trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
Stortinget har fått seg forelagt finnmarksloven, der man på et overordnet nivå skisserer et lovverk knyttet opp mot det som skulle være spesielle rettigheter for urfolk. Det er jo en stor sak i seg selv. Jeg skal ikke komme inn på detaljer i den saken nå. Det vi ser her, er – jeg vet ikke om vi skal si mindre – eksempler på den konkrete hverdagen i forhold til den kampen man gjerne står i når det gjelder samisk kultur, samisk språk og ivaretakelsen av den samiske utdannelsen, som også gjelder samisk journalistutdanning. Det ser ut til å være behov for en annen type forståelse for at man trenger ekstra midler i miljøer som er særlig sårbare. Ser statsråden at man ikke kan betrakte universiteter og høgskoler generelt og samiske høgskolemiljøer likt, ut fra den sårbarheten som gjelder i små miljøer, der man ofte trenger større ressurser for å bygge opp og ta vare på fagmiljøene, større ressurser for å bygge f. eks. en samisk journalistutdanning og andre fagmiljøer, og at man bør unngå situasjoner der miljøene presses, fagmiljøet løses opp og fagfolk sier opp sine stillinger?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
I og med at det er fiskeriministeren som svarer her i dag, har jeg lyst til å stille et oppfølgingsspørsmål som for så vidt knytter seg til det spesielle i Finnmark, med den avhengigheten man har til fiskeriressursene nettopp i forhold til utdanning. Det vi ser, er at man ofte, også i kystmiljøene i Finnmark, mangler kompetanse når det gjelder fiskeri. Man går inn i basis, primærnæringene, men ikke nødvendigvis på en slik måte at man bygger opp kompetansegivende tiltak og har folk med høy utdannelse innenfor fiskerifaget. Har statsråden noen tanker om Samisk høgskole og høgskolemiljøet generelt i Finnmark når det gjelder å benytte denne type kompetanse i typiske kystsamiske områder, hvor det kanskje ikke er reindriften, men nettopp fiskeriene som har vært den tradisjonelle leveveien, og der man ser at det er behov for tiltak for å videreføre den type kultur og sikre bosetting og levedyktige lokalmiljøer i tiden som kommer?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Styret ved Samisk høgskole varslet på et tidspunkt at det ville trekke seg fra sine verv, slik også spørreren var inne på, dersom høgskolen ikke ble tildelt ca. 3 mill. kr ekstra i 2003. Utdannings- og forskningsdepartementet ønsker å finne en løsning på den videre utvikling av høgskolen, og som grunnlag for en vurdering er det etter departementets syn behov for en gjennomgang av budsjettsituasjonen ved Samisk høgskole. Departementet har derfor, etter dialog med Samisk høgskole, satt i gang en prosess der man i fellesskap og med ekstern bistand analyserer årsaken til høgskolens økonomiske situasjon. Siktemålet er å skaffe et materiale som gir grunnlag for å vurdere eventuelle tiltak i 2003, og se dette i forhold til høgskolens faglige utvikling videre, jf. St.meld. nr. 34 for 2001-2002 om høyere samisk utdanning og forskning. Departementet legger vekt på at det videre arbeidet gjennomføres i dialog med Samisk høgskole, og at arbeidet gjennomføres raskt.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Det er jo nettopp departementets oppfatning av at man må ha en annen forståelse av Samisk høgskole, som har gjort at man har gått i dialog. Det er en konsesjon – hvis man kan si det slik – fra departementets side, fordi man ønsker å gå bak tallene og få en god dialog, slik at man skal ha en felles forståelse av de behovene som er, og som klart er knyttet til de spesielle utfordringer som ligger i samisk kultur, språk og utdanning. Derfor har man nå gått inn i en dialog for å få klarhet i hvordan og hvorfor det har oppstått behov for tilleggsbevilgninger. Etter en rekke runder mellom departementet og administrasjonen ved høgskolen er partene kommet fram til enighet om et mandat for gjennomgang av den økonomiske situasjonen ved høgskolen. Det har forhindret truslene som har vært framsatt, om å fratre stillingene. Så er det også slik at man har blitt enige om at dette skal gjennomføres raskt av hensyn til den videre planlegging av høgskolen. Jeg viste jo til at man også har utpekt Samisk høgskole til å bli en vitenskapelig høgskole. Man har trukket inn eksterne miljøer, og på den måten vil man få et godt grunnlag for å bedømme behovet i framtiden.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Nå er jeg usikker på om spørreren spør om tankene i fiskeriministerens hode eller tankene i utdanningsministerens hode! Det er klart at fjordfiske og fiske knyttet til de samiske miljøene er en utfordring innenfor fiskeripolitikken. Det er klart at høgskolen i Kautokeino, som på mange måter forvalter vesentlige deler av utdanningskulturen, kan ha noe å bidra med i denne sammenheng. Her ser jeg ikke bort fra at vi i Fiskeridepartementet – og hvis jeg kan si vi i Utdanningsdepartementet – faktisk har en del berøringspunkter som vi bør se nærmere på i tiden framover, ikke minst når nå høgskolen forhåpentligvis skal utvikles til en vitenskapelig høgskole.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
I svaret til representanten Reikvam er det redegjort for at Stortinget har gitt departementet fullmakt til å organisere innkreving av Kopinor-avgiften og utgifter til papir/kopier for studenter ved underliggende institusjoner, jf. Budsjett-innst. S. nr. 12 for 2002-2003. Senest i 1998 redegjorde departementet for de retningslinjer institusjonene hadde å forholde seg til når det gjelder innkreving av kopi- og papirpenger. I henhold til retningslinjene kan slik avgift kun kreves i den utstrekning det dreier seg om betaling for reelle ytelser. Det må være samsvar mellom ytelsen og motytelsen. De såkalte kopipengene skal dekke institusjonenes omkostninger, herunder utgifter for kopiering av vernet materiale. Da kopibehovet for de ulike studentgrupper ved en institusjon kan variere, må kopipengene tilpasses deretter. Dette har departementet også redegjort for i et brev til Studentparlamentet i Oslo, 3. desember 2002. Prinsippet om at studentene kun skal betale for reelle