trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-10-11:
Jeg er glad for at representanten Kambe har merket seg at vi har bedt om utsatt frist til ESA, nettopp fordi jeg synes det var riktig at vi skulle få med oss denne debatten først. Interpellasjonen fra representanten Kambe ble jo reist før ferien. Av praktiske årsaker både her på huset og hos andre var det ikke mulig å få gjennomført denne debatten på et tidspunkt før Stortinget gikk fra hverandre. Jeg synes det var riktig at vi hadde muligheten til å kunne få synspunkter også i stortingssalen før regjeringen konkluderer på en sak som jeg også har registrert at det er mange som har synspunkter på både i den ene og den andre retningen. Det er, som Kambe sier, flere forhold som må være med i den totalvurderingen som regjeringen skal gjøre, når vi tar vår beslutning. Konkurransetilsynets innspill er et viktig argument der, men også alle høringsinnspillene som kommer, vil være viktige når regjeringen tar sin beslutning. Vi ba om å få en tilleggsutredning om konkurransesituasjonen mellom flyplassene fra Konkurransetilsynet – særlig når det gjelder Rygge og Torp, men også knyttet til problemstillinger f.eks. på Haugesund lufthavn. Konkurransetilsynet har sine metoder som de bruker når de gjør denne typen beregninger. Man har brukt Transportøkonomisk institutt for å se på reisevaner og befolkningsdata. Det har blitt brukt trafikkdata fra Avinor, og man kommer fram til den konklusjonen man gjør, men når man skal ta en endelig beslutning i en slik sak, vil det være langt flere enn bare Konkurransetilsynets innspill som vil ligge til grunn. Jeg har også lyst til å minne om at situasjonen er noe annerledes i luftfarten nå enn den var i 2002 og 2007. Det er ikke bare i Norge vi har opplevd en prisnedgang på flyreiser, men det er bare i Norge vi har et forbud mot bonus. Jeg skal ikke trekke de sammenlikningene for tydelig. Norwegian har også etablert seg med et lojalitetsprogram. Det er noe forskjellig fra EuroBonus-programmet som SAS har, men det er også et moment som må vektlegges i den videre debatten og i den beslutningen som må tas, der hvor det finnes programmer. Jeg tror også at mange arbeidsgivere nå har innført ordninger som gjør at det er arbeidsgiverne som styrer med reisebestillingene, i større grad enn tidligere, og det er med på å gjøre at arbeidsgivere kjøper flyreiser der det er billigst og mest hensiktsmessig, og ikke i så stor grad knyttet opp til lojalitetsprogrammene. Lojalitetsprogrammenes terskelverdier kan også nås uten å bruke fly. Du kan kjøpe deg inn i de programmene på en annen måte enn tidligere.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-10-11:
Det er interessant å være her i dag, ha gått til Stortinget, for å lytte til stortingsrepresentanters innspill i en sak som regjeringen har til behandling – og da bli beskyldt for at man ikke har en prinsipiell holdning og ikke vil legge fram det når man er i stortingssalen. Det er jo ikke like greit å vite helt hvordan man skal tilfredsstille Stortinget i forhold til det å ha muligheten til å påvirke regjeringens politikk. Jeg er glad for de innspillene vi har fått, jeg er glad for den debatten vi har hatt, men for meg fra Stortingets talerstol å tilkjennegi hva jeg mener om saken, en sak som er så børssensitiv, håper jeg at representantene har respekt for at jeg ikke vil gjøre. Så har man jo i denne debatten kommet med mange gode innspill som jeg skal ta med meg. Jeg har bare lyst til å dvele ved et par av de tingene som er sagt, for jeg er opptatt av at vi skal ha konkurranse i luftfartsmarkedet i Norge. Det tror jeg er helt avgjørende. Det har bidratt til at vi har fått lavere priser i Norge, som i de fleste andre europeiske land. Det er jo helt riktig at Konkurransetilsynet har sagt at en oppheving av bonusforbudet kan påvirke inntjeningen til Norwegian i størrelsesorden 2,2 pst. Det må vi ta med oss i det videre arbeidet med å bestemme oss. Men så må jeg tillate meg å si at det i debatten her høres ut som om det kun er SAS som har et bonusprogram. Det er jo ikke riktig. Også Norwegian har det – der man får mellom 2 pst. og 10 pst. av reisenes verdi som bonuspoeng. Bruker du et kredittkort med Norwegian-logoen på, knyttet til Bank Norwegian, kan du få opptil 20 pst. Så hadde det vært interessant å få med i debatten, men jeg skjønner at det har man ikke villet si noe om. Skal vi også forby det programmet som Norwegian nå har? Det er jo også et bonusprogram, selv om det ikke har de tersklene og kanskje ikke like tydelig innlåsingseffekt som EuroBonus-programmet til SAS. Her er det nå også muligheter for å kjøpe seg inn på terskler – ikke bare få opptjening og de fordelene som er knyttet til det å kjøpe reiser. Saken viser jo at det er flere forskjellige forhold som må vurderes. Jeg kan forsikre representanten om at det kommer regjeringen til å gjøre i det videre arbeidet med denne saken. Vi kommer ikke til å trenge flere utredninger før vi bestemmer oss. Vi har nok grunnlag til å få bestemt oss på, men jeg synes som sagt det var riktig å få med seg de innspillene som Stortinget her ga, før vi går til behandling i regjeringen.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-10-11:
Det er prisverdig at man i Stortinget reiser en interpellasjonsdebatt om konkurranse. Konkurranse er kanskje noe vi i Stortinget i for liten grad diskuterer. Slik sett er det veldig viktig. Det som er vår inngang til denne saken, er selvfølgelig at vi må gjøre det som på sikt tjener det norske markedet og norske forbrukere. Det er vel en viktig inngang. Og så er man – innenfor konkurransesegmentet – av og til satt i en situasjon hvor man kanskje lar nasjonalromantikken styre litt av de konklusjonene man tar, og slik sett lager en særegen ordning innenfor konkurransesegmentet som er tilpasset det nasjonale bildet. Regjeringen har gjort dette f.eks. når det gjelder prosenttoll på enkelte produkter innenfor landbruket, og jeg hører at representanten Kambe argumenterer ganske godt for å gjøre noe tilsvarende innenfor luftfartsområdet. Man skal ta de hensynene som Kambe trekker opp i sin interpellasjon når det gjelder reiseliv, næringsliv osv. Hvordan vil dette slå ut over tid? Jeg skal innrømme at jeg heller ikke – i likhet med statsråden, som jeg synes har en god tilnærming til en vanskelig problemstilling – har konkludert. Jeg har vel vært litt for å oppheve forbudet, og jeg har vært litt imot å oppheve forbudet, og nå er jeg i en tvilende fase. Slik sett er denne diskusjonen særdeles god. Men det er ingen tvil om at det vi eventuelt velger å gjøre, hvis vi opprettholder forbudet, er å hindre konkurransen og de konkurranseelementene som ligger i flymarkedet. Det er