Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-12-12:
De siste årene har verden vært preget av mer uro og uforutsigbarhet, forpliktende internasjonalt samarbeid som er under press, og stormaktsrivalisering som tiltar. Nedrustningsavtalen forvitrer og sies opp, og risikoen øker for nye rustningsspiraler. Vi ser mer proteksjonisme, isolasjonisme og nasjonalisme. Over 70 millioner mennesker er på flukt. Ulikhet vokser lokalt, regionalt og også globalt. Det er fare for geopolitiske spenninger og eskalerende handelskonflikter som skaper usikkerhet og truer økonomisk vekst, sikkerhet og stabilitet. Særlig er miljø- og klimaødeleggelsene en felles utfordring som krever større oppmerksomhet og kraftigere innsats. Den samlede effekten av klimaendringene undergraver alle dimensjoner av utvikling og livsvilkår. Samtidig går verden framover på viktige områder. Vaksinasjonsprogrammene sparer millioner av liv hvert eneste år. Aldri før har så mange barn kunnet feire sin femårsdag. Det er også langt færre fattige i verden. Særlig har den økonomiske veksten i Asia hjulpet millioner ut av ekstrem fattigdom. Ekstrem fattigdom er i økende grad i dag et afrikansk problem. Men også på det afrikanske kontinentet er det økonomiske lyspunkter. Etiopia var lenge preget av ekstrem fattigdom og hungersnød. 1,2 millioner etiopiere mistet livet under hungersnøden på 1980-tallet. I disse førjulstider er det 35 år siden Bob Geldof ble verdenskjent med sin sang «Do They Know It’s Christmas?». Låten er ikke utdatert, men det er kanskje teksten, for var det noen som visste at det var jul, var det kanskje etiopierne. Kristendommen ble statsreligion i Etiopia i år 330. Det var altså 700 år før slaget på Stiklestad. For Etiopia peker mange piler i riktig retning. I tiåret mellom 2008 og 2018 hadde Etiopia i snitt en årlig økonomisk vekst på imponerende 9,9 pst. Politisk peker også pilene i riktig retning, synliggjort med utdelingen av Nobels fredspris til statsminister Abiy Ahmed tidligere denne uka. Mye er ennå ugjort, og den politiske situasjonen i Etiopia er skjør, men på hans imponerende merittliste etter bare 18 måneder i statsministerstolen er hans innsats for fred i og mellom naboland på Afrikas Horn. I tillegg til Etiopias egen fredsprosess med Eritrea har statsministeren bidratt til normalisering mellom nabolandene Eritrea og Djibouti, han har vært mekler mellom Kenya og Somalia, mellom militærregimet og opposisjonen i Sudan og mellom regjeringen og opprørere i Sør-Sudan. Hans utenrikspolitikk kan minne om slagordet som Tyrkia, eller Tyrkias daværende utenriksminister, hadde for ti år siden. Hans slagord var «Zero Problems with our Neighbours». I likhet med Etiopia har Tyrkia et meget krevende nabolag, men i dag har vel uten tvil Etiopia lyktes langt bedre enn Tyrkia med håndteringen av forholdet til sine naboland. Vi velger ikke våre naboer og vårt nabolag. Geografien er konstant. Også tidligere stormakter trenger et ordnet forhold til sine nærmeste naboer. I dag går britene til valg for tredje gang på fire år. Brexit har blitt utsatt enda en gang, til 31. januar neste år. «Get Brexit Done» har vært et viktig slagord i valgkampen i Storbritannia. Det er nok lettere sagt enn gjort, for det er bare selve skilsmisseavtalen britene og EU nå i årevis har forhandlet om og britene nå har forhandlet seg fram til. Skilsmisseavtalen er bare slutten på begynnelsen på forhandlingsprosessen. Potensielt mye mer omfattende, kompliserte og langvarige forhandlinger venter om det framtidige forholdet mellom Storbritannia og EU. Men i motsetning til andre skilsmisser kan ikke Storbritannia og EU flytte langt fra hverandre. Geografien er konstant, og Storbritannia og EU vil forbli naboer, ikke minst på den irske øya. Storbritannia vil selvfølgelig forbli Norges nabo over Nordsjøen, vår største handelspartner og en svært viktig alliert i NATO. Uansett utfall av brexitprosessen er det i Norges åpenbare interesse å beholde et tett og nært forhold til Storbritannia. Det er bred enighet om hovedlinjene i norsk utenriks- og forsvarspolitikk. Derfor skal vi klare å finne fram til brede løsninger for å ta vare på det multilaterale samarbeidet. Vi slutter opp om Norges kandidatur til FNs sikkerhetsråd, og vi står sammen om forpliktelsene i NATO og for å fremme norske interesser i EØS-avtalen. Det vil jeg støtte opp under, og Arbeiderpartiet vil bidra til brede flertall i utenriks- og forsvarspolitikken. Men la meg på vegne av Arbeiderpartiet si tydelig fra om at det hviler et tungt ansvar på regjeringa, som skal forvalte denne enigheten. Høsten 2016 inngikk Arbeiderpartiet et forsvarsforlik med regjeringa. Vi var enige om å fullføre kampflyinvesteringene og å kjøpe nye ubåter