trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Det er lett å mobilisere atskillig sympati med forslagsstillernes intensjoner bak forslaget om å endre praksis når det gjelder førerkort med begrensning, slik at flere, da særlig eldre mennesker, kan dra nytte av denne ordningen. For de fleste, særlig for dem av oss som bor på steder med dårlig utbygd kollektivtilbud, er det viktig å ha førerkort for å kunne fungere i hverdagen. For mange eldre betyr det livskvalitet å kunne kjøre bil til og fra butikken eller for å kunne besøke venner og familie. Jeg synes derfor det er svært positivt at det fra veimyndighetenes side har vært arbeidet med egne tilbud rettet mot eldre i form av kurs og informasjon som gir nyttig kunnskap om det å være en god sjåfør og innsikt i hva fysiske endringer som følge av at vi blir eldre, kan bety for sikker kjøring. Disse tiltakene gjør at mange eldre kan beholde førerkortet og være aktive bilister lenger enn de ellers ville ha vært. Når komiteen har valgt ikke å støtte forslaget fra Inger S. Enger og Jorunn Ringstad, er det ikke fordi vi ikke ønsker at eldre skal få kjøre bil så lenge som mulig, men fordi det av trafikksikkerhetsmessige årsaker ikke er forsvarlig å gi seg inn på en praksis der vanlige førerkort avløses av førerkort med geografisk eller annen begrensning når helsen svekkes fordi man blir eldre. Det er viktig å holde fast ved prinsippet om at førerkortinnehaveren må miste førerretten når han eller hun ikke lenger fyller helsekravene for ordinært førerkort. I nærmiljøet ferdes ofte skolebarn, barn leker i gatene, og veiene er ofte trange og uoversiktlige. Det er viktig å ha alle sanser i behold når man fører et kjøretøy i et slikt område. Jeg vil derfor advare sterkt mot en mer liberal praksis når det gjelder førerkort med begrensning. Jeg viser i denne sammenheng også til samferdselsministerens klare anbefaling i sakens anledning. Det er, avslutningsvis, viktig å huske på at mange eldre mennesker er ensomme, og at mangel på transport kan være en årsak til at man ikke kommer seg rundt i lokalmiljøet. Det er viktig at vi legger godt til rette for at eldre mennesker kan delta i det sosiale liv gjennom andre tiltak og ordninger enn det som er foreslått her. Statsråden peker bl.a. på TT-ordningen og kollektivtransport som viktige områder i så måte. Jeg vil også utfordre frivillige lag og organisasjoner til å organisere kjøring for eldre i lokalmiljøet, f.eks. når det er ulike former for kulturbegivenheter. Trafikksikkerhet må alltid komme først. I denne saken er anbefalingen klar: En endret og mer liberal praksis når det gjelder førerkort med begrensning, vil kunne føre til svekket trafikksikkerhet. I denne forbindelse henviser jeg til forslaget som er anbefalt av flertallet.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Min første tanke da dette forslaget fra Fremskrittspartiet ble referert i stortingssalen, var om det var et alvorlig ment forslag. Fortsatt må jeg si at det er nærliggende for meg å spekulere i så måte, spesielt når all veiutbygging fra Fremskrittspartiets side skal dekkes over de offentlige budsjetter. For eksempel i mitt fylke, Østfold, hadde vi ikke kommet i gang med de viktige veiprosjektene, E6 og E18, dersom det var Fremskrittspartiets modell som skulle legges til grunn. Nå er det imidlertid slik at vi kan glede oss over at anleggsarbeidene er i full gang. Det er anleggsdrift på begge disse to viktige veiene. Realismen i Fremskrittspartiets veiutbygging er i beste fall, etter min vurdering, markeringssaker. Som tidligere nevnt har samferdselskomiteen vært på en rekke