trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-05-09:
Jeg synes fortsatt det er forunderlige innlegg fra dem som påstår at ved å redusere momsen på en vare er det «grunn til å tro», som det står i Høyres merknader, eller grunn til å så tvil om at dette vil gi reduserte priser. Jeg stiller igjen spørsmålet til Høyre: Hvorfor er det da gjort i andre land? Er det fordi de ønsker å få mindre penger inn i statskassen, eller er det et middel for å gjøre matvarene billigere? Og hvis dette går an i andre EU-land, som Høyre ser på som forbilde i mange sammenhenger, hvorfor kan da ikke de samme grepene også gjøres i Norge for å få den samme effekten? Når det gjelder næringsnøytralitet, som representanten Gabrielsen var inne på, er det jo slik at å drive landbruk gjør en ut fra visse rammebetingelser. Og som jeg sa i innlegget, har vi atskillig færre vekstdøgn i Norge enn vi har f.eks. i Skåne i Sverige. Vi har lavere gjennomsnittstemperatur, vi har en helt annen topografi, og vi er nødt til å ta hensyn til slike ting hvis vi skal ha et norsk landbruk. Slik er det òg i idrett og i konkurranse for øvrig. En kjører ikke om kapp i et bilrace med biler som har forskjellig motorstørrelse. Dette er det et politisk ansvar å tilrettelegge. Jeg sa jo ikke det at alt dette automatisk vil komme forbrukerne til gode, men med et effektivt kontrollsystem må det være grunn til å tro at ved redusert matmomssats vil en betydelig del komme forbrukerne til gode.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-05-09:
Som jeg sa i mitt innlegg, er det en relativt ambisiøs målsetting som ligger i meldingen, og som komiteen har sluttet seg til, nemlig at 10 pst. av det totale jordbruksarealet skal være økologisk drevet i løpet av en tiårsperiode. Jeg er enig med representanten Andersen i at det skjer ikke bare ved at gårdbrukere ønsker å legge om, det er også nødvendig å ha et distribusjonsapparat som fungerer, og det må også økt innsats til når det gjelder markedsføring. Vi har eksempler fra andre land som lykkes med økologisk matproduksjon, og der de økologiske matvarene er svært ettertraktet. Det vi ikke må glemme i en slik debatt, er at vi dessverre er bare 4 millioner innbyggere, mens man i land der det er et mye større marked, har lettere for å komme gjennom med slike nisjeprodukter som økologiske varer er. Men selv om vi er få, må det gå an å gjøre en hederlig innsats for å få økt både produksjonen av og markedet for økologiske varer. Når det gjelder de konkrete forslagene fra Sosialistisk Venstreparti, mener jeg når det gjelder forslag nr. 8, at det her ligger føringer i landbruksmeldingen slik den foreligger i dag. Når det gjelder forslag nr. 10, om en plan for økt bruk av utmarksbeite til produksjon av økologisk kjøtt, er jo det en god tanke i seg selv. Det ligger ikke konkrete føringer med hensyn til dette i meldingen, men det er jo her opp til den enkelte kommune å utarbeide sine landbruksplaner og også få utnyttet de utmarksressursene som fins. Men med de føringene som ligger i landbruksmeldingen, er det ikke noe til hinder for at utmarksressursene blir bedre utnyttet. Etter min mening er disse to forslagene godt ivaretatt i og med meldingen slik den foreligger.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-09:
Fremskrittspartiet ønsker at norske produsenter skal kunne utnytte de naturgitte fortrinn og derved skaffe norske og utenlandske forbrukere tilgang på unike norske, rene landbruksprodukter med særlige kvaliteter, til konkurransedyktige priser. Landbruket har et betydelig potensial så fremt monopoldannelse og unødvendige reguleringer avvikles. Fremskrittspartiet mener at det må innføres en landbrukspolitikk som innebærer at den norske bonden gjenvinner sin tapte frihet, ved å avvikle behovet for ressursødslende subsidier. Vi mener at norske restriksjoner på driftsformer må fjernes, og vi må få bort det store antall støttetiltak og reguleringer. Dessverre fører det planøkonomiske systemet til administrative priser, som igjen har stimulert til overproduksjon. I neste omgang blir resultatet et omfattende virkemiddelsystem for å holde nede eller bli kvitt deler av produksjonen. Dette har igjen ført til et kjøttberg i Norge på rundt regnet 12 000 tonn, som undertiden blir dumpet på spotmarkedet til latterlig lave priser. Dessverre er det lagt et løp som gjør at hjemmemarkedet ikke får noen glede av dette kjøttilbudet. Fremskrittspartiet vil påpeke at WTO-prosessen og Agenda 2000 i EU understreker betydningen av fleksible og kostnadseffektive markedsløsninger. Utviklingen bærer bud om gradvis økt konkurranse for nettopp norske jordbruksprodukter. Dette bekrefter behovet for en effektiv produksjon, foredling og omsetning av jordbruksvarer. I en situasjon med konkurranse, kundestyring og makt vil kravet til effektivitet være åpenbart. Faktum er at landbruksbasert virksomhet i altfor liten grad har benyttet mulighetene til å gjennomføre en nødvendig omstrukturering og effektivisering. En utsettelse av denne prosessen, slik landbruksmeldingen indikerer, vil være skadelig for landbruket. Fremskrittspartiet mener det er langt igjen til næringen får frihet til å organisere ressursbruken, påvirke eiendomspriser og produktpriser, utvikle nye produkter og finne nye markeder. I stedet registrerer vi at bøndenes organisasjoner kjemper videre for det bestående landbrukssystem, med bl.a. samvirkelovgivning og ordninger med jordbruksavtale. Det haster derfor med å få en ny landbrukspolitikk, med en radikal endring av rammebetingelsene for jordbrukets og bygdenes samlede næringsliv. Fremskrittspartiet er positive til Regjeringens arbeid med å utrede hele verdikjeden i matvaremarkedet, og til at en slik oversikt, som også omtaler prisforholdene, kan danne et viktig grunnlag for rimeligere matvarer. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at et regjeringsoppnevnt utvalg vil ha betydelig troverdighet, og at en slik utredning kan gi svar på hvilke deler av verdikjeden som er mer kostbar i Norge enn i andre land. Kanskje kan denne utredningen gi et grunnlag for beslutningstakere i den hensikt å øke mulighetene for lavere matvarepriser.