trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-20:
Eldre er en sårbar og utsatt gruppe når det gjelder vold og overgrep, og mange har begrenset fysisk funksjonsevne. Dette gjør dem mer utsatt for både fysiske og psykiske overgrep enn yngre. I 1991 tok departementet initiativ til å sette i gang et forsøksprosjekt hvor målsettingen var å utvikle modeller for tiltak, motvirke vold mot eldre i familien og fange opp problemer i en tidlig fase for å forebygge lidelser. «Vern for eldre»-prosjektene er et resultat av dette. For å få til et mest mulig målrettet arbeid mot vold og overgrep er det nødvendig med kunnskap. Det er bl.a. en av grunnene til at det i 1996 ble etablert et eget kompetansesenter for voldsofferarbeid. «Vern for eldre»-prosjektet ble en del av kompetansesenterets arbeid. Vold mot eldre må ses som en del av den generelle voldsofferproblematikken i samfunnet. Justisdepartementet har fått ansvaret bl.a. for handlingsplanen «Vold mot kvinner», som skal gjennomføres i perioden 2002–2003. Handlingsplanen omfatter 20 ulike tiltak, som også vil komme eldre til gode. Ett av tiltakene er prosjekter med sikte på å utvikle modeller for hvordan kommunene mer effektivt kan styrke innsatsen mot vold og overgrep. Det skal utvikles eller prøves ut ulike modeller for forebygging av vold, samarbeid mellom aktuelle instanser og bistand til ofre og overgripere. Fra 1. juli i år ble det etablert en ordning med familievoldkoordinator ved alle landets politidistrikter, og politiet har fått instruks om hvordan familievoldsaker skal behandles. Jeg vil også nevne at det i kjølvannet av «Vern for eldre»-prosjektet har vært en prøveordning med opprettelse av rådgivningskontor for kriminalitetsofre i syv byer: Drammen, Fredrikstad, Haugesund, Tromsø, Kristiansand, Trondheim og Hamar. Kontorene er opprettet i samarbeid med politiet i vedkommende by, og bistår ofre for kriminelle handlinger med råd og veiledning og videreformidler behovet for juridisk- og helsemessig hjelp. I tillegg skal det etableres fire nye rådgivningskontorer. Kompetansesenteret for voldsofferarbeid er ilagt ansvaret for å koordinere og videreutvikle arbeidet ved rådgivningskontorene. Med de tiltakene som nå er i gang gjennom Regjeringens handlingsplan «Vold mot kvinner» vil også eldre voldsofre kunne få den hjelp de har behov for. For å sikre hjelp og oppfølging ved overgrep mot eldre, er vi avhengige av at det lokale apparatet er til stede og kan følge opp voldsofrene. Det er viktig at det generelle hjelpeapparatet kan fange opp overgrep når de skjer, og kan tilby riktig hjelp. Derfor må det skje en styrking av tilbudet generelt, slik at det kan bli varige tiltak som ikke er knyttet til enkeltprosjekter med begrenset varighet. Et ledd i dette er et videreutdanningstilbud for ansatte i pleie- og omsorgstjenesten/sosialtjenesten i kommunene som Høgskolen i Oslo, kompetansesenteret og fylkesmannen i Buskerud samarbeider om.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-20:
Det viktigste er at man både ser behovet og utarbeider tiltakene lokalt, at det skjer i den enkelte kommune og i samarbeid med politiet. Jeg merker meg synspunktene fra representanten Hildeng om at det er få deltakere fra det kommunale tjenesteapparatet. Noe av oppfølgingen blir da å ta dette opp i møte med kommunene og å sette dette på dagsordenen. Det vi kan følge opp med fra statens side, er nettopp det som går på kompetanse og det å stille kompetanse til rådighet ut fra de erfaringene vi har så langt. Det handler om kompetansesenteret som ble etablert i 1996, som representanten Hildeng selv refererer til, masse erfaring fra det som går på etablering av rådgivningskontor for voldsofferproblematikk i kommunene, som viderefører erfaringene som vi har i prosjektet «Vern for eldre», og ikke minst den erfaringen som også ligger i prøveordningen med rådgivningskontorene for kriminalitetsofre, og det som ligger i Justisdepartementets oppfølging av handlingsplanen «Vold mot kvinner». Jeg er helt enig med representanten i at denne kunnskapen er til stede. Vi får mer av den hele tiden, men det er viktig at vi sørger for at kommunene og de ansatte som møter den enkelte eldre, blir dette til del.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-20:
Jeg har lyst til å gjenta at tiltakene må forankres lokalt i den enkelte kommune og også sammen med politiet. Samtidig erkjenner jeg fullt ut at det er viktig at vi også bruker den kunnskap og den kompetanse som det frivillige Norge kan stille opp med. Slik sett er det viktig å oppfordre kommunene til i større grad å involvere både den kunnskap og den erfaring som de frivillige organisasjonene har, og også se på muligheten for at de kan delta i dette arbeidet. Jeg er selv kjent med at flere av de frivillige organisasjonene, f.eks. gjennom besøkstjenesten, sitter med en del kunnskap når det gjelder å observere saker hvor man er engstelig for at den eldre faktisk utsettes for vold, og at de også har kompetanse til å forebygge vold. Det er viktig at det offentlige Norge inkluderer de frivillige organisasjonene der hvor det er hensiktsmessig. Jeg tror, som representanten Hildeng, at de faktisk har mye å bidra med.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-20:
Det er rystende at et skjenkested skal ha servert sine gjester teknisk sprit. Som gjester skal vi alle kunne føle oss trygge på det vi spiser og drikker ute. Vi må ha tillit til at det vi blir servert, er lovlig, og det må få tydelige konsekvenser når skjenkesteder bryter denne tilliten. Jeg vil i denne sammenheng rose Oslo kommune for de aksjonene som er gjennomført. Aktiv kontrollvirksomhet er en forutsetning for at man kan avdekke og reagere på slike forhold som dette. I den saken representanten Øye viser til, var det Næringsmiddeltilsynet i Oslo kommune som avslørte teknisk sprit i flasker i baren på Elvis Pub. Baren ble, etter det jeg har fått opplyst, stengt med hjemmel i næringsmiddelloven § 6, under henvisning til helsefare. All sprit ble konfiskert, og stedet ble deretter åpnet igjen. Skjenking av teknisk sprit er et alvorlig brudd på alkoholloven, som gir grunnlag for inndragning av en skjenkebevilling knyttet til stedet. Til et sted av denne typen er det knyttet både en serveringsbevilling etter serveringsloven og en skjenkebevilling etter alkoholloven. Serveringsbevilling er en forutsetning for å kunne skjenke i henhold til en skjenkebevilling. Begge bevillingstypene gis av kommunen. Det er også kommunen som fører tilsyn og gir sanksjoner på grunnlag av dette. Oslo kommune har i dette tilfellet valgt å suspendere serveringsbevillingen. Da må stedet stenge, og det vil følgelig ikke kunne serveres noen noe som helst inntil kommunen har fattet et endelig vedtak. Jeg er kjent med at Oslo kommune tar sikte på å tilbakekalle serveringsbevillingen. Det betyr at stedet vil måtte stenge for godt. Det er etter min oppfatning en riktig reaksjon i forhold til overtramp av denne sorten.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-20:
Kommunen har alle muligheter til å reagere. Det gjelder bare å ta i bruk de virkemidlene man har, nemlig loven. Oslo kommune har brukt den i denne saken. Vi har et overordnet lovverk, og det skal være tilstrekkelig for å kunne iverksette sanksjoner mot bedrifter som ikke følger reglene. Det er strenge kvalitetskrav i næringsmiddelloven, og det er strenge vandelskrav i alkoholloven for å kunne få og beholde rett til å skjenke alkohol. Kommunen kan inndra skjenkebevilling ved brudd på alkoholloven og bestemmelser knyttet til skjenking. Politiet har hjemmel til å stenge et skjenkested inntil to dager. Serveringsloven gir politiet mulighet til stenge serveringsvirksomheten i inntil fire dager. Kommunen kan også suspendere og inndra serveringsbevillingen ved lovbrudd, slik Oslo kommune har gjort i dette tilfellet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-20:
Jeg merker meg synspunktene fra representanten Øye. Med bakgrunn i Elvis Pub, som var utgangspunktet for spørsmålet, har kommunen de virkemidler som skal til, ved å følge loven. Det har Oslo kommune gjort når det gjelder serveringsloven og alkoholloven. Jeg tar med meg de synspunkter som representanten har i forhold til eventuelt nye eiere og bytte.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-20:
Formålet med folketrygdens stønadsordning for enslige forsørgere er å sikre inntekt i en overgangsperiode og legge til rette for større grad av selvforsørging. Stønadsperioden ble i 1998 forkortet fra ti til tre år, med mulighet til fem års stønadstid ved nødvendig utdanning. Samtidig ble overgangsstønaden beløpsmessig økt, og ordningen med stønad til barnetilsyn vesentlig forbedret. Dette skulle legge bedre til rette for å ta arbeid eller utdanning og hjelpe enslige forsørgere fra langvarig mottak av passive stønader til aktive tiltak og arbeid. Rapporten representanten Lena Jensen refererer til, bygger på tilbakemelding fra vel 400 personer og vil – sammen med trygdeetatens erfaringer – gi et viktig bidrag for å videreutvikle politikken for enslige forsørgere. Rapporten bekrefter at reformen gjennomgående har virket godt med å få enslige forsørgere tidligere ut i arbeid og utdanning. I så måte er rapporten langt mer nyansert enn det man får inntrykk av ved å lese avisen. Halvparten av dem som ikke lenger har overgangsstønad i 2001, arbeider full tid, mens 40 pst. arbeider deltid. Jeg er derfor ikke enig i at reformen for enslige forsørgere har vært mislykket. Stønadssatsene ble hevet gjennom reformen, flere har kommet raskere i arbeid, og det er ikke grunnlag for påstanden om at reformen har skapt et fattigdomsproblem. Forskerne fremhever i sammendraget av sin rapport at det er en dominerende positiv holdning til reformen blant de spurte, men spesielt tidsavgrensningen oppfattes som negativ. Samtidig mener mange at stønadsordningen er for lite fleksibel og har for stramme tidsfrister før stønadsperioden går ut. Regjeringen har allerede i statsbudsjettet for 2003 foreslått at enslige forsørgere skal få beholde overgangsstønad ut skoleåret, uavhengig av om stønadsperioden utløper i skoleåret. Sosialdepartementet er også i gang med å vurdere eventuelle andre tiltak som kan lette overgangen til selvforsørgelse for enslige forsørgere. Jeg vil også nevne at det i tiltaksplanen mot fattigdom foreslås å øremerke 1 000 plasser for langtids sosialhjelpsmottakere i arbeidsmarkedstiltak, hvor enslige forsørgere som sliter med å få innpass på arbeidsmarkedet vil være en viktig målgruppe. Jeg er opptatt av å finne løsninger for dem som sliter med å få tilstrekkelig med arbeid eller har problemer med å fullføre utdanningen. Løsningen finnes ikke bare i folketrygdens stønadsordning. Enkelte sliter med boligproblemer, sykdom, gjeldsproblemer og andre forhold. Kritikken i rapporten om manglende samarbeid mellom etater kan langt på vei være berettiget. Departementet er nå i sluttfasen av en utredning om endret organisering av Aetat, trygdeetat og sosialetat, og tar sikte på å legge frem en stortingsmelding om dette om kort tid. Bedre samordning mellom disse etatenes tilbud og tjenester vil være et viktig bidrag for dem som føler at de blir kasteballer i systemet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-20:
Jeg tillater meg også å referere fra rapporten. Der står det: «Det er en dominerende positiv holdning til reformen blant dem som har svart, samtidig som mange oppfatter tidsavgrensningen som negativ.» Det har vi allerede gjort noe med. Det er 400 personer som har vært intervjuet i evalueringsrapporten, som bare er ett bidrag i vurdering av reformen. Vi kommer også til å legge særlig vekt på de erfaringer som Rikstrygdeverket har, og også på det materialet vi får fra Statistisk sentralbyrå. Vi har allerede foreslått en del tiltak fordi ikke alt løses over folketrygden, og det er bl.a. å se på tiltak som letter overgangen til arbeid og/eller utdanning. I budsjettet for 2003 har vi foreslått å beholde overgangsstønaden ut skoleåret. Vi øremerker tiltak i forhold til arbeidsmarkedstiltak, og vi forbedrer også bostøtteordningene som gjør at uavhengig av hvem som finansierer boligen, får man forbedret disse. Dette er nettopp tiltak som kommer i tillegg til det som er i folketrygden, og som også har vært pekt på som forhold som enslige forsørgere bl.a. sliter med.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-20:
Jeg viser til mitt forrige svar, hvor det nevnes en rekke tiltak som vil være med på å bedre enslige forsørgeres situasjon. Hvis representanten spør om jeg vil komme tilbake og øke stønadsperioden generelt, er svaret nei. Tilbudet i dag er tre år pluss to år, fem år totalt. Vårt utgangspunkt har hele tiden vært at vi skal jobbe på lang sikt og komme med tiltak som er aktiviserende, ikke passiviserende, og at vi skal gi hjelp slik at det ikke blir en vanskelig vei tilbake verken til utdanning eller arbeid.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Jeg har følgende spørsmål til sosialministeren: «Elvis Pub i Oslo kunne åpne igjen bare få dager etter at Næringsmiddeltilsynet stengte puben fordi de fant vodka med teknisk sprit. De kunne riktignok ikke selge sprit, men vin og øl kan fortsatt selges. Mener statsråden at dette er tilstrekkelig sanksjon i et så alvorlig tilfelle?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Som statsråden sier, har det skjedd noe siden jeg fremmet dette spørsmålet, og det er veldig bra. Jeg vil likevel ikke slippe taket i denne saken. Denne saken er alvorlig, og det er sannsynligvis ikke en enkelt sak verken i Oslo eller i de andre storbyene våre. Folk må føle at de har en rimelig sikkerhet for at de ikke blir forgiftet verken av mat eller drikke når de går ut på en restaurant eller en pub. Jeg vil spørre statsråden om hun mener at regelverket er godt nok, når det nå er slik at Norge er blitt et fristed for smuglerkjøtt og smuglersprit, ikke bare til privat forbruk, men også innenfor næringslivet, som i restaurantbransjen. Det må være slik at det må kunne være mulig å drive seriøst her i landet. Derfor mener jeg at vi må ha en serveringsbevilling som ledd i et mer sentralt sanksjonsreglement der brudd på alkohol- og serveringslovgivningen blir retningsgivende for kommunene, dvs. at vi må ha et overordnet regelverk. Og jeg spør: Er sosialministeren enig i at det kan være en vei å gå?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Jeg takker igjen for svaret, men jeg er ikke tilfreds med at sosialministeren nå sier at det lovverket vi har, er godt nok. Det er et problem at når en pub eller en restaurant blir stengt – som skjer – kan den åpne igjen få dager etterpå, med en ny eier og med nye blanke ark. Jeg vil derfor spørre: Vil sosialministeren gå inn for å innføre krav om at skatteattest må fremlegges før bevilling godkjennes? Ved tildeling av skjenkebevilling må man gå inn for at ansettelsesavtaler og yrkesskadeforsikring er i orden? Dersom det ikke er i orden, bør man ikke tildele skjenkebevillingen? Og virksomheter må ikke få starte opp før de har registrert seg i avgiftsmantallet? Det er mange områder vi er nødt til å gå inn på her. Nå har vi i så mange år hørt at vi prøver å gjøre noe med det. Men vi får ikke bukt med problemene, og så får vi slike store oppslag som vi har sett de siste ukene.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
«Jeg viser til rapport om resultater av omleggingen av overgangsstønad. Den viser at omleggingen ikke har ført til bedre økonomisk situasjon og selvforsørgelse for mottakerne, men at mindre enn halvparten er i full jobb når stønadsfristen utløper. Omleggingen har skapt et fattigdomsproblem. Rapporten viser behovet for at Regjeringen setter inn tiltak og kommer med endringer av regelverket. Hvilke konkrete tiltak vil statsråden iverksette for å motvirke negative konsekvenser av omleggingen?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
Jeg vil takke for svaret. Jeg er fullt ut enig i intensjonen i reformen, men vil sitere litt fra den sluttrapporten som kom for noen dager siden: «Det betyr at noen har fått redusert inntekt som følge av reformen, og at det er en betydelig gruppe som ikke har den graden av selvforsørgelse gjennom lønnet arbeid som var en målsetning i reformen.» En av konklusjonene som man i denne rapporten kommer fram til, er drepende. Jeg siterer: «Reformen kan dermed ikke sies å ha lyktes i å forbedre den økonomiske situasjonen for enslige forsørgere som gruppe.» Jeg vil stille følgende tilleggsspørsmål til statsråden: Nå når denne rapporten foreligger, og man har fått en sluttevaluering av omleggingen av overgangsstønaden, vil statsråden da komme tilbake til Stortinget med en tiltaksplan for både å yte romslighet og å se på de ulike gruppene innenfor dem som får overgangsstønad, slik at man både får økonomisk sikkerhet og en mer romslig ordning?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
Jeg skal ikke kverulere mye om rapporten, men én av tingene denne rapporten påpeker, er at det er ganske få studenter i forhold til antall svar, og da konkluderer de med at det antakeligvis vil være enda flere som har det tøffere enn dem som har svart. Jeg vil på nytt igjen stille tilleggsspørsmålet, som jeg mener statsråden ikke har svart godt nok på: Vil statsråden i forbindelse med gjennomgangen av reformen, hvor man både ser at man ikke får fullføre studier, at folk tvinges ut i fattigdom, og at veldig mange har fått en mye dårligere økonomisk situasjon på grunn av omleggingen av overgangsstønaden, komme tilbake til Stortinget med en tiltaksplan, slik at man kan sette i verk konkrete tiltak?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-11-20:
Jeg skal få lov å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Varebiler med grønne skilter er av myndighetene pålagt å ha fastmontert, solid gitter bak forsetet. Skulle bilene kjøre ut i vann/elv eller lignende, er retrett gjennom bilens bakrute/dør umulig på grunn av gitteret som går fra gulv til tak. Vil statsråden ta initiativ til en bedre sikkerhet for disse bilistene, f.eks. med lavere/enklere vegg eller andre tiltak?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-11-20:
Jeg må si meg litt forundret over at statsråden bare tenker på at det godset som er bak i bilen, kan komme fram. Dette kan jo gjøres på mange måter. Man kan f.eks. ha en luke hvor man kan gå ut, eller man kan ha en lavere vegg. Det er tross alt mange såkalte småbiler eller personbiler som også har denne fastmonterte veggen, og de er ikke akkurat så veldig fulle av gods. Så jeg synes statsråden var litt negativ. Det er heller ikke registrert at det har vært noen ulykker, og det er vel da bare å beklage at det er vanskelig å ta en slik registrering i etterkant når det faktisk har skjedd en slik ulykke. Er det slik at statsråden er mer opptatt av avgifter enn av å forsøke å redde liv?
