Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-28:
Helsereformen som innebar statlig overtakelse av spesialisthelsetjenestene, ble utformet og vedtatt for å få til en god og forbedret utnyttelse av helsekronene, mer pasientbehandling og klarere ansvar. Å levere helsetjenester skal i Norge være et offentlig ansvar: Helseforetakene ble gitt klarere og større myndighet. Den statlige eierstyringen skal kunne gi bedre muligheter enn tidligere til å få gjennomført de nasjonale helsepolitiske mål. De ansatte ble sikret representasjon i foretaksstyrene, og brukerinnflytelsen ble lovhjemlet. Helseforetakene er velferdsprodusenter og skal ikke drives med økonomisk overskudd eller utbytte som formål. Det ble vedtatt en bestemmelse som hindrer aksjedannelse av sykehusenes kjernevirksomhet, og kjernevirksomheten skal skjermes for utskilling og privatisering. Alt dette tilsier at spesialisthelsetjenestene må drives med stor åpenhet og mulighet til innsyn fra offentligheten i beslutningsprosessen. Både forvaltningsloven og offentlighetsloven skal gjelde for foretakenes virksomhet med de forbehold som går fram av forvaltningslovens bestemmelser når det gjelder ansettelse, oppsigelse eller andre personalsaker. Med dette ble det også gitt et tydelig signal om åpenhet, selv om det ikke ble lovhjemlet møteoffentlighet – og heller ikke det motsatte. Arbeiderpartiet – og det ber jeg saksordføreren merke seg – fikk ikke vedtatt sitt forslag om et rådsorgan der sentrale regionale politikere skulle ha plass, bl.a. for å sikre regional innflytelse på utviklingen av spesialisthelsetjenestene. Dette svekket offentlighetens innflytelse på og innsyn i beslutningsprosessen. Jeg, og Arbeiderpartiet, mener at den praksis som nå er i ferd med å etablere seg med lukkede styremøter, ikke støtter opp om kravet til innsyn og deltakelse. Så langt jeg kjenner til, er erfaringene gode fra det ene regionale helseforetaket som praktiserer møteoffentlighet. Det er vanskelig å se hva som er så farlig med åpne styremøter, bortsett fra når det gjelder personalsaker, ansettelse, oppsigelse og saker av ren forretningsmessig karakter, som f.eks. arbeid knyttet til anbud, kontraktsarbeid i en forberedende fase osv. Det er grunnleggende viktig at tilliten er god mellom en utfører av velferdstjenester og befolkningen, noe som er en av flere forutsetninger for en vellykket helsereform. Verken ansatte, pasienter, politiske aktører eller befolkningen for øvrig er tjent med uvitenhet om foretakenes beslutninger og grunnlaget for disse. Jeg er forundret over at ikke regjeringspartiene – Kristelig Folkeparti og Høyre – samt Fremskrittspartiet ser det på samme måte. Vel har det gått bare et knapt år siden vi satte i verk loven om helseforetak, men når jeg nå ser virkningen av praksis med lukkede styremøter landet over, så var ikke det en tilsiktet virkning av loven. Jeg er enig med saksordføreren i det synspunkt at det bør praktiseres mest mulig åpenhet. Jeg er også glad for de signal som statsråden har gitt om en grundig gjennomgang av dette, med tanke på en eventuell endret praksis. Jeg registrerer jo at det at vi allerede nå ønsker å ta en beslutning om større åpenhet, formell åpenhet, ikke synes å få flertall i Stortinget. Dermed understreker jeg tilfredshet iallfall med at statsråden har signalisert veldig klart at han ønsker å gå inn i saken. Det synes jeg er positivt og prisverdig. I alle fall, og i håp om at det må få tilslutning allerede i dag, tar jeg opp mindretallets forslag, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet.