Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
I likhet med representanten Tvedt Solberg vil jeg påpeke at det er interessant at den eneste representanten fra regjeringspartiene som befinner seg i salen når Stortinget skal diskutere veksten i privatskoler, er den representanten fra regjeringspartiene som faktisk må være her, nemlig statsråden. Dersom man skulle brukt Høyre-representantenes argumenter om at dersom man ikke er til stede under en interpellasjonsdebatt i et gitt tema, er man ikke interessert i temaet, er det helt åpenbart hvor regjeringspartienes interesser ikke ligger i dag: verken på skolevegring eller på privatskoler. Framveksten av privatskoler – som vi i Arbeiderpartiet også har kalt snikprivatisering – er et viktig spørsmål for norsk skole. Statsråden sier at det dreier seg kun om et lite krydder som kanskje smaker ille for noen, men det er jo forskjell på om det er salt eller hjortetakksalt, og det er forskjell på om det er kanel eller chilipepper man har i middagen sin. Under denne regjeringa har det, som forrige representant viste til, vært 40 pst. økning i antall elever i privatskoler, altså siden 2013. Hver femte videregående skole i Norge er nå en privatskole, og i veldig mange saker får kommunene nei på sin henvendelse – kommunene sier nei, de ønsker ikke opprettelse av privatskoler, men det blir opprettet mot deres vilje. Da har vi ikke lenger kun en debatt om privatskoler som et supplement til den offentlige skolen, men det går lenger. For å se tilbake på historien: Under Bondevik II-regjeringa, da Kristin Clemet var utdanningsminister, endret stortingsflertallet – mot Arbeiderpartiets stemmer, for øvrig – den såkalte privatskoleloven og gjorde den om til en friskolelov. Det ble et frislipp av privatskoler så stort at det lå hundrevis – ja, tusenvis – av privatskoleplasser klare til å godkjennes høsten 2005 som den rød-grønne regjeringa måtte fryse, og det var stor diskusjon, stor uenighet og konflikt i privatskoledebatten i Norge. Den rød-grønne regjeringa inngikk et forlik, privatskoleforlik, med Kristelig Folkeparti i 2007, som sikret statsstøtte til privatskoler basert på alternativt livssyn eller alternativ pedagogikk, altså et supplement til den offentlige skolen på pedagogisk eller religiøst grunnlag, bl.a. Det skapte ro rundt privatskolene igjen. Så har denne regjeringa – Høyre/Fremskrittsparti-regjeringa sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti – endret privatskoleloven igjen ved å åpne for såkalte profilskoler og privat yrkesfagopplæring. Selv om formen er mildere og ordbruken mildere, er resultatet ganske klart: Med de to nye grunnlagene som denne regjeringa nå opererer på, er de så vage og så vide at det i realiteten åpner for at skoler som konkurrerer direkte med fellesskolen, får statsstøtte. Såkalte profilskoler – og jeg håper statsråden går nærmere inn på det – er skoler som skal tilby fordypning i f.eks. realfag, idrett, kunst eller musikk, og daværende kunnskapsminister, Torbjørn Røe Isaksen, trakk fram ønsket om såkalte realfagsgymnas som en av årsakene til at man endret privatskoleloven. Fasiten er at vi ikke har fått realfagsgymnas, vi har heller ikke fått veldig mange private videregående skoler som tilbyr yrkesfag, men vi har fått en vekst i profilskoler og i idrettsskoler. Profilskoler kan være nesten hva som helst, og de trenger ikke å skille seg fra den offentlige skolen med mer enn to timer i uka – faginnholdet trenger altså bare å skille seg fra den offentlige skolen med to timer i uka. Da er det direkte konkurranse med fellesskolen. Hvis man ser på resultatet, har det blitt 20 000 nye privatskoleplasser, 147 nye privatskoler, i Norge under Erna Solbergs ledelse. I Hordaland er hver fjerde videregående skole privat. Opptil 16 pst. av elevene går der på privatskole. Veldig mange av disse privatskolene er, helt eller delvis, eid av samme eier. Det går i en veldig tydelig retning, og selv om vi ikke skal slå alarm akkurat nå, er utviklingen alarmerende. Jo flere elever man får i private skoler, jo større trussel er det mot fellesskolen og mot folkevalgt styring av skolestrukturen i kommunene. Man svekker også den viktigste arenaen vi har for at elevene kan lære om felles verdier, på tvers av sosial, etnisk og økonomisk bakgrunn.