Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-06-09:
Å styrke svake gruppers rettsstilling er et gjentakende tema her i Stortinget – det synes jeg er bra og viktig. Og vi blir neppe ferdig med det på mange tiår. Vi vet at de med lavest stemme ofte ikke når opp i kampen om ressursene, og de trenger det strengeste vernet. Det gjelder enten en er papirløs asylsøker, barn under offentlig omsorg, pasient i det psykiske helsevernet eller pleietrengende eldre. Det er for disse gruppene vi må ha gode lover og rettigheter. Det kanskje aller beste med det vi vedtar i dag, er at vi innfører ventelister. Jeg synes det blir å ikke forholde seg helt til virkeligheten, det som Senterpartiet sier, for vi vet at det er enorme variasjoner mellom kommunene. Ingen har nevnt hva politikerne ser i dette, og det å få se en venteliste tror jeg gjør noe med politikere. Jeg har selv sittet i kommunestyrer og fått lange beskrivelser av hvor viktig det er å satse på forebygging – det er selvfølgelig viktig – og at det er lenge til den demografiske utviklingen fører til at vi har større behov for sykehjemsplass. Det pågår jo en stadig avhjemling av sykehjemsplasser. Det betyr at pasientene i realiteten mister rettigheter, bl.a. legedekning. For de sykeste eldre, som representanten Bollestad var inne på, er det en svekkelse. Mange opererer også med en underkapasitet, og konsekvensen av det blir at vi få en stadig rullering av korttidsplasser, og både for den enkelte pasient og for pårørende er det en stor belastning. Så å pålegge å ha ventelister mener jeg er en viktig del av det vi gjør i dag. Det er også viktig fordi vi må gi plass til dem som har behov for det. I dag er det en betydelig andel unge som henvises til sykehjem. Det er ikke riktig adresse. Det tar opp plass for dem som burde ha legedekning og den mest spesialiserte pleien og omsorgen blant de eldre, og kommunene bør gi et bedre og mer egnet tilbud til de unge. Slik situasjonen er i dag, må flere kommuner ty til interkommunalt samarbeid for å gi spesialisert pleie og omsorg og også øke kapasiteten på plasser til unge pleietrengende. En del av den saken vi behandler i dag, omhandler statlige forsøk, og det er ikke egentlig Venstres politikk og veien å gå, men vi synes at statlige forsøk bør vi gjøre i større grad. Derfor er vi interessert i å lære av de kommunene som nå skal i gang. Og det er mange nok til at dette blir et av de større statlige forsøkene innenfor pleie- og omsorgssektoren. Vi gjør noe lignende innenfor kronikergruppen, og det er viktig at vi gjør så store forsøk for å få god forskning og evaluering. For kommunene er det da viktig at de implementerer, for vi kommer til å lære noe av dette, enten skal vi gå videre med noe, eller så skal vi ikke gjøre det. For mange kommuner gjenstår det også et stort arbeid med tilsynsoppgavene. Dessverre er litt tilfeldig sammensatte eldreråd i en del kommuner de som fører tilsyn med kommunal pleie og omsorg. Det er ikke godt nok. Noen kommuner, som Trondheim kommune, har regelmessig årlig tilsyn gjennom sitt kontrollutvalg og foretar systematiske revisjoner. Det har jeg sansen for – ikke nødvendigvis riktig organ, men det er i hvert fall en historikk, og de bygger opp en kvalitet i tilsynene. På lignende måte må vi utvikle det arbeidet i kommunene for å få en systematikk og en kvalitet på det, som også politikerne kan spille på, men også særlig pårørende kan spille på, for i dag er det for en del pårørende omtrent som å kjempe mot vindmøller å få plass. Venstre er veldig glad for at vi særlig presiserer at vi skal ha kommunale kriterier noe mer over til helsemessige, medisinske kriterier og bort fra noen tilfeldige kriterier basert på tildelingskontor og inntakskontor, som av og til virker som om de prøver å holde pasienter unna plass og ikke få dem inn til riktig tjeneste.