Michael Tetzschner (Høyre), 2014-11-25:
Datatilsynet – og Personvernnemnda – ivaretar veldig viktige funksjoner i vernet av personopplysninger, men det er likevel en statlig enhet som har begrenset med ressurser. Tilsynet vil selvfølgelig – det ligger i sakens natur – bare kunne gjelde en liten brøkdel, en liten promille, av alle dem som håndterer personopplysninger, slik at det allmenne forsvaret for personvern også må finne sted ute i etatene ved at sektorenes interesse av å registrere opplysninger og dele dem med andre, holdes tilbake. Jeg har merket meg at Datatilsynet har beveget seg inn på meget sentrale områder, og at de også er en nyttig ressurs som kan hjelpe offentlig forvaltning til å bygge inn personvern når de velger løsninger. Offentlig forvaltning er generelt en storforbruker av alle former for personopplysninger. Det har de selvfølgelig legitime behov for. Men det er også svært viktig i offentlig sektor at man ikke står overfor formålsutglidninger og sammenkoblede registre som gjør at vi baklengs rygger inn i en totalitær registreringsstat. Jeg har også med glede merket meg Datatilsynets engasjement for forslag om at man skulle innsnevre advokatenes taushetsplikt i forbindelse med skattesaker. Jeg har på tilsvarende måte også merket meg at man har stått mot PSTs ønske om i noen tilfeller å kunne unnvike eller gå utover straffeprosesslovens prinsipper. Veldig mye av Datatilsynets arbeid er meget målrettet, og jeg deler prioriteringene. Hvis det skulle være ett område jeg ville pekt på som et mulig område man kunne gått sterkere inn på, er det å engasjere seg ytterligere i artikkel 29-gruppen, hvor Norge har observatørstatus. Artikkel 29-gruppen består av ulike lands datatilsyn, og er rådgiver for EU-kommisjonen. EU står nå overfor å innføre en forordning om personvern som skal erstatte det gamle personverndirektivet, som er foreldet – det tror jeg de fleste vil kunne være enige om – etter den utviklingen som har skjedd i de nesten 20 årene som det direktivet har virket. Det er dessverre slik at Norge ikke har avgjørende innflytelse i artikkel 29-gruppen. Vi har observatørstatus, men vi får da ta vår manglende formelle posisjon igjen med innsiktsfulle innspill. Det jeg også fra denne talerstol kunne oppfordre Datatilsynet til å overveie, er at man, siden man gjennom disse meldingene henvender seg til landets lovgivende forsamling, også gir noen innspill til hvordan vi – i vårt arbeid med lovgivningen – kan være oppmerksom på personvernproblematikk. Det er så vidt berørt i årsmeldingen ved at man kanskje i utredningsinstruksene skal legge inn en påminning om at reglene kan ha personvernmessige sider. Men jeg hadde også ønsket meg at Datatilsynet kunne legge frem en katalog om mulige endringer i de særlovene vi allerede har vedtatt, i de konvensjonelle lovene vi har, for å holde vår egen særlovgivning oppdatert slik at den ikke mister tempoet i forhold til den teknologiske utviklingen som skjer. Regelproduksjon er i et demokrati et meget seigt og tidkrevende prosjekt, og de teknologiske mulighetene løper foran lovgiverne. Så hvis også Datatilsynet kunne være en ressurs, gjerne gjennom de årlige meldingene til Stortinget, ville vi sammen kunne arbeide enda bedre og enda mer effektivt for et effektivt personvern.