trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Nordområdene er Regjeringens viktigste strategiske satsingsområde. Dette innebærer engasjement og aktiviteter over et vidt felt, også innenfor forsvarssektoren. Kystvakten er et sentralt element i denne strategien, spesielt når det gjelder tilstedeværelse i nord, men også som den viktige ressursen Kystvakten er langs hele den norske kysten. Noe av det første Regjeringen gjorde da den tiltrådte, var å prioritere maritime patruljefly og Kystvakten, for det er viktig å se disse i sammenheng, gjennom å foreslå en økning av bevilgningene for 2006 med henholdsvis 35 mill. kr og 15 mill. kr. Dette sluttet Stortinget seg til. I 2007 ble bevilgningen til Kystvakten økt ytterligere. Dette høye nivået er også videreført i inneværende år. Ved behandlingen av budsjettet for i år gav Stortinget sin tilslutning til rammene for Kystvakten, herunder at aktivitet og seilingsmønster tilpasses til det at nye fartøyer er dyrere å drifte enn de gamle fartøyene som erstattes. Men det er viktig å understreke at patruljedøgn alene sier lite om effekten av Kystvaktens arbeid. Det er imidlertid riktig at antallet fartøyer i 2008 er redusert, og at antallet patruljedøgn derfor går noe ned. Men i det totale bildet må det også tas med at det for 2008 planlegges med et økt antall patruljedøgn for de helikopterbærende fartøyene i forhold til det som ble gjennomført i 2007. Jeg vil videre peke på at teknologiske løsninger og samarbeid mellom Forsvaret/Kystvakten og andre etater gir et bedre situasjonsbilde og beslutningsgrunnlag, og setter Forsvarets operative ledelse og Kystvakten i stand til mer effektiv disponering av fartøyene. Kystvakten er inne i en periode med nyanskaffelser og restrukturering. Forsvaret legger opp til en utvikling som vil gi en kystvakt som er tilpasset fremtiden. Den skal være effektiv, og den skal evne å løse de pålagte oppgavene langs kysten og i de tilgrensende havområder. Eldre fartøy erstattes nå av moderne fartøy som hver for seg har bedre kapasitet. Videre vil helikoptrene, når de blir levert, bidra til økt aksjonsradius og overvåkingskapasitet for Kystvakten.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Det er riktig at antallet patruljedøgn er en målingsfaktor for Kystvakten. Men det er altså slik at man tidligere hadde mange kystvaktfartøy som var tidligere fiskefartøyer, som gikk senere, som hadde dårligere utstyr, og som hadde mye mindre av typen kapasiteter for å skaffe seg et situasjonsbilde enn de nye som innfases nå, som er større, som er mer hurtiggående, men som også er dyrere å drifte. Patruljedøgn er én ting, men det er også viktig hva de faktisk kan levere av kapasitet for å skaffe seg et situasjonsbilde. Her vil jeg også understreke samspillet med Orion-fly og de gamle Lynx-helikoptrene, som brukes fremdeles - men særlig de nye, NH90, når de kommer.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Det er riktig at seilingen i nord gis prioritet. Det er lagt opp til et seilingsmønster som skal ivareta dette. Når det gjelder fartøy, er det slik at noe fases ut i år, og noe kommer inn. Det skulle leveres tidligere enn det som det nå ser ut til, at det ikke vil bli levert før på slutten av året. Når vi er inne i en overgangsfase, mellom utfasing av gamle fartøy og innfasing av nye fartøy, er det helt klart at kapasiteten vil bli noe redusert. Men jeg har lyst til å understreke at de nye kystvaktfartøyene som kommer, har en helt annen kapasitet og en helt annen mulighet til å drive god overvåking sammen med Orion-fly og andre av Forsvarets kapasiteter, enn det de gamle har, som fases ut.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
«Landets attførings- og vekstbedrifter får kompensert for en lønns- og prisstigning fra 2007 til 2008 på 1 pst. I statsbudsjettet er tilsvarende kompensasjon til staten og kommunenes driftsrammer på 4,2 pst. Kan en slik underregulering gjennomføres uten negative konsekvenser for tiltaksinnsatsen overfor de personer som har behov for tiltakene som attførings- og vekstbedriftene gir?»
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
Jeg takker for svaret. Vi er jo enige om at en skal ha «rett tiltak til rett tid», og at våre attførings- og vekstbedrifter er våre beste allierte for å få flere fra trygd til arbeid. Mitt inntrykk er at det effektiviseres, og at det overskuddet de får på bedriftene, pløyes tilbake. Da investeres det i flinke folk, med høy kompetanse, som jo koster noe. De lager nye verktøy og metoder for at de skal lykkes. Sist uke var statsråden i Arendal og sa at han ville være en emissær for disse attføringsbedriftene. Da blir mine spørsmål til emissær Hanssen: Er det virkelig slik at budskapet hans nå er at disse bedriftene faktisk får for mye penger i forhold til den jobben de har? Trenger de virkelig å effektivisere mer? Hvilke signaler gis det til de ansatte i denne situasjonen?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