og nye overvåkningsfly. De andre partiene på Stortinget ønsket ikke å danne flertall for disse tre investeringene. Noen ville ha færre jagerfly, andre ville utsette investeringene i overvåkningsfly. Men vi ble enige med regjeringa og fikk bl.a. gjennomslag for å framskynde investeringene i kampluftvern til Hæren. Luftvern er mye viktigere i en tid med presisjonsvåpen og reduserte varslingstider. Derfor var det også viktig for oss å bidra til luftvern for overvåkningsflyene og kampflyene. Strategiske kapasiteter må beskyttes. Regjeringa fulgte opp dette. Det er bra. Men for Hæren ble en rekke viktige investeringer og veivalg utsatt til en egen landmaktplan. Ikke uten tvil valgte vi i Arbeiderpartiet å inngå en ny avtale om Hærens framtid da landmaktplanen ble stortingsbehandlet høsten 2017. Men i dag, i behandlingen av budsjettet for 2020, foreslår altså Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre å oppheve halvparten av den avtalen. Disse partiene insisterer på å bygge ned Hærens 2. bataljon i Indre Troms fra en stående hær til å bli en ringe-til-hær, uten vedtak i Stortinget. Vedtaket vi gjorde høsten 2017, om at Hæren skal ha moderne stridsvogner, skal også oppheves. I tillegg fjernes Hærens helikoptre fra Bardufoss og Nord-Norge, stikk i strid med forliksavtalen vi inngikk høsten 2016, der det utvetydig ble slått fast at ingen helikoptre skulle flyttes fra Bardufoss før alternativ kapasitet var på plass. I dag er det krise for den medisinske evakueringsberedskapen i Nord-Norge. Hærens Bell-helikoptre er igjen satt inn som sivil luftambulanse. Jeg tør ikke tenke på hva som hadde skjedd hvis Høyre hadde fått gjennomslag for å fjerne alle Bell-helikoptrene fra Bardufoss. I selve budsjettet vi i dag behandler, er det mest alvorlige at regjeringa rett og slett vil oppheve sentrale deler av stortingsavtalen om Hæren. Jeg har ikke sett et eneste forlik inngått der regjeringa foreslår å oppheve deler av en avtale som skulle vare i fire år. Dette vil de oppheve to år etter at avtalen er inngått. Én ting er konsekvensene for regjeringspartienes troverdighet både som avtalepartner og i forsvarspolitikken generelt, konsekvensene er også alvorlige for Hærens operative evne. 2. bataljon skal bygges ned, stikk i strid med forsvarssjefens ferske fagmilitære råd. Stridsvognene kommer heller ikke i 2019, vi skal til og med tilbake til tegnebrettet, sier forsvarsministeren nå. Hva betyr det å gå tilbake til tegnebrettet? Betyr det at vi skal vente på utviklingen av helt nye stridsvogner? I tilfelle må Hæren vente lenger enn til 2025. Da må vi vente i over ti år. Det holder ikke. Da Trump-administrasjonen tiltrådte i januar 2017, var en av de første beslutningene et dramatisk kutt i bevilgningene til prevensjon og abort i fattige land. En rekke land protesterte og mobiliserte. Like etter Trump-administrasjonens dramatiske kutt samlet Nederlands utviklingsminister andre givere for å kompensere for amerikanernes kutt. Hun takket medarrangørene, som var Belgia, Danmark og Sverige, og hun takket også de første landene som hadde signalisert at de støttet initiativet, som var Canada, Kapp Verde, Estland, Finland og Luxembourg. Norge ble ikke nevnt. Høyreregjeringa sørget for å plassere Norge verken i første, andre eller tredje rekke i den internasjonale kampen for kvinners rettigheter. Men etter hvert kom de sterkere. Etter hvert kom det omsider signaler fra regjeringa om at også Norge ville øke bistanden til familieplanlegging og kvinners rett til å bestemme over egen kropp. Bistanden på dette veldig viktige feltet var på drøyt 2 mrd. kr da regjeringa tok over i 2013. Så falt den til 1,3 mrd. kr, men etter forpliktende internasjonale avtaler og etter møte med flere andre land økte regjeringa støtten til 1,6 mrd. kr. Det var altså en stor økning, delvis for å kompensere for Trump-administrasjonens kutt. Men så fikk vi svar fra Utenriksdepartementet i forrige uke. Etter at Kristelig Folkeparti kom inn i regjeringa, kuttes det nå 279 mill. kr til dette viktige feltet på 2020-budsjettet. Borte var løftene om å øke som både Brende, Astrup og Søreide hadde skrytt av her i Stortinget. Det er klart at dette er et signal. Det er et galt signal som signaliserer til hele verden at vi gjør det veldig mange andre land gjør: Vi kutter i rettighetene til abort og prevensjon. Det burde vi ikke gjøre når stadig flere slutter seg til alliansen som bygger sin nasjonale lovgivning for kvinner på foreldede religiøse dogmer om avholdenhet framfor beskyttelse, enten det handler om Vatikanstaten eller Iran. Nå får de også støtte fra USA. Da burde Norge inntatt en helt annen rolle enn regjeringa gjør med dette budsjettet. Jeg ser fram til en god diskusjon i dag.