Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-08:
Undertegnede var høsten 1994 inne på Stortinget som 2. vararepresentant for Finnmark, og satt i oktober 1994 her i salen og hørte på en debatt som nettopp gikk på medisinske nødmeldesentraler. Det jeg kan huske, er at flere representanter fra flere partier tok til orde for at man i større grad burde ha lokale tilpasninger, og at det i enkelte kommuner burde vært mulig f.eks. med nødmeldesentraler. Jeg kan huske at statsråden som svarte den gang, var Gunnar Berge, og at han var uenig i det. Det sier for så vidt ganske mye om den utviklingen som siden har vært: Fra å diskutere hvorvidt enkeltkommuner skal kunne ha den typen nødmeldesentraler, diskuterer man nå om det ikke burde være færre enn én i hvert fylke. Det betyr at holdningen til denne typen sentraler har forandret seg ganske radikalt i de snart ti årene som har gått. Når vi i SV tar dette opp, er det fordi vi fra ulike fylker – det ene er mitt eget – har fått signaler om at den prosessen som nå skjer, oppfattes som uheldig. Det går på – hvis jeg nå bruker Finnmark som eksempel – at når det er 600 km mellom to sykehus, er det et poeng også rent medisinsk å ha en AMK-sentral ved hvert at de to sykehusene. Tilsvarende argumenter har man fått fra ulike fylker i andre deler av landet. Det man kan diskutere og problematisere, er i hvilken grad lokale kunnskaper har reell betydning for utrykning av ambulansekjøretøy og for å bringe pasienten sikkert fram fra det stedet der man tilkaller ambulanse og til sykehus. Jeg registrerer at et flertall mener at det har liten betydning. Det kan gå på at man mener at kartene nå er blitt så detaljerte, og at teknologien er blitt så god at det ikke lenger er nødvendig. Jeg og SV er uenig i en slik vurdering. Det går rett og slett på at ofte er det ikke bare det å tilkalle kjøretøyet som har betydning, men det å samtale med ambulansepersonellet på stedet når de skal stabilisere pasienten, kanskje samtale også med annet personell som sykehuset vil kjenne godt dersom opplandet ikke er for stort. Det dreier seg om transport til sykehus og instruksjon underveis. Etter hvert ser vi at ny teknologi blir tatt i bruk, der man har monitorering av pasienten som gjør at man på sykehuset kan se på EKG, altså se hjerterytmen, og der den teknologien som innføres, også har ringvirkninger helt inn i sykehuset. Det betyr at etter hvert som man utvikler denne teknologien, tar den i bruk og gjør den mer distriktsrettet, kan det virke rekrutterende, eventuelt ikke rekrutterende, til ulike sykehusmiljø, avhengig av om man også har den typen fagmiljø på sykehuset. Så kan man diskutere om det er detaljstyring at Stortinget skal ha synspunkter på hvordan denne strukturen skal være. Stortinget har for så vidt allerede hatt synspunkter på dette i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 43 for 1999-2000. Men i SV oppfatter vi ikke dette som detaljstyring, akkurat som vi heller ikke oppfatter det som detaljstyring at Stortinget skal ha synspunkter på hvordan den medisinske beredskapen generelt skal være innenfor både indremedisin og kirurgi. Det det dreier seg om, er hvordan vi skal utvikle et helhetlig helsetjenestetilbud til befolkningen som har en fordeling som skaper likeverdige tilbud. Og jeg må si jeg er ganske overrasket over hvor langt enkelte – jeg tenker da spesielt på komitelederen i sitt innlegg – er villig til å gå med hensyn til å si at Stortinget ikke har noe med en del av disse spørsmålene å gjøre, for det har man jo. Det er klart at når det blir en opptatthet av dette i befolkningen, vil det ikke være tilfredsstillende at de eneste de skal kunne henvende seg til, er styremedlemmer i det enkelte helseforetak. Det må også være mulig for Stortinget å ha synspunkter på og kunne behandle hvordan den akutte nødmeldetjenesten skal videreutvikle seg. SV vil holde fast ved at det vil være enkeltfylker der det er fornuftig at man har mer enn én slik sentral. Fylkene er så forskjellige både geografisk og folketallsmessig at det må være mulig å foreta tilpasninger og ha en struktur som gjør at dersom avstanden blir stor, skal flere enn ett sykehus i hvert fylke ha den typen tjenester.