Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-08-28:
La meg takke for en god og viktig debatt etter redegjørelsene til justisministeren og meg selv. La meg komme med noen avsluttende refleksjoner og betraktninger. For det første har jeg i alle mine innlegg lagt vekt på at dette grunnleggende sett handler om holdninger og kultur, og at vi må sette i gang det. Men jeg er opptatt av å understreke at det ikke må misforstås dit hen at det ikke handler om bevilgninger, for vi kommer til å trenge enkeltvedtak, vi kommer til å trenge bevilgninger, og vi kommer til å trenge tiltak av den mer tradisjonelle politiske sorten. Det kommer også til å kreve at vi prioriterer dette økonomisk. Det er f.eks. slik at utbygging av nødnett kommer til å koste flere milliarder kroner. Når vi nå arbeider med nye redningshelikopter, kommer det til å koste flere milliarder kroner. Når vi er opptatt av å etablere et nytt beredskapssenter for politiet, for beredskapstroppen, er det en stor investering, og når vi skal ha flere øvelser, mer mannskap, kommer det til å koste. Så det er ikke slik at vi bare kan snakke om holdninger og kultur – selv om det er viktig – vi må også gjennomføre ganske strenge, sterke prioriteringer økonomisk når det gjelder beredskap, fordi vi står overfor store investeringer, bl.a. i nødnett og i redningshelikopter. Det andre er at jeg – personlig i hvert fall – er i den situasjonen at jeg har fått mange erkjennelser etter den 22. juli. Man spør noen ganger: Visste du? Vel, det er noen ganger man ser en utfordring, men gjennom tiden ser man at den er større, mer krevende enn det jeg så opprinnelig. Et eksempel på det er bruken av kommunale planer i forhold til nasjonale sikkerhetstiltak. Jeg så jo tidlig at det tok litt tid. Men både den nåværende regjeringen og den forrige la til grunn at vi skulle bruke den vanlige måten å få denne type vedtak på. Men det var en krevende prosess, og jeg har klart lært at i framtiden skal vi mye raskere kunne ta i bruk statlig plan. Men jeg tror vi må gjøre mer enn det. Jeg tror vi også må se på hvordan vi har statlig plan, for det kan også være en ganske tidkrevende prosess. Så i tillegg til raskere å bruke statlig plan tror jeg vi raskere må se om vi kan forenkle statlig plan så vi kan få raske vedtak der det er nødvendig. Det er en ny erkjennelse jeg har fått i tiden etter 22. juli, selv om jeg også før forsto at det var et problem med tidsbruk i den type planprosesser. Tilsvarende er det slik at det har vært pekt på en del informasjon. Det er slik, som justisministeren sier, at det er laget en rekke egenevalueringer. Det har gitt oss nyttig informasjon, bl.a. har vi redegjort for det i stortingsmeldingen om samfunnssikkerhet i forhold til stab i Justisdepartementet, i forhold til informasjonsflyten mellom politiet, departementet og Statsministerens kontor – det var mangler der det var krevende å få riktig og presis informasjon – og i forhold til politiets egenevaluering, som vi jo i meldingen sier, og som justisministeren selv sier, at vi har bedt politiet om å gå igjennom én gang til på de sentrale punktene. Oppå dette, oppå egenevalueringene, våre egne vurderinger fra de ulike etater, har poenget hele tiden vært at vi skal få informasjonen gjennom 22. juli-kommisjonen, som har hatt tilgang til så mye materiale og så mye kunnskap som har vært viktig for oss. Så, bare for å understreke én viktig ting når det gjelder sannsynligheten for 50 pst.: Mitt poeng var ikke at det nødvendigvis er så stor forskjell på en bombe sprengt av en soloterrorist og en bombe sprengt av en ekstrem islamistisk gruppering. Det tror jeg på mange måter arter seg veldig likt. Mitt poeng var at det vi var advart imot, og som vi tok på det største alvor – jeg husker møtet, jeg husker alvoret, og jeg husker også hvordan vi var opptatt av å drøfte med PST nødvendige tiltak, de fikk økte bevilgninger i flere omganger, og vi gjorde også andre tiltak, bl.a. beredskapstropp, etter hvert – var ekstrem islamistisk terror. Det avgjørende med å nevne at det var ekstrem islamistisk terror vi ble advart imot, var farene med å se feil sted. Vi skal selvsagt fortsatt være våkne for at det fortsatt ligger en trussel der, men det vi så 22. juli, var at den også kommer fra steder vi ikke var så forberedt på, nemlig fra mennesker født og oppvokst i vårt eget land, med en bakgrunn som ligner på det store, store flertallets bakgrunn. Så vil jeg avslutte med å invitere Stortinget til samarbeid for på en verdig måte å gjøre det politiske arbeidet som nå skal gjøres. Rettsstaten har fungert. Domstolene har håndtert det på en verdig og god måte. Kommisjonen har gitt et vesentlig bidrag. Ungdommer, ofre, har håndtert det på en god og verdig måte. Nå er det det politiske Norge som skal gjøre det politiske arbeidet med å håndtere lærdommen fra 22. juli, og vi inviterer til samarbeid om det.