André Oktay Dahl (Høyre), 2013-02-07:
Innledningsvis har jeg lyst til å slå fast noen helt grunnleggende utgangspunkter, slik at vi diskuterer sikkerhetsbransjens rolle i samfunnet ut fra hva som er Høyres politikk, og hva sikkerhetsbransjen rent faktisk gjør og ikke gjør – eller skal gjøre. Basert på erfaring gjennom noen år i justiskomiteen hender det ofte at debatter om sikkerhetsbransjen baserer seg på enten oppkonstruerte bilder om hva f.eks. Høyre kunne tenke seg å bruke den til, eller innimellom også noe som til tider baserer seg på fordommer eller manglende kunnskap om selve bransjen. Utgangspunkt nr. 1 for Høyre og meg er at samfunnets maktmonopol tilhører og skal tilhøre det offentliges kjerneoppgaver. Det skal føres en god kontroll med vekterbransjen. At dette hele tiden har vært viktig for Høyre, understrekes ved en lang rekke spørsmål, utfordringer og forslag fra høyre og Fremskrittspartiet om skjerpet kontroll med sikkerhetsbransjen som gjorde at regjeringen etter hvert kom oss i møte og foreslo en ny lov om vaktvirksomhet noen år etterpå. Situasjonen som førte frem til det, var muligheten for bransjen selv til å ta enda større ansvar for opplæring og sikkerhet – jeg sier bevisst «enda større», fordi det spleiselaget som var forutsatt ved innføring av den daværende loven, tverrpolitisk i lang tid ble nedprioritert, mens bransjen selv etablerte Sikker Vakt og Vekterskolen, mens offentlige myndigheter ikke fulgte opp. Utgangspunkt nr. 2 er at Høyre ser at vaktbransjen er en viktig ressurs som gjør oppgaver som politiet ikke har vært interessert i, eller sjelden har gjort. Denne bransjen leverer sikkerhet hver eneste dag, og er man bekymret for at det blir for mange i bransjen, bør det å få en bedre politidekning definitivt gå fortere. All den tid sikkerhetsbransjen sysselsetter svært mange mennesker som ser, hører og utfører svært mye i samfunnet, må det være et mål å få til et best mulig samarbeid mellom det offentlige og det private, politiet og vaktbransjen. Stortinget samlet seg som sagt i forrige periode til en ny lov som skulle regulere bransjen bedre, etter at bransjen selv og opposisjonen hadde bedt om det i lengre tid. Ønsket var et bedre samarbeid med offentlige myndigheter. Men det gjenstår en del på dette feltet, og det er for så vidt NHO Service sitt høringssvar til 22. juli-kommisjonen talende for. Da Norge ble rammet av terror, hadde også sikkerhetsbransjen en sentral rolle, noe som ikke har kommet spesielt godt frem. 300 vektere fra NHO Service sine medlemsbedrifter hadde en aktiv rolle i å bistå politiet og det offentlige hjelpeapparatet: livreddende førstehjelp, evakuering, sikring, tilpasning av bemanning på sentrale institusjoner som f.eks. NRK eller olje- og gassinstallasjoner, håndtering av omkomne ved Rettsmedisinsk institutt, sikring av videobilder av gjerningsmannen – for å nevne noe. Høyre deler bransjens ønske om å få klarlagt hva som forventes av sikkerhetsbransjen i beredskapsarbeidet og i krisesituasjoner – ikke fordi de skal overta politioppgaver, men ved at man rett og slett vet om og bruker de menneskene som er der, bevisst, basert på trening, øvelse og forhåndstenking. 22. juli 2011 ble vekterne brukt. De er der i hverdagslivet når større eller mindre hendelser kan skje. Da må myndighetene ha en formening om hva bransjen kan brukes til, og formidle dette slik at resultatet for samfunnet blir best mulig. 22. juli ble vekterne kastet ut i en ekstrem situasjon. De reddet og gjorde det beste for skadde, uten å være forberedt eller å ha trent på det. De hadde den holdningen at de ville hjelpe og bidra til å redde liv. Det bør forplikte offentlige myndigheter fremover at denne bransjen ikke behandles ad hoc, men blir en naturlig og integrert del av samfunnets totale beredskapsplanlegging. Fafo utformet en rapport i 2012 som var klar på dette. Det er et paradoks at det ikke forelå noen kommunale eller nasjonale beredskapsplaner som vekterselskapene var en del av, når vi vet at vekterne er vakter også i det offentlige rom og i offentlige bygg. Uten vekterne hadde ikke alle oppgavene 22. juli eller etterpå blitt løst slik de ble. Vekterne burde bli sett når det planlegges. De har overvåkingskameraer. De