det ene forholdet. Det andre forholdet, som jeg tror vi kan være enige om i en slik interpellasjonsdebatt, er at den ordningen, som er særnorsk, vil over tid gjøre at det norske markedet er vanskeligere å erobre for en større konkurranseflate fra omverdenen. Man får noe mer innestengt konkurranse ved å opprettholde forbudet. Det gjør det selvfølgelig vanskelig å tenke framover i tid. Jeg er opptatt av at vi får en god og langsiktig løsning på saken, og da er det én konklusjon som jeg tror jeg har trukket, for min del – uten at den kanskje skal prege altfor mye det som statsråden eventuelt måtte gjøre i denne saken: Det å ha delvis forbud som en ordning vil være en dårlig ordning, tror jeg. Der er jeg på linje med det som Kambe trekker opp. Jeg tror vi må ha en helhetlig tilnærming til denne saken. Enten må vi velge å opprettholde forbudet, eller så må vi oppheve det og sørge for at de som konkurrerer, kan konkurrere med de elementene som det er naturlig å konkurrere med i resten av flymarkedet. Det er der vi står. Jeg synes debatten er viktig og takker interpellanten for å ha reist den.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-11:
Etableringen av flyselskapet Norwegian skjedde umiddelbart etter at regjeringen i 2002 innførte forbud mot bonusprogram i innenriks luftfart. Begrunnelsen for forbudet var at bonusordningen forhindret konkurranse. Resultatet av dette forbudet ser vi i dag: Norwegian er etablert som et stort selskap i Norge og Europa, og flyprisene har gått ned. Folk flest, med en vanlig lommebok, kan reise med fly, og i Nord-Norge, der jeg kommer fra, har dette gitt veldig gode resultater. Flyprisene er markant redusert, og rutetilbudet har blitt betraktelig bedre. Situasjonen i dag er annerledes ved at vi har to konkurrerende selskaper på de fleste stamrutene. Men i rapporten fra Konkurransetilsynet, som skal ligge til grunn for behandlingen av spørsmålet om å gjeninnføre ordningen, advares det likevel sterkt mot å gjøre det. Ordningen kan bidra til svekket konkurranse, den kan bidra til at rutetilbudet blir dårligere, og den kan bidra til at billettprisene igjen begynner å gå opp. Jeg tillater meg å sitere litt fra rapporten om akkurat dette: «Tilsynet finner at på de små og mellomstore rutene er det fare for betydelig svekket konkurranse. Selv på flere av de store innenriksrutene har enkelte selskap relativt få avganger med begrenset mulighet til å redusere antall avganger og samtidig opprettholde et tilfredsstillende tilbud. Dersom et selskap trekker seg helt ut av en strekning, vil bonusprogrammene øke etableringsbarrieren og gjøre det vanskelig for dette selskapet eller andre selskap å tre inn på strekningen igjen.» Og det er nettopp dette jeg vil oppfordre statsråden til særlig å merke seg, for det er de langsiktige effektene av å gjeninnføre ordningen vi må være opptatt av – de langsiktige effektene for hele landet. Konkurransetilsynet har åpnet for at bonusordningen kan gjeninnføres på noen få strekninger, de mest trafikkerte, fra Oslo til henholdsvis Bergen, Trondheim og Stavanger. Det vil jeg si vil være den aller dårligste løsningen. Det vil øke konkurransen og trafikken bare på disse få rutene. Det øvrige rutenettet vil selvfølgelig bli en salderingspost, og det vil kunne gi effekter også for andre næringer, ikke minst reiselivsnæringen og kurs- og konferansemarkedet, som i enda sterkere grad enn i dag vil dras mot de større byene på bekostning av resten av landet. Jeg merker meg for øvrig også at NHO Reiseliv i sin høringsuttalelse går imot gjeninnføring av bonusordningen. Min anbefaling til statsråden – og det er selvfølgelig preget av mitt ståsted i Nord-Norge – blir derfor at vi ikke bør gjeninnføre ordningen. De langsiktige effektene vil kunne gi en svekkelse av flytilbudet. Om ordningen likevel vurderes gjeninnført, må det skje over hele landet. Det å innføre den bare på noen få strekninger vil være den aller dårligste løsningen.
Arne Bergsvåg (Senterpartiet), 2012-10-11:
Forbodet mot bonusopptening på innanlandske flyruter har saman med andre tiltak bidratt til ei stor endring i det innanlandske flytilbodet. Endringa er utvilsamt av positiv art for dei reisande, med fleire ruter og lågare prisar. Slik sett har alle fått ta del i den bonusen. Innanriks luftfart er ei viktig ferdselsåre for transport av både gods og personar og er med på å knyta landet tettare saman. Skal me oppnå målet om at me skal ha busetjing og variert næringsliv over heile landet, må kommunikasjonane i lufta òg vera gode. Senterpartiet er veldig oppteke av at me òg framover skal sikra ein reell konkurranse i luftfarten og eit godt tilbod også på dei såkalla tynne rutene. Me er derfor svært opptekne av at dei vurderingane som blir gjorde, må vera grundige, slik at me ikkje gjer endringar som vil gå ut over rutetilbodet, og som kan resultera i færre ruter og høgare prisar. Konkurransetilsynet har altså kome til at forbodet mot bonusopptening bør oppretthaldast, men at det kan bli opna for bonusopptening på dei tre største rutene mellom Gardermoen og høvesvis Bergen, Trondheim og Stavanger. Konkurransetilsynet konkluderer med at det å tillata bonusprogram på dei tre største strekningane ikkje vil vera konkurransevridande for luftfarten i Oslo-regionen eller på Vestlandet. Rutene til og frå dei mindre flyplassane på Vestlandet er i stor grad tynne ruter. Senterpartiet har merka seg at Konkurransetilsynet meiner at bonusopptening ved desse flyplassane kan ha same verknad som for andre tynne ruter. Det inneber risiko for færre avgangar og nedlagde ruter på desse flyplassane. Konkurransetilsynet meiner at denne effekten vil vera sterkare enn den som oppstår dersom det berre blir tillate med bonusopptening på dei tre rutene frå Gardermoen til høvesvis Bergen, Trondheim og Stavanger. Dette gir grunn til å vera på vakt for kva effektar ein oppnår med forbodet. Sjølv med oppheving av forbodet på berre nokre utvalte strekningar, vil dette kunna få negative konsekvensar for rutetilbodet i Distrikts-Noreg. Senterpartiet ser derfor positivt på at statsråden vil gå grundig gjennom dei løysingane som er foreslått av Konkurransetilsynet og sjå kva hensikt dei har. Senterpartiet kjem framover til å jobba sterkt for å sikra ein flystruktur og eit rutetilbod som sikrar eit godt transporttilbod i heile landet. Me er derfor opptekne av at ei eventuell oppheving ikkje må gå ut over rutetilboda på dei andre flyplassane. Eg vil elles takka for ein god tone i debatten. Eg var jo med i trontaledebatten, og eg følte der at eventuelle skjermingar og restriksjonar frå høgresida blei påklaga som svært skadelege. Her har me ein god tone i forhold til at det òg er behov for å regulera konkurransen.
