Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-10-24:
Utenriksministerens redegjørelse viser at omfanget av Norges deltakelse i EU-samarbeidet vokser med uforminsket styrke. De siste årene er det på justis- og innenrikssektoren samarbeidet har utviklet seg sterkest, både i omfang og dybde, en utvikling som vil fortsette. Vi ser en utvikling hvor samarbeidet på enkelte felt griper inn på stadig større områder og får berøringsflater til samarbeidet også i det indre marked. Mange har i debatten berørt Islands økonomiske situasjon. Den krise landet er kommet i, har forsterket debatten om den islandske krone er bærekraftig slik den islandske økonomien har utviklet seg. Nå har vi dessverre fått svaret, brått og brutalt: Det var den ikke. Island har lenge sondert mulighetene i Brussel for å innføre euro, men svaret har vært klart: Da må dere bli med i EU. Den akutte krisen har derfor gitt ny næring til medlemskapsdebatten på Island. Meningsmålingene viser overveldende støtte til å bytte ut krona med euro. Det er reist forslag om en folkeavstemning om de skal søke. Fra EU er signalene tydelige: Velkommen til oss. Hvis Island vil bli medlem, vil forhandlingene gå raskt. Vi kan ha vår tvil og tro om hva Island vil gjøre når de igjen får fast økonomisk grunn under føttene. Men vi kan i hvert fall ikke se bort fra at de søker EU-medlemskap fordi de ikke vil betrakte krona som mer bærekraftig etter de siste ukers erfaring. Det vil i så fall skape en helt ny situasjon i EØS hvis Norge og Liechtenstein blir tilbake alene. Det skaper også en ny situasjon i EFTA, som i tilfelle får bare tre medlemsland. Nå kan det skje mer i EFTA. I en tid nå har Færøyene sondert mulighetene for medlemskap, noe Danmark har åpnet for. EFTAs parlamentarikerkomité hadde en delegasjon på Færøyene forrige uke. Vi møtte representanter fra Løgtinget og regjeringen som nedla et betydelig arbeid for å overbevise oss om at Færøyene burde få bli med i EFTA. Dette ønsket har ført til at EFTA-rådet skal ha en gjennomgang av EFTAs framtid i lys av to mulige scenarioer: at et av medlemslandene forlater samarbeidet til fordel for EU, og at nye kan komme inn. Det er en nyttig øvelse. Men jeg tror også vi her hjemme bør se i øynene at vi om et år eller to kan være i en situasjon hvor Island søker EU-medlemskap og EØS-avtalen blir noe tynt bemannet på vår side. EØS-avtalen er Norges aller viktigste internasjonale avtale. Den danner et fundament for vår utenriksøkonomi. Den gir oss muligheter for bred internasjonal deltakelse på en rekke områder. Dette er det tverrpolitisk enighet om. Derfor bør det også være en fellesoppgave å tenke igjennom hva det kan bety for EØS-avtalen og den institusjonelle konstruksjon den hviler på, om Island samler seg om EU-medlemskap for på noe sikt å få en valuta som ikke risikerer skipbrudd i neste internasjonale finansstorm. Jeg deler altså representanten Høglunds ønske om at vi bør tenke igjennom en slik situasjon. Men det er jo interessant at Høglund først og fremst savnet signaler på at – og jeg tror jeg siterer ham riktig nå – «Regjeringen vil lede oss gjennom en slik utfordring». Det er ikke ofte man opplever at Fremskrittspartiet påkaller Regjeringens ledelse. Det er interessant at han mener at det er denne regjeringen som skal lede oss igjennom en slik situasjon, for den ligger sannsynligvis et par år fram i tid. Men hva er Fremskrittspartiets vurdering av de konsekvenser dette bør få for Norges tilknytningsform til EU-samarbeidet? Høglund understreket jo en viktig ting, nemlig at redselen for å berøre temaet EU må overvinnes i Norge, og tiden er inne nå. Her talte kanskje Høglund først og fremst til sine egne. Flere har berørt de fire dommene som har vakt bekymring i fagbevegelsen i hele Europa. Men disse dommene er ikke avsagt på grunnlag av tjenestedirektivet, som jo ikke har trådt i kraft ennå. De er avsagt på grunnlag av utstasjoneringsdirektivet. Dommene har også vakt bekymring i Europaparlamentet, som representanten Per Rune Henriksen viste til. Og onsdag ble det altså med overveldende flertall gjort et vedtak om å be kommisjonen og regjeringene sørge for at utstasjoneringsdirektivet presiseres slik at det for framtiden ikke kan tolkes slik av domstolen at det kan ha forrang foran viktige sosiale hensyn på arbeidsmarkedet og fagbevegelsens rett til å ivareta arbeidstakernes interesser. Tjenestedirektivet er grundig vurdert og analysert – og kommentert. Min vurdering er at de fire forhold LO har påpekt, kan besvares positivt. De grundige gjennomgangene viser at direktivet ikke er til hinder for bekjempelse av sosial dumping. Det som er trist, er at vi var fraværende da denne debatten pågikk i EU og i Europaparlamentet for to–tre år siden, en debatt som førte til omfattende endringer i direktivet, noe europeisk fagbevegelse betegnet som en stor seier, mens vi altså nå har en diskusjon i Norge som egentlig handler om hvorvidt vi skal risikere å stenge norsk tjenesteytende næring ute fra det indre marked, med 500 millioner mennesker og 30 land.