trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Det er for så vidt riktig som Nordtun hevder, at vi har et litt annet syn på Kyoto-problematikken og CO2-utslipp enn flertallet i denne salen. Og så blander han dette plutselig sammen med kalking. Det er jo vitenskapelig bevist at svovelutslipp har medført store problemer for norske elver, og vi i Fremskrittspartiet har hvert år gått i bresjen for å øke de bevilgningene. Dette er bevist, det andre mener vi ikke er tilstrekkelig bevist. Når det gjelder vår miljøholdning, kan jeg også vise til et forslag vi hadde i finansdebatten om å la svovelavgiften gå inn i et fond som nettopp skulle gå til miljøtiltak, som skulle gå til reduksjon av svovelutslipp, slik at vi kunne oppnå målsettingene i Gøteborg-protokollen. Dette forslaget har ikke oppnådd flertall her, men vi ønsket å erstatte de fiskale avgiftene med en avgift som skulle gå til reelle miljøtiltak.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Representanten Rahm var forbauset over at Fremskrittspartiet hadde de samme prinsippene i år som i fjor; det får stå for hans regning. Han nevnte frivillige organisasjoner, og jeg kunne være fristet til å bruke den engelske betegnelsen NGO´s, Non Governmental Organisations, de skal altså være frivillige og skal stå på egne bein uavhengig av offentlig innblanding. Og det gjør de jo ikke hvis vi skal, jeg skal ikke si kjøpe, men i alle fall betale disse organisasjonene. Da står de ikke på egne bein, og er heller ikke frie. Derfor ønsker vi at disse skal stå på egne bein økonomisk og være mest mulig fri for offentlig innblanding – også økonomisk.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Fremskrittspartiets miljø-politikk baserer seg på fakta, og ikke på det som noen forskere tror på, men andre ikke tror på. Det ble mye kalk dette, men det er riktig som også denne representanten var inne på, at vi har økt bevilgningene til kalk. Vi har også sagt en del positivt om forskning på «gyro», men vi går ikke så langt som Høyre gjør. Høyre liker jo å fremstille seg som et næringslivsparti, men går faktisk nå i fremste rekke for langt på vei å undergrave vår stilling som den nest største oljeeksportøren i verden, ved at man sparker bein under bruk av fossilt brennstoff på den måten som vi ser til daglig i dag. Så vi baserer våre ting på fakta. Vi kan ikke ta konsekvensen av det som noen forskere tror, og andre ikke tror, men vi må vente til vi får dette vitenskapelig bevist.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Jeg har med interesse registrert representanten Langelands engasjement for økt bruk av gass i Norge og i Rogaland spesielt. Det skulle være en kjent sak at SV og representanten Langeland aktivt har motarbeidet selve lokomotivet for å ta i bruk gass i Norge, nemlig gasskraftverk. I innstillingen støtter SV at Regjeringen må utarbeide en helhetlig strategi for bruk av gass i Norge. SV støtter også et pionerprosjekt i Bergensområdet og et senter for bruk av gass i Haugesunds-området, i tillegg til opprettelse av et nytt organ for omlegging av energibruk i Trondheims-området. Her opptrer SV og Langeland i beste Ole Brumm-stil – og ikke bare ja takk til begge deler, men ja takk til alle tre eller alle fire. Samtidig reiser representanten Langeland rundt i Rogaland og snakker varmt om satsing på økt bruk av gass i fylket. Jeg vil derfor spørre representanten Langeland: Ville det ikke vært fornuftig å vente på den helhetlige strategien som skal komme fra Regjeringens side, før en tok stilling til dette? Og ser ikke representanten Langeland at hans støtte til alle disse prosjektene nettopp kan svekke en videre satsing i Rogaland?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Jeg registrerte i media for en tid tilbake at statsråden hadde foretatt en verdivurdering av Statkraft, og jeg ser også at statsråden ønsker å tilføre kapital til selskapet. Jeg vil på bakgrunn av dette spørre statsråden om han planlegger å legge fram en sak for Stortinget om delprivatisering og børsnotering av Statkraft. Dersom svaret på dette skulle være negativt, vil jeg be statsråden gjøre rede for de eventuelle prinsipielle forskjeller på delprivatisering av Statkraft og delprivatisering av Statoil, som Regjeringen og Arbeiderpartiet nå støtter.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Jeg vil anbefale Fremskrittspartiets stortingsgruppe å støtte forslag nr. 12, som er framsatt av Gunnar Kvassheim på vegne av sentrumspartiene.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-12-07:
I innstillingen understreker en nesten samlet komite betydningen av SFT som «en tung faglig aktør i miljøforvaltningen, både som retningsgiver og utøver». Samtidig som Arbeiderpartiet er med på slike merknader, opplever vi at Regjeringen parallelt med dette over-styrer SFT og ekskluderer SFT fra på selvstendig faglig grunnlag å vurdere CO2-utslipp i forhold til forurensningsloven i forbindelse med behandlingen av utslippstillatelsen fra Skogn-kraftverket. Som Aftenposten helt riktig sier i sin leder den 30. november: «SFT har fattet sin del av beslutningen med påholden penn.» SFT ble «i praksis bundet på hender og føtter». Og Forurensningstilsynet har for sin del ikke kommet med en eneste faglig begrunnelse for utslippstillatelsen til Skogn. Tvert imot har man fått klare rammer fra Miljøverndepartementet for sin behandling. Det har SFT-direktøren selv uttalt. Og tidligere statsminister Kåre Willoch har kalt dette for innføring av en ny statsskikk. Det er jeg helt enig i, og dette er meget uheldig. Det prinsipielt riktige ville være å la SFT gjøre jobben sin og foreta en faglig og selvstendig vurdering i forhold til forurensningsloven, og så fikk heller Miljøverndepartementet omgjøre SFTs vedtak i neste omgang ut fra politiske vurderinger og det etter hvert så berømte stortingsvedtaket fra mars. Jeg vil veldig gjerne høre representanten Nordtuns forklaring på dette. Kan representanten Nordtun forklare sammenhengen mellom merknaden om SFT som en tung og faglig aktør i miljøforvaltningen både som retningsgiver og utøver, slik vi skrev det i innstillingen, og det å frata SFT sitt selvstendige faglige ansvar på det klimapolitiske området, som jo er den største miljøpolitiske utfordringen vi faktisk står overfor? Er SFT tung og faglig på absolutt alle andre områder enn klima og CO2 ?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-12-07:
