Skal man gi mer makt, f.eks. til Europa-parlamentet, som man har sagt, vil man også regne med at flere vil velge å bruke stemmeseddelen i de valgene. Jeg tror hovedgrunnen til dette nettopp er at da mangler man det demokratiske fellesskapet som man har i nasjonalstaten, at man ikke har et felles språk, en felles kultur, som gjør at man kan forstå hverandre og diskutere med hverandre på likeverdige vilkår. Vi i Senterpartiet mener at EØS-avtalen var et kompromiss mellom elitene i Norge. Man glemte å høre på folket. EU-konstruksjonen er en konstruksjon mellom elitene i Europa. Man har glemt å høre på folket. Jo mer makt man overfører til EU-organene, jo mindre politisk deltakelse er det i de europeiske valgene, men også i de nasjonale valgene. På det europeiske kontinentet er det nå en grunnleggende demokratisk krise, man overfører mer og mer makt til teknokrater, og det er ikke dét vi i Senterpartiet ønsker å bidra til. Vi ønsker å ha et sterkest mulig grunnlovsvern for å beskytte den arven vi er så stolt av, den arven som går fra 1814 og til i dag. Vi representerer det Stortinget som forvalter Europas eldste grunnlov, og det er en arv vi ønsker å videreføre.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-02-07:
Mindretallsvernet er en grunnverdi i vårt demokrati, og det er en grunnverdi også i de europeiske demokratiene og i den tradisjonen vi står i. Det kan være ulike syn på hvor sterkt mindretallsvernet skal være, men jeg har aldri opplevd – heller ikke i Fremskrittspartiet – motstandere av mindretallsvernet i Grunnloven. Fremskrittspartiet ønsker også et mindretallsvern i grunnleggende viktige spørsmål. Vi mener – i spørsmålet om suverenitetsavståelse – at det er en så dramatisk beslutning at der skal mindretallsvernet være større enn i andre beslutninger. Det er en prinsipiell linje. Mindretallsvernet er en grunnpremiss som jeg opplever at alle partier støtter, men så er det da i ett spørsmål spesielt – når det gjelder suverenitetsavståelse – at mindretallsvernet skal være enda sterkere, derfor ønsker vi tre fjerdedels flertall.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-02-07:
Jeg skal ta én del av replikken. Jeg regner med at Lundteigen tar den andre, så får vi se om vi er samstemt. Jeg har vært på komitéreise med representanten Myhre i USA, og jeg har sett hvilken begeistring Fremskrittsparti-representanten har for det amerikanske valgsystemet og for det amerikanske landet i det hele tatt. Da er jeg interessert i å høre representanten Myhres kommentar til at valgdistriktet Washington ikke har noen representasjon i Kongressen i det hele tatt, fordi man mener at de er representert gjennom det å være hovedsete for administrasjonen. Så der har man det prinsippet at hovedstaden ikke har noen representasjon i Kongressen. Det er interessant å merke seg at representanten Myhre begynte sitt innlegg med å si at dette handler ikke om EU. Så brukte representanten hele sitt innlegg til å snakke om EU og om at representanten selv bestemte seg i 1993. Hvordan forklarer da representanten at innlegget hans og denne saken ikke handler om EU?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-02-07:
Representanten Tetzschner kom med påstander om mitt innlegg som jeg ikke kan la stå uimotsagt, om at det ikke var riktig det som ble sagt om den norske grunnloven. Den norske grunnloven er den eldste i kontinuerlig drift i Europa hvis man ikke regner med San Marino, noe jeg ikke regner med at representanten Tetzschner gjør. De har en eldre grunnlov, men de har en helt spesiell forfatning, og det er den nest eldste i verden. USA har en eldre grunnlov. Så jeg mener representanten Tetzschner skal være forsiktig med å påstå at andre representanters innlegg ikke er riktig når det man sier, faktisk er riktig. Jeg vil gjerne se dokumentasjon på at det ikke er rett at den norske grunnloven er den lengst fungerende i Europa utenom San Marino. Jeg mener at også påstanden om at Høyre er et grunnlovskonservativt parti, er feil, for når man ønsker å endre den viktigste premissen i hele Grunnloven, at det skal bli lettere å avgi suverenitet for et land, faller den påstanden på sin egen urimelighet.