Jeg takker igjen for svaret. Det er helt riktig at de nye rammene oppleves som veldig tøffe for disse bedriftene. Det er også riktig at vi har en historisk mulighet, fordi et stramt arbeidsmarked gjør at flere lett kan komme inn på arbeid. Men de som er igjen i attføringsbedriftene, er jo de som trenger lengre tid, og må stå i et lengre løp. De gjør en fantastisk jobb med å forbedre de tilbudene de har, nettopp for den gruppen som trenger det aller mest. Det snakkes mye om at de har overskudd og skal effektiviseres. Det har både statssekretæren og statsråden sagt i media. Jeg har lyst til å snu det litt på hodet, og spør: Har statsråden vurdert å redusere pris- og lønnskompensasjonen til sin egen etat - kanskje bare litt under de 4,2 pst. som de har - og gi det til attførings- og vekstbedriftene, som med rimelighet må sies å ha de største utfordringene?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Regjeringen har i stor grad fokus på at målrettede og tilpassede tiltak og tjenester iverksettes tidligst mulig for at den enkelte skal kunne delta i arbeidslivet. Målet er rett tiltak til rett tid. Med den høye etterspørselen etter arbeidskraft har vi en historisk mulighet til å øke arbeidsdeltakelsen til utsatte grupper på arbeidsmarkedet. Bevilgningen under arbeidsmarkedstiltakene gir rom for et tiltaksnivå på om lag 40 000 plasser i gjennomsnitt i 2008. Av disse skal om lag 28 200 plasser sikre at yrkeshemmede arbeidssøkere får rask og tilpasset bistand, samt sikre om lag 11 800 plasser til ordinære arbeidssøkere med behov for nødvendig og hensiktsmessig bistand. I lys av at ledigheten er vesentlig redusert, antallet yrkeshemmede har gått ned, og arbeidsmarkedet etterspør arbeidskraft, innebærer nivået en markert styrking av innsatsen overfor personer som har problemer med å komme i arbeid. Bevilgningen til arbeidsmarkedstiltak har økt med 1,1 pst. fra 2007 til 2008. I tillegg til vekst i prisene har jeg lagt opp til at økningen i bevilgningen skal gi rom for flere tiltaksplasser enn i 2007. Det innebærer at prisene i gjennomsnitt må øke med mindre enn 1,1 pst. Likevel har jeg valgt å øke tilskuddsatsene til arbeidsmarkedstiltak i både attførings- og vekstbedriftene med 1,1 pst. Dette gjennomføres ved at tiltak utenfor de nevnte bedriftene må gjennomføres med en lavere prisvekst enn 1,1 pst. Dersom tilskuddsatsene til arbeidsmarkedstiltak i skjermet sektor skulle ha økt med mer enn dette, ville det gått ytterligere på bekostning av andre tiltak innenfor ordinært arbeidsliv. Regjeringen er opptatt av å tilpasse tiltak til arbeidssøkere med særlig store og sammensatte bistandsbehov, og bl.a. har antallet plasser i varig tilrettelagt arbeid økt. Arbeids- og velferdsdirektoratet er bedt om å fortsette arbeidet med å opprette flere tiltaksplasser, f.eks. varige tilrettelagte arbeidsplasser, for å inkludere personer som ellers faller utenfor det ordinære arbeidslivet. Over 80 pst. av tiltaksmidlene som bevilges til personer med redusert arbeidsevne, går til arbeidsmarkedstiltak innenfor attførings- og vekstbedriftene. Som det framgår av min redegjørelse ovenfor, har jeg i opplegget for tiltaksbudsjettet for inneværende år lagt avgjørende vekt på å få utnyttet tiltaksrammen så godt som mulig, med sikte på å få gjennomført flere plasser. Det har ført til en lavere oppjustering av prisene, selv om de faste satsene for attførings- og vekstbedriftene har økt like mye som bevilgningen. På den annen side gir mitt opplegg flere plasser som, sammen med det gode arbeidsmarkedet, samlet sett kan gi økt overgang til arbeid.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Det jeg fokuserer enormt sterkt på, er at vi har en fantastisk situasjon i arbeidsmarkedet. Det er et stort underskudd på arbeidskraft. Det gir oss en historisk mulighet til å få flere i jobb, flere fra å være yrkeshemmede og ledige til å komme over i fast arbeid. Vi må nå passe på å utnytte den situasjonen på en mest mulig effektiv måte. Målet med attføringsbedriftene og målet med vekstbedriftene er ikke attførings- og vekstbedriftene, men å få folk i jobb. Jeg er helt sikker på at dette er et krevende opplegg. Jeg er helt sikker på at mange av attførings- og vekstbedriftene vil si at det er veldig tøffe rammebetingelser, men jeg er også helt sikker på at summen av tiltaksbevilgninger neste år er slik at vi vil få flere i jobb enn vi ville ha gjort ved å innrette det på en annen måte. Da har vi måloppnåelse, selv om det vil innebære at det blir noen tøffe tak for noen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Det kunne jo ha vært veldig interessant å drøfte denne problemstillingen litt nærmere med Kristelig Folkeparti, for er det et parti som har erfaring med denne typen budsjettoperasjoner, er det jo nettopp Kristelig Folkeparti. Under den forrige regjeringen, styrt av statsminister Bondevik, var det slik at i 2004 var kostnadsreguleringen på null prosent. Så er det noen som sitter med erfaring med hvordan dette virker, må det være Kristelig Folkeparti fra deres egen regjeringsperiode. Men i motsetning til da Kristelig Folkeparti styrte landet, tør ikke jeg å regulere med bare null prosent, så vi regulerer i hvert fall med 1,1 pst. Så tøffe rammebetingelser som Kristelig Folkeparti var villig til å gi bedriftene, har ikke vi vært villige til. Så det å framstille dette som noe som er så unikt og krevende fra vår regjering, blir feil. Da Kristelig Folkeparti styrte Norge, var det enda tøffere å være attføringsbedrifter.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Jeg synes det er veldig fint at det blir fokusert på dette temaet i Stortingets spørretime, for Den katolske kirke i Norge har for tiden en stor utfordring med det høye antallet nye brukere og besøkende man har fått de siste årene på grunn av økende arbeidsinnvandring, særlig fra Polen og Litauen. Jeg setter pris på innsatsen Den katolske kirke gjør overfor nye arbeidsinnvandrere i Norge. For mange, særlig de polske arbeidsinnvandrerne, har kirken en sentral plass og fyller mange funksjoner, ikke kun på det religiøse plan, men også sosialt og når det gjelder informasjon. Det er klart at det er en utfordring for kirken rent ressursmessig når antallet brukere og besøkende stiger så raskt som det har gjort de siste årene. Den katolske kirke mottar økonomiske tilskudd i henhold til lov om trudomssamfunn og ymist anna. Det er antall medlemmer som avgjør støttebeløpet. I henhold til denne loven gis det ikke tilskudd for