Om representanten Gjul skulle tro at jeg har en nær omgang med de personer hun nevnte, kan jeg berolige henne med at det finnes absolutt ingen kontakt verken til Gjelsten eller til Ole Kristian Furuset. Bakgrunnen for denne merknaden har heller ingen ting å gjøre med å beskytte disse gutta og deres hyttepalasser. Tvert imot er Kristelig Folkeparti og sentrum enig i behovet for ikke å særbehandle disse og la dem slippe unna i forhold til strømavgifter. Bakgrunnen for denne merknaden er behovet for å se til den lille mann, som kan risikere å få veldig store strømregninger ved veldig lavt forbruk på sin bitte lille hytte. Så er det opp til Regjeringen – som vi ber om å vurdere dette spørsmålet – om den kan finne en differensieringsmåte som gjør at man kan skille mellom disse to hensynene. Vi har ikke noe ønske om å bidra til å sponse verken den ene eller den andre, men vi ønsker en vurdering av om det er mulig å bidra til å beskytte den lille mann i så henseende. Sånn sett tror jeg ikke dette har spesielt store effekter på miljøsiden.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-12-07:
Det er interessant når Fremskrittspartiet har replikker. Da holder de fast ved det ene spørsmålet de er villig til å prioritere på miljøområdet, nemlig kalking, som er en ren reparasjonsoperasjon, og så ser de alle miljøsatsinger i forhold til det. Fremskrittspartiet reduserer stort sett miljøbudsjettet over hele linjen, og så klorer de seg fast til kalkingen. Det som har skjedd i denne sammenhengen, er at vi har klart å øke kalkingsbevilgningen. Vi opprettholder den på et stabilt høyt nivå, samtidig som vi har klart å sikre et annet forhold som også Fremskrittspartiet burde være opptatt av, nemlig å sikre Steinkjervassdraget en behandling for Gyrodactylus salaris i 2001. Det er den operasjonen vi har gjort i forhold til budsjettforliket. Vi har sikret oss at laksen nå ikke dør i stort omfang i vassdrag i Trondheimsfjorden. Det er faktisk kanskje i denne sammenheng enda mer kritisk enn kalkingsbevilgningen og de 1,5 mill. kr som det her dreier seg om. Jeg synes vi har fått til en ganske god løsning. Med den operasjonen sentrumspartiene og Arbeiderpartiet i fellesskap har gjort, har vi fått til den beste løsningen for laksen. Så til prosessindustrien og svovelavgiften. I forbindelse med finansinnstillingen fikk vi gjennomført en halvering av den avgiften nettopp av hensyn til industrien. Men vanligvis har man vært skeptisk til å øremerke ulike avgifter til fond, fordi det kan bli uryddig. Dette er en vanlig finanspolitisk argumentasjon. Men vi har i ulike sammenhenger vært åpne for å vurdere den type forslag. For Kristelig Folkeparti vil det være avgjørende hvordan miljøgevinsten vil slå ut ved bruk av den type virkemidler. Så jeg vil ikke avvise at vi på sikt kan være interessert i å få en utredning av dette forslaget og få vurdert miljøgevinsten av det. Det er det som kommer til å avgjøre Kristelig Folkepartis holdning til dette spørsmålet. Men vi må altså være oppmerksom på at det ikke i alle tilfeller er klokt å splitte opp i mange miljøfond og øremerke mange miljøavgifter. Da kan også miljøtiltak bli avhengig av pengene fra avgiftene, slik at de ikke løses, fordi man trenger inntektene til miljøtiltakene. Det spørsmålet vil vi derfor ha utredet. Det er mitt svar på Korsbergs replikk.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-12-07:
Det er svært hyggelig å høre representanter fra Høyre prise så høyt forslag som «luftslottet» sentrumsregjeringen kom med, og som de ønsker en betydelig sterkere satsing på. Det er vi veldig glad for og veldig fornøyd med. Jeg er enig med representanten Bent Høie i at dette var et av de meget gode forslagene som regjeringen Bondevik kom med. Det var en betydelig satsing, som har bidratt til store ringvirkninger – etter det jeg forstår, ca. 400 mill. kr samlet i satsing. Dette er selvfølgelig ikke et kuttforslag fra arbeiderpartiregjeringen som vi har noe stort behov for å forsvare. Det vi nøkternt kan slå fast, er at vi ikke kom lenger i forhold til å øke pakken som skulle gå til denne sektoren, slik at vi også kunne sikre ytterligere bevilgninger til DEMO 2000. Det jeg likevel vil påpeke, er at det ligger 20 mill. kr til satsing på CO2-frie gasskraftverk i budsjettet fra Olje- og energidepartementet. Det ligger likeledes to andre forslag som jeg tror vil ha effekt i forhold til teknologiutvikling for petroleumsindustrien. Det ene er 500 mill. kr mer til Forskningsfondet, som vi fikk på plass i budsjettforliket, og det andre er 100 mill. kr til forskningsopptrapping i budsjettet, som nå kommer til å komme under KUF. Det må vi også sikre går til energiforskning og til forskning i forhold til petroleumsteknologi. Vi skal bidra til det på vår måte, og jeg tror også at statsråden som har ansvaret for dette området, er like interessert som vi i å sikre at dette forskningsarbeidet ikke trappes ned, men tvert imot får høy prioritet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-12-07:
Energiøkonomisering og nye fornybare energikilder var et satsingsområde i energimeldingen, 5 milliarder kr over ti år stod sentrum og Arbeiderpartiet sammen om. Likevel ligger vi nå godt under dette målet ved budsjettet til tross for den økningen som budsjettforliket sikret. Her har statsråden et særlig ansvar for å sikre oppfølging av meldingen. Jeg er derfor glad for de positive signalene om et pliktig grønt sertifikatmarked. Men også på bevilgningssiden må vi følge opp. Med flere konvensjonelle gasskraftverk på det norske markedet vil lønnsomheten i slike nye fornybare energikilder bli mindre, de vil lettere bli utkonkurrert, og i tillegg vil CO2-frie gasskraftverk også bli mindre lønnsomme. I vedtaket av 9. mars, som Akselsen hadde regien på, så vidt jeg forstår, ligger det egentlig en blankofullmakt til nye gasskraftverk uten begrensninger. Det kan på dette grunnlaget bli gitt et ubegrenset antall gasskrafttillatelser fra SFT med den instruks de nå har fått under Arbeiderpartiets nye statsskikk. Samtidig sier forskerne som står bak undersøkelsen om gasskraft og klimautslipp, at det er stor usikkerhet om dette faktisk bidrar til klimaforbedringer. Siden olje- og energiministeren har en slik klippefast tro, så vidt vi da forstår, på at bygging av gasskraftverk i Norge reduserer klimautslippene, har jeg et spørsmål til statsråden: Hvor mange gasskraftverk må til for å få bukt med klimaproblemene: 3,10, 15 eller flere? Jeg regner med at statsråden er så gjennomtenkt på dette området at det er enkelt for ham å gi et konkret tall. Jeg vil gjerne ha svar på dette spørsmålet. Det ville være nyttig i de videre debatter om hvordan SFT skal forholde seg til den nye statsskikk som er etablert.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-12-07:
La meg bare først få avvise representanten Sanners fortolkning av komitemerknadene. Det er ikke slik at vi setter spørsmålstegn ved hele enøksatsingen. Det ville være stikk i strid med det som var en del av budsjettforliket, nemlig at dette er et formål som har en meget høy verdi, og som vi ønsker større satsing på. Det derimot denne komitemerknaden inneholder, er et ønske om å legge inn også andre typer tiltak i enøkposten, og sikre at man får en enda bedre utnyttelse av midlene. La meg først bare understreke det. Så har jeg behov for å komme med en avsluttende kommentar knyttet til SFTs rolle. Hvis jeg oppfattet statsråden riktig, skulle Miljøverndepartementet i konkrete saker, som utslippstillatelser, f.eks. i Skogn, gi retningslinjer for den faglige behandlingen – hvis jeg ikke husker feil, var det det uttrykket som ble brukt – og for vurderingen i forhold til forurensningsloven. Dette er SFTs prerogativ. Med dette svaret, som også kom to ganger, kan jeg ikke forstå annet enn at Regjeringen bekrefter at den faktisk overstyrer SFTs faglige vurderinger. Jeg kan ikke forstå dette som noe annet enn en underminering av SFTs faglige integritet. De svar vi har fått i debatten i dag, viser etter min vurdering at en ny statsskikk er i ferd med å bli etablert når det gjelder arbeidsdelingen mellom departementer og underliggende direktorater. Det noterer vi oss. Og jeg kan i hvert fall love at vi vil komme tilbake til dette spørsmålet i senere debatter. Jeg oppfatter det som relativt oppsiktsvekkende det som er i ferd med å skje, og det trenger en prinsipiell debatt, som vi vil komme tilbake til ved første anledning, den 18. desember.
Bent Høie (Høyre), 2000-12-07:
Først vil jeg si meg enig i det Tore Nordtun startet med, nemlig satsingen på bruk av naturgass på land. Det er helt åpenbart at med den kraftige kritikken som nåværende statsråd Akselsen kom med under den forrige regjeringen i den forrige budsjettdebatten om deres satsing på naturgass, så må Regjeringen her følge opp. Men problemet er at de følger ikke sterkt nok opp, og det skal vi komme tilbake til. Men Tore Nordtun tok også opp PCB-problematikken, og han beskrev på en utmerket måte hvilke alvorlige utfordringer vi her står overfor. Både Regjeringen og Stortinget har tidligere omtalt dette som en av våre farligste forurensninger og en av våre største utfordringer. Svaret fra Regjeringen og sentrum på denne utfordringen er i dette statsbudsjettet en økning på 2 mill. kr. Det er en økning som på ingen som helst måte står i forhold til den beskrivelsen som både Tore Nordtun og Regjeringen har kommet med i denne saken. Så sier Tore Nordtun at vi trenger flere planer. Nei, i denne saken trenger vi ikke flere planer, i denne saken trenger vi en offensiv satsing og konkrete tiltak. Hvordan vil Tore Nordtun beskrive den satsingen som Regjeringen legger opp til her – altså 2 mill. kr – i forhold til den beskrivelsen som han selv har gitt av dette problemet?
Bent Høie (Høyre), 2000-12-07:
Regjeringen Bondevik tok initiativet til DEMO 2000 som et spleiselag mellom industrien og myndighetene for å få til en økt satsing på forskning og utvikling og demonstrasjon av denne. Det har vært en suksess. Gjennom de 180 mill. kr som staten har bidratt med i de to siste årene, har næringen selv stilt opp med 450 mill. kr. Prosjektet har bidratt til både å øke verdien av våre ressurser på norsk sokkel, og ikke minst har det bidratt til å gi norsk teknologi et forsprang internasjonalt. Gjennom budsjettprosessen kom det klart fram at det forslaget til reduksjon som Regjeringen her har foreslått, får enda mer dramatiske konsekvenser enn det som det i utgangspunktet så ut til, ved at 30 mill. kr allerede er disponert gjennom de tiltakene som er igangsatt. Det vil si at det i realiteten gjenstår kun 20 mill. kr til nye prosjekter, altså en tilnærmet styrt avvikling av dette prosjektet. Hvilken tiltro kan industrien ha til myndighetene når en går inn på denne type spleiselag som raskt avvikles fra myndighetenes side? Følte ikke sentrumspartiene gjennom budsjettforhandlingene et ansvar for å sikre en fortsatt satsing på dette prosjektet, som innenfor denne sektoren kanskje må sies å være Bondevik-regjeringens største suksess i forhold til å få til en industriutvikling?