befaringer i de fleste fylker og fått presentert prosjekter for flere titalls milliarder kroner, og det er ikke dette prosjektet som jeg med frimodighet, på bakgrunn av disse reisene, ville gått tilbake til min stortingsgruppe og foreslått ble prioritert. I brev fra statsråden pekes det på viktigheten av denne veistrekningen, med mye tungtrafikk, men at forslaget i beste fall måtte avgrenses til å gjelde deler av strekningen Oslo–Trondheim, hvor bl.a. trafikkgrunnlaget er til stede for firefelts motorvei. Et klart flertall peker på at kostnadene knyttet til dette forslaget vil forrykke andre viktige planer over svært lang tid, og som sådan må saken henvises til den kommende rullering av Nasjonal transportplan for perioden 2005–2014. Ut fra dette må anbefalingene bli at Dokument nr. 8:97 vedlegges protokollen, uten at det dermed benektes at god infrastruktur er av stor betydning for hele vårt vidstrakte land hva angår framkommelighet, sikkerhet, bedring av miljø, og ikke minst at vi også bidrar til gjennom et godt veinett å bedre konkurranseforholdene for næringslivet. Derom er det ingen tvil, men det er ikke realisme i forslaget fra Fremskrittspartiet.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2003-06-03:
Det er med en viss overraskelse jeg leser dette Dokument nr. 8-forslaget fra Senterpartiet, som i komiteen har fått støtte fra Fremskrittspartiet. Jeg ble overrasket over at nevnte partier vil endre praksis når det gjelder bruk av førerkort med begrensning, slik at flere kan benytte ordningen. Det bl.a. Senterpartiet er opptatt av, er at flere eldre bilister skal kunne benytte ordningen med begrenset førerkort innenfor et avgrenset område. Jeg har full forståelse for at eldre ønsker å beholde sertifikatet så lenge som mulig, men for meg er det trygghet og sikkerhet som kommer i første rekke. Vi har alle nullvisjonen som mål, og da må våre regler og forskrifter håndteres strengt. Det er i dag ordninger som kan føre til førerkort med geografisk begrensning. Hovedregelen når førerkortinnehaveren ikke lenger oppfyller helsekravene for ordinært førerkort, er at førerretten mistes. Her ligger likevel en åpning. Etter søknad kan Vegdirektoratet utstede førerkort med geografisk begrensning. Før dette utstedes, må helsemyndighetene gi unntak fra helsekravene. Fylkeslegens unntak er nødvendig, men ikke tilstrekkelig for å få kjørekort med begrensning. Det er viktig at vi har en streng holdning til førerkort med begrensning. Det gjelder sikkerhet og trygghet både for føreren og for medtrafikanter. Derfor ønsker vi ikke en mer liberal praksis på dette området. At eldre har behov for å komme i butikker eller delta på andre sosiale arrangementer utenom sitt hjem, har jeg forståelse for, men da må vi, som saksordføreren sa, la dem kunne benytte seg av kollektivtransport eller f.eks. TT-ordningen.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2003-06-03:
Det Dokument nr. 8-forslaget vi nå skal behandle, er framsatt av representantene Kenneth Svendsen, Thore A. Nistad, Per Roar Bredvold og Christopher Stensaker. Saken gjelder utbygging av sammenhengende firefelts motorvei E6 fra Oslo til Trondheim. Komiteens flertall, alle med unntak av Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, ønsker at Dokument nr. 8-forslaget vedlegges protokollen. Mindretallet har hvert sitt forslag. Sosialistisk Venstreparti vil avvise saken, og Fremskrittspartiet står naturlig nok på sitt utgangspunkt for dette forslag. Jeg regner med at begge partier vil redegjøre for sitt syn i saken senere i debatten. Flertallet, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, ser det som helt naturlig at en slik stor sak tas opp i forbindelse med behandlingen av Nasjonal transportplan. Den behandlingen vil starte våren 2004. Den nevnte veistrekningen er en viktig og tungt trafikkert del av vårt stamveinett. Vegdirektoratet har i forbindelse med arbeidet med Nasjonal transportplan for perioden 2006-2015 utført en analyse for å avklare hvilke deler av stamveinettet som får behov for utbygging til firefelts vei eller mer i et 30-årsperspektiv. De nye stamveinormalene legger til grunn at det er behov for fire felt når årsdøgntrafikken er mer enn 10 000 kjøretøy. Legges dette til grunn på denne strekningen, sett i et 30-årsperspektiv, vil Oslo–Øyer og Melhus–Trondheim på E6 ha behov for fire felt eller mer. Dette tilsier en strekning på ca. 250 km. De resterende ca. 290 km vil i et 30-årsperspektiv ha nok med en tofelts vei. Ser vi på kostnadene knyttet til en fire- eller tofelts vei med stamveisstandard, vil de ligge på rundt 14-15 milliarder kr. Det er ikke første gang Fremskrittspartiet fremmer slike enorme forslag når det gjelder utbygging av veinettet. Jeg vil bare vise til Dokument nr. 8:134 for 2001-2002, som gjelder utbygging av E6/E18 fra Svinesund/Ørje til Kristiansand til en firefelts vei innen 2010. I tillegg kommer Tønsbergpakken, Listerpakken, osv. – jeg kunne ha regnet opp mange prosjekter. Disse skal de da finansiere kun med statlige midler. Vi ønsker å kjøre en mer ansvarlig økonomisk politikk. Vi ønsker innenfor de økonomiske rammer vi har til disposisjon, å se hele vårt veinett i sammenheng og prioritere de strekninger som har en årsdøgntrafikk som tilsier firefelts vei. Vi ønsker å ha gode transportkorridorer for næringslivet, og vi ønsker å oppnå nullvisjonen, men vi har ikke en sareptakrukke å øse fra, slik som det synes som Fremskrittspartiet har. Derfor ønsker vi å vedlegge dette forslaget protokollen.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2003-06-03:
Jeg hadde lyst til, som saksordfører, å ta ordet nå når saken nærmer seg slutten. Jeg vil gjerne takke flertallet for at det ser viktigheten av å ha et budsjett i balanse. Det er ingen av oss som sier at vi har oppnådd det vi ønsker innen samferdselsbudsjettet. Nei, vi sier – og vi er ærlige – at vi ikke har oppnådd det vi ønsker. Men det er fordi vi ser viktigheten av et stramt budsjett. Det er viktig for kronekursen og for renten. Ser vi fra jul og fram til nå, må jeg si at jeg er stolt av å tilhøre flertallet, når vi ser at renten har gått ned. Og det er på grunn av den politikken som er blitt ført. Når Fremskrittspartiet bare kan øse ut penger over samferdselsbudsjettet til veier, har jeg lyst til å summere alle de prosjektene som er foreslått fra Fremskrittspartiet, og jeg lurer på om ikke de etter hvert får litt bakoversveis selv. Når de foreslår hele strekningen E6 fra Oslo til Trondheim som en firefelts motorvei, og vi vet at halvdelen av denne veien i løpet av 30 år ikke oppnår årsdøgntrafikk som tilsier mer enn to felt, da må jeg si jeg lurer på hvilke prioriteringer Fremskrittspartiet foretar. Her er jeg igjen veldig glad for at flertallet ønsker å prioritere de midlene man har til rådighet, der de virkelig trengs.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Berre nokre få ord på slutten av debatten. Eg er sjølvsagt samd med saksordføraren i argumentasjonen for å gå mot dette forslaget og i argumentasjonen frå representanten Anne Berit Andersen. I motsetnad til representanten Andersen er eg ikkje forbausa over forslaget. Eg tykkjer det er ein god idé, for så vidt, men eg trur det er eit gale forslag. Eg er heilt sikker på at intensjonen er god. Førarkort for eldre gjeld jo stadig fleire. Dei som er eldre no, tilhøyrer ein generasjon der dei fleste kvinnene ikkje har sertifikat. I vår generasjon vil alle kvinnene òg ha sertifikat, og dersom me skulle gå inn for denne ordninga, ville det jammen verta mange eldre på vegane med meir eller mindre avgrensa sertifikat. Eg kjenner veldig mange eldre – det har noko med alderen min å gjera – og eg lurer på om dette er eit problem. Nei, eg trur ikkje det. For dei eg kjenner, er det ikkje noko problem, for dei lagar sjølve sine avgrensingar etter kvart. Dei sluttar å køyra vegar der det er rundkøyring, dei køyrer ikkje lenger til byen, dei køyrer berre på kjende stader, og så vert det mindre og mindre køyring, og til slutt kokar det ned til å køyra til butikken og eldresenteret. Dei lagar sine eigne avgrensingar etter kvart når dei kjenner det er naudsynt. Eg har faktisk opplevd nære familiemedlemer som har vorte glade då dei ikkje fekk den nye helseattesten. Det var på ein måte godt å sleppa, for dei hadde vore redde for å køyra. Eg opplever difor ikkje dette som eit stort problem. Og eg må seia at eg i kvardagen ofte tenkjer når eg ser eldre som køyrer, eller når eg køyrer med eldre: Oj! Kor lenge kan dette gå – eg vonar legane snart seier nei. Eg er glad for at eg har sloppe å vera den som seier nei. Men eg må seia at eg bekymrar meg mykje oftare over at det er mange med dårlege køyreferdigheiter og òg over ein del av dei eldre som er farlege i trafikken, enn over det motsette, at dei ikkje skal få køyra. Eg er samd i at det er viktig at eldre folk kjem seg ut. Det må me leggja til rette for. I min kommune er det allereie slik, i at «eldre hjelper eldre». Der kan ein berre ringja og seia at ein gjerne vil ha nokon til å vera med til butikken eller til sjukehuset, og så kjem det nokon som køyrer, og ein betaler ein eigendel som truleg er mindre enn det ein betaler på bussen. Ordninga er der. TT-kortet er ei anna ordning som gjev folk tryggleik. Og så har jo dei fleste eldre nokon som bryr seg om dei, slik at når dei sjølve ikkje kan køyra, kjem det nokon som køyrer dei. Det er det òg viktig å halda fram med.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Eg er samd med representanten Nistad og Framstegspartiet i at me alle slit med å følgja opp det me har lovt i Nasjonal transportplan, og at den ekstrasatsinga som Regjeringa lovde i Sem-erklæringa, er vekke. Men no vil eg stilla spørsmål ved Framstegspartiets eigne rekneferdigheiter, deira eige reknestykke, og gå litt vidare på det representanten Geir-Ketil Hansen var inne på. Etter det eg har forstått, skal Framstegspartiet ha vekk alle bommane i dette landet. Det vil redusera inntektene med ca. 2 milliardar kr i året. Dette prosjektet vil innebera om lag 3 milliardar kr i året i ein niårsperiode. Dei har då brukt opp 5 milliardar kr meir enn oss andre, og så har dei lovt E18 frå svenskegrensa til Kristiansand, som sikkert òg utgjer mange milliardar. Dei har altså brukt opp mykje meir pengar enn det dei sjølve har i sine alternative budsjett, og for eit parti som etter kvart tykkjest å ha ambisjonar om å koma i regjeringskontora, går det ikkje an å oppføra seg sånn. Det går ikkje an å laga eit reknestykke som ikkje heng i hop, og så satsa på at folk ikkje oppdagar det. Me oppdagar at dei lagar eit reknestykke som ikkje går i hop for dei sjølve eingong. Og i tillegg er det slik at Framstegspartiet stemmer for eit budsjett og får gjennomslag for 100–200 millionar ekstra til veg, og det skulle dekkja desse prosjekta, så hadde ein brukt nokre hundre år for å få det til. Så dette er berre lureri.