trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Med Stortingets vedtak i dag vil regjeringen selvfølgelig følge det opp. Dette er en del av de tingene det er naturlig for oss å ta med når vi vurderer, skriver og foreslår et mandat til den nye kommisjonen. Men vi har merket oss hva Stortinget sier, og vil selvfølgelig følge det opp.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Fra regjeringens side er det ikke lagt opp til noen rekkefølge i dette. Vi går løs på å vurdere en personvernkommisjon med en gang, og vi vil selvfølgelig ta med signalene også fra Stortinget. Men vi har som sagt ikke tatt stilling til om vi skal avvente Stortingets behandling av personvernkommisjonen. Det kunne vært en fordel, men det er også et spørsmål om tidsperspektivet for når vi får i gang kommisjonen, som tross alt skal ta fatt på et veldig omfattende arbeid. Det alltid mulig å ha en kommisjon som så vurderer den debatten Stortinget har hatt.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Det jeg advarer mot, er å ta stilling til det tidspunktet nå. Forslaget som ser ut til å få flertall, er et ønske om å se lenger tilbake i tid. Det er et forslag – og gjerne også et pålegg – som vi selvsagt vil følge opp. Men det viktige her er at vi ser dette i sammenheng, og at vi tar med alle de tilfellene. Det viktige er at ting ikke blir behandlet ulikt, men det er også viktig at ting ikke blir utelatt. Så det å vedta at vi skal se lenger tilbake i tid, når vi uansett skal vurdere NOU 2016: 9, synes jeg er et forslag som gir et klart signal. Det signalet må vi ta med oss, og det skal vi følge opp. Det jeg mer vil advare mot, er at vi nå fastsetter et tidspunkt som gjelder dommen i stedet for behandlingen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Som jeg sa i mitt innlegg, mener jeg at det er viktig at dersom man vil ha en endring om å gi den øvre grensen tilbakevirkende kraft, bør det gjelde alle saker om voldsoffererstatning – ikke avgrenset til dem som har et annet domstidspunkt. Så er det slik – representanten spør, og jeg vil selvfølgelig si det – at hvis Stortinget vedtar noe, vil jeg selvfølgelig følge det opp.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Som jeg sa i mitt innlegg, kjenner jeg ikke til slike saker. Men det finnes tilsvarende paralleller hvor det er viktig å skille mellom domstidspunkt og handlingstidspunkt, også fordi domstidspunkt stiller et krav som vi normalt ikke legger til grunn, nemlig at det alltid må være dom. Det finnes altså muligheter til å utbetale voldsoffererstatning, og det skjer også i saker hvor det ikke foreligger dom. Det viktige her nå er at vi ser helheten i dette. Vi skal behandle NOU-en, den ligger til behandling i departementet. Da skal vi se på hvem som skal få voldsoffererstatning, vi skal se på den geografiske utbredelsen av det, vi skal se på organiseringen, vi skal se på beløpene, men vi skal også se på virkningstidspunkter for beløpsgrensene. Det viktige her er at vi lager et system hvor vi ikke behandler det som burde være like tilfeller, ulikt.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Jeg er blant dem som synes at Den europeiske menneskerettsdomstolen har en viktig rolle å spille. Jeg mener at når det gjelder de grunnleggende oppgavene som den er satt til å behandle, er det viktig ikke å svekke den. Regjeringen kommer ikke til å ta noe initiativ for å svekke domstolen. Det betyr ikke at det ikke vil være behov for å ha en debatt langs ulike linjer om hvordan domstolen arbeider, men det er ikke aktuelt å svekke det som er selve ideen og kjernen i domstolen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
På det tidspunktet visste vi at forhandlingene ville fortsette. Det var ikke slik at den ene sjansen gikk fra oss i det øyeblikket. Vi valgte å kommentere noen områder som vi oppfattet som vesentlige forsøk på å svekke domstolen. Det var erklæringer som kom fra andre land om å tolke dem i lys av deres tradisjon, noe som på mange måter kan ses på som å la enkelte land slippe billigere unna. Det gjaldt ikke den danske asylpolitikken, det var andre områder som vi syntes var viktigere i den omgangen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Det norske innspillet til førsteutkastet til erklæringen ble utformet da Sylvi Listhaug var statsråd. Jeg kan ikke gå inn på detaljene i vurderingene på det tidspunktet. Men i de norske innspillene valgte vi å konsentrere oss om enkelte problemstillinger. Det kan ikke tolkes som enighet om alt det som står ukommentert. Da vi kommenterte det første utkastet, visste vi at forhandlingene ville fortsette. Det betyr at vi hadde mange ulike måter å komme tilbake med det vi ønsket, under en prosess. Slik er det ofte i forhandlinger, og det er viktig å ta med seg at utgangspunktet for slike forhandlinger er at de skal være fortrolige. Det betyr ikke at Norge og Justisdepartementet på noen som helst måte hadde tenkt å gå utover det som er regjeringens politikk, men dette var en del av en forhandlingsposisjon hvor vi signaliserte visse ting som vi syntes det var viktig å reagere på i førsteutkastet. Så visste vi det ville komme flere utkast.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Jeg vil gjenta: Man kan ikke tolke fravær av kommentar som at vi støtter det. Dette var et førsteutkast, og vi visste at det ville komme mange utkast. Representanten Eides kritikk kunne være på sin plass dersom vi var kommet til slutten i forhandlingene og det forelå en slutterklæring. Da kunne dette vært et interessant spørsmål. Men det å løpende evaluere alle posisjoner man har under forhandlinger, hvor man gjør ulike vurderinger av hva som skal prioriteres i første, andre og tredje utkast, er å dra det for langt. Dette var i en fortrolig forhandlingsposisjon, og det er ikke naturlig å felle dom over regjeringens holdninger før sluttutkastene er offisielle og foreligger.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Jeg kan bare gi uttrykk for hvordan vi tolker det. Vi sier at det ikke skal oppfattes som en støtte til noe. Jeg kan selvfølgelig ikke gå god for hvordan andre ønsker å tolke det vi sier, men jeg gjentar igjen: Dette kan ikke tolkes som en støtte til artikkel 26. Det er altså slik at vi ga uttrykk for vår prinsipielle holdning, nemlig at det ikke var naturlig å trekke fram ett område, asylpolitikken, i det som kunne være en drøftelse av Europakommisjonens og Menneskerettsdomstolens framtid.