personer som har såkalt D-nummer i Norge, men bare for dem som har et ordinært personnummer. En av grunnene til kirkens utfordringer er at mange av arbeidsinnvandrerne som bruker kirken, kun har D-nummer. De kan da ikke bli registrert som medlem og dermed utløse offentlig tilskudd. Det er, som kjent, Kultur- og kirkedepartementet som forvalter lov om trudomssamfunn og ymist anna, og jeg verken kan eller vil gå inn i dette regelverket her. Når det gjelder mitt ansvarsområde, kan jeg orientere om at Regjeringen i 2008 har opprettet en forsøksordning på 2,3 mill. kr, hvor frivillige organisasjoner kan søke om støtte til prosjekter som har som mål å gi nyankomne innvandrere målrettet informasjon og veiledning tilpasset deres behov. Caritas Norge, som er Den katolske kirkes bistandsorganisasjon, har søkt om støtte over denne ordningen som én av 26 organisasjoner. Caritas Norge vil få prosjektstøtte som én av tre til et integreringsprosjekt rettet mot arbeidsinnvandrere. Vi fanger allerede opp dette gjennom denne forsøksordningen og gir en viss økt støtte til Den katolske kirke i Norge. Jeg har lyst til å si fra denne talerstol at når man er én av tre som deler på 2,3 mill. kr, er nok beløpet for lite i forhold til det vi burde ha stilt opp med når det gjelder den jobben som Den katolske kirke gjør. Derfor er dette blant de tema jeg tar med meg inn i budsjettarbeidet for 2009, med sikte på å styrke statsbudsjettet slik at vi kan utvide vår støtte til Den katolske kirke.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Det vil det være for tidlig å svare på. Det tror jeg ikke minst representanten Syversen har forståelse for. Men for å bryte mine egne ord om ikke å kommentere loven som forvaltes av en annen tilstedeværende statsråd, vil jeg si at jeg har forståelse for at den loven er basert på D-nummer og S-nummer, altså at D-nummer er for personer som har en veldig løs tilknytning til Norge. Det kan være mange gode argumenter for at det ikke skal utløse en fast støtteordning fra Kultur- og kirkedepartementet. Det er et faktum at veldig mange, f.eks. polakker, egentlig er så lenge i Norge at de har rett til S-nummer, men ikke kjenner betydningen av å gå fra D-nummer til S-nummer, og ikke vet at det vil utløse støtte til den kirken de tilhører. Så på det nye informasjonskontoret som er opprettet på Tøyen i Oslo, som er et samordnet informasjonskontor for flere statlige myndigheter, motiverer vi til og informerer vi om viktigheten av å skaffe seg et S-nummer hvis man er opptatt av å støtte kirken sin.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Ja, med glede. Det som var fint med dagens spørretime, var at det var to spørsmål til meg, for da kunne jeg være veldig imøtekommende overfor Kristelig Folkeparti i det ene spørsmålet, selv om jeg kanskje ikke ble opplevd som det i det forrige.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
«Norge nyter godt av en sterk vekst i arbeidsinnvandringen fra Polen og Litauen, til sammen over 100 000 personer. Deres innsats er av stor betydning i det norske velferdssamfunnet. Den katolske kirke i Norge legger på sin side ned en stor innsats for å dekke ulike sosiale, kulturelle og åndelige behov for denne gruppen. Behovene er imidlertid så store at økonomien setter begrensninger. Ser også statsråden det som rimelig at det kan gis økonomisk støtte til det viktige arbeidet som utføres av Den katolske kirke?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
Jeg er veldig glad for svaret og for så vidt også for premissene for svaret, nemlig at for de gruppene vi her snakker om, er Den katolske kirke mer enn et sted hvor man går til gudstjeneste - den tilrettelegger også for både sosiale behov og kulturelle behov. Jeg kan bare nevne at det arrangeres lørdagsskole med norskundervisning for både voksne og barn. Det er til og med flere menigheter som har samarbeid med lokale LO-forbund om velferdstiltak. Statsråden var innom Kultur- og kirkedepartementet, og jeg er sikker på at statsråden vet at Den katolske kirke har fått blankt avslag på støtte for den type medlemskap som statsråden var inne på. Så jeg er veldig glad for at man erkjenner at vi som nasjon kan stå foran nye oppgaver, og at vi kan få løst dem i samarbeid med en kirke som fungerer. Så mitt spørsmål er: Hvilket beløp anser statsråden at summen han henviste til, bør økes med?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
Jeg takker for svaret. Det viktige, synes jeg, er for så vidt ikke hvilken pott pengene kommer fra. Det viktige er at vi som nasjon nyter enormt godt av den arbeidsinnvandringen som vi har fra disse landene. Det skattes til Norge i stor grad. Det er, etter min mening, ingen urimelighet i at det da også gis støtte til f.eks. Den katolske kirke, som yter et stort bidrag for integrering og for at man så godt som mulig skal føle seg vel her i landet. Jeg er i grunnen veldig glad for statsrådens tilnærming til dette og håper vi kan samarbeide om at man i budsjettet for 2009 ser viktigheten av dette arbeidet, og at vi stiller penger til disposisjon som reflekterer akkurat det.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-02-06:
Mitt spørsmål rettes til justisministeren: «Departementet har sendt på høring endringer i forskrift 16. desember 2005, Forliksforskriften. Tidligere endringer fra 2007 medførte bortfall av godtgjøring for tapt arbeid og reiseutgifter, og det nye forslaget vil ytterligere redusere satsene for forliksrådsmedlemmer. For selvstendig næringsdrivende vil hvert møte gi betydelige tap av inntekter, og nødvendige kurs, forberedelser og etterarbeid blir ikke godtgjort. Flere vil nå trekke seg fra dommerverv. Vil Justisdepartementet svekke forliksrådet som rettsinstans?»
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-02-06:
Jeg takker foreløpig for det svaret. Det er godt å høre at forliksrådene ikke skal svekkes. Vi er kommet opp i en kinkig situasjon, for, som statsråden sier, forliksrådene er som den laveste rettsinstansen i samfunnet, svært viktige i kommunen. Etter selv å ha ti års erfaring med dette arbeidet vet jeg hva det nedlegges av arbeid for å finne forlik og finne gode løsninger på lavest mulig nivå. Det som er problemet nå, er at mange bruker ganske mye av sin fritid på dette vervet. De bruker dager på kurs, og de føler at denne godtgjøringen ikke står i stil til innsatsen. Vil departementet fortsatt satse på forliksrådene, og vil det da komme nye reduksjoner? Dette blir veldig vanskelig for dem som allerede er valgt.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-02-06:
Jeg er glad for at statsråd Storberget vil ta med seg disse signalene, for det er urovekkende signaler jeg får fra flere kommuner i Vest-Agder. Mange opplever dette som en gradvis svekkelse eller nedvurdering av forliksrådene, hvilket statsråden mener det ikke skal være. Det at disse forliksrådsmedlemmene nå blir valgt fra 1. mai 2008 til 1. januar 2012, gjør at de føler at de er blitt valgt på feil grunnlag når det skjer endringer underveis i deres periode. Jeg vil følge opp denne saken videre, men ser departementet faren ved å miste gode dommere her? Og hva vil departementet gjøre for å beholde gode forliksrådsmedlemmer?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Svaret er nei! Vi vil ikke svekke forliksrådene som instans for å få løst konflikter - snarere tvert imot. Forliksrådene spiller en utrolig viktig rolle, og skaper arenaer for folk hvor man kan løse konflikter uten at det drar på seg store kostnader. Dette henger også sammen med den reformen som nå skjer i den sivile tvistelovgivningen. Når saker kommer til domstolen, blir man også invitert til å forenkle sakene og bidra til forlik, slik at vi får raskere løsninger. Vi får faktisk også bedre løsninger på saker når folk evner å forlike sakene. Det er ender på saker som lever lenger, og som lever bedre for de aktørene som blir berørt. Det er riktig det representanten Larsen spør om. Stortinget - så å si et samstemmig storting, inkludert Venstre - har med bakgrunn i Regjeringens forslag i St.prp. nr. 1 for 2007-2008 vedtatt å justere godtgjørelsen til forliksrådsmedlemmene med virkning fra 1. mai 2008. Jeg mener at den endringen ikke vil svekke forliksrådene som instans. Satsen i saker hvor partene innkalles til møte, endres fra én ganger den til enhver tid gjeldende offentlige salærsats for advokater til to tredjedeler av salærsatsen pr. sak. Satsen i andre saker som kommer inn til forliksrådet, endres fra en sjettedel av salærsatsen til en åttendedel av salærsatsen pr. sak. Endringene er et ledd i det helhetlige opplegget i budsjettforslaget for 2008 innenfor justissektoren. Jeg mener de er til å leve med. Endringene må ses på bakgrunn av endringen i forliksrådsforskriften 17. februar 2006, hvor godtgjørelsen til forliksrådsmedlemmene ble differensiert ved å innføre redusert sats i saker hvor partene ikke innkalles til møte. Endringene innebærer en ytterligere justering av satsene for godtgjørelse til forliksrådsmedlemmene. Etter mitt syn, som jeg sa innledningsvis, representerer forliksrådsordningen et verdifullt element i den sivile rettspleien. Forliksrådsordningen er en rimelig, folkelig og desentralisert tvisteløsningsmekanisme. Bistand til konfliktløsning i form av mekling på et tidlig stadium av en konflikt, før en ordinær rettssak innledes, er viktig og nyttig. Det bidrar til en verdifull avlastning av rettsapparatet for øvrig. Jeg mener at godtgjørelsen til forliksrådsmedlemmene vil være på et riktig nivå etter justeringen av satsene som nå er vedtatt av Stortinget. Jeg kan ikke se at justeringen vil svekke forliksrådet som rettsinstans.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Vi vil fortsatt satse på forliksrådene. Der tror jeg Venstre og regjeringspartiene er helt på linje. Jeg mener det er helt avgjørende at vi får mer bruk av forliksrådene. Det handler litt om det bl.a. Nils Christie og andre, både kriminologer og andre som har greie på sivil tvisteløsning, snakker om, å bringe konfliktene tilbake til folket og få bedre løsninger på sakene. Denne justeringen som er foretatt i godtgjørelsen til forliksrådsmedlemmene, mener jeg ikke er en trussel mot det. Men vi skal ta signalet fra spørreren alvorlig, og ha dette for øye når vi skal utforme framtidas budsjetter. Jeg sa i mitt svar i sted at jeg mener at vi er kommet ned på et riktig nivå. I det ligger det også at vi ikke har ambisjoner om å endre dette noe mer nå. Dette er også en ordning hvor det strukturelt sett er foretatt mange endringer de siste årene, etter at man etablerte den sivile rettspleien på grunnplanet gjennom den forrige regjerings arbeid, og hvor man gjorde store endringer i forhold til hvordan dette ble organisert. Jeg tror at nå begynner regelverket å sette seg, og det bør også spørsmålet om godtgjørelse gjøre.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Hvis man skulle endre denne forliksrådsgodtgjørelsen, så er det jo nettopp tid for å gjøre det nå - før man velger nye medlemmer. Hvis man gjør det midt i en periode, ville jeg forstått argumentet om at man er valgt på feil grunnlag. De som nå blir valgt, har jo i større grad forutsigbarhet i forhold til hva slags regler som gjelder for forliksrådsmedlemmene. Min erfaring både fra lokalpolitikk og fra lokal justisforvaltning som advokat gjennom en årrekke har vist meg at det er svært attraktivt å delta i forliksrådene. De rekrutterer ofte veldig erfarne, gode forliksrådsdommere. Det henger sammen med at vi også har behov for det, fordi vi vet at forliksrådene i større grad har fått mulighet til bl.a. å avsi dommer, og det er viktig at vi får gode avgjørelser. Jeg mener at vi skal fokusere på det som representanten spør om, at vi skal satse mer på god rekruttering til forliksrådene. Men når jeg har hørt om den rekruttering som skjer lokalt, er jeg ikke bekymret nå. Jeg mener at vi har særdeles gode forliksrådsdommere, og jeg tror vi også vil få det etter 1. mai.