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Gode, sikre veier er bra for alle, både for dem som bruker veien for å transportere seg selv og sine, og ikke minst for næringslivet. Dette vil si at en god samferdselspolitikk er en god distriktspolitikk. Fremskrittspartiet ønsker at folk skal kunne bo og leve ute i distriktene slik som i byene. Men for at dette skal være mulig, må Norges veinett ha en god standard. Og for å nå dette målet må det brukes mer midler – noe det ser ut som det bare er Fremskrittspartiet som forstår. E6 fra Oslo til Trondheim er en av landets viktigste transportårer, mens jernbanen, som går ved siden av, ikke har klart å få passasjerer eller gods av noen stor betydning. Slik ser det også ut til at det vil være i framtiden. Norge har i dag Vest-Europas dårligste veinett, mens det heller burde være motsatt. Er det noe Norge er avhengig av, er det nettopp et godt veinett. Målet med denne kanskje noe omfattende utbyggingen er bl.a. bedre framkommelighet, bedre trafikksikkerhet, bedre miljø og bedre transportøkonomi. Disse fire punktene gjør at distriktene kan bestå og kanskje også vokse, og at Norges næringsliv kan fortsette å være konkurransedyktig. Når det gjelder mannskap og utstyr til å gjøre jobben, finnes dette både i Norge og i våre naboland. Og samfunnsøkonomien burde også være til stede.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Jeg ble ganske forskrekket over at så erfarne representanter som forslagsstillerne fremmer et slikt forslag, når bl.a. noen av forslagsstillerne sitter i samferdselskomiteen og kan følge med på arbeidsrutinene der, og en vet at Nasjonal transportplan skal rulleres om ganske kort tid. Jeg skal ikke diskutere penger med Fremskrittspartiet, for der tror jeg det er slik at pengene brukes på begge sider. Men jeg har stor sans for at flertallet i komiteen viser til den vanlige arbeidsrutinen i Stortinget, som tilsier at en ser denne saken i sammenheng med Nasjonal transportplan og rulleringen. Men når jeg tok ordet, var det også fordi det er viktig å sette søkelyset på en strekning som er så ulykkesbelastet som E6. Det bør faktisk engasjere oss alle. Stange kommune og Stange Arbeiderparti har vært svært opptatt av dette, selvsagt på grunn av alle de menneskelige tragediene som en er vitne til. Statsråden har jo selv vært i Hedmark og Oppland, og jeg regner med og har tillit til at statsråden følger nøye med for i det minste å kunne utbedre de verste strekningene, slik at vi får ulykkestallet ned. Til SV har jeg også lyst til å si: Det er veldig viktig at vi får en firefelts veg i innlandet. Vi har et næringsliv som er helt avhengig av gode transportveger ut og inn av fylket vårt. Uten det er det faktisk ikke liv laga i innlandet. Vi er nødt til å ha gode veger. Jeg synes det er flott at vi ser litt på de menneskelige tragediene ved ulykker, at vi ser på næringslivets behov for gode veger i innlandet, men jeg må nok gjenta at dette må være en gedigen markeringssak. Jeg tror faktisk ikke at folk tror på det de er vitne til fra Fremskrittspartiet.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Arbeiderpartiet har sagt seg enig med Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet i å be Regjeringen vurdere tiltak for å bedre den økonomiske situasjonen for barnefamilier som lever på uføretrygd, og som i dag har aller minst å leve av. Ved innføringen av de nye reglene blir barnebidraget avkortet krone for krone i forhold til størrelsen på barnetillegget. Derfor ender de aller fleste uføretrygdede og arbeidsledige opp med nesten å miste barnebidraget. Følgene blir at mange av de fattigste barnefamiliene vil oppleve en sterk reduksjon i sitt økonomiske livsgrunnlag. Bidraget griper direkte inn i folks hverdag. For Arbeiderpartiet er det viktig at skilsmissebarn eller barn av aleneforeldre får det beløp de har krav på. Jeg ber statsråden kommentere det, og ber henne spesielt vurdere disse tilfellene.