ytelser, gjelder fremdeles. En studentgruppe skal ikke betale for mer enn det som ytes, og en studentgruppe skal ikke subsidiere andre studentgruppers studiemateriell. Dette er for at det ikke skal bli en form for skjult avgift for studiene fra institusjonenes side. Departementet har fått opplyst at styret ved Universitetet i Oslo har bestemt at det skal kreves inn penger fra studentene fra og med høstsemesteret 2003, for å dekke utgifter til Kopinor-avgift, kopiering og papir. Kopipengene skal være 200 kr pr. semester for alle programstudenter, bortsett fra studenter på den praktisk-pedagogiske utdanningen. For disse studentene er betalingen fastsatt til 125 kr pr. semester. Deltidsstudenter skal betale 100 kr pr. semester, og privatister unntas fra ordningen. Universitetet i Oslo har videre opplyst at de har regnet ut kopikostnader m.m. for ulike studentgrupper – oppdelt pr. fakultet – ved institusjonen, og deretter lagt seg på et beløp som er lavere enn kopikostnadene m.m. for den studentgruppen som har den laveste utgiftsposten for kopiering mv. Gjennom å ha lagt kopipengene på et nivå som er lavere enn minstenivået ved institusjonens enheter, hevder universitetet at ingen studentgruppe subsidieres av en annen studentgruppe. Løsningen er etter departementets syn derfor ikke i strid med retningslinjene.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Departementet har gjennomgått det materialet som universitetet har lagt fram. De har ikke innvendinger mot praktiseringen, nettopp fordi man har lagt seg lavere enn snittet for minstepris, og dernest fordi man har differensiert. Som jeg sa, er kopipengene 200 kr pr. semester for programstudenter, mens de som er på praktisk-pedagogisk utdanning, skal betale 125 kr pr. semester og deltidsstudenter 100 kr. Privatister unntas fra ordningen. Det er en differensiering allerede. Man har tatt hensyn til de reelle kostnader, og på den måten laget en ordning som er praktikabel, og som gjør at ingen subsidierer en annen gruppe.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Det er to forhold som jeg vil peke på i denne sammenhengen: For det første har jeg forståelse for at institusjonene ønsker å finne en praktisk løsning på innkrevningen av disse avgiftene. Man har gjort det på en måte som etter departementets syn er i tråd med de synspunkter vi har. Dernest er det slik at institusjonene ikke har mulighet til å nekte studentene adgang til eksamen ved manglende innbetaling av kopipengene. Studentene kan imidlertid nektes å ta kopier med mindre de betaler. Det prinsipielle i dette må nok avstemmes, ikke minst ut fra det praktikable. Som jeg har sagt i mine to foregående svar, ligger avgiftene lavere enn de reelle kostnader, og da har departementet ikke innvendinger mot at – i dette tilfellet –Universitetet i Oslo, praktiserer ordningen på denne måten.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Beslutningen om å flytte det eksisterende oljeverndepotet fra Fedje til Florø er tatt på bakgrunn av en helhetlig analyse av utstyrs- og personellbehovet for den statlige oljevernberedskapen langs hele norskekysten. Statens beredskap er dimensjonert for å ta hånd om større utslipp i forbindelse med skipsulykker. På bakgrunn av den analysen og en omfattende høringsrunde ble det foreslått endringer i depotstrukturen på Vestlandet. Forslaget omfattet nedlegging av depotet på Fedje. Samtidig – og jeg understreker samtidig – ble det foreslått å styrke depotet som i dag er lokalisert i Bergen, og flytte det nordover i leden hvor det finnes flere lokaliteter med tilfredsstillende infrastruktur. Videre ble det foreslått å opprette et nytt depot i Florø for å oppnå kortere responstid nordover mot Stad, hvor beredskapsdekningen ikke er tilfredsstillende i henhold til denne analysen. Under høringsrunden kom det innsigelser mot flytting av oljeverndepotet på Fedje fra lokalt og regionalt hold, slik det blir pekt på. På den bakgrunn ba Miljøverndepartementet SFT om å foreta en ny vurdering av en flytting av oljeverndepotet fra Fedje til Florø. Kystverket, som overtok SFTs ansvar for den statlige oljevernberedskapen fra 1. januar i år, har i tråd med dette gjennomført en særskilt beredskapsanalyse for den ytre delen av Fensfjorden/Nord-Hordaland. Selv uten å ta i bruk det statlige beredskapsdepotet på Fedje, og uten at alle de øvrige beredskapsressursene er fullt ut benyttet innenfor de gitte krav til responstider, viser analysen at det er tilstrekkelige ressurser til at målsettingene for oljevernberedskapen i området nås. Det har sammenheng med at det både på Sture og Mongstad er bygd opp en betydelig privat beredskap. Denne kan raskt bli mobilisert ved en statlig aksjon også utenfor bedriftenes primære geografiske ansvarsområde. Kystverket har etablert avtaler konkret om dette. Videre gjennomføres årlige øvelser basert på samhandling mellom statlige, private og kommunale ressurser under statlig ledelse i området, så man vet at dette fungerer. Samlet finnes det ca. 16 000 løpemeter med lenser og 43 opptakere innenfor det området vi snakker om. Materiellressurser setter dermed ikke begrensninger på beredskapen i området. Beslutningen om å flytte depotet på Fedje må også ses i sammenheng med at det statlige oljeverndepotet i Bergen vil bli forsterket og plassert lenger ut i Hjeltefjorden. Disse to tiltakene vil bli koordinert i tid. Dermed er det forsvarlig og riktig å foreta den endringen som vi har varslet.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Jeg er litt overrasket over at man til de grader trekker denne tilleggsanalysen i tvil. Det er jo betydelig samsvar mellom det som står i den opprinnelige analysen, og det som er forsterket gjennom denne siste. Som jeg har redegjort for, og som i annen sammenheng vil være velkjent, er altså den materielle mengde som finnes i regionen, av et slikt omfang, når vi ser på det private, det kommunale og det statlige utstyret, at situasjonen vurderes som tilfredsstillende og forsvarlig innenfor denne regionen. Det er grunn til å understreke at Fiskeridepartementet, som har det overordnede ansvaret for en tilfredsstillende oljevernberedskap, har gått dypt inn i dette. Og vi mener at det er forsvarlig. Konsekvensene av et stort akutt oljeutslipp vil selvfølgelig kunne bli omfattende hvis og når en eventuell hendelse skjer. Beredskapen må derfor være på et akseptabelt nivå langs hele kysten. Og sett på bakgrunn av de betydelige sikkerhetstiltakene som er etablert knyttet til innseilingen ved Sture og Mongstad, og den betydelige private og offentlige beredskapen som også er bygd opp i området, så finner jeg det fullt ut forsvarlig at oljeverndepotet på Fedje flyttes til Florø.