Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-11-26:
Mediebildet er ganske tydelig: Det er ikke dekket bord Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen kommer til, slik Arne Strand beskrev det i Dagsavisen i 2005 da de rød-grønne entret regjeringskontorene. Det er smått oppsiktsvekkende når representanten og tidligere statsråd Slagsvold Vedum tidligere i debatten i dag har hevdet at han etterlater seg en økonomi der alarmklokkene ringer, og NHO mener at det er bråstopp. Dette sier mye om åtte års rød-grønn manglende fokusering på en helt grunnleggende ubalanse, som de har latt utvikle seg i konstant tempo gjennom disse åtte årene. I norsk økonomi har kostnadsutviklingen fra 2005 til 2013 vært frikoblet fra utvikling av produktivitet. Et stadig økende gap mellom en kostnadsvekst som langt overgår våre handelspartnere, og en produktivitetsvekst som er svakere, har lyst imot oss i hvert eneste nasjonalbudsjett de siste årene. Dette er ikke bærekraftig, med mindre vi satser på at vårt bytteforhold med utlandet fortsetter å utvikle seg like gunstig som det har gjort siden begynnelsen av årtusenskiftet. Skjer det, vil vi som nasjon ha en usannsynlig flaks. Norges Bank og SSBs beregning av bytteforholdet er svært interessant lesing. Aldri før har vi sett kraftigere utslag i positiv retning for Norge enn vi har sett de siste årene. Da tidligere finansminister Sigbjørn Johnsen presenterte årets opprinnelige budsjett fra de rød-grønne, sa han: «Selv etter fallet i verdien av krona i det siste, er kostnadsnivået i Norge langt høyere enn hos våre handelspartnere. Om prisene på norsk eksport skulle falle, vil det kreve det beste av samarbeid for å få kostnadene ned på et bærekraftig nivå.» Jeg ser dette som en sterk erkjennelse av at rød-grønn utvikling ikke var bærekraftig. De rød-grønne forsøkte å korrigere med en forsiktig bruk av oljepenger – det skal de ha – men man mislyktes med å innrette pengebruken slik at den fremmet norsk konkurransekraft og produktivitet. Åtte års manglende fokus har gitt seg utslag i at varsellampene nå blinker. I sin hovedmerknad i innstillingen gjør opposisjonen valutakurs til et poeng når det gjelder oljepengebruk. De som følger med, vil ha registrert at den norske krona har fortsatt å svekke seg etter regjeringsskiftet. Valutamarkedene frykter åpenbart ikke pengebruken. De ser at budsjettet er dreid i riktig retning. Norsk økonomi tåler bruk av oljepenger når de brukes til å øke konkurransekraften. NHO har tidligere i år påpekt at investeringsnivået i Fastlands-Norge er meget lavt. Det har de siste årene vært så lavt at vi ikke har klart å erstatte kapitalslitet, dvs. avskrivningene. Det er i prinsippet en avviklingsstrategi for mye av det tradisjonelle næringsliv de rød-grønne har fulgt. Dette er kjernen i todelingen. Vi må glede oss så lenge oljen kan bære dette, men det må også skapes rom for at det igjen skal investeres for vekst i Fastlands-Norge. Da vil utviklingen ha langsiktig bærekraft. Det er derfor gledelig at tilleggsproposisjonen viser en vilje til å prioritere de viktige tiltakene. En offensiv næringspolitikk må fokusere på å styrke det lokale private eierskap. Dette eierskapet er en pådriver for nyskaping og innovasjon, og uten tilgjengelig egenkapital blir det ikke solide arbeidsplasser. En nedtrapping av formuesskatten er god musikk. Det samme er fokuseringen og satsingen på samferdsel. Det vil ta mange år å ta igjen etterslepet på dette området, men retningen er anvist. Den næringsrettede forskningen er blitt stemoderlig behandlet i flere år, til tross for at det er her kimen til framtidige arbeidsplasser ligger. Økt satsing på BIA og styrket SkatteFUNN var sterkt etterlengtet. Landbruket er igjen et sentralt tema i norsk politikk – det gleder en hedmarksrepresentant – og det skyldes ikke bare ostetoll. Skognæringen er en konkurranseutsatt næring som med rød-grønn politikk har vært kraftig presset. Den jubler over en regjering med fokus på konkurransekraft. Jordbruket er i fokus, fordi vi har fått en regjering som har en ambisjon om å gi eiendomsretten tilbake til bonden, og med ambisjoner om å gi bonden større frihet og råderett over egne strategier. Dette er et ambisiøst prosjekt. Det er ingen næring som til de grader har vært dominert av politisk styring som norsk jordbruk. Dette har ikke gitt optimisme og utvikling. En ny kurs er nødvendig. Den nye regjeringen har gjort en imponerende jobb på kort tid. Konkurransekraft og utvikling og solide arbeidsplasser for framtiden er igjen i fokus.