Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-03-14:
Jeg tror jeg skal starte med å bevege meg litt unna selve proposisjonen. Noen ganger tror jeg politikere – lovgivere – hadde ønsket å skifte ut befolkningen, fordi man får kritiske spørsmål, man blir beskyldt for mangel på handlekraft, og man leverer ikke i forhold til forventninger. Det er selvfølgelig ikke mulig. Denne delen av samfunnet skiftes ut jevnlig, hvert fjerde år skjer det heldigvis rokeringer, og det er bra, for det viser et dynamisk system som gjør det som må gjøres. Når det kommer til det å lage og utforme lover, bør vel de fleste lover være generelle, overordnede og ha noen prinsipper som bærer seg. Likevel er det behov for smalere lover til å ta høyde for og løse samfunnsproblem som kanskje berører færre, men som allikevel er viktige nok. Det opplever jeg er det vi er invitert til i dag, og som saksordføreren redegjorde for på en god måte. Det er ikke noe nytt at dette diskuteres. Jeg hadde gleden av å være med og behandle prinsippdelen av straffeloven våren 2005. Da var dette et tema på lik linje med det som er i dag. Riksadvokaten utfordret lovgiver – altså Stortinget – den gangen på enten å la flere bli idømt straff etter straffeloven eller å løfte terskelen slik at flere kunne komme inn under en særreaksjon. Det ville ikke Stortinget den gangen. Stortinget sa at dette måtte vi se nærmere på, man nedsatte utvalg, og i dag skal vi altså diskutere hva vi skal gjøre med dette – om man kommer et trinn videre. Det synes jeg er bra, for det viser på en måte at ting ikke er statiske, de er dynamiske, og man tar inn over seg de utfordringene man står i, fordi, som andre har vært inne på før meg her nå, vi kan altså ikke ha enkeltmennesker som – jeg hadde nær sagt – legalt begår kriminalitet. Det ville på en måte være å spille fallitt, og det ville være aller verst overfor dem som er ofre for den samme kriminaliteten, å se at de som har gjort det, går fritt omkring. Kanskje enda verre – hva med tilfeller der man har bakmenn som kynisk utnytter denne gruppen mennesker, som ikke kan straffes? Kan vi ha det? Svaret er igjen at det kan vi selvfølgelig ikke ha. Derfor er man nødt til å se på utfordringer og få på plass et system som virker også for disse. Og jeg tror det er helt riktig som andre har sagt, at det de primært trenger, er hjelp, men det vil også være sånn at når man gjør dette, vil det vise at samfunnet ikke godtar det de har gjort. I forrige uke hadde jeg gleden av å diskutere med ansatte på Brøset i Trondheim om samarbeidet deres med Trondheim fengsel. En av de utfordringene de kom med til meg og representanten Leirstein, var taushetsplikt mellom ansatte i helsevesenet og ansatte i kriminalomsorgen. Jeg tror ikke vi har løst disse utfordringene med det vi gjør i dag, men jeg håper at vi i hvert fall går i riktig retning, og jeg vil selvfølgelig også utfordre statsråden på å se henimot de taushetsutfordringene som fremmes fra de respektive sidene. Samtidig ønsker jeg også å gi statsråden honnør, for selv om det ikke er direkte inne i forlengelsen av dette, gjør denne regjeringen noe som ikke har vært gjort før, med det prosjektet man kjører på Ila, som viser at også innenfor fengselsmurene – innenfor fengselspopulasjonen – skal vi gjøre grep for å ivareta de svakeste av de svake. Det er på siden av dette, men likevel viser det en retning hos regjeringen som gjør i hvert fall meg stolt av de resultatene vi har. Når det er sagt, tror jeg ikke jeg skal si noe annet enn å ønske statsråden lykke til med jobben, og jeg er sikker på at om han har flere ting han ønsker å gjøre i så måte, innenfor denne og andre utfordringer når det gjelder samfunnsendringer, er Stortinget beredt til å bistå enda bedre enn vi gjorde i forrige sak.