trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2007-03-27:
Fremskrittspartiet har fremmet et forslag om å innføre en hjemmel for lukket forvaring for utlendinger som er vedtatt utvist på bakgrunn av rikets sikkerhet. Forslaget har sin bakgrunn i mulla Krekar-saken, men er foreslått som en generell regel. Mulla Krekar-saken gir oss en helt spesiell utfordring. På den ene siden har retten slått fast at dette er en person som representerer en fare for rikets sikkerhet, og mulla Krekar har på mange måter blitt selve symbolet på mennesker man ikke ønsker her i landet. At han likevel blir her, opprører folk, og det er noe vi forstår. Vi møter ofte reaksjoner fra folk på at barn sendes ut, mens Krekar får bli. På den andre siden er et viktig mål på om et samfunn etterlever og tar vare på individets rettigheter, hvordan det behandler sine forbrytere. Eller for å si det på en annen måte: Også de vi ikke liker, har krav på å få ivaretatt sine menneskerettigheter. Denne saken viser det dilemmaet vi står overfor. Verden er ikke så enkel som vi gjerne vil ha den. Vi kan derfor ikke tillate oss, slik Fremskrittspartiet gjør ved flere anledninger, at respekten for menneskerettigheter svekkes når det er snakk om kriminelle. Det er i Norge bred politisk enighet om at landet skal overholde sine forpliktelser i forhold til internasjonale avtaler og folkeretten. Også i FNs resolusjoner om bekjempelse av terrorisme understrekes det at tiltak må være i samsvar med internasjonale menneskerettigheter, flyktningretten og humanitærretten. Arbeiderpartiet er bekymret for omfanget og utbredelsen av den internasjonale terrorismen. Arbeidet med å motvirke og bekjempe terrorisme i Norge får stor oppmerksomhet og høy prioritet. Norge skal ikke bli en frihavn for personer som kan knyttes til terrornettverk eller voldelige handlinger av ekstrem karakter. Det går ikke klart fram om forslaget fra Fremskrittspartiet er begrenset til å gjelde utlendinger som for tiden er ureturnerbare. Imidlertid er det bare i disse tilfellene det er praktisk å vurdere forslaget, fordi det i saker der det ikke foreligger et hinder for retur, allerede er hjemmel i gjeldende utlendingslov til å pålegge meldeplikt, bestemt oppholdssted eller pågripelse og fengsel når det er nødvendig for å sikre iverksettelse av utvisningsvedtaket. Fengsling kan besluttes for to uker av gangen i til sammen seks uker. Forslaget Fremskrittspartiet her fremmer, vil etter alt å dømme være i strid med forbudet mot vilkårlig frihetsberøvelse i Den europeiske menneskerettighetskonvensjon, artikkel 5, som tillater frihetsberøvelse bare i visse angitte tilfeller og i samsvar med en framgangsmåte som er foreskrevet i lov. På den bakgrunn mener Arbeiderpartiet at lukket forvaring av ureturnerbare ikke skal vurderes i forbindelse med ny utlendingslov, og går derfor inn for at forslaget i Dokument nr. 8:23 ikke bifalles.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-27:
Mulla Krekar er definert som en fare for rikets sikkerhet. Både den forrige og denne regjeringen har i klartekst sagt at han skal utvises. Det er fakta. Så kommer realiteter og prinsipper. Realiteten er at Irak er preget av lovløshet, og mennesker drepes som fluer. Det er dødsstraff i landet, og vi i Norge har et prinsipp om ikke å sende folk til sikker død eller tortur. Jeg er glad for at både den forrige og denne regjering har sagt at uansett hvor mye vi måtte ønske å utvise mulla Krekar, vil vi opprettholde grunnprinsippene. Man kan tenke seg at, ja vel, vi kan ikke utvise han, så la oss lukke ham og andre i hans situasjon inne. Tanken er besnærende og veldig enkel – det må jeg bare innrømme. Mange der ute, som mine kollegaer har sagt, ser det også som en besnærende tanke. Det er her prinsippene om rettsstaten og vårt ansvar som ansvarlige politikere i det norske storting, trer fram. Slike situasjoner, som tilsynelatende er meget enkle i sin kompleksitet, krever at vi ikke blir blendet av følelser, «følgekrav» og opportunisme. Statsråden gjør det i sitt brev 16. januar 2007, behørig klart for Stortinget at en frihetsberøvelse hvor en utsendingsprosess ikke er satt i gang, etter alt å dømme vil være i strid med EMK artikkel 5. Jeg har meget stor respekt for at Vesten har jobbet lenge, de siste 100 år, med å sette på plass og utvikle rettssamfunn og rettsprinsipper som mange andre samfunn i verden bør bruke som eksempel for videreutvikling av sine samfunn. Da må Vesten sørge for, og vi må sørge for, at disse rettsprinsippene blir fulgt, også når det virkelig svir. Det svir – jeg er helt enig med Fremskrittspartiet i at det svir, at et menneske som er erklært som en fare for vår sikkerhet, ikke kan sendes ut. Det svir. Nettopp da er det viktig at vi opprettholder våre prinsipper. Ut ifra disse tankene vil vi avvise det framsatte forslaget.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-27:
Jeg må starte med på nytt å takke statsråden for oppklaringen av forholdet mellom terrorlovgivningen og straffeloven. Jeg er helt enig i at en selvfølgelig kan tas hånd om etter straffeloven hvis en pr. definisjon har gjort noe galt. Men da er vi vel kommet til et punkt hvor vi allerede har tapt. Jeg vil tro at en del av terrorlovgivningen har som ambisjon å forebygge og forhindre terror. Hvis ikke det er slik, har vi bommet. Hvorfor skal vi hele tiden komme i etterkant? Hvorfor skal vi være i etterkant av problemet? Noe av lovgivningen har utvilsomt som ambisjon å ta vare på det norske folk, det norske samfunnet, og hindre at det blir utsatt for kriminelle handlinger, jf. terror, som vi kunne ha forhindret. Hvis det skulle skje noe i dette landet, og man i etterkant stilte spørsmål ved kompetansen til dette fora og spurte om hvorfor vi ikke gjorde noe med det, skal vi da si: Nei, det var så vanskelig, og vi må se på erfaringene for å få et grunnlag for det. Hvorfor skal vi bruke det norske folk, det norske samfunnet, som en prøveklut for å se om vi er gode nok? Vi kunne ha diskutert NOKAS-saken som referansepunkt. Vi har på en måte et skille med hensyn til hva vi oppfatter som kriminalitet i Norge, nemlig før og etter NOKAS. Før NOKAS hadde vi det i utgangspunktet snilt og hyggelig med mer eller mindre alvorlig kriminalitet. Etter NOKAS har det skiftet. Vi har fått et nytt regime etter at vi i Norge mer eller mindre ble utsatt for et terroranslag, et kommandoraid, som gjorde at vi våknet opp. Skal vi være nødt til å gjøre det samme når det gjelder terror? I så fall: Hvem skal betale prisen for denne forsøksringen? Hvem skal betale prisen? Det er ingen her inne. Det er det vanlige folk som i så fall må gjøre. Vi har tradisjon for naivitet i dette landet. Vi har noen flykaprere som er her, en sak som også debatteres jevnlig. Det er dessverre nok av eksempler å ta av på vår evne, eller mangel på evne, og vilje til å gjøre noe med det. Så til representanten Tørresdal, som snakker om at de ikke-returnerbare ikke bør være i fengsel. Men blir det ikke da en merkelig konsekvens? De skal pr. definisjon ikke være her. Vi kan ikke sende dem hjem. Hvordan oppfatter man oss som samfunn og vårt regelverk når vi sier at du kan ikke være her, men du må være her allikevel? Personlig synes jeg dette er et regime som er fordummende. Man må omtrent være politiker for å forstå logikken i det. Jeg tror ikke folk flest forstår det. Avslutningsvis: For min egen del tror jeg faktisk jeg heller vil leve med kritikk når det gjelder EMK, enn å ha bidratt til at det norske folk blir utsatt for en handling som vi kunne ha forebygd og forhindret.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Det er en glede å kunne legge frem representantforslag fra stortingsrepresentantene Gjermund Hagesæter, Kåre Fostervold, Jon Jæger Gåsvatn, Åse M. Schmidt og meg selv om å innføre en ordning med skattestimulans/skattefradrag for bedrifter som gjennomfører etter- og videreutdanningstiltak som gir formalkompetanse til ansatte. Det er også en glede å legge frem representantforslag fra stortingsrepresentantene Jon Jæger Gåsvatn, Åse M. Schmidt og meg selv om å utvide rammene for gaveforsterkningsordningen.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Som eg sa i innlegget mitt, er mykje av det som eigentleg er klarert i den framtidige WTO-avtala, alt gjennomført i denne jordbuksavtala. Nøytrale tiltak og beitetilskot var noko av det eg nemnde, og landbruksvikarordningane, alt som har med økologisk satsing å gjere – det er fleire tiltak som vi eigentleg alt har begynt å jobbe mot. Men ikkje minst er det viktigaste den formuleringa eg siterte frå Soria Moria om at når ei avtale er klar – og det er ho vitterleg ikkje enno, sjølv om ho kan vere nære ved eller langt unna, alt etter som – vil partane og Regjeringa gå saman om å finne dei løysingane som gjer at dette blir den minst smertefulle vegen for ei framtidig landbruksnæring i Noreg.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
På lik linje med representanten Hansen er Arbeiderpartiet oppteke av at ein skal få lønsemd og mangfald i næringa. Eg gjentek det eg sa: Vi vil ta høgd for at vi skal ha samdrift, og at det skal vere lønsemd for dei som driv enkeltmannsføretak. Vi har ikkje lagt skjul på at vi meiner det skal vere rom for både delar. Vi har ikkje sett på bremseklossar for at nokon som vil ha samdrift, ikkje skal få begynne med det. Det kan ein sjå heilt tydeleg av talmaterialet. No er det ca. 2 000 samdrifter på mjølkeproduksjon. Det har akselerert rimeleg fort med dei føresetnadene som er der. Elles kjenner eg meg ikkje heilt att når representanten seier at eg legg fram Senterpartiet sin politikk. – Nei, regjeringspartia står saman om det vi legg fram i dag. Eg trur eigentleg at interne diskusjonar har vi gjort oss ferdige med, i den grad tre ulike parti kan det. Vi står saman om det som er lagt fram her i dag.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Nei, men det er vel slik med alle som forhandlar, at ein som regel dett ned eit stykke midt imellom. Kravet og tilbodet er vel nesten aldri samanfallande, ut ifrå andre forhandlingar som vi kjenner til. På spørsmålet om dette er ei tilfredsstillande avtale, er svaret: Ja, Soria Moria-erklæringa er tufta på fire år. Vi synest vi har vist – både med kroner og med retning – at vi går den vegen som er angitt i Soria Moria-erklæringa. Det vil vi fortsetje med i dei to åra som vi har framfor oss òg. Eg trur landbruket sjølv skal få oppleve og sjå at det er ein annan landbrukspolitikk som blir ført no, enn at det berre skal vere satsing på dei store.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
No har vi fått høyre mykje om Framstegspartiet sine overordna mål. Men kan Framstegspartiet fortelje oss f.eks. kva prisen på mjølk vil bli for oss forbrukarar om deira politikk blir gjennomført? Fraktutjamninga er på 1,4 milliardar kr, og ho ligg i jordbruksavtala. Ho må i alle fall bli sterkt redusert eller borte med dei forslaga som Framstegspartiet legg for dagen. Vil resultata av Framstegspartiet sin politikk føre til at bøndene berre skal leve av heimeysting og kinning? Er det berre Trøndelag, Jæren og det sentrale Austlandet som skal få overleve i ei verd der strukturrasjonaliseringa skal rå og dereguleringa er svaret på det meste? Spørsmålet blir: Blir det lik pris til oss forbrukarar, same kor vi bur? Så langt er ikkje bygdene tømde for folk, sjølv om vi alle ser ei viss sentralisering.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Etter å ha sete og notert litt etter dei innlegga som har kome, og sidan saka går mot slutten, kunne eg tenkje meg å kome med nokre kommentarar. Eg vil begynne med harseleringa, som eg nær sagt kallar det, frå Framstegspartiet om det store byråkratiet. Dei refererer til – angjeve med rimeleg god margin – 5 000–10 000 personar. Eg går ut frå at òg Framstegspartiet er einig i at vi skal ha eit godt mattilsyn, og berre i Mattilsynet, slik det er i dag, er det kanskje nærare 2 000 enn 1 000 stillingar. Sannsynlegvis er det ei veksande næring. Eg konstaterer òg at for Framstegspartiet er deregulering og strukturrasjonalisering løysinga for morgondagens landbruk. Eg fekk ikkje noko godt svar då eg hadde ein replikk til Framstegspartiet. Eg gjev dei ei ny moglegheit: Vil vi som forbrukarar få like mjølkeprisar? Elles har eg lyst til å distansere meg litt frå det som er sagt om at dyretragediar berre heng saman med småbruk. Ja, det er kanskje ei overvekt der, men du verda så mange andre element som ein må leggje inn i det. Det er ikkje nødvendigvis relatert berre til dyr og bonde eller brukar. Problema er samansette og har mange element i seg. Eg synest vi skal ta høgde for mange andre vurderingar òg. Så til marknadsordninga for mjølk og den omlegginga som er gjord der. Vi skal ha konkurranse – ja, det er jo gitt da, at vi skal få ein høgare pris på mjølka. Det var vel det vi meinte med det. Det har vore, og det vil vere, ei avskaling innanfor landbruket. Det vil ikkje minst vere ei avskaling når det gjeld framtidas bønder. Dei har skaffa seg utdaning, som kanskje ligg på sida av det ordinære landbruket. Dei synest at einsemda i landbruket til dels kan vere stor. Det er ein stram arbeidsmarknad, som skrik etter arbeidskraft, og som gir regulert fritid. Av den grunn er det mange element som kan trekkje aktørar vekk frå næringa. Løn er iallfall ein viktig kompensasjon i så måte. Så kan heller ikkje eg la vere å kome inn på rovdyrproblematikken. Eg synest han er svært alvorleg. I mitt område, der eg bur, er folk forbanna, for å seie det rett ut. Det er ikkje sikkert at det er eit parlamentarisk uttrykk, men det får våge seg. Folk som føler rovdyra, om ikkje på kroppen, ser at dyra som dei er opptekne av – som er deira fag, deira yrke, som dei er stolte av – blir rivne i hel, medan dei sjølv skal sitje makteslause på grunn av at vi ikkje har ei god nok forvaltning, eller iallfall at konsentrasjonen har blitt for stor. Rovdyra går etter matfatet. Det burde vere ei kjensgjerning. Eg etterlyser klårare meiningar frå Mattilsynet, for å få opp auga på dei som det er nødvendig å få dei opp på. Elles vil eg avslutningsvis – eg ser at klokka går – seie at eg har stor tillit til dei folka som skal gjere sitt i samband med at jordbruket står for ein del av utslepps- og miljøproblematikken. Folk som ikkje har møkk – om ein ikkje bruker omgrepet møkk, men jord – under neglene, er jordnære og flinke til å ta realiteten inn over seg. Eg trur rett og slett at eit godt samarbeid dei imellom vil gje oss dei forbetringane som vi har behov for.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Kor frekk eg er, får vere opp til kvar enkelt å bedømme. Men eg føler behov for å kommentere det Korsberg sa, og for så vidt òg det Gundersen sa. Eg kan iallfall vise til det som eg har gjort i Nordisk Råd, der eg har teke opp forslag om ei nordisk forvalting av rovdyr. Så får vi sjå kva det blir til – for rovdyra vandrar langt, og det er store utfordringar. Eg har ikkje tenkt at vi skal føre nokon annan rovdyrpolitikk enn at vi skal ha ein «omforent» rovdyrpolitikk, der rovdyret òg skal ha sin plass. Ein skal kunne hauste når bestandsmålet er nådd – og så skal eg ikkje lage noko nummer av det. Mattilsynet har skylda for at det blir som det blir – nei, det har eg aldri meint. Det er eit tilsyn vi pratar om. Mattilsynet skal ha nok folk til å gjere dei jobbane vi ber dei om. Når vi ser på oppgåve etter oppgåve – kanskje ikkje minst innafor servicenæringa, der dei største oppgåvene iallfall er å finne pr. dato – vil eg tru at Mattilsynet, på lik linje med det eg har erfart når det gjeld andre tilsyn, vil vekse og setje trykket inn der det skal vere. Når det gjeld Mattilsynet og rovdyr, meiner eg at Mattilsynet skal gi tydelege og klare signal når ikkje beiting kan gå føre seg. Eg har ikkje skylda på Mattilsynet på nokon som helst måte. Vi må få ein instruks – slik at vi har noko å leve av – i respekt for bondens arbeid.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Saksordføreren var i slutten av sitt innlegg inne på WTO-avtalen. Dette oppgjøret er betegnet som et veldig godt oppgjør, kanskje det beste noensinne. Det er også blitt betegnet som en kursendring. Jeg må derfor anta at dette oppgjøret er fremtidsrettet og tar opp i seg de nye utfordringene som vi vil møte. Derfor lurte jeg på om saksordføreren kan redegjøre for hvilke offensive grep i dette oppgjøret som tar opp i seg de utfordringene som en ny WTO-avtale vil medføre.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Det tilfaller en regjering, uansett hvilken sammensetning den har, å skryte av et oppgjør som man har skrevet under på. Men man kan jo stille seg spørsmål om Senterpartiet i denne saken er veldig fornøyd, for i ett medieoppslag ser vi sjampanjeskål og feiring, og i et annet medieoppslag ser vi samferdselsministeren fra Senterpartiet kritisere oppgjøret fremforhandlet av bl.a. hennes parti. Det er tydeligvis forskjellige meninger i Senterpartiet om denne fremforhandlede avtalen. Jeg ønsker derfor å stille representanten spørsmålet: Var det grunn til å feire resultatet av oppgjøret med sjampanje, eller var dette bare et presseutspill i et forsøk på å skjule en dårlig fremforhandlet avtale for landbruket?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-06-14:
Før i tiden var det et visst fellesskap mellom Høyre og Arbeiderpartiet når det gjaldt jordbrukspolitikk. Begge partier mente at jordbruket står for mange viktige funksjoner i samfunnet, men det var også enighet om at det var behov for modernisering, mer lønnsomhet og mer robuste bruk i jordbruket. I dag oppfatter jeg at Arbeiderpartiet er blitt ganske taust i den jordbrukspolitiske debatt, og at det er Norges Bondelag og Senterpartiet som styrer det som skjer på jordbruksområdet. Representanten Eng holdt nettopp et innlegg som varmt forsvarer Senterpartiets løsninger og ideer på jordbruksområdet. For eksempel er Regjeringen veldig avmålt og lunken i forhold til samdrift, som jeg tror de fleste oppfatter som den mest framtidsrettede formen for melkeproduksjon i Norge. Ser ikke Arbeiderpartiet noe behov for å reformere jordbrukspolitikken?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-06-14:
Jeg synes ikke det er naturlig å gå inn i partnerskapsdebatten her i salen i dag, men jeg registrerer at regjeringspartiene forsøker å klistre Høyres politikk opp mot Fremskrittspartiet. Jeg vil bare slå fast saklig sett at det er mindre forskjell på Senterpartiets jordbrukspolitikk og Høyres jordbrukspolitikk enn det er forskjell på Høyres jordbrukspolitikk og Fremskrittspartiets jordbrukspolitikk. Det finner man lett ut ved å sette opp støttenivåene ved siden av hverandre, hvor man ser at det er mindre forskjell på det vi foreslår, og det regjeringspartiene foreslår, i forhold til Fremskrittspartiet. Det er også slik at Høyre ønsker å opprettholde ordninger som sikrer et aktivt jordbruk i hele landet, selv om vi vil ha større driftsenheter. Det er også slik at vi ser at det er behov for markedsordninger for jordbruket i framtiden. Jeg mener at Høyre står for en moderat og framtidsrettet jordbrukspolitikk som befinner seg i sentrum av norsk politikk, og som er realistisk og positiv for jordbruket i framtiden. Vi er nødt til å ta inn over oss at det skjer endringer i jordbruket, og vi må ha et system som gjør at bøndene kan ha en positiv tro på framtiden.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-06-14:
Jeg tror at også partiet Sosialistisk Venstreparti nå har innsett at det kan være nyanseforskjeller mellom det man står for primært, og det man må gå inn på i regjeringsposisjon. Når vi er i opposisjon, markedsfører vi vår egen, primære jordbrukspolitikk, som er litt annerledes enn det som var Bondevik II-regjeringens politikk. Merknaden i innstillingen er imidlertid ganske riktig. Det er ingen stor endring i kurs eller innretning på jordbrukspolitikken i forhold til det som var i forrige periode, og det må jo være et ganske alvorlig løftebrudd i forhold til det som bl.a. Senterpartiet gikk til valg på. Men når det gjelder å stemme imot jordbruksavtalen og en inngått avtale, mener jeg at det demokratisk er rett at det er i denne salen vi bestemmer disse tingene. Det er helt legitimt at vi i forbindelse med jordbruksavtalebehandlingen i Stortinget signaliserer at vi ønsker å ha en annen måte å innrette jordbrukets rammevilkår på, en måte som er mer i samsvar med det som skjer i resten av verden, og en måte som er mer framtidsrettet og moderne i forhold til jordbrukets krav.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-06-14:
Det er ingen tvil om at det er en god sammenheng i vår alternative jordbrukspolitikk. Hvis man ser på de grunnleggende økonomiske forhold rundt f.eks. etablering av større samdriftsbruk, vil den type bruk spare samfunnet for ganske store økonomiske utgifter i forhold til en tilsvarende produksjon på mange småbruk. Derfor er det fullt mulig å legge til rette for et meget robust jordbruk, også med et lavere støttenivå. Det jeg tror mange bønder opplever i dag, er at man har en regulering av jordbruket som gjør at alle bruk blir mindre og mindre lønnsomme, og det er ingen som ser den store optimismen i forhold til framtiden. Den er vi nødt til å skape gjennom å gi bøndene mulighet til å utvikle sin næringsvirksomhet istedenfor å gi dem mer regulering kombinert med moderate inntektsøkninger. Hvis man kombinerer de endringene som vi gjør i budsjettene, med en gradvis deregulering av driften og styrker bondens eiendomsrett, mener jeg at norske bønder vil komme bedre ut.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-06-14:
Selv om striden rundt markedsordningen for melk ser ut til å finne en løsning, registrerer vi at statsrådens angrep på samvirkeforetakenes konkurrenter fortsetter. Prosessen rundt utenlandsk bearbeiding har gått over stokk og stein, og siste nytt nå er at Regjeringen har lagt fram en ny forskrift som skal gjelde fra 1. juli. Denne forskriften er vesentlig forandret i forhold til det som Stortinget vedtok i forbindelse med statsbudsjettet, og man legger nå fram en kvoteordning som ikke har vært ute på høring. Denne forskriften ser ut til å være spesialdesignet for å ta en enkelt konkurrent til Notura-systemet ut av det norske markedet. Aftenposten avslørte tirsdag at forskriften kan være i strid med EØS-avtalens forpliktelser om fri bevegelse av tjenester, og i dag står det i samme avis at Regjeringen ikke vil oppgi sine vurderinger knyttet til dette spørsmålet. Forskriften vil uansett ha konsekvenser for konkurranse- og forbrukerpolitikken. Kan statsråden fortelle oss litt om hva som er Regjeringens vurderinger av de forbrukermessige konsekvensene av denne forskriften? Og er forskriften avklart med våre handelspartnere i EU?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-06-14:
Jeg synes dette har vært både en interessant og en underholdende debatt. Særlig underholdende er det at Arbeiderpartiets Steinar Gullvåg angriper Venstres forslag om å fjerne eksportstøtten til osteproduksjon. Dette er et forslag som Regjeringen selv har fremmet i WTO-forhandlingene. Det er helt åpenbart, mener jeg, at å fjerne eksportstøtten på jordbruksprodukter er nødvendig for å sikre fattige land markedsadgang i den vestlige verden. Dette handler om internasjonal solidaritet, så her virker det som om Arbeiderpartiet har stokket beina litt i forhold til egne standpunkt. Mer betenkelig er det at replikkordskiftet med statsråden viser nok et eksempel på en statsråd som ikke svarer på spørsmål i Stortinget. Jeg spurte om Regjeringens vurdering av de forbrukermessige og konkurransemessige sidene av forslaget om nye regler for utenlandsk bearbeiding. Det er i mine øyne helt åpenbart at en slik ordning som nå blir foreslått, med kvoteregulering, vil ramme konkurransen. Den vil svekke mangfoldet for forbrukerne, og den vil føre til økte priser i butikkene. Samtidig har dette forslaget null betydning for bøndenes avsetning av egne produkter. Hvis statsråden tar ordet på nytt, ville det vært interessant å høre mer om Regjeringens vurdering av de konkurransemessige og forbrukermessige sidene av den nye forskriften. Jeg synes også det er interessant at regjeringspartiene ikke har noen særlige ideer om hvordan man skal møte utfordringene knyttet til løsdrift og WTO-forhandlinger. Representanten Eldegard sa at hun vil ha en dialog med næringen knyttet til investeringsbehovet i jordbruket. Det mener jeg ikke er tilfredsstillende. Vi vet at Regjeringen og Senterpartiet ikke ønsker å legge fram en ny stortingsmelding om jordbruket. Samtidig er det store utfordringer i denne næringen. Jeg synes det er uheldig at man ikke tar disse utfordringene inn over seg i større grad. Jeg synes det er ganske åpenbart at samdrift og stordrift er nødvendig. Det er gode løsninger for å sikre bondens økonomi. Det reduserer behovet for overføringer. Det gir bedre muligheter i forhold til miljø- og klimapolitikken, det bedrer dyrevelferden på brukene, og det gir en bedre familiesituasjon med hensyn til ferie og fritid. I den sammenheng mener jeg at satsingen på det såkalte folkefjøset blir en total avsporing. Jeg vil så gi honnør til representanten Lundteigen for å gi en mer realistisk presentasjon av inntektssiden i dette jordbruksoppgjøret. Det er påfallende forskjell på de hurrarop vi har hørt fra en del representanter fra regjeringspartiene, og det bildet som Lundteigen selv tegnet i sitt innlegg. Jeg er også helt enig i Lundteigens utsagn om at det er behov for nytenkning. Den nytenkningen tror jeg ikke kommer til å skje med denne regjeringen. Jeg mener at vi er nødt til å anerkjenne de utfordringene som er i jordbruket, og ha en reell diskusjon om hvordan man skal møte disse utfordringene i framtiden.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-06-14:
I talen til årsmøtet i Norges Bondelag sa bondelagsleiaren at sjølv om det var einigheit om avtala, var ikkje resultatet tilfredsstillande, sett frå Bondelaget si side. Han grunngjev dette m.a. med at det dei oppnådde, var absolutt rettmessige krav, men dei gjekk ikkje langt nok. Han seier òg at det ikkje er deira oppgåve å ta ned dei forventningane som politikarane sjølve har skapt. I brev til næringskomiteen føreset Bondelaget at satsinga må fortsetja dei komande åra, altså ei ytterlegare auka ramme, mens regjeringspartia på si side hevdar at årets oppgjer til fulle er ei oppfølging av løfte og lovnader. Det er altså ein stor forskjell på korleis aktørane sjølve oppfattar det, og korleis regjeringspartia oppfattar det. Mitt spørsmål er då: Meiner saksordføraren at næringa har misforstått og overtolka dei løfta som Regjeringa og regjeringspartia har gjeve i den seinare tida?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-06-14:
Eg vil følgja litt opp den førre replikken. Kristeleg Folkeparti meiner det bør opprettast eit fond for å finansiera biogassanlegg som er baserte på metangass frå husdyrhald. Dei andre opposisjonspartia har ei litt anna tilnærming til korleis klimagassen frå jordbruket skal kunna utnyttast, men dei er klåre på at noko må gjerast. Det som er påfallande, er at Regjeringa og regjeringspartia ikkje synest å vera interesserte i klimagassreduksjon for jordbruket i det heile. Det kom for så vidt litt fram av svaret på førre replikken, der representanten Kvalvik sa at dei skal følgja utviklinga. Det er ikkje så veldig aktivt og progressivt. Mitt spørsmål er: Kva tenkjer SV, som tidlegare hadde ein tydeleg miljøprofil, om dette svært aktuelle klimaspørsmålet?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-06-14:
Når det gjeld pessimisme i landbruket, har representanten Gullvåg og partiet hans god erfaring. Då sentrumsregjeringa tok over i 1997, var det ein betydeleg pessimisme i landbruket. Dette vart snudd under sentrumsregjeringa. Og berre for å minna litt om kva som eigentleg skjedde, sidan representanten Gullvåg ikkje har oversikt over det: Jordbruksoppgjeret i 1998 hadde ei totalramme på 1,3 milliardar kr. Overføringane var på nesten 600 mill. kr – 575 mill. kr. I 1999 var det ei totalramme på 1,1 milliardar kr. Overføringane var på 540 mill. kr. Så eg kjenner meg ikkje igjen i beskrivinga. Det vart snudd til optimisme. Eg forstår, når eg legg godviljen til, at representanten Gullvåg har eit behov for å gjera eit retorisk poeng av at det er forskjell på den jordbrukspolitikken som vert ført no, og den som vart ført under den førre regjeringa, men det er faktisk ikkje grunnlag for ein slik retorikk.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-06-14:
Eg trur representanten Kvalvik er einig med meg i at me skal vere glade for at me lever i eit fritt land, der det er høve til å meina og gje uttrykk for det som ein vil. Men til realiteten i spørsmålet: Eg kan visa til praksis, nemleg at det kan vera ulik tilnærming i politikken i primærstandpunkta, men me viste i Samarbeidsregjeringa at det var mogleg å finna saman til ein landbrukspolitikk som det var einigheit om, og som gav optimisme og utvikling, og som faktisk berre i liten grad er forskjellig frå den politikken som vert ført i dag. Så dette at partia i opposisjonstilvære gjev uttrykk for primærpolitikken sin, føler eg ikkje som noko problem i det heile.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-06-14:
Først vil eg oppmoda representanten om å skilja mellom det å konstatera fakta og skryt. Så vil eg peika på det uomtvistelege faktum, som ein kan spørja nesten kvar bonde om, nemleg at det under sentrumsregjeringa – som representanten Brekk sitt parti òg var med i, med Gjønnes som landbruksminister – skjedde ei positiv utvikling, og det vart ein optimisme i norsk landbruk. Dersom ein ser på jordbruksoppgjera i to av desse åra som er nemnde, 1998 og 1999, er det iallfall eit uomtvisteleg faktum at overføringane var mykje større i dei åra enn i dette oppgjeret i år, som vert kalla for eit historisk oppgjer. Overføringane var på 575 mill. kr i 1998 og på 540 mill. kr i 1999.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-06-14:
Etter det eg forstår av media, pressar Senterpartiet på for at ein betydeleg del av lyfta Noreg skal ta for å redusera klimautsleppa, skal skje innanlands. Viss så er tilfellet, har Senterpartiet full støtte frå Kristeleg Folkeparti. Det er eit faktum at 9 pst. av dei innanlandske klimautsleppa kjem frå landbruket, hovudsakleg i form av metangass. Utbygging av biogassanlegg på gardane er eit konkret verkemiddel for å sikra dette, men med dagens utforming av stønadsordningane er det berre dei største bruka som greier å realisera dette. Så anten må stønadsordningane endrast, eller så må ein få til ei kraftig strukturrasjonalisering, og det er vel ikkje ønskjeleg ut frå den politikken som Regjeringa har forfekta. Så mitt spørsmål er: Ønskjer statsråden ein kraftig reduksjon av klimautsleppa frå landbruket? Korleis meiner han at dette bør skje, og kor raskt bør dette skje?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-06-14:
Dette har for så vidt vore ein interessant debatt, men eg har ikkje opplevd han som spesielt oppbyggjeleg. Evna og viljen til å lyfta blikket og sjå framover har ikkje vore påfallande i debatten. Debatten har vore ganske prega av sterke frontar spesielt mellom regjeringspartia og Høgre og Framstegspartiet. Det som har vore påfallande, er at statsråden fleire gonger har peika på at det meste av vanskane har si årsak i den førre regjeringa. Det har vorte ein vane for ganske mange statsrådar i denne regjeringa – sannsynlegvis ein illustrasjon på at det er litt usemje i Regjeringa òg på det landbrukspolitiske området. Eg vil gjerne streka under at for Kristeleg Folkeparti er det viktig å prøva å medverka til at landbruksnæringa skal ha gode vilkår som gjev grunnlag for optimisme og framtidstru. Når det gjeld både optimisme og framtidstru, er det jo spørsmål om ei inntektsutvikling på linje med andre yrkesgrupper, men det er også spørsmål om velferdsordningar som er gode, og som er tilpassa ei moderne tid og moderne familiar. Så fekk eg eit spørsmål frå representanten Sundsbø, som ikkje skjønte heilt kvifor me åtvara mot ein for sterk auke i målprisane. Eg skal prøva å gjenta dette – om pedagogikken min er god nok, det får stå si prøve. Poenget er at viss ein legg for mykje på målprisane og ikkje på overføringane, er prisen til forbrukarane ein ting – dei fleste norske forbrukarar kan nok greia det, men me har grupper, m.a. småbarnsfamiliar, som kan få problem. Det som eg understreka i innlegget mitt, er at dei som har det største problemet, er næringsmiddelindustrien. Legg me for mykje på prisane, vil næringsmiddelindustrien vår få betydelege problem, og faren for utflagging og nedlegging er så absolutt til stades. Me treng næringsmiddelindustrien vår – difor denne vektinga av at ein i framtida bør sikta seg inn på at meir vert gjeve til overføringar, nettopp for å unngå ei nedlegging/utflagging av næringsmiddelindustrien vår.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-06-14:
Aller først vil eg gje uttrykk for både støtte til og sympati for det prinsippet som Høgre og Framstegspartiet gjer seg til talsmenn for i denne saka, nemleg at ein skal respektera det lokalpolitiske skjønnet. Men som både Høgre og Framstegspartiet er kjende med frå andre saker, kan det av og til vera fleire prinsipp som må vegast opp mot kvarandre når ein skal finna fram til praktiske løysingar. Framstegspartiet er f.eks. ein sterk talsmann for meir bruk av øyremerking og mindre lokal fridom når det gjeld korleis pleietenestene skal utformast. Seinast i denne veka har både Framstegspartiet og Høgre, rett nok med ulike politiske løysingar, snakka varmt i denne salen for å redusera lokalpolitikarane sin rett til å vega kvaliteten i det kommunale tenestetilbodet opp mot retten til å skriva ut eigedomsskatt. Eg skal sjølvsagt ikkje gå inn i dei debattane no. Poenget er at alle parti må gjera avvegingar mellom fleire omsyn som isolert sett kan peika i ulike retningar når det gjeld å finna praktiske politiske løysingar. Etter mi meining er det betre å seia klårt at slike avvegingar vert gjorde, framfor å skifta prinsipiell argumentasjon alt etter kva som passar i standpunktet i den enkelte sak. For Kristeleg Folkeparti er det i denne saka ei avveging av lokal eller regionalpolitisk mynde opp mot omsynet til gjennomføring av nasjonale mål for å ta vare på dyrka mark, som eit breitt fleirtal i Stortinget har gjeve si tilslutning til. Det som vert spesielt problematisk om Statens landbruksforvaltning sin rett til å varsla motsegn vert teken vekk, er at det systematisk vil svekkja jordvernet til fordel for utbyggingsinteressene. Kanskje er dette ein vesentleg del av intensjonen med framlegget – kva veit eg. Eit vedtak om å seia nei til å byggja ned dyrka mark kan gjerast om. Det kan i praksis ikkje eit vedtak om nedbygging. Det er irreversibelt over mange valperiodar. Dette talar etter Kristeleg Folkepartis meining for at det bør vera eit reint landbruksfagleg organ som skal vurdera lokale planar opp mot nasjonalt og demokratisk fastsette mål, og om naudsynt også varsla motsegn. Så får endelege avgjerder skje etter dei prosessar som plan- og bygningsloven fastset. Utfordringa i dag er ikkje at jordvernet står for sterkt. Utfordringa er faktisk å halda på den dyrka marka vi har, spesielt i nærleiken av byar og andre større bukonsentrasjonar. Difor meiner me at framlegget frå Høgre går i feil retning, og difor kan me i Kristeleg Folkeparti heller ikkje støtta dette.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Jeg oppfattet at det var mange spørsmål i dette innlegget. Fremskrittspartiet er, i motsetning til Arbeiderpartiet, forbrukernes parti. Vi er det partiet som står på lag med forbrukerne. Det er klart at Fremskrittspartiet, som jeg sa i mitt innlegg, ønsker at prisene på matvarer til forbrukerne skal ned. Men det betyr ikke umiddelbart at bonden skal tape inntektsmessig på det. Økt samarbeid, økt bruk av samdrifter og kostnadsreduksjoner må til. Der kan også staten bidra, som også Fremskrittspartiet har flere forslag om, bl.a. når det gjelder skatter og avgifter. Så tror jeg det er viktig at mange bønder i distriktene må begynne å se seg om etter andre nisjer, der den forrige regjeringen gjorde et veldig godt arbeid, som dessverre ikke har fått den samme satsing under den nåværende regjeringen.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Jeg er markedsliberalist, og det tar jeg som et hederstegn. Jeg tror på frihandel. Frihandel tar folk ut av den fattige verden og inn en verden med den type levestandard som vi har hatt gleden av. Vi var også et fattig land en gang, og på grunn av markedsøkonomi osv. har vi kommet ut av fattigdommen. Frihandel – handel mellom landene – bidrar til demokratiutvikling. Vi har aldri hatt så mange demokratier i verden som det vi har nå. Så jeg synes heller at representanten Kvalvik burde se seg om og se hvilke fortrinn frihandel innebærer. Når det gjelder fattige land, synes jeg det er fullstendig umoralsk at vi skal kreve at de skal åpne sine grenser for våre landbruksvarer. Jeg mener at vi bør gi fattige land tilgang til våre markeder, samtidig som de bør få en viss beskyttelse for sine produkter.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Først vil jeg avvise påstanden om at Fremskrittspartiet vil avvikle samvirket. Det er en påstand som flere representanter fra de rød-grønne partiene har kommet med i en del debatter her i Stortinget. Det er ikke riktig. Vi vil øke konkurransen innenfor denne næringen, men det betyr ikke at vi vil avvikle samvirket. Når det gjelder antall bønder, skal ikke vi politikere sette noe tall på hvor mange bønder det skal være. Denne næringen skal utvikle seg på lik linje med alle typer næringer, og jeg synes heller at Lars Peder Brekk burde stå til rette for den politikken han står for, og som bidrar til at det blir stadig færre bønder. Han bør ikke skylde på Fremskrittspartiet for at det har blitt 20 000 færre bønder siden år 2000.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Det var mye i statsrådens innlegg som det kunne vært interessant å komme med en kommentar til. Jeg tror vi kan være enige om at oppspillet til jordbruksforhandlingene i år ble meget spesielt, og det endte med at lederen i Småbrukarlaget trakk seg, fordi, hevdet hun, både statsråden personlig og departementsråden tok kontakt med henne på forhånd, før forhandlingene begynte, for å endre beregningsmåten for bøndenes inntekter. Det er en spesiell fremgangsmåte at staten som part i saken, med de to fremste representantene for Landbruksdepartementet, begynner å skulle presse en part til å endre disse tallene. Kan statsråden bekrefte at han tok denne kontakten, og vil statsråden i fremtiden endre sin opptreden slik at han ikke går frem på denne måten?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Først vil jeg kommentere noe som flere talere har gjort til et poeng i forhold til at det har vært et oppslag i Nationen hvor enkelte av Fremskrittspartiets ordførere har kritisert Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Til det er å si at de synspunkter som disse personene forfekter i det intervjuet, ikke er i tråd med Fremskrittspartiets landsmøtevedtatte program. Det er heller ikke i tråd med Fremskrittspartiets regler for god organisasjonskultur å opptre på den måten. Det er altså ikke noe opprør i Fremskrittspartiet vedrørende Fremskrittspartiets landbrukspolitikk, men vi har fortsatt god bruk for våre kurs i god organisasjonskultur. Jeg er en fremtidig bonde, i motsetning til de fleste her i salen. Jeg vil ha meg frabedt Regjeringens landbrukspolitikk. Jeg tror de fleste som har en entreprenørånd, og som ønsker å satse, ikke går inn i landbruket med de retningslinjer som ligger for landbruket i dag. Med alle de muligheter de har, vil de velge andre typer arenaer for å få utløp for sin entreprenørlyst. Man går ikke inn i en bransje hvor det er statlig fastsatte inntektsmål, og hvor det er statlig fastsatte regler både her og der. Da finner man noe som er noe mer spennende. Jeg registrerer at flere talere fra regjeringspartiene har prøvd å ha en viss entusiasme rundt dette oppgjøret. Jeg synes ikke de har lyktes noe særlig med det. Man sier at landbruket skal ha en inntektsvekst som er sammenliknbar med andre gruppers, og da ønsker jeg å stille følgende spørsmål: Hvilke andre yrkesgrupper er det som er sammenliknbare med landbruksyrket? Er det lærere? Er det sykepleiere? Hvilke andre grupper er det som har en virksomhet som kan være sammenliknbar med en gårdbrukers? Det må jo være en næringsdrivende, en som driver en virksomhet – det er ingen andre næringsdrivende som mottar sine inntekter over offentlige budsjetter. Jeg registrerer at både Arne L. Haugen og Sigrun Eng prøver å latterliggjøre Fremskrittspartiets synspunkter når det gjelder landbruksbyråkratiet. Det synes som om regionen som Arne L. Haugen hører til, har gjort noen gode grep når det gjelder landbruksbyråkratiet. Mitt poeng – og vårt poeng – er å få på bordet hva landbruksbyråkratiet er, og hvor mange det er som arbeider i landbruksbyråkratiet. Men landbruksministeren er ikke i stand til å svare på forholdsvis enkle spørsmål.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Det hadde også min forgjenger, og hun fikk 3 minutter.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Jeg vil ikke anbefale noen å se til Senterpartiets politikk. Man kan egentlig spørre seg: Hva er egentlig Senterpartiets politikk? Vi har sett her at man har priset den inngåtte jordbruksavtalen, mens Lars Peder Brekk sier at årets oppgjør ikke er tilstrekkelig, selv om han har forsøkt å gi inntrykk av noe annet i sine mange leserbrev i det siste – for øvrig nesten den eneste fra regjeringspartiene som har sendt ut leserbrev om jordbruksoppgjøret. Representanten Per Olaf Lundteigen er ærlig – og det skal han ha skryt for. Han sier at avtalen er langt fra historisk god, kursen er ikke bærekraftig, og det er behov for nytenkning. Man trenger en opptrappingsplan for jordbruket. Mye av det som Lundteigen og Brekk har vært inne på, kan antageligvis også opposisjonen slutte seg til, og man kan da stille seg spørsmålet: Hva er egentlig Senterpartiets politikk?
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-14:
På side 21 i innstillingen står Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre sammen om en merknad der de sier at vi må «forsvare frihandelens fortrinn som virkemiddel for å utrydde fattigdom». SV mener også at handel er bra, men vi mener at handel må være rettferdig. Det vil aldri være rettferdig for et underutviklet land å konkurrere på samme marked, med samme regler, som rike, utviklede land som har landbruksindustri og sterke, store selskaper. Mener Fremskrittspartiet at de fattige utviklingslandene kan konkurrere på like vilkår og overleve i den konkurransen? Ser ikke Fremskrittspartiet at en slik konkurranse bare vil gi fordeler for store, rike selskaper fra USA, EU og Australia, som i dag slår ut de fattigste landenes muligheter til å få omsatt varene sine, og som i tillegg driver utstrakt dumping av varer?
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-14:
I innstillingen, på side 6, står det i en merknad fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre: «Årets fremforhandlede avtale innebærer verken i ramme, innretning eller struktur en kursendring.» Det må bety at Høyre ikke ser forskjell på denne regjeringens landbrukspolitikk og den de selv stod for i forrige periode. Det er jo slik at seriøse partier stemmer for avtaler som er inngått mellom parter, som de er enige om. Når Høyre nå velger å stemme imot avtalen, spør jeg: Betyr det at Høyre var og er uenig både i den landbrukspolitikken den forrige regjeringen førte, og den landbrukspolitikken som den nåværende regjering fører?
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-14:
Takk til representanten som stiller to viktige spørsmål. Først om fattigdom og frihandel, som vi jo har vært inne på før i dag i denne debatten. Det som er vår oppgave framover, er å se på hvor vi handler maten vår. Vi må sørge for å handle med de landene som trenger utvikling mest. Til forskjell fra Fremskrittspartiet tror ikke vi at frihandel vil løse problemene for de fattigste og nest fattigste landene. Frihandel styrker jo bare dem som er sterke fra før. Historien viser at land som har tatt seg ut av fattigdommen, aldri har gjort det i et frihandelsmarked. De har hatt en egenbeskyttelse for egen produksjon. Skal vi hjelpe de fattigste landene, må vi altså fortsette en slik linje der vi lar dem sikre egen produksjon. Konkurransen med de store selskapene er de ikke i stand til å vinne. Så hadde representanten et spørsmål om vår politikk i forhold til avgangen fra brukene. Jeg ser at tiden min har gått ut, men forhåpentligvis får jeg sjansen til å svare på det etterpå.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-14:
Jeg vil gjerne takke representanten fra Høyre for spørsmålet. Det er viktig for oss å få anledning til å si at ingen partier har i den grad som SV snakket om miljøet. Vi er veldig glad for at det er mange som nå er enig med oss i at vi må gjøre en betydelig innsats for å forbedre klimaet vårt. Når det gjelder landbrukets innsats, vil jeg si de er på riktig vei. Utslippene fra landbruket har gått ned. Vi skal, sammen med andre, sørge for at også overføringene til investeringer i landbruket blir fulgt nøye for å kunne møte utfordringene med utslipp av bl.a. metangass fra landbruket. Vi er veldig for at folk finner sammen, to og to bruk f.eks. i samdrift, for å kunne ta i bruk nye løsninger. Vi vil fokusere sterkt på miljøutfordringen framover. Jeg er veldig glad for at Høyre har samme innstilling til det.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-14:
Takk til representanten Ingebrigt Sørfonn for spørsmålet. Jeg tror faktisk at Kristelig Folkeparti vet at SV har et sterkt og ekte miljøengasjement. Når det gjelder biogassanlegg og i det hele tatt ny teknologi for å ta vare på utslipp, ønsker SV å ligge i front i utviklingen Det jeg prøvde å si innlegget mitt i stad, var at vi styrker miljøprofilen i avtalen. Vi har satt av 72 mill. kr til en økning av beitetilskuddet. Vi har en økt satsing på bioenergi på til sammen 190 mill. kr. Vi har satt av et eget miljøprogram, og vi kommer til å fortsette å utvikle gode løsninger for å ta vare på utslipp fra landbruket. Jeg er veldig glad for at Kristelig Folkeparti nå signaliserer at de vil støtte SV i alle slike forslag framover.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-14:
Høyre og Fremskrittspartiet står i mange merknader i innstillingen sammen om forholdsvis radikale forslag, som SV mener vil få dramatiske konsekvenser for norsk landbruk, slik vi ser det i dag, og dermed også for distriktspolitikken. Jeg vil si at Høyre viser sitt sanne ansikt. Hvordan tenker Kristelig Folkeparti at dette vil påvirke et framtidig samarbeid? Kan Kristelig Folkeparti se for seg å gå inn i en regjering der jordbruksforhandlingene blir avviklet?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-14:
Representanten Kielland Asmyhr understreker i sitt innlegg at han ønsker mer «strukturrasjonalisering av landbruket», og han påpeker at enhetskostnadene må ned. Fremskrittspartiet mener altså at vi har for mange bønder i Norge, og at de tjener for mye. Han understreker i sitt svar på den forrige replikken at han er «markedsliberalist». Fremskrittspartiet ønsker ikke et grensevern som sikrer selvberging av mat, og Fremskrittspartiet vil avvikle samvirket og lover og regler som har som siktemål å gi den enkelte produsent trygghet. Fremskrittspartiet foreslår i sitt alternative budsjett å kutte 6,7 milliarder kr på jordbruksavtalen for 2007, på ett år, og så sier Kielland Asmyhr at ønsket om billigere mat skal oppnås ved å betale produsentene mindre. Det vil ramme hardest de produsentene som har størst produksjon. Spørsmålet mitt er: Hvor få bønder ønsker Fremskrittspartiet vi skal ha i dette landet? Det andre spørsmålet er: Hvor skal de drive sin produksjon?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-14:
Høyres representant Torbjørn Hansen understreker at de vil stemme imot årets jordbruksavtale av prinsipielle årsaker. De har et ønske om at jordbrukets utfordringer skal løses gjennom ordinære budsjettprosesser. Da har jeg lyst til å gå tilbake til hva Høyre foreslo i sine forslag til statsbudsjett i 2007 når det gjaldt jordbruket. Der kom det fram at de ønsket å redusere jordbruksavtalen med 1,8 milliarder kr i en allerede framforhandlet avtale for 2007. Det utgjorde et kutt på 30 000 kr pr. årsverk, og det utgjorde en inntektsreduksjon i jordbruket på 18 pst. på et år. En sier også i tillegg at en ønsker å redusere overføringene mer. Da lurer jeg litt på hvordan det stemmer med det som Høyres representant Hansen nå sier, at de fleste målene skal opprettholdes, produksjonen av trygg mat, arealene, kulturlandskapet, jordbruk i hele landet, matsikkerhet, selvforsyning i lokalsamfunn der jordbruket er viktig, innovasjon, entreprenørskap, osv. Stemmer politikken?