er til stede hele døgnet og kan varsle politiet. Tilstedeværelsen deres har blitt enda viktigere nå som politiet har fått færre og større stasjoner. Nærpolitiet er under press. Som en tillitsvalgt sier: «Vekterne burde bli innlemmet i en slik plan. Vi blir brukt allikevel av politiet. Det ville gjort det lettere å ha klare roller, og å være forberedt på større hendelser.» På spørsmålet om hva de trenger fra politiet om de skal være en del av en slik beredskapsplan, svarer den tillitsvalgte: «Rolleavklaring og forberedelser til situasjonen. Vi er for dårlig forberedt til å hoppe inn i en slik situasjon. Vi trenger verneutstyr og førstehjelpsutstyr. Det er vanskelig for oss å vite hva politiet vil bruke oss til.» Et hovedverneombud sier: «Det er viktig å sette fokus på samarbeid med politi, ambulanse og brannvesen. Vi er først på stedet, sikrer og gjør skadearbeid. Det er viktig å vite hva vi skal gjøre i en sånn situasjon. Vi burde være en del av beredskapsplaner som politiet har. Vi er en forlenget arm av politiet. Vi bistår både politi, ambulanse og brannvesen. En god plan er viktig. Jeg ønsker en plan som sier hva vi skal gjøre i en slik situasjon. For eksempel sikre ytre skadested. Da er det greit å vite det. Det er greit at vi ikke er inne i skadestedet. Men, uansett går vi inn og gir førstehjelp, og tar skadestedsledelse. Vi trekker oss ut når politi og helsepersonell kommer.» Her er vedkommende inne på kjernen i hvorfor Høyre både i 22. juli-komiteen og her i dag tar opp dette spørsmålet, for det er behov for et styrket samarbeid mellom det offentlige og det som kan betegnes som Norges største private beredskapsetat. Systemet Puls, som jeg viser til, er et spennende prosjekt. Dette er ikke lenger et internt Securitas-opplegg, men er nå løftet inn som et NHO Service-prosjekt. Det skal ikke samkjøres med politiets systemer, men leve separat og tilføre politiet sanntidsinformasjon fra sikkerhetsbransjen, natteravner og tilsvarende i et eget rapporteringsverktøy som politiet kan bruke til hjelp i forbindelse med prioritering av egne ressurser og til analyse i ettertid, for best mulig fremtidig planlegging og bruk av egne ressurser. Det har allerede kommet så langt i teststadiet at det bør kunne være fullt ut operativt i løpet av første kvartal 2013. Systemet har også potensial når det gjelder andre kriminalitetsforebyggende tiltak, og når det gjelder kartlegging. Jeg håper og tror at statsråden ser dette potensialet, som nok en gang er initiert av ildsjeler i bransjen selv. Når jeg sier «nok en gang», er det for å understreke ønsket om at det vil inspirere statsråden til videre å ta inn over seg at det offentlige – etter de rundene vi hadde i Stortinget for noen år siden – fortsatt ikke tar hele sin del. Det oppleves fortsatt som at nesten alle politidistriktene tolker og praktiserer lov om vaktvirksomhet forskjellig. Det er også avsatt for få ressurser til å følge opp vekterbransjen. Stortinget forutsatte i sin tid fem dedikerte stillinger til det, men dette er fortsatt ikke tilfellet. Avslutningsvis vil jeg nevne at opplæringsprogram for vektere nå er på høring. Der foreslås det av enkelte at ordensvaktene skal ha mindre utdanning enn vektere. Det er det grunn til å diskutere, for formålsparagrafen i lov om vaktvirksomhet sier «ivareta rettssikkerheten for dem som kommer i kontakt med vektere» – eller ordensvakten. De av oss som fortsatt går på byen, vet at det kanskje er der – for å si det sånn – de fleste mennesker møter en ordensvakt, og da ofte i en konfliktsituasjon. Spørsmålet er da om de bør ha samme utdanning som vektere av rene faglige grunner, eller om dette ønsket fra f.eks. NHO er initiert av andre hensyn og kan være til skade for mindre bedrifter. Jeg håper statsråden vil komme inn på noen vurderinger om denne fremdriften i Stortinget – all den tid et utvidet samarbeid med bransjen forutsetter enda bedre kontroll med den enn man har i dag – der man eventuelt får vite om ting som kan være sensitive. Så spørsmålet er: Hvilke fremtidsvisjoner har statsråden for et utvidet samarbeid mellom det offentlige og den private sikkerhetsindustrien for å sikre økt trygghet, bedre bruk av ressurser og bedre beredskap?