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-20:
Kravet til fastmontert beskyttelsesvegg i varebil kl. 2 er hjemlet i forskrift om engangsavgift på motorvogner av 19. mars 2001 nr. 268 § 2-3. Denne forskriften er fastsatt av Finansdepartementet. Kravet gjelder fastmontert beskyttelsesvegg fra gulv til tak og vegg til vegg mellom fører-/passasjerrom og godsrom og må oppfylles for å få en særskilt avgiftsmessig status, i dette tilfellet komme inn under varebil klasse 2. En fastmontert beskyttelsesvegg har selvsagt også en trafikksikkerhetsmessig side ved at den bidrar til å beskytte både fører og passasjer. Dersom beskyttelsesveggen ikke var der, ville det lett kunne føre til at den eller de som sitter foran, ville bli skadet av godset som er plassert bak, i forbindelse med en utforkjøring, kollisjon eller kraftig oppbremsing. Etter det jeg har fått opplyst fra Vegdirektoratet, har ikke denne beskyttelsesveggen ført til slike problemer som representanten Nistad tar opp. Ser man på trafikksikkerheten samlet, vil det å fjerne beskyttelsesveggen trolig slå negativt ut i forhold til trafikksikkerheten totalt. Jeg finner på denne bakgrunn ikke grunn til å ta initiativ for å få endret kravet i angjeldende forskrift.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-20:
Jeg er opptatt av at avgiftene faktisk kan brukes til å redde liv. Vi har flere eksempler på at vi bruker både økonomiske incentiver og brukerbetaling for å forbedre trafikksikkerhetsbildet. Men i forhold til dette konkrete spørsmålet tenker jeg ikke bare på godset. Tvert imot, jeg ser at det er en fordel at det finnes et slikt gitter som rett og slett kan ta av for de skadene som ville ha oppstått hvis dette gitteret ikke hadde vært der. Jeg vil også understreke at dette ikke er et krav til alle biler. Det er heller ikke et krav til stasjonsvogner. Det er et krav som er knyttet til biler i såkalt varebil klasse 2.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-11-20:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Flere kommuner føler seg regelrett presset av fylkesmannen til å innføre eiendomsskatt på private bolighus. Årsaken er at fylkesmannen stiller krav om at alle inntektsmuligheter er tatt i bruk før det kommer på tale å vurdere tildeling av skjønnsmidler til kommuner med presset økonomi. Eiendomsskatt er en frivillig kommunal skatt. I praksis er den altså ikke like frivillig. Vil Regjeringen sørge for at fylkesmennene ikke lenger kan stille krav om at eiendomsskatt innføres før tildeling av skjønnsmidler?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-11-20:
Jeg takker for svaret, som jeg må si at jeg var godt fornøyd med. Da forstår jeg det slik at det nå er over med den praksisen som flere kommuner faktisk har slitt med i ganske lang tid. Det er mange eksempler på at eiendomsskatt er blitt innført nettopp som en konsekvens av det presset fylkesmannen har lagt på disse kommunene for at midler fra staten skal komme på tale og tildeles. En endring på dette området, mener jeg iallfall, vil være av stor betydning i og med at mange politikere på lokalplanet føler det svært ubehagelig nærmest å bli presset til å innføre eiendomsskatt slik det har vært tidligere. Vi vet jo alle at dette er en svært upopulær type skatt blant de aller fleste innbyggere i en kommune. Da er en del av dette allerede avklart, slik at vi ser fram til at denne praksisen opphører fra 2003, hvis jeg forstod statsråden riktig.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-11-20:
Nei takk, jeg føler meg rimelig trygg på at statsråden vil handle i tråd med det hun har sagt.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Som representanten Andersen nevner, er eiendomsskatt en frivillig kommunal skatt. Det er opp til kommunestyret å bestemme om det skal skrives ut eiendomsskatt i kommunen, forutsatt at vilkårene ligger til rette for det. Jeg er i likhet med representanten Andersen opptatt av at det skal være en reell valgfrihet for kommunene til å skrive ut eiendomsskatt. Det er i departementets retningslinjer for skjønnstildelingen med virkning fra 2003 lagt inn en anmodning om at fylkesmennene ikke skal kunne stille direkte krav til kommunene om innføring av eiendomsskatt som forutsetning for å få skjønnsmidler. I retningslinjene heter det mellom annet: «Utløsning av tilskudd må være koblet til en forpliktende og tidsavgrenset handlingsplan(jf. økonomiplan) for hvordan kommunen skal løse de problemer den er kommet opp i. En slik plan må inneholde klare bidrag fra kommunens egen side som står i forhold til at staten yter hjelp på bakgrunn av selvforskyldte problemer. Dette kan være bidrag både i form av økte inntekter og reduserte utgifter. Fylkesmannen skal imidlertid ikke stille direkte krav om innføring av eiendomsskatt som forutsetning for å få skjønnstilskudd». (jf. økonomiplan)
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Det har i praksis vært relativt stor ulikhet mellom de ulike fylkesmennene når det gjelder hvordan de har tolket tidligere retningslinjer og tidligere diskusjoner i Stortinget. I en diskusjon om skjønnstilskudd er det fortsatt slik at fylkesmannen kan ta opp spørsmålet om inntektsgrunnlaget i kommuneøkonomien. Man må finne frem til en helhetlig plan for å få balanse både på inntektssiden og på utgiftssiden. Ikke minst er også det som vi tok inn fra i fjor av, nemlig spørsmålet om interkommunalt samarbeid, eventuelt kommunesammenslåinger, et tema som skal tas opp. Men vi har altså presisert at fylkesmannen ikke kan stille direkte krav om å innføre eiendomsskatt.