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Jeg setter virkelig pris på det engasjementet som representanten Bøhler viser. Han har satt seg grundig inn i sakene. Han viser et godt engasjement, og han fortjener både oppmerksomhet og ære for det engasjementet han viser. Et av de første spørsmålene jeg stilte på dette feltet da jeg ble justisminister, både til Oslo-politiet og til andre – dette er jo en problemstilling som mange, for ikke å si alle, storbyer står overfor – var: Kan vi si noe om hvem som har lykkes? Litt av utfordringen er at svært få storbyer på denne størrelsen har lykkes. Det betyr ikke at vi ikke skal gjøre det. Det betyr bare at da må Oslo-politiet rett og slett lykkes bedre enn alle andre, og det betyr at Oslo-politiet på dette området må være best. For å bli det må man ha en kunnskapsbasert tilnærming til det. Politiet er altså nødt til å lære å utvikle metoder, holdningsskapende arbeid og forebygging som skal lykkes der hvor ikke alle har fått til det. Til det trenger vi engasjement, og vi trenger egentlig å se på hele spekteret. Det som også er en utfordring, er at det bildet av gjengorganisert kriminalitet som vi hadde for litt over ti år tilbake, da disse prosjektene ble satt i gang, endrer seg. Det er blitt vesentlig flere alvorlig kriminelle som krever ekstra mye ressurser, det har blitt rekruttert flere yngre, og det er også sånn at den er mer mobil enn tidligere. Nye medier gjør at ungdom og kriminelle kan kommunisere og flytte seg raskere rundt omkring i hele byen. For å få svart på den utfordringen må politiet ha ressurser også til å kunne endre seg. De må ha nok ressurser til å jobbe, og de må ha nok frihet til å endre seg i tråd med det som er utviklingen i samfunnet. Men det er helt opplagt at dette er et prioritert område. Det er helt opplagt at dette er en av de aller viktigste tingene vi gjør. Vi skal i Norge vinne en kamp, og vi skal i Norge være bedre enn andre land som ikke har fått det til. Og ja, hele verktøykassa skal brukes. Noen av verktøyene i denne kassa er ekstremt ressurskrevende. Det betyr at politiet etter hvert blir bedre og bedre i å utnytte disse ressursene, mer og mer målrettet, og at man får mer og mer igjen for det. Jeg er veldig glad for at Stortinget har gitt de nye midlene, og de midlene skal bli brukt.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Jeg vil få lov til å si tusen takk for det som jeg oppriktig mener var en god debatt og en debatt hvor man var villig til å lytte og nærme seg dette på en prestisjeløs måte. Jeg lover at jeg starter på denne jobben og går løs på dette med utfordringene i Oslo øst helt uten å legge noe prestisje i hva man skal få til. Vi har fortsatt god kontroll over denne byen, men vi har veldig bekymringsfulle utviklingstrekk. Dette er et område som mange storbyer sliter med, og som vi med hånden på hjertet ikke kan si at noen har lykkes ordentlig med. Derfor er det viktig at vi er både åpne og ærlige, at vi tillater den debatten som Bøhler reiser, og at vi slipper fram de bekymringer folk har. Jeg synes det er viktig å tillate debatten, jeg synes det er viktig å si at det å ha en debatt ikke er det samme som å stigmatisere, men det er for å forstå mer av det som skjer. Gjengkriminalitet, som denne gangen var temaet, er heller ikke et entydig begrep. Vi snakker om gjenger som er knyttet sammen av sterke lojalitetsbånd, f.eks. MC-gjenger. Men det kan også være gjenger som har vokst opp geografisk på samme sted eller bor i nærmiljøet – det er en annen type gjenger. Og en tredje type gjenger er knyttet til slektskap, nasjonalitet og kultur. Det er ikke sikkert at tilnærmingen til de ulike gjengene er den samme hver gang. Det er derfor vi skal ha respekt for at politiet har noe forskjellig tilnærming her. Jeg vil også bare legge til en ting til det som ble nevnt om forebygging. Jeg tror kanskje det er viktig at politiet får en større rolle i forebyggingen. Det er mange områder som er viktige her. Skole og utdanning er viktig, sosiale etater er viktig, barneetaten er viktig, men det er kanskje grunn til å si at politiet må ha en sterkere rolle i samarbeidet, i koordineringen mellom de ulike etatene, for å lykkes. Det betyr at vi må tillate at politiet også slipper inn på områder som er viktige å slippe til på for å lykkes med forebygging. Jeg synes dette har vært en god debatt. Men vi står overfor alvorlige utfordringer. Vi skal lykkes på et område hvor de færreste storbyer har lyktes. Da må vi tørre å diskutere dette åpent og ærlig. Jeg synes at initiativet fra Bøhler i så måte var et godt initiativ.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Personvern er en viktig frihet i et liberalt demokrati. Det handler om den enkeltes rett til privatliv og rett til å bestemme over egne personopplysninger. Friheten er bl.a. forankret i Den europeiske menneskerettskonvensjonen art. 8. Staten har et selvstendig ansvar for å sikre den enkeltes personvern. Alle mennesker skal ha mulighet til en privat sfære hvor man kan handle fritt, uten tvang eller innblanding fra staten eller andre mennesker. Saken vi behandler i dag, handler om tiltak for å ivareta barn og unges personvern. Stortingsrepresentantene fra Venstre fremmet 16. november 2017 fem forslag til hvordan dette kan gjøres. Kort oppsummert handler det om å be regjeringen opprette en personvernkommisjon for barn og unge, om forbud mot kameraovervåkning på skoler og barnehager når barna er der, et krav om at foreldre skal samtykke før informasjon om barna deres overføres fra barnehage til skole eller skoler imellom, utarbeidelse av nasjonale retningslinjer for registrering og overføring av personopplysninger om barn og at barna og foreldrene deres får informasjon om nettvett og personvern. Arbeiderpartiet mener i likhet med de andre partiene at den teknologiske utviklingen krever en økende bevissthet om barns digitale rettigheter og rett til personvern. Vi registrerer at siden forslaget ble fremmet av stortingsrepresentantene fra Venstre, har Venstre gått inn i regjering, og opprettelse av en personvernkommisjon er skrevet inn i plattformen den nye regjeringen styrer etter. Vi i Arbeiderpartiet mener dermed at det er all mulig grunn til å tro at regjeringen vil sette ned en slik kommisjon. Så spørsmålet er om det trengs en egen kommisjon for barn og unge. Vi synes ikke det. Derfor har vi sammen med Høyre og Fremskrittspartiet fremmet et forslag hvor vi ber om at den varslede personvernkommisjonen også får i oppdrag å vurdere personvernet for barn og unge og komme med tiltak for å styrke dette. Vi finner allikevel grunn til å understreke at vi forventer at arbeidet med å sette ned en personvernkommisjon starter snarest mulig. Når det gjelder forslaget, viser jeg til innstillingen hvor vi utgjør flertallet sammen med Høyre og Fremskrittspartiet. Til slutt vil jeg understreke at det finnes veldig mye god informasjon rettet mot barn og unge og foreldre. Det er kanskje de som trenger det mest, og opplysningene og informasjonen omhandler nettvett og personvern. Mange bruker også denne informasjonen på en god måte. Likevel må kanskje informasjonen om hvor man finner selve informasjonen, ikke bare holdes i hevd, slik det er krav om i rammeplan for barnehager og læreverket, men også intensiveres.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Når tenker statsråden at den varslede personvernkommisjonen skal settes ned?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
På flere områder skiller barn og unges behov seg fra voksnes behov. Dette gjelder naturlig nok også når det kommer til personvernspørsmål. Flere av representantene har vært inne på det i sine innlegg fra talerstolen. På hvilken måte tenker statsråden at barn og unges perspektiv bør synliggjøres i en personvernkommisjon?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Det er blitt sagt mye bra både av saksordføreren og av representanten fra Arbeiderpartiet, og det er ingen tvil om at det er en samlet komité som er enig om at det er viktig å ivareta barns personvern. Det er heller ingen som kan trekke i tvil Venstres engasjement for dette, og jeg er glad for at Jeløya-plattformen er veldig klar og tydelig på at personvernet til våre barn skal ivaretas. Det er vel nesten ingen barn i verden som har så god tilgang på teknologi som norske barn. Man sier at norske 9-åringer er mer kjent med smarttelefoner og enkle plattformer enn det andre barn er. Den nye teknologien fordrer at barns personvern blir ivaretatt. Vi som foreldre har også et klart ansvar når vi kjøper disse apparatene til dem der de kan logge på forskjellige plattformer. Det viser viktigheten av å ivareta barns personvern. For et års tid siden ble vi kjent med at det var dokker til salgs i leketøysbutikker som barna kunne snakke med, og som kunne brukes til å spore opp hvor barna befant seg, noe som i verste fall kunne føre til at kriminelle kunne få tak i disse barna og begå kriminelle handlinger. Heldigvis er disse dokkene nå tatt ut av markedet, men igjen: Det viser hvordan den nye teknologien, som er en fantastisk mulighet, medfører at vi er nødt til å være observante på at vi må ivareta personvernet til barna. Her er det mange gode forslag som jeg støtter opp om, og som jeg er glad for kan komme inn i den personvernkommisjonen som en skal se på, men det er også viktig at opplysninger om barnet ikke blir misbrukt. Mange av oss som har vært i kontakt med Forandringsfabrikken, som består av tidligere barnevernsbarn, vet at mange av de opplysningene som de gir fra seg, er det best at foreldrene ikke får vite om. Så det å ivareta barns personvern må også handle om å sikre at de opplysningene er med på å ivareta barna, og at de ikke kommer på gale veier. Jeg er glad for at dette forslaget får et så stort flertall i komiteen.
Jon Gunnes (Venstre), 2018-04-10:
Først til behovet for vedlikehold. Statsråden nevnte under sitt nøkterne, men gode innlegg at det var veldig stort behov for at de vedlikeholdsmidlene som ble bevilget, og som har økt ganske kraftig de siste årene – Venstre har vært en bidragsyter til det – har vært viktig for at vi skal kunne opprettholde den passasjermengden og ikke minst den godsmengden som fraktes på det norske jernbanenettet. Tenk at det nå er 76 millioner passasjerer i året på jernbanen, og for bare noen få år siden var det under 70, ned mot 66 millioner! Og vi har ikke en eneste av dem å miste. Vi kan ikke miste noen passasjerer, og vi kan ikke miste noen godstog. Vi må øke hele tiden på grunn av at godsmengde og antall folk øker her i landet, men ikke minst fordi dette er et ledd i det grønne skiftet. Det å gå over til å kunne ta tog istedenfor å kjøre bil er rett fram det grønne skiftet. Det er slik at jeg må innrømme at da jeg så pressemeldingen fra Jernbanedirektoratet i går, var det første jeg så etter, hvordan det sto til i mitt fylke, med Trønderbanen. Er den realiserbar i det hele tatt? For vi hadde så store overskridelser i forbindelse med statsbudsjettet. Det er veldig bra at en modernisering av Trønderbanen heldigvis kan la seg gjennomføre teknisk, og at Jernbanedirektoratet anbefaler at den kan gjennomføres innen 2023. Det gjelder også mange andre togstrekninger – Bergensbanen, Jærbanen, Gjøvikbanen, vi snakker om elektrifisering av Rørosbanen fra Hamar til Elverum og flere. Men den store akilleshælen er selvfølgelig InterCity. Det er ikke bra at man ikke gjennomfører etter planen på alle strekningene der, men det som Venstre i hvert fall synes er utrolig viktig, er at vi får på plass de indre områdene etter planen. Da tenker vi på områdene Asker, Oslo, Lillestrøm, Ski. Der er det 18 millioner passasjerer. Det er de som bruker toget daglig, og som er avhengig av at det faktisk er et tog som frakter dem inn til jobb hver dag. De bruker det som sitt kollektivsystem og har kanskje bare det som alternativ. Der får vi en klar bedring ved at man både kan holde oppe kapasiteten og også øke frekvensen. Så tror jeg at flere talere har vært inne på her at det er veldig viktig at selv om ikke alle dobbeltsporene og kanskje heller ikke alle utbyggingene er ferdig, lar det seg gjøre å øke kapasiteten og frekvensen ganske kraftig i den fasen vi er i – under bygging. Det er derfor jeg synes at når statsråd Solvik-Olsen nevner et måltall på 100 millioner innen ganske få år når det gjelder antall passasjerer på norsk jernbane, er det et ambisiøst, riktig og viktig mål. Venstre ser ikke helt hvorfor vi skal behandle Jernbanedirektoratets plan i komiteen, for nå skal den ut på høring. Vi håper virkelig at høringen kanskje kan vise oss et enda litt større potensial med hensyn til nye prosjekter og innsparinger. Men at komiteen skal behandle det, er ikke Venstre noe særlig for.
Peter Frølich (Høyre), 2018-04-10:
Jeg oppfatter saken egentlig som veldig godt belyst og grundig og godt debattert i salen nå, så jeg skal ikke si så veldig mye mer om den. Jeg ønsker derimot å komme med en beklagelse. Jeg sto på talerstolen her i sted og omtalte Kristin Juel Johannessen som Kristin Jensen. Det var ikke meningen, det er slikt som skjer i et engasjert øyeblikk fra talerstolen. Jeg ønsker likevel å rette det opp og beklage inderlig at den feilen skjedde.
Peter Frølich (Høyre), 2018-04-10:
Dette er mildt sagt en litt spesiell sak. Forslaget vi behandler nå, er et utkast til en erklæring som skal behandles på et justisministermøte som starter på torsdag i København. Siden Norge ikke har kommentert utkastets del om asyl og innvandring osv., tolker altså forslagsstillerne dette som at Norge stiller seg bak den. Det er i alle fall slik jeg oppfatter forslagsstillerne. For det første er det ingen automatikk i at Norge helhjertet støtter et utkast til en konvensjonstekst bare fordi man ikke har gått inn og kommentert hver enkelt del av den. Jeg synes dette forslaget bygger på et ganske tvilsomt premiss. For det andre er dette en pågående forhandlingsprosess, og etter helt alminnelige statsrettslige prinsipper tilligger det regjeringen å delta og styre sin deltakelse i slike forhandlinger. Vi på Stortinget må gjerne mene mye om norsk utenrikspolitikk, men vi bør ikke gå til det skritt at vi instruerer regjeringen i hvordan de skal forholde seg i forhandlinger med andre stater. Det vil i så fall representere en praksis som vi må veldig langt tilbake i tid for å finne eksempler på. Systemet i Grunnloven er bygget på at Stortinget først kommer inn ved ratifikasjonen. Det vil være veldig spesielt om vi skal gå inn og gjøre vedtak om en multilateral avtale som ikke engang er vedtatt. For en del saker er det laget gode systemer på Stortinget, både når det gjelder informasjon og evne til å komme med tilbakemeldinger og påvirke disse sakene, gjennom den utvidede forsvars- og utenrikskomiteen. Det er en ryddig måte å gjøre det på, men det gir kanskje ikke de store medieoppslagene. Jeg har ingen store forhåpninger om at forslagsstillerne ser de konstitusjonelle problemene med denne framgangsmåten. Jeg har derimot noen forhåpninger knyttet til et tradisjonelt ansvarlig Arbeiderparti, som en gang i tiden i alle fall ble betegnet som statsbærende, om at de kjenner systemet som Grunnloven legger opp til i saker som dette, og at de i dette tilfellet vil avstå fra å instruere regjeringen i en pågående forhandlingsprosess. I det aller siste er det kommet opplysninger om at dette utkastet er endret, så debatten er jo egentlig mest av teoretisk interesse, ser det ut til. Jeg må likevel få si at jeg synes det er litt spesielt at vi har denne debatten i utgangspunktet. Jeg tror kanskje dette er en sak som for det første ville vært tjent med komitébehandling og bedre opplysning rundt sakens realiteter, og at den kanskje ikke har så stor hast ved seg som man gir uttrykk for. Jeg tror uansett – og slik ser det ut nå – at Stortinget slutter seg til at vi følger de vanlige konstitusjonelle spillereglene og gir regjeringen anledning til å oppfylle den oppgaven som Grunnloven egentlig tillegger den, nemlig å stå for den typen forhandlinger og traktatinngåelser som det her er snakk om.
Peter Frølich (Høyre), 2018-04-10:
Mesteparten av denne debatten har dreid seg om SVs forslag, som nå heldigvis ser ut til å være langt unna å få flertall. Jeg tenkte jeg skulle knytte noen kommentarer også til Arbeiderpartiets forslag. Det ser kanskje ganske ufarlig ut ved første øyekast. Det kommer selvfølgelig litt an på hvordan man tolker disse forslagene. Hvis det er et ønske om godt vær, skulle jeg til å si, er det ganske uproblematisk. Hvis man med Arbeiderpartiets forslag i realiteten ønsker at EMD skal få flere saker, at man ønsker at det nærmest skal bli en overdomstol, er det problematisk. Da rokker det ved det som har vært vårt syn på EMD lenge. Det er et kioskvelterbegrep. Det er subsidiaritetsprinsippet som gjelder for EMD. Vi har de siste årene sett at de har tonet ned og tatt færre saker for å gi nasjonalstatene større skjønnsmargin osv. i enkelte saker. Det innebærer egentlig at rollen deres som en overprøvingsmekanisme blir begrenset. Det er ikke nødvendigvis uheldig i seg selv – og det er poenget mitt. Det er ikke sånn at hvis man automatisk tar inn færre saker til EMD, er det en svekkelse av EMD som et overprøvende organ. Litt av genialiteten bak EMD er nettopp at de griper inn i få, men prinsipielt viktige saker. Jeg tror at for å være på den sikre siden og ikke skape noen usikkerhet knyttet til hvordan Norges syn på EMD skal være, bør vi heller ikke gå inn for Arbeiderpartiets forslag, som kan tolkes som at man går vekk fra den linjen som har vært, nemlig at EMD skal være en overprøvingsmekanisme, men at den vil kunne variere ut fra statenes skjønnsmargin.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-04-10:
Voldsoffererstatning er en viktig og nødvendig ordning som vi tilbyr ofre for alvorlig kriminalitet og deres pårørende. Ordningen har tverrpolitisk oppslutning, og vi ønsker alle denne muligheten for dem som har sår som ikke gror. Forslaget vi behandler i dag, kommer på et godt tidspunkt. Som det er redegjort for tidligere her, er det på gang en utredning i departementet. Nå har vi mulighet til å påvirke den. Likevel mener vi i regjeringspartiene at forslaget fra Arbeiderpartiet er litt for konkret. Vi ønsker absolutt at regjeringen skal se på dagens lovverk, men vi ønsker en helhetlig gjennomgang, der alle saker blir vurdert generelt, ikke bare på bakgrunn av én enkeltsak. Dette mener vi er den mest ryddige måten å ta tak i saken på, for Stortinget skal ikke behandle enkeltsaker. Vår jobb er å sørge for et godt og rettferdig regelverk, og det er den bestillingen vi ønsker å sende til regjeringen i dag. Hvis vi kun går inn for én enkeltsak, risikerer vi å skape nye urettferdigheter. Det er bra at Arbeiderpartiet har satt søkelys på erstatningsordningen. Nå blir det opp til regjeringen å se på helheten, slik at vi får sikret et godt og rettferdig regelverk for absolutt alle.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2018-04-10:
Denne saka handlar ikkje om å vere for eller imot menneskerettane; det legg eg til grunn at alle i denne salen er opptekne av. Men eg vil gje ei stemmeforklåring frå Senterpartiet. Vi kjem til å stemme imot representantforslaget frå SV og forslaget frå Arbeidarpartiet i denne saka, men vi anbefaler regjeringa å røyste imot artikkel 26 i København-erklæringa. Vi grunngjev røysta vår imot forslaga i salen i dag ut frå statsrettslege prinsipp, ut frå kva som er rollefordelinga mellom regjeringa og utanrikstenesta på den eine sida og Stortinget på den andre sida. Dette inneber at Senterpartiet ikkje finn det rett å instruere regjeringa i ei slik sak. Det er også problematisk at det blir lagt opp til ei hastebehandling, slik vi ser det. Verken partigruppene eller nokon komité har hatt moglegheiter til å vurdere saka. Det er spesielt uheldig i ei sak som angår noko som er regjeringas prerogativ, altså regjeringas ansvarsområde, som internasjonale forhandlingar og utanrikstenesta er.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-04-10:
Representanten Frølich snakket om at denne saken nå nærmest har teoretisk interesse, men vi kan jo trenge litt teori av og til, spesielt konstitusjonell teori og kanskje også juridisk teori. Det foreliggende representantforslaget dreier seg om, som det heter, «å forhindre undergraving av Den europeiske menneskerettsdomstolen». Det regner jeg med at det er unison enighet om i denne salen. Siden domstolen ble opprettet for godt over 50 år siden, er den etter hvert blitt et viktig element i vår rettsstatstenkning. Å svekke dens autoritet vil virkelig være å skyte oss selv i foten. Men det er verre enn som så. Å undergrave domstolen på ett felt, i dette tilfellet asyl- og innvandrerfeltet, vil uten videre kunne bidra til å bane veien for andre staters interesse for å ta for seg felt for felt av EMDs arbeidsoppgaver. Det er nok av de medlemsstater i Europarådet som kunne tenke seg å gå noen nye runder på ytrings- og pressefrihetsområdet, og på denne måten bidra til å skru klokken tilbake. EMDs skjønnsmargin, altså muligheten til å sette grensene for hva som tilligger den enkelte nasjons frihet til å tolke EMK, og det som er EMDs anliggende, er det viktig å hegne om nettopp fordi menneskerettskonvensjonen er en dynamisk og bevegelig organisme. Det som er innenfor skjønnsmarginen i dag, behøver ikke å være det i morgen. Også av slike hensyn er Venstre imot innholdet i artikkel 26 i den såkalte København-erklæringen. Til Petter Eide, som tillater seg en spesiell form for historieskriving her, har jeg lyst til å si «read my lips». Venstre er imot artikkel 26. Vi registrerer at forslagsstillerne mener at regjeringen ikke har vært tydelig nok i dette spørsmålet. Men så er det ikke slik i politikkens verden at den som tier, samtykker. Det er ingen grunn til å tro at regjeringen vil slutte seg til artikkel 26, og skulle det skje, vil det i så fall skje i strid med det jeg, og flere med meg, oppfatter som flertallet i denne salen. Når det er sagt, dette er en sak som på dette stadiet i arbeidet med en internasjonal erklæring ikke hører hjemme i Stortinget. Det er regjeringens prerogativ å forhandle i denne saken. Det er også regjeringens oppgave og plikt eventuelt å ta en slik sak inn i Stortinget dersom den bryter med intensjonene i erklæringer nasjonen har inngått. Selv om vi fullt og helt deler SVs grunnsyn i denne saken, kommer Venstre derfor ikke til å stemme for SVs forslag, som jeg nå forstår er trukket. Av samme årsak kommer vi heller ikke til å stemme for det løse forslaget fra Arbeiderpartiet, selv om det på langt nær går så langt som SVs forslag gjør. La gå at opposisjonen gjør det til en egenskap å drive stortingsregjereri for å få gjennomslag for sin politikk, men i denne saken har både SV og Arbeiderpartiet gått over en grense. Det er ikke denne måten Norge driver internasjonalt arbeid og internasjonale forhandlinger på.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-04-10:
Jeg takker for oppfordringen. Jeg kommer ikke til å følge den. Det ble sagt her tidligere at denne saken ikke skjer i et vakuum. Nei, det er helt riktig. Det skjer ikke i et vakuum, det skjer innenfor en regjering der Venstre er en del av beslutningsapparatet. For noen av oss holder det å ta en telefon eller sende en e-post, så vet vi hva regjeringen mener om saken. Men det har det åpenbart ikke gjort for SV, som heller vil score poeng i det offentlige rom og i pressen på denne saken enn å komme til bunns i hva den egentlig dreier seg om. For å ta det som er innholdet i artikkel 26. Her står det: «When examining cases related to asylum and immigration, the Court should assess and take full account of the effectiveness of domestic procedures and, where these procedures are seen to operate fairly and with respect for human rights,» – og så kommer det – «avoid intervening except in the most exceptional circumstances.» I det hele tatt å tenke den tanken at Venstre skulle finne på å støtte noe sånt, er helt fjernt for meg. Og det er leit at representanten Eide, som nå har måttet trekke tilbake sitt forslag, ikke tok den telefonen verken til regjeringen eller til meg før han inntok talerstolen her i dag.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Jeg er positiv – vi stemte også for det – til den særlige satsingen i Oslo sør, med 30 mill. kr. Det har vokst fram et farlig, offensivt gjengmiljø som jobber rundt i hele byen, så det handler ikke bare om Oslo sør. Det jeg tror er viktig at statsråden er oppmerksom på der, er at det ikke må skje en ubalanse i bruken av ressursene i politiet, sånn at det blir lettere for gjengmiljøer å etablere seg. Vi ser nå en utvikling hvor beboere varsler om situasjonen på Romsås, på Vestli, på Stovner, i Lørenskog og flere andre steder, hvor vi ser alvorlige skyteepisoder, senest i forrige uke og i helgen, og hvor bl.a. et nytt, farlig gjengmiljø nå, med tilknytning til en meget farlig narkomafia i Nederland, er under etablering i Oslo nord. De opptrer meget brutalt og ekstremt i rekrutteringen og måten de jobber på. Så jeg vil bare påpeke at man må ikke slippe grepet på disse andre områdene, hvor det i høy grad også er kriminelle gjenger til stede og i utvikling. Jeg er fullt klar over at statsråden ikke kan si hvor eller i hvor mange tilfeller, eller hvordan, man bruker overvåking av kommunikasjon og de nye hjemlene Stortinget har gitt, men det jeg har fått høre når jeg har etterspurt bruken av særlig dataavlesning av krypterte løsninger, er at det krever utstyr og opplæring, og at det er avanserte metoder for å trenge inn i disse krypterte løsningene. Så det jeg spør om, er prosessene med å få iverksatt bruken av det på en god måte, ikke om antall og når og hvor det blir brukt. Det mener jeg vil være naturlig for statsråden å sjekke ut, når Stortinget gir lovhjemmel og får den begrunnelsen vi fikk for hvorfor de lovhjemlene trengtes. Jeg vil også si at det punktet jeg tok opp om innsatsen mot trussel- og fryktveldet, som er noe av det viktigste disse kriminelle gjenglederne bruker til å bygge seg opp, og som gjør at de kan holde avstand fra selve handlingene, selv om de står bak og tjener pengene, og som jeg tok opp noen forslag om, skulle jeg ønske at statsråden også brukte noe mer tid på å gå inn i. Det siste jeg vil spørre om, er om statsråden i framtidige tildelingsbrev til politiet, hvor man gir oppdrag til f.eks. Oslo-politiet, vil prioritere innsatsen mot kriminelle gjenger og organisert kriminalitet som et mål, sånn at de får det eksplisitt som en tydelig målsetting for sitt arbeid – slik det ikke er uttalt fra direktoratet i dag.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Jeg vil takke for hyggelige ord fra både statsråden og representantene Angell Gimse, Gulati og Klinge. Jeg fikk noen kommentarer fra representanten Eide til slutt. Jeg vil bare si her at jeg mener det er viktig å kunne diskutere ting i Stortinget sammen, og at det ikke alltid skal spisses i forslag, i hvert fall ikke nødvendigvis i første omgang. Jeg ønsker å oppnå et fellesskap og en forståelse for disse tingene. Vi gjorde det på samme måte når det gjaldt sosial kontroll. Vi hadde en interpellasjonsdebatt sist høst, og så fremmet vi forslag på nyåret. Vi fremmet forslag når det gjaldt organisert kriminalitet, som ble behandlet i juni – vi fremmet det i fjor vår. Det var vel ti eller elleve forslag fra Arbeiderpartiet som ble behandlet på forsommeren. Nå har vi igjen hatt et par diskusjoner om organisert kriminalitet, og vi skal nok komme med forslag også. Men jeg er ute etter også å se på hva vi kan få gehør for, hva statsråden – regjeringen – og Stortinget sammen vil forstå, vil gå inn i og vil bli obs på gjennom disse debattene. Jeg mener at interpellasjoner og spørsmål også er gode redskaper i Stortinget, og de kan på rette tidspunkt kombineres med å fremme forslag. Så det kan representanten være trygg på at vil skje – etter min mening i riktig rekkefølge. Når det gjelder kommentarene til det å snakke om disse områdene, og også å referere noe av det innbyggerne tar opp som problemer på disse områdene, har jeg holdt meg til hvordan innbyggerne har tatt opp dette i det siste. Det har bl.a. vært to folkemøter i Oslo sør hvor innbyggerne har sagt klart ifra. Det de sier der – det de sier på Romsås, det de sier på Vestli – er: Vi er trygge nok, stolte nok. Vårt nærmiljø har nok identitet – jeg bor selv i disse områdene og føler at vi har nok selvfølelse – vi vet at vi har det bra, vi vet at vi har gode områder å vokse