Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Det er personlig litt rart på slutten av en stortingskarriere å møte temaet arbeidsledighet. Jeg sier det på den måten fordi jeg tilhører en generasjon som har vokst opp med det, direkte inn på livet. Så dette har jeg ikke vært nødt til å lære meg; dette vet jeg noe om. Derfor lytter jeg til alle forslag som kan være til hjelp. Jeg oppfatter at det som er overskriften på alle de forslagene som er lagt fram her i dag, er det å tenke seg fenomenet bedrift – et sted hvor noen eier noe, og hvor noen jobber. På forskjellige måter synes jeg at forslagsstillerne har fremmet slike forslag, og derfor har jeg også valgt å være med på dem hele veien. Jeg har gjennom mitt eget liv lært meg at det å tenke større fleksibilitet i utgangspunktet kanskje kan oppfattes som å fremme noe annet enn det du tror på. Veldig ofte gir det andre løsninger når eiere er ansvarlige og skikkelige. Det er slik at de aller fleste eiere i Norge er det – det er ikke alle som er det, men de fleste er det – så den fleksibiliteten som ligger i det første forslaget, om permittering, tror jeg er et godt forslag. Jeg tror at det å utprøve SkatteFUNN er riktig også i denne sammenhengen, for vi vet jo at forskningsinnsatsen går ned. Men det å bruke det på denne måten er bra, også det å tenke seg at det finnes kompetente medarbeidere. Vi har jo i forbindelse med forskningsmeldingen sittet i komiteen og hørt at kompetente fagfolk i norske industribedrifter blir ledige. Og hvordan i all verden kan man bruke mennesker? Ja, vi vet jo at vi trenger fagfolk til undervisning og i mange andre sammenhenger. Så jeg synes det er tenkt mye og forskjellig for å prøve å fange opp en sammensatt situasjon. Så slår det meg også at i det Norge jeg har vokst opp i, hvor jeg aldri ble sosialist, men hvor jeg likevel har vært glad i uttrykket «vi bygger landet», lever vi plutselig nå i en situasjon hvor de aller fleste av oss ikke merker denne finanskrisen inn på livet. Men fordi jeg har inni hodet mitt hvordan det er for dem som har merket det en gang, har jeg også en følelsesmessig forestilling om hvordan det er. Det gjør at jeg er veldig lyttende til alle forslag som kan tenkes å bidra, være konstruktive og være skikkelige, for jeg tror at det er veldig viktig å være det. Jeg vil ikke insinuere at noen ikke er det. Tvert imot tror jeg at alle har et dypt engasjement i det. Med min politiske bakgrunn har jeg en veldig stor vilje og evne til å lytte til det å være i en bedrift, eie en bedrift, jobbe i en bedrift. Jeg oppfatter at alle de forslag som er fremmet her, går rett inn i det, og er et forsøk på å møte det på en skikkelig måte. På den måten sluttes jo finanspolitikken, som er et tema rundt oss alle, til viktige deler av det som har med kompetanse, forskning, utdanning og innovasjon å gjøre. Jeg tok bare ordet for å si dette, og også fordi jeg synes at vi i noen andre saker i kveld har vært inne på alvor som knytter seg til menneskers liv. Det har dreid seg om voksne som ikke kan lese og skrive. Vi har også hatt en sak om mobbing. På mange måter sitter vi i en utdanningskomité, men så kommer vi rett inn på den sosiale ryggmargen, på den sosiale nerven, som gjør at vi er noe. Siden den sosiale ryggmargen kanskje er min viktigste drivkraft i alt jeg har gjort i politikk, følte jeg behov for denne lille bekjennelsen en kveldsstund, også for å fremme en god sak.