Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-06-20:
Som saksordfører for Innst. S. nr. 258, jf. Dokument nr. 8:114, skal jeg redegjøre litt for den først. Innstillingen gjelder et forslag fra representantene Alvheim og Nesvik der det bes om at Regjeringen legger godkjenningsmyndigheten for bemanningsplaner ved landets sykehjem til Helsedirektoratet, slik at pleietrengende sykehjemsbeboere sikres et faglig forsvarlig nivå på bemanningen, uavhengig av bosted. En samlet komite minner om at sosialkomiteen ved flere anledninger har påpekt at bemanningen i pleie- og omsorgssektoren er av avgjørende betydning for nivået og kvaliteten på tjenestene. De pleie- og omsorgstrengende har som et minimum krav på å få dekket sine primære behov, som f.eks. mat og drikke, hygiene, mosjon og en akseptabel døgnrytme. Dessverre avdekkes det for ofte at institusjonsbeboere til og med lider av uttørring og underernæring. Utbygging av den hjemmebaserte omsorgen, tilbudet om omsorgsboliger og en sterk vekst i antall innbyggere over 80 år gjør at de som i dag er, og de som i morgen blir, sykehjemsbeboere, jevnt over har et større behov for både medisinsk behandling, pleie og omsorg enn hva som var tilfellet for bare kort tid siden. En samlet komite mener også at behovet for aktivisering, rehabilitering og opptrening må sterkere inn i sykehjemmenes tilbud og tjenesteopplegg. Dette er viktig ikke minst fordi sykehusene i dag har en tøff utskrivingspraksis, og det er mange som må innom sykehjemmene i kortere eller lengre tid etter at de har vært behandlet på sykehus. En styrking av bemanningen vil også gi eldre på korttidsopphold en mulighet for tilbakeføring til eget hjem på en bedre måte. En slik rehabilitering har klare positive sider både velferdsmessig og økonomisk, mener en samlet komite. Bemanningssituasjonen og organiseringen innen pleie- og omsorgssektoren er etter komiteens mening også svært viktig for arbeidstakerne og deres situasjon. Dagens forhold fører ofte til sykmeldinger, utbrenthet/uførhet og «flukt» fra pleie- og omsorgsyrket. Det er også grunn til å merke seg at manglende rekruttering preger dette området i dag, og det avspeiler seg klart bl.a. i synkende interesse for utdanning til disse yrkene både på videregående nivå og høgskolenivå. I innstillingen ber et flertall i komiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, om at Regjeringen i den varslede stortingsmeldingen om kvaliteten i eldreomsorgen, som skal legges fram første halvår i 2003, utreder hvilke alternativer som vil være aktuelle for å sikre en tilstrekkelig bemanning i pleie- og omsorgstjenestene. Denne utredningen må også omfatte spørsmålet om bemanningsnormer både når det gjelder sykehjem og den øvrige pleie- og omsorgstjenesten knyttet til forskjellige organisasjonsmodeller. Denne utredningen skal også omfatte godkjenningsordninger og godkjenningsmyndighet. Dette er viktige områder som det er stort flertall for. Alle i komiteen er enige med forslagsstillerne om at de pleietrengende sykehjemsbeboerne må sikres et faglig forsvarlig nivå bl.a. når det gjelder bemanningssiden. Men det er ikke bare å sette bemanningsnormer og lage godkjenningsordninger med eventuelle sanksjonsmuligheter som er løsningen. Derfor ber også komiteens flertall om at dette forslaget blir vedlagt protokollen, og går ikke inn på realitetene i forslaget. Det er også slik, som bl.a. representanten Molvik nevnte, at det er viktig å styrke økonomien om en skal kunne øke nivået og kvaliteten innen pleie- og omsorgssektoren. Det gjelder også å øke den medisinske oppfølging og behandling innenfor sykehjemsområdet, og det tilsier at både legedekningen og pleie- og omsorgsbemanningen må styrkes hvis det skal bli en bedring ved våre sykehjem. Det en imidlertid kan merke seg, er at vi skiller lag når det kommer til en mer forpliktende formulering på økonomi. Senterpartiet og SV ber Regjeringen foreta en grundig beregning og konsekvensutredning av hva en tilfredsstillende bemanningsnormering og en nødvendig kompetanseheving innen pleie- og omsorgssektoren generelt, og for sykehjemmene spesielt, vil bety i økte kostnader for kommunene. Tallmaterialet og forslag til hvordan dette skal dekkes økonomisk, ber vi om skal legges fram i forbindelse med den bebudede meldingen om eldreomsorgen og omsorgstjenestene i første halvår 2003. Dessverre følger verken Arbeiderpartiet eller Fremskrittspartiet opp dette, selv om de i merknads form er i nærheten av