opp i og leve i, og skal bo der, men vi er så stolte av det og så trygge i det at vi også kan snakke om det vi har å ta tak i. De to tingene må vi kombinere. Hvis vi alltid skal få høre at vi står i fare for å stigmatisere når vi snakker om de tingene, blir det etter min mening å skade seg selv eller å ødelegge det konstruktive arbeidet som kommer ut av det å ta opp ting. Jeg vil også si at når det gjelder å forebygge i disse områdene, er – slik situasjonen er nå – den aller beste forebyggingen å få tatt noen av bakmennene. De er så kjente, så etablerte – de er dessverre nærmest kriminelle forbilder for ganske store ungdomsgrupper. Det å få kledd av dem på et vis, tatt dem, vil ha stor betydning for forebyggingen og for muligheten til å rekruttere ungdommene i disse områdene. Vi er kommet dit at det er nøkkelpunktet. Derfor ville jeg bruke tid på det i dag. Det må gå an å diskutere den delen av saken også, uten alltid å skulle snakke om forebygging på skoler og på andre måter, som jeg selvsagt er enig i og har snakket om i andre sammenhenger.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Dette har vært en sak som har engasjert. Det er mange bekymrede foreldre som har tatt kontakt, og som Kristelig Folkeparti også trakk fram i sitt innlegg, er dette først og fremst et spørsmål om tillit – tilliten mellom skole og hjem. Fra komiteens side hadde det slik sett vært en fordel om en kunne ha kommet et stykke på vei med utarbeidingen av retningslinjene, f.eks. til skolestart nå ved høsten. Det tror vi ville ha bedret nettopp dette tillitsforholdet. Så jeg vil egentlig bare spørre statsråden om det spesielt: Hva tenker man om framdriften omkring dette vedtaket som Stortinget gjør nå i dag, om å utarbeide nasjonale retningslinjer for dette?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-10:
Dette vil selvsagt være et prioritert arbeid, både for departementet og for Utdanningsdirektoratet. Men jeg vil si at det er viktigere at vi får gode retningslinjer enn at vi skal forhaste oss, slik at det første jeg vil gjøre, er å sørge for at det går et brev til både barnehage- og skoleeiere, hvor vi er tydelige både på deres ansvar og på hva de faktisk kan gjøre. Så vil vi gi beskjed til Utdanningsdirektoratet om at dette arbeidet skal prioriteres, men om det er klart akkurat til skolestart, tør jeg ikke garantere fra denne talerstolen nå. Men jeg er enig med representanten i at det er viktig at vi nå gjør flere ting samtidig. Jeg tror kanskje noe av det aller viktigste er det arbeidet som nå også gjøres med de nye læreplanene, med folkehelse og livsmestring. Det blir en tverrfaglig del i skolen, noe som gjør at det ikke blir ett spesifikt tema som tas opp i ett fag, men noe som jobbes med på tvers av alle fag i skolen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-10:
Jeg mener at denne type filtre kan være nyttige verktøy. Mitt poeng er imidlertid at man må ikke tro at det løser problemet, nettopp fordi man kan omgå filteret, man kan bruke andre verktøy. Derfor må vi ha en kombinasjon av ulike virkemidler, hvor filter er et av dem. Men vi kommer ikke bort fra at den gode læreren og kompetansen og samtalen og refleksjonen i klassen kanskje er det aller viktigste for å øke bevisstheten. Så tror nok jeg at litt av årsaken til at dette ikke brukes i tilstrekkelig grad, er mangel på kunnskap, og at man ikke er kjent med de mulighetene som faktisk er der. Derfor tror jeg både mitt brev til skoleeierne og også de retningslinjene som komiteen nå ber om, vil bidra til økt bevissthet og også at vi vil få virkemidlene på plass.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-10:
Det er, som representanten peker på, ulike verktøy og virkemidler. Nå bidro også budsjettforliket i Stortinget til at det kom noen ekstra midler også til utvikling av dataverktøy, hvor Feide vil være et prioritert virkemiddel å få på plass og få videreutviklet. Så er det selvfølgelig den kompetansehevingen som vi nå bidrar med, både gjennom etter- og videreutdanning og også gjennom hele lærerutdanningen. Og – som representanten og jeg tidligere har diskutert – fornyelsen av læreplanene og ikke minst prosessen som skal lede frem til det, vil bidra til økt oppmerksomhet om hva som møter elevene i dag. Vi trenger ikke en skole som lærer elevene å google, men vi trenger en skole som lærer elevene å kunne håndtere den store mengde data som er bare et tastetrykk unna.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-04-10:
Vi er ferdig med å vurdere en rekke tiltak, de iverksettes, og så vurderer vi nye. Jeg tror det er fornuftig at vi som politikere vurderer før vi iverksetter, og det gjør vi også på det digitale området. Jeg har vært inne på flere verktøy, ikke minst den fagfornyelsen som vi nå holder på med. Vi kan gjøre mange enkelttiltak, men jeg tror at med den helheten og den helhetlige tilnærmingen vi nå har når det gjelder både fagfornyelsen, kompetanseheving på etter- og videreutdanning og ny lærerutdanning, har vi et helhetlig grep på en fornyelse. Men man kommer heller ikke unna det ansvaret som skoleeier har. Skoleeier, enten det er kommune eller fylke, har et spesielt ansvar for både å tilpasse undervisning og også sørge for at skolene har de virkemidlene og verktøyene de trenger. Så er jeg helt enig med representanten i at vi ikke skal flytte alt over på skolen. Vi som foreldre har også et ansvar for våre barn og hvordan de bruker de digitale verktøyene.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