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Jeg tror det er viktig at vi i de vurderingene som nå gjøres, holder fast på at det er den samlede beredskap som må ses på i denne sammenhengen. Jeg får følelsen av at man nå i beskrivelsen av risikoen knytter den ensidig opp til om man har en tilstedeværelse på Fedje eller ikke. Det blir på en måte feil. Jeg understreker det jeg har sagt tidligere, at man ikke kan se på flyttingen av depotet fra Fedje til Florø ensidig, for vi gjør noe annet samtidig: Vi flytter nemlig det depotet som ligger i Bergen sentrum, lenger ut i skipsleden. Man kompenserer på den måten for den reduserte mengde utstyr på Fedje, og totalen blir bedre. Summen av det private, det statlige og det kommunale ustyret gjør at det er kompensert på en meget tilfredsstillende måte, særlig når man flytter fra Fedje. Men jeg understreker at vi må se flyttingen ut av Bergen i sammenheng med flyttingen fra Fedje til Florø.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Det var det jeg forsøkte å svare på, for nøkkelordet i dette er lønnsomhet. Vi berger ikke industrien ved å sikre likviditet når mangel på lønnsomhet er hovedproblemet. Jeg minner om at det forslaget som kom fra Arbeiderpartiet, tydelig sa at det skulle ikke være konkurransevridende. Det er en misforståelse å tro at lønnsomheten øker ved å tilføre likviditet. Det er riktig at det i filetindustrien begynner å bli relativt få anlegg igjen langs kysten, ikke bare i Finnmark. Norway Seafoods er et eksempel på at man lykkes. Der har man sikret helårig drift gjennom å disponere trålerne. Man har sikret det ved å ta i bruk mer teknologi og på den måten redusere kostnadene. Vi har fra Regjeringens side bidratt i betydelig grad ved å bringe renten og kronekursen ned. I tillegg er det slik at det å tro at vi kan løse problemene ved å sprøyte inn statlig kapital, ikke er riktig. Jeg skal gi et eksempel som illustrerer det: I Tromsø sa Alfon Kræmer i sin tid, og han hadde helt rett: Hvis vi nå lar konkurrentene mine refinansiere flere ganger og få gratis likviditetslån, går jeg også konkurs. Det er denne konkurransevridningen som vil være konsekvensen av Arbeiderpartiets forslag, og da ville det bli enda færre anlegg i Finnmark.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Det siste handler jo om at man ikke vil høre. Man vil ikke høre på svarene, for svarene har jeg gitt her, og svarene har jeg gitt i andre sammenhenger. Man vil kanskje bare høre de svarene man har bestemt seg for på forhånd, som ensidig går på at man skal subsidiere enkelte bedrifter, som igjen vil ha som konsekvens at de andre blir svekket. Man kan altså forklare så mye man vil, at likviditet bedrer lønnsomheten, men det gjør ikke det. Man må ta noen grunnleggende grep som sikrer lønnsomheten. Jeg skal gi ett eksempel på at dette med likviditeten ikke var et problem i vinter. Da forslaget lå her, truet Arbeiderpartiet med at kjøpet ville bryte sammen. Nei, problemet i vinter var at det var et kappkjøp av fisk som gjorde at kvaliteten gikk ned, som igjen gjorde at mer fisk ble ført ut av landet ubearbeidet. Og det er slike grep vi må være villig til å ta, og ikke ensidig tenke 1970-tallsløsninger om å sprøyte mer offentlig kapital inn i næringen, for lønnsomhet og likviditet er ikke det samme. Men det blir dårlig likviditet av dårlig lønnsomhet, og jeg inviterer Arbeiderpartiet med på å ta grunnleggende grep i fiskerinæringen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Problematikken knyttet til utnyttelse av fiskeressursene generelt og torsken spesielt dreier seg egentlig om to problemstillinger – ikke bare én. Den første problemstillingen er knyttet til utkast av fisk, mens den andre problemstillingen dreier seg om i hvor stor grad man utnytter råstoffet etter at fisken er landet. Utkast av fisk representerer en alvorlig form for ressurssløsing. Utkast er ikke etisk forsvarlig lenger, og er selvfølgelig noe som i størst mulig grad må og skal unngås. Allerede for 15 år siden innførte vi derfor i Norge utkastforbud for torsk og hyse i norsk økonomisk sone, og innen fem år var alle de viktigste kommersielle artene vi fisker på, underlagt et tilsvarende forbud. I tillegg har vi etter hvert utviklet ganske omfattende tiltak som i størst mulig grad skal hindre at fiskerne tar opp fisk som de ikke ser seg tjent med å beholde. Disse virkemidlene består bl.a. i minstemåls- og maskeviddebestemmelser for redskapen, samt stenging av fiskefelt med for stor innblanding av fisk under minstemål. Dessuten har det i en årrekke vært satset betydelig på utvikling av redskapsteknologi, bl.a. med det formål å sikre en bedre seleksjon. På disse områdene er Norge faktisk blant de aller fremste i verden, og vi bruker betydelige ressurser på å inspirere andre land til å benytte seg av de samme teknologiske løsningene og innta de samme holdningene. Sist, men ikke minst, forsøker vi å forhindre utkast gjennom Kystvaktens inspeksjoner ute på fiskefeltene. Jeg kan derfor forsikre om at vi tar det forholdet som tas opp her, på en svært alvorlig måte, og at alle former for ulovlig utkast av fisk som blir avdekket, blir slått hardt ned på, for det er en form for miljøkriminalitet som ikke er akseptabel. Når det så gjelder Russland, har de hatt et tilsvarende utkastforbud for torsk og andre viktige kommersielle arter i sin økonomiske sone omtrent i like lang tid som vi har hatt det i Norge. Og akkurat som det er norske kontrollmyndigheter som håndhever regelverket i norsk fiskerijurisdiksjonsområde, er det russiske kontrollmyndigheter som håndhever regelverket i russisk økonomisk sone. Norge har derfor egentlig ingen mulighet til å påvirke graden av utkast i russisk økonomisk sone direkte, utover at det er en problemstilling som drøftes i Det permanente utvalg for forvaltnings- og kontrollspørsmål under Den blandete norsk-russiske fiskerikommisjon. Dette er et tema nær sagt ved enhver anledning. President, hvis jeg bare kan få tid til å touche den andre problemstillingen som jeg reiste, vil jeg si at utnyttelse av råstoffet etter at fisken er landet, er noe som vi også er særdeles opptatt av. Jeg har arvet fra en tidligere regjering som ikke er fremmed for spørreren, departementets visjon «Verdier fra havet – Norges framtid». Det ligger nettopp innenfor det området som det her spørres om, det å utnytte ressursene på en fullverdig måte, og det er ikke å sløse med ressursene i form av utkast.