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Mitt poeng er todelt. Det er vanskelig å konstatere og beregne kostnadene ved kriminalitet. De debattene har siden 1992 egentlig gitt oss ganske lite. Skal vi knytte økonomiske argumenter til kriminalitetsbekjempelse, må vi gjøre det i forhold til en kostnad-nytte-effekt. Vi må se på hvilke tiltak som faktisk bidrar til nedgang i kriminaliteten. Står man f.eks. overfor store unndragelser når det gjelder skatt, er et veldig kostnadseffektivt tiltak å opprettholde den innsatsen man gjør i skattevesenet og i tolletaten, og ikke gjøre som Fremskrittspartiet foreslo i sitt budsjett, nærmest radere ut en av de viktigste innsatsfaktorene som bidrar til å avdekke veldig stor økonomisk kriminalitet. Det er en type debatt som jeg syns er mer relevant enn å finne et tall på den totale prisen på kriminalitet. Barn og kvinner som opplever vold hjemme, vil aldri kunne manifestere sine lidelser i kroner og øre. De må motiveres ut fra noe annet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Vi har fått betydelig gjennomslag i Regjeringa for rekordsatsing på politiet. Aldri har politibudsjettene vært så store som nå. Vi har hatt rekordsatsing på nedbygging av soningskøene, som aldri i løpet av de siste to årene har vært så lav som nå. Vi har fått gjennomslag til å gjennomføre en viktig reform for å oppklare mer kriminalitet, nemlig DNA-reformen, som kommer i år. Grunnen til dette er jo ikke først og fremst store økonomiske utgifter for samfunnet, men fordi mye av den kriminaliteten vi avdekker, er forbundet med store lidelser for befolkningen. Hvis vi forebygger ved å ha en aktiv justissektor, vil det skape et bedre liv og mer frihet for dem som i framtiden slipper å oppleve slik kriminalitet. Det har vært - og vil være - motivet for Regjeringa framover, også når det gjelder vår satsing på bekjempelse av vold mot kvinner og barn, som vi mener vil ha problemer med å komme på banen dersom vi skal begynne å måle det i kroner og øre. Der er vi nødt til å vise fram menneskene, få fram historiene, slik at vi forstår hva slags lidelser folk utsettes for.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-02-06:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til justisministeren: «I forbindelse med St.meld. nr. 23(1991-1992) og i Innst. S. nr. 192(1991-1992) beregnet man de samlede kostnader for kriminalitet til å utgjøre 38 mrd. kroner. (1991-1992) (1991-1992) Hva vil de samlede samfunnskostnader av kriminaliteten utgjøre dersom man fremskriver dette til i dag og dagens situasjon?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-02-06:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om jeg oppfattet det dit hen at statsråden sa to forskjellige ting. Han understreket hvor viktig det er å skape reell informasjon og faktaopplysninger, bl.a. for å vektlegge og se på hvordan vold i nære relasjoner slår ut på kostnaden for departementet, samtidig som jeg oppfattet at han sa at han ikke var opptatt av den overordnede problematiseringen av de totale kostnadene for samfunnet. Hvis det er settingen, håper jeg at statsråden kan avklare tydeligere hva han egentlig mener. Jeg vil tro at det er slik at kunnskap er makt når man skal løse de samfunnsmessige problemer som kriminaliteten faktisk fører til. Hvis det ikke er det, vil jeg bli overrasket. Hvis man ser på kriminalitetsutviklingen, som jeg tok et raskt blikk på før jeg kom hit, er etterforskede forbrytelser fordoblet fra 1991-1992 til 2006. Det sier noe om utviklingen av bare anmeldte forhold. Hvis man da genererer opp en faktor på hvordan det rammer enkeltpersoner og samfunnet totalt sett, bør det absolutt være av interesse for statsråden å ha mest mulig kunnskap om dette.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-02-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrerer at han leser Bibelen som en viss annen mann gjør det - uten å gå nærmere inn på den debatten! Igjen: Jeg mener at vi faktisk har en oppfatningsforskjell i forhold til viktigheten av de totale kunnskaper. Når statsråden slåss innad i Regjeringen for sitt budsjett, vil jeg jo tro at det er viktig for ham å påpeke at hans evne til kriminalitetsbekjempelse er noe som genererer store plusser for samfunnet i reduserte personlige og menneskelige lidelser, i redusert tap av skatteinngang, i redusert tap av - la oss si - tilrettelagte regimer for dem som lever av organisert kriminalitet, ved at oppdagelsesfaren er større. Det er klart at alle slike faktorer bør telle i forhold til Regjeringens totalvurdering av i hvor stor grad og på hvilken måte man faktisk skal satse på kriminalitetsbekjempelse. Jeg oppfatter at statsråden er bekymret for Fremskrittspartiets evne til å gjøre det samme. Den bekymringen deler jeg overhodet ikke. Hvis vi setter størrelsene i vårt alternative statsbudsjett opp mot Regjeringens, har statsråden en lang vei å gå.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «En alvorlig syk ME-pasients datter har kjempet i flere uker for å få lagt ned en nesesonde på sin hjemmeliggende mor, som har store ernæringsproblemer. Hun veier nå 35 kg. Prosedyrene tilsier sykehusinnleggelse, men det er umulig med pasientens sykdom. Sykehusopphold i fjor var katastrofalt. Helsepersonell med erfaring er villig til å legge ned sonden hjemme og følge opp, men det er nærmest umulig å få spesialisterklæring fra et sykehus for å få sondeutstyret fra behandlingshjelpemidler. Hvordan kan dette løses straks?»
