Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-11-26:
Jeg skal hjelpe forrige taler i gang, jeg skal snakke om Forsvaret. Hvis han trodde at alt det andre var så bra, skal jeg snakke litt om Forsvaret, for jeg tror ikke at Forsvarets ve og vel er spesielt godt ivaretatt med det budsjettet som foreligger nå. Det jeg kanskje savner aller mest, er at noen diskuterer Forsvaret. I dag har man altså brukt store deler av dagen til å diskutere avgift på biodiesel. Det er mulig at det er viktig, men jeg tror, med respekt å melde, at det finnes andre ting som er kanskje minst like viktige, om man er i opposisjon, eller om man er i posisjon. Det er slik at vi i Norge ofte liker å reise ut og vise at vi er en fredselskende og fredsbærende nasjon. Vi ønsker å fronte demokrati, menneskerettigheter, like vilkår for kvinner og menn og barns oppvekstvilkår. Det gjør vi, og vi tar det på en måte for gitt at det er slik hjemme hos oss selv også. Og da tar vi Forsvaret for gitt, for Forsvaret er en premissleverandør for den velferden vi har, og for det fundamentet den norske staten er bygd på – på samme måte som justissektoren er det. Justissektoren er den andre av de to tunge pilarene som har med rettsstaten og rettsstatsprinsippene å gjøre. Jeg er bekymret for situasjonen til det norske forsvaret. Jeg mener det ikke blir fokusert nok på – det er ikke «sexy» nok å snakke om Forsvaret. I den grad vi diskuterer forsvar, diskuterer vi situasjonen rundt engasjementet vårt i Afghanistan. Jeg har all respekt for det, for det er viktig, men det er altså slik at vi også er avhengig av et forsvar på hjemmebane. Man har gjennom høringer som komiteen har hatt, fått fokusering på at det er store omstillinger og store investeringer. Det er korrekt, men en utfordring er: Hva gjør man i påvente av at man skal få nytt utstyr på plass? Jeg går ut fra at for en person som ønsker å kjøpe seg ny bolig, ville det være ekstremt dumt å selge den boligen man bor i, før man har kjøpt noe annet. Da står du på bar bakke. Jeg skal ikke si at Forsvaret står på bar bakke, men at de har noen utfordringer, er hevet over enhver tvil. Jeg mener at investeringene i fregattene er bra, fordi det har med en del av nordområdestrategien å gjøre. Men det forutsetter at vi har mannskaper til å bekle dette. Jeg synes det er bra at man har bestilt – og sågar begynt å betale på – nye helikoptre til fregattene, men det hadde jo vært interessant om vi kunne få dem! De skulle altså vært levert i 2005. Nå snakker vi om 2010, vi snakker om 2011, og vi snakker om 2012. Det er mulig at dette er godt nok for Regjeringen, men det er iallfall ikke godt nok for oss. Jeg mener at her burde man ha gjort grep, og tatt mer kontroll over det. Likeledes skal vi altså på litt sikt kjøpe nye jagerfly. Jeg håper at forsvarsministeren og finansministeren, som jeg ser er her, kan forsikre Stortinget om at man skal opprettholde en framdriftsplan som er bedre enn den vi har når det gjelder nye helikoptre til fregattene. Og det hadde vært fristende å dra opp debatten om redningshelikoptre og et vedtak som ble gjort her 16. mai 2002. Nå snakker Regjeringen om at man skal fly Sea King fram til 2020. Med all respekt: Det er altså 18 år etterpå. Det er mulig at noen vil si at det er tøft og bra. Jeg synes det er forholdsvis dårlig, med respekt å melde. Så litt om Afghanistan. Av og til skjer det at også vi mister noen av våre som er der og gjør en jobb. Da blir det ofte en stor debatt om det er lurt å delta – om vi bør, om vi kan, og om vi skal delta. Mitt svar på det er umiddelbart ja. Og jeg mener at alle de som er ute på utenlandsoppdrag, fortjener all mulig honnør og støtte fra det politiske miljøet, fordi det vil være med og gi dem status. Hvis ingen nasjoner ønsker å bry seg i et land som Afghanistan, hvor Taliban på en måte herjer og terroriserer sin egen befolkning, hvor de angriper oss, hvor de nekter jenter å gå på skole, hvor kvinner blir undertrykt, hvis ikke vi skal stå oppreist og slåss for det, hvem skal da gjøre det? Hvor var vi fra 1940 til 1945, da det kom folk fra Canada til Norge, da det kom folk fra USA hit – som døde her som en del av frihetskampen vår og i resten av Europa? Det finnes utenlandske soldater som ligger begravd her i landet, som gav sine liv på et helt annet sted enn i sitt hjemland, fordi det var påkrevd, og fordi man så det som nødvendig. Jeg mener at dette helt klart er overførbart til engasjementet vårt i Afghanistan. Jeg er helt sikker på at vi med kvaliteten på de norske styrkene og de andre internasjonale bidragene faktisk kan oppnå det vi ønsker oss, nemlig et stabilt Afghanistan, hvor jenter får lov til å gå på skole, og hvor kvinner får en ny posisjon. Men da må verdenssamfunnet tørre å stå oppreist for de verdiene som vi tar for gitt i det daglige. Hvis ikke kommer også vi til å vise at vi ikke står oppreist for det vi selv tror på. Den eneste vinneren som da vil være igjen, er de vi kjempet imot, og som vil komme nærmere oss, nemlig terroristorganisasjoner som Taliban. Det – med det norske forsvar – har vi slett ikke råd til.