Lars Joakim Hanssen (Fremskrittspartiet), 2012-10-11:
I 2002 innførte daværende statsråd Victor Norman forbud mot bonuspoeng på innenriks flytrafikk. Forbudet ble gjort permanent i 2007, gjennom bonusforskriften, av daværende fornyings- og administrasjonsminister Heidi Grande Røys, med begrunnelsen at prisene hadde falt med 30 pst. de første årene etter at forbudet ble innført. Blant flyselskapene har SAS hele tiden vært imot forbudet, mens Norwegian har vært tilhenger av det. Norwegian har tatt markedsandeler fra SAS siden forbudet mot bonuspoeng ble etablert. Konkurransetilsynet går nå derfor inn for å oppheve forbudet på tre større ruter. For Fremskrittspartiet er det viktig og riktig med fri konkurranse i luftfarten. Det siste tiåret har vi vært vitne til en rivende utvikling innenfor norsk luftfart. Konkurransen er blitt større, og prisene har falt kraftig til fordel for næringslivet, private reisende og distriktene. Men det er viktig i denne debatten ikke å låse seg konkret til forholdet mellom SAS og Norwegian. For Fremskrittspartiet er det viktig å få flere aktører inn i norsk luftfart, slik at vi kan presse prisene ytterligere til fordel for norsk næringsliv og fritidsreisende. Derfor er det også viktig å legge til rette for at flere aktører kommer inn på markedet. Mange flyplasser, ikke minst i distriktene, kan glede seg over lavere priser og økt tilbud for de reisende. Det er åpenbart stor uenighet både hos aktørene og i det politiske miljøet om hvorvidt bonusprogrammet vil svekke konkurransen i flymarkedet, eller om det kun vil utvide og bedre tilbudet til de reisende. Men nå er det slik at Norge er det eneste landet hvor det er forbud mot innenlands bonusprogram. I Sverige og i andre land har SAS det samme programmet for innenlands reisende, men i Norge er det faktisk ikke tillatt. Konkurranseelementet i bonusprogrammet ligger i tilleggstjenesten og fleksibiliteten som flyselskapene tilbyr. En opphevelse av forbudet kan vel kanskje føre til at flere bedriftsreisende i større grad velger å reise med SAS, uavhengig av selve prisen, men det er grunn til å tro at fritidsreisende likevel vil være mer opptatt av pris enn tjenestene i et fordelsprogram. Regjeringen har ingen prinsipiell holdning til bonusprogrammet når de nå åpner for opphevelse av forbudet på tre ruter. Spørsmålet er hvordan statsråden mener dette vil påvirke konkurransen overfor nærliggende flyplasser. Når regjeringen ikke har en klar, prinsipiell holdning til spørsmålet, er også kanskje på tide å utarbeide en uavhengig utredning om konkurransesituasjonen og konkurransevilkårene i norsk luftfart, til beste for markedet, aktørene, næringslivet og private reisende.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-10-11:
Jeg vil begynne med å takke interpellanten, min gode kollega Arve Kambe, for en særdeles velanbrakt interpellasjon. Det ser jo også i debatten ut til – interessant nok – å være ganske bred skepsis til bonusordninger, av grunner som er redegjort bredere for av andre deltagere i debatten. Jeg vil bare minne om forsøket på å innelåse kundene ved å bygge terskler som begrenser det frie valget for konsumentene. Man kan sikkert friste den enkelte i en reisesituasjon, men slike terskler og slik innlåsing fører til svekket konkurranse og dermed dyrere reiser for oss alle. Og da blir vi alle tapere, uansett hvor vi bor, og hva som er vårt reisemønster. Jeg vil også henlede oppmerksomheten på at Konkurransetilsynet – av alle – lanserer en mellomvariant som i seg selv vil bidra til å flytte konkurransevridningen fra et område til et annet. Det er jo med interesse jeg på dette stadium i debatten også kan oppsummere og si at heller ikke det såkalte mellomalternativet har stor støtte i salen. Det håper jeg også at statsråden merker seg. Vi står altså reelt mellom to standpunkter, enten bonus på alle ruter, eller ingen bonus, og dermed en forsterket konkurranse for alle til glede for de reisende. Jeg kunne imidlertid ønsket meg en klarere retningsanvisning fra statsråden, i hvilken retning hun vil gå videre for å sikre mest mulig fair konkurranse mellom flyselskapene. Det virker som om statsråden ikke har bestemt seg, ikke har noen mening, ikke har noen prinsipiell holdning til det. Derfor vil jeg fra denne plass oppfordre statsråden til å «komme ut» og gi en klarere retningsanvisning. Av og til er det jo slik her i verden at man ikke bør bruke mer utredningskapasitet, ikke flere skattebetalermidler, til å utrede noe som grunnleggende sett er en dårlig idé.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-10-11:
Jeg vil et øyeblikk dvele ved representanten Ørsal Johansens begrunnelse for at man etter at komiteen har avsluttet sin behandling og fremmet innstilling, trekker opp to meget prinsipielle spørsmål – riktignok helt i randen, eller på utsiden av det igjen, av hva Venstres anliggende er – om en 24 års grense for familiesammenføring og forbud mot ekteskap mellom søskenbarn. Det hadde vært en fordel om slike forslag var behandlet i komiteen, slik at også andre partier kunne forholdt seg til dem i merknadene. Jeg registrerer også at begrunnelsen er at det skal ha skjedd så mye på innvandringsfeltet mellom komiteens avgivelse og debatten her i dag. Jeg kan ikke helt se at det samsvarer med realitetene. Ellers kan vi konstatere at i hvert fall komitébehandlingen og merknadene viser at det ikke er noe sterkt politisk ønske om å forandre prinsippene bak regelverket. Samtidig må jeg si at jeg forstår Venstres anliggende. De ønsker seg en større grad av skjønn, fordi man ser at enkelte avgjørelser virker rigide i tilfeller som man kanskje ikke hadde så langt fremme i bevisstheten da man laget lovbestemmelsene. Det som er Venstres anliggende, er igjen om det skal innføres et litt større skjønn når det gjelder å vurdere om underholdskravet i utlendingsloven § 58 er oppfylt. Nå er det jo ikke slik Venstre implisitt sier, at Stortinget ikke har vært seg bevisst at man ønsket