trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Den hyggelige tonen i hovedspørsmålet skyldes kanskje at Venstre snart er garantisten for en fortsatt Stoltenberg-regjering etter valget ifølge landsmøtedebatten der – men det er ikke spørsmålet mitt. Denne regjeringen har nedprioritert høyere utdanning i hele perioden. De har kuttet i bevilgningene, og de har ikke fulgt opp de løftene de gav til velgerne i 2005. Universitetene og høyskolene har slitt med økonomiske utfordringer helt siden Stoltenberg tok over regjeringskontorene i 2005. I tillegg får vi nå krisetider, og vi vet av tidligere erfaringer at i slike nedgangstider øker søkningen til høyere utdanning kraftig. Det er en fordel, for da får en mer kompetente borgere. Fremskrittspartiet foreslo i statsbudsjettbehandlingen 400 mill. kr mer til universitets- og høyskolesektoren, og i krisepakken 400 mill. kr mer til universitets- og høyskolesektoren. Å fremme slike forslag i revidert nasjonalbudsjett vil være for sent. Innser statsministeren at han og regjeringspartiene burde støttet Fremskrittspartiets forslag på dette området?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-06:
Tidligere kunnskapsminister Øystein Djupedal har fortalt hvordan han internt i Regjeringen sloss mot dårlige budsjett for høyskole- og universitetssektoren. Han nådde ikke fram. Det ble hans store nederlag i Regjeringen. Han ble overkjørt av statsministeren og finansministeren. Statsministeren har sagt at Norge skal være best i Europa på sysselsetting. Det er en målsetting som Venstre deler fullt og helt, men vi savner en ambisjon når det gjelder høyskole- og universitetssektoren. Er statsministeren enig i at Norge i finanskrisetider bør ha som ambisjon å være best i Europa til å bruke høyskole-, universitets- og forskningssektoren for å motvirke finanskrisens utslag og for å bygge framtiden, og at en også må følge opp med de bevilgningene som er nødvendige for å nå en slik målsetting?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-06:
«Mange vannkraftverk i Norge, særlig de gamle der konsesjonene er modne for revisjon, tilfredsstiller ikke dagens krav til miljøhensyn og flerbrukshensyn. I sin innstilling til gjennomføringen av EUs vanndirektiv i Norge, påpekte et bredt flertall i energi- og miljøkomiteen viktigheten av at revisjoner av vannkraftkonsesjoner må innlemmes i arbeidet med tiltaksplaner under vanndirektivet. Hvordan vil statsråden følge opp at dette skjer i praksis, slik at vi får se konkrete miljøforbedringer?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-06:
Jeg takker for svaret og den positive grunntonen som jeg oppfatter ligger i det. Jeg ber om at statsråden bekrefter det opplegget som komiteen ber om, at man samordner dette i forbindelse med arbeidet med vanndirektivet og oppfølgingen av det. Resultatet vil bli en ny politikk på dette området, hvor miljøhensyn tillegges større vekt, og der en tydelig arbeider med det mål å forbedre miljøkvaliteten i en del vassdrag hvor dette ikke stod høyt på dagsordenen da konsesjonene opprinnelig ble gitt. Det andre spørsmålet jeg har, er om det er gjort et arbeid for å sikre at denne oppfatningen, denne tilnærmingen til problemstillingen deles av Olje- og energidepartementet og underliggende etater, her konkret NVE, slik at en får en helhetlig tilnærming til dette, hvor både Olje- og energidepartementet og Miljøverndepartementet arbeider i samme retning.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-06:
Jeg oppfatter svaret slik at miljøministeren bekrefter at det vil bli en økt vektlegging av miljøhensyn når en vurderer revisjon av konsesjoner, og at de kreftene som ønsker at en bare skal ha en blåkopi av de betingelsene som var før, og tone ned miljøhensyn, ikke vil nå fram. Jeg vil understreke det som er komiteens oppfatning. Det er at man skal betone dette sterkere enn før, at dette skal bli en reell nyorientering og ikke bare et innspill som en kan se vekk fra som en meningsytring. Til slutt vil jeg be om at en holder trykket på dette viktige arbeidet, for i den fasen vi er i nå i vannkraftpolitikken, er dette et av de områdene hvor en kan få til økt miljøforbedring. Jeg vil invitere statsråden til dialog og samarbeid for å få de resultatene som ligger til grunn for merknadene fra energi- og miljøkomiteen.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-06:
«Med virkning fra 1. januar 2009 har vi fått en ny offentlighetslov. Den nye loven skal bidra til økt innsyn i offentlig forvaltning. Hvordan vil statsråden medvirke til at statlig sektor praktiserer den nye loven i henhold til lovens bokstav og intensjon?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-06:
Jeg takker for svaret, som redegjør for gode og viktige tiltak som er satt i verk. Jeg oppfatter også at statsråden gir uttrykk for at hun ønsker å være en pådriver for å få økt åpenhet i statlig forvaltning. Det understrekes i offentlighetsloven at en skal legge grunnlag for en evaluering. Jeg vil be statsråden redegjøre litt for om hun vil få de instrumentene, de målingene, som må til for å se at den nye loven faktisk virker og gir økt åpenhet. Da er et spørsmål knyttet til praksis i det enkelte departement om hun vil følge dette tett fra måned til måned for å se at det går i riktig retning. Tidligere statsråd Lars Sponheim brukte en vær åpen-plakat i sitt departement for å bidra til at terskelen for å gi avslag på innsynsbegjæringer var høyest mulig. Mitt spørsmål er også om en ser behovet for slike tiltak i den enkelte instans, det enkelte departement, for å holde trykket på åpenhetslinjen kontinuerlig.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-06:
Vedrørende det siste: Vi har siden 1993 hatt en prøveordning med elektronisk postjournal for et utvalgt antall mediehus. Den har fungert bra for dem. Nå skal dette utvides til å bli en offentlig elektronisk postjournaltjeneste. Når vil den bli satt i verk? Det var meningen det skulle implementeres samtidig med den nye loven, det skjedde ikke. Derfor er det interessant å høre hvor en ligger i løypa med dette. Det andre er om det er mulig for statsråden å love den samme funksjonalitet på denne nye offentlige elektroniske postjournalen som en har hatt på denne ordningen, som har vært en prøveordning.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-06:
Statsministeren har takket for mange hovedspørsmål i dag, men ikke for dette. Det kan jeg godt forstå, for Stoltenberg-regjeringen har liten grunn til å være stolt av den måten de har taklet den politikonflikten man fortsatt står oppi, på. De politimessige utfordringene knyttet til ambassadeovervåking er økende. Denne vinteren har vi i Oslo-området opplevd noen svært brutale innbrudd i private hjem, der hele familier er blitt holdt som gisler. Narkotikapresset mot Norge er stort, og i Oslo skjer omsetningen åpenlyst uten at politiet har vært i stand til å stoppe dette. I den siste tiden har vi i Oslo vært vitne til en rekke alvorlige voldssaker med bruk av kniv. I kampen mot narkotika fortjener Oslo kommune ros for å ha tatt initiativ til å leie inn vektere for å rydde opp og patruljere i de mest utsatte områdene. Problemene i Oslo er de samme som andre steder i landet, at fravær av synlig politi gir kriminelle fritt spillerom. Ser statsministeren at Oslopolitiet er i en alvorlig ressursmessig situasjon, og hva vil han foreta seg for å få en snarlig slutt på politikonflikten, slik at politiet igjen kan fungere?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Under et møte med politiet på Gardermoen får vi beskjed om at asylsøkere blir satt på en buss, og at bussjåføren får beskjed om å passe på at de går av på rett sted. Mye av den kriminaliteten som vi ser i dag, blir begått av asylsøkere som ikke har opphold, og under behandling av sakene deres blir det også begått kriminalitet. I statsministerens svar til representanten Ellingsen sa statsministeren at de kriminelle som ikke har opphold, skal ut, og at han skal gjøre alt han kan for å trygge sikkerheten til innbyggerne i Norge. Mitt spørsmål til statsministeren blir: Hvorfor blir ikke disse sendt ut? Hva vil statsministeren gjøre med dem som begår kriminalitet mens sakene deres blir behandlet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Statsministeren henviste til at man har behandlet mange flere pasienter enn man gjorde før. Problemet er bare at det er ikke det som nødvendigvis er det store spørsmålet. Det store spørsmålet er: Er kapasiteten i forhold til behovet? Det er jo det som er spørsmålet der ute. Det er klart at når vi får en så betydelig økning i antall personer som står på venteliste, så er det et problem. Det er et problem for samfunnsøkonomien fordi utgiftene til sykepenger øker dramatisk. Det er et problem for bedriftene når arbeidskraften ikke er på jobb. Og det er ikke minst et problem for den enkelte. Én måte å løse dette på er bl.a. å la de private avtalespesialistene – som er en del av den offentlige helsetjenesten, så statsministeren er klar over det – komme inn under ordningen med fritt sykehusvalg, slik som sykehusene er i dag, for å utnytte den totale kapasiteten. Vil statsministeren ta et initiativ overfor helseministeren, slik at dette kommer på plass?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Jeg vil stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren, som jeg forstår arbeids- og inkluderingsministeren vil svare på: «Gjennom media blir en nå jevnlig påmint om at det ser ut som om flere helseforetak allerede sliter med økonomien, og det rapporteres om en svært anstrengt økonomisk situasjon. Både Helse Nordmøre og Romsdal og Helse Sunnmøre rapporterer allerede om behov for nye innsparinger. Dette kan vi lese om både i Romsdals Budstikke og i Sunnmørsposten 29. april. Kan statsråden redegjøre for hva som er den økonomiske situasjonen ved landets helseforetak etter første kvartal?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Takk til statsråden for svaret. Jeg vil forstå det hvis statsråden nå vil ha visse problemer med å svare på oppfølgingen som kommer, men den kommer likevel. Statsråd Bjarne Håkon Hanssen som helseminister har ikke bare et ansvar – som det blir sagt her – overfor de regionale helseforetakene. Statsråden og Regjeringen ved departementet har ansvar for den totale helsetjenesten i Norge, dvs. alle sykehus, og for at pasienter får hjelp. Så er det selvfølgelig slik at man styrer gjennom de regionale helseforetakene. Jeg vil referere følgende fra styreleder Helge Aarseth i Helse Nordmøre og Romsdal: Folk må regne med noen dager lengre ventetid på behandling som ikke er øyeblikkelig hjelp. Det vil si at ventetidene for behandling kommer til å øke. Når det gjelder sykehusdirektør Bjørn Engum, sier han: «Reduserer vi aktiviteten, risikerer vi å tape inntekter også.» Så her er man altså kommet inn i en ond sirkel. I Helse Sunnmøre dreier det seg om ca. 15 mill. kr som er knyttet til aktivitet, av de 75,5 mill. kr. Det andre er pensjonsutgifter. Hvordan vil man gripe disse tingene an for å få stoppet dette?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Men problemet er bare det at ved å ta opp aktiviteten spiser en også av rammefinansieringen, for denne regjeringen har sørget for at den innsatsstyrte delen av finansieringen er på 40 pst. Gjennomsnittskostnaden knyttet til en behandling er 53 pst. pr. pasient, dvs. at hver gang en får en økning i aktiviteten, spiser en ytterligere av rammefinansieringen. Så dette er nok en ond sirkel så lenge ISF-andelen er på 40 pst. Mitt hovedspørsmål dreide seg om den økonomiske situasjonen etter første kvartal generelt i Norge. Helse Nordmøre og Romsdal og Helse Sunnmøre ble brukt som eksempel. Men det gjelder ikke bare der: Vi får stadig inn eksempler på sykehus som nå sliter økonomisk. Det gjelder bl.a. pensjonskostnader, som er en stor del av disse tingene. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Vil statsråden sørge for at Stortinget nå får seg forelagt en redegjørelse knyttet til den økonomiske situasjonen, slik at vi ikke nok en gang kommer på hælene når det gjelder den økonomiske situasjonen, men at også Stortinget gjennom revidert kan treffe de tiltakene som skal til for å komme i mål?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Spørsmålet lyder: «I forslag til NTP 2010–2019 heter det: «Regjeringen er opptatt av å prøve ut ulike modeller for finansiering av samferdselsprosjekter for å videreutvikle kunnskapen knyttet til effektiv utnyttelse av ressursene.» Likevel vil ikke Regjeringen åpne for flere OPS-prosjekter, og prosjektfinansiering og lånefinansiering ble avlyst av Regjeringen alt i budsjettet for 2007. Nylig har Arbeiderpartiet på sitt landsmøte gitt tilslutning til prosjektfinansiering. Vil Regjeringen nå utvide og endre finansieringsgrunnlaget for NTP 2010–2019?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Takk for svaret. Statsråden har selv i svaret pekt på det som står på side 84 i forslag til NTP om effektiv ressursutnyttelse – «tre store, helhetlige investeringsprosjekter føres på egne poster». Regner statsråden dette som prosjektfinansiering? Hva blir effekten av å bruke prosjektfinansiering dersom man ikke samtidig endrer synet på bygging av vei og jernbane fra å se på det som en årlig utgift til å se på det som en langsiktig investering som varer i minst 50 år? Blir effekten da at bare noen utvalgte prosjekter får finansiering, mens alle andre må vente i 50 år?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Igjen takk for svaret. I den virkelige verden er det slik at finansieringsgrunnlaget for fremlagt Nasjonal transportplan var laget før innhold og virkninger av finanskrise og økonomisk tilbakegang var kjent. I den virkelige verden er det også slik at den var laget av tre regjeringspartier som i etterkant har et annet og langt mer samordnet syn på bruk av prosjektfinansiering enn de hadde da planen ble laget. I den virkelige verden er det slik at behovet for etterspørselsstimulering gjennom modernisering av veinett og jernbanenett er omfattende. Behovet for modernisering er fortsatt like omfattende som det har vært de siste årene, men nå er det altså et ekstra behov i den virkelige verden for å stimulere etterspørsel gjennom nettopp modernisering av infrastrukturen. Derfor gjentar jeg spørsmålet: Vil Regjeringen nå utvide og endre finansieringsgrunnlaget for Nasjonal transportplan 2010–2019?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-06:
Eg har òg registrert at det på landsmøtet i Arbeidarpartiet vart vedteke følgjande: «for å sikre rasjonell framdrift av større samferdselsprosjekter vil Arbeiderpartiet gå inn for prosjektfinansiering av veg- og jernbanestrekninger.» Regjeringa sitt syn på prosjektfinansiering og samferdsleprosjekt er gjort greie for i Gul bok 2007. Det går fram at prosjektfinansiering har romma fleire finansieringsformer, inkludert ordinære løyvingar over statsbudsjettet. Ei anna form som mange legg i prosjektfinansiering, er ordning med statlege lån til utvalde prosjekt og med tilbakebetaling av rente og avdrag over t.d. 25 år. Regjeringa har lagt til grunn at intensjonen med prosjektfinansiering uttrykt som ein metode for å sikre rasjonell utforming og framdrift kan gjerast innanfor gjeldande budsjettprinsipp. Formålet med prosjektfinansiering må vere at infrastrukturprosjekt får ei finansiering som gjer at prosjektet kan planleggjast som ein heilskap og verte gjennomført på ein mest mogleg rasjonell måte. I alle høve må prosjektet verte prioritert innanfor ei forsvarleg budsjettramme. Måten me finansierer prosjektet på, kan ikkje ta ifrå oss det ansvaret. Regjeringa er oppteken av å prøve ut ulike modellar for gjennomføring av samferdsleprosjekt, ved m.a. bruk av nye kontraktsformer og eigne postar på statsbudsjettet for utvalde investeringsprosjekt. I Nasjonal transportplan er tre prosjekt sette på eigne postar og kan planleggjast som éi samla utbygging. Som kjent er eg open for alternative måtar å budsjettere store samferdsleprosjekt på. Stortingsmeldinga om Nasjonal transportplan ligg no til handsaming i Stortinget. Meldinga gjer m.a. greie for Regjeringa si satsing på samferdsle dei komande åra. Det er no naturleg å vente på handsaminga av planen i Stortinget. Eg er sikker på at økonomiske rammer og rasjonell framdrift av samferdsleprosjekt vil vere ein viktig del av diskusjonen om meldinga i denne salen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-06:
Det er berre i Framstegspartiet si verd at ein ikkje må prioritere, at ingen må vente, at alle får sine prosjekt fram i dag. I den verkelege verda, der ein må prioritere, vil det vere slik at nokre prosjekt må vente, mens andre vert prioriterte fram. Det vil ein òg måtte gjere om ein vel prosjektfinansiering. Det som er lagt inn i Nasjonal transportplan, tek opp i seg det beste av prosjektfinansiering, altså det som er sagt å ha gevinst, nemleg ei rasjonell framdrift, der heile prosjektet vert planlagt og gjennomført som eitt prosjekt og ikkje fleire delprosjekt. Det er viktig å prøve ut det vidare og òg prøve ut andre strategiar: dele opp store prosjekt for å få større konkurranse, samle mindre prosjekt i større. Det går inn som ein del av kontraktstrategien, som me òg skriv om i Nasjonal transportplan. Me er opptekne av å ta med oss det beste av dei erfaringane ein har gjort. Å låne til veg er ikkje nødvendig i eit rikt land som Noreg.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-06:
Regjeringa har lagt fram sin nasjonale transportplan, ein transportplan som ikkje berre er laga for ei nedgangstid, men som er laga òg for ei oppgangstid og for ein vekstperiode som òg denne gongen vil avløyse den nedgangskonjunkturen me no er inne i. Så får dei årlege budsjetta avgjere korleis ein vil dimensjonere den politikken ut. Det vert ei budsjettsak. Regjeringa legg ikkje fram ein ny transportplan. Regjeringa har lagt fram sin transportplan. Han ligg i Stortinget. Det er opp til partia i Stortinget å behandle planen ut ifrå dei føresetnadene som ligg. Om føringane frå landsmøtet i Arbeidarpartiet vert tekne omsyn til og dermed tekne opp som endringsforslag i Nasjonal transportplan, vil behandlinga i Stortinget måtte vise.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-06:
Eg viser til svaret mitt på tilsvarande spørsmål, spørsmål 2, i spørjetimen i Stortinget onsdag den 25. februar 2009. Det har m.a. vore lokal usemje om løysing, og grunneigarane har prøvd saka si for rettssystemet. Det har teke tid, det har kosta pengar, og det er årsaka til at prosjektet er noko utsett i høve til det som det var rekna med tidlegare. No ligg det føre godkjend reguleringsplan, og det er føresett gjennomført ekstern kvalitetssikring av prosjektet i løpet av 2009. I St.meld. nr. 16, Nasjonal transportplan for 2010–2019, er det lagt til grunn at prosjektet rv. 2 Kongsvinger–Slomarka skal starte i fyrste fireårsperiode og ferdigstillast i siste seksårsperiode. Det vert no arbeidd med å innarbeide prosjektet i Statens vegvesen sitt handlingsprogram for perioden 2010–2013. Eg vil leggje fram ein eigen proposisjon om saka når det ligg føre tilstrekkelege avklaringar.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-06:
Viss denne regjeringa skal samanliknast med nokon, må det vere med føregåande regjeringar og deira handlekraft. Viss ein samanliknar handlekrafta til denne regjeringa og denne statsråden med den førre regjeringa og den førre statsråden – kva ein sette i gang og fekk gjennomført – står me veldig godt oppreiste i denne regjeringa. Det har vore ein tung prosess med rv. 2. Det kjenner representanten veldig godt til. Det er bakgrunnen for at kvalitetssikringa ikkje er ferdigstilt. Men ho er i gang, prosessane er i gang. Prosessane vil gå sin gang, og vegen kjem til å verte starta opp og gjennomført. Det vert heilt sikkert ein flott veg, men respekt for at prosessar tek tid, og at grunneigarar har rett til å få prøvd saka si for rettssystemet i eit demokrati, må me ha. Dermed vil prosessen rett og slett måtte ta den tida han tek. Vegen kjem til å verte starta opp og gjennomført på ein god måte.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-06:
Så lenge kvalitetssikring ikkje er gjennomført, har me heller ikkje noko starttidspunkt for vegen. Uansett vil oppstart for ulike strekningar, òg denne, vere avklaringar som kjem i budsjett, og det veit representanten veldig godt. Så å stille meg spørsmål gong etter gong om kva tid det vert oppstart – representanten Bredvold veit med respekt å melde at eg ikkje kjem til å svare på det. For det er spørsmål som vert avklarte i dei enkelte budsjettproposisjonane. Det ligg inne i Nasjonal transportplan. Prosessen er i gang med kvalitetssikring. Det vil sjølvsagt kome pengar til oppstart på det tidspunkt som Regjeringa bestemmer, når ein prioriterer mellom dei ulike prosjekta i budsjettet. Slik er prosessane, slik har dei vore, og slik vert det òg med denne vegen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-06:
Planleggingsprosessane for samferdsleprosjekt er ofte tidkrevjande. Det heng saman med regelverket for planlegging, som skal sikre at alle innspel, innvendingar og all usemje vert handsama på ein god måte, regelverket for oreigning, som skal sikre rettane til alle som må avstå grunn, og også rettar og regelverk for innkjøp, som skal sikre konkurranse på like vilkår. Avklaringa før vedtak kan gjerast, må difor ta noko tid. Når det gjeld det konkrete prosjektet som representanten Gundersen tek opp, vil eg vise til mitt svar på spørsmål 2, frå representanten Bredvold, tidlegare i dag. Representanten Gundersen tek òg opp spørsmålet om utbygging av E6 mellom Gardermoen og Kolomoen. Dette er eit svært viktig prosjekt, spesielt ut frå omsynet til trafikktryggleik på strekninga. Dei fyrste strekningane vil verte opna for trafikk i løpet av hausten, og Samferdselsdepartementet arbeider for ei rask vidareføring av utbygginga. Eg tek sikte på å leggje fram ei sak for Stortinget om vidareføring av utbygginga i løpet av våren. Avklaring av utbyggingsløysing langs Mjøsa har vore krevjande, men eg meiner den løysinga som me no har kome fram til, er ei god løysing, som tek vare på interessene til både veg, jernbane og lokalt miljø.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-06:
I Senterpartiet – sidan Senterpartiet er spesielt nemnt i spørsmålet i dag – har me eit sterkt engasjement både for Hedmark, for rv. 3, for rv. 2 og for E6. Representanten frå Senterpartiet og frå dei andre regjeringspartia er svært aktive når det gjeld å fremje Hedmark sine interesser på vegsida. Slik skal det vere. Det har aldri vore i mine tankar eller i mine handlingar å trenere verken rv. 2 eller andre prosjekt. Tvert om har eg i mi tid som samferdsleminister prøvd å få fram prosjekt så fort som mogleg, og ikkje trenere. Avisa Glåmdalen må sjølvsagt få lov å meine kva avisa vil, og insinuere kva avisa vil, det kan ikkje eg leggje meg opp i, men eg håpar verkeleg at representanten Gundersen ser at eg har lagt fram mange vegprosjekt og fått mange avklaringar på plass. Me har òg fått avklaringar på plass her og jobbar no med kvalitetssikring.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-06:
Som eg sa, har det heile tida vore mitt mål å ha kontinuerleg utbygging. Det har vore trøblete med avklaringane på E6, og eg er glad for at det har kome til ei avklaring no. Etter den avklaringa har me jobba på spreng for å få fram saka for Stortinget i vår, og dersom ikkje noko heilt uventa skulle kome til, håpar eg å kunne leggje ho fram til behandling no i vår. Det er viktig at saka vert lagd fram, slik at ein, med atterhald om Stortinget si godkjenning, kan fortsetje det viktige arbeidet med å få sett dei neste strekningane ut på anbod.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Jeg skal stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Anleggsstart på riksvei 2 mellom Slomarka og Kongsvinger i Hedmark fylke er nok en gang utsatt. Man skylder blant annet på mangel på penger og Nasjonal transportplan. Vil statsråden bidra til at anleggsstart ikke nok en gang blir utsatt?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var vel kanskje den 25. mars jeg hadde et lignende spørsmål om dette, men det er greit. Grunnen til at jeg stiller det nok en gang, er at prosjektet er utsatt. Folk blir frustrert, og næringslivet blir frustrert. Alle blir frustrert, for å si det sånn. Jeg kan ikke skjønne hvorfor dette blir utsatt nok en gang. Man skylder bl.a. på penger. Jeg kan heller ikke skjønne at det er noe problem. Det må da være mulig å flytte penger fra den siste delen av perioden og fram til dette, hvis penger er et problem. Eller man kan ta opp lån, f.eks., eller man kan finne andre løsninger. Synes statsråden det er riktig å behandle folk og næringsliv på denne måten, og lager en god distriktspolitikk ved at en utsetter og utsetter og utsetter? En skulle nesten tro at når denne regjeringen lover ting, så følger det ikke handling med det man lover. Det er i hvert fall en sterk misnøye blant folk.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Jeg takker for at veien blir oppstartet. Men spørsmålet mitt og mange andres er når dette skjer, hvorledes det skjer, og hvor raskt det skjer. Det var mange som var ute og flagget da forslaget til Nasjonal transportplan ble lagt fram. Man roste Regjeringen, man roste Senterpartiet, man roste samferdselsministeren. Men akkurat pr. dags dato er det i hvert fall ikke mange i mitt distrikt som roser dem jeg nå nevnte. Man er heller litt sint, man er skuffet, man er irritert, og man har ikke den gløden som man hadde i begynnelsen da man var på lag med statsråden om dette. Mitt konkrete spørsmål som jeg ønsker et konkret svar på, er: Hva kan statsråden love? Og ikke minst: Hva kan statsråden garantere når det gjelder rv. 2, og denne strekningen konkret?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-05-06:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til samferdselsministeren: «Avisa Glåmdalen skriver i sin leder 28. april følgende: «Vi er heller ikke fremmed for at det trengs et regjeringsskifte for å få fortgang på riksvei 2-utbyggingen, for vi har en sterk følelse av at Senterpartiet fortsatt bidrar til å trenere dette veiprosjektet.» Hedmark har nå opplevd at utbygging av både E6 og riksvei 2 blir stadig utsatt. Glåmdalen har avgjort et poeng. Er det viktigere for Regjeringen å holde liv i forventningene til mange veiprosjekt enn å fullføre og få fart på utbygging av de sentrale livsnervene?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-05-06:
Jeg takker for svaret. Jeg vil dele oppfølgingen i to, for det gjelder jo to prosjekter, som statsråden riktig sa. Når Bredvold og jeg stiller spørsmål som toucher inn på det samme, tror jeg statsråden skal ta det som et signal om at situasjonen rundt rv. 2 skaper veldig store følelser og mye engasjement, særlig i Sør-Hedmark, men også innover mot Sverige. Det var faktisk håp om kontinuerlig utbygging av rv. 2 da Kløfta–Nybakk kom i gang. Vi vet, som statsråden også sa, at det har vært mange hindringer. Det er mange som blir hørt, og rettsvesenet skal man ikke blande seg opp i. Men hindringer kan også brukes til å utsette ting, og jeg har ikke registrert et veldig stort engasjement fra statsråden for å få større framdrift og større trykk i prosessen. Hva skyldes det, at det ikke er et engasjement? Det er en veldig sentral livsnerve for hele Sør-Hedmark vi snakker om.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-05-06:
Jeg savner vel heller de avklaringene som ikke er kommet, men det skal vi ikke bruke tid på. Jeg besøkte også utbyggingen på E6, og nå forstod jeg statsråden sånn at hun ville komme med en proposisjon som vil sikre behandling av den siste delen av E6 fram til Kolomoen, altså fra Minnesund og nordover. Det gleder meg, og jeg vil egentlig bare be om en bekreftelse på det, for det jeg fikk opplyst, var at hvis ikke den proposisjonen kom i vår, så ville det bli en forsinkelse, slik at prosjektet ikke ville være ferdig før i 2015. Men jeg oppfattet jo at statsråden sa at proposisjonen ville komme i vår. Det var det som skulle være min oppfølging, så da vil jeg egentlig bare be om en bekreftelse på at jeg oppfattet det riktig.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-05-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «I det siste er det kommet meldinger som tyder på at Kashmir-konflikten er under opptrapping. En årsak til dette er isfronten som hersker mellom India og Pakistan som følge av terrorangrepet mot Mombay, som førte til at fredssamtalene mellom de to land brøt sammen. Uroen i Kashmir påvirkes dessuten av konfliktene i Pakistan og Afghanistan og vice versa. Hvordan ser utenriksministeren på mulighetene for å få Kashmir-konflikten høyere opp på den internasjonale dagsorden, slik at konstruktive fredssamtaler kan komme i gang?»
