Ingjerd Schou (Høyre), 2017-06-08:
Jeg håper ikke det går 50 år til neste gang vi tar en sånn reform som den vi nå står foran. Det er en historisk dag. Vi går fra 19 til 11 fylkeskommuner. Vi går fra 428 til 354 kommuner. Det har vært et møysommelig arbeid med stor involvering i kommuner, i fylkeskommuner og i det arbeidet vi har hatt her i Stortinget. Vi har gått til valg på at vi i Høyre ønsket en kommunereform, ikke for reformens skyld, men fordi nødvendigheten av å gjøre det for å sikre velferdstjenester til innbyggerne har vært til stede. Vi gikk også til valg på å avvikle fylkeskommunene, og kan i dag glede oss over at vi har en halv seier ved at vi har halvert dem. Dagens regjering gjennomfører det vi altså fikk i kontrakten med velgerne. Det er noe som er større enn Stortinget, og det er valgtinget. Det er den kontrakten vi har inngått med våre velgere. Forrige regjering forsøkte. Det var et enestående seminar – jeg satt i fylkestinget i den perioden – hvor man fikk endret på noen få oppgaver ut til fylkeskommunene og i tillegg overført en del nedslitte veier, uten at det dermed fulgte midler med det. Det var et mageplask. Det var en overmoden reform både når det gjaldt kommunestruktur, og når det gjaldt å gjøre endringer med fylkeskommunene. Det er meddelt nedenfra, både fra kommunepolitikere, innbyggere og fra politikere i fylkestingene. Å beholde dagens struktur, særlig når det gjelder fylkeskommunene – jeg skal omtale dem spesielt – ville ført til at det fortsatt ville være en diskusjon om fylkeskommunenes framtid. Allerede i 2005 mente Arbeiderpartiet at fylkeskommunene var for små for de oppgavene de mente de skulle ha. Man trengte større regioner. Hvis man ser på partiprogrammene fra Arbeiderpartiet, står det ordrett. I 2017 er de store nok. Det er status quo, og oppskriften ville være fortsatt forvitring. Distriktspolitikk er viktig for Høyre. Mer robuste kommuner sikrer at vi får nettopp de attraktive arbeidsmiljøene som gjør at vi i neste runde kan oppnå det som er målet med alt vi gjør, nemlig å gi innbyggerne bedre velferdstjenester og en kvalitet som er tålig lik i hele landet. Jeg har sittet og lyttet til debatten og må få si at presisjonen i språkbruken er så ymse. Østfold vil fortsatt være Østfold. Finnmark vil fortsatt være Finnmark, og Buskerud vil være Buskerud. Alle fylkene vil bestå. Ingen fylker blir avviklet. Det er hjemlet i Grunnloven, fordi det er vår valgkrets. Det er ikke det som er til behandling i dag, men det vi endrer i dag, er at vi omtrent halverer det folkevalgte nivået som heter fylkeskommune. Det ble etablert på 1960-tallet, og før det – for noen av oss er så godt voksne – var det ordførerne i herredsstyrene som samlet seg for å vedta oppgaver som var for store, eller som man hadde interesser av felles mellom kommunene. Fylkeskommunen kom på 60-tallet, og det er den vi nå endrer ved å halvere – ikke fylkene, men fylkeskommunene, det politisk valgte nivået. Det er det vi har oppe til behandling. Det vil gjøre at midler frigjøres både fra byråkrati og fra folkevalgte politikeres verv – slik som jeg har lest det, estimert til minst 300 mill. kr per år – som vi kan pløye over til andre oppgaver til glede for innbyggerne, det være seg videregående skole, fylkesveier og en rekke andre ting. Huset bygges. Møbleringen fortsetter. Og jeg må få minne om, slik jeg husker det, at den regionale stat er omkring 32 i tallet med 36 ulike geografiske inndelinger. Og Høyre er for at vi nettopp skal fortsette oppgavetildelingen til fylkeskommuner – de nye – og til kommuner – de større – slik at vi kan få de kortreiste arbeidsplassene og styrke nettopp det som ligger av forvaltning ute i det ganske land. Det heter distriktspolitikk, og det heter å bygge landet der ute nedenfra, slik man har etterspurt, og slik vi inngikk kontrakten da vi fikk tilslutning i det øverste: valgtinget.