Olemic Thommessen (Høyre), 2002-12-13:
Også kulturbudsjettet må ses i sammenheng med behovet for et stramt statsbudsjett. God økonomi i husholdningene gir folk rom for kulturopplevelser og aktivitet, og en god næringspolitikk er viktig for de stadig større deler av kulturlivet som også er næringsvirksomhet. Forlag, filmprodusenter, mediebedrifter og frittstående profesjonelle kunstnere er like avhengige av gode rammebetingelser som andre deler av næringslivet. En god økonomisk politikk er altså også god kulturpolitikk. Det gjelder også i det perspektivet som Arbeiderpartiet ynder å trekke frem, nemlig skattepolitikken. I lys av de stramme rammene vi har, har Regjeringen gjennom beinharde prioriteringer gjort en god jobb med budsjettet. Særlig utsatte områder ivaretas, samtidig som viktige satsinger signaliserer veien videre. Av satsingsområdene er det særlig gledelig å konstatere at Regjeringen følger opp i forhold til museumsreformen. Den konsolideringsprosessen landets museer nå er inne i, er i en sårbar fase, og Regjeringens satsing på dette feltet er nødvendig for å sikre en gjennomføring som forutsatt. Ekstrabevilgningen til distriktsmuseene er her av stor betydning. Mange av disse mindre museene er tuftet på betydelig frivillig innsats og lokalt engasjement. Nå skal de tilpasse seg nye organisatoriske rammer, innarbeide faglig styrking og legge virksomheten inn i nettverk sammen med andre institusjoner. Dette er en krevende prosess, og den økonomiske håndsrekningen Regjeringen foreslår, er et klokt trekk som gir pusterom og synliggjør de positive mulighetene reformen gir. Det overordnede målet for museumsreformen er at vi skal styrke museene som formidlere av kulturhistorie. Det å gjøre en satsing i forhold til skolebarnas bruk av museene er derfor logisk og riktig. Regjeringen tar tak i dette og viser med en bevilgning på 10 mill. kr hvordan man gjennom den kulturelle skolesekken kan styrke et område gjennom et tydelig nasjonalt grep. Men ivaretakelsen av vår kollektive hukommelse handler ikke bare om museer. Arkiv- og bibliotekområdet står også sentralt. Det må være et mål for neste års budsjett at vi da også kan følge opp dette feltet videre. Årets økte bevilgninger til Nasjonalbiblioteket er her et viktig signal. Bevilgningene følger opp Nasjonalbibliotekets byggeprogram og viderefører arbeidet med de tekniske og fysiske installasjoner som skal sette institusjonen i stand til å fylle rollen som det nasjonale knutepunktet på dette området. Gjennom å gjøre vår kulturarv og nasjonale hukommelse tilgjengelig for alle styrker vi det fundamentet vi skal stå på når vi vender oss mot fremtiden. Like viktig som å holde plattformen i hevd er det også å føre en kulturpolitikk som peker fremover. I morgendagens samfunn vil vår evne til omstilling, internasjonalisering og videre utvikling av vårt velferdssamfunn henge nøye sammen med et levende, kvalitetsbevisst kulturliv. En liten nasjon som vår står her overfor særlige utfordringer som krever en sikker kulturpolitisk kurs og riktige strategiske grep i årene som kommer. Vår kreativitet utløses best når vi arbeider i sammenhenger der vi dypest sett virkelig føler oss hjemme. Bruker vi språket som eksempel, tror jeg alle vil være enig i at vi uttrykker oss best og føler oss mest hjemme i morsmålet. Men dette gjelder også i andre sammenhenger. Vår ramme for utfoldelse består også av alle de andre små, nesten upåviselige byggekolosser som til sammen utgjør vårt kulturelle fellesskap. Her finner vi humoren, underteksten i reklamen, våre assosiasjoner mellom linjene i litteraturen, vår bruk av symboler, fargebruken osv. – alle de små uskrevne regler som vi kanskje ikke engang er klar over, men som de fleste av oss intuitivt retter oss etter. Alt dette, som vi kaller for kultur, blir i stadig større grad utfordret og brakt i endring av inntrykk utenfra. Dette er en positiv utfordring dersom vi er i stand til å møte den med egen styrke og høy integritet. Vi må ta inntrykkene, forme dem og gjøre dem til våre. Kultur er ikke noe statisk. Kulturen lever ikke dersom den ikke fornyes gjennom å bli utfordret. Kort og godt: Kultur skapes når kulturer møtes. Makter vi ikke å møte morgendagen med kritiske øyne og evne til kvalitativ vurdering, vil vi som kulturnasjon lett bli redusert til konsumenter i en billig flik av markedet, der