Michael Tetzschner (Høyre), 2021-02-04:
Saken gjelder et forslag fra representanten Moxnes om at man skal forankre Norges opptreden i Sikkerhetsrådet ved å opprette et for anledningen eget organ hvor Stortinget skal kunne gi sine innspill underveis mens Norge er medlem av Sikkerhetsrådet. Hensikten skal ifølge begrunnelsen være å sikre en offentlig debatt om Norges posisjoner i Sikkerhetsrådet, sikre en demokratisk forankring og skaffe legitimitet for regjeringens politikk. Jeg har lyst til å si at offentlig debatt føres jo overalt. Den føres også i denne sal. Det er her vi behandler de forslagene vi får fra regjeringen, vi behandler utenrikspolitisk redegjørelse, og gjennom budsjettarbeidet gir vi også mer konkrete føringer. I all beskjedenhet – og det blir å uttale seg litt på regjeringens vegne også: Vi har en utenriksledelse som i utgangspunktet er demokratisk forankret. Det henger jo ikke i løse luften. Vi har parlamentarisme. Et overveldende flertall i komiteen mener at de styringslinjer og den styringsordningen vi har, ivaretar disse hensyn, faktisk enda bedre enn hva et slikt rådgivningsorgan skulle gjøre, også fordi man ville kunne oppdage at hvis Stortinget underveis har sterke føringer på embetsførselen, vil Stortinget være avskåret fra å utøve den etterkontrollen som er så viktig for det parlamentariske arbeidet og funksjonsfordelingen vi har mellom statsmaktene. For Stortinget kan jo ikke da rette kritikk mot posisjoner som er tatt etter innstendig råd, riktignok uformelle og i et annet organ, som det ikke vil være offentlig innsyn i. Da skulle altså Stortinget utøve en kontroll av seg selv. Det er en tautologi og en selvmotsigelse. Heldigvis synes mine komitékolleger det samme, stort sett, så det er et stort flertall som står ved den funksjonsfordelingen vi har mellom regjering og storting. Det skulle også bare mangle. Kontrolloppgavene våre er rettet mot avsluttede fakta, mot embetshandlinger. Når det gjelder utførelse av de politiske overordnede føringer som Stortinget gir, er det bl.a. gjenstand for en politisk debatt – løpende, man behøver ikke å vente på at regjeringens funksjonsperiode er ute. Det skjer jo, som vi kjenner til, i forbindelse med alle de andre overordnede dokumentene av strategisk natur som Stortinget får til behandling. Vi ytrer oss gjennom generelle normer og generelle føringer, og så har vi en utøvende del av vår forfatning, som er regjeringen, og som er embetsverket. Også av hensyn til å kunne ta beslutninger raskt og være effektive, må vi holde fast på denne funksjonsfordelingen. Jeg skal ikke bruke så mye tid på en nyanse hvor Arbeiderpartiet har anmeldt en uenighet. Det gjelder selve premissgrunnlaget, hvor det fra saksordførerens side vises til at vår grunnlov også gir – innenfor utenriks- og forsvarssektoren – enekompetanse på en rekke områder til regjeringen. Det forstyrrer jo ikke resonnementene at Arbeiderpartiet er uenig i den uttalelsen. Vi kan eventuelt, hvis Arbeiderpartiet vil bruke tid på å utdype forståelsen av Grunnloven § 25, komme tilbake til det, men det har ingen betydning for den oppgaven vi skal løse her i dag, og som går ut på at et overveldende flertall i komiteen tilrår Stortinget ikke å vedta forslaget fra representanten Moxnes, viser til de styringsordningene vi har, og at vi gjennom komiteen er blitt enige om at det kan være hensiktsmessig at utenriksministeren holder ytterligere en utenrikspolitisk redegjørelse med vekt på sikkerhetsrådsdeltagelsen i den perioden vi er medlemmer av Sikkerhetsrådet.