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Jeg tillater meg å foreslå Per Ove Width.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Det er korrekt som representanten Tom Thoresen oppfattet det, at min kritikk når det gjaldt regjeringsskiftet, ikke først og fremst var rettet mot Arbeiderpartiet, for det har vært åpenbart for de fleste at Arbeiderpartiet har vært på regjeringsjakt og har ønsket et regjeringsskifte. Og det er ikke forbausende at Arbeiderpartiet opptrer slik. Det er jo ikke slik som representanten Thoresen hevder, at det kunne være noen problemer med det forslaget som det ble stilt kabinettspørsmål på – det ville ikke skape noen usikkerhet. Det forslaget som ble vedtatt av Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, lyder slik: «Stortinget ber Regjeringen snarest, og senest innen 1. juni 2000, komme tilbake med forslag til endring av forurensningsloven dersom det viser seg nødvendig for å gjennomføre innstillingens forslag til vedtak romertall I og II.» Og statsminister Bondevik sa i sitt innlegg at han lovte å følge dette opp gjennom å undersøke disse tingene og sørge for utarbeidelse av de nødvendige lovendringsforslag hvis nødvendig, og dette ville Stortinget få innen fristen i form av en stortingsmelding. Det var fullt tilfredsstillende. Og denne andre tingen, om å klarlegge en prinsipiell holdning, ville ikke ha betydd noe som helst annet enn en klargjøring av en holdning som ingen i Arbeiderpartiet og Høyre egentlig har gitt uttrykk for at de er uenig i. Så har ikke vi noe ønske om å svekke og minske den offentlige sektor, som Tom Thoresen sier, når det gjelder det viktige, nemlig å ha ansvaret, finansieringsansvaret, og kontroll med tjenestene. I dag er det jo ingen kontroll med tjenestene. Helsetilsynet er maktesløst når det gjelder sykehjem, når det gjelder eldreomsorgen, når det gjelder sykehusene. I dag har vi jo fravær av ansvarstagen hos det offentlige, fravær av kontroll og fravær av det vi har gjennom våre tilsyn på alle andre områder, så vi kommer selvsagt til å følge Regjeringen, men vi har ikke de motiver som Tom Thoresen dessverre kom i skade for å tillegge oss.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Under mitt innlegg kikket jeg også litt på klokken – jeg er litt avhengig av det når jeg ikke har manuskript. Av 15 minutter brukte jeg ca. to og et halvt minutt på Høyre. Så det er nok en litt overdreven interesse for seg selv hos Per-Kristian Foss når han sier at jeg brukte hoveddelen av mitt innlegg på Høyre. Så sier han at det må være en tosidighet og en gjensidighet når det gjelder vennskap. Ja, det er helt korrekt, men det er jo det som har vært problemet en god stund, at både Venstre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet og Fremskrittspartiet har kontinuerlig opplevd et Høyre under ledelse av Jan Petersen og Inge Lønning – og her i huset av Per-Kristian Foss – som benytter enhver anledning til sleivspark og negative, latterliggjørende karakteristikker, så før man skal begynne å bygge opp noe vennskap basert på gjensidighet, er det Høyre som må gå i seg selv og legge om en del av sin stil, slik som bl.a. Tromsøs tidligere ordfører Erlend Rian og enkelte andre i Høyre har gitt uttrykk for. Det er helt riktig, slik jeg også har tolket Kjell Magne Bondevik, at regjeringen gikk av på en for regjeringen viktig miljøsak. Jeg skal igjen lese forslaget, fordi Høyre har til vane å gi feilaktige opplysninger også her: «Stortinget forutsetter at forurensningsloven ikke svekkes som miljøpolitisk virkemiddel.» Ja, det ville jo være en viktig miljøsak hvis Stortinget gikk inn for å svekke forurensningsloven. Det var derfor dette forslaget ble fremsatt, for å få en slik prinsipiell klargjøring, og både Høyre og Arbeiderpartiet gjorde det klinkende klart i debatten at de ikke ønsket å svekke forurensningsloven. Hvorfor kunne de ikke da stemme for forslaget, som burde vært enstemmig vedtatt? Men da hadde det ikke lyktes Høyre og Arbeiderpartiet å få regjeringsskifte.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Senterpartiets politikk ligger på veldig mange områder langt unna det Fremskrittspartiet står for. Derfor har vi også trukket den konklusjon når det gjelder å undersøke mulighetene og forhandle om en politisk plattform for en mulig flertallsregjering, at det ikke vil være mulig hvis både Fremskrittspartiet og Senterpartiet skulle inngå i en slik konstellasjon. Og vi har altså definert det til Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, for hvis man ønsker et flertall, er det der såpass mange berøringspunkter at hvis alle legger godviljen til og kompromisser, er muligheten til stede. Det er den ikke hvis både Senterpartiet og Fremskrittspartiet skulle inngå. Der er avstanden for stor. Ja, her har Anne Enger Lahnstein og jeg i mange sammenhenger vært enige. Vi er rykende uenige når det gjelder hvordan landet skal styres, men når det gjelder en beskrivelse av en politisk situasjon, har vi ofte stått for den samme analysen. Det er ingen klare delinger lenger. Det er berøringspunkter blant alle partier i Det norske storting. Blant alle partier er det det, og derfor er det alle mulige ulike flertallskonstellasjoner i de enkelte saker, og det vil det være videre. Men etter en lang tid med mindretallsregjeringer, som ikke med sikkerhet kan gi løfter og signaler til organisasjoner og bedrifter, kan det etter hvert bli ønskelig med en regjering og et regjeringsapparat som har makt, og det er det bare en flertallsregjering som vil kunne ha, og derfor er det også at vi vil at vi skal undersøke mulighetene for det hvis velgerne vil. Så er det Arbeiderpartiets utvikling. Når vi får mer kjøtt på regjeringserklæringen, på beinet, vil det avklare hvorledes Arbeiderpartiet beveger seg. Om det er slik enkelte hevder, at den naturlige konstellasjonen sammen med Arbeiderpartiet er SV og Senterpartiet, vil kun utviklingen vise. Når det gjelder påstanden om at Høyre forstod hva de gjorde, er jeg noe i tvil om hvorvidt Høyre forstår det de gjør om dagen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Når det gjelder CO2, fastholder jeg