klisjeer og banaliteter råder grunnen. Dette vil etter Høyres oppfatning ikke bare være negativt for vårt selvbilde, vår nysgjerrighet og vår livsopplevelse, men også spille direkte inn på kvaliteten på vår egen skaperevne og derigjennom også gi oss et dårligere utgangspunkt i økonomisk forstand. Disse perspektivene kommer i stadig større grad til å gjøre seg gjeldende på mange av kulturpolitikkens områder. Det viktigste er mediepolitikken. Som leverandører av stort sett all den informasjon og underholdning vi omgir oss med, preger disse bedriftene morgendagens kulturelle hverdag. Ivaretakelsen av norsk kultur og dermed rammebetingelsene for nordmenns skaperkraft vil henge nøye sammen med denne utviklingen. Mediepolitikken kan derfor ikke alene hvile seg på hensynet til ytringsfrihetens kår. Vi må også ha kulturpolitiske mål for øye når vi gjennom en målrettet politikk skal bidra til å bygge opp en bærekraftig, robust medieindustri, med stor produksjonsevne og høy kvalitet. For fremtidens kultur- og mediepolitikk er det viktig å styrke våre internasjonale relasjoner. Regjeringen viser dette bl.a. gjennom støtte til Office for Contemporary Art Norway og gjennom de grep som gjøres for å styrke formidlingen av norsk litteratur i utlandet, dvs. sammenslåingen av MUNIN og NORLA og de ekstra bevilgninger som følger med dette. Mange av fremtidens kulturuttrykk vil springe ut av filmen som kunstart. Regjeringen viser her vei når den i år etablerer to nye tilskuddsordninger, henholdsvis for fiksjonsserier og for utvikling av dataspill. I budsjettforhandlingene mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet ble det nødvendig å kutte noe på Norsk filmfond. Det er vårt håp at vi ved senere korsveier skal kunne bidra til å komme opp igjen på et nivå som gjør det mulig med en spillefilmproduksjon på opp mot 20 filmer i året. Gjennom å gi støtte til prosjektet Film 3 har vi fra flertallets side gitt et tydelig signal om at det også er viktig å prøve ut nye modeller for filmfinansiering. Erfaringer fra andre land viser at regionalt baserte produksjonsmiljøer har spennende muligheter som også bør prøves ut i norsk sammenheng. En av de viktigste kultur- og mediepolitiske aktørene fremover er selvsagt NRK. Det er meget positivt at Regjeringen har foreslått avgiftsordninger som styrker institusjonen økonomisk, og som bidrar til å bedre NRKs innkjøpspolitikk. Dette vil bidra til å styrke NRKs posisjon som kulturpolitisk lokomotiv. Det er imidlertid viktig ikke å se seg blind på de økonomiske sidene ved det store moderniseringsprosjektet NRK er inne i. Som mediebedrift skal NRK møte et turbulent marked med meget høye krav til omstillingsevne. Det handler om store teknologiske utfordringer, utvikling av nye konsepter og betydelig markedsmessig tilpasning. Skal NRK i fortsettelsen være det kulturpolitiske redskap vi ønsker oss, må institusjonen sikres en meget effektiv styringsevne som evner hurtig omstilling. I motsatt fall vil vi få et baktungt NRK som hele tiden blir forbikjørt av private, gjerne utenlandske, aktører. Regjeringspartiene har i år fått til et forlik med Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet skal ha honnør for den imøtekommenhet som partiet har vist gjennom disse budsjettforhandlingene. Det er gjort til skamme at det å inngå et forlik med Fremskrittspartiet med hensyn til et kulturbudsjett, betyr en rasering av budsjettet. Vel var rammen lagt, men Fremskrittspartiet har en tydelig kulturpolitikk som er utgangspunktet for at partiet kunne ha gjort det vesentlig vanskeligere for oss å nå frem til en helhet. Resultatet er at Regjeringens forslag til budsjett i all hovedsak er imøtekommet, noe vi synes er meget tilfredsstillende. Avslutningsvis har jeg lyst til å kommentere representanten Giskes svar på mitt spørsmål om de nasjonale arkivene. Han viste her til etableringen av den nasjonale kunnskapsbasen. Problemet er jo bare at norske arkiver ikke er i en kondisjon som gjør at det er mulig å innarbeide dem i en digital base. Norske arkiver er dessverre lagret rundt på loft og i kjellere. De finnes i alle mulige slags organisatoriske lagringssammenhenger, og det må gjøres en kjempejobb for at dette skal tilgjengeliggjøres for norske forbrukere. Dette er en jobb vi må ta fatt i, og, som sagt, er det en av de viktige utfordringene for kommende budsjetter.