Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-11-03:
Jeg takker for interpellasjonen. Jeg vet ikke om jeg når opp i forhold til det å få ros, for dette er jo et komplisert spørsmål med mange argumenter for og imot. Men sjølve grunnholdningen og hensynet til dem som bl.a. driver usedvanlig viktig omsorgsarbeid hjemme, har jeg full forståelse for. Regjeringa er derfor opptatt av at kvinner eller menn som har påtatt seg omsorgsoppgaver i hjemmet, ikke skal stå på bar bakke ved en eventuell skilsmisse. Rettferdighetshensyn taler for at verdien av en hjemmearbeidende ektefelles innsats også skal tas med når ektefellenes formue skal deles. Derfor er også hovedregelen at en kvinne eller mann som påtar seg omsorgsoppgaver i hjemmet, blir deleier i de verdiene som skapes av den andre ektefellen under ekteskapet når omsorgsarbeidet har gjort det mulig for den andre ektefellen å skape disse verdiene. Det er denne regelen som går under navnet «husmorsameie», og som i dag er lovfestet i ekteskapsloven § 31 tredje ledd. Pensjonsrettigheter holdes imidlertid i utgangspunktet utenfor delingen ved skifte av felleseie, noe det er flere grunner til. Pensjonsrettigheter skiller seg fra andre typer formuesgoder som ektefellene skal dele på skiftet, ved at det dreier seg om verdier som kommer på rettighetshaverens hånd først en gang i framtida og på de vilkår som følger av pensjonsordningen. Med andre ord kommer de først på rettighetshaverens hånd når – og hvis – han eller hun når pensjonsalder. Skal verdien av en pensjonsrettighet deles med den andre ektefellen, blir det altså tale om en overføring til den andre ektefellen av verdier som den pensjonsberettigede ektefellen ennå ikke har på sin hånd, men muligens vil få utbetalt en gang i framtida. Et krav om overføring av en andel av verdien på skiftet kan derfor medføre et likviditetsproblem for rettighetshaveren. I den sammenheng må man ha med seg at pensjonsrettigheten kan utgjøre den største eller en av de største verdiene i et felleseiebo. Det er ikke gitt at ektefellen er i stand til å reise tilstrekkelig kapital eller lånefinansiere de nødvendige midlene. Noe spissformulert kan det dermed hevdes at en regel om deling av pensjonsrettigheter begrenser adgangen til å kunne gjennomføre en skilsmisse for dem som ikke har økonomi til å betale ut den andre ektefellen for verdien av pensjonsrettigheten. Etter mitt syn reiser det seg betydelige prinsipielle betenkeligheter med å innføre en ordning som innebærer at en ektefelle som ønsker å skille seg, kan komme opp i en situasjon hvor vedkommende rent faktisk ikke er i stand til å gjennomføre skifteoppgjøret i samsvar med lovens bestemmelser. En løsning kunne være at deling av pensjonsrettighetene ble utsatt til den tid da pensjonen faktisk kom til utbetaling. Jeg anser imidlertid ikke dette som en god løsning. Ektefellene vil ha behov for å «bli ferdige» med hverandre ved en eventuell skilsmisse. Det vil kunne virke belastende å skulle ta opp igjen kontakten etter mange år, kanskje 20–30 år, for å dele pensjonsrettigheter. Ektefellene kan jo på dette tidspunktet også være gift på nytt. I tillegg gjør det seg gjeldende tekniske problemer knyttet til beregningen av nåverdien av pensjonsrettighetene. I pensjonsmeldingen avviste Bondevik II-regjeringa å innføre en deling av pensjonen for par – altså en deling som foregår innenfor pensjonssystemet – uavhengig av om paret er skilt eller fortsatt lever sammen. I stedet skulle det arbeides videre med sikte på å finne praktikable regler for deling av pensjon i ekteskapsloven, slik interpellanten også var inne på. Man kom vel heller ikke videre med det arbeidet under den regjeringa. La meg her si at det ikke