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette er ikke et enestående eksempel. Det er et meget alvorlig eksempel på at ME-pasienter lider under mangel på kompetanse både fra kommuner og sykehus. Deres rettigheter og medbestemmelse settes til side. Helsevesenet gjemmer seg bak regelverk, pasienten lider og ingen skjærer igjennom. Det finnes eksempler fra andre kommuner som har klart å få dette til. Men i dette tilfellet har altså en familie kjempet i fem uker uten resultat. Det er ikke mulig å få fastlege, kommune og sykehus til å samarbeide. Noen pasienter er i slike tilfeller så dårlige at de ikke tåler flytting, men det forlanges innleggelse i sykehus. Dette har tidligere vært en katastrofe for mange pasienter. Verken sykehus eller andre institusjoner er i dag tilpasset med skjermede enheter for denne typen pasienter. Vi er i en situasjon der vi er hjelpeløse. Mitt spørsmål er om ikke statsråden, når ingen andre klarer å samarbeide, kan gripe inn og sørge for at så skjer.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-02-06:
Det tar tid å klage. Statsråden har opprettet kompetansenettverket og har engasjert seg i ME-spørsmålet. Det er positivt. Det skal komme ambulante team i gang, ikke minst for å hjelpe de aller sykeste ME-pasientene. Men andre løsninger må finnes før dette ambulante teamet er på plass. Senest i dag har jeg funnet ut at det angjeldende helseforetak har flere avdelinger med ambulerende team, f.eks. nevrologisk avdeling og en egen habiliteringsavdeling der de også har et eget spise- og ernæringsteam. Enhver lege i et ambulant team kan rekvirere utstyr i form av behandlingshjelpemidler fra sykehuset og kan også samarbeide med kommuner, pasienter og deres pårørende og selvsagt innhente kunnskap om ME fra andre sykehus eller ressurspersoner. Jeg er veldig glad for svaret om at dette ikke er akseptabelt. Jeg føler at vi langt på vei er enige om at det som har hendt i dette tilfellet - slik skal det ikke være. Men mitt spørsmål er da: Kan statsråden være så snill å påse at ME-syke får hjelp gjennom eksisterende ambulante team på sykehusene umiddelbart - for det kan statsråden bidra til?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Regjeringen er opptatt av at alle syke pasienter skal få et best mulig helsetilbud, og at pasientene opplever at de blir tatt på alvor i vårt helsevesen. Det er den aktuelle sykehusavdelingen eller den ansvarlige lege ved sykehuset som må vurdere hvilke behandlingstilbud som er best egnet for den enkelte pasient. Sykehuset må også vurdere om det er nødvendig med ytterligere vurderinger før det tas stilling til behandlingstilbud. De regionale helseforetakene fikk samlet ansvar for behandlingshjelpemidler med tilhørende utstyr og forbruksmateriell fra 1. januar 2003. Helseforetakenes ansvar for spesialisthelsetjenesten omfatter også spesialistbehandling som foregår i hjemmet. Det innebærer at bruker har krav på behandlingshjelpemidler i hjemmet dersom dette er nødvendig i forbindelse med medisinsk behandling. Det vil ligge en medisinskfaglig avgjørelse til grunn for en slik vurdering. En pasient som trenger spesialisthelsetjeneste, må få en vurdering av sin situasjon og hvilken behandling som det vil være riktig å tilby. Dersom en pasient ikke har hatt kontakt med sykehus for å få relevant behandling, må pasienten ta kontakt med fastlegen for å få henvisning til spesialisthelsetjenesten. Dersom vanlige prosedyrer er vanskelige å følge på grunn av pasientens sykdom, bør fastlegen, i samarbeid med spesialisthelsetjenesten, kunne finne fram til praktiske løsninger for å undersøke og behandle pasienten. Som representanten kjenner til, har pasienten rett til fornyet vurdering i spesialisthelsetjenesten dersom han eller hun ikke er fornøyd med det tilbudet eller den behandlingen han eller hun får ved et sykehus. Retten gjelder én gang for samme tilstand. Representanten er også kjent med at klage på vurdering og vedtak om rett til behandling skal rettes til Helsetilsynet i fylket. Jeg mener også at pasientombudene har en viktig rolle å spille her, bl.a. ved å hjelpe pasientene når det er snakk om klagebehandling. Helse- og omsorgsministeren kan ikke gripe inn i eller ta stilling til faglige vurderinger som et sykehus gjør i behandling av enkeltpasienter. Hun kan heller ikke gripe inn i klagesaker. Derfor har vi etablert de systemene vi har. Det er helheten i dette systemet som skal gi den nødvendige sikkerhet for at den enkelt pasient tas på alvor og følges opp på en god måte.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
For det første vil jeg understreke det sterke engasjementet hos helse- og omsorgsministeren når det gjelder denne pasientgruppen. Hun har opprettet særskilte nettverk og andre tiltak spesielt rettet mot denne pasientgruppen og jobber for at de skal få bedre oppfølging i helsevesenet enn de kanskje har hatt så langt. Det er ikke akseptabelt at enkeltpasienter opplever at systemene svikter. Jeg klarer ikke ut fra denne beskrivelsen å avgjøre hvor det har sviktet, men her er det mange som har ansvar. Det har sykehuset, det har fastlegen og det har til syvende og sist Helsetilsynet, som er klageinstans. Pasientombudet kan her være behjelpelig med å veilede pasientene i systemet. Men jeg tror ikke vi ønsker oss en situasjon der helse- og omsorgsministeren skal gå inn i enkeltsaker for å avgjøre hva slags behandling den enkelte pasient skal få.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Jeg kan forsikre at helse- og omsorgsministeren opprettholder sitt fokus på denne pasientgruppen. Så har jeg tillit til at de som har ansvar for denne særskilte pasienten, tar tak i pasientens situasjon og sørger for at hun får den behandlingen hun trenger og skal ha.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Som jeg redegjorde for i mitt svar, er regelverket på dette området klart. Men det kan synes som om det finnes grupper i helsevesenet som kanskje ikke er godt nok kjent med regelverket. Det gjør helse- og omsorgsministeren noe med ved at Sosial- og helsedirektoratet nå sender ut informasjon bredt om opplysningsplikten som foreligger i denne type saker.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Jeg vil bare understreke at barns rettssikkerhet er noe som Regjeringen har stort fokus på. Som justisministeren redegjorde for i sitt svar på representanten Ellingsens spørsmål, er jo nettopp familievold løftet fram av denne regjeringen, og det jobbes med det interdepartementalt - Helse- og omsorgsdepartementet og Justisdepartementet har f.eks. samarbeid på flere områder. Vi følger opp arbeidet med handlingsplaner, som det er viktig å ha, og vi følger også opp med ressurser til dette arbeidet.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
I fjor høst var to russiske inspeksjonsteam i Norge for å se på sjømatvirksomhetene. Russisk veterinærtjeneste har nylig sendt over en rapport hvor de peker på det de mener er forbedringspunkter ved de inspiserte norske virksomhetene. Mattilsynet deltok også på inspeksjonen og har fulgt opp virksomhetene som en del av det ordinære tilsynet etter gjeldende norsk regelverk. Ingen av avvikene som Mattilsynets inspektører fant, var av en slik karakter at det var nødvendig med stenging eller omsetningsforbud. Det er viktig for meg å presisere at den hygieniske standarden på norske fiskerivirksomheter gjennomgående er god, og at virksomhetene er godkjente for eksport til hele verden. De som ønsker å eksportere til Russland, må i tillegg forholde seg til kravene fra den russiske veterinærtjenesten. Mattilsynets inspektører følger derfor også opp virksomhetene i forhold til tilbakemeldingene fra russiske myndigheter. Rapporten fra den russiske veterinærtjenesten viser stort sett avvik som er sammenfallende med dem som Mattilsynet påviste. Flesteparten av disse er derfor allerede lukket, eller de er i ferd med å bli lukket. Selv om den hygieniske standarden i norske fiskerivirksomheter gjennomgående er god, skal vi satse enda mer på kvalitet og hygiene i 2008. Det vil bli ført mer tilsyn, og Mattilsynet vil påse at avvikene blir lukket raskere. For øvrig vil jeg gjøre oppmerksom på at ansvaret for at maten er trygg, ligger til Helse- og omsorgsdepartementet. Som en del av Regjeringens ferskfiskstrategi vil Mattilsynet i 2008 fokusere på landinger og håndtering av fersk fisk, og de vil i den forbindelse også gjennomføre en nasjonal tilsynskampanje når det gjelder sjømat. Russland er et av de viktigste markedene for norsk sjømat. Det er Regjeringens målsetting at alle som ønsker det, skal få mulighet til å eksportere til Russland. Vi ønsker en situasjon der handelen igjen går fritt, uten restriksjoner. Når det er sagt, må vi imidlertid ha respekt for og akseptere at Russland som importland kan ha spesielle forhold som de ut fra egne behov og interesser ønsker å ivareta. Vi må også forholde oss til at ansvars- og arbeidsfordeling mellom næring og myndigheter er en annen der enn hos oss. Så lenge Russland ikke er medlem av WTO, er dette spesielt viktig å forstå. Jeg mener at vår målsetting om friest mulig handel bare kan nås gjennom et samarbeid med russiske myndigheter. Norske myndigheter, og spesielt Mattilsynet, er derfor opptatt av å utvikle et godt samarbeid med den russiske veterinærtjenesten. I fjor ble det etablert en felles norsk-russisk arbeidsgruppe som er et fast møteforum for å diskutere problemstillinger knyttet til handel med sjømat. Gjennom dette samarbeidet ønsker vi å oppnå aksept for det norske systemet for sjømatproduksjon, forvaltning og tilsyn.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Jeg vil for det første kommentere kort den ESA-rapporten. Den blir nå fulgt opp ved at man har mer tilsyn, og ved at Mattilsynet har større fokus på å lukke avvik fortere. Det er en rapport vi har tatt på største alvor. Når det gjelder spørsmålet om de russiske kravene har endret seg: Importrestriksjonene på norsk oppdrettslaks startet med beskyldninger om funn av fremmedstoffer i laksen. Det var altså ikke hygiene som var utgangspunktet. Det er et tema som er kommet sterkere på banen den siste tiden. Om vi er enig eller uenig i de innvendingene den russiske veterinærtjenesten har mot norsk sjømat, anser jeg det som svært viktig at vi har gode svar på de spørsmålene de stiller. Det krever grundighet både fra Fiskeri- og kystdepartementets side, fra det norske mattilsynets side og ikke minst fra den norske næringens side. Så skal det også sies at selv om den situasjonen vi har nå, er en uønsket situasjon, fordi den ikke sikrer like konkurransevilkår for norske eksportører, har eksporten av laks til Russland økt i denne perioden.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
La meg bare understreke at Regjeringens langsiktige mål er at det norske mattilsynet skal være godkjent av russiske myndigheter som den etaten som godkjenner norsk sjømat for eksport. På kort sikt jobber vi for at flest mulig bedrifter skal bli inspisert. Så er det jo slik at flere statsråder har tatt opp denne saken med de russiske motparter. Blant annet har utenriksministeren tatt opp dette flere ganger. Selv skulle jeg hatt møter med lederen for den russiske fiskerikomiteen i Oslo denne uka, men han måtte dessverre avlyse sitt besøk. Det vil selvfølgelig bli fulgt opp på politisk nivå i tiden som kommer. Men det nytter ikke med den politiske dialogen alene. Det må også følges opp på faglig nivå og med god dokumentasjon på at sjømaten vår er trygg å spise, både for russere og for norske innbyggere.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-02-06:
Jeg tillater meg aller først å gratulere fiskeri- og kystministeren med samefolkets dag. Så var det spørsmålet: «TV 2 viste 30. januar til en sak der flere psykiatere ved et sykehus på Østlandet hadde behandlet en mann som søkte hjelp for sin pedofile legning. Mannens advokat opplyser at vedkommende overfor psykiaterne innrømmet misbruk av en 6-årig jente, uten at politiet ble varslet. Dette medførte at misbruket skal ha fortsatt helt til mannen selv gikk til politiet og innrømmet overgrepene. Hva vil statsråden gjøre for å forsikre seg om at helsepersonell overholder varslingsplikten ved mistanke om overgrep mot barn?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-02-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror at denne saken med all tydelighet viser at det er et stykke vei å gå før barn i Norge har den beskyttelsen de har krav på. I overgrepssaker er det ofte et problem at barn ikke blir trodd når de forklarer seg om overgrep. I denne saken står altså overgriperen fram, men behandlerne i helsevesenet tier i hjel hans tilståelser om overgrep, som dermed får fortsette. Jeg synes det er veldig forstemmende og utrolig vanskelig å akseptere at så høyt utdannet helsepersonell som disse psykiaterne er, kan ha en så fundamental feiloppfatning av hvordan de skal forstå sin varslingsplikt overfor politiet. Jeg spør derfor statsråden om hun ser at det er behov for å ta nye initiativ for å sikre en lovforståelse som bidrar til at barn i krise får hjelp så snart som mulig, og for å stoppe en praksis der hensynet til ungene tillegges mindre vekt enn hensynet til en voksen overgriper.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-02-06:
