Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Høstens stortingsvalg var et viktig verdivalg. Det var et valg om samfunnsretning med helt tydelige alternativer – på den ene siden de rød-grønne partiene, som gikk til valg på å videreføre og styrke Norge som et samfunn basert på fellesskap, like rettigheter og muligheter for alle, kamp mot fattigdom og kamp for et mer inkluderende arbeidsliv, på den andre siden de borgerlige, som gikk til valg på en helt annen retning: mindre fellesskap, mer privatisering, svekkelse av offentlige velferdsgoder – på sikt et kaldere samfunn med større forskjeller. Som vi vet, valgte velgerne heldigvis det første. Og dette valget viser at den sosialdemokratiske samfunnsmodellen har høy oppslutning. Velgerne ønsker ikke en svekking, men en styrking av den samfunnsmodellen, og gav oss derfor fire nye år med en rød-grønn regjering som kjemper for at alle skal med. At alle skal med, er ingen selvfølge, selv ikke i Norge. Det er også dette valget et klart bilde på. Vi risikerte å våkne opp 15. september til et blått flertall som ville rive ned mye av det arbeiderbevegelsen har bygd opp gjennom historien, rive ned mye av det som kjennetegner Norge, det som mange tar for gitt, det som gjør at Norge år etter år kåres av FN til verdens beste land å bo i, f.eks. det at vi er et av verdens mest likestilte land. Det at vi har kommet så langt med likestilling i Norge, og at vi kan reise verden rundt og nyte respekt for likestillingsstatistikken, har ikke kommet av seg selv. Arbeiderbevegelsen og kvinnebevegelsen har alltid gått i spissen i likestillingskampen. Vi har formalisert kvinners sosiale og økonomiske rettigheter gjennom politisk vilje og evne til handling. Vi er på likestillingstoppen. De siste fire årene har den rød-grønne regjeringen ført likestillingskampen enda lenger. Det skal vi være stolte av. Det er vi, men vi er ikke fornøyde, for vi vil videre. Fortsatt er det sånn at kjønn bestemmer lønn. Kvinner jobber mest ufrivillig deltid. Det er flest menn der makta rår. Kvinner tar størstedelen av husarbeidet og permisjonen. Vi har flere kamper å ta. Derfor trengte også Regjeringen fornyet tillit, sånn at vi kan ta det krafttaket for likestilling som trengs. Det er vårt samfunnsprosjekt, og det kommer ikke av seg selv. Dette valget viste oss også veldig godt at vi har politiske krefter som ønsker å rive ned det vi har bygd opp dersom de får makt til å gjøre det. Vi risikerte å våkne opp 15. september til et blått flertall som ville reversere de fremskrittene vi har gjort på likestillingsfeltet de fire siste årene, og også helt tilbake til Gros tid. Vi risikerte å våkne opp til et sterkt fremskrittsparti som ville avvikle likestillingsloven, ta fra homofile deres rettigheter, legge ned likestillingsombudet, som var imot kjønnskvotering, som var imot å gjøre kvinnekonvensjonen til norsk lov, som ville øke kontantstøtten, og som har vedtatt i sine partiprogrammer at likestillingen i Norge er komplett. Vi vet at sannheten og virkeligheten er en helt annen. Velgerne gjennomskuet også Fremskrittspartiet. Spesielt kvinnelige velgere rømte fra partiet, og vi slapp heldigvis å våkne opp 15. september til et blått flertall som ville avviklet hele likestillingsapparatet. Vi våknet heldigvis opp 15. september til fortsatt rødgrønt flertall som ser at vi trenger et krafttak for likestilling, og som nettopp er klare til å ta det. Gro sa den gangen hun kjempet gjennom de tiltakene som vi nyter godt av i dag, at det var tunge tak. Hun fikk kritikk, hun fikk motbør, men hun gjorde det, fordi – som hun sa – det å kjempe fram kvinners rettigheter var det eneste riktige. – Jeg måtte bare tåle motbør og gå videre, sa Gro. Jeg er glad for at velgerne heller ikke fant seg i de politiske kreftene som ønsker å rive ned det Gro har kjempet fram, men at de tydelig valgte fire nye år med en regjering som vil videre i kampen for et mer likestilt samfunn og fullføre Gros prosjekt, og som vil at alle skal med.