at det er en klimagass, men det er ikke en forurensningsgass. Det var stor diskusjon for noen år siden om Forurensningstilsynet overhodet skulle befatte seg med CO2, som er en naturlig gass, hvor dyr, mennesker og planter står for hoveddelen av utslippene. I en del drivhus pumper man inn CO2 for å få plantene til å vokse bedre. Så CO2 er noe helt annet enn det vi kaller forurensning, som har forgiftet våre vassdrag, og som har sørget for at det kommer stoffer ned i grunnvannet som gjør at det ikke er bra for oss å drikke. Det er altså to vidt forskjellige ting. Og det er mange vitenskapsfolk, inkludert f.eks. professor Øystein Noreng, som i hovedsak mener det samme som Fremskrittspartiet om disse tingene. Et miljøvennlig gasskraftverk er selvsagt et gasskraftverk som ikke slipper ut disse andre forurensende gassene – bl.a. NOx og svoveldioksid. Men for meg er et gasskraftverk i utgangspunktet fornuftig til produksjon av strøm i forhold til brunkullkraft, som vi importerer. Når det gjelder hele gasskraftdebatten, har jeg ikke noe problem med å slutte meg til alle synspunktene til statsminister Jens Stoltenberg. Så nevnte Ballo en debatt i går med Inge Lønning. Der bekreftet jo i realiteten Inge Lønning at også han ville kunne vurdere dette forslaget som Bondevik satte inn regjeringens stilling på, som et uttrykk for en prinsipiell holdning, en slags resolusjon, som han sa, som kunne vært fremsatt i et studentsamfunn. Hvis han mente at det var såpass ufarlig, kunne han jo ha stemt for og berget regjeringen Bondevik. Så i realiteten bekreftet Inge Lønning i går at Høyre var fullt klar over at selve forslaget kunne de ha stemt for, men de valgte å stemme imot fordi de ønsket et regjeringsskifte – de ønsket bare ikke å få skylden for det. Men når de opptrer slik, fortjener de å få skylden for det de har gjort.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Jeg tror ikke begeistring er det passende ordet verken når det gjelder Jan Davidsen eller meg. Slik vi ser det, kan vi faktisk ikke skifte regjering for ofte; det blir for store omkostninger for styringssystemet. Etter at Høyre og Arbeiderpartiet sørget for regjeringsskifte, er det Fremskrittspartiets plikt, som det største opposisjonspartiet, å ha en konstruktiv holdning til den nye regjeringen. Vi er innstilt på å samarbeide også med den nye regjeringen fra sak til sak og i de saker hvor det er naturlig. Det er noen saker hvor det er naturlig, og det er sannsynligvis mange saker hvor det ikke er naturlig. Vi vil ha en konstruktiv holdning, og det vil vi ha til enhver regjering. Når det gjelder dette med positivitet til erklæringen, er det ordene «fornyelse» og «forandre», det å ta bort gammeldagse løsninger som ikke virker, som er det vi har valgt å legge vekt på, og så har vi fortolkningen vår. Gjennom mitt innlegg ramset jeg opp hvordan tingene bør følges opp videre. Statsministeren har fått et hefte over hvorledes han i praksis kan gjennomføre forandring og modernisering av det norske samfunn. Vi velger å være positive, det er da mange nok i samfunnet som alltid er negative og som bare ser problemer, vanskeligheter og umuligheter. Jeg velger å tolke den nye statsministeren positivt når han snakker om Norge som mulighetenes samfunn. La oss se mulighetene. Og jeg ser muligheten for at Regjeringen kan komme med en god del ting. Og så får vi se senere om det er Jan Davidsen som blir enda mer fornøyd enn det han later som han er nå, og jeg blir desto surere – eller om det er omvendt. For det norske samfunn håper jeg selvsagt at det er vi i Fremskrittspartiet som vil få et stadig bredere smil og anledning til gang på gang å si velkommen etter. Jeg håper at Jan Davidsen da etter hvert vil finne seg noe mer fornuftig å gjøre enn å være bakstreversk motstander av enhver forandring og fornyelse.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Arbeiderpartiets nye parlamentariske leder, Hill-Marta Solberg, sa bl.a. at vi bor i et av verdens rikeste land. Og det er helt korrekt. Jeg har lyst til å spørre henne litt om hva hun, Regjeringen og hennes parti vil prioritere hvis det er noen som skal få noen forbedringer. Når det gjelder barnehagemeldingen, har det i media vært spekulert i at den muligens kan bli trukket tilbake fordi Arbeiderpartiet vil gå inn for lovfestet rett til barnehageplass for alle som har et ønske om det. Er det riktig at Arbeiderpartiet går inn for det? Og hvis det er det, hvorfor har da Arbeiderpartiet hele tiden gått imot lovfestet rett til folketrygdbetalte eldreomsorgstjenester for pleietrengende eldre? Og hvorfor går Arbeiderpartiet imot lovfestet juridisk rett til nødvendig medisinsk behandling betalt av folketrygden – altså at den ikke skal være avhengig av den enkelte kommunes eller fylkeskommunes økonomi, men at det skal være en plikt for folketrygden å betale når behovet for tjenestene fremkommer, selvsagt etter et offentlig system med kontroll av at det er reelle behov? Det er det ene. Og hvorfor går stadig Arbeiderpartiet imot lovfestet rett til folketrygdbetalte medisinske tjenester og eldretjenester når Arbeiderpartiet samtidig, i likhet med den tidligere regjering, går inn for at man alltid automatisk skal gi de nødvendige tilleggsbevilgninger etter behov når det gjelder økninger av kostnadene som følge av økt asylinnvandring? Når det gjelder dette, har også Arbeiderpartiet sagt at uansett hvor mange asylsøkere som kommer, skal man bare tilleggsbevilge det nødvendige. Hvorfor gjør man ikke det også når det gjelder de behov eldre og syke har?