trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Michael Momyr (Høyre), 2003-06-03:
I mitt første innlegg snakket jeg generelt om dyr og om den etiske plattformen. I debatten har den enkelte dyreart blitt tatt opp, så nå vil jeg si litt om høner. Det er sagt at vi har som mål at egg skal produseres av frittgående høner. Mange av oss som ikke har gått inn i denne debatten, har nok en litt romantisk forestilling om de frittgående hønene – som f.eks. i Emil i Lønneberget og slike framstillinger. Faktum er at hvis man skal drive produksjon i en stor besetning med frittgående høner, oppstår det problemer som dyrevelferdsmessig minst er like alvorlig som det burdrift fører til. Derfor har vi gått inn for at det i fortsettelsen skal forskes på hvordan slike besetninger skal holdes. Det er ikke noe hokuspokus å gå inn for at produksjonen skal skje i frittgående besetninger. Jeg har også lyst til å si et par ord om pelsdyr. Norges Pelsdyravlslag har selv utarbeidet en handlingsplan for dyrevelferd – de var tidlig ute med det. Det som preger pelsdyrnæringen, er at den har en omsorg for sine dyr og for måten de gjennomfører denne driften på. Som alle andre her i landet som driver med ervervsmessig dyrehold, vet også pelsdyrnæringen at forutsetningen for en god produksjon er at dyrene trives. Representanten Ryan snakket i sitt innlegg om at denne dyregruppen kanskje flagget på halv stang i dag. Én ting er jeg i hvert fall sikker på – om man plutselig hadde sluppet dyrene fri, tror jeg ikke det hadde gitt noen grunn til å flagge på hel stang. Dyrene er nemlig gjennom avl i 80, snart 100, år domestisert, som det kalles, på en slik måte at de er avhengige av den omsorgen de som driver med pelsdyroppdrett, kan gi. Komiteen sier i en merknad at den ønsker å se videre på å bedre velferden til pelsdyrene. Det er også næringen enig i. Jeg er helt overbevist om at bransjen selv, Pelsdyravlslaget, aktivt vil gå inn for ytterligere å bedre forholdene for sine dyr.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Når det gjelder fremvisning av dyr på sirkus, gis det tillatelse i form av dispensasjon pr. sesong pr. dyreslag etter dyrevernsloven. Så vidt jeg vet, finnes det ikke forskrifter verken i Norge eller i en rekke andre europeiske land for dette, og nå skal det utarbeides en positivliste. Fremskrittspartiet mener at elefanter i sirkus er naturlig, og at det bør kunne finnes løsninger for dette. Vi har fått innspill fra veterinærer, medlemmer av dyrevernsnemnder, Rådet for dyreetikk osv. om at god dyrevelferd bør kunne forenes med lønnsom sirkusdrift. Vil statsråden søke å finne plass for elefanter, kanskje også andre dyr fra fjerntliggende områder, på denne positivlisten som skal utarbeides?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-03:
Statsråden er opptatt av at vi skal over på løsdrift på de fleste områdene. Det gjelder f.eks. dette med storfe/kyr. Man ønsker også å arbeide mot en målsetting om å komme over på løsdrift innenfor hønse- og kyllingproduksjon osv. Men for pelsdyr er det ikke aktuelt med løsdrift. Hva er årsaken til at pelsdyr er unntatt alle andre målsettinger som Regjeringa har i forhold til løsdrift? Er det dyr som har mindre behov for å gå fritt? Er det det som er årsaken, eller er det andre årsaker til at pelsdyr overhodet ikke er vurdert til å kunne gå fritt, slik som alle andre dyr?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-03:
Aller først noe som jeg ikke rakk i mitt hovedinnlegg – det gjelder transport og slakting. Et av de områdene jeg tror vi må ha enda mer fokusering på framover, er problemene med den lange avstanden til slakteriene og måten dyrene blir transport på. Vi må huske at det ofte er gamle dyr som skal fraktes til slakteriet. Det at vi har en slakteristruktur i dag som gjør at det blir lenger og lenger å frakte dyrene til slakteriet, er en stor belastning for dyrene. Vi vet at det er mange eksempler på dyredødsfall som burde vært unngått under denne transporten. Derfor bør landbruksministeren se nærmere på dette med mobile slakterier, og kanskje også dra inn i landbruksforhandlingene hva man kan gjøre for å få redusert avstandene til slakteriene – altså opprettholde en mer desentralisert og tettere struktur når det gjelder slakteri. Jeg rekker dessverre ikke å si noe mer om det akkurat nå. Jeg må kommentere to andre forhold. Jeg syns det var gledelig det landbruksministeren sa, at man skulle ta det inn i jordbruksforhandlingene. Han støtter med andre ord Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV, som har en merknad om det i innstillingen, mens de andre partiene, fra hans egen regjering, ikke støtter det. Derfor er vi veldig glad for at statsråden er med oss på at dette skal inn i landbruksforhandlingene. Helt til slutt til representanten Grethe Fossli: Jeg vil bare sitere hva flertallet – der SV ikke er med – sier i en merknad. Det er følgende: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Sosialistisk Venstreparti, støtter Regjeringen i at løsdrift bør være et mål for næringen, videre er flertallet kjent med at de velferdsfaglige vurderinger som i dag legges til grunn for arbeidet, tilsier at løsdrift ikke er godt nok utviklet til å fremstå som et klart bedre alternativ til burdrift.» SV sier derimot følgende: «På dette grunnlag ønsker disse medlemmer at tradisjonelle 3-hønersbur må forbys fra 2010 og erstattes med løsdriftssystemer.» SV ønsker altså å være mye mer konkret og forby burhøns fra 2010. Her har vi ikke fått støtte fra Arbeiderpartiet og de andre partiene.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-06-03:
Statsråden sa i sitt innlegg at han registrerte at komiteen ber om at økonomiske konsekvenser av meldingen innarbeides i de årlige jordbruksavtalene. Jeg vil gjerne høre hvordan statsråden har tenkt i forhold til denne utfordringen, som utvilsomt kommer til å bli ganske stor både med hensyn til å finansiere investeringer og ikke minst med hensyn til økte kostnader som følge av de tiltak som nå blir satt inn. Det var det ene spørsmålet. Det andre er tilgang på veterinærtjenester. Omorganisering av veterinærtjenesten fører til at veterinærtilbudet i mange distrikter kan komme til å bli forringet. Dette vil ha store konsekvenser både for dyrevern og dyrevelferd. Jeg vil gjerne utfordre statsråden på hva slags tiltak han har tenkt å iverksette for å sikre at alle deler av landet får den nødvendige tilgang på veterinærtjenester innenfor det nye regimet.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-06-03:
På generelt grunnlag må jeg få gi uttrykk for at jeg er utålmodig med hensyn til å bedre dyrevelferden, og kommer til å være utålmodig og følge opp alle de viktige vedtak som Stortinget gjør i dag. Jeg opplever det faktisk også som min oppgave å gjøre hva jeg kan for å få gjennomført vedtakene så fort som mulig. Når det gjelder den spesielle høringen som er nevnt noen ganger her, er dette knyttet først og fremst til å overholde Stortingets føringer med hensyn til innføring av Mattilsynet fra 1. januar neste år, og det vil være noen titler innenfor det offentlige veterinærvesenet vårt som forsvinner og må tilpasses en ny organisasjon. Men det er klart at de forhold som kommer fram under behandlingen av denne meldingen som påvirker dette, vil selvsagt ligge til grunn for det videre arbeidet. Når det gjelder lokalkontorene innen Mattilsynet, er det slik at det nye Mattilsynet, som nå styres av en interimsorganisasjon, har fått beskjed om de signaler som ble gitt av meg og Stortinget under behandlingen, og de vil opprette det antall lokalkontorer som er nødvendig for å få et godt mattilsyn. Da vil ikke et bestemt tall være det som vil begrense.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-06-03:
Det vil nok være slik at når vi om noen år skal huske tilbake til debatten om og arbeidet med denne dyrevelferdsmeldingen, vil mange først komme på elefanter og debatten om elefanter. Vi får huske at det er et svært lite antall elefanter som er i Norge, og det gjør at dyrevelferdsutfordringen tross alt er begrenset i forhold til de mange områder hvor vi opererer med veldig mange dyr. Det er jo et viktig poeng at i Norge er det ikke lov å leve av å reise rundt og vise fram dyr, men så er det gitt dispensasjon for sirkus. Jeg mener det er grunnleggende rett at vi når det gjelder dyr som har sitt naturlige liv i naturen, i frihet og kanskje under helt andre breddegrader, fortsatt bør ha som hovedpolitikk at man ikke skal reise rundt og vise fram disse dyrene, i en situasjon som er veldig langt fra dyrenes naturlige liv. Denne positivlisten er ment å avbyråkratisere litt og gjøre det lettere å drive sirkus med de dyr som det er naturlig å drive sirkus med. Hvilke dyr det vil være, vil man komme fram til på grunnlag av et omfattende arbeid vi nå skal gjøre, etter at oppgaven og elefantene så å si er sendt tilbake til Regjeringen fra Stortinget.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-06-03:
La meg gi uttrykk for at det er ingen tvil om at pelsdyr som husdyr nok stiller oss overfor de vanskeligste dyrevelferdsmessige avveiningene. Jeg legger ikke skjul på at da denne meldingen ble lagd og de siste avveiningene gjort, var det nettopp politikken for framtidig pelsdyrhold som var det vanskeligste å legge for en statsråd som er en dyrevenn og veldig opptatt av dyrevelferd. Det er klart at rovdyr som pelsdyr, som i fangenskap av mange grunner må ha såpass begrenset frihet, stiller oss overfor veldig mange vanskelige avveininger. Jeg legger ikke skjul på det. Når jeg likevel valgte å falle ned på den konklusjon at vi bør gi pelsdyrnæringen en mulighet til å bedre forholdene betydelig innenfor en tiårsperiode, gi næringen en akkord for å komme fram til et pelsdyrhold som må kunne sies å ha mye bredere aksept og legitimitet enn i dag, er det ut fra den tro at det er mulig. Pelsdyr som husdyr er en ganske ung næring. Veldig mye av den tiden har gått med til å løfte fram pelskvalitet – man har ikke først og fremst sett på dyrenes egenskap til å håndtere det å være i fangenskap og berøves så mye frihet, selv om vi kan si at driftsmåten gjør at vi har en veldig god helsetilstand fordi dyrene er vekk fra bakken og i stor grad isolert fra hverandre. Men jeg kommer til – det skal jeg love – å være veldig opptatt av å følge opp at næringen nå tar tak i dette. Det er raske generasjonsskifter og muligheter til raskt å komme fram til genetiske forbedringer. Jeg vil også følge opp arbeidet med de fysiske forhold for pelsdyr.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-06-03:
Staten har gjennom mange år bidratt til betydelig investeringsstøtte for dem som satser innenfor husdyrhold, og ikke minst innenfor mjølkeproduksjon, og det er gjort store investeringer gjennom mange år og med betydelig offentlig støtte. Det vil fortsette. I fjor fikk vi en ny ordning med en betydelig grad av rentestøtte, og med det rentenivået som vi nå er i ferd med å få, begynner rentekostnaden å nærme seg null. Vi vil selvsagt videreutvikle de investeringsvirkemidler som er nødvendige for å få dette til, og så får vi løpende vurdere hvilke investeringsbehov som måtte være. Det er uenighet om kostnadene ved dette. Det er farlig å se et 20-årsperspektiv for statisk. Det skal skje mange forandringer, mange forbedringer, det blir mye ny teknologi med nye måter å bygge på – forhåpentligvis billigere og enklere måter å bygge på, hvilket ikke minst mjølkeproduksjonen kommer til å trenge framover, skal den kunne ha en fornuftig økonomi. Man må altså forstå litt av dynamikken som er i et samfunn i løpet av en 20-årsperiode. Tilgang på veterinærtjenester vil vi fortsatt sørge for gjennom de vaktordninger og vaktdistrikter som er.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-06-03:
Den kan bli for detaljert også, en slik debatt som denne. Det er klart at problemstillingen, som jeg tror mange sauebønder vurderer nøye, er det forsvarlige i å drive såkalt lammeparring, at mødre som ennå ikke er fullt utvokst, bærer fram lam når de er ett år gamle. Jeg tror de bøndene som velger å gjøre det, også er flinke nok til å vite at de da må gi dyrene en veldig intensiv fôring og sørge for en utvikling som går så raskt at mødrene er i stand til å bære fram lam allerede etter et år. Mange velger det vekk av ulike grunner, bl.a. fordi det er krevende å få det til. Når det gjelder de omlegginger som skjedde i år, vil det nå først og fremst være dyr som telles når de er ca. 1½ år, som vil gi grunnlag for tilskudd. Dette kommer rett og slett av at det ble innført et tilskudd pr. dyr som ble levert til slakt, og vi kunne ikke komme i en situasjon hvor man først kunne telle det som mordyr 1. januar, så slakte det noen dager ut i januar og få fullt tilskudd for det som slaktedyr også. Derfor ble hele tallet for dyr over 1½ år økt, slik at det er en uendret situasjon for saueholderne.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-06-03:
Jeg forstår at det gjøres et politisk poeng ut av hvilket flertall statsråden har støtte av her. Jeg vil bare understreke at investeringsmidler til bygninger i landbruket – ikke minst til husdyrbygninger – har vært en del av landbrukspolitikken i flere tiår og fortsatt kommer til å være det. Når det da ikke er sagt noe eksplisitt om dette, legger man til grunn at denne politikken vil bli videreført, og det kan jeg bekrefte.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Dyrevelferd utfordres også i et intensivt landbruk, og jeg vil spørre statsråden, i og med at jeg vet at han kan litt om sauehold, om en endring som har skjedd i jordbruksoppgjøret i år. Et lam som slippes på beite, og som om høsten vurderes som god morsau, blir i hovedsak tatt til side og skal vokse et år før det blir satt lam på dyret. Men ved oppgjøret i år er produksjonstilskuddet for et sånt dyr tatt bort. Jeg synes det er betenkelig at et lam som er født på våren, faktisk skal bære fram lam neste år. Er ikke det rent dyrevelferdsmessig et problem for oss?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-06-03:
De fleste talerne her i dag har gitt uttrykk for at det er ganske stor og bred enighet rundt behandlingen av denne stortingsmeldingen, som er særdeles grundig og viktig, og som får sin sluttbehandling i dag. Det er også grunn til å rose saksordføreren for den jobben hun har gjort med å samle komiteen til den videre oppfølgingen av denne meldingen. Det vil være helt naturlig på en dag som denne, etter de utallige høringsrundene vi har hatt, å stille spørsmålet: Går vi langt nok i reformer? Eller som andre vil gi uttrykk for: Har vi gått for langt på noen områder? Det er noen små diskusjoner som i store trekk går på noe uenighet på pelsdyrnæringens vegne, men også om det som angår løsdrift – om en overgangsperiode frem til 2024 er tilstrekkelig eller ikke. Etter hvert som det brede flertall konkluderer med at man har en 20-årsperiode å omstille seg på, vil dette være et greit kompromiss. Selv om norsk landbruk står foran betydelige investeringer i årene som kommer, tror jeg denne stortingsmeldingen er svært positiv, ikke minst på vegne av norsk landbruk. De tiltak som foreslås, kan nok av noen anses for å være kosnadsdrivende tiltak som beviselig kan sies å medføre større kostnader for norsk landbruk, men jeg tror at det med økt fokus på det som går på dyrehold og dyrevelferd, vil vise seg at Norge er et foregangsland på dette området, og at vi i større og større grad vil kunne vekke internasjonal oppslutning for den måten vi ønsker å ivareta dyrenes velferd på. Jeg tror også det fortsatt er en lang vei å gå også i Norge – store avstander, den type drift vi har, og de klimatiske forhold vi også har, gjør at det ikke ligger en utstrakt rød løper som gjør at dyrene unisont vil rope i skogen på grunn av denne behandlingen i dag. Men likevel tror jeg at med økt dyrevelferd vil også de som skal leve av husdyrhold, kunne se for seg en inntektsside som må bli positiv i årene som kommer. Til slutt: Jeg er glad for at rovdyrsproblematikken, som også har stått i fokus, blir behandlet særskilt, i en egen sammenheng der den virkelig hører hjemme. I likhet med representanten Enoksen håper jeg at vi når vi nå får denne rovviltmeldingen til behandling, også vil kunne være i stand til å trekke opp klare grenser når det gjelder rovvilt og husdyrhold – i trygg forvissning om at vi skal få ryddet opp en gang for alle på dette kompliserte området, for disse gråsoneområdene er til stor skade for det som går på dagens dyrehold og dyrevelferd som sådan.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Det er ein allmenn aksept her i landet for at dyr blir bruka til både mat og klede. Men det er òg slik at det er ein aksept for at dyr har ein eigenverdi utover det å ha ein nytteverdi. I media ser ein av og til døme på at dyr blir vanskjøtta. Dette kan ingen forsvare. Min påstand vil vere at når me ser dyretragediar, ligg det ofte òg menneskelege tragediar bak. Pelsdyrnæringa har vore ei vellykka og velorganisert eksportnæring i over 80 år. Eksportverdien er på i overkant av 350 mill. kr. I Distrikts-Noreg er det i tillegg ei viktig kombinasjonsnæring som sysselset om lag 2 300 menneske heilt eller delvis. Pelsdyrnæringa var den første husdyrnæringa i Noreg med eige forskingsprogram på dyrevelferd. I 2001 blei det laga ein eigen handlingsplan for dyrevelferd som ein konsekvens av dei nye forskriftene på slutten av 1990-talet. Eg vil påstå at denne næringa, så langt eg kjenner til, er seriøs, og at den tek dyrevelferd på alvor. Mange gjer eit nummer av at andre land no innfører forbod mot pelsdyrhald. England var eit av dei landa som gjorde det frå 1. januar i år. Konsekvensen ser me; næringa flaggar ut til land som ikkje har like stor fokusering på dyrevelferd. Pelsdyra kjenner ingen landegrenser. Dersom ein skulle gå til det steget å forby pelsdyrhald òg i Noreg, ville det truleg innebere at produksjonen ville ta seg opp i andre land der det ikkje er same fokusering på dyrevern, og der regelverket er mykje dårlegare. Mange dyrevernsorganisasjonar engasjerer seg sterkt i denne næringa. Det er mange flinke og seriøse dyrevenner rundt om i Noreg. Det arbeidet dei utfører, er både prisverdig og nødvendig i eit demokratisk samfunn. Men det finst dessverre òg dei som er både useriøse og udemokratiske. Det er ofte slik i vårt samfunn at dei som veit minst, er dei som ropar høgast og er sterke i sine påstandar. Sanninga blir då både forvrengd og uklar. Eg vil òg peike på det viktige miljøarbeidet som pelsdyrnæringa gjer i samfunnet. Kvart år blir nemleg om lag 80 millionar kilo avfall frå fiskeri, fiskeoppdrett, slakteri og næringsmiddelindustrien renovert. Dette er avfall som ikkje kan brukast til anna enn dyreføde, på grunn av fare for kugalskap. Alternativet hadde vore destruering, som ville ha kosta næringsmiddelindustrien fleire titals millionar kroner. Til slutt vil eg hevde at norsk pelsdyrnæring er leiande i verda innan dyrevelferd, og at Noreg er eit føregangsland for andre pelsskinnproduserande land. Slik sett kan norsk pelsdyroppdrett vise veg internasjonalt innan både dyreomsorg og dyrevelferd.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-06-03:
Eg skal ikkje bruke veldig mykje tid i debatten her. Eg synest at det som kan seiast å vere positivt i forslaget frå Framstegspartiet, er at ein er oppteken av å sikre gode gjennomgangsårer i landet og å sikre gode vegar for næringslivet. Men når det er sagt, må ein òg sjå på kva krav ein bør stille til dei ulike strekningane. Som andre òg har vore inne på: Når det her blir sagt at ein skal byggje firefelts veg på heile strekninga Oslo–Trondheim, så stiller ein med ein gong spørsmål om kor realistisk det framlagde forslaget er. Det er òg litt merkeleg at det kjem så kort tid før vi skal behandle revisjonen av Nasjonal transportplan. Det burde vere unødvendig å leggje fram eit forslag som så direkte angår ei stor sak som vi skal behandle om vel eit halvår, og som vil leggje mal for det som gjeld samferdsle i ti år framover. Etter mitt syn er det nesten eit misbruk av Stortinget si tid når slike forslag blir fremja utan anna grunngjeving enn at ein ynskjer ein firefelts veg, når ein veit at ein har trafikkteljingar som tydeleg seier at her er det ikkje nødvendig med firefelts veg på heile strekninga. Eg meiner òg at her bør vi, når vi har ansvar for det totale samferdsleopplegget i landet, sjå litt på korleis vi brukar ressursane, og ikkje overprioritere på strekningar som kan greie seg med mindre enn det som er føreslått.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Arbeiderpartiet mener at en reduksjon av eneretten vil kunne medvirke til at Posten får lavere inntekter. Det kan føre til at Posten får mindre penger å bruke på ulønnsomme posttjenester. Enten kan de ulønnsomme delene av virksomheten bli redusert og noen postkunder få dårligere tjenester, eller så må statlige kjøp økes. Arbeiderpartiet viser til at kravet om lik porto over hele landet gjelder tjenester som er omfattet av eneretten til Posten, og en reduksjon av eneretten innebærer at en mindre del av brevposten vil være omfattet av dette kravet. Arbeiderpartiet har som mål at lik porto over hele landet blir opprettholdt for enerettsområdet som en viktig del av tjenestenivået til Posten. Arbeiderpartiet viser til at postdirektivet fastsetter et minstekrav til fem dagers omdeling av post, mens vi i Norge har postombæring til nesten alle husstander og virksomhet alle virkedager, dvs. seks dager i uken. Dette er også en viktig del av kvaliteten på posttilbudet, etter Arbeiderpartiets oppfatning. Arbeiderpartiet mener at distribusjon av post fremdeles må være en infrastrukturtjeneste der samfunnet har et ansvar for å gi likeverdige tjenester til alle innbyggere. Det må opprettholdes et mest mulig likt posttilbud til lik pris over hele landet. Alle basistjenester og grunnleggende banktjenester skal være tilgjengelig i alle kommunene i landet. Arbeiderpartiet viser til artikkel 23 i direktivet. Ut fra dette ville det etter Arbeiderpartiets vurdering være mer naturlig å vente med vedtak om ytterligere liberalisering fra 1. januar 2006 til etter den føreste evalueringen, som skal gjøres i 2004. Arbeiderpartiet viser til tidligere merknader om hvor viktig det er å opprettholde likeverdige tilbud over hele landet, og vil derfor utsette avgjørelsen om ytterligere liberalisering til 2005. Dette er en saksbehandling som ikke vil forsinke den videre prosessen. Arbeiderpartiet vil som konsekvens av dette foreslå et tillegg i forslaget til vedtak slik: «…med unnatak av avgjerda om å redusere einerettsområdet til Posten AS til 50 gram frå 1. januar 2006.» På denne bakgrunn vil jeg fremme det forslaget som er omtalt i innstillingen. Helt til slutt har jeg lyst til å berøre den utbyttepolitikken som drives mot Posten i dag. I dag tar vi et utbytte fra en bedrift som går med underskudd. En kan da stille spørsmål ved om dette er riktig. Vi har i dag en bedrift som er under stor omstilling, og som fortsatt vil være det. Da er det også viktig at en har et skikkelig grunnlag økonomisk for å klare denne oppgaven. Det er derfor viktig at både regjering og storting følger med i den situasjonen Posten befinner seg i, og også framover, og eventuelt ser nærmere på de disse problemstillingene.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Nå synes jeg det begynner å bli bra temperatur i debatten. Det er godt. Det verserer en del tall for hvor mye man er på etterskudd. Det får man jo se når man skal starte evalueringen av Nasjonal transportplan. Men jeg tror det er viktig at man i hvert fall foretar en skikkelig prioritering. Det er klart at både E6 og E18 er viktige hovedårer. Så er situasjonen at Fremskrittspartiet, som går så hardt ut og kritiserer de andre for kanskje ikke å ha fylt opp med penger, bevilget mer penger, selv har vært med på de budsjettforlikene som har vært i den senere tid. Jeg synes egentlig at den kritikken må man ta innover seg selv når man har vært med på budsjettforlikene. Jeg synes det blir helt urimelig, og jeg tror det er riktig at man går i seg selv. Hvis man har andre prioriteringer i forhold til samferdselssiden, må man heller komme med det, eventuelt i forbindelse med de forlikene man er med på.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2003-06-03:
Det er rett, som tidligere sagt, at EU-kommisjonen i utgangspunktet legger opp til en trinnvis liberalisering i to direktiv. Det første er delt i to trinn, og det er det debatten i dag dreier seg om. Mindretallet, representert ved Arbeiderpartiet, har hentet sine argumenter fra artikkel 23. Det er riktig at også EU-kommisjonen har ønsket en rapportering hvert annet år i en evalueringsprosess av denne liberaliseringa. Men vi ser det slik at dersom EU-kommisjonen hadde sett for seg at den løpende evalueringa skulle få direkte innvirkning på direktivutforminga, hadde man tatt hensyn til det også når man samtidig utformet et direktiv som nå allerede tar to trinn, med referanse til 2003 og 2006. Så problematiserer mindretallet dette med Postens levekår generelt, Postens inntekter osv. Vi i Høyre og i regjeringspartiene vil ikke gå langt inn i denne prosessen, all den tid det er varslet en stortingsmelding om disse vilkårene generelt. Vi vil komme tilbake til dette når vi skal ha den debatten.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
I det EØS-direktivet som vi har til behandling i dag, åpnes det for en ytterligere liberalisering av posttjenestene i Fellesskapet. Det er vi i Fremskrittspartiet selvsagt glade for. Men forslaget går ikke ut på helt fri konkurranse, slik vi kunne ha ønsket. Det innebærer tross alt at vi kommer et godt stykke på vei, samtidig som det viser til at rådet ønsker en full liberalisering innen 2009. Fremskrittspartiet er derfor fornøyd med det forslaget som ligger i direktivet, og vi står sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti i denne saken.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Forslaget fra Senterpartiet om å endre praksis når det gjelder førerkort med begrensning, slik at flere kan dra nytte av denne ordningen, er et godt forslag, og Senterpartiet fortjener honnør for dette. Fremskrittspartiet støtter da også forslaget. Fremskrittspartiet forventer at en utvidet bruk av ordningen med begrenset førerkort må praktiseres slik at også flere eldre kan få førerkortet. Det må i hovedsak skje ved at personer som i dag ikke ville fått førerkort, kan få et begrenset førerkort, og at personer som står i fare for å miste sitt ordinære førerkort, kan beholde førerkortet for ett geografisk begrenset område. Jeg viser til forslaget som er tatt inn på side 2 i innstillingen.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
I dette Dokument nr. 8-forslaget legges det til grunn at E6 bygges ut til firefelts motorvei på den delen av strekningen som ikke allerede har en slik standard eller bedre. Det er imidlertid viktig at dersom man ikke går inn for en slik utbygging med en gang eller i nærmeste framtid, må i hvert fall planlegging og lokale utbedringstiltak gjøres, med den overordnede målsetting at veien før eller senere skal bli motorvei. Nå er konsekvensutredningen for Gardermoen–Moelv ferdig og lagt ut til ettersyn. Konsekvensutredningen konkluderer med at denne strekningen er økonomisk samfunnsnyttig. Resten av strekningen må utredes nå og én gang for alle. E6 fra Oslo til Trondheim har store feil og mangler. Veien har en usammenhengende veistandard, fra seksfelts hovedvei til tofelts veier med kryssing i plan. Mange av strekningene har en blanding av trafikantgrupper som representerer stor risiko for ulykker. Trafikktettheten er blant de største i landet. I sentrale deler av Oslo er årsdøgntrafikken, ÅDT, over 70 000. I Trondheim er den oppe i ca. 40 000, og i Lillehammer-området er den over 10 000. Utbyggingen vil resultere i langt færre trafikkulykker enn nå. Med to felt i hver kjøreretning og fysisk atskilt kjøreløp, midtdeler, vil antall møteulykker reduseres til tilnærmet null. Møteulykkene er som kjent de alvorligste, og de koster samfunnet store beløp hvert år. Spesielt er flere strekninger i Gudbrandsdalen sterkt ulykkesbelastet. Vi må dessverre slå fast at Norge har Vest-Europas dårligste veinett. Sammenliknet med flere østeuropeiske land kommer Norge dårlig ut. Til og med u-land satser på bedre veistandard, mens Norge, som i dag har penger til å bygge ut en framtidsrettet infrastruktur, lar veinettet forfalle. Det er veldig trist å høre foregående taler fra Høyre, som nå plutselig ikke har penger til veier i det hele tatt. Jeg husker forrige fireårsperiode, da vi bl.a. laget Nasjonal transportplan. Da var det ikke måte på gode forslag fra Høyre. I dag, når de sitter i regjering, er det i henhold til Nasjonal transportplan altså en manko på 1,4 milliarder kr. Så mye for lovnadene lagt fram i Nasjonal transportplan av Høyre. Til slutt vil jeg ta opp det forslaget som er tatt inn i innstillingen.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Det interessante med denne debatten er at ingen i denne salen, unntatt Fremskrittspartiet, har sett det som kom i dag, forslag til Nasjonal transportplan 2006–2015. Der står det på side 11: «Statens vegvesen anbefaler å konsentrere innsatsen til E6, E18 … Dette er de viktigste hovedtransportårene gjennom landet. Disse vegene har også de høyeste trafikkmengdene og største trafikksikkerhetsproblemene.» Det er altså ingen av de andre partiene som i det hele tatt har hørt om E6. De sier at ingen har bedt om denne veien. Ingen har bedt om utbedring. Det vil bli veldig interessant når vi til høsten skal behandle videreføring av Nasjonal transportplan. En annen ting i Nasjonal transportplan er at prognosen for etterslepet, eller det som er mindrebevilget, vil beløpe seg til 2,1 milliarder kr ifølge Vegvesenet. Det står i denne planen, som tydeligvis ingen i dag har sett. Så var man inne på at vi ikke har gjort noen prognoser. Men alle de prognosene vi hadde i forrige plan, som var gjort av TØI, var jo feil. Trafikken økte mye mer, og nå sier til og med Vegvesenet at de vil prioritere E6, men her vil man altså ikke gjøre det. Så spør partiene om en del forskjellige ting. Arbeiderpartiet sier at vi vil fjerne alle bommene, og da vil det bli 3 milliarder kr ekstra. Vi har aldri sagt at vi vil fjerne alle bommene. Det har vi aldri sagt. Vi har bare sagt at skal man finansiere en vei med bommer, skal det være gratis å kjøre på den gamle veien som er ved siden av. Men vi godtar at det er en innkreving på en ny hovedvei. Hva skal vi da gjøre? Og hva skal dette gå på bekostning av? Vi har sagt klart fra at vi ønsker å bruke noen av oljepengene til dette. Hvorfor skal vi salte ned så mange penger i utlandet? I forbindelse med forrige Nasjonal transportplan sa vi at vi ville bruke 5 milliarder kr mer pr. år. Hvis man legger til alt det som var lovet i Nasjonal transportplan for et par år siden – og det som kom fra Vegvesenet i dag, viser minus 2 milliarder kr – begynner faktisk den veien opp til Trondheim nå snart å bli ferdig. I tillegg til at man ikke oppfyller det man selv har sagt i Nasjonal transportplan, hadde også Bondevik-regjeringen noe som heter Sem-erklæringen. Hva sa man der? Jo, der skulle man selvsagt øke med 600 mill. kr. Hvor har det blitt av dem? Og så anklages Fremskrittspartiet for brudd på avtaler. Vi har pengene. Vi har sagt at vi vil bruke av oljepengene, og det står vi ved.