Jeg takker også for det svaret. Jeg har lyst til å si at dette med hensynet til barns rettssikkerhet ved overgrep er et tema som det er bred politisk enighet om at vi skal ha fokus på. I Norge har vi masse handlingsplaner, vi har masse tiltak, og det er mange departementer som er involvert, og som har delansvar. Så må Regjeringen ta det overordnede ansvaret for at ting blir koordinert. Med bakgrunn i denne saken, men også med bakgrunn i Brennpunkt på NRK i går, hvor de brettet ut en sak om et pedofilt nettverk som hadde holdt på i 30 år, og hvor det satt Kripos-etterforskere og innrømte at det ikke er ressurser nok til å ta tak i og komme til bunns i sånne saker, vil jeg stille statsråden følgende spørsmål: Ser Regjeringen at det er behov for å ta nye initiativ for å sikre at slike handlingsplaner blir godt nok kjent i de aktuelle fagmiljøene, og at man setter et enda tydeligere fokus på at barns situasjon må ivaretas?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-02-06:
Det er ikke verst å skulle representere så mange statsråder på en gang i denne sal. La meg innledningsvis få presisere at regjeringserklæringa står fast. Når representanten viser til ønsker om omkamp i denne saken, er det i så fall ønsker som ligger utenfor Regjeringa, og som jeg ikke er kjent med. Vern av Vefsna vil bli lagt fram i en proposisjon sammen med innstilling i vernespørsmålet for de tre vassdragene Stortinget bad Regjeringa utrede med sikte på vern ved behandlinga av supplering av verneplanen i 2005. Dette gjelder Langvella i Sør-Trøndelag, Øystesevassdraget i Hordaland og nedre del av Tovdalsvassdraget i Agder. Sammen med vernesaken skal det også legges fram en tiltakspakke for Vefsn-regionen, slik Soria Moria-erklæringa har forutsatt. Det er ikke til å komme bort fra at vern av Vefsna reiser en rekke problemstillinger. I den forbindelse viser jeg til at Vefsnas nedbørsfelt omfatter flere kommuner med næringsinteresser og bosetting som det må tas hensyn til. Regjeringa mener at vern av så store områder forplikter både statlige, regionale og lokale myndigheter. Regjeringa er derfor opptatt av at et vernevedtak skal kunne forvaltes og følges opp på en måte som bevarer verneverdiene best mulig, samtidig som brukerinteressene ivaretas der det lar seg forene. Når vassdragsvern skal vedtas, må grunnleggende saksbehandlingsregler følges. Det har derfor bl.a. vært nødvendig med en høring i distriktet. Jeg håper representanten Kvassheim har forståelse for at vi må ta oss tid til det. Framdriften i vernesaken er god, og vi tar sikte på å legge fram en proposisjon for Stortinget i løpet av året.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-02-06:
Som jeg sa i mitt første svar, legges det ikke opp til noen omkamp om denne vernesaken. Det betyr at Vefsna skal vernes, og med et innhold som er i tråd med de intensjonene som har ligget til grunn for denne saken. Som jeg også sa, vil det kjøres en lokal prosess med høringsinstanser og å få involvert lokalbefolkninga i denne prosessen, som skal skje innenfor de grensene som et sånt vernevedtak må ha for å kunne være bra nok.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-02-06:
På samme måten som detaljene i forhold til innholdet i vern av Vefsna vil bli presisert i den proposisjonen som kommer til Stortinget, vil også detaljene i det siste spørsmålet som representanten her tar opp, bli berørt ved en seinere anledning.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-02-06:
Det stemmer ikke at jeg nevnte VSP i mitt innlegg, men jeg kan kommentere det også. I forhold til innretninga på de ulike programmene skal det være tilbud til ungdom i og rundt dem. Det er det i dag, og jeg har i og for seg en åpen holdning i forhold til å diskutere hvordan vi hele tida kan bli bedre på det. For øvrig må jeg nok si at jeg synes det er litt spesielt å høre representanten Fostervold stå her på Stortingets talerstol og bekymre seg for økonomien i landbruket. Det er en representant for et parti som i denne salen har fremmet forslag om å kutte milliarder på milliarder overfor den samme næringa, og hvis noe skulle bidra til å svekke rekrutteringa til landbruket, er det at Fremskrittspartiet og representanten Fostervold får gjennomført sin politikk. Da blir det økonomisk svært vanskelig for ungdom å få ei framtid i landbruket, og det kommer til å bli en helt annen og svekket rekruttering inn mot næringa enn hva som er tilfellet i dag.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-02-06:
Det er interessant at forholdet til 67-70-åringer er blitt tatt inn i en debatt om rekruttering til næringa. For øvrig sår jeg ikke tvil om Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Den har jeg for lengst konkludert i forhold til. Den er helt uegnet til å skape optimisme og rekruttering til landbruket. Jeg mener også at de holdningene som representanten Fostervold her tilkjennegir på Stortingets talerstol, å definere det å få betalt for å skape fellesgoder knyttet til kulturlandskap og distriktspolitikk som å stå med «lua i hånda» og motta tilskudd fra staten, representerer en betydelig utfordring når det gjelder det ungdommen føler de møter knyttet til det å produsere mat.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2008-02-06:
Da må jeg be statsråden bytte hatt, tilbake til noe han kanskje er mer komfortabel med! «I en artikkel i Bondebladet 31. januar 2008 fremgår det at gjennomsnittsalderen i landbruket har gått betydelig opp. Andelen bønder under 40 år var i 2006 sunket til 21 prosent. Hvilke konkrete forslag vil statsråden fremme for Stortinget for å snu den mangeårige negative trenden når det gjelder rekruttering av unge mennesker til landbruksnæringen?»
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2008-02-06:
Jeg registrerte i hvert fall at det ikke var varslet noen nye forslag der man skulle ta tak i dette, men at man går på jordbruksavtalen. Jeg tror vi vil se en drastisk endring i den hvis man skal fange opp det problemet som er her, og nå haster det litt. Statsråden var innom holdninger. Dessverre kan vi ikke vedta noen holdninger her på Stortinget, men jeg deler den oppfatning at man må drive holdningsskapende arbeid også for å gjøre landbruket attraktivt. Men den store utfordringen, tror jeg, ligger i det med økonomi, og det er jo en del utfordringer her, som statsråden er veldig klar over, når det gjelder noen regler og forskrifter og kanskje en del store investeringer som må gjøres, i hvert fall innenfor melkeproduksjon, frem mot 2024. Statsråden var innom BU-midler og VSP-programmene. Riksrevisjonen har ikke vært så veldig fornøyd med utviklingen i de programmene og virkningen av dem. Vil statsråden ta initiativ til å innrette de programmene mot ungdom for å få med problematikken i forbindelse med rekruttering?