Mari Lund Arnem (Sosialistisk Venstreparti), 2013-02-21:
Først vil jeg takke Oktay Dahl og Høyre for å ta opp noe så viktig som voldtekt og vold mot kvinner. Frykten for å bli utsatt for seksuelle overgrep er en frykt som veldig mange kvinner lever med. Den følger oss på vei hjem fra byen, den følger oss gjennom mørke parker, og den følger oss når vi går alene. Det er et samfunnsproblem som politikere har ansvar for, og som politikere skal vi sikre at kvinner er trygge i det offentlige rom. Men langt verre enn frykten er de opplevelsene altfor mange norske kvinner lever med. Voldtektsutvalget anslo at 8 000–16 000 norske kvinner utsettes for voldtekt eller voldtektsforsøk – i året. Det er vanvittig mange! Det er mye oppmerksomhet rundt brutale overfallsvoldtekter. Men de aller fleste voldtektene skjer jo på fest, hjemme eller hjemme hos noen en kjenner. De aller fleste voldtektsmenn er helt vanlige norske gutter og menn. De kjenner gjerne offeret og er ofte fulle. Men overgrepet, voldtekten, må vi ta like alvorlig, uansett hvor stor grad det er av vold, uansett om det er en overfallsvoldtekt eller bare en «helt vanlig» voldtekt – i en seng på en fest. Oktay Dahl ber oss om noe som skulle være en selvfølge – at mennesker utsatt for voldtekt skal møtes med respekt, forståelse og hjelp fra det offentlige. Det er vi i SV hjertens enig i. Det er derfor overgrepsmottak i alle kommuner er en hjertesak for oss. Men det er også derfor vi iherdig arbeider for å utvide forståelsen av hva voldtekt faktisk er. Eksempelet som blir brukt her, er forferdelig, ikke bare for den kvinnen som ble utsatt for overgrepet, men også fordi det rammet sønnen hennes, som var vitne. Dette eksempelet viser tydelig at noe har sviktet, og at den voldtatte kvinnen ikke ble møtt med den respekten og den forståelsen hun fortjente. Det er lett å la seg provosere av denne type enkeltsaker. Men vel så problematisk er det når unge kvinner blir møtt med mistro og spørsmål om hva de hadde på seg, eller hvor mye de hadde drukket, når de prøver å anmelde en voldtekt. Det er ikke graden av vold eller grusomhet som avgjør hvilken hjelp en skal få. Et nei er et nei, uansett. Vi i SV håper at ministeren hører på de klagene som er blitt rettet mot Norges definisjon av voldtekt. Samleie krever samtykke. Et overgrep er et overgrep, selv når offeret ikke roper nei. Jeg er glad for at justisministeren tar dette alvorlig. Kvinners rettssikkerhet er grunnlaget for et rettferdig samfunn. Vi skal ha rett til å gå hvor vi vil, vi skal ha rett til å drikke så mye vi vil, og vi skal ha rett til å ha på oss hva vi vil – og fremdeles være trygge for vold og overgrep. Men dette er ikke bare et problem som justisministeren kan løse, selv om det er viktig at politi og rettsvesen tar voldtekt på alvor og slutter å stille krenkende spørsmål om antall tidligere sexpartnere eller om du hadde flørtet tidligere på kvelden. Justisministeren må ta ansvar og fortsette arbeidet for en holdningsendring i politi- og rettsvesen og, ikke minst, for å få ventetiden ned for de kvinnene som anmelder voldtekt, slik at de føler seg hørt og tatt på alvor. Men kampen mot voldtekt starter tidlig. Den handler om seksualundervisningen i skolen, om holdningskampanjer og om et godt hjelpeapparat. I boken Generasjon sex skriver Hannah Helseth lett ironisk at det ikke blir slutt på overgrep uansett hvor god seksualundervisning SV får til. Det har hun nok rett i. Men vi må likevel prøve. Derfor håper jeg at dette er et område som er så viktig at justisministeren følger det opp og fortsetter samarbeidet med barne- og likestillingsministeren og kunnskapsministeren. For enten det er 8 000 eller 16 000 kvinner som blir utsatt for voldtekt eller voldtektsforsøk i året, er det alt, alt, altfor mange! Til slutt vil jeg advare Høyre mot å bruke så kraftige ord om voldtekt som interpellanten gjør. Ja, eksempelet og prosessen her er hårreisende. Ja, voldtekt er et forferdelig overgrep. Ja, det gir varige sår i sjelen. Men om Voldtektsutvalgets tall er riktige, har rundt en av ti norske kvinner blitt utsatt for enten voldtektsforsøk eller voldtekt i løpet av livet. Og de overlever. De kommer seg videre etter overgrepet. Når vi politikere bruker så sterke ord som «nestendrap», kan vi være med på å skremme folk vekk fra den hjelpen de trenger. Vi må heller arbeide nitid for et bedre hjelpeapparat og ikke minst snakke om den fantastiske jobben hjelpeapparatet faktisk gjør. Voldtektsofre må bli trodd, hørt på, møtt med respekt og ikke minst få den hjelpen de faktisk trenger.