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Jeg har bare hatt ett treminutters innlegg.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Det går ikke an å lure presidenten! Det forunderlige med debatten i dag er ikke at det er SV eller Arbeiderpartiet som tar hardkjøret mot Fremskrittspartiet, men det er Høyre. Av alle partier er det Høyre som her raser mot Fremskrittspartiet. Da kan man virkelig begynne å bli forundret. Jeg vil bare minne partiet Høyre om at vi akkurat har vært på komitereise nordover. Vi var i Helgeland. Hva sa man der? Jo, man snakket om E6. Alle ville inn på E6. Fra Helgeland er det langt ned til Trondheim. Jeg kan trøste Høyre med at vi snart kommer med et Dokument nr. 8-forslag om veien fra Trondheim og videre nordover. Så får vi se hvordan det går. Hva vil Høyre? De snakker om pensjonsfond, og om at vi skal ta vare på pengene. Det er greit, men de tapte jo tross alt over 100 milliarder kr på de prioriteringene de gjorde i forbindelse med aksjefondene de satte pengene inn i. Hadde vi bare fått litt av de pengene man tapte – bare lite grann – hadde vi kommet veldig langt. Så spurte SV om hvorfor vi ikke ville prioritere veiene inn til E6. Vi vil det også, vi. Men det er klart at det ikke hjelper å ha gode veier inn til E6 hvis vi ikke har en god E6!
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-03:
I SV går vi imot å starte liberalisering av posttjenestene, slik flertallet i komiteen nå foreslår. Det er grunn til å understreke at Norge med dette vedtaket vil gå lenger enn andre EU-land i å liberalisere, slik vi for øvrig har gjort det på mange andre områder. Det sentrale spørsmålet i denne saken er hvilke konsekvenser en økt liberalisering av posttjenestene vil få for distriktene, de deler av landet hvor det ikke er så mye penger å tjene på post. Økt liberalisering betyr økt fokusering på å tjene penger på posttjenester, og sannsynligvis mindre søkelys rettet mot de overordnede samfunnsmessige formål, nemlig et landsdekkende postnett, et likeverdig posttilbud, lik porto over hele landet og postombæring seks dager i uken, samme tilbud i Oslo som på Værøy og Røst. Konsekvensene av økt liberalisering kjenner vi ikke. Men faren for at Distrikts-Norge blir taperen og får en dårligere posttjeneste, er stor. Sannsynligheten for at staten må inn og kjøpe posttjenester, er stor. Men omfanget kjenner vi ikke til; det foreligger ingen utredning om det i saken. Her bør man merke seg høringsuttalelsen fra Kommunal- og regionaldepartementet, hvor de sier: Liberalisering kan komme de sentrale strøk til gode.I mindre sentrale strøk vil det være rom for bare én aktør.Det må settes i verk tiltak som medvirker til å gi et likeverdig tilbud av posttjenester til konkurransedyktige priser over hele landet. Og departementet sier så at det på denne bakgrunn er viktig å utrede konsekvensene av liberaliseringen for distriktene. Det er ikke gjort i denne saken. Jeg har vanskelig for å se at landet som helhet skal få en bedre posttjeneste ved å liberalisere. Fram til i dag har Posten Norge kunnet kryssubsidiere. Noe av overskuddet på de lønnsomme delene har bidratt til å opprettholde et fullverdig tilbud i de mindre lønnsomme delene av landet. Posten Norge har vært gjennom en temmelig omfattende omorganisering, mange postkontorer er nedlagt, og organisasjonen har gjennomgått en betydelig nedbemanning. En økt liberalisering vil bety ytterligere inntektstap for Posten, nye, store kutt i organisasjonen og kutt i tilbudet, og nedlegging av flere postkontorer vil komme som en konsekvens. Stortinget vedtok i mai 1995 følgende: «Stortinget ber Regjeringa fastlegge rutiner som sikrer at konsekvensene for distriktspolitikken blir utredet som en del av beslutningsgrunnlaget, når Stortinget skal avgjøre om politikken på viktige samfunnsområder skal legges om.» På samferdselssektoren har Stortinget i inneværende periode vedtatt fristilling og liberalisering i et stort omfang, konkurranseutsetting av jernbanen, fristilling av Luftfartsverket, fristilling av Vegvesenet og konkurranseutsetting av riksvegfergedriften, og vi vedtar nå liberalisering av posttjenestene. Felles for alle disse beslutningene har vært at stortingsvedtaket fra 1995 om å utrede de samfunnsmessige konsekvensene av vedtakene ikke er blitt fulgt opp. Det beklager vi sterkt, og derfor vil SV stemme imot forslaget fra komiteen og tilleggsforslaget fra Arbeiderpartiet.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-03:
Jeg tar ordet for å fremme det forslaget SV har tatt opp, hvor vi foreslår å avvise dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg skal dvele litt ved dette likevel. Fremskrittspartiet tar nå opp forslag om å bevilge 15 milliarder kr i perioden fram til 2012 til en firefelts motorveg mellom Oslo og Trondheim. I brevet fra departementet går det fram at for 30 mil av denne strekningen er det ikke trafikkgrunnlag nok til å ruste opp til en firefelts motorveg. Det er gode grunner for å ruste opp vegen, men til en firefelts er det ikke trafikkgrunnlag nok. Så kan man stille seg spørsmålet om dette er Fremskrittspartiets prioritering i Nasjonal transportplan, når de tar opp dette forslaget et halvt år før Stortinget skal behandle denne, altså et forslag om 15 milliarder kr til en veg som verken Vegvesenet eller andre, jeg antar heller ikke fylkene, har på sin prioriteringsliste til Nasjonal transportplan. Samferdselskomiteen har snart reist i samtlige fylker, 15 fylker, og blitt orientert om prioriteringer på samferdselssektoren. Jeg tror ikke jeg overdriver når jeg sier at vi har fått presentert et samlet behov i størrelsesorden 30–40 milliarder kr, på stamveger, riksveger, kortbanenettet, jernbane, over hele sektoren, og det har vært prioriterte prosjekter, som har vært godt begrunnet. I går la de statlige etatene fram sine forslag til prioriteringer innenfor rammen av årets budsjettnivå i perioden fram til 2015, og uten å ha sett forslagene så nøye skulle jeg anta at bare en brøkdel av det som samferdselskomiteen har blitt orientert om er behovet, er innfridd i de forslagene som ble lagt fram. Med det som bakgrunn er det all grunn til å stille spørsmål ved Fremskrittspartiets prioriteringer. Man prioriterer altså en vegstrekning med 15 milliarder kr, noe som ingen har bedt om, og som det ikke er grunnlag for å prioritere når det gjelder trafikken. Da er mine spørsmål til Fremskrittspartiet: Hva skal dette gå på bekostning av? Hva skal skyves ut i tid, eller er dette et forslag som svært godt illustrerer at Fremskrittspartiet ikke er i stand til å prioritere i samferdselspolitikken?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-03:
Jeg vil bare gi et kort svar til angrepet. Det er riktig at veisjefene har prioritert stamvegnettet, E6 og E18. De har ikke prioritert firefelts motorvei fra Oslo til Kirkenes! De har prioritert å oppgradere E6 til et nivå som er tilpasset trafikkgrunnlaget. Det som er det forunderlige, og det som er kritikken mot Fremskrittspartiet, er at man prioriterer firefelts motorvei på en strekning som ikke er prioritert av fagmyndighetene, og som, selv om vi hadde fordoblet veibudsjettet i transportplanen, ikke hadde kommet med på prioriteringslisten. Hvis vi hadde gjennomført transportplanen slik den ligger i dag, ville ikke den parsellen som Fremskrittspartiet her prioriterer, kommet med. Det er det forunderlige, og det er det man stiller spørsmål om. Det er behov for å bevilge 17 milliarder kr for å rassikre det norske veinettet. Det er sannsynligvis behov for å bevilge 1 milliard kr for å oppgradere sikkerheten på kortbanenettet, og det er sannsynligvis behov for å prioritere opp til 20 milliarder kr for å oppgradere riksvegnettet fra kysten og inn til stamvegene. Jeg hadde forstått det bedre om Fremskrittspartiet hadde levert Dokument nr. 8-forslag om det. Men jeg forstår det ikke når man leverer et forslag om å bruke 15 milliarder kr på en veistrekning som overhodet ikke er prioritert, fordi det ikke er trafikkgrunnlag nok.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Kristelig Folkeparti har aldri vært noen sterk pådriver for ytterligere åpning for konkurranse på markedet for posttjenester. Og det er vi heller ikke i dag. Men når det er sagt, så er Kristelig Folkeparti tilfreds med måten som Samferdselsdepartementet har foreslått at dette direktivet skal implementeres på i norsk lovgivning. Etter vår mening er framgangsmåten ryddig og bidrar til forutsigbarhet for aktørene i markedet. For Kristelig Folkeparti er det også betryggende at verken EUs postdirektiv eller endringsdirektivet, som vi i dag tar stilling til, rokker ved kravene til det universelle tjenestetilbudet. Posttjenester av god kvalitet skal fortsatt være tilgjengelige i alle deler av landet, til en rimelig pris. I Kristelig Folkeparti er vi fornøyd med at Regjeringen ikke legger opp til å forsere den liberaliseringstakt som er lagt til grunn av EU. Postdirektivet gir nemlig medlemslandene muligheten til å forsere tempoet. Men om vi hadde forsert liberaliseringsprosessen, ville det ha vært uheldig, fordi utenlandske aktører hadde fått muligheter til å konkurrere i Norge, mens Posten Norge ikke hadde hatt tilsvarende muligheter i andre europeiske land. Kristelig Folkeparti mener dessuten at det er nødvendig med en grunnleggende utredning av hvilke konsekvenser liberaliseringen vil få for posttjenestene i hele landet. Konkurranse er ikke noe mål i seg selv. Det er ikke noe poeng i å gå videre med ytterligere liberalisering dersom det ikke viser seg å gi bedre posttjenester. Det kan tvert imot være et poeng å stoppe liberaliseringsprosessen dersom det skulle vise seg at tilbudet blir dårligere. Økt konkurranse på postmarkedet vil skape både praktiske og politiske utfordringer. Noen av disse utfordringene og andre, mer generelle postpolitiske spørsmål vil vi kunne komme tilbake til i Regjeringens stortingsmelding om virksomheten til Posten Norge AS. I lys av den rivende teknologiske utviklingen og utviklingen i det europeiske postmarkedet tror vi i Kristelig Folkeparti det er viktig at vi holder den postpolitiske debatten varm. Et velfungerende postsystem er en svært viktig del av infrastrukturen vår. Ikke minst er Posten viktig for å kunne opprettholde en spredt bosetting og et levedyktig næringsliv i utkantstrøk. Hva vil det f.eks. bety for næringslivet i Distrikts-Norge dersom vi må gi opp prinsippet om geografisk enhetsporto? Slike spørsmål kan vi bli nødt til å stille oss i framtiden. Avslutningsvis er jeg nødt til å avlegge Arbeiderpartiet en liten visitt. Jeg synes det er underlig at Arbeiderpartiet, som vanligvis er svært pliktoppfyllende når det gjelder å godkjenne EØS-direktiver, fremmer et forslag om å utsette avgjørelsen om å redusere enerettsområdet til 50 gram. Arbeiderpartiet vet, like godt som Kristelig Folkeparti, at denne reduksjonen kommer. Når Arbeiderpartiet legger inn et slikt forslag, bidrar det etter Kristelig Folkepartis mening kun til en unødvendig usikkerhet hos aktørene og de ansatte i Posten.