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Jeg har to spørsmål til representanten Bondevik, ett som har med fortiden å gjøre, og ett som har med fremtiden å gjøre. Det er blitt hevdet overfor meg at daværende statsminister Bondevik ikke hadde fnugg av tro eller håp om at flertallet ville kunne støtte forslaget fra Steensnæs den 9. mars. Jeg oppfattet imidlertid forslaget fra Steensnæs om ikke å svekke forurensningsloven som miljøpolitisk virkemiddel som en slags utstrakt hånd til de av oss som var for gasskraftverk, men som var imot regjeringsskifte. Jeg vil gjerne høre Bondeviks synspunkter på dette, om han i hovedsak deler en del av de synspunkter jeg gav uttrykk for tidligere når det gjelder hvorledes de partier som ikke ønsket regjeringsskifte, kunne ha reddet Regjeringen, selv om man ikke gav avkall på sitt standpunkt når det gjaldt gasskraftverk. Når det så gjelder fremtiden, respekterer jeg fullt ut at sentrumspartiene vil fortsette sitt samarbeid. Men jeg vil gjerne spørre Kristelig Folkepartis parlamentariske leder om han er enig i at det helt avgjørende for hva som skjer etter valget i år 2001, vil være velgernes dom. Og dersom velgernes dom er slik for planene til de tre partier Kristelig Folkeparti, Venstre og Senterpartiet at arbeidet og muligheten for en trepartiregjering ikke er til stede, synes Kristelig Folkepartis parlamentariske leder at det da er naturlig, dersom det er ikke-sosialistiske partier som utgjør et flertall etter valget, at disse kommer sammen for å drøfte muligheten for å finne en politisk plattform for en flertallsregjering?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Jeg konstaterer at Høyres leders siste begrunnelse for å få et regjeringsskifte og få inn en arbeiderpartiregjering, er at det egentlig var for å unngå en uklarhet. Jeg må si at da skal det ikke mye til når det gjelder Stortingets vanlige arbeid, hvis man skal ha regjeringsskifte hver gang det er et forslag som kan innebære en uklarhet. Da blir det relativt ofte. Men den offisielle begrunnelsen er altså at Høyre stemte mot et forslag om at forurensningsloven ikke skulle svekkes som miljøpolitisk virkemiddel, og for regjeringsskifte, for å hindre en uklarhet. Så vil jeg lese litt fra Aftenposten i dag: «Redaktøren av Tidens Tegn, Henrik Syse, mener Høyre og Kr.F. bør utgjøre et felles regjeringsalternativ. Han synes det er naturlig at Kjell Magne Bondevik blir statsministerkandidat. I siste nummer av Høyres ideologiske tidsskrift skriver Syse på lederplass meget kritisk om at Høyres stemmegivning i gasskraftsaken var med på å gi landet en Ap.-regjering. Nå mener Syse, som er sønn av Høyres siste statsminister, Jan P. Syse, at partiet må være villig til å ta selvkritikk på en redelig måte, og tenke konstruktivt fremover. – Kristelig Folkeparti er jo et parti som har sans for tilgivelse, og det kan jo Høyre be om. Det skal jo være tilgivelse å få for en angrende synder, sier Syse.» Vil Høyre følge anmodningen fra Henrik Syse om å fremstå som en angrende synder og be om unnskyldning? Det er det ene spørsmålet. Han har tydeligvis den samme forklaringen som både Bondevik og jeg har. For øvrig sa ikke Bondevik at han var enig i alt Carl I. Hagen hadde sagt. Han sa at han var «i hovedsak» enig med Carl I. Hagen – det jeg sa i dag, og ikke det som Petersen refererte til, fra 9. mars. Mitt konkrete, siste spørsmål: Når Høyre ser fremover, er det Høyres målsetting å være med i en flertallsregjering etter neste valg, eller dreier det seg om en hvilken som helst mindretallskoalisjon? Er det flertall Høyre vil ha, eller spiller ikke det noen rolle i det hele tatt?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
På vegne av meg selv vil jeg legge fram forslag om at man differensierer årsavgiften ut fra hvor lenge kjøretøyet er registrert.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
På vegne av Per Ove Width og meg selv vil jeg fremme forslag om omgjøring av Statens Kantiner til aksjeselskap og etterfølgende privatisering.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg foreslår Hill-Marta Solberg og Berit Brørby.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg foreslår Inger Lise Husøy, Tomas Norvoll, Bendiks H. Arnesen, Ane Sofie Tømmerås og Aud Gaundal.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Representanten Hagens replikk og spørsmål gir meg anledning til å peke på det som kanskje er det viktigste skillet i synet på hvordan Velferds-Norge skal utvikle seg framover, nemlig spørsmålet om vi skal basere velferdssamfunnet vårt på fellesskapsløsninger der alle får tilbud innenfor et fellesskap, eller om vi skal ha et velferdssamfunn basert på juridiske rettigheter. Det har aldri vært Arbeiderpartiets politikk, og det har faktisk heller ikke vært slik at flertallet av partiene i Norge har ønsket et velferdssamfunn basert på et rettighetssystem ut fra juridiske rettigheter, der møtestedet for innbyggerne og staten er rettssalen. Representanten Hagen har sine ideer på dette punktet fra USA, hvor man i stor grad har basert sine velferdsordninger på et slikt system. Det ønsker vi ikke. Derimot ønsker Arbeiderpartiet at vi skal sikre våre velferdsordninger gjennom gode offentlige tilbud, og at det også er en plikt for det offentlige å yte slike tilbud. Når det gjelder barnehagesektoren spesielt, har Arbeiderpartiet ikke gått inn for at vi skal ha en juridisk rett til barnehageplass, men for at vi skal ha en juridisk plikt til utbygging. Det er Arbeiderpartiets holdning i det spørsmålet. Hagen spør også hvem vi vil hjelpe. Jo, det fremgår av regjeringserklæringen, og det ligger meget tungt nedfelt i Arbeiderpartiets «Program for mer rettferdig fordeling». Jeg oppfordrer for øvrig Hagen til å fortsette med å bruke sin taletid til å lese fra Arbeiderpartiets program – det er godt stoff – slik han har gjort før i dag. Men hvis representanten Carl I. Hagen leser i vårt «Program for mer rettferdig fordeling», vil han se at Arbeiderpartiet er opptatt av å få et velferdssamfunn som inkluderer alle. Vi innser at vi har fått et samfunn der det er noen som faller utenfor. Det er et mindretall som ikke får del i alle godene, og det er dem vi framover må rette innsatsen i Velferds-Norge mot.