Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Mitt fokus er på flertallet som ikke finnes. Regjeringen har tilbudt Fremskrittspartiet tiende. Ca. 10 pst. av pakken med tallfestede økonomiske ønsker fra Fremskrittspartiet har funnet nådens lys hos regjeringspartiene. Regjeringens tiende er sviende, en sviende avvisning av et parti som fundert på 363 000 velgere har åpnet veien nettopp for denne regjeringen. Det oppfattes som sviende når den tilbudte rammen på knappe 600 mill. kr også er mindre enn en promille av utgiftene på budsjettet! Når forslag om systemendringer heller ikke imøtekommes fra regjeringspartiene, blir det samlede utbyttet mindre enn magert. Det kan neppe komme særlig overraskende på regjeringspartiene at Fremskrittspartiet både ønsket og forventet et godt bytte fra selve budsjettbehandlingen. Mener denne regjeringen virkelig at behandling, forhandling og tilbud er det beste man kan servere sine politiske støttekontakter? Da har den et problem. Det virker faktisk ganske provoserende å bli behandlet som småspurv på det politiske fuglebrettet når Regjeringen aller nådigst legger ut sine politiske smuler. Det blir også provoserende når Regjeringen opererer med talltrylleri. La meg ta et eksempel: Vi må unngå renteøkning i julegave, blir det sagt når Fremskrittspartiet bl.a. krever en skattereduksjon på 1 milliard kr for lavinntektsgruppene. I forrige uke behandlet vi Innst. S. nr. 22 om hva alle de ekstra asylsøkerne koster i inneværende år – henimot 8 000 asylanter til en årskostnad på 100 000 pr. person. Her følger pengene asylantene, og her økes budsjettet for å dekke behovet. Greit nok om det kunne gjelde flere enn lykkesøkende asylanter! Er det slik at når formålet med pengebruken bare er edel og god, så skånes også økonomien for enhver tenkelig inflatorisk eller opphetende effekt? La meg ta et annet eksempel: Stortinget skal senere behandle tilleggsbevilgninger for 2001. Også i den saken blir det slik at kartet, altså budsjettet, tilpasses terrenget, altså pengebruken. Da blir det også slik at de rammer som ble lagt ved årets begynnelse, og som på det tidspunkt skulle være både ansvarlige og ikke-inflasjonsskapende, blir overskredet ved årets avslutning dersom det er politisk flertall for det, med andre ord: om den politiske viljen er til stede. Ja, da er det faktisk også slik at ved årets slutt kan det vedtas tilleggsbevilgninger som kan gjøres overførbare, dvs. som også kan brukes året etter. Da går man aktivt inn i de økonomiske rammene for året etter, til og med etter at rammene for neste år er lagt. Konklusjonen blir derfor at regjeringspartiene bruker talltrylleri. De avviser ønskene fra Fremskrittspartiet med henvisning til overoppheting og inflasjon. Men når Regjeringen selv mener formålet er viktig, svinger de tryllestaven og skaffer til veie penger som det åpenbart ikke hefter økonomisk uansvarlighet ved. Bedre kan neppe selveste Harry Potter gjøre det! Utenfor salen og ute blant velgerne står imidlertid slikt talltrylleri lite til troende! Også regjeringspartienes systemendringsvegring er uforståelig. For eksempel: Hvorfor vil ikke Regjeringen endre regnskapsforskriftene, slik at de kommuner som vil benytte adgangen til å låne penger til opprustning av skolebygg også slipper å avsette avdrag som de ikke skal betale før om fem år, i sine årlige regnskaper? Uten denne endringen får avdragsutsettelsen ingen økonomisk virkning. Et annet eksempel: Hvorfor vil ikke Regjeringen øremerke de 100 millionene til den ene ekstra norsktimen for 2.–4. klassetrinn fra høsten 2002? Regjeringen må da skjønne at med den stramme økonomien mange kommuner opplever, vil mange elever ikke se snurten av denne undervisningstimen. Slik kunne jeg fortsette, eksemplene er dessverre mange. Åpenbar manglende evne og vilje til å samarbeide med den part man er avhengig av å støtte seg på, tyder på sterkt og akutt behov for etterutdanning. Jeg trodde faktisk at de første rundene i denne regjeringens tilblivelse hadde gitt de tre regjeringspartiene læringseffekt. Enten har man likevel ikke lært, eller så har lagringen av læringen sviktet. Det som står igjen er et skammelig tiende til Fremskrittspartiet, og samtidig nok et politisk spark til det partiet Regjeringen baserer sin eksistens på. Det er å leve farlig, talltrylleri gir nemlig ingen politisk immunitet.