Bent Høie (Høyre), 2000-12-07:
Da Arbeiderpartiet overtok regjeringsmakten i vår, gikk de høyt på banen med å slå fast at de skulle starte et arbeid med å modernisere offentlig sektor. Til nå har vi sett svært lite av dette. Spesielt i det statsbudsjettet som nå er lagt fram, er det veldig lite eller ingenting som står, i forhold til de utsagnene som den gang kom. Senere har ambisjonene som har blitt uttalt, heller ikke dempet seg, bl.a. gjennom statsråd Jørgen Kosmos uttalelser om at han vil gå av innen to år hvis han ikke har fått til noe. Men samtidig lar resultatene vente på seg. I Miljøverndepartementets ansvarsområde er en preget av at en har en topptung og byråkratisk styring, mens satsingen på de områdene som virkelig betyr noe – som forskning, som opprydning i gamle miljøsynder, f.eks. innenfor PCB, som støtte til frivillige organisasjoner – lider under at en ikke har evnen til å omprioritere. Det ville vært mye bedre for miljøet om også miljøvernministeren hadde satt i gang et betydelig opprenskningsarbeid innenfor sitt eget ansvarsområde, og snudd pyramiden og latt midlene heller gå til de områdene der en virkelig oppnår resultater. Et godt eksempel på dette er Lokal Agenda 21-koordinatorene rundt omkring i 13 fylker, som er koordinert gjennom KS-systemet. Disse midlene kunne med fordel heller blitt brukt til frivillige organisasjoner, slik at vi hadde fått konkrete resultater rundt omkring i kommunene. Når vil statsråden sette i gang opprydningsarbeidet innenfor sitt eget ansvarsområde? For det er miljøresultatene som betyr noe, ikke hvor mange ansatte en har i de ulike organene.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-12-07:
Jeg vil gjerne følge opp noe av det som Tore Nordtun var inne på om det motsetningsfylte i Fremskrittspartiets politikk på miljøsiden. Den er fylt av motsetninger, og jeg vil gjerne påpeke en til. De frivillige organisasjonene i Norge er viktige bidragsytere i den offentlige debatten. De har vært pådrivere i viktige prosesser som har resultert i at også vi som politikere har grepet tak i utfordringer som vi kanskje tidligere ikke har vært våkne for. Kristelig Folkeparti er opptatt av å tilrettelegge for at det frivillige Organisajons-Norge kan fungere på en god måte, litt uavhengig av om de er såkalt politisk korrekte eller ikke. Det som forundrer meg, er jo at Fremskrittspartiet gjerne også vil fremstå med den samme profil i forhold til de frivillige organisasjonene, men samtidig legger de inn en merknad i innstillingen som vi behandler i dag, hvor det heter at Fremskrittspartiet er på «prinsipielt» grunnlag imot enhver form for offentlig støtte til frivillige organisasjoner. La meg peke på at dette er det samme som stod i innstillingen i fjor. Og da jeg konfronterte representanten Vaksdal med dette i et replikkordskifte i fjor, uttrykte Vaksdal at det var et arbeidsuhell. Og da må jeg stille Vaksdal spørsmålet: Hvor ofte kan man tillate seg arbeidsuhell i innstillinger i en budsjettbehandling? Er dette et arbeidsuhell, eller kan vi fortsatt regne med at Fremskrittspartiet vil stille opp for det frivillige Norge?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-12-07:
Statsråden avsluttet sitt innlegg med problematikken omkring SFT, gasskraftverk og Skogn, men fikk ikke tid til å resonnere ferdig. Jeg vil derfor utfordre henne litt på den problematikken: Dette har vært et tema som har vært omfattende debattert i løpet av de siste dagene. Ikke minst har Kåre Willoch, tidligere statsminister og Høyre-mann, vært veldig kritisk til den måten Regjeringen har håndtert dette på – han har for så vidt også vært kritisk til sitt eget parti, Høyre – når det gjelder SFTs rolle i framtiden i forhold til forurensningsproblematikk og utslippsproblematikk knyttet til gasskraftsaken. Nå henviser statsråden i sitt innlegg til et stortingsvedtak som skulle være tindrende klart. Det er i og for seg ikke det avgjørende punktet i vår kritiske bedømming av den måten Regjeringen har håndtert dette på. Det som er den faktiske situasjonen, er jo at SFT ikke har fått anledning til å komme med en eneste faglig begrunnelse. Tvert imot er det veldig mye som taler for at SFT har fått klare rammer å forholde seg til når det gjelder faglige vurderinger. Kan statsråden si seg enig i det Kåre Willoch også påpeker, at vi ved en slik praksis snakker om en ny statsskikk? Og kan statsråden eventuelt være villig til å bidra til at vi kan få en prinsipiell debatt om hvilken rolle SFT skal ha i framtida, også i forhold til spørsmålet om CO2, og ikke bare i forhold til alle andre, såkalte uproblematiske spørsmål som alle synes å være politisk enige om?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-12-07:
Vi opplever et tidsskille i miljøpolitikken, hvor den gamle miljøpolitikken, som var forbundet med striskjorte og havrelefse, og hvor det ble konstruert et motsetningsforhold mellom verdiskaping og miljø, er på vei ut, mens en ny og moderne miljøpolitikk er på vei inn. Internasjonalt ser vi at det er de liberale og konservative partiene som har gått i front for å skape den nye miljøpolitikken som har fokus på kostnadseffektivitet, på internasjonalt samarbeid og på forskning og teknologisk utvikling. Det er med utgangspunkt i forvalteransvaret at Høyre, også i Norge, ønsker å ligge i front innenfor den nye og moderne miljøpolitikken. Jeg hadde håpet at vi også kunne ha Fremskrittspartiet med på det laget i og med at Fremskrittspartiet i hvert fall i en del sammenhenger ønsker å markere seg som et parti på høyresiden i norsk politikk. Går man igjennom Miljøverndepartementets budsjett og også helheten i Fremskrittspartiets politikk, så ser man at det er ikke bare internt i partiet at Fremskrittspartiet bruker sterk lut. Man bruker også meget sterk lut når man vasker Miljøverndepartementets budsjett. Alt som har med forebygging og føre var-prinsippet å gjøre, men også innenfor forsk-ningsområdet, bruker man både dolker og økser for å få ut fra budsjettet, bortsett fra ett område, som også har vært inne i debatten før i dag: kalk. Når det gjelder kalk, er Fremskrittspartiet patent, og mer patent enn noen andre – her skal det virkelig brukes penger. Men det er etter at skaden er skjedd. Når vi ser på forebygging, føre var og forskning for å unngå og begrense fremtidige skader, er Fremskrittspartiet borte vekk. På Fremskrittspartiets landsmøte ble det signalisert at nå skulle man moderere seg, nå skulle man få en ny miljøpolitikk. Man hadde vel til og med ambisjoner om å få laget et miljøpolitisk program, man laget det ikke selv, men man satte det ut på anbud. Hvor er det blitt av den nye miljøpolitikken fra Fremskrittspartiet, og hva er det den inneholder? Det hadde det vært spennende å bli innviet i.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-12-07:
Det er et viktig spørsmål representanten Hornslien tar opp, og her har Arbeiderpartiet og Høyre litt forskjellige innfallsvinkler. Mens Arbeiderpartiet har lagt seg på en konfliktøkende linje, har Høyre lagt seg på en konfliktdempende linje. Jeg kan godt nevne kommuner. Både Asker, Bærum og Nøtterøy er tre høyrestyrte kommuner som har lagt ned mye arbeid i finne frem til avtaler med grunneierne, bl.a. når det gjelder å etablere kyststier. Hvis vi ser på hva som har skjedd de senere år, har Arbeiderpartiet foreslått å kutte i bevilgningene til båndlegging av friluftsområder. Høyre har foreslått å øke de bevilgningene. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet nå for neste års budsjett ønsker å øke bevilgningene, men ikke på langt nær så mye som Høyre. Vi mener at dette er et konfliktdempende tiltak, hvor staten går inn og kjøper eiendommer som kan legges ut til friluftsområder. Jeg viser videre til at Høyre i Stortinget fremmet et forslag om at deler av de forsvarseiendommene som skal legges ut for salg, legges ut til friluftsområder, og at det skal prioriteres. Det stemte Arbeiderpartiet imot. Vi mener at det er galt å bruke statens makt for å tvinge kommunene til å føre en politikk som vi mener kommunene i større grad selv kan ivareta. Det er forskjell på kommunene. Vi mener at dette er et område hvor det er vesentlig at det er det lokale selvstyret som råder, og vi tror at den lokale ordfører eller det lokale kommunestyreflertallet i større grad vil kunne finne frem til konfliktdempende tiltak, og finne frem til gode avtaler med grunneierne.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-12-07:
SFTs rolle ligger fast. SFT skal drive sitt arbeid innenfor de bindinger som ligger i forurensningsloven. Det ble også nedfelt i innstillingen som ble behandlet i Stortinget 9. mars. Det nye er at sentrumspartiene nå ønsker at Stortinget skal vedta at SFT skal drive sitt arbeid uten bindinger. Og da må det også være uten de bindinger som ligger i forurensningsloven. Det blir spennende å se om SV har tenkt å stemme for dette forslaget, eller om det er slik at sentrumspartiene rett og slett finner ut at dette forslaget var litt vel kreativt, og at det blir trukket i løpet av debatten. Representanten Langeland tilhører den gamle skole i miljøpolitikken. Det er ikke skikkelig miljøpolitikk før det smerter. Det ser vi særlig i klimapolitikken. Høyre mener at det skal settes ambisiøse mål i klimapolitikken, og at vi skal ha ambisiøse mål for å redusere klimagassutslippene. Men det må være på globalt nivå. For dette er et internasjonalt problem som må løses gjennom internasjonale organer, og gjennom fleksible gjennomføringsmekanismer og kostnadseffektive tiltak. Hvis det er slik at vi kan redusere utslippene mer ved å investere i utslippsreduserende tiltak i andre land, betyr det ene og alene at vi kan komme lenger. Men hvis det er slik at alle innenfor sin egen lille boble, eller innenfor sine egne nasjonale grenser skal foreta alle utslippskuttene, betyr det rett og slett at vi ikke kan komme så langt som vi må for å få kontroll over klimaproblemet. Jeg tror SV ønsker å få kontroll med dette og mener det beste, men man gjør det gode til det bestes fiende når man er så ene og alene fokusert på nasjonale tiltak, og ikke ønsker å se hvordan vi kan løse dette gjennom internasjonale løsninger.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-12-07:
Her ser vi en av de vesentlige forskjellene på Fremskrittspartiet og Høyre. Jeg har ingen problemer med verken å se eller å erkjenne at det er forskere som også gir Fremskrittspartiet ryggdekning. Men det spørsmålet vi må besvare, er: Tar vi sjansen? Skal vi sette vår lit til at noen forskere, de som ikke tror på klimaproblemene, har rett, mens alle de andre tar feil? Det er det som er det kritiske spørsmålet. Skal vi ha en faktabasert miljøpolitikk som Fremskrittspartiet legger til grunn, eller skal vi i tillegg legge vekt på føre var-prinsippet? Høyre legger, i likhet med både sentrum, Arbeiderpartiet og SV, vekt på føre var-prinsippet, og at det skal være styrende for miljøpolitikken. Fremskrittspartiet er sterkt urolig for hva dette kan bety for norsk næringsliv. Jeg er av en annen oppfatning. Jeg mener man heller må se på dette som en utfordring, og heldigvis ser store deler av næringslivet på Kyoto-avtalen som en stor utfordring og som en mulighet til å få nye teknologiske kvantesprang og muligheter til å vinne i den konkurransen som vi nå ser foregår, om å være de beste innenfor miljøområdet. Jeg er ikke så veldig bekymret for at vi ikke skal komme i land med Kyoto-avtalen. Det gjøres her et stort poeng av at man ikke har kommet i mål i løpet av de tre årene. Hvis man ser for seg hvilke dimensjoner det er på denne avtalen, er det ikke så rart at landene bruker noe tid på å komme frem til enighet. Jeg er enig i at det haster, men samtidig, når vi ser hvor lang tid man bruker her i Stortinget på å bli enige om en budsjettavtale, ja, det gikk vel nærmere 50 dager hvor det ble smelt med dører og ble flere brudd underveis, er det ikke så rart at man bruker noe tid på å komme frem til en internasjonal avtale med så store dimensjoner som Kyoto-avtalen har.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-12-07:
Statsråden har et prisverdig og stort engasjement i forhold til aktiviteten på sokkelen og ikke minst til ringvirkningene for fastlandsindustrien. Skal vi sikre et høyt aktivitetsnivå og verdiskaping også i fremtiden, er vi avhengig av et høyt nivå på forskningsinnsatsen og teknologiutviklingen. Jeg vil henlede statsrådens oppmerksomhet på det kraftige kuttet som er foretatt på DEMO 2000. DEMO 2000 ble iverksatt sommeren 1999, i et samarbeid mellom myndighetene og industrien, og det lå klare forpliktelser i forhold til hva myndighetene skulle bidra med, samtidig som industrien forpliktet seg i forhold til hva de skulle bidra med. Så langt har industrien overoppfylt sine forpliktelser. Det er nå tildelt midler til 48 utviklingsprosjekter, og leverandørindustrien og oljeselskapene har forpliktet seg til å skyte inn 450 mill. kr. Dette vil få store konsekvenser i fremtiden i forhold til det å kunne utvinne mer, å få mer ut av ressursene. Nå har vi fått et brev fra formannen i styringsgruppen for DEMO 2000, hvor han skriver at kuttet vil bety at DEMO 2000 ikke kan videreføres, med unntak for de prosjekter som allerede er satt i gang. Er statsråden kjent med hvilke konsekvenser det kraftige kuttet i DEMO 2000 vil få? Og dernest: Ser statsråden også at dette kan få negative konsekvenser for fremtidige samarbeidsprosjekter mellom myndighetene og industrien når det er myndighetene som ikke greier å oppfylle de forpliktelsene man har påtatt seg i tider da det var behov for å øke aktiviteten?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-12-07:
Etter siste innlegg er jeg fristet til å ønske representanten Halvorsen lykke til i nominasjonen. Når jeg tegner meg til en kort merknad, er det på grunn av statsråd Akselsens svar på mitt spørsmål om DEMO 2000 som jeg ikke finner helt tilfredsstillende. Jeg har stor forståelse for Regjeringens behov for å tøyle de offentlige utgiftene. Men nå er det faktisk slik at man gjennom forhandlingene med sentrum fant rom for å øke bevilgningene på Akselsens budsjett med 55 mill. kr. De midlene har gått inn i enøkprosjekter, og det er enøkprosjekter som komiteen har satt spørsmålstegn ved effekten av, midler som vil kunne avføde behov for nye offentlige subsidier, mens vi vet at midler som investeres innenfor DEMO 2000, vil bidra til økt verdiskaping. Jeg vil gjenta mine to spørsmål til statsråden. Det første spørsmålet var om statsråden er innforstått med at DEMO 2000 ikke kan videreføres utover de prosjektene som er satt i gang. Dette er i henhold til et brev fra styreformannen for DEMO 2000. Det andre spørsmålet gjelder hvilke konsekvenser det får for fremtidig samarbeid mellom myndighetene og industrien. Det spørsmålet aktualiseres ytterligere av statsrådens svar på mitt spørsmål, fordi han viste til at det nå går bedre innenfor petroleumsindustrien, og at de derfor kan ta en større tyngde selv. Det var nok ingen forutsetning som industrien var kjent med da de inngikk samarbeidet med myndighetene. Og dernest er også leverandørindustrien, som jeg vet statsråden er meget opptatt av, en viktig partner i dette samarbeidet, og for leverandørindustrien kan man ikke snakke om en like sterk oppgang som det man har innenfor den mer petroleumsrettede virksomheten. Som sagt: Er statsråden kjent med at dette betyr en nedtrapping av DEMO 2000, med de konsekvenser det kan få for fremtidig verdiskaping? Og hvilke konsekvenser ser statsråden for det fremtidige samarbeidet mellom myndigheter og industri?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-12-07:
Det fremgår av innstillingen hvordan Høyre forholder seg til de fleste spørsmål. Jeg vil likevel be sentrumspartiene og SV å gjøre forslag nr. 6 om til et oversendelsesforslag. Her tar man opp spørsmålet om et gassorgan som skal lokaliseres til Haugsundsområdet. Det er et forslag som Høyre vil vurdere når Regjeringen legger frem sin sak til våren. Jeg synes ikke det er naturlig å ta stilling til det forslaget nå, så jeg vil anmode om at det gjøres om til et oversendelsesforslag. Det samme gjelder forslag nr. 10, fra Fremskrittspartiet, om å børsnotere og delprivatisere Statoil. Det er velkjent at det vil bli lagt frem en sak om dette før jul, og jeg mener det vil være unødvendig å stemme ned et slikt forslag nå. Men dersom Fremskrittspartiet ikke omgjør det til oversendelsesforslag, vil jeg anbefale Høyre å stemme for forslaget. Når det så gjelder forslag nr. 12, vil jeg anbefale Høyre å stemme imot det. Her fremkommer det at Statens forurensingstilsyn «uten bindinger» skal behandle utslippssøknader. Det vil i realiteten bety at hele forurensningsloven må oppheves, for den legger jo mange bindinger på SFTs virkeområde. Høyre stemmer selvfølgelig imot det forslaget.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
At representanten Frafjord Johnson og sentrumspartiene har et ekte og brennende engasjement for natur og miljø, betviler jeg ikke. Men av og til slår de helt kontra, og det har de tydeligvis gjort i ett tilfelle i denne budsjettinnstillingen. Det er riktig at Arbeiderpartiet og sentrum i fellesskap har funnet tiltak for å begrense forbruket av strøm. Men faktum er at den høyeste økningen i forbruket av strøm ser vi på fritidseiendommer og hytter. Vi ser at rikfolk bygger seg svære hyttepalasser, og strømforbruket utarter i enkelte tilfeller til nærmest det vulgære. Enøk-senteret i Oppland har gjort beregninger som viser at hyttene i Hafjell forbruker mer strøm enn et helt boligfelt med helårsboliger på Lillehammer. For å stoppe denne negative utviklingen hadde jeg forventet at sentrum tok initiativ til å øke prisen på hyttestrøm, men isteden skjer altså det motsatte. I budsjettinnstillingen foreslår faktisk sentrum å redusere prisen på hyttestrøm, stikk i strid med all logikk. Representanten Frafjord Johnson kan kanskje fortelle hvem som har forledet sentrum til en sånn miljøpolitisk kortslutning. Er det det tidligere alpinesset Ole Kristian Furuset, med 460 m2 hytte med boblebad og 28 sengeplasser? Eller er det Bjørn Rune Gjelsten, med 1 000 m2 hytte med tilhørende herligheter? I hvert fall har ikke sentrum lyttet til Turistforeningens leder, Øystein Dahle, som foreslår å femdoble prisen på hyttestrøm. Heller ikke kan Frafjord Johnson ha lyttet til sin tidligere regjeringskollega, Marit Arnstad, som den 3. mars i år uttalte til Dagbladet at hun kunne tenkt seg å øke elprisen for hytter.