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Jeg har bedt om ordet i denne saken fordi den har engasjert meg både nå og de to gangene tidligere da den har vært oppe og blitt nedstemt. Jeg skal ikke på noen måte bedrive usakligheter i denne sammenheng. Da denne bestemmelsen i Grunnloven ble vedtatt i 1962, er jeg ikke i tvil om at det var for å styrke våre krav til suverenitet og klart stadfeste dette i Grunnloven. Forslaget i dag går ut på å svekke denne bestemmelsen – det kan det ikke være noen tvil om. Så enkel er min vurdering. Da saken var oppe i Stortinget i 2008, engasjerte jeg meg sterkt mot dette forslaget, fordi jeg ikke kan se noe behov for denne endringen, tvert imot. Hvorfor skal vi svekke Grunnloven på dette viktige området? I 2008 ble forslaget avvist av Stortinget med solid margin. Forslaget har naturlig nok blitt knyttet til EU-spørsmålet av både EU-motstandere og EU-tilhengere. Svært mange mennesker fra hele landet kontaktet meg for å si at de støttet mitt syn i 2008. Blant disse var det også uttalte EU-tilhengere som var mot en slik svekkelse av Grunnloven § 93. Spørsmålet om suverenitet opptar folk sterkere enn vi tror. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet har stilt sine representanter fritt i denne viktige saken, og jeg håper at alle andre partier i Stortinget har gjort det samme. Jeg håper at forslagsstillerne som fortsatt er på Stortinget, ikke fremmer forslaget nok en gang dersom det skulle falle i dag. Det er en alvorlig sak å avgi suverenitet. Derfor må terskelen for å gjøre dette grepet være meget høy, og derfor håper jeg at § 93 i Grunnloven blir som den er. Jeg er ikke i tvil om at mitt syn på dette er i tråd med synet til et stort flertall i det norske folk.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Det er ikke medlemskap i EU denne saken dreier seg om. Det dreier seg om en konstitusjonell praksis. Det dreier seg om på hvilken måte man skal praktisere demokrati i Norge. Én av de sakene som har vært aktuelle i denne sammenhengen, har selvfølgelig vært medlemskapsspørsmålet – om Norge skal bli medlem av EU, eller om vi skal fortsette å ikke være det. Det denne debatten tidvis har fokusert på, er mindretallets rettigheter. Spørsmålet om mindretallsrettigheter er et spørsmål som vi i Fremskrittspartiet er svært opptatt av, men å gi mindretallet en konstitusjonell anledning til å overkjøre et flertall blir etter min mening en pussig måte å praktisere demokrati på. De som hevder at det er grunnlovskonservatisme som bør legges til grunn for å ta stilling til det spørsmålet vi i dag diskuterer, har et poeng, men jeg tviler sterkt på at herrene på Eidsvoll i 1814 hadde tatt med paragrafer i Grunnloven fordi 30 pst. av Eidsvollsforsamlingen ønsket det, mens 70 pst. var imot. Nå har jeg bestemt meg for å stemme for grunnlovsendringene. Det var nok et spørsmål jeg tok stilling til allerede i 1994. Jeg merket meg i 1994 at Senterpartiet, som på den tiden var det nest største partiet i Stortinget og hadde 32 representanter – det var ikke nest størst ved valget i 1993, men vår håpløse valgordning gjorde likevel Senterpartiet til det nest største partiet i Stortinget – gjorde det klinkende klart forut for folkeavstemningen om medlemskap at uansett resultat av folkeavstemningen ville Senterpartiet stemme imot norsk medlemskap i EU. Uansett resultat! Da kan man spørre: Hva er da vitsen med en folkeavstemning? Jeg mener at en folkeavstemning må være utslagsgivende for om Norge skal bli medlem av EU, eller om Norge skal fortsette å ikke være det. Det hele debatten dreide seg om i 1972 og i 1994, var om det ville være flertall i folket for medlemskap, eller om det ville være flertall i folket mot medlemskap. Så skulle altså Stortinget ha praktisert en ordning hvor 30 pst. skulle kunne blokkere for et flertall ved en folkeavstemning og et flertall i Stortinget. Jeg har som sagt tenkt å stemme for grunnlovsendringene. Det er for å bringe norsk konstitusjon i samsvar med demokratiske prinsipper.