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Jeg vil først få opplyse om at jeg ikke har nærmere kjennskap til den aktuelle utkastelsessaken som det vises til, utover det som står i Bergens Tidende. Derfor vil jeg ikke kommentere denne nærmere. Jeg kan imidlertid opplyse om at departementet ikke har planer om å endre bestemmelsene som gjelder oppsigelse av husleieavtaler generelt, og heller ikke for eldre leiere. Ved utformingen av bestemmelser om oppsigelse må forskjellige interesser veies opp mot hverandre. På den ene siden må utleieren kunne si opp husleieavtalen når det er til stede en saklig grunn for det. Dersom dette blir for vanskelig, vil virkningen kunne være at mange huseiere ikke lenger ønsker å leie ut. Det vil føre til at det samlede tilbudet av boliger blir mindre. Det ville være lite ønskelig. På den andre siden må bestemmelsene være utformet slik at leierne blir vernet mot oppsigelser som ikke er saklig begrunnet. Bestemmelsene må også i tilstrekkelig grad ivareta svake gruppers interesser. Dette ble forsøkt ivaretatt da loven i sin helhet ble revidert i 1999. Etter gjeldende bestemmelser er det forskjell på tidsbestemte og tidsubestemte husleieavtaler. En tidsbestemt avtale opphører etter det tidspunktet som er avtalt på forhånd, mens en tidsubestemt avtale opphører etter oppsigelse. Skal en utleier si opp et tidsubestemt boligleieforhold, må det foreligge saklig grunn for dette. Protesterer leieren på oppsigelsen, må utleieren reise søksmål mot leieren for å få oppsigelsen prøvd. Retten vil først prøve om oppsigelsen er lovlig. Selv om oppsigelsen er lovlig, kan retten likevel sette oppsigelsen til side dersom den ut fra en vurdering av begge parters forhold mener at den vil virke urimelig. Dette kan likevel ikke gjøres dersom retten kommer til at oppsigelsen skyldes vesentlig mislighold. Dette oppsigelsesvernet sikrer at utleieren ikke uten videre kan si opp husleieavtalen og få leieren kastet ut. Retten vil sikre leieren retten til videre leie dersom oppsigelsen er urimelig. Videre leie vil også være sikret dersom utleieren ikke reiser søksmål for å få oppsigelsen prøvd. I samarbeid med Sosialdepartementet og Justisdepartementet har Kommunal- og regionaldepartementet utarbeidet et rundskriv om boligsosialt arbeid, herunder bistand til å mestre boforhold. I rundskrivet viser vi til forskjellige tiltak og virkemidler som kommunene og andre organer kan gå i gang med, og som kan medvirke til at antallet utkastelser går ned. Mange utkastelser kunne ha vært unngått dersom alle de berørte instanser, bl.a. sosialkontorene, hadde kommet inn på et tidligere tidspunkt.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Jeg mener at dagens husleielov gir leietakere et godt rettsvern, ikke minst fordi det er utleier som må ta rettslige initiativ for en eventuell utkastelse og for å begrunne at en oppsigelse er saklig. Jeg mener at vi bør være veldig varsomme med å lage vanskeligheter i forhold til utleiesituasjoner hvis vi ønsker å ha et fungerende utleiemarked i Norge. Derfor er det viktig at vi ikke lager nye vanskeligheter i forhold til leiesystemet som gjør at det blir vanskeligere og mindre interessant å leie ut. Så er det altså slik at en tidsubestemt leieavtale, som jeg antar at saken må gjelde, selv om jeg ikke har grunnlag for å kunne si det sikkert, er veldig klart regulert i forhold til når oppsigelsene kan skje. En tolkning av det regelverket vi har, vil ligge til domstolene. Domstolene kan ta nærmere hensyn bl.a. til spørsmål om alder, men det er en føring som domstolene selv må legge. Det mener jeg at det lovverket vi har, er tilstrekkelig til å gi rammene for.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Jeg synes det var en usaklig vurdering. Jeg mener at rettsforholdet for leietakere når det gjelder tidsubestemte avtaler, er godt i Norge. Det gir gode garantier for leieforholdene, men vi må samtidig sørge for at vi ikke har incentiver som virker mot å få leiligheter ut på leiemarkedet. Et sterkere vern enn det vi i dag har i loven, ville kunne medføre at det blir færre som var interessert i å leie ut leiligheter. Det ville bety et mindre leiemarked, og jeg har oppfattet i hvert fall andre representanter fra SV slik at det er viktig at vi får et større leiemarked i Norge. Da må vi også ha en situasjon hvor man f.eks. ved salg eller ved ombygging eller ved klart mislighold av en leieavtale – og de tre forholdene er nevnt konkret i forhold til loven – har mulighet for oppsigelse av leiekontrakter.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Det er riktig at vi tar sikte på å inngå en revidert avtale med emballasjekjeden for plast om innsamling og gjenvinning av avfall fra plastemballasje. Dagens avtale, som ble inngått i 1995, krever at minimum 30 pst. av plastemballasjeavfallet skal materialgjenvinnes. Regjeringen Stoltenberg fremholdt i St. meld. nr. 24 for 2000-2001 om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand at de ville redusere dette målet. Den regjeringen som representanten Brustad selv var medlem av, la altså opp til et redusert ambisjonsnivå som ikke bare ville gitt en dårligere ressursutnyttelse av avfallet, men også utvilsomt svekket rammebetingelsene for norske plastgjenvinningsbedrifter. Det ønsker ikke Samarbeidsregjeringen, og derfor legges det opp til at dagens ambisiøse mål for gjenvinning av emballasjeavfall skal videreføres. Aldri før har så mye plastavfall blitt innsamlet og gjenvunnet som nå. Totalt gjenvinnes 70 pst. av plastavfallet, 20 pst. materialgjenvinnes, resten energiutnyttes. Regjeringen vil gjennom den reviderte avtalen med plastbransjen sørge for at denne positive utviklingen videreføres. Representanten Brustad ber om en forklaring på hvorfor plastavtalen ikke inneholder et mål eller krav om at 50 pst. at plastavfallet som materialgjenvinnes, skal gjenvinnes i Norge. Ca. 60 pst. av materialgjenvinningen av plast skjer i dag ved norske gjenvinningsbedrifter, uten at dette er nedfelt