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg må få si at jeg synes det var meget hyggelig at så mange av opposisjonspartiene på Stortinget i går uttrykte tilfredshet med det som ligger i regjeringserklæringen fra regjeringen Stoltenberg. Det kom også for så vidt fram fra sentrumspartiene. Det at sentrumspartiene ser mye politikk i denne erklæringen som de er enig i, synes fra mitt ståsted å være positivt. Det gir også grunnlag for samarbeid i Stortinget på mange viktige områder. Jeg synes for så vidt det er forståelig at representanten Steensnæs har behov for å trekke fram miljøspørsmålet. På den annen side er jeg veldig uenig i hans forundring, for faktum er at da Arbeiderpartiet sammen med sentrumspartiene behandlet energimeldingen, var sentrum og Arbeiderpartiet enige om så godt som alle viktige miljøspørsmål: synet på program for ny teknologi, synet på alternative energikilder, satsing på enøk – det er en meget lang liste med tiltak i den meldingen som Arbeiderpartiet og sentrum er enige om i energi- og miljøpolitikken. Vi er uenige om ett punkt, nemlig om utbygging av gasskraft, ikke om vi skal ha gasskraft i Norge, men om vi skal bygge nå med nåværende teknologi, eller om vi skal vente. Det er det punktet som striden har stått om. Vi er også uenige med sentrum i forståelsen av det forslaget som ble framsatt i Stortinget, og som egentlig hadde til hensikt – slik vi ser det – å skape uklarhet om hva Stortinget egentlig hadde vedtatt. Det er uenighet om hva som bidrar til å styrke eller svekke forurensningsloven, og da å stemme for det forslaget som ble fremsatt av sentrum, ville innebære å skape stor uklarhet om hva som egentlig lå i Stortingets vedtak. Når det gjelder spørsmålet om kommunesektoren, viser jeg til regjeringserklæringen. Her står det helt klart at sektoren må tilføres mer ressurser, og jeg legger til grunn at Regjeringen følger det opp.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg vil først si at det var gledelig å konstatere at også partiet Høyre i går fant mange punkter å uttrykke tilfredshet med i den erklæringen som ble lagt fram fra regjeringen Stoltenberg. Det borger også for at Høyre vil arbeide for å være med og vinne flertall sammen med Arbeiderpartiet på en del områder der det er naturlig. Så til pasientrettigheter. Ja, Arbeiderpartiet har stemt for alle de lovene som er vedtatt når det gjelder pasientrettigheter, men det er helt klart at vi aldri har ønsket å gå så langt i spørsmålet om å gjøre velferdsordningene til ensidig juridisk definerte rettigheter som det Fremskrittspartiet har ønsket. Her mener jeg at det går et klart skille mellom det som flertallet i Stortinget har stått for, og det som ofte har vært Fremskrittspartiets linje i de spørsmålene, og det var det jeg markerte i forhold til representanten Hagen. Det er ingen tvil om at det er bred politisk enighet når det gjelder den analysen som regjeringen Stoltenberg har gitt av behovet for reformer i offentlig sektor. Det borger for at det skal være mulig å få gjort viktige ting. Nå har jeg nok merket meg at ikke minst høyrepartiene har en tendens til å likestille enhver form for fornyelse og reformer med privatisering. Det er ikke gitt at enhver fornyelse må skje gjennom privatisering, men slike tiltak må heller ikke utelates. Er man først enig om at det er et stort behov for å reformere offentlig sektor, må det være et godt nok grunnlag for også å få gjennomført viktige ting. Dette kommer Regjeringen tilbake til Stortinget med, slik det også er pekt på i erklæringen. Utdanning og kompetanse er klart markert i regjeringserklæringen. Regjeringen Stoltenberg ser behovet for at samfunnet skal bygge på utdanning og kompetanse for å kunne sikre oss framtidig verdiskaping og velferd. Sammenhengen mellom verdiskaping, kunnskap og kompetanse er klart understreket fra regjeringen Stoltenbergs side.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg har en viss forståelse for utålmodigheten hos representanten Jakobsen med hensyn til å ha et detaljert og fullstendig regjeringsprogram på bordet en knapp uke etter at Regjeringen tiltrådte. På den annen side er det vel naturlig, når man tenker seg om, å gi også regjeringen Stoltenberg anledning til å komme tilbake med de enkelte sakene til Stortinget. Slik vil det være for enhver regjering, også for den nye arbeiderpartiregjeringen. Men det er helt klart at det som er nedfelt i regjeringserklæringen, er viktige signaler – det er viktige signaler om hva arbeiderpartiregjeringen vil prioritere, og hva den vil arbeide med framover. Og når bioteknologien er nevnt i regjeringserklæringen, er også det et signal, det er et signal om at Arbeiderpartiet og Regjeringen vil gå inn i vurderingen rundt patentdirektivet med en åpen holdning. Det som vi opplevde fra den forrige regjering, var egentlig det motsatte: Man hadde låst sitt standpunkt før man i det hele tatt gikk inn i diskusjonen om virkningen av det direktivet. Det er ikke trukket noen konklusjoner i forhold til dette patentdirektivet, men Regjeringen signaliserer at man ser at den saken har flere sider, og at man ønsker å gå inn i drøftinger og vurderinger av det med en åpen holdning, og det mener jeg bestemt også er en riktig måte å tilnærme seg et slikt spørsmål på. Alternativet er å gjøre som sentrum, å erklære uenighet i utgangspunktet. Når det gjelder tilknytningen til Europa og viktigheten for Norge av de endringene som skjer i Europa nå, er regjeringserklæringen ganske tydelig etter min oppfatning, for den sier helt klart at Arbeiderpartiet i sin Europa-politikk tar utgangspunkt i folkeavstemningen. Den ligger til grunn, og det skal den gjøre for Europa-politikken vår fremover. Men også på dette punktet må det være riktig og nødvendig for Norge å ha en åpen holdning, og det vil Arbeiderpartiet ha, ikke låse våre standpunkter i lang tid framover for hva som skal være mulig for Norge å foreta seg i forhold til endringene som skjer i Europa.