Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-28:
Jeg har lyst til å lese et brev for Stortinget som jeg mottok fra en engasjert kvinne som er opptatt av dette temaet. Hun skriver: «I mitt arbeid som veileder har jeg flere ganger hatt klienter som lever i redsel for trusler fra voldelige familiemedlemmer og som har vært nødt til å leve med mange sikkerhetsrutiner i hverdagen for å ha det trygt. For 3 år tilbake ble 3 familier i min omgangskrets vitne til avdekkingen av en alvorlig familievoldsak der ektemann gjennom lang tid hadde utøvd grov vold og alvorlige drapstrusler mot sin kone. Det var gått så langt at hun i et sommerselskap valgte seg ut to personer hun mente burde vite om hva hun var utsatt for, og som kunne fortelle hennes historie til hennes nærmeste familie og politi, dersom hun ble drept. Den ene av personene som fikk historien var meg. Den kvelden og natten valgte jeg å ta på meg «jobbmodus» og gikk inn i veilederrollen og konsentrerte meg utelukkende om å jobbe for at hun skulle mobilisere krefter til å kunne bryte ut av forholdet på en «trygg måte».» Hun skriver videre: «Vi(og profesjonelle parter som vi kontaktet som lege, arbeidsgiver og verneombud) hadde oppfølging av denne kvinnen over flere uker og til slutt kom tidspunktet der hun maktet å flykte og der det sto et apparat klart til henne. Det var nok i grevens tid. Vi prøvde også å bistå til at voldsutøveren fikk hjelp og bistand, gjennom dialog med nettverket sitt, noe han kontant avslo. Voldsutøveren ble halvannet år senere dømt til soning i fengsel og 80 000 i erstatning til voldsofferet for de episoder som kunne dokumenteres. Dette var ektefelle nummer to han hadde utøvd vold mot over mange år.» (og profesjonelle parter som vi kontaktet som lege, arbeidsgiver og verneombud) Hun skriver videre, og her kommer vi til kjernen i den saken vi nå drøfter: «Vi er 3 familier som i ettertid har mottatt svært ubehagelige trusler om at han skal ødelegge familiene våre, etter at vi bisto kvinnen og ble oppført som vitner i saken. Vi har selvsagt husalarm, informert arbeidsgiverne våre, skolen til våre barn osv. Det har vært svært ubehagelig for oss og jeg kan bare tenke meg hvordan denne kvinnen og andre kvinner i tilsvarende situasjon har det. Denne kvinnen har, tross besøksforbud, gjentatte ganger blitt oppsøkt av sin tidligere ektemann og han har også oppsøkt hennes hjem og lagt igjen «visittkort» slik at hun skal forstå at han har vært der. Nå er han for tiden tvangsinnlagt på psykiatrisk sykehus etter endt soning. Dette er som sagt en veldig viktig og komplisert sak å løse. Det er svært viktig at voldsutøvere ikke får lykkes med mer vold og trusler mot voldsofrene.» Jeg avslutter sitatet her. Dette er et lite land, og forholdene våre er veldig oversiktlige. Det er veldig vanskelig å bli gjemt her. Det gjelder å gi utsatte mennesker – særlig kvinner, og det gjelder stort sett kvinner og barn, men også menn – trygghet, som kanskje er det viktigste i tilværelsen. Man må kunne sove trygt, og man må kunne våkne trygt. Det gjelder mennesker som har vært utsatt for vold i nære relasjoner. Det gjelder ungdom som er utsatt for tvangsekteskap. Det gjelder ungdom som er utsatt for kjønnslemlestelse, og det gjelder f.eks. politifolk eller andre vitner som har jobbet med en sak. Da er det veldig viktig at man jobber med å øke kompetansen på hva vi kan gjøre for å gi mennesker trygghet i vårt land. Vi må styrke holdningene overalt, men ikke minst i angjeldende miljø, bl.a. i mannsmiljøene, slik at vold avtar. Vi må etterforske, og vi må straffe hardere. Det er ikke noe hokuspokus, som flere har vært innom. Det er et komplisert saksområde med kompliserte løsninger. Derfor er det viktig at vi holder fokus oppe og debatterer det. Jeg vil berømme interpellanten for å bringe dette viktige og kompliserte tema inn i Stortinget. Vi er nødt til å jobbe med dette videre.