Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-06-08:
Så er vi her igjen – og nå har statsråden også kommet – for å diskutere fedrekvoten. Den har vi diskutert opp og ned in mente i vinter, og jeg tror heller ikke at det siste ordet blir sagt her i salen i dag. Som foregående taler sa, har vi en foreldrepermisjon i verdensklasse. Den er det veldig mange som misunner oss. Jeg har selv en søster som bodde i London, og som hadde fire måneders foreldrepermisjon. Hun var misunnelig på oss siden hun ikke bodde i Norge og hadde den unike mulighet til en slik foreldrepermisjon som vi har her. Vi er best i verden. Det er ingen her i denne sal i dag som har sagt noe annet, og det er ingen partier som har sagt at vi skal rokke ved disse permisjonsukene. Det er viktig for familiene å ha denne ordningen med barna de første årene, men det er ikke det vi skal debattere i dag. Det vi skal debattere i dag, er hvordan vi skal fordele ukene. Så er det litt morsomt å lese på Twitter i dag at statsråd Lysbakken sier at det er Høyre som foreslår å fjerne fedrekvoten, men det er nå Fremskrittspartiets forslag som ligger til behandling i dag. Det er et forslag som Fremskrittspartiet har stått alene om i mange år, men heldigvis har Høyre sett at det er viktig at familiene får frihet til å velge om det skal være seks uker, ti uker eller kanskje 14 uker som skal være forbeholdt far, som regjeringen har varslet, eller ingen regulering i det hele tatt. Skillelinjene i politikken i Norge i dag går på om vi skal kunne ha tiltro til at norske familier, den enkelte familie, selv skal kunne få lov til å velge innretning på foreldrepermisjonen. Fremskrittspartiet ønsker at far skal gis mulighet til å kunne velge å ta ut deler av permisjonen, men vi ønsker at familiene selv skal kunne få lov til å bestemme dette. Det er fordelingen av disse ukene vi skal debattere i dag, ikke en rasering av ordningen, slik det nesten kan forstås av det vi leser i avisene, og det som de rød-grønne partiene sier i forhold til kritikk av fedrekvoten. Det er ikke et være eller et ikke være for far. Det er ikke slik at likestillingen blir satt 50 år tilbake. Jeg vet ikke om noen leste i Dagens Næringsliv i går om at det er for få gutter som søker til psykologistudiet og også til veterinærstudiet. Kanskje må vi være litt mer opptatt av det når det gjelder likestilling. Kanskje må vi få flere gutter og menn til å søke på slike studier. Det som skjer nå, er at jenter tar lengre utdannelse og kanskje får bedre jobber. Så om 20 år ser vi at det kanskje er mor som automatisk er mer ute og tar ut mindre permisjon enn slik det er i dag. Det er ikke måte på hva slags karakteristikker vi har fått i det siste for å ville ta vekk fedrekvoten. Men igjen gjelder det altså tilliten til familien. Fremskrittspartiet har tillit til at fordelingen kan skje rundt kjøkkenbordet og ikke her i denne sal. Jeg har tillit til at statsråd Lysbakken om noen måneder kan sitte og diskutere ved sitt kjøkkenbord hvordan han og hans samboer eller kone kan fordele ukene. Det er ikke jeg som politiker som skal gå inn og bestemme hva han skal gjøre. Fremskrittspartiet har også tillit til at dagens fedre velger å være mer hjemme med sine barn på grunn av at de ønsker å være en stor del av barnas oppvekst. Vi snakker om fri fordeling av foreldrepermisjonen, for vi mener at det er viktig at familien får en mulighet til å fordele foreldrepermisjonen fritt seg imellom. Samfunnet er ikke klar for den endringen, er det veldig mange som sier. Fremskrittspartiet ønsker et samfunn med mindre statlig styring og mer frihet for den enkelte. Familien må selv gis mulighet til å gi gode rammer for barna sine. Vi fjerner ikke pappas uke, men vi gir familien selv frihet til å bestemme. Og når representanten Gjul snakker om 1978 til 1993, vil jeg bare minne om at det er veldig mye som har skjedd de siste 30 årene: Vi har fått mobiltelefon og farge-tv, og jeg vet ikke hva vi ikke har fått. Jeg tror