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Det er helt riktig som representanten Reikvam påpeker, at Arbeiderpartiet og SV har hatt et veldig bra samarbeid om viktige sider av norsk skolepolitikk. Det har vi også hatt i Stortinget i den senere tid, ikke minst gjennom håndteringen av rekrutteringsmeldingen. Det er ingen grunn til noe annet enn at Arbeiderpartiet og SV bør fortsette det gode samarbeidet vi har om viktige sider av skolepolitikken. Vi har vært enige om at vi skulle satse på å bedre innholdet i skolen, vi har også vært enige om spørsmål omkring lærertetthet og en rekke sentrale spørsmål som handler om kvaliteten i skolen. Her har Arbeiderpartiet og SV hatt samme syn. Og ikke minst har vi hatt felles syn på holdningen til enhetsskolen – til viktigheten av en offentlig skole for alle. Så jeg understreker gjerne at dette er et politikkområde der vi har funnet sammen før, og jeg legger til grunn at vi også skal klare det framover. Men, som selvfølgelig også representanten Reikvam er fullstendig klar over, skal Arbeiderpartiets og SVs holdninger i skolepolitikken vinne flertall i Stortinget, må vi også overbevise noen flere. Så sammen med SV får vi her i Stortinget påta oss arbeidet med å overbevise ikke minst noen av dem som ligger oss nær i slike saker, nemlig sentrum, slik at de vil være med på å gjøre det som er nødvendig for skolen – at det der skal kunne skapes et flertall. Når representanten Reikvam stiller spørsmål om hvor mange kroner som skal komme i revidert nasjonalbudsjett, er han selvfølgelig fullstendig klar over at det kan han ikke få noe svar på i dag. Det sier seg selv. Men arbeidet er i gang i Regjeringen, og vi kommer selvfølgelig tilbake til Stortinget på alle områder – også det som handler om utdanning.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Det ser ut som vi fortsatt skal bli værende en stund i forrige ukes og i uken før ders debatt. Det må vi vel kanskje regne med. Og den debatten regner jeg for så vidt med at både Bondevik og andre vil forsøke å føre videre. I dag hadde det kanskje vært riktig at vi forsøkte å kikke framover. Det gjorde for så vidt også representanten Bondevik da han presenterte opplegget for sitt sentrumsalternativ. Jeg vet ikke om det går an å kalle det et slags utkast til Bondeviks neste regjeringserklæring, det som ble listet opp. Og i fall det skal være styringsmalen for sentrumspartiene her i Stortinget, er det veldig mye som ligger der som det er et godt grunnlag for å samarbeide om, slik som det hørtes ut. Bondevik understreket også i sitt innlegg at vi står i en situasjon der Norge har en meget sterk og god økonomi, men at det også vil avhenge av fortsatt ansvarlig finanspolitikk framover. Det tror jeg representanten Bondevik kan regne med også vil være linjen fra den nye arbeiderpartiregjeringen. For inneværende år har vi en budsjettavtale med sentrumspartiene, som sentrumspartiene og Arbeiderpartiet i sin helhet har stemt for. Jeg har for så vidt allerede konstatert at sentrumspartiene har bekreftet at den avtalen står de naturligvis ved. Men det kunne være interessant å høre hvordan representanten Bondevik ser på situasjonen i vår når budsjettet skal revideres. Er det ikke da naturlig å tenke seg at de partiene som har ansvaret i sin helhet for det budsjettet som vi styrer etter, i utgangspunktet også har et hovedansvar for revisjonen, som egentlig skal være en revisjon for å sikre gjennomføring av det budsjettet man har en avtale om? Jeg vil gjerne høre representanten Bondeviks vurdering av det.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Når en overværer replikkordskiftene i denne debatten mellom representanten Bondevik og representanter fra høyrepartiene, minner det meg litt om Tuppen og Lillemor: «Du får"ke leke mer i våres gård! Jeg er"ke venner mot deg mer.» Det er liksom det som preger debatten. Jeg tror det hadde vært tjenlig for den politiske debatt at vi kom et steg videre og kunne diskutere og debattere hvordan vi skal gripe fatt i utfordringene framover. Det viktigste grunnlaget for regjeringen Stoltenberg å regjere på, er budsjettavtalen for inneværende år. Og jeg må si at det for så vidt er betryggende å høre representanten Bondeviks svar om at de står helt og fullt ved den budsjettavtalen. Denne budsjettavtalen har også et eget punkt hvor det står at dersom noen av budsjettpartene har behov for å ta opp saker av økonomisk karakter, så skal det drøftes med den andre parten. Og det, vil jeg tro, er et viktig punkt for begge partene i avtaleforholdet. Da er mitt spørsmål om representanten Bondevik oppfattet det forslaget som i dag er satt fram av sentrumspartiene ved representanten Lars Sponheim, som helt i tråd med det. Så vidt jeg kan se, er det et forslag knyttet til skatt, som, slik det er utformet, også har betydning for inntektsåret 2000. Så mitt spørsmål blir altså: Er det helt i tråd med Bondeviks oppfatning av innholdet i denne avtalen, eller er det mer en arbeidsulykke at det har blitt fremmet i en slik form? De vet jo dessuten at en slik sak skal komme til Stortinget, og for Arbeiderpartiet er det naturligvis viktig å få den fram etter en skikkelig og omstendelig og god saksbehandling, og ikke som et enkelt forslag framsatt her i salen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg vil først få lov til å peke på at det engasjementet som SVs leder i alle sammenhenger og også her på talerstolen utviser når det gjelder skolepolitikken, er prisverdig. Det er også flott hvis det er slik at representanten Halvorsen har lagt merke til i regjeringserklæringen at en av de viktigste premissene som Regjeringens politikk skal bygge på, nettopp er kunnskap, forskning og utvikling. Det gjennomsyrer grunnlaget for den politikken som er formulert fra regjeringen Stoltenbergs side. Etter en lang kamp for noen måneder tilbake om hvem som var mest for skole, så var det et faktum at Arbeiderpartiet og SV fant sammen på mange viktige punkter da rekrutteringsmeldingen var til behandling i Stortinget. Men problemet er, her som i andre saker, at om Arbeiderpartiet og SV er aldri så mye enige, så gir ikke det flertall i Stortinget. SVs leder, representanten Halvorsen, har også i mange sammenhenger et stort engasjement i forhold til hvordan vi skal klare å skape flertallsløsninger i norsk politikk. Det er et engasjement Arbeiderpartiet også har. Det er et helt klart langsiktig mål å ha en struktur i det parlamentariske systemet som gir flertallsløsninger. Men det som er vanskelig å forstå i representanten Halvorsens argumentasjon, er hvordan hun knytter det til dagens situasjon. Representanten Halvorsen sier, kanskje med litt indignasjon, at Arbeiderpartiet påberoper seg en frihet til å søke ulike flertall. Men er det ikke nettopp det som er situasjonen i Det norske storting, at det ikke er grunnlag for noen flertallsløsninger, verken på den ene eller den andre siden? Og hvordan skal SV forholde seg til det? Til slutt: Skal vi regne med at SV vil inngå i et flertall der de faktisk er enige, og ikke bruke gasskraftsaken som et virkemiddel for å stille seg utenfor også i andre saker?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-23:
