Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-10-13:
Da jeg gikk på skolen, lærte jeg at vi var 4 milliarder mennesker på jorda. Men i går kom verdensborger nr. 6 000 000 000 til verden. Og symbolsk nok ble en nyfødt gutt i Bosnias hovedstad, Sarajevo, kåret til å være akkurat verdensborger nr. 6 000 000 000. Det minner oss om minst tre hovedutfordringer, først de mange konfliktene rundt i verden som ødelegger livet til tusenvis av mennesker og påfører vanlige folk vanvittige lidelser, sånn som befolkninga i Sarajevo har vært gjennom. Verdensborger nr. 6 000 000 000 minner oss i tillegg om at størstedelen av verdens borgere lever i fattigdom, sånn som forrige taler beskrev med innlevelse. Han minner oss også om at menneskenes ødeleggelser av jordkloden truer livsgrunnlaget for mange av disse 6 milliarder mennesker. Og vi er alle skyldige å løfte blikket mer i det daglige politiske arbeidet, både å løfte det i større grad utover vårt eget lands grenser og å løfte det lenger framover i tid. Der har vi ikke vært gode nok de siste åra. Inngangen til det nye århundret er en god anledning til å løfte tunge øyelokk. Den siste tidas store eksplosjon i informasjonsflyt verden over skulle tilsi at blikket lett hevet seg. Det samme gjelder den teknologiske revolusjonen som har bidratt til at verden har blitt veldig mye mindre enn for få år siden. Landegrensene er på mange måter utvisket, men politikken har ikke helt hengt med i svingene. Internasjonaliseringa kan vi like eller ikke like, men det er uansett ikke mulig å reversere den. Utfordringene roper på at politikken skal forholde seg til det. Vi ser at de menneskeskapte miljøødeleggelsene ikke kjenner landegrenser. Det er industrien og forbruket i de rike vestlige landene som bidrar til hoveddelen av forurensningen, men det er de fattige områdene som rammes hardest av naturkatastrofene. Det er en alvorlig advarsel at vi på tampen av dette århundret har slått alle slags rekorder når det gjelder ekstremt vær. Vi må være enda mer offensive i kampen for en bærekraftig utvikling. Jeg synes det er oppsiktsvekkende at temaet knapt er berørt i trontaledebatten, og at Regjeringas miljøvernminister ikke engang har hatt ordet i dette århundrets siste trontaledebatt. Vi ser at voldelige konflikter i mye mindre grad går mellom nasjoner og i større grad følger etniske skillelinjer på tvers av landegrensene. Og dermed flyter også flyktningstrømmer, nød og fattigdom over grensene. Norge har skaffet seg et navn som fredsmekler, men vi må bli mye bedre på å komme tidligere inn i konfliktene, forebygge stridene før de bryter ut. Og her har vi en kjempeutfordring i å bruke FNs systemer mye mer effektivt og konkret enn i dag, og dessuten videreutvikle verktøy i FN-regi. Vi kan heller ikke tillate oss å fortsette å stampe i for dårlige, knuslete løsninger på fattige lands uoverkommelige gjeld til rike land. Den virkelig store og alvorlige kriminaliteten som beveger seg på tvers av landegrensene, krever også et mye bedre samarbeid enn vi har i dag. Interpol er grei, men er etter sin art langt fra effektiv nok. EUs Europol er nylig etablert, og vil sannsynligvis bli mer effektiv overfor de problemene som Europa møter samlet. Som utenforland har Norge foreløpig ikke noe innpass, men vi vil forhåpentlig kunne få det gjennom en framtidig avtale med EU-landene. Like viktig er det å gjøre noe med årsaken til denne kriminaliteten, for eksempel må vi ta tak i at storstilt produksjon av narkotika er mulig fordi mange fattige bønder ikke har noe alternativ og dessuten blir truet til det av ulike bevæpnede grupper som stikker av med den store fortjenesten. Heldigvis er det ikke bare uønskede faktorer som lett beveger seg over landegrensene. Handel og samarbeid mellom land er det beste middel for å bevare freden. Kapitalen fyker over landegrensene bare ved et tastetrykk, og uansett holdning til EU-medlemskap er det noe vi må forholde oss til. EØS-avtalen har allerede endret bildet totalt. Vi må ikke stille oss sånn at vi setter norske bedrifter og finansinstitusjoner i en dårligere stilling enn de utenlandske gjennom reguleringer og krav. Vi må tvert imot sørge for å gjøre det attraktivt å drive virksomhet i Norge. Det kommer forbrukerne til gode, og ikke minst gir det oss arbeidsplasser. Det å sikre arbeidsføre folk arbeid blir også nødvendig for å kunne opprettholde velferdssamfunnet vårt i framtiden. Vi må i større grad se framover og bruke mer fantasi for å sikre bl.a. pensjonsutbetalingene som venter i neste generasjon.