som et krav i avtalen mellom bransjen og Miljøverndepartementet. Emballasjeavtalene mellom bransjene og myndighetene legger vekt på å finne samfunnsøkonomisk riktige løsninger. Et krav om at en bestemt mengde av avfallet skal gjenvinnes i Norge, ville kunne gi ekstra kostnader for bransjer og forbrukere – uten at det kan begrunnes med miljømessige hensyn. I Miljøverndepartementets dialog med plastbransjen om en revidert avtale oppfatter vi at de aller fleste innen bransjen derfor heller ikke vil at slike krav eller begrensninger skal bli en del av avtaleteksten. Utsortert plastavfall for materialgjenvinning er klassifisert som «grønt avfall» – noe som det ifølge EØS-avtalen skal være tillatt å handle med over landegrensene. Det er svært tvilsomt om et mål om minimum 50 pst. gjenvinning i Norge vil bli akseptert i forhold til EØS-regelverket. Det må nevnes at også norske gjenvinningsbedrifter nyter godt av dette regelverket ved at de er sikret tilgang til avfallsmarkedet i andre land. Gjenvinning i Norge er ønskelig av flere grunner, ikke minst av hensyn til arbeidsplasser og utvikling av norsk miljøteknologi. Videre kan det være lettere å opprettholde befolkningens engasjement for kildesortering når det innsamlede materialet blir behandlet i Norge. Emballasjebransjen har altså selv fordeler av å ha konkurransedyktige plastgjenvinningsbedrifter i Norge. Rammebetingelsene for gjenvinning av avfall skal imidlertid først og fremst bidra til effektive løsninger. Dette er både miljøet, forbrukerne og bransjen tjent med. Regjeringen legger derfor ikke opp til gjennom avtalen å kreve at en bestemt andel av plastavfallet skal gjenvinnes i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Først har jeg lyst til å understreke, som jeg også sa i mitt svar, at Regjeringen har et ambisiøst mål. Vi har et mer ambisiøst mål enn den forrige regjeringen hadde på dette området. Vi mener at vi faktisk klarer å nå mål uten å fastsette dem i avtaler som det kan stilles spørsmål ved, bl.a. knyttet til våre internasjonale avtaler. Å gå inn på andre typer virkemidler når det faktisk fungerer godt, er et spørsmål som jeg ikke ønsker å besvare akkurat nå. Vi har flere virkemidler. Denne avtalen er et godt virkemiddel for å få til dette. De virkemidlene vi har, som er knyttet til den totale miljøpolitikken, fungerer også godt i forhold til å sørge for at vi får en god avfallshåndtering av plastemballasje.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Regjeringen har altså et ambisiøst mål. Vi er helt enig i at det hadde vært en stor fordel om vi hadde sluppet mye av transporten som er knyttet til materialgjenvinning. Men transportspørsmålet bør vel først og fremst vurderes i forhold til transportavstander, ikke bare innenfor en nasjonal kontekst. Det er faktisk slik at enkelte områder i dette landet miljømessig vil få gevinst ved at man ikke bare transporterer til flere sentrale punkter i Norge, men også over grensene. Det viktige er å se når miljøproblemer er grenseoverskridende. Når vi har en EØS-avtale der dette er klassifisert som «grønt avfall», får vi best mulig miljømessig utnyttelse ved at vi ikke legger opp til nasjonale føringer eller til for sterke krav der det kan stilles spørsmål ved om vi får de mest kostnadseffektive og de beste miljømessige løsningene. Jeg vil derfor si at det ikke er noen motstrid mellom det representanten sier om å være ambisiøs, og det jeg faktisk sier, at vi er nødt til å se på miljøeffektene, ikke bare på hva som skjer av norsk og nasjonal gjenvinning.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
En bærekraftig utvikling i Norge forutsetter lokalt engasjement og lokale beslutninger. Regjeringen legger opp til å styrke det lokale miljøvernet. I perioden 1998–2001 gjennomførte Miljøverndepartementet et nasjonalt stimuleringsprogram for Lokal Agenda 21. Erfaringene fra stimuleringsprogrammet vil inngå i det videre arbeidet med å styrke det lokale miljøvernet. Et hovedelement i Regjeringens satsing på lokalt miljøvern vil være å legge til rette for og oppmuntre til at kommunene bedre utnytter det handlingsrommet de allerede har. I tillegg vil Regjeringen, som varslet i St.meld. nr. 19 for 2001-2002, gi kommunene økt ansvar og flere virkemidler for å utføre miljøvernoppgaver av lokal karakter. Stiftelsen Idébanken har en rolle som støttefunksjon for kommunene i form av inspirator og formidler av gode eksempler på lokale løsninger, bl.a. et eget foregangskommuneprogram. For å støtte opp under kommunenes arbeid med lokalt miljøvern vil Regjeringen legge forholdene til rette: formidle nasjonale mål og statlig medvirkning i regionale og lokale planprosesser med forutsigbarhet og tydelighet. Kommunene skal vite hvilket handlingsrom de har, og hva som forventes av demstimulere til interkommunalt samarbeid for å utløse stordriftsfordeler og utvide kompetansenforsterke fylkesmannens oppgaver knyttet til veiledning og oppfølging av kommunene for å bedre beslutningsgrunnlaget og effektivisere beslutningsprosessengi allmennheten bedre informasjon om miljøtilstanden gjennom forslaget til ny lov om miljøinformasjon. Loven vil også omfatte kommunene, og innebærer nye rettigheter for allmennheten og en plikt for offentlige organer til å ha kunnskap om miljøtilstanden innenfor sitt ansvarsområde og å gjøre den tilgjengeliggi arbeidet for en bærekraftig utvikling et ytterligere løft, ved å legge frem en handlingsplan for bærekraftig utvikling – en Nasjonal Agenda 21 – i forbindelse med nasjonalbudsjettet for 2004. Lokal forvaltning, næringsliv og organisasjoner vil bli innbudt til å delta i denne prosessen, og erfaringene fra Lokal Agenda 21 vil bli vektlagt.