Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Det er svært gledelig å se at intensjonen med kontantstøtten er blitt oppfylt. Kontantstøtten har faktisk satt en rekke familier i stand til å gjøre reelle valg i forhold til det å ha mer tid sammen med barna sine. Nå ville Fremskrittspartiet egentlig gå mye lenger og gi foreldrene denne valgfriheten helt fram til barna begynte på skolen. Dessverre er ikke tiden moden for dette ennå blant de andre partiene, men det kommer vel om en stund, når modningsprosessen har fått tid til å virke, slik vi har sett med en rekke andre av de forslagene Fremskrittspartiet har fremmet i årenes løp. Tilbake til kontantstøtten. Arbeiderpartiet understreker gang på gang at dette ikke er del av deres familiepolitikk og greier derfor å trekke ut det som måtte være negativt, av evalueringen. Når de bruker argumentet at kontantstøtten påvirker mødrenes atferd i forhold til arbeidslivet, men ikke fedrenes, og at dette er negativt, blir jeg ganske provosert. Det er faktisk ingen andre som har gjort disse valgene enn foreldrene selv, og kanskje er det slik at mødrene har behov for og lyst til å være mer sammen med barna sine det andre og tredje året. Det er som sagt foreldrenes egne valg, og jeg tror at også Arbeiderpartiet bør ha respekt for enkeltmenneskets valg. Uavhengig av hvem som tilbringer mest tid sammen med barnet, er det barnet som nyter godt av denne ordningen. Det er ganske typisk at Arbeiderpartiet fremdeles mener at alle barn har det best i barnehage, der enhet og solidaritet læres fra bleiestadiet. Det ser ut som om Arbeiderpartiet fullstendig har glemt at alle barn er egne individer, og at kanskje for noen barn er det å være omgitt av sin egen familie, hvor man kan dyrke fram individuelle egenskaper i trygge former, det beste grunnlaget for et godt voksenliv. Fremskrittspartiet har tro på familien, og at foreldrene gjør de beste valgene for barna sine. Men straks vi snakker om kontantstøtte, er det for Arbeiderpartiet en trussel mot likelønn, likestilling og voksenutvikling. Jeg trodde i min naivitet at kontantstøtten var til for barna, for deres utvikling og for å skape et trygt fundament for disse på foreldrenes premisser og ikke på politikernes. Så til dette med innvandrerkvinner som ikke får fullført sin norskopplæring fordi det blir trekk i kontantstøtten ved barnetilsyn. Dette er for Fremskrittspartiet en helt annen sak og en helt annen problemstilling. Det er klart det er viktig at innvandrerkvinner lærer norsk, men slik vi ser det, bør dette gjennomføres ved at man innfører tvungen norskundervisning straks en innvandrer har fått opphold i Norge, og det er for så vidt på trappene og kommer til votering senere i dag. At en spesiell gruppe skal få særbehandling når det gjelder kontantstøtte, ser Fremskrittspartiet som svært uheldig. Man kan også ane at så snart dette blir praksis, vil en rekke andre stå på barrikadene, f.eks. arbeidsløse og enslige forsørgere som tar kurs pålagt av Aetat. For Fremskrittspartiet er det viktig at kontantstøtten og trekk i denne skal praktiseres likt, uavhengig av hvor du kommer fra, og hvilke kurs du deltar på. Nå kan jeg altså vise til debatten tidligere i dag, da det ser ut som om denne problemstillingen faller bort av seg selv gjennom innføringen av introduksjonskursstønad når man har fått opphold i Norge. Det forbauser oss heller ikke at ulike etniske grupper velger ulike tilsynsordninger for barna sine. De som forskrekkes over at langt flere foreldre med etnisk minoritetsbakgrunn enn etniske nordmenn prioriterer å være hjemme med barna, er de som har glemt at vi snakker om ulike kulturer. Faktisk er det i svært mange land fremdeles en hovedoppgave for mange kvinner å ta vare på familien sin. Og jeg kan med skam bekjenne at jeg synes dette er helt all right. Hva er det som får enkelte partier til å tro at det er en straff å være hjemme og ta seg av barna sine? Hva er det som er så forferdelig galt med det? Realiteten i disse partienes syn på å være hjemmeværende er jo at de samtidig fordømmer det deres egne mødre og bestemødre gjorde. Jeg forutsetter at det er kvinnens eget valg, og at ikke alle er av den oppfatning at det eneste saliggjørende er å være ute og tjene penger. Man gjør faktisk en utrolig viktig samfunnsøkonomisk jobb ved å være hjemme med barna sine, eller i det minste tilbringe mer tid sammen med barna sine, uavhengig av om man er norsk eller har innvandrerbakgrunn. Med disse ord vil jeg også si at vi slutter oss til innstillingen.