en innstramming da man endret utlendingsloven. Det var nemlig hensikten med endringene at man ville ha et høynet inntektskrav for å sikre at de som får opphold i landet vårt, faktisk blir forsørget av den såkalte referansepersonen. Det var også et hensyn at man ønsker å motvirke tvangsekteskap. Når det er sagt, kan jeg bare si på Høyres vegne at vi er lydhøre for å vurdere utilsiktede effekter. Vi avventer også denne erfaringsrapporten som UDI er blitt bedt om å utarbeide. Vi må allikevel passe på at vi som lovgivere ikke gir for store skjønnsmarginer. Hvis det er enkelttilfeller som man ikke har tenkt på, bør man skrive en regulering av dem inn i loven i den grad det er praktisk mulig. Jeg er tilhenger av en skjønnsmargin, men den kan ikke være så stor at forvaltningen får så stort spillerom at vi innfører vilkårlighet for den gruppen det gjelder. I spørsmål om evne til å forsørge andre vil jeg slå et slag for inntektsgrenser. Inntekt er i grunnen det mest objektive tegn på at man klarer å forsørge, så det er ikke unaturlig å ha inntektsgrenser når man vurderer referansepersonens evne til å forsørge andre. Da er det også rimelig at man velger en automatisk justering, som gjør at man ikke reelt sett endrer terskelen utilsiktet etter hvert som priser og lønninger forandrer seg. Med disse ord vil vi støtte innstillingen fra komiteen – flertallsinnstillingen – og anbefale Venstres forslag vedlagt protokollen.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-11:
Bare noen små kommentarer. Jeg synes det har vært en god debatt, jeg synes vi er relativt samstemte, og jeg er egentlig litt forundret over at forslagsstiller i hvert fall ikke kunne uttrykt bitte lite grann glede over det som har kommet fram i debatten, og vært lite grann fornøyd. Trine Skei Grande sier at UDI har tatt opp dette på eget initiativ, og at regelverket har påvist en del svakheter. I mitt første innlegg var jeg også inne på at det faktisk er gitt en del oppdrag fra departementet til UDI om å rapportere tilbake på regelverket. Ellers så driver vi litt komitébehandling her i salen, og det er litt spesielt. Det var en enstemmig innstilling. To av partiene som er representert i komiteen, har nå endret syn i forhold til da vi avga innstillingen. Det er litt spesielt, men for så vidt greit nok. Trine Skei Grande sier at regelverket vel ikke skal være snekret for norske damer som gifter seg med snekkere fra New Zealand. Det var jo en av de sakene som var fremme i Aftenposten. Så vidt jeg vet, ble den saken løst ved at vedkommende fikk opphold på eget grunnlag fordi han hadde en kompetanse som Norge hadde bruk for. Informasjonsplikten fra myndighetene er kanskje også et poeng som er viktig å ha med seg her. Hvis en ser at en har mulighet til å få opphold på et annet grunnlag enn det en i utgangspunktet søker om, bør en få god informasjon om det. Det blir også framstilt som om det ikke finnes rom for skjønn her i det hele tatt, men det gjør det jo. Vi hadde et eksempel på en slik sak i min hjemkommune. Det gjaldt et misjonærektepar, hun var norsk og han opprinnelig fra Filippinene. De giftet seg i Norge, hadde vært gift i 15 år, hadde vært ute, skulle hjem igjen, og sto plutselig i en situasjon der tre tenåringsbarn og mor kom hjem, men far kom ikke hjem. Den saken omgjorde UDI på eget grunnlag. Så en viss form for skjønn er det. At Danmark er et fristed, har vi jo visst i alle år, men jeg er ikke helt sikker på om det er et fristed akkurat i denne sammenhengen. Det kan også henge sammen med at det er et eget EØS-regelverk for familiegjenforening, som har litt andre regler enn de norske. Det er faktisk slik at vi ikke regnes som EØS-borgere i eget land, men hvis det kommer EØS-borgere fra andre EØS-land til Norge, så vil en oppleve noe av det samme som Trine Skei Grande viste til fra Danmark. Hovedinntrykket mitt av debatten er at vi er veldig enige i sak, men vi er uenige om virkemiddel. Jeg for min del er tilhenger av et system der det er folkevalgte politikere som setter de grensene og ikke et administrativt apparat utover det som er i dag.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-11:
Jeg skal være kort, for jeg ser at debattdeltakerne i neste sak allerede er på plass. Jeg har bare et par små ting, bl.a. det Trine Skei Grande var inne på nå, med Tyrkia versus Thailand: Jeg vet ikke når Trine Skei Grande kom inn i salen, men dette var faktisk et av hovedpoengene i mitt første innlegg som saksordfører, og som statsråden også har fulgt opp på. Og da har jeg i grunnen bare ett spørsmål igjen: Mener representanten Trine Skei Grande at vi med økt administrativt skjønn ikke lenger vil finne rare saker i media?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-10-11:
Jeg vil ta opp igjen det som jeg var inne på i innlegget mitt – det som også Aksel Hagen var opptatt av – nemlig effekten ved underholdskravet. Har det den effekten at det skal motvirke tvangsekteskap, eller er det slik at underholdskravet har helt andre effekter? Mitt spørsmål er: Vil justisministeren sette i gang en evaluering av underholdskravet for å se om det nettopp har den effekten at det motvirker tvangsekteskap?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-10-11:
Statsråden har flere ganger sagt at hun er åpen for endringer, og hun har sagt at UDI må rapportere. Det er ikke bare UDI som rapporterer, vi har også media som har rapportert om mange rare vinklinger. Men det virker som om statsråden bare lager nye regler for hvert enkelt tilfelle der man ser at regelen slår rart ut. Man vil alltid få nye slike tilfeller. For eksempel har statsråden nå åpnet for noen endringer når det gjelder studenter, men de endringene vil ikke hjelpe ingeniøren som tok ett års pause for å dra til Latin-Amerika, som jeg brukte som eksempel. Du vil alltid få nye slike historier, fordi vi lever så ulike liv. Tror statsråden at hun klarer å henge med på alle de endringene og alltid klarer å lage en ny regel for å innbefatte hver nye gruppe og hver tenkte situasjon, eller hadde det vært litt lettere om man hadde noen skjønnsbegreper inne i lovverket?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-10-11:
Slik som jeg ser det, er det to hovedrammer knyttet til dette. Det ene handler om at vi ikke vil bruke ekteskapet som en salgsbillett for et norsk pass – altså tvangsekteskap – og vi vil ikke at man skal bruke ekteskapsgjenforening eller ekteskapsetablering hvis man ikke klarer å forsørge vedkommende. Det er det bred enighet om i denne salen at skal være rammeverk for dette, og for å lage det rammeverket har vi gått ned i alle smådetaljer i regelverket. Men utover det er jeg spent på hva det er statsråden er redd for kan skje hvis man utøver et visst skjønn. Hva er det som kommer til å skje med Norge hvis vi – innenfor rammen av kampen mot tvangsekteskap, innenfor rammen av at folk skal kunne få leve gode liv og kunne betale for seg, betale skatt og bidra i det norske samfunnet – utøver dette skjønnet? Hva er det statsråden er redd for kan skje?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-10-11:
Jeg mener også at politikere skal sette grensene. Helt soleklart! Det er i denne salen man skal lage regelverk. Jeg var med på behandlinga av det regelverket da vi vedtok det her, og jeg tror ikke poenget var å stoppe snekkere fra New Zealand. Jeg tror ikke det var grunnen. Jeg tror ikke det var et uttrykt politisk ønske fra denne salen. Jeg tror ikke det var dem man ønsket å ramme, og da må vi endre regelverket. Sånn er det i mitt hode. Det er ikke slik at når det får utilsiktede virkninger, så må vi si at det er viktig å holde på dette fordi det er politikerne som har bestemt det. Nei, da må politikerne bestemme noe nytt. Sånn funker systemet. Det at man klarte å få ordnet dette ved å få en egen arbeidsinnvandringsavtale, men ikke klarte det ved familiegjenforening, viser jo at det er noe galt med systemet vårt, og da må vi se på regelverket. Representanten Christoffersen mente at jeg skulle uttrykke mer glede. Jeg er glad for at statsråden sier at hun vil se på regelverket, men jeg er ikke helt sikker på at hun gjør det på den riktige måten. For eksempel det som kom i forgårs, var en direkte innstramming og enda mer forvansking enn det vi ser her. Jeg tror man må se på dette med nye øyne, ha klart for seg hvilke målsettinger Stortinget har satt som grenser for familiegjenforening, og ha de målsettingene klart for seg gjennom hele systemet. Også her ser vi en veldig ulik behandling av grupper ut fra kjønn. Da jeg jobbet med dette, så var det underlig å se hvor lett og fort det gikk hvis landene var Russland, Filippinene og Thailand – de landene som menn oftest drar til – men hvor vanskelig det var hvis det f.eks. var Tyrkia, der en del norske kvinner har funnet sine menn. En stund ble faktisk alle familiegjenforeningssaker fra Tyrkia stoppet av UDI, fordi man hadde en mistanke om at det forelå et ekteskapsbyrå som bidro til kontakt mellom tyrkiske menn og norske kvinner. Da lurer jeg på hvor UDI har vært hen når det gjelder Thailand, Filippinene og Russland – når det gjelder norske menn. Her er det en kjønnsurettferdighet som jeg mener at statsråden må se på, også når det gjelder praksisen. Så merker jeg at det skjer endring av stemmegiving, at forslag fremmes her i salen og sånn. Det syns jeg er bra. Det syns jeg taler til fordel for Stortinget. Jeg tror også det tyder på at denne komiteen hadde hatt godt av representasjon fra Venstre, og det håper jeg å gjøre noe med innen et år.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-11:
Det ble gjort omfattende endringer i reglene i 2010. Underholdskravet har flere formål. Spørsmålet om å hindre tvangsekteskap er et av dem, men også evnen til forsørgelse. Behovet for å sikre ordninger som virker integrerende, er viktige i så måte. Så er det likevel slik at regelverk og ikke minst endringer i regelverk må følges nøye, ikke minst på dette området. Det er også noe av bakgrunnen for at vi har bedt Utlendingsdirektoratet følge med og rapportere, og at vi også nå gjør endringer. Vi vil fortsatt følge med. Om vi også er tjent med å gjøre bredere gjennomganger etter hvert, vil jeg ikke utelukke.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-11:
Dette er et regelverk hvor jeg tror vi ikke kan ha illusjoner om at så lenge vi setter grenser, vil vi unngå at vi får diskusjon om enkeltsaker. Så er det likevel, ikke minst fra saksordføreren, men også andre, redegjort for hvorfor det er svært viktig å sikre god politisk behandling også av dette området. Jeg husker, som justisminister ved en tidligere anledning, at dette var et av de saksområdene hvor Stortinget også hadde gått grundig inn i behandlingen av forskriftsverket. Derfor ser jeg at vi trenger et forvaltningsmessig skjønn, men skjønnsrommet er vi tjent med at er avgrenset, slik at vi sikrer at det er politiske vurderinger og beslutninger som ligger til grunn for å behandle så rettferdig som mulig de enkeltsakene som ligger til behandling i Utlendingsdirektoratet og UNE.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-11:
Som jeg redegjorde for i stad, har kravet om forsørgingsevne og inntektsnivå flere formål. Underholdskravet er ikke bare satt for å regulere spørsmål om tvangsekteskap eller ikke, det er også et regelverk som gir rammene for hvem som får opphold i Norge. Vi har ikke fri innvandring, og da stiller det store krav til rettferdig og lik behandling av de som søker om asyl eller opphold i Norge. Så enkelt og så vanskelig er dette, og det å legge gode rammer for en forvaltning som også skal sikre god og rettssikker behandling av enkeltsakene, er viktig.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2012-10-11:
Jeg er litt usikker på om jeg trengte å ta ordet, men jeg skal bare anbefale komiteens innstilling.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-05-03:
På vegne av stortingsrepresentantene Svein Flåtten, Gunnar Gundersen, Elisabeth Aspaker, Øyvind Halleraker, Lars Myraune og meg selv vil jeg fremme forslag om en ny giv for små og mellomstore bedrifter.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-05-03:
På vegne av representantene Trine Skei Grande og meg selv har jeg den glede å overrekke et representantforslag om etablering av en treårig profesjonsutdanning i karriereveiledning.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
Stortinget har, slik jeg kjenner til, vedtatt eller gjort endringer i 174 lover som følge av tilpasning til EU-retten gjennom EØS-avtalen – noen til besvær, andre til glede, alt etter øynene som ser. Det må vel kunne sies fra denne talerstolen at de aller fleste EU-tilpasninger som gjelder oss forbrukere, har styrket våre rettigheter på mange områder. I dag inviteres Stortinget av en enstemmig komité til å foreta en endring av lov fra 1997 om salg av tidsparter i fritidsbolig – også under navnet tidspartloven – som etter min mening vil gi oss forbrukere styrkede rettigheter ved kjøp av timeshare-bolig, når det gjelder ferieklubber, o.l. Jeg vil anta at mange av oss har fått enestående tilbud om å delta i gratislotteri, prakket på deg av gavmilde loddselgere på en badestrand i det forjettede land, «Syden». Det utrolige med slike lotterier er at du alltid kommer ut med en gevinst, og før du vet ordet av det, er du plutselig i forhandlinger om kjøp av leilighet for deltidsbruk eller om å bli medlem i en eller annen ferieklubb. I Europa har kjøp av timeshare, og ulike former for ferieklubber, vært et problem for svært mange mennesker. Møter med useriøse aktører som drev – og kanskje ennå driver – med aggressiv og villedende markedsføring, har ført mennesker inn i svært ubehagelige situasjoner. Mange sier at de har følt seg presset til å undertegne kjøpsavtaler som de i ettertid ønsker å komme seg ut av. En slik utvikling kunne ikke fortsette, og i 2009 kom EU med et nytt direktiv for å beskytte forbrukerne bedre på dette området. Med det nye direktivet skal det i prinsippet være like regler i alle EU- og EØS-land. Den nye loven vil gi oss norske forbrukere de samme rettighetene som gjelder i resten av Europa, og den vil også beskytte forbrukerne ved flere typer avtaler enn før. I dag gjelder forbrukerbeskyttelsen for det som går under definisjonen deltidsbruk – eller timeshare. Nå skal reglene også gjelde for langtidsferieprodukter, dvs. ulike former for ferieklubber o.l., der forbrukeren betaler for en bookingtjenenste som gir adgang til hoteller og andre ferieprodukter til rabatterte priser. Også avtaler om bytte av timeshare-andeler samt avtaler om videresalg av timeshare- og langtidsferieprodukter skal nå omfattes av forbrukerbeskyttelsen. Dette er veldig bra for oss forbrukere. Det er betryggende for dem som er i en kjøpssituasjon, å vite at kravene, informasjonsplikten, skjerpes samt at selger er forpliktet til å gi relevant informasjon før kjøpsbeslutningen. Angreretten styrkes med disse kravene, og den utvides betraktelig om de nye kravene ikke etterfølges. De useriøse vil rammes hardest. Det er bra! En viktig oppgave som gjenstår for oss etter vedtaket i dag, er å gi norske forbrukere nok informasjon, slik at man kan hindre flest mulig fra å havne i vanskelige kjøpssituasjoner – etter å ha vunnet den store gevinsten i et gratislotteri.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-03:
Lovforslaget som nå skal behandles, gjelder en ny lov om forbrukerrettigheter ved kjøp av timeshare, ferieklubber o.l. I loven er ordet «deltidsbruksrett» brukt for det engelske begrepet «timeshare». Loven vil erstatte den gjeldende tidspartloven fra 1997. I Europa har kjøp av timeshare og ulike former for ferieklubber vært et problemområde for forbrukere – som ble behørig beskrevet av foregående taler. Bransjen fikk ord på seg for å ha mange useriøse aktører som drev med aggressiv og villedende markedsføring mv. I 2009 kom EU med et nytt timeshare-direktiv for å beskytte forbrukerne bedre. Med det nye direktivet skal det i prinsippet være like regler i alle EU- og EØS-landene. Den nye loven vil gi norske forbrukere de samme rettighetene som gjelder i resten av Europa. Kjøp av timeshare har ofte tilknytning til flere land, og slik sett vil felles europeiske regler kunne være til fordel for norske forbrukere. Norske forbrukere støter på timeshare først og fremst i utlandet, særlig i Spania, Portugal og Hellas. Like rettigheter i Europa kan bidra til at forbrukerne får økt tillit til bransjen, samtidig som næringsdrivende vil konkurrere på like vilkår på det europeiske markedet. Dette er også viktig. Det er for å unngå at useriøse aktører skal få konkurransefordeler. Jeg har merket meg at komiteen enstemmig stiller seg bak regjeringas lovforslag, og vil kort gå gjennom hovedpunktene. Den nye loven vil beskytte forbrukerne ved flere typer avtaler enn før. I dag gjelder forbrukerbeskyttelsen for «den rene» timeshare. Nå skal reglene også gjelde for langtidsferieprodukter, dvs. ulike former for ferieklubber o.l. der forbrukeren betaler for en bookingtjeneste som gir tilgang til hoteller og andre ferieprodukter til rabatterte priser. Også avtaler om bytte av timeshare-andeler samt avtaler om videresalg av timeshare- og langtidsferieprodukter skal nå omfattes av forbrukerbeskyttelsen. Informasjonsplikten til den næringsdrivende utvides, og det innføres standardskjemaer som den næringsdrivende skal bruke for å oppfylle opplysningskravene overfor forbrukeren. Formålet er at forbrukeren på en klar måte skal få nødvendig og relevant informasjon før kjøpsbeslutningen. Det innføres et obligatorisk angreskjema med opplysninger om forbrukerens adgang til å gå fra avtalen, dvs. angreretten etc. Angrefristen forlenges fra 10 til 14 dager. Som ny forbrukerminister er jeg glad for å kunne si at med den nye loven blir forbrukerens rettigheter på det vi kan kalle feriemarkedet, vesentlig styrket.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-03:
Dette spørsmålet har vi hatt på høring. Alle unntatt én mente at vi burde beholde den regelen. Det er det mange grunner til. Representanten Ramsøy var inne på et par av dem, bl.a. at det er veldig byråkratiserende å gå bort fra det og å skulle teste alle. Det handler også om at noen antakelig ville oppfatte det som krenkende, som representanten Ramsøy også pekte på. Så må vi også stille oss spørsmålet om vi egentlig har et problem med denne pater est-regelen i dag. Jeg tror at Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet gjør dette til et større problem enn det faktisk er, at de fleste familier klarer å organisere seg ganske bra slik regelen er, og at de er opptatt av å være gode foreldre for sine barn, helt uavhengig av det genetiske.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-03:
Jeg forstår virkelig ikke det spørsmålet. Det er nesten påfallende at det heller ikke er noen andre i denne salen enn Kristelig Folkeparti som forstår det spørsmålet. Tvert imot er det slik at vi er opptatt av fedre. Vi er opptatt av fedres rolle. Det er heller ikke sånn at mitt parti, SV, eller de partiene som er med i denne regjeringa, bare har anerkjent papparollen. De har vært pådrivere for at papparollen skulle få en viktigere plass i norsk lovgivning og norsk politikk. Man kan bare se tilbake på min egen historie. Det var oppsiktsvekkende den gang min egen far var med på fødsel. I dag er det nesten oppsiktsvekkende hvis menn ikke er med på fødsel. Når det gjelder å ta ut fedrepermisjon, har vi sett en rivende utvikling – nærmest en revolusjon. Det er over 90 pst. som i dag tar ut pappakvoten, og det er mange som ønsker mer enn pappakvoten. Så å si at farsrollen står svakt i Norge i dag, mener jeg er sterkt misvisende.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-03:
Det er enkelte sider ved dette forslaget som jeg har sympati for, og som jeg synes er bra. Jeg synes det er flott at Høyre har et engasjement på de områdene som representanten Hofstad Helleland nå nevnte. Heldigvis skjer det også mye på disse områdene. Jeg har sagt at det var ikke akkurat for tidlig at Nav begynte å skrive brev også til far – ikke bare til mor, sånn at mor skulle fortelle far hva far burde gjøre. Man henvender seg direkte til fedrene. I barnehagene legger vi nå opp til at både mor og far skal innkalles til foreldresamtale. Vi har også gitt støtte til disse berømte pappagruppene – trillegruppene – ikke til stående applaus, kanskje, men vi gjorde det nå. Det viser seg at det er ganske populært. Så det er mange muligheter her, og vi kan absolutt gå lenger i å sørge for at fedre blir involvert. Det handler også om å endre kulturer, og da er det ofte sånn at vi må starte med lovverket.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-03:
Den debatten som representanten Bekkevold viste til, er det viktig at vi tar. Og den tar vi jo. Vi tar den i forbindelse med bioteknologiloven, og vi tar den i forbindelse med spørsmålet om surrogati – i det hele tatt i forbindelse med alt som dreier seg om hvilke muligheter teknologien gir oss, som påvirker samfunnet vårt, og som påvirker menneskesynet. Dette er kjempeviktig. Men jeg forstår ikke hvorfor dette skal blandes inn i diskusjonen om adopsjon og om sæddonasjon – med de premissene som loven setter i Norge i dag. Når jeg hører representantene fra Kristelig Folkeparti argumentere, blir jeg ikke trygg. Jeg blir ikke beroliget med at det egentlig er barnets beste som er det aller viktigste. Man syns f.eks. det er vanskelig å forholde seg til dette at vi oppfordrer menn til å gi bort sine arveanlegg. Da tenker jeg: Er det ikke fantastisk at menn er villig til å gi bort sine arveanlegg? Det har de for øvrig gjort siden tidenes morgen, på ulike vis – lik det eller ikke – men her har de altså valgt å gjøre det i organiserte former for å hjelpe andre til å få barn, et ønskebarn. Det er fantastisk. Så sies det at vi må sette grenser for voksne. Det gjør vi jo. Vi har grenser i lovverket som sier noe om hvem det er som skal få mulighet til f.eks. å adoptere. Det sies f.eks. at hvis du er enslig, er det en ekstra risikofaktor som man må ta med i vurderingen. Men først og fremst er det hensynet til barnets beste som er det avgjørende. Har man omsorgsevne, kan man være en god forelder. Det er det som er spørsmålet. Det biologiske prinsippet har stått veldig sterkt i norsk lovverk og i norsk tradisjon gjennom veldig mange år. Det har gitt seg noen gode og noen dårlige utslag. De dårlige utslagene har vi dessverre lassevis med litteratur som dokumenterer, og som i verste fall har ført til en rangering av barn, ut fra om de har biologisk tilknytning til sine foreldre eller ikke. Vi husker hvordan det var for mange år siden, da man så på noen barn som uekte. Dette er også noe vi må ha i tankene. Uansett mener jeg at dette ikke er et stort problem i Norge i dag. Jeg spør om det er sånn at det egentlig er Kristelig Folkeparti som har et problem, og ikke andre, om det er Kristelig Folkeparti som har et problem – som de risikerer å overføre til barna. Det er viktig å stille seg dette spørsmålet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-05-03:
Statsråden var inne på i begynnelsen av sitt innlegg at samfunnet har vært i en rivende utvikling de siste årene, og at vi har en annen måte å se på foreldreskap på enn det man kanskje hadde før. Representanten fra Senterpartiet var inne på pater est-regelen – at dette var en veldig lang tradisjon, som det var vanskelig å få gjort noe med, at det ville føre til et mye mer byråkratisk system. Men nå er det engang sånn at vi hele tiden diskuterer ut fra det biologiske prinsippet: Hvem er far, hvem er mor? Da er det på sin plass at vi ser på samfunnsutviklingen og klarer å gjøre noe med den tradisjonen, og ser på foreldreskapet på en annen måte for å kunne omgjøre den pater est-regelen vi har i dag. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Ser ikke statsråden at det nå er på tide at man ser på den biologiske far og ikke den som er gift med barnets mor, som far til barnet?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