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Jeg vet ikke hvor representanten Knudsen var da jeg holdt mitt innlegg, men jeg gjentar gjerne: Arbeiderpartiet var et av partiene bak bidragsreglene, nettopp av hensyn til at det var en urettferdighet i det. Hvis representanten Knudsen oppfatter vår bekymring for at barn skal få det økonomisk verre, som sutring, får det stå for Knudsens regning.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Jeg har med en viss undring sittet og fulgt denne debatten. Og det jeg registrerer, er at i mangel på gode argumenter for å ha en offensiv samferdselspolitikk, ender mange av politikerne i denne salen opp med å raljere og harselere over forslag som uomtvistelig er nødvendige både for å få fart på verdiskapingen i Norge og for å ta på alvor det man gjør i andre sammenhenger i politikken, nemlig å snakke varmt for Distrikts-Norge og utviklingen der og snakke varmt om behovet for å redusere ulykkesfrekvensen. Og det er åpenbart at det betyr bedre veistandard. Det mest oppsiktsvekkende av alt er at man i denne salen klarer å gjøre dette til et salderingsspørsmål, vel vitende om at det samlede verdiskapingspotensialet i Norge hadde kommet til å gå dramatisk opp hvis vi, som alle andre land i Vest-Europa har gjort gjennom lang tid, hadde brukt ressursene våre til å forsere utbyggingen av veinettet vårt. Det er helt forunderlig. Det som burde bekymre samferdselspolitikerne i Stortinget mye mer, er at hver eneste gang man behandler transportplaner, ser man allerede året etter at man ligger på etterskudd finansieringsmessig. Nå er altså transportplanen underfinansiert med godt og vel 2 milliarder kr – hvis jeg ikke husker feil. Det er ikke så fryktelig lenge siden sist den ble revidert og behandlet! Og det får som konsekvens at veidirektøren nå er ute og antyder at hovedfinansieringen i fremtiden blir bompenger, og det til tross for at landets bilister betaler mangfoldige milliarder kr inn i statskassen hvert eneste år. Det henger ikke på greip! Da synes jeg at det samferdselspolitikerne først burde bekymre seg om, var å sørge for måloppnåelse av de planene de faktisk vedtar, for allerede der kommer vi på etterskudd. Så burde man i mye større grad være offensiv i forseringen av nødvendige veiprosjekter. Det er ingen tvil om at utbygging av E6 er og burde være en prioritert oppgave. Vi ligger langt etter, og det burde rett og slett være litt skamfullt for noen og hver at Norge, som smykker seg med tittelen verdens rikeste land i veldig mange sammenhenger, har en så vanvittig dårlig veistandard som det vi tross alt har, når vi er avhengige av god infrastruktur for å kunne opprettholde bosetting i hele landet, og ikke minst for å kunne ta vare på all den verdiskapingen som skjer rundt omkring i vårt langstrakte land. Næringslivet rundt omkring har, i hvert fall i alle sammenhenger jeg har sett, vært mye mindre opptatt av lokale stumper og dumper. De har vært opptatt av hovedfartsårene gjennom det sentrale østlandsområdet, slik at de raskere kan komme ut i markedet med sine varer. Det burde være en prioritert oppgave, og det er urovekkende at så få partier i denne salen er opptatt av å gjøre noe med det.