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Spørreren sier at det er fokusering på konkurser. Det er et faktum at næringen har problemer. Men jeg skulle håpe at vi også i denne sal kunne være med på å løfte fram de muligheter som er innenfor norsk fiskerinæring. For hver gang alle i denne sal er opptatt av bare elendighetsbeskrivelser, forsterker vi det. Derfor synes jeg det er veldig positivt at et problemområde som dette blir reist. Når det gjelder Russlands håndtering av dette, er vår innflytelse begrenset til den dialog vi har i Den norsk-russiske fiskerikommisjon, hvor utkast er et tema fra tid til annen. Vi kan ikke gå inn og kontrollere i russisk sone, like lite som norske fiskere ville sette pris på at russerne foretok kontroll av denne type i norsk sone. Når det gjelder maskevidde, er det selvfølgelig opp til oss å endre det på norsk side. Men det er ikke en aktuell problemstilling, for det som beskrives her, er ikke en norsk problemstilling. Etter mitt skjønn har vi en kontroll på dette fra norsk side som er tilfredsstillende. De store utfordringene er jo å utnytte 100 pst. av fisken. I dag er det slik at vi kaster store deler eller ikke utnytter såkalte biprodukter på en fullverdig måte. Her ligger et enormt utviklingspotensial. Og med den tilnærming spørreren har, ser jeg at vi har mye å utrette i fellesskap.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-14:
Jeg håper det er forståelse for at hvis jeg skal redegjøre for mine ambisjoner på dette området i løpet av det ene minuttet jeg har, får jeg kort tid, for jeg har større ambisjoner enn som så. Jeg er ikke enig i den beskrivelsen at vi nærmest skulle være en sinke både når det gjelder redskapsteknologi og når det gjelder utnyttelse av biproduktene. Der er vi langt fremme. Fra Regjeringens side har vi satt inn betydelige ressurser på forskningsbiten, akkurat som også næringen gjør, for å utnytte bifangst og såkalte avfallsprodukter. Men det må ikke blandes med utkastet. Utkastproblematikken er knyttet til å fiske undermålsfisk, ulovlig fisk, eller fisk som ikke blir utnyttbar. Det er to problemstillinger som vi må holde atskilt. Men vi må nok samtidig erkjenne at fra norsk side er det gjennom dialog og utveksling av synspunkter og kunnskaper vi kan påvirke russerne. Norske fiskere og norske myndigheter ville nok ikke sette pris på at russiske myndigheter skulle foreta denne kontrollen som det tillegges nasjonale myndigheter å gjøre. Men vi har en offensiv holdning. Jeg skal møte den nye russiske fiskeriministeren i Canada hvis Stortinget tillater det i forhold til noen debatter som skal gå, og jeg håper at vi skal få en god dialog på politisk nivå også i framtiden, slik mine forgjengere har hatt med forgjengerne i Russland.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren, som vil bli besvart av fiskeriministeren: «På skriftlig spørsmål fra undertegnede den 6. desember 2002 om kopiavgift ved Universitetet i Oslo svarte statsråden at «Prinsippet om at studentene kun skal betale for reelle ytelser gjelder fremdeles. Da kopibehovet for de ulike studentgruppene ved en institusjon kan variere, må kopiavgiften tilpasses deretter». Den 25. mars i år vedtok Kollegiet ved universitetet likevel en flat obligatorisk kopiavgift på 400 kr pr. student. Strider ikke dette da både mot statsrådens svar og departementets egne retningslinjer?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
Jeg takker for svaret. For det første er jeg kjent med hva Stortinget har vedtatt, at institusjonene har rett til å kunne ta en avgift hvis de finner det hensiktsmessig. Jeg er likevel overrasket over svaret, for her opererer de med en flat avgift, en avgift som er lik for alle studenter. Selv om universitetet og ledelsen sier at avgiften er lagt så lavt at det ikke er subsidier mellom de ulike gruppene, er jeg likevel overrasket over at de opererer med en flat avgift. Mitt tilleggsspørsmål til ministeren blir: Ville det ikke vært prinsipielt riktig at en gikk inn og påviste hva slags utgifter de ulike gruppene har, og så ut fra det laget et system for betaling? Derved slapp en et system med en flat ytelse som de fleste helt åpenbart vil oppfatte som en generell studieavgift.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-14:
Jeg har lyst til å prøve å ta en prinsipiell tilnærming: En innfører en flat avgift, og så dekker en seg bak at dette er en avgift som skal dekke noen kostnader. Likevel er den flat på den måten at den er lik for alle studenter, med den lille modifikasjon som statsråden har redegjort for. Vil ikke statsråden oppfatte dette som en generell studieavgift? Vil ikke dette få karakter av en generell studieavgift når en går inn og lager en flat ordning fremfor å gå inn og si at kopikostnaden er slik og slik for de ulike fakulteter, institutter eller hva det måtte være, og så pålegge en avgift ut fra det? I og med at han legger seg på en flat avgift, får dette karakter av en studieavgift. Har ikke statsråden prinsipielle betenkeligheter med å pålegge en slik generell avgift som av de aller fleste studenter blir oppfattet som en studieavgift? Er dette første skritt på en vei i retning av å innføre en generell studieavgift ved våre utdanningsinstitusjoner?