Representanten Håbrekke meiner at dei raud-grøne ikkje er opptekne av barns beste, men at ein berre er oppteken av dei vaksne. Det er feil, men det må gå an å vere oppteken av fleire ting på ein gong. Det å vere oppteken av barns beste hindrar jo ikkje at ein samtidig kan vere oppteken av å gje folk moglegheiter? Derfor blir eg på kanten til provosert av å få slike skuldingar, for det er ikkje riktig. Eg og Arbeidarpartiet og regjeringspartia er opptekne av barns beste, men det hindrar ikkje at me kan vere opptekne av moglegheiter òg for vaksne. Som eg sa i debatten for et par veker sidan, blei det òg påstått frå representantar frå Kristeleg Folkeparti at me frå dei raud-grøne partia måtte slutte berre å snakke om dei vaksne sine behov. Men viss du er så heldig at du kan velje å få barn – på den vanlege måten – vil eg vel tru at det er eit val som er gjorde av dei vaksne. Poenget mitt er at det ofte er dei vaksne sitt behov som i utgangspunktet gjer at dei får ungar. Derfor blir det òg veldig merkelege påstandar. Så blir det òg sagt at dette forslaget ikkje handlar om familieformer. Visst gjer det det. Konsekvensane av dei forslaga som ligg her i dag, ville vere å påverke både samlivsformer og familieformer som me har i Noreg i dag. Så blir det omtrent òg snakka om at ungar som har blitt til gjennom sæddonasjon, ikkje har ein far. Eg vil gjenta det eg sa i innlegget mitt: Er det då slik at adoptivforeldre og foreldre med sosialt farskap er annanrangs foreldre? Det kunne det vere interessant å få eit svar på. Eg ser at representanten Bekkevold skal ha ordet etter meg. Då vil eg utfordre Kristeleg Folkeparti til å svare på kva dei meiner når dei i partiprogrammet sitt seier at dei skal utvikle ordninga med assistert befruktning. Representanten Ropstad sa her at me tek stadig nye skritt. Ja, nokre av oss tek nye skritt – ikkje akkurat alle. Forslaget her i dag viser vel tvert imot at Kristeleg Folkeparti er meir oppteke av tilbakeskritt. Men i og med at dei har den formuleringa som dei har, er eg veldig interessert i å få ein debatt om dette. Eg vil gjerne møte Kristeleg Folkeparti når det gjeld korleis me kan utvikle ordninga med assistert befruktning, og korleis me kan gjere adopsjonsformidlinga betre. Viss ein f.eks. i samband med debatten om surrogati er redd for bruken av surrogatmødrer i utlandet, kvifor ikkje då vere med oss og jobbe for å få fleire samarbeidsland, slik at homofile kan få adoptere? Det er svar på dette eg gjerne vil ha frå Kristeleg Folkeparti. Eg trur me skal få veldig mange gode og viktige debattar framover, når me skal revidere bioteknologilova. Eg vil berre understreke dette: Sjølv om eg har sagt her i dag at eg er for eggdonasjon, er ikkje det det same som å vere for surrogati – berre så me har det på det reine.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-05-03:
Det er helt tydelig at det er litt ulik tilnærming til problemstillingen som Kristelig Folkeparti tar opp her i dag. Jeg merker meg det statsråden sier, at det er litt vanskelig å forstå intensjonen til Kristelig Folkeparti og de forslagene de fremmer. Når det gjelder mors og fars rettigheter med tanke på å involveres f.eks. på helsestasjonen, i barnehagen og i skolen, mener vel regjeringen at regelverket er godt nok sånn som det er i dag. Her legger Kristelig Folkeparti vekt på at det faktisk er en del fedre som oppfatter det slik at de blir urettferdig behandlet, at de ikke innkalles til helsestasjonen, og lignende, særlig der det er delt foreldreskap. Hva mener statsråden om fars posisjon når det gjelder disse tingene?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-03:
Jeg hører at Kristelig Folkeparti sier at de er genuint opptatt av barna, og jeg har ingen grunn til å mistro dem på det. De sier også at de ikke nødvendigvis nå er opptatt av familieformer. Problemet er at forslagene som er stilt, vil virke slik. Det er derfor også spørsmålene kommer om det egentlig ikke er det det handler om, og ikke barnas beste, bl.a. når representanten Ropstad skal si hvor viktig biologi er, og viser til at mange foreldre som blir skilt, gjerne vil holde kontakt med barna sine etterpå, sjøl om de ikke har den daglige omsorgen. Jeg tror ikke det er den minste forskjell, enten du har adoptert et barn, eller om du har fått et barn ved assistert befruktning. Poenget her er at man tror at det bare er biologi som lager disse båndene, og det er det ikke. Jeg tror at det at foreldre gjerne vil ha kontakt med barna sine etter et samlivsbrudd, gjelder akkurat like sterkt enten du har kunnet lage dette barnet selv, har måttet få litt hjelp eller har vært så heldig og blitt vurdert til å kunne bli adoptivforeldre. Den store forskjellen i disse ordningene er at det ligger en vurdering av egnetheten i bunnen. For oss andre som har fått barn når vi har ønsket det sjøl, har dette aldri vært noe tema. Det var aldri noen som vurderte meg, da jeg som 19-åring ble gravid. Var jeg egnet? Nei, det var ingen som gjorde det, ingen som turte å gjøre det, og ingen som burde gjøre det heller. Mens de som faktisk ikke kan få barn sjøl, må utsettes for denne vurderingen, og da føler jeg meg ganske trygg på at det betyr at vi gjør de tryggeste vurderingene vi kan. Sjøl om dette er folk som bevisst over lang tid faktisk ønsker seg barn, hender det at de samlivene også brekker – det har man ingen garanti for. Men jeg er helt sikker på at de har akkurat samme behov for å ha kontakt med barna sine etter et samlivsbrudd og vil gjøre det i akkurat like stor grad som alle andre foreldre som er ansvarsfulle. Det har altså ingenting – tror jeg – å gjøre med hvordan dette barnet har blitt til, om man er heterofil eller homofil. Dette handler om at vi skal styrke foreldreskapet, og at vi skal styrke likestillingen av barna. Det må være det som er overordnet alt i disse sakene.