slike ønsker. Jeg synes det ville ha vært riktig om vi hadde fått på bordet tallmateriale som viser hva økt kvalitet for en gangs skyld koster. Det hadde vært å konkretisere og få et realistisk og forpliktende dokument på bordet, i stedet for fortsatt kanskje å få veldig mange fine formuleringer og gode ønsker, men ikke nok forpliktende forhold, slik vi må ha her i Stortinget hvis vi skal følge opp vårt pålegg til kommunene for å få økt kvalitet. Så litt over til handlingsplanen for eldre. Eldrereformen har vært viktig, og det har vært en eldrepolitisk dugnad, slik Senterpartiet foreslo før reformen ble vedtatt i 1998. Men prognosene og behovsanalysene var for lave. Handlingsplanen har vært utvidet, først med 9 000 plasser, så fikk vi en utvidelse i fjor ved at søknadsfristen ble forlenget til 1. oktober sist høst, og etter den siste fordelingen – på grunnlag av søknadene som forelå – står 9 300 plasser igjen på søkerlisten. Regjeringens svar på dette er at det skal bygges 2 000 plasser. Etter forliket med Fremskrittspartiet blir det 3 000 plasser i tillegg. Likevel gjenstår 4 300 plasser, som ikke vil finne sin løsning innenfor reformens rammer og finansieringsordninger. Både Regjeringen og en samlet komite understreker kommunenes ansvar og frihet til selv å utforme sine bo- og tjenestetilbud ut fra lokale forhold, i forhold til innbyggernes behov og i samarbeid med den enkelte bruker. Forventningene både hos kommunene og hos brukerne har vært store, men disse forventningene blir til en skuffelse for nesten halvparten, på grunnlag av de søknadene som ligger inne nå. Eldreplanens målsetting er nådd, sies det i meldingen. Jeg mener at den ikke er det, når 4 300 plasser ikke blir realisert. Alle fylker har vekst i aldersgruppen over 80 år. Det er kommunale variasjoner, men det er likevel slik at ca. 200 søkerkommuner viser til at det er lokale behov som ikke er dekket, og disse lokale behovene bør tas på alvor. Istedenfor å la kommunene få anledning til å følge opp sine planer, blir altså 4 300 plasser strøket av søkerlisten. Behovet vil øke. Vi vet at aldersutviklingen framover gjør at vi får enda flere 80-åringer og de som er eldre. De tallene kjenner vi alle ut fra det som også står i meldingen. Utskriving fra sykehusene og spesialisthelsetjenesten betyr at sykehjemmene også vil være aktuelle arenaer for å plassere folk på overvåking, medisinsk oppfølging og rehabilitering, og det skaper også økt behov for sykehjemsplasser, nærmest på sykestuenivå. Valgmulighetene for den enkelte eldre og omsorgsplasstrengende har det også vært fokusert på her i denne salen ved at den enkelte eldre og omsorgstrengende skal kunne velge vertskommune og bosted, men da må det være en plasskapasitet som gir rom for dette, ellers blir det bare talemåter. Alle sier vi at vi skal ha den valgfriheten, men hva gjør vi med den? Det er skuffende at bl.a. Fremskrittspartiet, som ønsker å framstå som eldrepolitikkens garantister, ikke er med på en større etterkommelse av de søknadene som ligger inne nå. Det viser seg at det verbalt er gode formuleringer, men realitetene gjennom forslagene viser at det ikke er oppfølging og ansvar i forhold til å løse de problemene som ofte blir påpekt, og med rette. Da er det betimelig å antyde at det er et svarteper-spill som er ute og går her. Kommunene sitter igjen med skylden. Men Stortinget tar heller ikke sitt ansvar. Jeg trodde også at Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti skulle være med på en bedre dekningsgrad. Ikke minst er jeg skuffet over Kristelig Folkeparti, som stod sammen med oss i fjor vår med klare formuleringer om hvordan utbyggingsbehovet og målet for pleie- og omsorgsplasser skulle oppfylles. Når Regjeringen kommer med sitt tilsvar på 9 300 søknader ved å etterkomme 2 000, er det oppsiktsvekkende og må kunne betegnes som et uhørt svar på kommunenes behov og søknadsframlegg. Regjeringen lider riktignok nederlag ved at også deres egne går imot det forslaget som fremmes i meldingen, men det er likevel slik at resultatet betyr noe for dem som trenger plasser og omsorgsbehov, og det uteblir. Da er det en mager trøst at det er et politisk nederlag for en regjering som her har lagt fram en for dårlig melding, etter min mening. Bemanningsbehovet må jeg i tilfelle komme tilbake til, men det er helt klart at vi også trenger flere folk enn det Regjeringen legger opp til i denne meldingen. Jeg fremmer til slutt de forslag som Senterpartiet har lagt fram.