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Her kommer et spørsmål til fiskeriministeren som ligger innenfor fiskeriministerens ansvarsområde: «Departementet har etter det jeg kjenner til, sluttet seg til forslag om å flytte eksisterende oljeverndepot fra Fedje i Hordaland til Florø. Årlig er det ca. 2 500 anløp til oljeraffineriet på Mongstad, Europas nest største oljehavn. Flyttingen er mot enstemmige råd fra berørte kommuner og fra fylkesutvalget i Hordaland. På bakgrunn av den store tankbåttrafikken og de enorme miljøkonsekvensene for Hordalands skjærgård av en eventuell ulykke, vil statsråden foreta en ny vurdering for å beholde oljeverndepot på Fedje?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Fra ulike hold er det uttrykt bekymring nettopp over at den tilleggsanalysen for Fensfjorden og Mongstad/Sture-regionen som er foretatt, ikke er god nok. Den gir ikke et korrekt trafikkbilde og en korrekt beskrivelse av situasjonen som faktisk kan oppstå på bakgrunn av omfanget av anløp, størrelsen på skipene og typen last. Den siste tilleggsanalysen var faktisk også unntatt offentlighet i en periode. Mener statsråden at han har forsikret seg om at risikoanalysene gir et korrekt beslutningsgrunnlag? Og mener statsråden at saken er opplyst i henhold til forvaltningslovens bestemmelse?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Om man konkluderer med at risikoen er betryggende dekket, er jo helt beroende på hvordan man beskriver selve risikosituasjonen. Blant de 2 500 anløp er det 50 anløp av skip på over 300 000 dødvekttonn. Det er kjent at noen av disse skipene som har vært på Mongstad, i etterkant har hatt svikt i maskineri og motorkraft andre steder. Hendelsene kunne like godt ha inntruffet på vei inn i eller på vei ut fra området, og det understreker den store risikoen som er i området. Jeg har lyttet til svarene, men vil likevel ha følgende som et siste tilleggsspørsmål: Kan statsråden tenke seg en både-og-løsning, der oljeverndepotet på Fedje opprettholdes, siden det ligger midt i en høyrisikosone og dermed kan nå en aktuell og vanskelig hendelse på et minimum av tid?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «For 5 år siden fantes det 60 filetanlegg i Nord-Norge. I dag er det 10 anlegg igjen. Inntil i fjor var det registrert 33 fiskeriindustrianlegg i Finnmark, nå er drifta stanset ved 14 av disse. Denne dramatiske avskallingen i fiskeindustrien rammer de små samfunnene langs kysten ekstra hardt. Hvilken strategi har statsråden, på kort og på lang sikt, for å snu denne negative utviklingen?»
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg støtter fullt ut det han sier om at lønnsomhet må være prioritet nr. 1. Det er også utgangspunktet for mitt oppfølgingsspørsmål. I Finnmark har vi pr. i dag – den siste rapporten kom i går – sju–åtte anlegg som er i drift, ett av dem går med overskudd. Likviditeten er det dramatiske i situasjonen akkurat nå. Arbeiderpartiet foreslo for et par måneder siden en garantiordning for fiskeindustrien i en størrelsesorden på 200 mill. kr. FHL var den gang skeptisk til en slik ordning, i dag gir de andre signaler. De stiller seg positive til det, og det kommer både fra de store nasjonale selskapene og fra de små lokale selskapene. Regjeringa har hele tida vært imot en slik ordning. Mitt spørsmål til fiskeriministeren blir da: Hva slags alternativ løsning har Regjeringa for å bidra til å løfte fiskeindustrien ut av den vanskelige likviditetssituasjonen som den er i akkurat nå?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Det er ikke snakk om å sprøyte inn kapital i filetanleggene i dag, det er snakk om å løfte dem over en kneik. Når statsråden nevner Norway Seafoods, er det interessant, for også Norway Seafoods var med på den store fiskerikonferansen i Båtsfjord og sa det samme som jeg sier: Man trenger å ha et lite likviditetsløft akkurat nå. Og det er skuffende at fiskeristatsråden ikke vil høre på verken de store selskapene eller de små selskapene, og at han ikke har noe alternativ å bidra med i denne situasjonen. Det er ikke snakk om å sprøyte inn penger på lang sikt, det er ikke snakk om konkurransevridning, men det er snakk om å betale sine løpende kostnader inntil man kan komme over kneika, for det er lønnsomhet på lang sikt i fiskerinæringa. Det vet statsråden, det vet jeg, og det sier også næringa selv. Problemet er at i dag er likviditeten så dårlig at man risikerer at anlegg må legge ned, fordi man for en kort tid har store problemer. Jeg fikk ikke svar på mitt spørsmål om hva som er alternativene, og det beklager jeg på vegne av fiskerinæringa langs kysten.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Havforskningsinstituttet PINRO i Murmansk slår fast i nye rapporter at store verdier tilsvarende 2 pst. av oppfisket kvantum kastes over bord av russiske fiskere. Det slås fast at også norske fiskere kaster store verdier. Utfordringene i fiskerinæringa er store, med konkurser og en økende arbeidsledighet. En større grad av utnyttelse av den totale kvoten ville bidratt positivt. For eksempel Island har en utnyttelsesgrad på torsken på 95 pst. Hva vil statsråden gjøre med denne problematikken?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
Jeg vil takke for statsrådens grundige svar. Forrige spørsmål viste også at utfordringene langs hele kysten vår er veldig store. Det er konkurser og nedleggelser som kommer i fokus. Jeg har lyst til å høre veldig klart fra statsråden om han kan bekrefte de opplysningene som går fram av mitt spørsmål, at det er en faktisk dumping som skjer. Selv om vi i dag har klare bestemmelser og forbud – vi har lovreguleringer på det – er vi nødt til, hvis dette foregår i stor skala, å gå inn i problemstillingene på en ny måte og se på andre typer virkemidler for å stoppe det. Jeg synes at det blir feil hvis vi hviler oss på gjeldende lov og ikke er villige til å gå inn og se på disse store utfordringene på en ny måte. Vi ser at det er en del andre land som tenker nytt i forhold til å kunne utnytte en større del av fisken. Jeg har også lyst til å spørre statsråden når det gjelder maskevidde, om det er slik at statsråden også vil kunne endre på en del av de bestemmelsene som foreligger nå, slik at vi faktisk kan ta i bruk også mindre fisk.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-05-14:
For en gangs skyld tror jeg at fiskeriministeren og jeg er veldig enige om det som handler om mulighetene for hele Kyst-Norge. Men samtidig må vi også fokusere på det som er negativt, på en konstruktiv måte, og når vi får den type kunnskap, synes jeg at en er nødt til å gå inn i det på en seriøs måte, når en ser det som skjer langs hele kysten. Jeg synes at statsråden er litt defensiv i forhold til det som går på våre muligheter med hensyn til Russland, selv om vi har utvalg som skal håndtere det. Politisk press, det at en er pådriver og har et sterkt engasjement, kan også føre fram på tvers av landegrensene. Jeg vil oppfordre statsråden så sterkt jeg kan til å ta opp disse problemstillingene i kraft av sin posisjon og ikke delegere dette nedover i systemet. Når det gjelder spørsmålet om maskevidde, handler dette om hvordan vi kan utnytte en større del av fangsten vår enn hva vi faktisk klarer i dag. Når det er andre land som har klart(presidenten klubber) dette på en god måte, må vår holdning og tilnærming være at vi skal makte det samme. Da er spørsmålet – jeg skal avslutte – til statsråden: Hva er hans ambisjon, eller hvordan tenker han å ta tak i denne utfordringen i tiden som kommer? (presidenten klubber)
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Statens vegvesen har utredet konsekvensene for utvidelse av dagens E6 fra to til fire felt på strekningen Gardermoen–Moelv. Vil statsråden medvirke til at det gjennomføres en lignende utredning for E6 fra to til fire felt på strekningen Moelv–Trondheim?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Jeg er glad for at statsråden i hvert fall vil legge vekt på å bygge ut stamveinettet. Det var allikevel ikke så veldig mye holdbarhet i det som kom. Jeg er klar over den nye normen på 10 000, at man skal ha den for å bygge firefelts vei, men når vi ser på de analyser for økning i trafikken som har vært laget de siste 30 årene, har jo de slått helt feil, og de statistikkene som blir laget videre, har vel samme holdbarhet som det som har vært. Men så vil jeg vise til to analyser. Den ene er av 30 møte- og utforkjøringsulykker på E6 på strekningen Jessheim–Tretten. «Vei med fysiske midtdeler vil fjerne de alvorlige møteulykkene», heter det i rapporten fra analysegruppen Jessheim–Tretten. En annen analyse er fra SINTEF i Trondheim, som har gjort en dybdeanalyse av møte- og utforkjøringsulykker, de vi ofte kaller «de uforklarlige» ulykkene. Konklusjonen er at 75 pst. av ulykkene kunne vært unngått hvis veien hadde hatt midtdeler eller rekkverk. Vil ikke da statsråden se litt på de veiene hvor vi har store, alvorlige møte- og utforkjøringsulykker – det er jo to tredjedeler av alle ulykkene – og vil hun ikke ta kostnadene ved disse ulykkene også inn i den beregningen?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-05-14:
Nå sies det i den konsekvensutredningen som Statens vegvesen har gjort om E6 fra Gardermoen til Moelv, at utbygging av den fra to- til firefelts veg med midtdeler er et samfunnsøkonomisk lønnsomt prosjekt. Tror ikke statsråden at det også vil være et lønnsomt prosjekt samfunnsøkonomisk å gjøre dette gjennom Gudbrandsdalen?
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
De nye stamvegnormalene legger til grunn at det er behov for fire felt når årsdøgntrafikken er mer enn 10 000 kjøretøy. Vegdirektoratet har som del av arbeidet med Nasjonal transportplan for perioden 2006–2015 analysert hvilke deler av stamvegnettet som ut fra disse kriteriene får behov for utbygging til fire felt eller mer i et 30-årsperspektiv. E6 mellom Oslo og Trondheim er en viktig og tungt trafikkert del av stamvegnettet vårt. Med utgangspunkt i gjeldende trafikkprognoser vil strekningene Oslo–Moelv–Øyer og Melhus–Trondheim på E6 få behov for fire felt eller mer i løpet av disse 30 år. På den mellomliggende strekningen Øyer–Melhus er trafikkgrunnlaget lavere. Statens vegvesen vil med det første starte arbeidet med en konsekvensutredning for ombygging av E6 fra to til fire felt fra Melhus til Trondheim. I tillegg vil Vegvesenet gjennomføre nødvendige utredninger om videre utvikling av E6 mellom Moelv og Melhus. Jeg kan også nevne at det første demonstrasjonsprosjektet i Norge for nullvisjonen for drepte og alvorlig skadde i vegtrafikken nå blir igangsatt på E6 mellom Lillehammer og Øyer. Her vil det som en del av prosjektet bli utprøvd ulike typer sikkerhetstiltak på eksisterende veg, noe som vil kunne bidra til å redusere ulykkestallene på denne strekningen. Utviklingen av E6 som helhet vil bli nærmere vurdert som en del av arbeidet med Nasjonal transportplan 2006–2015. Jeg er i forbindelse med Nasjonal transportplan innstilt på å legge større vekt på utbyggingen av stamvegnettet både for å redusere ulykkestallene og for å bedre næringslivets transportmuligheter.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Det har vært mange runder i denne salen om nettopp trafikksikkerheten, også knyttet til det området vi snakker om her, og jeg vil si også i dag at jeg er fortsatt veldig opptatt av trafikksikkerheten knyttet til trafikken her. Det er helt rett at på veger med mye trafikk vil midtdeler kunne være et viktig bidrag til å redusere denne typen alvorlige ulykker. Det er derfor vi fra Regjeringens side velger både å framskynde bygging av firefelts veg med midtdeler andre steder i landet og å sette i gang prosjekter med midtdeler, fordi vi er klar over at de har en viktig betydning.