I likhet med det representanten Lundteigen ga uttrykk for i sitt innlegg, er også vi fra Arbeiderpartiet litt forundret over at vi står relativt alene når det gjelder mindretallsforslag nr. 1 i innstillinga, hvor det står «Stortinget ber regjeringen vektlegge de positive erfaringene med tettere oppfølging av sykefravær i forhandlinger om ny IA-avtale.» Noe av poenget var jo nettopp, slik vi oppfattet det ut fra både statsrådens svarbrev og de evalueringene som har vært, at det faktisk var noen positive effekter å spore av tettere oppfølging av sykefravær. Siden vi ikke greide å få med oss flertallspartiene i komiteen på det forslaget, tenkte jeg at jeg skulle gå rett til kilden og spørre: Synes statsråden det er en god idé å legge vekt på de positive erfaringene i oppfølgingen av en ny IA-avtale?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsråden skal få slippe å svare på et spørsmål fra meg om hun da vil anbefale sine partifeller å stemme for vårt forslag, og så skal jeg heller gå over til noe som vi kanskje ikke er fullt så enige om. Før valget gikk Jan Tore Sanner hardt ut mot LOs leder og anklaget ham for å spre usannheter om Høyres syn på sykelønn. LO hadde da vist til at bl.a. Høyre har åpnet for å kutte i dagens ordning. Nå, i etterkant av Høyres landsmøte, sier Høyres finanspolitiske talsperson, Henrik Asheim, at redusert utbetaling av lønn ved sykdom nærmest er en forutsetning for å få framtidige budsjetter til å gå opp. Også på dette spørsmålet kunne det være interessant å høre direkte fra fagstatsråden: Hva er egentlig sannheten om Høyres syn på dagens sykelønnsordning? Skal den kuttes, eller skal den bestå?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Jeg har lyst til å henlede oppmerksomheten på siste avsnitt i statsrådens svarbrev til komiteen, hvor det står: «Ved privatisering og konkurranseutsetting av offentlige tjenester er det viktig å ivareta arbeidstakere som omfattes av endringene på en god måte.» I dag melder Fri fagbevegelse at elleve renholdere i Forsvarsbygg har reservert seg mot å bli overført til ISS, og for to av dem er det nå en pågående rettstvist om rett til å stå i arbeid under sakens gang. De er nå sendt hjem uten arbeidsplikt. Synes statsråden dette er en god måte å ivareta de eldste arbeidstakerne på?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Jeg takker for svaret. Det er riktig som statsråden sier, at med de regelverksendringene som nå er på trappene etter både forhandlinger i offentlig sektor og oppgjøret i privat sektor, vil vi få en økt grad av harmonisering. Da er det desto mer uforståelig at man ikke kan finne ordninger som også retter opp for dem som faller mellom to stoler der, men la gå. Representanten Erlend Wiborg nevnte i sitt innlegg at det ikke er noe dårligere pensjoner i privat sektor enn i offentlig sektor. Forrige gang vi drøftet saken, fikk han spørsmål om hvor man finner bedre ordninger i det private. Han greide ikke å svare på det. Nå registrerer jeg at statsråden sier det samme – private pensjonsordninger står ikke tilbake for de offentlige, det er svært gode ordninger også der. Kan statsråden gi noen eksempler på ansatte i offentlig sektor som har vært gjenstand for konkurranseutsetting og privatisering, og som har fått bedre pensjonsvilkår etter at det skjedde?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Jeg takker for svaret. Vi er klar over at det er noen ansvarlige offentlige arbeidsgivere som sørger for å sikre sine ansatte. Men det er litt utilfredsstillende at man skal måtte se etter adhocløsninger og få ulike løsninger avhengig av hvilken kommune man eventuelt måtte være ansatt i, og den politiske styringen av den kommunen. Jeg har lyst til i den siste replikken min å stille et spørsmål rundt det som står i Jeløya-erklæringen, i og med at regjeringa er negativ til å utvide forskriften om offentlige kontrakter til å omfatte pensjon. Det står i Jeløya-erklæringen at regjeringa vil ta i bruk konkurranse for å få bedre tjenester, og at private skal få konkurrere på like vilkår. Hvorfor ønsker ikke statsråden at også offentlige etater skal få lov til å konkurrere på like vilkår? For det er vel ikke like vilkår når en privat tilbyder kan se bort fra de ansattes opparbeidede rettigheter til pensjon?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Jeg vil aller først begynne med å berømme Sosialistisk Venstreparti for å fokusere på et viktig spørsmål: Hvordan få ned sykefraværet? Sykefraværet i Norge er generelt høyt og høyere enn i andre land vi vanligvis sammenligner oss med. Det er derfor viktig at det ses på mulige tiltak og løsninger som kan få det ned. Et høyt sykefravær er ufordelaktig for alle: den sykmeldte, arbeidsgiveren og samfunnet. I representantforslaget vises det til gode resultater av prosjektet Egenmelding 365 i Mandal, som var først ut. Det forslaget ikke synes å ta inn over seg i nevneverdig grad, er at det både i prosjektet fra Mandal og i det påfølgende utvidete forsøket med flere deltakerkommuner, ikke kan sies å ha gitt de resultatene en kunne ønske seg. Å foreslå å vurdere et slikt prosjekt bør funderes på kunnskap. Egenmelding 365 foregikk i perioden 2013 til 2016, og 12 virksomheter deltok. I evalueringen, utført av Proba samfunnsanalyse og AFI, kommer det frem at intervensjonen i seg selv ikke påvirket sykefraværet, men at ordningen førte til en tettere oppfølging og dialog med den sykmeldte. Den overordnete funksjonen av Egenmelding 365 var å flytte ansvar for sykefraværsarbeidet fra sykemelder til arbeidsplassen, spesielt relasjonen ansatt–leder. Hypotesen var at det skulle bidra til redusert sykefravær gjennom tettere oppfølging og dialog samt endrede holdninger. I rapporten fra desember 2016 kommer det fram flere funn av interesse. Det ene er at egenmeldingsordningen ble brukt vesentlig mindre enn forventet, kun omlag 35 pst. av sykepengedagene. Det andre er at det kom fram store variasjoner i bruken mellom deltakerne, helt fra 0,3 pst. av sykedagene til 76 pst. av sykedagene. I rapporten beskrives årsakene til stor variasjon i motivasjon ulik forankring i organisasjonen, men mange opplyser også et behov for å legitimere sitt fravær overfor både leder og kollegaer, eller hadde likevel et behov for å oppsøke lege. Når sykefraværet gikk ned enkelte steder, kan det synes å være sterkest relatert til det systematiske oppfølgingsregimet som ble innført med prosjektet, ikke prosjektet med å kunne nytte utvidet sykemelding. Tiltak for redusert sykefravær er både viktig og nødvendig å iverksette fremover. Forsøket viser imidlertid at utvidet egenmeldingsordning ikke er veien å gå. Det er også grunnen til at Fremskrittspartiet og flertallet ikke støtter Sosialistisk Venstrepartis forslag. I stedet er det viktig å bruke andre deler av den kunnskapen som kommer frem i rapporten, i vårt videre arbeid, altså at oppfølgingsregimet som ble etablert gjennom forsøket, virker. Det er noe vi bør se nærmere på videre.