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-05-06:
Jeg takker statsråden for svaret. I statsrådens svar var det jo en fyldig analyse av situasjonen, sagt med forholdsvis få ord. Likevel synes jeg analysen er seriøs og grunn til å dele. Det er selvfølgelig håp om at folk slutter opp om valg i dette området. Det er også valg i disse dager til det indiske parlament, selv om det kanskje ikke er det som opptar folk mest likevel. Uroen rundt i regionen øver et trykk på situasjonen her, og faren for krig er vel større enn på lenge i Kashmir-området. Vi får inderlig håpe at regjeringen i Pakistan får kontroll over situasjonen, slik at det fører til ro. Det vil også føre til større håp om fred i Kashmir. Utenriksministeren nevnte spørsmålet om en tredjeparts deltakelse i eventuelle samtaler, og han så kanskje ikke så store forhåpninger om å få det til. Hvordan er situasjonen nå med tanke på det internasjonale samfunnets engasjement for Kashmir? Er det håp om at man kan øve større press på partene?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-05-06:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Som vi kjenner til, har det kasjmirske folket lidd veldig mye over lang tid. Sivile har lidd, og menneskerettighetene er krenket på det groveste,og det skjer fortsatt. Nylig var massegraver oppdaget nær grensen til Pakistan på indisk side, som forteller om at det har funnet sted blodbad. Våren 2007 sendte jeg et skriftlig spørsmål til utenriksministeren om humanitære organisasjoners adgang og arbeidsmuligheter i Kashmir. Den gang ble det vist til at dialogen mellom India og Pakistan, herunder Kashmir-spørsmålet, var brakt opp ved offisielle besøk i India, både ved statsministeren og ved utenriksministeren fra Norge, og at man på generelt grunnlag gjennom FN arbeidet for at humanitære organisasjoner kunne få bedre både adgang og arbeidsmuligheter i området. Det har vel ikke skjedd noe særlig mye positivt med tanke på disse organisasjoners adgang i dag. Fortsatt er Kashmir stengt for de fleste av dem, inklusive Amnesty International. I hvilken grad har Regjeringen fulgt opp dette siden 2007, og hva vil man gjøre videre på dette området?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Jeg takker representanten Lånke for spørsmålet. Kashmir er et konfliktfylt og sterkt militarisert område. Det har vært gjenstand for konflikt mellom India og Pakistan i over femti år og gitt opphav til to kriger. I likhet med representanten har jeg registrert at det er rapportert om økende uroligheter i indiskkontrollerte Kashmir i den senere tid. Dette er bekymringsfullt. Utviklingen i området farges nok også av den økende politiske uroen i Pakistan. India og Pakistan har siden 1972 vært enige om at forhandlinger om en løsning av Kashmir-spørsmålet skal følge et bilateralt spor. I januar 2004 innledet de to landene en bredt anlagt bilateral dialog. Denne viste en tid små, men tydelige tegn til framskritt. Dessverre ble den lagt på is, som representanten påpekte i spørsmålet, etter terroranslagene mot Mombay i november i fjor. Like fullt er det denne veien de to landene igjen må finne tilbake til. Det internasjonale samfunn – og Norge – må gjøre det vi kan for å tilskynde en slik utvikling. Dette vil imidlertid først trolig kunne skje når det pågående indiske parlamentsvalget er overstått og en ny valgt regjering er innsatt i begynnelsen av juni. La meg legge til at de to partene fram til nå ikke har vist enighet om å be en tredjepart bidra til en løsning gjennom tilretteleggelse eller megling. Det er altså det bilaterale sporet det må knyttes håp til. India gjennomfører, som sagt, sitt femtende parlamentsvalg, og utfallet vil vi få vite først etter den landsomfattende opptellingen 16. mai. La meg likevel peke på et interessant aspekt hva gjelder valget og valgdeltakelsen i delstaten Jammu og Kashmir. Der stilte nå ledere for enkelte politiske partier og grupper som tidligere aktivt har boikottet demokratiske valg, som kandidater til den lokale folkeforsamlingen. Valgdeltakelsen var ikke høy, men den var betydelig høyere enn sist. Dette bekrefter en tendens fra valget til ny delstatsforsamling i desember i fjor, der valgdeltakelsen var rekordhøy, trass i en svært vanskelig sikkerhetssituasjon, særlig i Kashmir. Denne viljen til aktiv politisk deltakelse er ny – og den er positiv. Vi må derfor håpe at valget vil legge grunnlaget for en ny regjering som omsetter denne tendensen til et positivt mandat for å gjenoppta den bilaterale dialogen. Dersom denne utviklingen vokser seg politisk robust, vil den i innhold og form kunne stå som modell for politisk inkludering for de øvrige landene i Sør-Asia. Men det er trolig langt fram til at en slik utvikling kan stadfestes. Inntil videre gir den økte spenningen grunn til uro – ikke minst i lys av det høye spenningsnivået, nærværet av militante grupper og det grunnleggende faktum at India og Pakistan er atomvåpenstater. Desto viktigere er det derfor at det internasjonale samfunn – og Norge – presser på for en fredelig løsning.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Jeg tror jeg vil si på generelt grunnlag ja til press og ja til tilgjengelighet for partene til å bistå i den prosessen. Men jeg tror utviklingsministeren, som sitter her, og jeg – som har reist og engasjert oss i denne regionen – vel registrerer den holdningen at i Pakistan kommer det en del henvendelser om det kan være medvirkning. India er veldig tydelig på at dette må skje bilateralt. Partene har jo tidligere valgt det bilaterale som sin prinsipielle tilnærming, og siden 2004 var det små, men betydelige framskritt. Så vet vi jo at utenverdenens reaksjoner teller. Bill Clintons engasjement rundt 2000, da det var høyspenning, bidro nok til å dempe spenningene. Så statene rundt må bidra. Et problem er at Sør-Asia er verdens mest konfliktherjede region, som mangler samarbeidsordninger mellom landene til å håndtere situasjonen som de kommer i. Men alle disse grunnene til hvorfor det er vanskelig, kan ikke være annet enn en grunn for oss og det internasjonale samfunnet til å engasjere oss, bidra til at slike ordninger skapes, og legge press på partene, slik at de finner en fredelig vei.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Jeg kan bekrefte omtrent det samme som lå i mitt svar i 2007. Det er de kanalene vi følger. Det er i de diplomatiske samtalene vi har med India. De er hyppige – hyppigere enn før. Vi arbeider nå i Utenriksdepartementet med en bred India-strategi som kommer til å trekke oss enda nærmere India på både politisk og økonomisk side, også i de samtalene vi har med pakistanske myndigheter. Men som representanten vet, er jo dette land som nå står midt oppe i mange krevende konflikter. Det er et problem å ha fokus på hver enkelt av dem. Som representanten sa i spørsmålet: Afghanistan–Pakistan-konflikten er den mest betente og kanskje den farligste, men det er jo et paradoks at den farlige Kashmir-situasjonen ikke er blitt noe mindre farlig, men den er kommet litt ned på dagsordenen fordi en annen konflikt, som er enda farligere, er kommet opp. Summen av veldig farlige situasjoner er en veldig farlig region. Derfor må vi arbeide både politisk og selvfølgelig også for det humanitære, for menneskerettighetsorganisasjoner, for det internasjonale Røde Kors – disse organisasjonene som kan gjøre en forskjell for en nødstedt befolkning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-06:
Jeg takker for spørsmålet. La meg først si at jeg er svært fornøyd med Stortingets samlede tilslutning til at EUs vanndirektiv innlemmes i EØS-avtalen. Jeg er også glad for den brede oppslutningen om behovet for reelle miljøforbedringer i regulerte vassdrag. Jeg deler også de formuleringene til spørreren som er tilknyttet spørsmålet om minstevannføring, utviklingen av politikken når det gjelder elver, og EUs vanndirektiv. Framtidige revisjoner av konsesjonsvilkår i regulerte vassdrag og gjennomføring av vanndirektivet må ses i sammenheng. Den lokale tiltaksanalysen for det enkelte vannområde vil gi viktige innspill til revisjonsprosessen, og de regionale forvaltningsplanene vil være retningsgivende for revisjonene. Når revisjonen gjennomføres først, vil denne være med på å danne grunnlaget for fastsetting av miljømål og tiltaksprogram. I første planfase skal det utarbeides regionale forvaltningsplaner for noen utvalgte vannområder. Etter at forvaltningsplanen er vedtatt i fylkesting og regjering, vil den være retningsgivende for sektorenes videre arbeid med å forvalte vannressursene. Tiltak som krever revisjon av konsesjonsvilkår i regulerte vassdrag, vil inngå i planen. I revisjonsprosessen skal det foretas en konkret vurdering der alle samfunnshensyn avveies. Hovedformålet vil være å bedre miljøforholdene i regulerte vassdrag, herunder å ta opp spørsmålet om minstevannføring på steder hvor det ikke har vært det til nå. Dette hensynet må imidlertid avveies mot andre samfunnshensyn, bl.a. håndtering av klimautfordringene og behovet for ny fornybar energi. I dette bildet vil det være en viktig oppgave å sikre at pålegg av vannslipping prioriteres for vassdragsavsnitt der man får de største miljøforbedringene. Det kan oppnås vesentlige miljøforbedringer ved revisjoner av gamle vannkraftverk. Selv mindre vannslipp kan bedre vassdragsmiljøet. I tillegg vil revisjoner også omfatte tiltak som terskler, bedring av vandringsmuligheter for fisk, restaurering og opprydding.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-06:
Jeg kan forsikre at det jeg framfører her, selvsagt er en felles oppfatning fra Regjeringens side. Man skal gå igjennom vannkraftrevisjonene og starte med dem som er viktigst, og der det er størst forbedringspotensial. Jeg tror også jeg kan si at det antakelig ikke ville ta mer enn brøkdelen av et sekund for spørreren og meg å bli enige på disse områdene. Jeg føler meg helt trygg på at både Venstre og SV vil være drivkrefter her. Så vil man selvsagt komme opp i samfunnsmessige avveininger, som alle vil forstå, mellom behovet for ren energi fra vannkraft og behovet for minstevannføring. Man vil sikkert også støte på motstand og motsetninger knyttet til ren konservatisme, men den uenigheten får vi ta når den kommer. La det ikke være noen tvil om at Miljøverndepartementet og jeg skal gjøre alt hva vi kan for å få til forbedringer. Men vi må selvsagt velge ut områder der det er størst forbedringspotensial, og der relativ begrenset reduksjon av vannkraftpotensialet gjennom minstevannføring kan gi de beste resultatene. Der må vi starte.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-06:
Jeg kan vel bekrefte alt spørreren her sier. Jeg mener det er veldig positivt at komiteen legger en klar føring her. Regjeringen oppfatter ikke det som flertallet i Stortingets komiteer sier, som rene meningsytringer. Vi oppfatter det som klare føringer for hva som skal være politikken. Jeg oppfatter de formuleringene som spørreren tar utgangspunkt i, som klare føringer. La meg også si at EUs vanndirektiv er et veldig positivt direktiv. Det vil kunne bidra til å drive norsk miljøpolitikk i en grønnere retning. Det vil nok ha større betydning i land som har mye større problemer enn Norge, men generelt har innføring av denne typen direktiv fra EU hatt dramatisk betydning i Europa for forbedring av miljøpolitikken i det enkelte land. Også Norge må ta dette direktivet. Når vi tar det, må vi ta det på alvor og se det som en tilskyndelse til at også vi tar skritt i riktig retning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-06:
Verden står overfor svært alvorlige klimaendringer. Den globale middeltemperaturen har økt med om lag 0,8 grader i forhold til før-industrielt nivå, og vi er inne på et spor nå som – hvis ikke drastiske tiltak settes i verk – vil lede menneskeheten til 4–5 graders økt oppvarming i løpet av de neste 100 år. Denne økningen forventes å fortsette selv om vi skulle klare å redusere utslipp av klimagassene fra nå av. Jeg er klar over at den såkalte biomembranen fra Albedo Tech bl.a. har som formål å øke energirefleksjonen fra jorda og dermed kan senke temperaturen. Det er inspirerende å høre om en sånn oppfinnelse. Som tidligere sagt, synes jeg at denne teknologien virker lovende, selv om det selvsagt er vanskelig – nærmest umulig – for en statsråd personlig å gjøre en teknologivurdering. Det er god dialog mellom Albedo Tech og mitt embetsverk om alle aspekter knyttet til videre utvikling av teknologien. Jeg har selv hatt møte med Albedo Techs representanter i Norge. Det var planlagt et møte med deres amerikanske representanter da jeg var i USA for en uke siden, men fordi de ikke hadde anledning på det tidspunktet jeg kunne, ble ikke det møtet noe av. Men jeg vil gjerne møte dem igjen ved neste anledning. Jeg er også mer enn beredt til å diskutere saken med amerikanske myndigheter, og jeg er beredt til å ta initiativ til å snakke med dem for å få klargjort hvor stor den reelle interessen er på amerikansk side. Det er oppmerksomhet om teknologien i USA, og vi vil bidra til å klargjøre hvor stor den er, og hva amerikanerne eventuelt er villig til – på myndighetsnivå – å bidra med. Innovasjon Norge har allerede støttet Albedo Tech, og vi har nylig oppfordret Albedo Tech til å fortsette å søke støtte gjennom de ordinære kanalene, som f.eks. Innovasjon Norge. Så i sum: Ja, dette er en spennende, ny teknologi som det er all mulig foranledning for å støtte, men også Albedo Tech må gå gjennom de vanlige kanalene for å overbevise fagfolk om betydningen av sin teknologi. Men jeg er villig til å bruke min status som miljø- og utviklingsminister til å være døråpner og ha dialog med amerikanske myndigheter på området.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-06:
La meg starte med å innby Fremskrittspartiet til å tenke over hva slags samfunn vi ville få dersom statsråder – ut fra hva man personlig liker og misliker, hva man har tro på og ikke tro på, på områder hvor statsråder og også stortingsrepresentanter har meget begrensede forutsetninger for å forstå hva som vil lykkes, og hva som ikke vil lykkes – skulle velge fritt og gi støtte til det, men da avslå 50 andre. Vi må ha et system i Norge hvor fagfolk går inn og vurderer de forskjellige teknologiene, for det er bare fagfolk som har en rimelig utsikt til å vurdere det – når vi kaster bort skattebetalernes penger, og når vi bruker skattebetalernes penger på en fornuftig måte. Derfor er mitt svar at Albedo Tech må også overbevise de faglige instansene som er satt til å gjøre dette, men jeg har en vidåpen dør, og jeg har SMS-utveksling og telefonutveksling med deres representanter i Norge. Jeg er beredt til absolutt å legge tyngde til for å få dette til, men Albedo Tech må også overbevise fagfolkene om at de er støtteberettiget ut fra de vanlige støtteordningene som vi har i Norge.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-06:
Siden spørreren som vanlig velger å være sur istedenfor å se de positive mulighetene som verden byr på, så la meg bare gjenta: Jeg er villig til å ha dialog med amerikanske myndigheter. Gjennom den dialogen kan vi klargjøre om amerikanske myndigheter faktisk er beredt til å gjøre det vi hører, å stille et vesentlig beløp til rådighet. Det vil selvsagt også ha betydning for norske vurderinger. For hvis USAs myndigheter velger å satse på noe, er det helt sikkert gjort på basis av en faglig – ikke en personlig/politisk – vurdering, og det vil ha betydning også for vårt svar. La meg også nevne det utrolig paradoksale: Et parti som ikke tror at klimaendringer eksisterer, skal fortelle oss at vi skal reise til USA og promotere en teknologi som er for å begrense klimaendring. Det Fremskrittspartiet sier, er jo at vi skal selge til amerikanerne noe amerikanerne ikke trenger – etter Fremskrittspartiets egen oppfatning.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
«Undertegnede har flere ganger utfordret Regjeringen på å støtte arbeidet med å teste ut en såkalt biomembran, som kan ha stor verdi både i klima-, miljø-, landbruks- og bistandssammenheng. Produktet er prøvd flere steder i verden. Daværende statsråd Åslaug Haga lovet til NRK 15. november 2007 at Regjeringen skulle hjelpe produktet frem. I USA er man på myndighetsnivå interessert i en vitenskapelig studie av produktets muligheter, men savner signaler fra norske myndigheter. Vil Regjeringen sikre at Norge bidrar til at biomembranen testes ut i USA?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Svaret kan oppfattes som positivt. Men jeg kjenner historien og snakker med Albedo Tech ganske ofte, og opplevelsen fra deres side er litt annerledes. Her trenger en i utgangspunktet ikke en døråpner inn til amerikanske myndigheter. Jeg har selv snakket med flere kongressmedlemmer i USA som har et stort ønske om og vilje til å få til dette. Problemet fra amerikansk side er at de ikke vet hva norske myndigheter vil. Så de trenger heller en døråpner inn til den norske regjering og en regjering som er villig til å forplikte seg, ikke bare henvise til byråkratiet, men som faktisk kan si at dette er et så potensielt viktig virkemiddel for mange norske bistands-, klima-, miljø-, landbruks- og næringsformål at her vil staten gå inn og se om dette produktet kan holde det det lover. Det kan være et viktig virkemiddel for norske myndigheter. Det er jo her Regjeringen ikke har tatt det avgjørende grepet. På Mongstad og på Kårstø gjør man det, men når det kommer til småbeløp som dette, henviser man til byråkratiet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Dette handler om politisk handlekraft. Når en snakker om å få til CO2-rensing, har altså Regjeringen gått gjennom et løp på Mongstad og Kårstø som ikke har vært gjennom denne prosessen som statsråden nå snakker om, og der en bruker milliarder av kroner. Det som en ber om fra amerikansk side, for at de skal kunne utløse 3 millioner dollar, er at Norge stiller opp med 1 million dollar. Det er svært små beløp. Jeg sier ikke her at Norge dermed skal gå inn og si at vi kjøper dette produktet. Det er noe helt annet. Det jeg sier, er at når en ser et så potensielt lovende produkt som dette, bør en være med og sørge for at den vitenskapelige testingen kan skje, for Norge – den norske regjering og Det norske storting – har så stor egeninteresse i den oppsiden som dette kan gi. Dette handler ikke om at en skal bruke store beløp og begynne å si ja til alt, slik statsråden indikerer, men det handler om at enkelte ting framstår som så viktig, akkurat som Regjeringen har sett på CO2-rensingen på Kårstø, at en faktisk skjærer igjennom og sier at dette vil vi. Med så små beløp som det er snakk om her, er det viktig å komme i gang før en går glipp av nok en vekstsesong.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
President, der var det en åpenbar faktafeil.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
«Statsråden klarer ikke å rydde opp i passrotet for personer som har bodd i Norge hele livet, og hvor de etter fødselen er registrert med et annet statsborgerskap(1961–1979) (1961–1979) Hvor lenge skal statsråden vente på rapporten, og når vil statsråden rydde opp i disse sakene?»
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Det som jo er spesielt, er at dette gjelder et veldig lite antall mennesker, det er svært få personer det gjelder. Dette kunne man ryddet opp i uten masse byråkratisk sommel og uten å lage nye regelverk. Dette ville gjelde én gang, hvis man fra myndighetenes side tok direkte kontakt med de personene det gjelder. Så kunne man ryddet opp i dette uten at man måtte sette i gang apparater for å søke og betale mange penger for å få lov til å få det statsborgerskapet som man åpenbart mener at man har. Er ikke statstråden enig i at i stedet for å bruke masse byråkrati – masse fram og tilbake – burde man heller sørge for å få ryddet opp i disse få sakene? Vi har snart brukt mye mer ressurser bare på å diskutere fram og tilbake enn på å finne en god løsning for de menneskene dette gjelder.