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Litt av hensikten med at vi har en etat som er fagekspertise, er at vi skal få etaten til å foreta slike beregninger. Jeg stoler på de beregningene som blir gjort i forhold til analysene av ulike deler av vegnettet. Jeg vet også at det er av stor betydning for samfunnsøkonomien at vi får redusert trafikkulykkene, for det koster samfunnet veldig mye at disse skjer. Det har vært en viktig faktor i de analysene som har blitt gjort, og vil være det i de som blir gjort i forarbeidet til Nasjonal transportplan. Det er viktig at vi får gjort noe med de vegene som er av stor betydning både for næringslivet og for transporten generelt, og som er veldig ulykkesbelastet. Det er helt rett at det er områder på E6 mellom Oslo og Trondheim som er svært ulykkesbelastet. I går var jeg på befaring i Hedmark og Oppland og ble meget godt orientert om de utfordringene man ser lokalt i forhold til situasjonen der. Det er en viktig oppgave for oss alle å bidra til at vi kommer videre med dette, også på E6 mellom Oslo og Trondheim.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Når det gjelder utviklingsplanene for Sola, har styret i Avinor AS nylig besluttet at ombygging skal skje for å utbedre en del forhold som oppfattes som flaskehalser for passasjerer og brukere av terminalen. Dette dreier seg i hovedsak om justeringer innenfor eksisterende bygningsmasse for å øke kapasiteten på områdene ankomsthall utland, avgangshall utland, innsjekkingsområde, kontrollområdet for trafikk til land utenfor Schengen-området samt bagasjesorteringen. I tillegg vil man vurdere en del tekniske oppgraderinger. I 1990-årene var det en jevn trafikkøkning over Sola fram til 1998. Da var antallet passasjerer nær 3 millioner. Fra og med 1999 har det vært nedgang i totaltrafikken hvert år til i underkant av 2,5 millioner passasjerer i 2002. Hele trafikksvikten skjer innenlands. Utenlandstrafikken har hele tiden økt. Avinor vil derfor utbedre forholdene der hvor trafikkveksten skjer, dvs. i utenlandstrafikken. Det opplyses at detaljplanleggingen nå pågår, og at investeringsbeslutning ventes høsten 2003. Avinor har drøftet nevnte tiltak med SAS-gruppen som i hovedtrekk stiller seg bak prioriteringene. Videre har Avinor hatt møter med regionens politikere og representanter for Sola Terminalbygg AS. Jeg vil også understreke betydningen av Regjeringens forslag om betydelig økte bevilgninger til kjøp av lufthavntjenester i det regionale flyplassnettet i inneværende år, som Stortinget støttet opp om. Dette har styrket Avinors økonomiske evne til nødvendig utvikling også på stamflyplassene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Som jeg nevnte i mitt forrige innlegg, har det vært en utvikling i forhold til passasjerantallet, og man har hele tiden foretatt en analyse av behovet. Det er riktig at det har vært flere planer knyttet til løsningene på flyplassen. Jeg vil understreke at det er inngått et nært samarbeid med lokale krefter om flyplassen for å være sikker på at Avinor får de innspill som de bør ha i denne runden. Så vil jeg også minne om at vi har et ansvar for helheten i en solidarisk luftfartspolitikk i Norge. Derfor må vi ta høyde for at det er flere plasser vi trenger å ta i et tak, og vi trenger å ta i et tak på Sola lufthavn. Jeg får selvfølgelig innspill fra Avinor når det gjelder de analysene de gjør, og jeg stoler på det samarbeidet de har både med lokale krefter og ikke minst med flyselskap som trafikkerer flyplassen. Det er veldig viktige innspill i forhold til hvilke løsninger som er nødvendige, og som bør gjennomføres på Sola.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Jeg vil gjerne minne om hvorfor staten velger å bruke så mye midler som vi dog gjør, på kjøp av lufthavntjenester. Det er fordi vi skal sørge for at vi har et solid og godt lufthavnnett i Norge. Det gir Avinor økonomisk rom for å gjøre ting vi ikke fikk gjort tidligere. Omdanningen til AS sammen med at vi nå bruker mer penger på luftfarten, gjør at vi er i stand til å gjennomføre de tingene som vi tidligere ikke kunne gjennomføre. Vi er nå kommet lenger i forhold til Sola enn vi har vært før, bl.a. takket være omgjøringen til AS. Det er også åpnet for et samarbeid med lokale krefter, som jeg har sagt jeg ønsker velkommen. Når det gjelder de analyser som nå gjøres, vurderer man hvilke tekniske oppgraderinger som er nødvendige. Tåkelys er en av de tingene som da naturlig bør inngå, og vil inngå og skal inngå. Disse vurderingene gjøres. Når det gjelder at dette er en bedriftsøkonomisk analyse, vil jeg si at slike analyser gjøres også, men de blir sett i et samfunnsøkonomisk og et helhetlig perspektiv. Det er en del av denne regjeringens politikk.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Det er fylkeskommunene som prioriterer tilskudd til drift av den lokale kollektivtransporten ut fra bl.a. frie midler over Kommunal- og regionaldepartementets budsjett. For Kolsåsbanen er Oslo og Akershus etter hva jeg er kjent med, i dialog om aktuelle driftsalternativer. Derfor finner jeg det ikke riktig å gripe inn overfor lokale myndigheter i forhold til drift på denne bestemte banestrekningen. Denne typen statlig detaljstyring av lokalt folkevalgte er ikke i tråd med denne regjeringens holdning til lokalt folkestyre. Imidlertid bidrar Regjeringen nå sterkere fra statens side til å bedre kvaliteten på det lokale kollektivtilbudet i hovedstadsområdet enn noen tidligere regjering. Det skjer ikke ved å detaljstyre lokale myndigheter, men ved å delta i spleiselag med bl.a. Oslo kommune om å ruste opp T-banesystemet i Oslo for milliardbeløp. Her inngår bl.a. utbygging av T-baneringen, oppgradering av skinneganger og innkjøp av nye T-banevogner. Videre er bevilgningene til lokaltogdrift i Oslo/Akershus i år økt betydelig for å finansiere innsetting av nye, moderne lokaltog i Oslo/Akershus. Regjeringen har forsert utbyggingen av nytt dobbeltspor mellom Asker og Sandvika, som det bevilges milliardbeløp til fram mot 2005. Statens direkte bidrag til kollektivtransporten i Oslo og Akershus har til nå først og fremst vært rettet inn mot investeringer i infrastruktur. Jeg legger fra 2004 også opp til innføring av en incentivordning hvor midlene kan benyttes fritt også til drift av kollektivtransport, dersom storbyområdene forplikter seg til å dempe veksten i transportbehovet og øke andelen kollektivreiser på bekostning av personbilreiser. Jeg har i tillegg tatt initiativ til å etablere et regionalt samordningsorgan som skal stå for koordinering av tiltak for utvikling av kollektivtransport i det utvidede hovedstadsområdet. Etablering av et slikt organ vil medvirke til at driften av kollektivtransporten i det utvidede hovedstadsområdet skal kunne bli sett bedre i sammenheng. Jeg har som mål at det nye samordningsorganet skal være etablert ved årsskiftet. Det vil være et viktig grep for å sikre en mer helhetlig planlegging og disponering av de betydelige midlene som allerede brukes på kollektivtilbudet i hovedstadsregionen.