Jeg foreslår Morten Lund.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-23:
Svaret er ja, vi vil samarbeide om å finne løsninger som er til beste for innbyggerne i landets kommuner, som skal sikre at offentlig sektor skal gi et bedre tjenestetilbud på alle områder. For vi står overfor ganske store utfordringer, både innenfor helsesektoren, innenfor eldreomsorg, innenfor skolesektoren. Når det gjelder de aller fleste oppgaver som det offentlige i dag ivaretar, har vi store utfordringer framfor oss. Det skyldes rett og slett at vi som innbyggere i dette landet, har store forventninger til hva det offentlige skal ta seg av – vi har stadig økende forventninger til dette. På 1990-tallet har det vært gjennomført flere reformer enn noensinne tidligere: PU-reformen, som rett nok ble vedtatt på slutten av 1980-tallet, men hvor mye av gjennomføringen skjedde på 1990-tallet, 6-åringsreformen, stor barnehageutbygging, Reform 94, eldresatsingen, helsereformene osv. Alt dette er det kommunene og fylkeskommunene som har hatt ansvaret for å gjennomføre. Jeg har sagt tidligere at det er nødvendig å øke kommunenes inntekter i tiden framover. Ikke minst er det nødvendig å øke kommunenes frie inntekter, slik at kommunene i større grad selv kan avgjøre hvordan man skal bruke pengene. For jeg tror på at vett er noenlunde likt fordelt, og jeg tror at de som sitter nærmest de oppgavene som skal løses, er de som er best i stand til å se hvordan det bør gjøres. Jeg er grunnleggende overbevist om det. Derfor er jeg uenig i en utvikling som går i retning av mer statlig styring. Det er der jeg er usikker på hva Regjeringen vil. Når statsministeren bruker Tore Tønnes omlegging av SND og næringsarbeidet i fylkeskommunen ved å flytte det fra det regionale forvaltningsnivået og over til det statlige forvaltningsnivået, som et eksempel på vellykket omstilling av fylkeskommunen, er det etter min oppfatning å gå i feil retning. Vi ønsker ikke å gå i den retningen. Vi ønsker å desentralisere makt til kommunene, desentralisere oppgaver til kommunene og fylkeskommunene og ikke minst rydde opp i dobbeltarbeidet statlig og fylkeskommunal sektor imellom.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-23:
Svaret på det spørsmålet er nei, og jeg har problemer med å se for meg at den nye landbruksministeren har til hensikt å gå i den retning som representanten Hedstrøm nå beskriver. I så fall har vi funnet ytterligere et område hvor det vil være problematisk å samarbeide mellom sentrum og den nye regjeringen, og hvor den nye regjeringen i så fall må søke støtte hos Fremskrittspartiet og Høyre. La oss håpe at vi kan unngå en slik utvikling, for jeg er grunnleggende overbevist om at noen av fortrinnene med norsk landbruk er at vi har et småskalalandbruk som produserer trygg og god mat til en rimelig kostnad. Vi har aldri brukt mindre andel av vår inntekt til mat enn vi gjør i dag. Sentrumsregjeringen har lagt fram en stortingsmelding om landbrukspolitikk som medfører to grep. For det første har vi gjennom et skattegrep foreslått at matvareprisene skal reduseres. For det andre hadde sentrumsregjeringen til hensikt å legge fram en momsreform som ville innebære redusert matmoms og også på den måten reduserte matvarepriser, som ville bringe dem ned på nivå med våre nærmeste naboland, bl.a. Sverige. Jeg har registrert at arbeiderpartiregjeringen sannsynligvis ikke har til hensikt å følge opp denne momsreformen. Det vil i så fall jeg synes er ille hvis det er tilfellet, for jeg tror det kan være et helt nødvendig grep å gjøre. Vi skal holde fast ved det småskalalandbruket vi har. Vi skal utvikle småskalalandbruket videre og ivareta de fordeler som det innebærer å produsere mat på den måten som vi har gjort tradisjonelt her til lands, og som vi også skal gjøre i framtida. Et industrielt landbruk med de problemer som vi har sett i mange europeiske land i den senere tid, med sjukdomsutbrudd med de konsekvenser det får for folkehelsa, er ikke vi tjent med, og det er en utvikling som Senterpartiet ikke vil bidra til.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-23:
Jeg er enig med representanten Nilsen i at god infrastruktur og gode kommunikasjoner er avgjørende for utviklingen i Distrikts-Norge. Derfor har også sentrum, i henhold til et av de punktene som representanten Bondevik refererte til i sitt innlegg, til hensikt i tida framover å satse på forbedring av standarden på riks- og fylkesveinettet, nettopp fordi dette sammen med satsing på en del andre infrastrukturområder er helt avgjørende for hvordan utviklingen i Distrikts-Norge skal kunne ivaretas. Næringslivet er avhengig av å få fram varene sine raskest mulig, og innbyggerne i kommunene er avhengig av å ha gode transporttilbud for at disse samfunnene skal kunne utvikles. Jeg pekte på ett område, et nytt område, der jeg mener det er helt avgjørende at vi satser tungt i tida framover, og det er satsing på digital infrastruktur for å kunne møte det nye kunnskapssamfunnet og møte de utfordringene som ligger her. Rimeligvis er det ikke mulig å komme innom alle områder i løpet av ti minutter, men jeg har også, som representanten Nilsen, fått mange brev fra folk som ikke ønsket den sterke økningen i dieselavgiftene som kom i forbindelse med budsjettet for inneværende år. Til det er å bemerke at den avgiftsøkningen først og fremst var et miljøtiltak, hvor avgiftsøkningen ikke var lagt på miljødiesel, men på ordinær diesel. Den avgiftsøkningen har nå medført at vi i løpet av kortere tid enn forutsatt faktisk har klart å få innført miljøvennlig diesel hos de aller fleste oljeselskapene og på den måten kan redusere forurensningen. Dette avgiftssystemet fungerer på den måten at når man hever avgiftene for å bruke det som et miljøpolitisk virkemiddel, virker det faktisk etter hensikten. Men som tidligere finansminister Restad allerede hadde annonsert og hadde hatt flere møter med lastebilnæringen om: Vi akter å se på de samlede konsekvensene av den avgiftsøkningen som kom. Det står vi selvsagt fast ved, men jeg vil ikke forskuttere hva vi vil gjøre i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-23:
Det kunne selvsagt være fristende å svare at den beste måten å unngå en slik høyredreining i politikken på, er å gi oss økt oppslutning i valg. Når vi samarbeidet med Høyre og Fremskrittspartiet i de to første budsjettbehandlingene, skyldtes det at Arbeiderpartiet i to år valgte å sette seg på sidelinjen og ikke var villig til å inngå et samarbeid. Det var ikke bare derfor, men også fordi vi har sagt at vi samarbeider om de løsningene som ligger nærmest opp til oss i enhver sammenheng. Jeg har for øvrig registrert at Arbeiderpartiets leder, Thorbjørn Jagland, sier at årsaken til at de valgte å samarbeide om årets budsjett, ikke var at de hadde lagt kampen om kontantstøtten død, men det var første skritt på veien tilbake til regjeringsmakt – for man så at man på denne måten kunne binde sentrum til seg. Jeg har vanskelig for å tro at det virkelig skulle være tilfellet, for i så fall er det en meget dårlig strategi i forhold til framtidig samarbeid. Jeg står fast på det jeg har sagt, at på veldig mange områder ligger de beste løsningene i skjæringspunktet mellom Arbeiderpartiet og sentrum. På andre områder er det naturlig for oss å samarbeide med Høyre og Fremskrittspartiet. Sånn vil det også være i framtiden, for vi har ulikt syn på en del områder, som f.eks. eierskap – og som Forsvaret, hvor vi har et vidt ulikt syn i forhold til det som SV står for, for å ta ett eksempel. Jeg har ikke sagt at Arbeiderpartiets regjeringserklæring er en høyredreining på generelt grunnlag. Tvert imot, på veldig mange områder innenfor tiltredelseserklæringen varsler man en politikk som ligger tett opp til det sentrum står for, og hvor det vil være mulig for oss å finne gode løsninger i fellesskap. På enkelte områder derimot, som jeg skisserte i mitt hovedinnlegg, frykter jeg for at vi vil komme til å se en høyredreining og et tettere samarbeid mellom Arbeiderpartiet og høyrepartiene. Det håper jeg at vi skal kunne unngå gjennom å være konstruktiv og innby til samarbeid. Vi har ikke tenkt å drive obstruksjonspolitikk eller sette oss på sidelinjen, men tvert imot å finne løsninger for det vi står for, i så stor grad som mulig.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-23:
For å returnere: Jeg ser også fram til å møte representanten Dalheim i finanskomiteen, det kan komme til å bli både hyggelig og interessant. Jeg ser fram til det arbeidet. Når det gjelder revidert nasjonalbudsjett, er det selvsagt umulig å forskuttere noe som helst. Det som kommer til å bli avgjørende for hvordan vi håndterer revidert nasjonalbudsjett, er selvsagt hva Regjeringen kommer til å legge fram for Stortinget. Jeg har jo registrert at det på en del områder er kommet signaler om endringer, og på en del områder kanskje høyst nødvendige endringer. Jeg vil også benytte anledningen til å takke representanten Dalheim og Arbeiderpartiet for at de hjalp sentrumsregjeringen å få tilslutning til 99,6 pst. av det budsjettet som ble lagt fram. Vi har altså på den måten fått gjennomslag for det aller vesentligste av det vi har lagt fram i budsjettet, og det står vi selvfølgelig inne for. Men endringer som måtte komme utover dette, vil måtte komme til å bli behandlet som endringer. Så til et område som representanten Dalheim nevnte, kommuneøkonomien. Jeg har sagt i mange sammenhenger tidligere at år 2000 vil komme til å bli et særdeles utfordrende år for kommunesektoren. Vi vet at underskuddet i 1999 var stort. Det skyldtes først og fremst betydelige investeringer, bl.a. knyttet til eldrereformen. Men jeg vil minne om at når regjeringen Jagland valgte å gå av, var ikke det bare på grunn av 36,9, det var også på grunn av – som representanten Jagland den gang sa i tiltredelsesdebatten da Bondevik-regjeringen var etablert – de andre partienes overbud i forhold til offentlige utgifter. Det ble konkret siktet til de 5 milliardene som Senterpartiet bl.a. bidro til at kommunene fikk i økte inntekter i 1997, høyst nødvendige økninger i inntektene på det tidspunkt. Jeg ser også fram til å se hva slags forslag denne regjeringen vil komme til å legge fram i forhold til forbedring av kommunenes vilkår, i tråd med det som flere av regjeringsmedlemmene har signalisert.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Representanten Hagens beskrivelse av omstendighetene rundt regjeringsskiftet oppfatter ikke jeg som spesielt rettet mot Arbeiderpartiet. Derfor har jeg ikke andre kommentarer til det utover at regjeringsskiftet jo kom i stand etter at regjeringen Bondevik hadde stilt et kabinettspørsmål, ikke på bygging av gasskraftverk, som da alt var vedtatt, men på et forslag som det ble votert over i etterhånd, og som kunne skape noe usikkerhet rundt det Stortinget da allerede hadde vedtatt. For øvrig kom statsministeren i sin erklæring i går med en åpen samarbeidsinvitt til Stortinget – og til hele Stortinget. Hagen tar det nå positivt opp, men man sitter kanskje med den mistanken at en omfavnelse undertiden kan bli for hjertelig. Jeg tror at også representanten Hagen bør belage seg på at den nye regjering og Arbeiderpartiets stortingsgruppe vil arbeide med de problemstillinger som ble reist i går, ut fra sine forutsetninger. En av dem er helt opplagt en modernisering av offentlig sektor. Men dette dreier seg jo om en forbedring av den offentlige sektor, med større trygghet for den enkelte. Jeg tror ikke Hagen skal belage seg på at vi kan få et flertall i denne sal ut fra en forutsetning om å svekke og minske den offentlige sektor, ut fra Hagens ideologiske forestillinger. Om forslagene vil jeg si: Arbeiderpartiets stortingsgruppe vil selvfølgelig stemme for forslag i løpende orden etter hvert som sakene reises, men jeg tror ikke at den strategien å ta dem enkeltvis og løsrevet er den som vil skape den helheten vår stortingsgruppe kan stå for.