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Regjeringen er hele tiden en støttespiller for kommuner som ønsker å utøve sitt lokale handlingsrom for å gjøre tiltak. Det er en kjent sak at kommunenes arbeidsområde bare er negativt avgrenset. Det betyr at de oppgaver som ved lov er tillagt andre forvaltningsnivåer, skal kommunene ikke drive med, men for øvrig kan de drive med det de ønsker, ut fra dagens kommunelovgivning. Derfor er det også viktig at man ser sammenhengene i arbeidet kommunene driver, f.eks. at en rekke tiltak på dette området vil være tiltak som gir miljø- og helseforbedringer som resultat på andre områder som også kommunene har ansvar for – i forhold til helse, i forhold til bedre internt arbeidsmiljø i kommunene og en rekke områder av denne typen. Det viktigste tiltaket Regjeringen kommer til å gjøre direkte rettet mot kommunene, er å desentralisere mer myndighet, og i den forbindelse også gjennomgå inntektssystemet og de kriteriene som foreligger i forhold til kommunene, for å avspeile hvor det er miljø- og landbruksutfordringer fra 2004.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-20:
Jeg tror det er viktig at lokalt utviklingsarbeid – og det gjelder også utover miljøområdet – skjer like mye på initiativ fra kommunene selv, for det gir en lokal forankring og et ønske om å gjøre noe, som at det er topptunge, topputviklede prosjekter som blir forsøkt presset ned over kommunesektoren. Når kommunene da gjør et godt arbeid og ønsker å prioritere miljømålet, vil selvfølgelig staten alltid være opptatt av å være bidragsyter til det, men det kan ikke alltid skje gjennom ekstraordinære midler, man må kanskje se på rammer og regelverk knyttet til at kommunene skal kunne løse de oppgavene de har. Vi har derfor invitert kommunesektoren generelt til oppgavedifferensieringstiltak, til forsøksvirksomhet for å prioritere innenfor de områdene man selv ønsker, og hvis det er noen kommuner som ønsker å prioritere miljøområdet, vil selvfølgelig også departementene være opptatt av å kunne følge opp der. Det er nok dessverre slik at miljøentusiasmen var noe større på begynnelsen av 1990-tallet enn den er nå, derfor vil vi få variasjon i hvor stor lokal mobilisering man får. Men jeg tror at det blir flere og flere kommuner i årene fremover som ser, ikke minst fordi de får en oppgave på dette området, at det er et viktig område for kommunesektoren å jobbe med.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til statsråden: «Bergens Tidende skriver 9. november om en 92 år gammel leietaker som blir satt på gaten av utleier. Utkastelsen gjelder også to andre eldre kvinner, den ene har bodd i leiligheten sin i 30 år. Å bli kastet ut fra boligen sin oppleves naturlig nok som en svært stor belastning for mennesker i så høy alder, og det er vanskelig for dem å finne andre løsninger. Vil statsråden ta initiativ til å forbedre oppsigelsesvernet i husleieloven for eldre leietakere?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
Jeg merker meg at statsråden gir en innføring i husleieloven generelt, og selv om det er viktig nok, er det vel ikke akkurat så relevant for den aktuelle saken. Statsråden sier at hun ikke vil kommentere denne saken spesielt, men det må gå an å be om å få en mer generell vurdering av denne typen tilfeller og få vite om statsråden mener det er et problem at eldre leietakere er så sårbare som de er på leiemarkedet i dag, tatt i betraktning at de på dette markedet stiller særlig ressurssvakt, både i form av deres små muligheter til å komme inn på markedet som eiere, og de store fysiske og psykiske belastninger som er knyttet til det å måtte flytte i så høy alder. Jeg synes det er på sin plass å få høre statsrådens vurdering her av om det handler om manglende politiske muligheter til å gjøre endringer, eller om det er slik at hun faktisk mener at dette er det ikke nødvendig å gjøre noe med.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
Jeg takker for svaret. Det er jo klart og greit: Statsråden ønsker ikke å gjøre noen ting for å hjelpe mennesker som er i den situasjonen det her er snakk om. Statsråden nevner at forskjellige interesser må veies opp mot hverandre. Jeg har lyst til å spørre om jeg forstår statsråden rett hvis jeg antar at det er slik at utleiers interesser her må veie tyngre enn interessene til eldre leietakere.
Mette Gundersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Jeg tillater meg å stille statsråden følgende spørsmål: «Toppmøtet i Johannesburg slo fast at det er i kommunene store deler av miljøarbeidet for en bærekraftig utvikling bør skje. Lokal Agenda 21 ble fremhevet. Det er i samspillet mellom kommunene, frivillige organisasjoner, næringsliv og befolkning det gode miljøarbeidet trer frem. Vil statsråden støtte opp under de kommuner som fremmer egne helse- og miljøtiltak for sine innbyggere, i tråd med tankene fra Johannesburg om lokal deltakelse for en bærekraftig utvikling?»
Mette Gundersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Flere kommuner uttrykker at engasjementet i det lokale miljøarbeidet er dalende fordi vi ikke har fått nok overføringer til å drive arbeidet med Lokal Agenda. I påvente av en nasjonal handlingsplan for Agenda 21 har noen kommuner tonet ned sitt miljøarbeid, mens andre ønsker å fremstå som foregangskommuner. I Kristiansand er det f.eks. satt ned en gruppe som jobber med konkrete tiltak for oppfølging etter toppmøtet i Johannesburg. Tiltak som økologisk melk i barnehagen, gratis tilbud om røykeavvenning til kommunens innbyggere og økt bruk av sykkel i bykjernen er forslag som denne gruppen har fremmet. Ut fra statsrådens svar kan det synes som at hun er positiv til denne typen lokale initiativer, og jeg ønsker å spørre: Hvordan ser statsråden for seg at Regjeringen kan bli en støttespiller for disse kommunene som fremmer helt spesielle saker med et lokalt særpreg?
