Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2015-05-05:
Først takk til representanten Grung, som tar opp til debatt dette viktige temaet. Altfor mange pasienter med langvarige smerte- og utmattelseslidelser med uklar årsak opplever i dag møtet med helsetjenesten som en kamp om å få diagnose og behandling. De opplever at de ikke blir godt nok ivaretatt i spesialisthelsetjenesten, og at de blir kasteballer i systemet på grunn av manglende kompetanse på området. Når man ikke kjenner årsaken til plagene, er det ofte vanskelig å finne rett behandling. Pasienten sendes dermed mellom ulike spesialister, som nevrologer, revmatologer, spesialister i fysikalsk medisin eller psykologer og psykiatere, uten å få en diagnose og dermed heller ikke tilstrekkelig behandling. Ved inngangen til 2012 var om lag 130 000 personer uføretrygdet på grunn av ME/kronisk utmattelsessyndrom, fibromyalgi, nakkesmerter, muskel- og skjelettlidelser og uspesifiserte ryggsmerter. Det er en økning på 3 000 fra 2010 til 2011, hvor den største prosentvise økningen var i de yngste aldersgruppene. Det er ganske alvorlig. Vi vet at det i tillegg kommer andre diagnoser som f.eks. borreliose. Dette viser at situasjonen for mange er uholdbar og svært plagsom både fysisk og psykisk. Men det er også kostbart for samfunnet når så mange i sin beste alder blir stående utenfor arbeidslivet fordi de sliter og ikke kan delta. Denne gruppen har behov for og krav på et bedre behandlingstilbud enn det som tilbys i dag. Som en del av regjeringens mål om å skape pasientenes helsetjeneste er det allerede foretatt en rekke klare prioriteringer på området muskel- og skjelettsykdommer, noe som også helseministeren beskrev godt i sitt svar til interpellanten. Vi må bygge mer kunnskap og kompetanse. Samtidig må tjenestene til disse pasientene bli bedre organisert. Vi må ha mer og bedre kunnskap om sykdom og behandling. Det betyr at vi må fokusere mer på forskning, og at kompetansen til ansatte i helsetjenesten må styrkes. Samtidig må det jobbes for at møtet mellom pasient og helsetjenesten blir bedre. Det samme gjelder samhandlingen mellom helsepersonellgrupper. Vi må også få en sterkere brukerinvolvering og større medvirkning fra pasientene. Dette arbeidet er allerede godt i gang. Som helseministeren viste til i sitt svar, er det i 2014 og 2015 bevilget mer til forskning, med klare føringer om at det skal forskes mer på langvarig smerte- og utmattelseslidelser som ME, borreliose, fibromyalgi mv. Regjeringen har også styrket tilbudet til disse gruppene med 20 mill. kr som skal brukes til tverrfaglige poliklinikker og diagnosesentre i spesialisthelsetjenesten. Sentrene vil gi større mulighet til å se sammenhengen og bidra til at disse pasientene får en bedre oppfølging. Jeg er glad for at regjeringen har vært så tydelig på at forskning på muskel- og skjelettlidelser skal prioriteres, og at dette allerede nå vises i praktisk handling. Vi ser også at det i den nasjonale forskningssatsingen på muskel- og skjeletthelse nå arbeides for å knytte primærhelsetjenesten tettere sammen med forskningsmiljø i sykehus, og mellom universiteter og sykehus. Et bedre samarbeid mellom primærhelsetjenesten og forskningsmiljøene vil etter hvert gi et bedre løft. Det stilles spørsmål om verdien av kognitiv atferdsterapi eller behandlingsformer som ligner på dette. Jeg har tro på at veldig mange kan få nytte av den typen behandling. Meg bekjent finnes det gode eksempler på at personer med muskel- og skjelettlidelser eller utmattelsessyndrom har fått hjelp til å komme tilbake i jobb og skole gjennom denne formen for behandling. Et godt eksempel, som jeg har lyst til å dele med salen, er Smednes Trivselsgård på Tustna i Aure som driver AFEM – Ansvar For Egen Mestring. De kan vise til svært gode forskningsresultater og godt samarbeid med Helse Midt-Norge. Tilbudet retter seg mot målgruppene langtidssykmeldte/uføre med kroniske smerter og belastningslidelser, utbrenthetssyndrom og psykososiale problemer etter alvorlig sykdom – nettopp den typen behandling som interpellanten etterlyste.