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Representanten Sahl var litt opptatt av hvordan Arbeiderpartiet forstår EU-direktiv, og mener forslaget som er levert, strider mot det som er Arbeiderpartiets praksis når det gjelder å harmonisere lov- og regelverk i Norge i forhold til EU. Det er et interessant spørsmål – om man skal tolke det i positiv mening – Sahl reiser, fordi det bidrar til og gir mulighet til å oppklare hvilket forhold vi selv bør ha til disse regelverkene som man formulerer i EU-direktiv. Det er slik at det er ikke pålegg som er absolutte, som ikke gir rom for nasjonal bevegelse. Man skal ikke konstruere det som skjer innenfor rammene av EU, som noe som ikke lar seg røre ved. Og i dette tilfellet, hvor vi går inn på et så komplisert område som post og deregulering av post, er det all grunn til å se på hvilke muligheter vi har til å ivareta de nasjonale interessene vi har, for å sikre en framtidig postdistribusjon som landet Norge vil være tjent med. Når Arbeiderpartiet deler sin tilslutning til dette direktivet i to, er det for det første fordi vi er forpliktet til å ha et regelverk på plass fra 1. juli d.å. Det får vi. Det andre er at vi legger til rette for at vi kan dra nytte av de erfaringer som man høster fram til neste trinn i dereguleringen, 1. januar 2006. Dette avviser regjeringspartiene. Dette avviser Kristelig Folkeparti, og til Kristelig Folkeparti kan jeg da bare si at tross den vennlighet som de mener å vise Arbeiderpartiet, og den oppmerksomhet som Arbeiderpartiet får, forbauser det meg at Kristelig Folkeparti, med sin bakgrunn, med stor frimodighet både går imot all verden og likevel blir med på ferden.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-06-03:
Gjennom Montrealkonvensjonen av 28. mai 1999 vedtok ICAO å sikre flypassasjerer full erstatning uten øvre grense i tilfelle av personskade eller dødsulykke. Dertil vil flyselskapene etter dette også være ansvarlige for tap av bagasje og vesentlig økonomisk tap som følge av forsinkelser etter ulykker. Fellesskapet har innlemmet Montrealkonvensjonen i sin lovgivning gjennom rådsforordning nr. 889/2002. Denne rådsforordning ønsker EØS-komiteen å innlemme i EØS-avtalen. Slik lyder også samferdselskomiteens enstemmige innstilling.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-06-03:
Muligheten for å kjøre bil øker trivsel og sikrer livsutfoldelse for de fleste nordmenn. Det bør ligge svært strenge kriterier til grunn før staten går inn og fratar førerkort uten at fører har vært skyld i trafikkulykke. Fødselsdato alene må ikke føre til uvettig formynderi. Vi vet at den største personskadehyppighet har førerkategorien på den motsatte side av aldersskalaen. Stort sett er eldres problem i trafikken selvregulerende. Den overveldende majoritet av førere føler selv når aldringsprosessen gjør dem uegnet bak rattet. Økt reaksjonstid kompenseres ved lavere fart, dårligere mørkesyn kompenseres ved at man unngår mørkekjøring, dårligere orienteringsevne kompenseres ved at man tar venner med på turen, risikoatferd erstattes med lavere testosteronnivå, osv. Derfor bør staten ligge unna førere som ikke er innblandet i ulykker, med mindre det er åpenbart for alle at personlige egenskaper er til hinder for fortsatt bilbruk. Inndragelse av førerkort er tap av en helt sentral borgerrett. Ikke minst gjelder det førere i områder med dårlig kollektivtilbud. Dette tror jeg stort sett er situasjonen i dag. Norske leger har vett nok til å forstå at livstidsdom uten bil ikke skal idømmes uten superb begrunnelse. Har jeg rett i at dette er dagens situasjon, skulle det ikke være rimelig rom for den ytterligere liberalisering som Senterpartiet foreslår. Også i dag er det mulighet for førerkort med geografisk begrensning, om enn på strenge vilkår. Svakheten ved Senterpartiets forslag ligger i at det ikke engang er gjort forsøk på en situasjonsbeskrivelse som viser at norske leger ikke utviser den liberalitet og den klokskap eldre førere og norsk trafikksikkerhet fortjener.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-06-03:
Det er to viktige forhold ved dette Dokument nr. 8-forslaget. Det ene er vurderingen av firefelts E6 mellom Oslo og Trondheim. Det som gir saken dimensjoner, er imidlertid måten og i hvilken sammenheng saken fremmes på. Det har blitt en utbredt sport blant opposisjonspartier å fremme eller behandle kostnadskrevende tiltak utenfor den budsjettpolitiske dagsordenen. I dette tilfellet er det Fremskrittspartiet og SV som er sportens profilerte utøvere. Uten krav til kostnadsanalyse og synlig sans for sammenligning mellom herværende og alternative veiprosjekter banker man i bordet en kostnadskoloss dimensjonert til 25 000 mill. kr. Ikke bare er det utenom ordinær statsbudsjettbehandling i Stortinget, men det skjer sågar samtidig med den politiske unnfangelsesprosessen for Nasjonal transportplan, eller rettere: dens rullering. Forslaget føyer seg pent inn i det system – eller mangel på sådant – som synes å ha blitt en del av dagens orden på Stortinget. Dokument nr. 8-forslaget er intet utpreget eksempel på servil underdanighet til prinsippet om prioritering eller sammenligning mellom ulike tiltak, ingen dukknakket underordning under prinsippet om samlet oversikt og behovet for å skyve noe ned for å kunne skyve noe annet opp på den politiske ønskelisten, ingen falsk beskjedenhet i forhold til prinsippet om flest mulig komponenter for å kunne komplettere en ofte uoversiktlig virkelighet og derigjennom respektfull bruk av skattebetalernes penger. Nei, snarere er det ikke snakk om noe som helst prinsipp, annet enn det prinsipp det er ikke å holde seg med den slags besværligheter som prinsipper ofte kan være. De er klart det er fristende å koke sammen en velgermeny som kan serveres hver uke, og som kan innveksles i velgerkapital, møysommelig fordelt over det ganske år, uten at tiltaket forstyrres av andre, mer påtrengende, behov – eller forstyrres av den sammenheng som får trollet til å sprekke i møte med lyset fra den flerfoldighet der alle enkeltsaker rettelig hører hjemme. Når prioritetsanalysen helt mangler og budsjettgrunnlaget er som galest, blir statens pengebruk som originalest. Av respekt for gode kolleger skal jeg ikke engang nevne begrepet inndekning, så irrelevant og anmassende dette begrepet betraktes som i visse politiske kretser. Den politiske forvitringsprosess det vitterlig er å bevilge penger til saker enkeltvis og uten sammenheng, gir mindre for pengene. Høyre ønsker mer for pengene.