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Jeg bestemte meg i 1993–94 for å ha det standpunktet at den norske grunnloven var feil. De paragrafene som ble innført i 1960-årene, innebar at et mindretall på 30 pst. kunne overkjøre et flertall på 70 pst. Det er en etter min mening håpløs måte å praktisere demokrati på. Når jeg da også hører Slagsvold Vedum snakke om Washington DCs representasjon, eller mangel på sådan – jeg har aldri hatt noen forståelse for hvorfor det skulle være slik – antar jeg at dette innebærer at Senterpartiet nå vil innføre en ordning hvor Oslos befolkning ikke får stemmerett ved stortingsvalg. Jeg ønsker ham – ikke lykke til, men du verden, dette skal bli spennende.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Dette ble Senterpartiet utfordret på ved en rekke anledninger i 1993 og 1994, i forkant av EU-avstemningen. Det er altså ikke så fryktelig vanskelig å forutsi hvorledes situasjonen ville bli etter den rådgivende folkeavstemningen, fordi det dreier seg om et så enkelt spørsmål som et ja eller nei til medlemskap. Det var altså ingen andre temaer som ble lagt til grunn for den folkeavstemningen som ble avholdt i 1994. Da burde det ha vært mulig for Senterpartiet å klargjøre om det ville være tilstrekkelig med 60 pst. flertall for medlemskap for at Senterpartiet skulle være med på å gjennomføre folkeviljen, eller om det ville være nødvendig med 70 pst., 80 pst., 90 pst. eller 99 pst. Men Senterpartiet nektet konsekvent å svare på det spørsmålet, og derfor har jeg mine ord i behold.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Dette spørsmålet dreier seg altså ikke om EU-medlemskap. Derfor har Fremskrittspartiet tatt dette standpunktet i forbindelse med behandlingen av disse grunnlovsforslagene. Det grunnleggende må jo være at en folkeavstemning må være avgjørende for utfallet av behandlingen av en sak. Det kan ikke være slik ved en folkeavstemning hvor 30 pst. stemmer det ene og 70 pst. stemmer det andre, at de 30 pst.-ene skal være avgjørende. Det er det vi er opptatt av. For vår del har det å la folkeflertallet få sin vilje gjennom vært avgjørende, og de forslagene som behandles nå i dag, må være et skritt i riktig retning for å få folkeflertallets vilje gjennom også når det gjelder konstitusjonelle spørsmål.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-02-07:
Representanten Myhre viste til Eidsvoll, men eg trur nok at dei var over snittet opptekne av det som går på suverenitetsfråskriving og liknande problemstillingar, så er det òg nemnt. Myhre seier at han sjølv og Framstegspartiet er opptekne av mindretalsvernet, men at det aldri måtte lesast sånn at eit mindretal skal kunne blokkere for fleirtalet i denne salen sin vilje. Spørsmåla er ganske enkle: Kva er Myhre og Framstegspartiet sin argumentasjon for å framleis ynskje to tredjedels fleirtal ved grunnlovsendringa? Er det i det heile slik at Framstegspartiet ynskjer ei gradering av den typen i Grunnlova òg for framtida?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-07:
Jagland sa i mars 1994: «Den siden som forsøker seg med triks og slagord, vil tape» – og så tapte han. Til dei sakene me har til behandling i dag, seier altså forslagsstillarane – m.a. to tidlegare leiarar av Europabevegelsen, Svein Roald Hansen og Inge Lønning – at det har ingen ting med EU å gjera. Dei som er på talarstolen og er for det, seier at det tvert i mot har med nokre heilt andre prinsipielle greier å gjera. EU har ingen ting med saka å gjera – den sida som forsøkjer seg osv. Eg synest det er ein måte å argumentera på som ikkje er riksforsamlinga verdig. Alle her veit at det er EU det dreier seg om, og då må ein kunna seia at det er EU det dreier seg om. Så enkelt må det vera. Då vil eg starta i ein litt annan ende enn å angripa Senterpartiet for at dei er udemokratiske når det gjeld 50,1 pst., og korleis ein skal tolka resultata. No har me altså hatt to folkeavstemmingar om EU, folket har sagt nei, og så kjem ja-sida