Petter Løvik (Høyre), 2003-06-03:
Det var representanten Siv Jensen som sa at det meste går ut på å raljere og harselere over Framstegspartiet, og det var det som fekk meg til å be om ordet. Det er langt frå tilfellet. Det er korrekt at det her er eit sterkt behov for auke i løyvingane til veg, og vi er komne eit stykke på veg dei siste to åra med ein auke på ca. 1,8 milliardar kr totalt på to år i forhold til det nivået vi låg på for to år sidan. Men når Framstegspartiet no, like før handsaminga av Nasjonal transportplan, ved eit Dokument nr. 8-forslag kastar inn forslag om å byggje ein veg til ca. 25 milliardar kr, føler eg at det blir litt lettvint. Uansett kva vi skal byggje framover, må vi inn og prioritere. Det er rett som det har vore sagt, at fagetatane våre seier at E6, E18, E39 og strekninga Oslo–Bergen er dei viktigaste stamvegane, men å putte inn 25 milliardar kr over bordet her i ei av desse strekningane utan å prioritere, synest eg kanskje vitnar om at ein tek det litt for lett, uansett kor mykje pengar ein har. Når fleirtalet i komiteen ikkje vil avvise dette forslaget, men leggje det ved protokollen, er det fordi vi aktar å ta alle prioriteringar frå alle parti på fullt alvor når vi begynner på prioriteringane i Nasjonal transportplan. Men då må det vere reelle prioriteringar. Å begynne med, som representanten Nistad også var inne på, å ta frå det pensjonsfondet som vi er i ferd med å byggje opp, og som skal betale framtidige pensjonar, og bruke det på tiltak langt utover det som stortingsfleirtalet meiner er rett, vil vere ein fullstendig uansvarleg politikk. Vi skal kome tilbake til desse prioriteringane. Vi skal få auka vegløyvingane. Men vi må ha reelle prioriteringar, uansett kor stor pengekasse vi har å bruke av.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Det var en imponerende matematisk oppvisning man hadde her! Jeg hørte en gang at det i politikken ofte er slik at 2 + 2 = 3, av og til 5, men aldri 4. Jeg synes det er påfallende at en rekke talere i dag konstaterer problemene. Man uffer og akker seg over ulykkene, og Eirin Faldet henviste til at næringslivet i distriktene er avhengig av gode transportveier. Slik er det i hennes distrikt. Slik er det i mitt distrikt. Men man følger ikke opp med konkrete handlinger og evne og vilje til å øke veibevilgningene. Da kan man ikke forvente at næringslivet skal få bedre kår, eller at antall ulykker skal gå ned. Det eneste andre alternativet er å forby bil. Men det er det vel kanskje bare ett parti i salen som vil ta til orde for. Kanskje noe av det som er mest oppsiktsvekkende i samferdselspolitikken, er partiet Høyre, som i valgkamp etter valgkamp er på banen med store løfter om kraftige økninger innen veibudsjettene. Men når det kommer til handling, blir det ingenting. Det virker ikke som om de skammer seg engang. Jeg hadde trodd at de kanskje var litt flaue. Jeg må bare si at man dessverre ikke har oppnådd det man trodde man skulle, og så skylder man på stramme budsjetter og klynger seg til det. De stramme budsjettene har bl.a. gitt oss arbeidsledighet og industridød. Vi har penger til å løfte norsk veisystem. Vi har folk til å bygge. Likevel ser det ut som om stortingsflertallet er handlingslammet.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Jeg synes departementet og statsråden har gjort en god jobb i denne saken og gitt oss klare og oppklarende svar i noe som kan være vanskelig tilgjengelig stoff for en del av oss. Det ligger jo kompliserte modeller bak dette. Jeg vil ta opp to forhold som Fremskrittspartiet er alene om å ta opp i denne innstillingen, de er omtalt på side 3 i annen spalte. Det ene går på utgiftene ved reise til og fra samvær, som vi jo har et ønske om skal deles mellom foreldrene. Det er imidlertid to forskjellige innkrevingssystemer som ligger til grunn. Man kan ikke bruke sam-me system for innkrevningene for utestående reisekostnader som man gjør når det gjelder bidrag, hvilket fører til at enkelte unnlater å betale. Det andre er sjablongregler for bruk av bil, om dette er noe statsråden vil vurdere å se på. Det er jo et sentralt problem for en del.