Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2001-10-25:
Som en av ni representanter under 30 år i Høyres stortingsgruppe, er jeg veldig spent på hvordan de medlemmene fra Sosialistisk Ungdom som nå har kommet inn på Stortinget, og kanskje særlig en av dem som har vært mest offensiv etter valget, nemlig Audun Bjørlo Lysbakken, har tenkt å gjennomføre sine prinsipper om å avskaffe privat eiendomsrett, om å legge ned Forsvaret, og om å innføre forbud mot å ansette folk i lønnsarbeid. Jeg er spent på klassekampen, og jeg ser fram til revolusjonen. Og jeg er spent på hvordan SV-erne skal forholde seg til at det partiet de sitter på Stortinget for, i dag på denne talerstol, representert ved partilederen og Øystein Djupedal, tar avstand fra det de står for i disse sakene. Mer gjeldssletting, fjerning av handelsbarrierer og en slutt på landbrukssubsidier – dette er kravene fra afrikanske ledere i The Millennium Action Plan, som ble satt sammen tidligere i sommer. FN nøler ikke med å kalle handelsbarrierer for tollmurer og kvoterestriksjoner for utviklingsbarrierer. Det er et klart verdivalg når Samarbeidsregjeringen ønsker å innføre nulltoll på alle varer fra de minst utviklede landene. Arbeidet med å gjøre det begynte i og for seg tidligere i år under arbeiderpartiregjeringen, men det var først etter hardt og langvarig påtrykk bl.a. fra Høyre og etter mange, mange nei fra Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet stoppet ved de aller fattigste landene. Det måtte et regjeringsskifte til før vi kunne gå et skritt videre. At Samarbeidsregjeringen nå ønsker å bedre handelsvilkårene også for land utenfor MUL-gruppen, er et tydelig signal om et kursskifte, et skifte i retning av større åpenhet og større vilje til å imøtekomme fattige lands bønn om mer og lettere markedsadgang for sine varer på våre markeder. Det er to grunner til at det er så viktig å inkludere også de landene som ikke er de fattigste. For det første bor halvparten av verdens ekstremt fattige mennesker i India og Kina, men landene India og Kina er isolert sett for rike til å komme inn under handelsinitiativet. Og det er først og fremst for de aller fattigste menneskene at handel er viktigst, fordi handel er en vei ut av fattigdom, en vei ut av lukkede politiske regimer. For det andre er det et moralsk spørsmål å gi større og bedre markedsadgang. Som ett av verdens rikeste land har vi en unik mulighet til å gå foran og bygge ned handelsbarrierer i forhold til fattige land. Regjeringen går foran i jobben med å åpne opp Norge enda mer og gir sitt bidrag til at fattige land kan slippe å tape ca. 700 milliarder dollar hvert eneste år på grunn av at de er nektet markedsadgang til rike land. Samarbeidsregjeringens positive holdning til globalisering og åpenhet kommer også klart til uttrykk ved at den sier ja til å gjøre det enklere for mennesker fra land utenfor EØS å få arbeidstillatelse i Norge, og den vektlegger en mer human flyktning- og asylpolitikk. Også dette er helt klare verdivalg. Å si ja til en åpnere verden forutsetter at vi sier ja til et åpnere Norge, og det er et uttrykk for et kursskifte etter at LO i årevis har gitt beskjed til Arbeiderpartiet om å si nei til økt arbeidsinnvandring. Gang på gang har Arbeiderpartiet hatt muligheten. Gang på gang har de hørt på LO og lukket døren.