faktisk at samfunnet i dag er klar for at familien selv kan få lov til å bestemme hvordan de vil ta ut dette. Far trenger ikke å være avhengig av fedrekvoten for å være sammen med barna sine. Far klarer å ta den avgjørelsen sammen med mor rundt kjøkkenbordet. Jeg vet ikke om det er egne erfaringer som gjør at de rød-grønne har mistro til familien, at de må regulere det for at det skal fungere. Samfunnet er ikke klar for endring – jo, samfunnet er faktisk klar for den endringen at familien selv skal få lov til å bestemme fordelingen. Så snakker en om selvstendig opptjeningsrett. Også mange rød-grønne vet at det er veien å gå: Far må ha selvstendig opptjeningsrett. Likevel er de ikke villige til å gå inn for dette. Vi vet at dette veldig ofte handler om økonomi. Og gir man far selvstendig opptjeningsrett, vil det automatisk føre til at far tar flere uker. Det som også skjer, er at man faktisk straffer barna ved at far og mor selv ikke kan få lov til å bestemme dette. For man kan snakke om det private næringsliv, men vi vet at veldig mange av bedriftene her i Norge er enkeltmannsforetak, det er små, private bedrifter med bare et par ansatte. Det er ikke bare store statlige bedrifter, det er ikke bare store private bedrifter, men det er små enkeltmannsforetak. Og da er det kanskje ikke så lett for far å ta ut ti uker. De man da straffer ved at mor ikke kan få overført disse ukene til seg, er barna. Da må man, som Linda Hofstad Helleland sa, ha barna i barnehage eller hos dagmamma i stedet for at barnet kunne fått lov til å være hjemme med en av sine foreldre. Alle snakker om at det er viktig å sikre barns rett til å være like mye sammen med begge foreldre. Da er selvstendig opptjeningsrett veien å gå. I dag kan vi også lese i avisen at menn svikter Arbeiderpartiet. Jeg har lyst til å gi et tips til Arbeiderpartiet: Kanskje de bør gå i seg selv. Så sier Gunn Karin Gjul at Fremskrittspartiet er så rørende opptatt av skilte menn. Men det må være en logikk i politikken. Man må kunne være opptatt av fars rettigheter når man er i et lykkelig samliv, men man må også kunne være opptatt av fars rettigheter ved et samlivsbrudd. Og det er ikke logikken i dagens regjerings politikk, for veldig mange fedre opplever at de ikke er verdt noen ting, og at de ikke får tatt ut sine uker ved et samlivsbrudd. Jeg har et eksempel: En far hadde varslet arbeidsgiveren sin om at han skulle ta ut fedrekvoten, sine uker. Fjorten dager før han skulle gå ut i permisjon, ble det brudd i samlivet. Hva skjer da? Han ønsker å være en del av det barnets oppvekst, men det som da skjer, er at all omsorgen går til mor fordi mor ammer. Da er det mor som blir prioritert i forhold til far. Så den likestillingen som denne rød-grønne regjeringen snakker så varmt om, handler kun om lykkelige forhold. Det er derfor Fremskrittspartiet har sagt at vi ønsker automatisk delt omsorg ved samlivsbrudd. Vi ønsker at det skal være likhet for kvinner og menn ved samlivsbrudd. Fedres omsorgsdeltakelse i barnas første leveår er viktig for tidlig å etablere god kontakt mellom far og barnet, og for å skape et godt grunnlag for foreldres fordeling av omsorgsansvaret. Det er også viktig ved et samlivsbrudd. Som jeg har sagt før: Siste ord er ikke sagt i denne saken. Vi kommer ikke til å få flertall i dag, verken for at familien selv skal få frihet til å velge hvordan de vil fordele disse ukene eller for at far skal få selvstendig opptjeningsrett. Men jeg er glad for den debatten disse forslagene har skapt. Jeg er glad for at vi nå har fått en samfunnsdebatt der ute, og jeg velger å tro at om noen år kommer dette til å bli en realitet. Jeg har tro på den norske far, den moderne far, og på at familien selv kan sitte rundt kjøkkenbordet og velge fordelingen av de gode ukene, som denne ordningen er, ut fra sitt eget ståsted, uten at vi skal ha politisk innblanding og styring av den fordelingen. Med det tar jeg opp mindretallsforslagene fra Fremskrittspartiet og Høyre.