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Sur nedbør er et resultat av luftforurensning, og det er derfor skuffende å være vitne til at budsjettforliket denne gangen reduserer bevilgningen til kalking av vassdrag. Det er viktig å begrense forurensende utslipp ved hjelp av teknologi samt bevilge nok midler til å redusere skadevirkningene. Svovelutslipp er forurensning. Det ønsker bl.a. prosessindustrien å gjøre noe med, og prosessindustrien ønsker at avgiften skal gå inn i et miljøfond som skal finansiere rensetiltak. Det syntes vi i Fremskrittspartiet var fint, og derfor fremmet vi under finansdebatten følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen legge frem forslag om opprettelse av et fond, hvor svovelavgiften fra prosessindustrien går inn. Dette fondet skal brukes til miljøforbedrende tiltak innen prosessindustrien.» Med andre ord: Her er det snakk om en ren miljøavgift som utelukkende vil gå til finansiering av rensetiltak. Da blir det for meg helt uforståelig at Kristelig Folkeparti, som ivrer for bl.a. en Kyoto-avtale som ingen kjenner de økonomiske konsekvensene av, stemte imot et slikt miljøvennlig forslag som vi fremmet. Derfor vil jeg spørre representanten Frafjord Johnson om hvorfor Kristelig Folkeparti stemte imot opprettelsen av et fond som skulle brukes til miljøforbedrende tiltak innen prosessindustrien og dermed være med på å forbedre miljøet. Og hvorfor vil ikke Kristelig Folkeparti være med og bevilge mer penger, som det er behov for, til kalking av elver og vassdrag?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Da Kyoto-avtalen ble klubbet igjennom for tre år siden, ble den av Høyre bokstavelig talt rost opp i skyene som et historisk første skritt for å bremse såkalt global menneskeskapt klimaendring. Etter hvert har det gått svært så trått med avtalen. Årsakene til det er mange. Økonomisk byrdefordeling er én årsak, og mangel på tro på dommedagsprofetene i FNs klimapanel er en annen. Det er mange forskere som stiller seg svært tvilende til FNs klimapanel, og det har jeg vist til tidligere i denne salen. Jeg vil bare vise til et nylig eksempel, nemlig en artikkel som stod i Aftenposten 1. desember, der forsker Pål Brekke viser til at solaktivitet og ikke CO2 kan være hovedårsaken til en temperaturøkning. Som representanten Sanner sikkert er klar over, er det på forskerhold mange som er kritisk til FNs klimapanel. Tar representanten Sanner og Høyre innover seg nyere forskning som er kritisk til FNs klimapanels spådommer? Nå liker Høyre å profilere seg som et parti for næringslivet, men ser ikke representanten Sanner konsekvensen av Kyoto-avtalen, som vil medføre en kraftig svekkelse for olje- og gassindustrien, som i dag er Norges viktigste industri? Ser ikke representanten Sanner også faren for konkurransevridning og dermed tap av norske arbeidsplasser?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Som det fremgår av komiteens merknader, er bevilgningene til elektroniske sjøkart en prioritert sak for Stortinget. Dette er et av de viktigste sikkerhetstiltak til sjøs staten kan bidra med. Stortinget har tidligere bedt Regjeringen trappe opp bevilgningene til elektroniske sjøkart, slik at behovet kan dekkes innen 2006, noe også en enstemmig komite har understreket i budsjettene for både 1999 og 2000. Jeg må si at jeg ble svært forbauset over at Regjeringen glatt og nærmest arrogant har utsatt den målsettingen med ti år. Som komiteens leder sa i sitt innlegg, kjenner alle til behovet for midler til elektroniske sjøkart, og at man skulle være ferdig innen 2006. Men hvis alle kjenner til det, må jeg spørre statsråden: Hvorfor var det kuttet slik at målsettingen ble utsatt i ti år? Var det et arbeidsuhell, eller har statsråden oversett det Stortinget har sagt i to år på rad?
Anders Hornslien (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
Representanten Sanner var så vidt inne på i sitt innlegg at noe av det viktigste innenfor miljøpolitikken er å sikre tilgang for allmennheten til viktige naturperler. Et av de største problemene har vært at tilgangen til kysten, særlig i de befolkningstette strøkene på Øst- og Sørlandet, de siste årene har blitt dramatisk redusert. De siste 30 årene har tilgangen for allmennheten til kystperler langs Oslofjorden blitt redusert med 75-80 pst. Allikevel skriver Høyre i sine merknader sammen med Fremskrittspartiet at de «er sterkt bekymret over signalene om nye statlige direktiver og lover når det gjelder strandsoneproblematikken. En rekke kommuner langs kysten har funnet frem til gode løsninger for å sikre allemannsretten i et samarbeid med grunneierne». Jeg vil gjerne at representanten Sanner redegjør for Stortinget for hvilke kommuner – og særlig de kommunene som er Høyre-styrt – han mener har funnet fram til gode løsninger for å sikre allemannsretten. Jeg tror vi kan si at i det sentrale østlandsområdet er det i hvert fall én kommune som har funnet en god løsning på dette. Det er Tjøme kommune, som har sikret allemannsretten på en god måte i samarbeid med grunneierne. Det er bare ett vesentlig problem med det for representanten Sanner, i forhold til Sande, Nøtterøy og Sandefjord, som i motsetning til Tjøme har begrenset allemannsretten betraktelig, og det er at Tjøme kommune er arbeiderpartistyrt, mens de andre kommunene er Høyre-styrt. Så mitt spørsmål til representanten Sanner er: Når han går mot statlige direktiver, men mener at det finnes eksempler på kommuner som praktiserer dette på en god måte, som sikrer den retten som publikum skal ha til å nyte naturperlene, betyr det at han kommer til å anbefale folk å stemme Arbeiderpartiet i kommunene? For det er det siste tiltaket han sitter igjen med for å sikre den allemannsretten som han i hvert fall påberoper seg å ville ha når det gjelder forsvarseiendommene, noe jeg for øvrig er helt enig i.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-07:
Av og til kan ein lura på om Høgre er eit lite miljøparti, eller om det ikkje er det. For i tale høyrest det ofte ut som om det er miljøpolitikk ein snakkar om. Men så kan ein gå til dei praktiske tinga – som ein ofte må gjera i budsjetta. Og då er det riktig at Høgre har ein analyse av klimaproblema som for så vidt er i samsvar med stortingsfleirtalet, nemleg at det er eit behov for reduksjonar av klimagassutslepp. Men så er det då spørsmål om kva dei konkrete miljøhandlingane frå Høgre inneber. Blir det mindre klimagassutslepp om ein reduserer bensinavgifter og sørgjer for at det blir auka bilkøyring? Blir det mindre klimagassutslepp av det? Det er det vel ingen som hevdar, så vidt eg veit. Blir det mindre klimagassutslepp dersom ein bygger gasskraftverk på gasskraftverk, nå sist i Skogn, som Høgre og Arbeidarpartiet tvingar igjennom, med 2 mill. tonn CO2-utslepp? Blir det mindre klimagassutslepp av det? Og blir det mindre klimagassutslepp av å kutta i tilskot til alternativ fornybar energi med 70 mill. kr, slik Høgre gjer? Er ikkje det å gå motsett veg i forhold til miljøet? Og når ein ser på dei konkrete handlingane, fell på ein måte mykje av den argumentasjonen som av og til kan høyrast litt positiv ut, vekk. Så til SFT. Eit fleirtal seier i budsjettinnstillinga at SFT skal vera ein tung fagleg aktør i miljøforvaltinga – ein tung fagleg aktør. Den 9. mars gjennomførte Høgre og Arbeidarpartiet ein slags politisk kastrering av SFT, i og med at ein ikkje fekk lov til å meina noko om gasskraft. Er det slik at Høgre nå ønskjer å gjenoppretta SFT som det kontroll- og tilsynsorganet det eigentleg var meint å vera?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-07:
Nei, det er ikkje jul ennå. Det er faktisk slik at vi følgjer opp Regjeringa sitt forslag, men me går eit skritt vidare. Regjeringa sa at dei ønskjer å legga det nye energidirektoratet til Trondheim. Det seier SV ja til. Men me seier nei til at det til dette energidirektoratet, som skal halda på med alternativ fornybar energi bl.a., skal ligga fossilt brensel. Det heng jo ikkje på greip, derfor trekker vi ut den delen. Men faktisk er det då SV som tek vare på Regjeringa sitt syn i denne saka. Og då bør jo saksbehandlinga vera god nok, så lenge Regjeringa på ein måte har lagt opp dette løpet. Så eg forstår i det heile ikkje denne innvendinga frå Hegna si side, men det er vel fordi han kjem frå Grenland og er uroleg for Grenland-området. Det er vel derfor han må gå til åtak på eit forslag som dreier seg om Rogaland, og der Rogaland faktisk er i front.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-07:
SV har tydelegvis eit godt poeng sidan alle replikkane er retta mot Rogaland fylke og mot det faktum at Haugesundsområdet i Rogaland er i forkant når det gjeld satsing på bruk av gass på land, bl.a. på buss, på drosjer og for å få fasa ut bruken av olje i industrien – altså positive miljøeffektar alt saman. Det er jo ikkje nokon motsetnad i dette. Tvert imot er det å gjera denne politikken meir offensiv ved å seie at nå skal vi ha eit senter for dette, og det senteret skal ligga i Haugesund. Det er Vaksdal som har problem her, for han skal jo ikkje vera med på nokon ting som går på å få redusert klimaproblema. Det einaste Framstegspartiet vil vera med på, er å auka dei gjennom å bygga så mange gasskraftverk som det er plass til i dette landet. Det er problemet, og det er ei hovudutfordring. SV har aldri vore mot å bruka gass på land så lenge det er betre enn det alternativet som finst, og det er altså gass bl.a. brukt i transport.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-07:
SV har tydelegvis veldig mange gode poeng i forhold til profilen me har på miljøpolitikken. Det illustrerer ikkje minst Venstre, som nå geispar etter luft for å fortelja kor flott dette budsjettet er blitt etter forhandlingane. Men då må ein òg tora å sjå sanninga i augo, for realiteten er faktisk at ein tar to milliardar kroner vekk og seier at bensin og diesel skal bli billegare, at det skal sleppast ut meir CO2 frå trafikk og transport, at det skal bli meir transport på vegane og mindre på banane. Dette er ikkje miljøpolitikk, det er det motsette. Og då må ein altså velja å sjå det i augo og seia at dessverre fekk me ikkje den miljøprofilen me hadde tenkt oss, for det er nå berre SV som står for den profilen. Og det skal me sørgja for kjem fram framover. Når det gjeld Kartverket, vil eg berre ha sagt at det å seia over bordet i ei budsjettbehandling at nå skal Kartverkets rammer endrast til fordel for private, det er ikkje SV villig til, men problemstillinga er nå kjend, og når kunnskapen for min del aukar omkring problemstillinga, kan det godt vera at ein landar på det standpunktet ein har landa på.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-07:
Eg ønskjer framleis ei klargjering frå Venstre når det gjeld Venstre og sentrumspartia sin miljøprofil, i fyrste omgang knytt til bensin- og dieselavgiftene. Og då er spørsmålet følgjande: Er det slik at dersom ein reduserer prisen på bensin og på diesel, så betyr det at ein aukar konkurransekrafta til f.eks. lastebilnæringa, samtidig som ein svekker konkurransekrafta til jernbanen? Er det ein korrekt analyse, eller er det heilt feil å seia at billeg drivstoff fører til auka transport på vegane? Dersom dette er feil, forstår eg at det er ein god miljøpolitikk ein har fått gjennomslag for når ein har fått redusert bensin- og dieselavgiftene med 2 milliardar kr. Ei forklaring på det hadde vore gunstig. Så synest eg òg det er på sin plass å peika på at sentrumspartia ganske riktig får retta opp noko av det elendet som Arbeidarpartiet sin miljøpolitikk er prega av. Men samtidig kuttar sentrumspartia på postar på miljøbudsjettet, bl.a. på miljøovervaking, som det nå i samband med ei sak på Herøya bl.a. viser seg å vera veldig nødvendig å prioritera for å få skikkelege data. Og ein kutter òg betydeleg på satsing på internasjonale område. Er dette òg framleis uttrykk for Venstre sin klare miljøprofil på Stortinget, og er dette òg uttrykk for at ein har fått gjennomslag når ein har fått kutta på viktige område?