Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-05:
En debatt om en offentlig utredning av straffesakskjeden gir oss en mulighet til å ha et litt større blikk på rettsstaten Norge. Og selv om jeg representerer opposisjonen og det er justisministeren som nå er ansvarlig for rettsstaten, skal jeg passe meg veldig for å snakke den for mye ned. Det er faktisk mye bra i rettsstaten Norge. Det er lav kriminalitet sammenlignet med hvilket som helst annet land. Det er tillit i befolkningen til systemene. Det er i all hovedsak ganske bra rettssikkerhet. Vi har til og med ordninger med fri rettshjelp, som vi fra tid til annen kritiserer ikke er gode nok, men vi har nå disse ordningene likevel. Det er rett og slett ikke så galt, dette. Det er grunnleggende verdier ved det norske samfunn, som gjør at vi også har en rettsstat som faktisk fungerer ganske bra. Det er svakheter, definitivt. Vi har et kriminalitetsbilde som er i endring, og som vi ikke helt greier å rå med. Det er en utvikling med vold i nære relasjoner, og vi sliter med voldtektsproblematikk. Det er en endring. Vi ser at et underbemannet politi definitivt ikke greier å omstille seg til det nye kriminalitetsbildet. Det er en stor utfordring i rettsstaten Norge. Vi ser at vi har en domstolstruktur i Norge som er betydelig underfinansiert og truet av sentralisering, og hvor saker hoper seg opp. Den aller verste krisen finner vi kanskje i kriminalomsorgen vår med få ansatte, svekket rehabiliteringskapasitet og innelåsing. Og som Sivilombudsmannen rapporterte til Stortinget nylig, er det stor risiko for ulovlig isolasjon – med andre ord brudd på torturforbudet. Der har vi virkelig noen utfordringer. Så det er styrker og svakheter. Problemet som Senterpartiet peker på i dette forslaget, er at når Stortinget diskuterer rettsstatsutfordringer, diskuterer vi det stykkevis og delt. Det er fragmentariske debatter. Den ene dagen diskuterer vi politiet, den andre dagen domstolene, den tredje dagen fengslene. Så diskuterer vi menneskerettigheter innimellom. Denne fragmentariske tilnærmingen til å diskutere rettsstat forhindrer Stortinget fra å se dette i en større sammenheng, forhindrer oss fra å trekke opp visjoner og lage mer langsiktige planer. Et eksempel på det er måten regjeringen f.eks. har organisert debatten om domstoler på. Der skal vi først diskutere domstolstruktur, og så skal vi i en annen debatt senere diskutere innholdet i domstolene – en veldig fragmentarisk tilnærming til dette kompliserte problemet. Jeg mener at det er helt avgjørende at Stortinget innimellom får anledning til å diskutere helheten og også hvordan de ulike elementene i rettsstaten henger sammen, og hvordan de påvirker hverandre. Ved måten disse debattene i dag er organisert på, blir vi forhindret fra å gjøre det. Fragmenteringen som Stortinget nå blir tilbudt som debattform, forhindrer oss i å få større og mer overordnede og visjonære debatter. Jeg har også diskutert en del med folk i fagmiljøene, og de er helt enig i dette og savner en mer overordnet diskusjon om hvordan vi løser disse problemene. En annet utfordring med den fragmenterte debatten er at f.eks. debatten om domstolene, som kunne vært en spennende debatt om norsk rettsstatsutvikling, veldig fort blir redusert til en debatt om økonomi og geografi istedenfor at den kunne vært en viktig og visjonær debatt om hvordan vi skal møte morgendagens kriminalitetsutvikling. Jeg støtter helhjertet forslaget fra Senterpartiet. Det gir oss en anledning til å ha et større og mer helhetlig blikk. Justisministeren har bare i én bisetning i brevet sitt til komiteen kommet oss i møte hvor han skriver at han vil ha en helhetlig tilnærming til dette. Samtidig ser vi nå at regjeringspartiene fortsetter med å ville nærme seg disse problemstillingene rundt rettsstat og straffesakskjeden i småbiter, «bits and pieces», istedenfor å invitere oss til store og overordnede debatter, som jeg tror både Norge og rettsstaten ville vært godt tjent med.