Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1998-12-15:
La meg først og fremst berømme kulturministeren for det forbilledlige arbeidet hun har gjort med å følge opp de prioriteringer som ble gjort av fjorårets flertall – det setter vi pris på! For Høyre har de justeringer vi har foretatt i årets budsjett, hovedsakelig hatt overordnede nasjonale mål, selv om mange av våre institusjoner sliter med å få pengene til å strekke til når de skal oppfylle ambisiøse målsetninger. Representanten Trond Helleland har for øvrig lagt frem bakgrunnen for de fleste prioriteringer vi har foretatt i årets budsjett. Fra Museums-Norge meldes det om stor aktivitet og mange planer. Nå haster det med å få museumsmeldingen til behandling i Stortinget. Det er viktig at vi nå får en samlet oversikt både over museumsrikets faktiske tilstand, hvilke investeringer som planlegges hvor, og hvilken driftsøkonomi planlagte prosjekter har forventninger om. Nå på tampen av vårt århundre øker bevisstheten om at vi er i ferd med å legge bak oss en svært viktig epoke i vårt lands historie, og ønsket om å bevare fullverdige minner om vårt århundres utvikling, er påtrengende rundt om i hele landet. Bare en samlet museumsmelding kan gi oss anledning til å gå i dybden på dette, til å gjøre de nødvendige prioriteringer innenfor en realistisk ramme, for ønsket om å bygge nytt, må ikke fortrenge vår forpliktelse til å ivareta det vi har. Jeg viser til den beskrivelse representanten Trond Helleland har gitt av forholdene ved det som skal være Nasjonalbibliotekets Oslo-avdeling. Det er et paradoks at gårsdagens aviser har langt bedre lagringsforhold enn uerstattelige historiske dokumenter. Det er et nasjonalt ansvar å ta vare på historiske dokumenter på en forsvarlig måte. Den som har besøkt magasinene hvor våre gamle skriftlige kulturskatter oppbevares, har problemer med å sove før en vet at planene for en ny nasjonalbibliotekavdeling i Oslo er på plass. Jeg sa i et tidligere innlegg i dag at språk er makt. Språk er også kultur, og gjennom språket formidler vi bl.a. historie og kultur til andre. I vår kulturelle historie vil kampen om rett til eget språk ha en viktig plass. Da vår unge nasjon skulle etablere sin egen nasjonale og kulturelle bevissthet, ble kampen om språket et politisk stridstema. Kampen har vi heldigvis lagt bak oss, retten til selv å velge mellom de to offisielle norske språk er lovfestet. Men vi viser ikke våre språk den respekt at vi har bruken av muntlig norsk som skolefag. Vi retter nitid på elever som bruker engelsk grammatikk feil, mens feil i den norske grammatikk passerer upåtalt. Jeg tror ikke noen andre kulturnasjoner viser en slik ringeakt for bruken og utviklingen av eget språk. Men så ser vi da også de betenkelige resultater. Fra høyskoler og universitet klages det over at evnen til korrekt bruk av eget språk blir stadig dårligere. Språkbruken i radio og TV er blitt så dårlig at lyttere og seere protesterer. Norske barn får ingen stimulans til utvikling av øre for eget språk. Dette er etter mitt syn ikke bare en utfordring for skoleverket, det er en kulturell utfordring. Nynorskbrukerne har Noregs Mållag til å følge og vokte den nynorske språkutviklingen, og til det har de gjennom flere år fått betydelige bidrag over statsbudsjettet. Nå mener vi at den generelt negative språkutviklingen i vårt land tilsier at også den største språkgruppens talsmenn og språkvoktere får støtte til sitt arbeid over statsbudsjettet. Når de nå er 100 år neste år, er det en passende gest å vise dem at de for første gang får plass på budsjettet – en støtte til Riksmålsforbundet. Som kulturkomite kan vi ikke lenger være passive tilskuere til at evnen til aktiv bruk av språket blir stadig dårligere. Vi har to norske språklige minoriteter, også for dem er språket en viktig identitets- og kulturfaktor. De språklige overgrep som samer og kvener i vårt århundre er blitt utsatt for, er vi nå i gang med å rette opp. Arbeidet for det samiske språk er kommet langt, arbeidet for det kvenske språk er i sin begynnelse. På fjorårets budsjett gav Stortinget det første signal om at vi var villige til å ta et statlig ansvar for kvensk språk og kultur, i år går vi videre. Hva det betyr for kulturlivet i Finnmark, lar seg vanskelig beskrive. Hva det på sikt vil gi oss alle i form av økt kunnskap om Finnmarks historie, gjenstår å se. Men det er et faktum at den generelle kunnskap om Finnmarks totale kultur og historie er dårlig blant folk flest. Annet er ikke å vente når historien så langt har tilhørt bare de etniske nordmenn, beskrevet for det meste av mennesker som ikke har sin rot i Finnmark, men som har hatt opphold der i kraft av sitt embete. Finnmark har i all historisk tid vært befolket av tre etniske grupper som er og har vært omtrent like store i dette området. Gjennom å anerkjenne samisk og kvensk vil vi på sikt få en dypere kunnskap om denne delen av Norge, kulturlivet her nord gis armslag til utvikling på egne premisser, og lokal kreativitet stimuleres. På lang sikt vil dette være også et meget verdifullt bidrag til det totale norske kulturbildet. Og vi er glad for den satsing som er gjort på dette gjennom årets budsjett.