Henning Warloe (Høyre), 2010-02-16:
Denne saken dreier seg om det som kalles akademisk frihet. Akademisk frihet er en flott ting; det er hele Stortinget sikkert enig om. Akademisk frihet innenfor forskningssektoren kan på mange måter sidestilles med ytringsfrihet i samfunnet for øvrig. Akademisk frihet er nærmere definert i en NOU fra 2006 til å omfatte frihet til å stille spørsmål, frihet til å bestemme hvilket materiale og hvilke metoder man vil benytte for å finne svar, og frihet til å legge frem hypoteser, resultater og resonnementer offentlig. Det har vært bred enighet i komiteen om at praktisering av akademisk frihet for forskere bidrar til en bedre og mer opplyst samfunnsdebatt og samfunnskritikk, og dermed også samfunnsutvikling. Representantene Trine Skei Grande og Borghild Tenden har i sitt representantforlag prisverdig tatt opp spørsmålet om hvorledes den akademiske friheten kan tydeliggjøres og forsterkes ytterligere for den delen av forskningsfeltet som faller utenfor og ikke omfattes av universitets- og høyskoleloven. Stortinget har gitt forskere som er ansatt ved universiteter og høyskoler, et særskilt lovfestet vern om sin akademiske frihet i universitets- og høyskoleloven. Spørsmålet er da: Kan man gjøre noe tilsvarende for øvrige forskere som ikke omfattes av denne loven, dvs. forskere som f.eks. er ansatt i ulike forskningsinstitusjoner og forskningsinstitutter mv. Disse forskerne, disse institusjonene utenfor loven, står for ca. 70 pst. av den samlede norske forskningsinnsatsen. Det er altså en betydelig sektor som i dag ikke har et særskilt lovfestet vern for sin akademiske frihet. Representantforslaget reiser en viktig prinsipiell problemstilling og setter fokus på et viktig prinsipielt spørsmål om akademisk frihet. Men representantforslaget har også sitt konkrete utspring i – eller er foranlediget av – en konkret episode der en høytstående embetsmann i Landbruksdepartementet gjorde det vi må kunne oppfatte som et forsøk på å kneble en forsker ved Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning, som i en kronikk i Klassekampen i september i fjor hadde ytret seg kritisk om Regjeringens landbrukspolitikk. Komiteens flertall har likevel sett det slik at dette enkeltstående tilfellet, som er et svært uheldig overtramp, likevel ikke kan benyttes til å så tvil om hvorvidt den akademiske friheten er truet på generelt grunnlag. Komiteens flertall er også opptatt av at en lovregulering av den sektoren som i dag faller utenfor universitets- og høyskoleloven, vil være et uheldig og uønsket virkemiddel. Det vil være nødvendig å lovregulere denne sektoren dersom man skal kunne lovfeste den akademiske friheten for sektoren på lik linje med universitets- og høyskolesektoren og lov om universiteter og høyskoler. Det er likevel slik at et forsøk, som beskrevet mot denne forskeren ved Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning, er å anse som et overtramp. Vi har fra komiteens side likevel ønsket å innstille til Stortinget om at Stortinget ber Regjeringen fremme forslag som på egnet måte tydeliggjør den akademiske frihet for forskere ved akademiske institusjoner som ikke omfattes av universitets- og høyskoleloven. Statsråden har selv i et brev til komiteen gjort rede for at det finnes måter å tydeliggjøre den akademiske friheten på. Det kan skje gjennom tydeliggjøring av krav om akademisk frihet i brev til de institutter og institusjoner som mottar bevilgninger fra staten. Det kan sannsynligvis også tydeliggjøres på andre måter, men dette ønsker altså en samlet komité at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med forslag om.