Michael Tetzschner (Høyre), 2016-11-10:
De av oss som har den glede på Stortingets vegne å delta i Nordisk råd, har på nært hold de siste årene kunnet se hvordan man har fått en stadig sterkere samforstand de nordiske land og de politiske miljøene imellom. Det gjelder selvfølgelig også Nordisk råd, der et utvalg av parlamentsmedlemmer deltar. Jeg tenkte jeg skulle begynne med det gledelige, for det er så mange splittelsestendenser, men det ser ut som om Norden i større grad samordner seg og fremstår med samklang i det de sier. Så må vi erkjenne at den største drivkraften for dette er at de fem nordiske stater har utviklet en felles politikk på bakgrunn av at de også har avklarte traktatfestede forhold til EU. De fem nordiske land har tilknytning til EU enten som fullt deltakende medlemsland, som Danmark, Sverige og Finland, sistnevnte også som deltakere i den felles valutaen, eller som Norge og Island, som har sikret seg noe nær fullt medlemskap i det økonomiske samvirket. Men mer enn dette: Norge er, sammen med de andre nordiske land, en del av EUs rettsutvikling gjennom både direktiver og forordninger, og det er denne fellesutviklingen av rettsdannelsen som også bringer de nordiske land sammen. Så det er litt forunderlig at de som nå begynner å sette EØS-avtalen i spill, vanligvis ikke har noe imot nordisk samarbeid – i hvert fall har ikke jeg registrert det – men de skal være klar over at de med det også skaper avstand til våre andre nordiske naboland. Under brexit-debatten i Storbritannia kunne man med en viss forundring se henvisninger til nordisk samarbeid som et alternativ til medlemskap. Men de nordiske stater har jo nettopp fått utviklet og befestet sitt samarbeid, fordi vi har et avklart forhold til EU, og fordi mye av dynamikken som gjør at landene konvergerer, nettopp er en del av det allmenne europeiske samarbeidet. Det er derfor man skal lytte veldig kritisk til de krav som nå går ut på at Norge skal gå i front for å forhandle med Storbritannia om en eller annen form for frihandelsavtale. Jeg tror dette må være basert på at man ikke har kunnskap om hvilke avtaleverk som må avklares, og hvilken rekkefølge som dermed også blir logisk følgeriktig. Det er selvfølgelig i Norges interesse å ha best mulig samarbeid med Storbritannia, uansett hvilken form for utenforskap landet velger, og vi må ha et nytt avtaleverk til erstatning når Storbritannia forlater EU om muligens to–tre år. Hvis ikke vil vi ha tollbarrierer. På den annen side vil det ikke være mulig for britene å forhandle avtaler med andre land før de har avklart sitt eget forhold til EU. Da må ikke vi i mellomtiden sette vår egen EØS-avtale på spill eller så tvil om den. Uansett vil en frihandelsavtale mellom EU og Storbritannia fjerne Norge fra det tette, innvevde samarbeidet vi i dag har med Storbritannia gjennom vår tilknytning til EØS-avtalen. En senere avtale med Storbritannia vil ikke inneholde de elementene med Norge som Storbritannia aktivt velger vekk i sitt avtaleforhold til EU. Vi vil ikke lenger ha tilknytning til felles overvåkingsmekanismer og domstoler, og det vil gi større uforutsigbarhet enn i dag. Den britiske regjeringen har avklart at Storbritannia ikke vil gå inn for løsninger som innebærer fri bevegelse av personer fra EU, og at landet ikke vil godta EU-domstoler og heller ikke innføre felles regler fremover. Alt dette er brudd på forutsetninger for å være med i det indre markedet. Landet styrer mot en svakere tilknytning til det indre markedet, og da ville vi selvfølgelig ha oppdaget forskjellen mellom en frihandelsavtale, som kan gi adgang til å selge noen produkter, og det å være integrert i et felles marked, som betyr at man kan være fullt ut deltakende på alle nivåer. Den store fordelen med EØS er at den gir like konkurransevilkår, slik at varer og tjenester kan selges fritt, og det er særdeles viktig for et lite land som Norge, med en så åpen økonomi som den norske. Jeg har merket meg at det er enkelte som tror at det norske forholdet er bilateralt – ja, selvfølgelig har vi det bilaterale forholdet til Storbritannia, men det er jo innenfor rammen av en multilateral avtale som vi har gjennom EØS-avtalen, altså EFTA, fordi vi er medlem som EFTA-land. Så veldig mye av forhandlingene må også avklare hvordan EFTAs avtalestruktur vil se ut som følge av Storbritannias løsrivelsesforhandlinger med EU.