Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-10-06:
Det er svært positivt det som er kommet frem under debatten i dag, at det er en bred oppslutning her i Stortinget både om den meldingen som statsråden har fremmet i forbindelse med evaluering av Reform 94, og om innstillingen hvor flertallet utgjøres av Arbeiderpartiet, SV og regjeringspartiene, mens Fremskrittspartiet, godt fulgt av Høyre, isolerer seg. Høyre har heller ikke funnet det nødvendig å ha noen egne forslag til løsninger, men støtter her i dag forslagene som kommer fra Fremskrittspartiet. Men nå konsentrerer representanten Lønning seg – og det er prisverdig – mest om lærerflukten. Jeg er enig i at vi står overfor et stort problem. Og det var også årsaken til at Arbeiderpartiets Sigvald Oppebøen Hansen foreslo at det skulle legges frem for Stortinget en rekrutteringsmelding, som vi dessverre har måttet vente noe for lenge på. Men når Inge Lønning nå sier at han ikke konsentrerer seg om forskning lenger, for det er liksom litt uvesentlig i forhold til det å konsentrere seg om lærerflukten, vil jeg si at Inge Lønning tidligere har brukt mye muskler på å gå i rette nettopp med den følgeforskningen som lå til grunn for den evalueringen som munnet ut i en melding. Men det jeg opplever som vesentlig at vi nå kan fortsette med, er at vi går inn og ser på hvordan læring skjer, og hvordan lærerrollen må være i en ny tid. Og da er det en god del gamle prinsipper som kanskje kan komme i hevd igjen, de gamle arbeidsskoleprinsippene om at man faktisk lærer mens man gjør noe, man lærer gjennom virksomhet, slik at vi ikke lager noen kunstige skiller mellom teori på den ene siden og praksis på den andre siden. Det er riktig, som flere har tatt opp her, at det er mange som ikke får med seg nok i den videregående skole, og som derved går rett inn i ufaglærte arbeidsområder. Men det kan også være at mange av dem faktisk kan, men at de ikke blir tatt med i en læringsprosess som gjør at de utvikler seg. Det er noe av grunnen til at vi så sterkt presiserer at det må være en kobling mellom samfunn, skole og arbeidsliv. Jeg skulle nå ønske, når vi står foran begynnelsen på et nytt årtusen, at vi kunne jobbe aktivt for at skolene virkelig blir til kunnskapsformidlere, at de blir mindre skoler i tradisjonell forstand og mer åpne serviceinstitusjoner med formidling av kunnskap, slik at videregående skole skal kunne gi både fulltids- og deltidsundervisning, kunne gi undervisning og annen hjelp til voksne som også driver selvstudier både på og utenfor skolestedet. De bør gi informasjon på sine områder, helst til alle som ønsker det. Jeg håper at statsråden nå vil ta med seg den nye reformen, kompetansereformen, fordi det er så mange voksne som ikke har fått muligheter tidligere, og sørge for at den videregående skolen legger til rette opplæring som også de kan finne seg vel til rette med. Helt til slutt. Når det gjelder lærernes arbeidssituasjon, er det ikke nok, slik som Inge Lønning durer frem med, opp ad stolper og ned ad vegger, å konsentrere seg kun om lønn, man må også se hvordan den helt konkrete arbeidssituasjonen er. Derfor har flere av oss sagt at vi må gå direkte inn i grunnskolen – både på barne- og ungdomstrinnet – for å se hvordan man kan gi lærerne mer hjelp til å dele på ansvaret. Og her har vi ikke hørt så mye fra Inge Lønning.