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Vi tar mål av oss til at samordningsorganet skal tre i kraft fra 1. januar 2004. Jeg skulle gjerne ha sett at vi kunne ha fått det i funksjon tidligere, men primært av praktiske årsaker har vi satt oss som mål at det skal tre i kraft fra 1. januar 2004. Jeg finner det som sagt ikke naturlig å gripe inn i lokaldemokratiet på den måten nå, for vi har ikke pr. dags dato noen institusjon for å gjøre det. Jeg ønsker selvfølgelig at vi skal ha en god kollektivtransportløsning også i dette området, men – som sagt – det pågår en dialog, og den velger jeg å avvente nå.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Selvfølgelig er jeg opptatt av utviklingen når det gjelder Kolsåsbanen, så jeg kommer til å følge med på den, samtidig som den nå ligger i de lokale myndigheters ansvarsområde. Det er viktig at vi har en god kollektivtransport i og rundt hovedstaden, og da er Kolsåsbanen unektelig en del av det. Derfor er det av stor interesse for meg å følge med på hvordan det utvikler seg.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Drifts- og vedlikeholdsoppgavene på vegsiden vil bli konkurranseutsatt over en fireårsperiode fram til 2006. Vegdirektoratet vil i 2003 lyse ut 24 kontrakter av totalt 107 kontrakter. I gjennomsnitt vil kontraktsummen ligge på om lag 25 mill. kr pr. år, men kontraktene har stor spredning i størrelse, slik at flere kontraktsummer vil være lavere enn 10 mill. kr pr. år. Vegdirektoratet vil etter at anbudsperioden i 2003 er avsluttet, foreta en evaluering av prosessen, herunder evaluering av størrelsen på kontraktene og om det er reell konkurranse om oppdragene. Ut fra resultatene av evalueringen vil det bli vurdert hvorvidt størrelsen på kontraktene bør endres ved neste utlysning av funksjonskontrakter. Også spørsmål om egenkapital og bankgaranti vil det da være naturlig å se på på nytt ut fra erfaringene i 2003. Jeg har over lang tid hatt kontakt og dialog med Maskinentreprenørenes Forbund, MEF, om denne saken, og fått nyttige innspill fra dem i forhold til småbedrifters ønsker og behov i forbindelse med konkurranseutsettingen. Vegdirektoratet har også åpnet for at små og mellomstore bedrifter kan gi tilbud gjennom arbeidsfellesskap. Ved arbeidsfellesskap er kravet til egenkapital noe redusert. Summen av egenkapitalen for deltakerne i arbeidsfellesskapet skal være minimum 10 pst. av tilbudssummen, og hver enkelt deltaker skal ha en egenkapital på minimum 10 pst. av kontraktens gjennomsnittlige årsomsetning. Jeg legger til grunn at Vegdirektoratet utformer funksjonskontraktene med det formål å oppnå effektivitetsgevinster gjennom reell konkurranse om oppdragene, og mener dette må være en svært viktig del når erfaringene fra det første året skal gjennomgås. Jeg vil aktivt følge med på utviklingen i markedet, herunder at det oppnås reell konkurranse om oppdragene, og at både små, mellomstore og store entreprenører får mulighet til å delta. Jeg er opptatt av at vi i Norge skal utvikle en virksom konkurranse på dette området, og har invitert Maskinentreprenørenes Forbund til videre dialog om disse spørsmålene. Jeg kan også opplyse om at anbudsåpningen for årets kontrakter nå er foretatt. Ifølge Vegdirektoratet ser forventningene om mer veg for pengene ved konkurranseutsetting av drift og vedlikehold ut til å bli innfridd. Vegvesenet har regnet med en kostnadsbesparelse på mellom 10 og 20 pst. Dette er imidlertid foreløpige vurderinger, og det er for tidlig å trekke noen endelig konklusjon, men det er en interessant utvikling.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
For det første har jeg lyst til å si at jeg har fått nyttige innspill fra MEF på dette området. Jeg registrerer at jeg til og med har fått innspill fra medlemmer av MEF som mener at egenkapitalkravet kanskje ikke er unaturlig. Så det er ikke 100 pst. enighet om det. Jeg ønsker likevel å følge med for å se om konkurransen er reell og om den fungerer. Det var hensikten med å gjøre dette. Derfor er jeg opptatt av at det skal være en konkurranse som er åpen også for små og mellomstore entreprenører. Man har da flere muligheter. Man kan enten få tildelt kontrakter direkte, eller man kan gå med i et arbeidsfellesskap. Jeg registrerer også at mange er med som underentreprenører til andre større entreprenører. Jeg er opptatt av at denne muligheten fortsatt skal være der, for jeg tror det er et veldig viktig bidrag i dette arbeidet innenfor vegsektoren. Derfor er jeg opptatt av dette videre. Det er en balansegang mellom det å sørge for at vi har passe størrelse på byråkratiet, at det ikke skal bli for stort, samtidig som vi får mange nok aktører i markedet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-05-14:
Det viktigste i denne sammenhengen er at vi får mer veg igjen for pengene. Så må vi se på hvordan vi skal gjøre det. Er vi på rett veg, eller er vi ikke på rett veg? De signalene vi har fått så langt, er at vi er på rett veg. Det er viktig at vi har rom for både små, mellomstore og store aktører i markedet. Det vil jeg arbeide for videre. Jeg tror vi gjør oss selv en bjørnetjeneste hvis vi ikke gir dette rommet også for små og mellomstore entreprenører. Det er viktig. De spørsmålene som her reises knyttet til egenkapital og bankgaranti, er spørsmål som det vil være naturlig å evaluere etter den første fasen, og se om det er grunn til å endre på dette eller ikke. Nå er vi på god vei. Det vi ser av indikasjoner, tyder på at vi er på god vei i forhold til målet. Det vil hele tiden måtte være en avveining hvor stort byråkrati vi må ha for å hanskes med veldig mange entreprenører i forhold til å ha et passe antall. Men vi må ha rom for små og mellomstore aktører også.