Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-03-29:
Det er et veldig spennende og et veldig viktig tema interpellanten har satt på dagsordenen. Det er helt rett som det er påpekt, at det er viktig at vi greier å samle Norge til ett rike telemedisinsk. Da vi hadde 19–20 fylkeskommuner som var sykehuseiere, hadde vi antakelig 19–20 forskjellige IKT-systemer som snakket mer eller mindre sammen. Nå har vi fem – eller etter hvert fire – helseregioner, men dessverre må vi bare konstatere at de heller ikke snakker så godt sammen. Så vi har fortsatt en utfordring knyttet til at vi som pasienter reiser rundt og besøker forskjellige helseinstitusjoner, men ikke noen garanti for at vi dermed kan finne vår journal – f.eks. hvis jeg skulle oppsøke et sykehus her i Oslo. Så har jeg lyst til å si at det har vært veldig spennende å følge utviklingen av det telemedisinmiljøet vi har i Tromsø, og det har også vært litt spennende å se hvordan det miljøet blir brukt av Verdens helseorganisasjon og bilateralt av mange land som enten oppsøker Tromsø – jeg holdt på å si – fysisk der oppe eller på andre måter tar kontakt med dem og inngår avtaler om å utvikle tjenester i sine land. Og har vi avstandsmessige utfordringer i Norge, har man det i hvert fall i Afrika. Det er en del afrikanske land som nå ser at dette er den måten de kan greie å få gode helsetjenester ut til sin befolkning på. I så måte har også dette et bistandsperspektiv, dersom vi i Norge kan være med og bidra til at denne teknologien kan sikre gode helsetjenester i land langt borte fra oss. Det er altså en realitet at Nasjonalt senter for telemedisin i Tromsø har spilt en nøkkelrolle i arbeidet med å utvikle ny teknologi som skal kunne gi pasienter tilgang på spesialisthelsetjenester der man faktisk bor. Telemedisin bedrer tilgjengeligheten til legespesialister, og vi vet også at det kan spare store pasientgrupper for lange reiser, og samfunnet dermed også for store reisekostnader. Nord-Norge er jo den første helseregionen som har alle primærleger og sykehus knyttet sammen på et helsenett, så ingen steder i landet ligger det vel bedre til rette for at man skal kunne ta i bruk telemedisin som metode. I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i 2006 foreslo faktisk Høyre at vi skulle styrke miljøet i Tromsø med 10 mill. kr øremerket utvikling av telemedisinske tjenester på kommunenivå. For også her viser det seg at telemedisin kan være et veldig godt egnet virkemiddel for å bidra til overføring av viktig nøkkelkompetanse som mange mindre kommuner faktisk sliter med å få tak i på egen hånd. I Troms har vi også utviklet to distriktsmedisinske sentra, i Lenvik og i Nordreisa, som er arenaer for bruk av telemedisin som metode. Det er vel ingen tvil om at telemedisin har stort potensial, men det er også slik at når man bruker telemedisin, støter man på visse utfordringer både knyttet til DRG-systemet og legetakstrefusjonene. For når man bruker telemedisin, opplever man en ny arbeidsdeling mellom primærlegen og legespesialisten, og da er det dessverre slik at takstene ikke er laget på en slik måte at de uten videre kan deles. Mange steder er det faktisk slik at de som gjør den største jobben, får den minste betalingen, eller ingen betaling, og det gjør at en i en del situasjoner hvor en virkelig burde ha tatt i bruk telemedisin, blir straffet hvis en gjør det. Det er merarbeid for primærlegen, og han eller hun får altså lite eller ingenting betalt for å gjøre den jobben. Hvis jeg tar utgangspunkt i Nord-Troms, Nordreisa, er det 3 1/2 timers reisevei – hver vei – hvis en pasient skal til Tromsø på Universitetssykehuset Nord-Norge for behandling. Når vi vet at vi har en befolkning som, jeg holdt på å si, mer og mer består av kronikere og folk i høy alder, skjønner vi at det er en stor belastning hvis man for relativt greie ting som kunne vært undersøkt på stedet, skal måtte reise til og fra Tromsø for å få gjort det. Så her er det mange utfordringer knyttet til å legge til rette på stedet alt fra mobile desentraliserte røntgensystemer til andre tjenester som kan tilbys på stedet. Men det er en rivende utvikling. Nå hører vi om diabetespasienter som veiledes når det gjelder insulindosering, og det siste nye jeg har hørt, er at man nå skal lage systemer der slag- og blodtrykkspasienter i framtiden via sin mobiltelefon skal kunne bli veiledet i forhold til dosering av medisin. Jeg ser tiden er i ferd med å renne ut her, men jeg skal helt til slutt bare ta opp en ting med statsråden, og utfordre henne på at det er et forskningsprosjekt som er ferdig planlagt, og som skulle vært satt i gang mellom Sonjatun og(presidenten klubber) UNN, som ikke har fått de nødvendige godkjenninger når det gjelder takstrefusjoner.(Presidenten klubber.) Jeg får nesten komme tilbake til det i et senere innlegg. (presidenten klubber) (Presidenten klubber.)