Mette Gundersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Som tidligere nevnt, er det samspillet mellom næringsliv, frivillige organisasjoner, kommuner og befolkning som utgjør det gode miljøarbeid. Er statsråden tilfreds med arbeidet Regjeringen nå gjør overfor disse partene, eller ser hun at det på dette feltet trengs et betydelig løft for å finne tilbake til det engasjementet og den entusiasmen disse partene viste etter at Lokal Agenda 21 ble en prioritert sak for stat og kommune på begynnelsen av 1990-tallet? Jeg har også lyst til å legge til at jeg er glad for det statsråden svarte meg. Jeg håper at kommuner som f.eks. Kristiansand blir tatt imot med åpne armer når eventuelle prosjektsøknader blir sendt til departementet.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-11-20:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «Det er i det siste opprettet flere vernefelt i viktige fiskefelt uten at det er blitt tatt tilbørlig hensyn til fiskerne og deres interesser, senest i forbindelse med planleggingen og opprettelsen av et vernefelt utenfor Vesterålen. Hvordan ser statsråden på disse problemene, og hvilke tiltak vil bli satt i verk for å trygge fiskernes interesser i forbindelse med planlegging av og beslutningsprosessen i forbindelse med vernefelt?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-11-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Her er flere spørsmål åpenbart enn hva jeg har fått svar på. Han har jo nettopp kommet fra en 75-årsdag hos Ole Nilsen. Rett utenfor Nordmela har det lenge pågått et arbeid for å få reservert området for sjarkfiske og for juksefiske og linefiske. Men under henvisning til at man skulle tillate den russiske trålflåte å få lov å fiske fra Jenegga og sørover langs Vesterålsegga, har Fiskeridepartementet ikke kunnet gå inn på det. Når det gjelder verneområdet, er spørsmålet: Er dette i henhold til saltvannsfiskeloven? Eller er det i henhold til naturvernloven? Hvis statsråden leser naturvernloven, finner han at den ikke gjelder lenger enn til fjæra selv om vi har vedtatt i Stortinget at loven skal gjelde ut til fire mil, for det er ikke Stortinget som vedtar lover, men Odelstinget og Lagtinget. Så spørsmålet blir: Vil det bli tatt tilbørlig hensyn til at folk utover Vesterålen kan få fortsette å drive med jukse- og linefiske?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-11-20:
Jeg er fullstendig klar over naturvernlovens begrensninger og saltvannsfiskelovens utvidelse. Vi har jo selv i denne salen fått statsministeren til å bekrefte – eller utenriksministeren har bekreftet på spørsmål til statsministeren – at det foregikk et arbeid med utvidelse av territorialfarvannet fra 4 til 12 nautiske mil, og at det skulle gå seilingsleder utenfor der igjen. Så det vet vi er på plass. Men når det gjelder naturvernloven, er ikke det klarlagt ennå i lovs form hva som er lov, og hva som ikke er lov. Saltvannsfiskeloven er klar, og den gjelder utenfor 12 nautiske mil. Nå har fiskeriministeren et skriftlig spørsmål fra oss om jurisdiksjonen, så det kommer vi tilbake til. Men allikevel: Hvilke lover er det som skal legges til grunn når utvalget skal legge fram sin innstilling i februar?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-20:
Jeg forutsetter at spørsmålet dreier seg om det planlagte nettverket av marine verneområder langs kysten. Det er nemlig igangsatt et arbeid med å opprette en såkalt nasjonal marin verneplan. Planen har som hensikt å sikre et utvalg av representative, særegne, sårbare eller truede marine undersjøiske naturtyper og naturverdier for fremtiden. I den forbindelse er det nedsatt et rådgivende utvalg som skal lage et forslag til marin verneplan, hvor både næringen og forvaltningen er representert. For eksempel er både Fiskarlaget og FHL havbruk representert i utvalget, i tillegg til Fiskeridirektoratet. Disse er med i utvalget nettopp for – slik representanten Bastesen spør om – å trygge næringens interesser under planleggingen av og i beslutningsprosessen i arbeidet med marin verneplan. Det foreligger i dag en «bruttoliste», som er et første forslag til hvilke områder som kan eller bør vurderes inngå i en fremtidig marin verneplan. Hvilke områder som til slutt vil bli tatt med, og hvor mange, er det derfor altfor tidlig å si noe om, også når det gjelder det området som det ble vist til. Det er imidlertid ikke sannsynlig at alle verneområdene på denne såkalte bruttolisten vil bli tatt med i den endelige marine verneplan. Utvalget som jeg omtalte i sted, vil overlevere sitt forslag til marin verneplan i februar 2003. Myndighetene vil deretter utarbeide et forslag til verneplan som skal nærmere utredes og sendes ut på en bred offentlig høring. Da får også fiskeriinteressene og andre interesser en ny anledning til å mene noe om det. Den endelige verneplanen planlegges fastsatt av Miljøverndepartementet i samarbeid og i samråd med Olje- og energidepartementet og Fiskeridepartementet. Det kan tidligst skje i 2004. Dermed er det en relativt lang prosess foran oss som gir mange muligheter også for fiskerinteressene til å komme i inngrep. Jeg syns også, i likhet med spørreren, at det er viktig med gode og brede prosesser, slik at organisasjonene og aktørene i fiskerinæringen får anledning til å være med og gi sitt syn til kjenne før den endelige beslutningen fattes.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-20:
Nå skal jeg selvfølgelig la være å enkeltsaksbehandle disse konkrete forslagene, for det ville være urett i forhold til den prosessen som går, og urett i forhold til fiskerne og andre interesser som er knyttet til dette, og som skal gi sitt besyv med. De er med i et utvalg, og når Regjeringen har bedt dem om å være med i et utvalg, syns jeg det er rimelig at vi både i storting og regjering avventer det arbeid som der skjer, og at vi ikke er med på å presse fram beslutninger før tiden. Når det gjelder lovverket, vil det bli ivaretatt på en skikkelig måte. Men jeg viser til at da Regjeringen i sin tid grep inn og sikret korallrev på f.eks. Selligrunnen ute i Trondheimsfjorden, var det i henhold til naturvernloven. Og det er et annet tilfelle som vi har til behandling, nemlig det store korallrevet utenfor Røst, som kanskje er verdens største felt av typen Lophelia, som det er viktig å verne. Det er ikke noe fiske som foregår der, men det er fiske rundt om. Jeg har oppfattet at fiskerne også er interessert i at vi skal verne slike områder, slik at de ikke blir ødelagt.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-20:
Når jeg viste til naturvernloven, var det under klar henvisning til det som har vært gjort, og det vi planlegger å gjøre i forhold til korallrev, som både i større og mindre grad er vernet, og som i større og mindre grad skal vernes. Når det gjelder marin verneplan, vil jeg bare understreke det jeg sa i mitt første svar: Det pågår nå et forberedende arbeid. Vi kan tidligst i 2004 iverksette tiltak, som Miljøverndepartementet, enten det nå er alene eller i samarbeid med andre departementer, utarbeider. Det vil i tilbørlig grad bli tatt hensyn til det gjeldende lovvern. Og skulle man ha behov for ytterligere avklaringer, vil selvfølgelig Stortinget bli kontaktet og rådspurt i den grad det skulle være uklarhet knyttet til lovverket.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-03-21:
Jeg vil foreslå Elisabeth Røbekk Nørve.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-21:
På vegne av representantene Ingvild Vaggen Malvik, Bjørn Jacobsen og meg selv vil jeg fremme forslag om bedre indikatorer for energiforbruk i kommunene.