no og skal endra spelereglane for å ta ein ny omkamp – ein tredje omgang med folkeavstemming, om ein ønskjer medlemskap. Det er det me må snakka om, for det er det som er realiteten. Det er ikkje noko anna. Det er altså ein måte å gjera det enklare å melda Noreg inn i EU på, fordi ein ser fram til ei ny folkeavstemming. I ein situasjon der det er fleirtal i stort sett alle parti, inklusiv Høgre, mot EU-medlemskap, dreg ein altså denne debatten. Eg må seia meg einig med representanten Sigvald Oppebøen Hansen som seier til Dag og Tid at det er dårleg timing, ikkje minst når ein ser på kva det norske folket seier om EU for tida. Kvifor seier han det? Jo, for ein ser at EU har spelt fallitt, ein ser at EU er i krise, ein ser at EU har store problem med arbeidsløyse. I Spania er det 50 pst. arbeidsløyse blant ungdom. Ein trudde det blei mykje meir arbeid i Noreg dersom me melde oss inn i EU. Situasjonen i EU er altså motsatt: massearbeidsløyse og store problem, ikkje minst for unge som skal inn i arbeidslivet. Det er ein del ting som ikkje heng saman her. Dessutan meiner eg frå min ståstad når ein snakkar om å ha solidaritet med Europa, at ja, sjølvsagt skal me vera solidariske med Europa òg, men me skal òg vera solidariske globalt for ei rettferdig verd. Det er det me snakkar om òg når me snakkar om vårt forhold til EU. Med desse presiseringane synest eg at me skal seia kva dette eigentleg er: Det er ei tilrettelegging for ei ny folkeavstemming som skal bringa oss inn i EU. Det er det forslagsstillarane har hatt til hensikt, og det er derfor dei to tidlegare leiarane av Europabevegelsen fremmer dette forslaget. Derfor vil eg gjenta Jaglands utsagn: «Den siden som forsøker seg med triks og slagord, vil tape.»
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-02-07:
Til det siste: Det er jo ikke sånn at man avgir suverenitet fordi man synes man har for mye å stelle med i Norge, men det er bl.a. fordi vi nå lever i en internasjonal globalisert økonomi, og vi har også andre globale problemer som må løses internasjonalt. Det vi da bytter i form av noe mindre hjemmejurisdiksjon, vinner vi ved at vi kommer inn i internasjonale organisasjoner som sammen treffer kraftfulle beslutninger mot fellesproblemer som ikke kjenner landegrenser. Vi taper formelt noe hjemmesuverenitet mot å få økt medinnflytelse i verden og dermed komme bakom problemene og løse dem. Når det så gjelder påstanden om Norges grunnlov og dens alder, var mitt poeng ikke datoen – den er vi enige om: 17. mai 1814. Danmark endrer jo dato når de endrer grunnlov, selv om den er fra 1849. Men det som var mitt poeng, var at to tredjedeler av Grunnloven er ganske nye bestemmelser.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Hovedmålet med den sivile verneplikten er å understøtte rekrutteringen til den militære verneplikten – og ivareta hensynet til lik fordeling av samfunnets byrder. I dag er situasjonen den at bare ca. 200 mannskaper årlig gjennomfører sivil verneplikt. Dette henger, naturlig nok, sammen med at kun et mindretall av de vernepliktige nå gjennomfører førstegangstjeneste. I tall vil det si 8 000 av ca. 60 000 utskrivningspliktige per år. Med andre ord er det kun litt i overkant av tre av 1 000 utskrivningspliktige som er ute i tjeneste som sivil vernepliktig. Vernepliktsbegrepet har således endret seg mye, og gyldigheten av likhetsargumentet er følgelig betydelig svekket. Komiteens flertall, som utgjøres av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, mener det ikke lenger er tungtveiende grunner nok til å videreføre sivil verneplikt, og støtter regjeringas forslag om å avvikle sivil verneplikt som tjenesteform. Det er lite sannsynlig at flere vil komme til å søke om fritak for verneplikten av overbevisningsgrunner om sivil verneplikt avvikles, og avvikling vil ha – jeg vil si – svært liten betydning for Forsvarets operative evne. Lovens fritakssystem med hensyn til dem med grunnfestet pasifistisk overbevisning videreføres, og mannskaper som fritas av slike grunner, kan fortsatt utskrives til