nødvendigvis er enklere å dele pensjon mellom par på privat basis – ofte før de blir pensjonister – enn å få til et praktikabelt delingssystem innenfor pensjonssystemet. Det er bl.a. en utfordring at man har ulike typer pensjonsordninger. Jeg viser her til forskjellene mellom innskuddsbaserte og ytelsesbaserte pensjonsordninger. Det byr på betydelige utfordringer å skulle dele verdien av en ytelsesbasert pensjon, av den grunn at det er usikkert hva pensjonsrettigheten består i på skiftetidspunktet. Eksempelvis vil pensjonen til en statsansatt tjenestemann kunne utgjøre 66 pst. av sluttlønnen når vedkommende har opptjent fulle pensjonsrettigheter. Ved skifte av felleseie før pensjonsalderen er det usikkert om vedkommende kommer til å fortsette å være medlem i Statens Pensjonskasse. Man kan da ikke vite om vedkommende vil bli godskrevet med full opptjeningstid. Videre vil man ikke på skiftetidspunktet vite hva som blir tjenestemannens sluttlønn. Fordi pensjonsstørrelsen er knyttet til disse to ukjente faktorene, byr det på store problemer å skulle dele verdien av denne ukjente faktoren på et skifte. Det er muligens noe enklere å beregne nåverdien av innskuddet i en innskuddsbasert pensjonsordning. Men sjøl ikke for innskuddsbaserte pensjoner blir dette helt enkelt. Ofte vil innskuddene være knyttet opp til skattemessige fordeler, slik vi bl.a. kjenner det fra tidligere individuelle pensjonsordninger etter skatteloven, IPA, og den nye individuelle pensjonsordningen, IPO. Dersom disse innskuddene realiseres før pensjonsalderen, vil dette kunne medføre at de tidligere skattefradragene må tilbakebetales. Dette vil kunne virke svært urimelig. Andre innskudd kan være knyttet til vilkår som medfører at verdien blir betydelig redusert om de realiseres før oppnådd pensjonsalder. Som man skjønner: Dette er ikke helt enkelt. De problemene jeg har nevnt her, er bakgrunnen for at ekteskapsloven § 61 bokstav b – dette er viktig for meg og også for berettigede – sier at pensjonsrettigheter kan holdes utenfor delingen av felleseiet. Hvis dette fører til at den andre ektefellen blir urimelig dårlig stilt, kan han eller hun i stedet tilkjennes en kompensasjon. Ved vurderingen av om det skal tilkjennes en kompensasjon, skal det bl.a. legges vekt på om ekteskapet har vært langvarig. Hensikten med denne regelen er å sikre spesielt en hjemmearbeidende ektefelle som etter et langt ekteskap sjøl ikke har opparbeidet seg nevneverdige pensjonsrettigheter. Jeg nevner ellers at vi også har andre regler som vil bidra til å gi bedre pensjon til dem som bruker tid på omsorgsarbeid i hjemmet: Folketrygdloven § 3–16 medfører at man nå får pensjonspoeng for omsorgsarbeid i hjemmet. Et problem her er at eldre kvinner ikke vil være omfattet av denne regelen som i dag gjelder opptjening fra og med inntektsåret 1992. Med tida vil imidlertid denne bestemmelsen få større praktisk betydning. Arbeids- og inkluderingsdepartementet har i et høringsnotat til ny alderspensjon foreslått at det også skal opptjenes omsorgspoeng for omsorgsarbeid utført noe lenger tilbake i tid. Jeg mener at dette er en rett vei å løse noen av de utfordringene interpellanten peker på, noe Regjeringa også er i gang med. Jeg har ut fra de mothensynene jeg har redegjort for, vanskelig for å se at det er mulig å finne fram til praktikable regler i ekteskapsloven som innebærer at pensjonsrettigheter skal deles ved en skilsmisse. De nevnte innvendingene kan man ikke lovregulere seg bort fra, og etter mitt syn er det da en bedre løsning å videreføre den nåværende ordningen etter ekteskapsloven om rett til en kompensasjon for den som kommer urimelig ut, framfor en regel om at pensjonsrettigheter alltid skal deles.