tjeneste i Sivilforsvaret. I lovforslaget er det gitt hjemmel for å kunne innføre skjerpede fritaksprosedyrer. Det er viktig å demme opp for søknader fra utskrivningspliktige om fritak ut fra andre årsaker enn de rent pasifistiske, i den hensikt å unndra seg sine plikter som vernepliktig. Igjen, dette dreier seg nå om ca. 200 mannskaper per år, og jeg slutter meg til departementets vurdering, at de verdimessige fordeler ved avvikling av sivil verneplikt overgår ulempene. I stedet for å avtjene sivil verneplikt vil disse personene kunne videreføre eventuelle studier eller delta i arbeidslivet, noe som også er positivt både for den enkelte og for samfunnet. Det er heller ingen av oppdragsgiverne som har basert sin drift på sivilt vernepliktig mannskap, selv om de riktignok har utgjort et positivt supplement til de ansatte. Dersom særlige hensyn skulle tilsi gjeninnføring av sivil verneplikt, skal det skje gjennom behandling av lovforslag i Stortinget. Departementet har landet på at regler som pålegger borgerne relativt omfattende plikter, bør en være varsom med å innføre via forskrifter. Dette er en vurdering vi støtter. Det behøver ikke medføre stort tidstap i en eventuell situasjon der dette skulle bli aktuelt. Høyre og Fremskrittspartiet har et annet syn på avvikling av den sivile verneplikten nå. Jeg finner ikke grunn til – i alle fall ikke innledningsvis – å kommentere deres synspunkter nærmere. Komiteens flertall mener situasjonen i dag og innretningen på lovforslaget, også med hjemmel til å kunne skjerpe fritaksprosedyrene, gjør det høyst forsvarlig og – mener jeg – riktig å avvikle den sivile verneplikten som tjenesteform nå.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Jeg synes statsråden har gitt en god redegjørelse for bakgrunnen for dette forslaget. Vi er alle opptatt av at vi skal ha en god forsvarsevne, og vi er alle opptatt av rettferdighet. Det siste, det alltid å skulle være helt rettferdig, er egentlig et litt vanskelig fag, hvis jeg kan si det slik. Hvis noen bekymrer seg for forsvarsevnen knyttet opp mot verneplikten, bør en fokusere på alle dem som ikke avtjener verneplikt, og ikke på dem som av pasifistiske grunner blir fritatt. For det kan også stilles spørsmål ved hvor rettferdig det er at nettopp disse må avtjene verneplikt, mens halvparten allerede er selektert bort gjennom en egenerklæring på Internett. Så hvis en er opptatt av forsvarsevne eller rettferdighet, synes jeg fokuset gjerne kan rettes mot andre deler av vernepliktsordningen vår enn mot de 200 dette gjelder årlig. Jeg synes det er grenser for hvor stor sak en skal gjøre ut av dette. Og jeg gjentar: Hvis det med tida skulle utvikle seg slik at det var nødvendig å gjeninnføre det, så kan denne forsamling gjøre det relativt raskt. Så vil jeg også minne om at det vil kunne være naturlig at de som her blir fritatt, kan gjøre oppgaver i Sivilforsvaret og skrives ut dit. Der vil det alltids være viktige samfunnsoppgaver som skal løses. Vi ser litt forskjellig på dette. Vi mener det er fullt ut forsvarlig både ut fra rettferdighet og ut fra forsvarsevne å gjøre det vi gjør i dag. Vi skal ha så pass motiverte folk ut i militærtjeneste nå, og det skal være så pass positivt også med tanke på videre yrkeskarriere osv., som statsråden var innom, at jeg tror de færreste vil sitte på brakka og irritere seg over de 200 som ikke lenger skal ha sivil verneplikt. Da vil kanskje heller noen tenke tanken hvorfor det er så mange som ellers ikke gjør denne tjenesten. Jeg synes at de som engasjerer seg mest her, bør gå opp og gi klart uttrykk for det, hvis en mener at en vil ha langt flere ut i vernepliktsordninger. Jeg mener at de store utfordringene knyttet til tjenestetilbudet i det norske samfunn må løses på andre måter enn gjennom verneplikt. Man må i stedet satse på gode fellesskapsløsninger og prioritere riktig inn i framtida. Så vil jeg legge til én ting, særlig knyttet opp mot omsorgssektoren, som jeg kjenner godt til: Det er viktig at vi også stimulerer til fortsatt omfattende og god familieomsorg.