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Jeg får ta til etterretning statsrådens svar med hensyn til at hun mener dette med innkreving av reisekostnadene er et privatrettslig forhold. Da sier man samtidig noe om at samvær ikke er så viktig, synes jeg. Men det er en uenighet vi kan leve med. Det jeg ikke helt forstod i statsrådens svar, var dette med muligheter for innføring av sjablongregler når det gjelder reisekostnadene. Vi er jo opptatt av å minimalisere konflikt i denne saken, og når man har individuelle vurderinger av de enkelte kjøretøyene, er det et grunnlag for krangling av typen: Hvorfor kjører du så stor og dyr bil når du kan kjøpe deg en billig Polo? Hvis vi f.eks. hadde fått noen kilometersatser, ville dette kunne ha løst seg veldig greit. Når det gjelder tog og buss, er det selvfølgelig veldig greit å løse, men ikke når det gjelder bil.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
Jeg vil si litt i forlengelsen av innlegget til min partikollega. Når Stortinget nå har diskutert denne saken, har det fra SV, Senterpartiet og til dels Arbeiderpartiet fortonet seg som om vi har hatt en relativt lang klagesang. Tilfellet er jo at reaksjonene på det nye regelverket på ingen måte utelukkende har vært negative. Det er veldig mange foreldre som allerede har inngått private avtaler på bakgrunn av de nye reglene, rett og slett fordi de nye reglene oppmuntrer til samarbeid, samt at de nye reglene oppleves som rettferdige av mange. Det er et faktum at mange bidragspliktige i mange år har etterlyst en endring av bidragsreglene. Mange bidragspliktige har hatt en svært tung bidragsbyrde, som har gått direkte på bekostning av samvær med barna. Det er bidragspliktige som ikke har hatt økonomi til å kunne bidra med penger til en kinobillett, til slalåmski, til ferieturer osv., men som nå får en mulighet til det. Jeg føler at det i noen av innleggene her i salen fra enkelte representanter ligger en iboende skepsis til dem som er bidragspliktige – som oftest far – at de ikke har lyst til å bidra med ting til barna sine, enten det er feriereiser eller slalåmski. Jeg føler at det ligger tankegods fra 68-generasjonen bak en slik farsfiendtlighet. Jeg synes statsråden tok frem et godt ord i den sammenheng. Hun sa at de nye reglene gir en mer «kjønnsnøytral» fordeling. Jeg tror det er nettopp det vi må prøve å tilstrebe å få til. Jeg har mottatt illsinte brev og telefoner fra enkelte som ikke er fornøyd med reglene; noen av dem har ikke fått med seg skatteeffekten av dem. Men jeg har også mottatt mailer og telefoner som sier at vi må gjennomføre disse reglene. Jeg kan sitere fra én mail jeg har fått: Vær så snill ikke å utsette innføringen av de nye bidragsreglene. Nesten 15 års kanossagang for å få i stand bidragsregler som er mer rettferdige, burde være nok. Dette sier én som har skrevet inn til oss. Det kan synes fristende å hoppe på et forslag fra SV om at klare, utilsiktede effekter må rettes opp. Men så langt har jeg ikke sett disse klare og utilsiktede effektene i stort monn. Det er åpenbart at noen får mindre og noen får mer, men de store utslagene som ikke er tilsiktet i reformen, har jeg ikke sett. Dermed føler jeg at jeg ikke kan stemme for SVs forslag.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-03:
Jeg vil lese fra flertallsmerknadene i innstillingen til Ot.prp. nr. 43 for 2000-2001: «Dette flertallet viser til at en av målsettingene med de nye reglene er:«Barnets behov for midler til forsørgelse skal deles mellom foreldrene etter økonomisk evne og så rett og rimelig som mulig.»Dette flertallet har merket seg at ... enkelte grupper kan komme dårlig ut med de nye reglene. Det er en målsetting for dette flertallet at den nye ordningen i best mulig grad ivaretar de som har lavest inntekter. Dette flertallet ber om at denne problemstillingen blir vurdert løpende og at eventuelle urimelige utslag blir forsøkt justert.» Mener statsråden at det ikke har kommet fram nok av eksempler på at disse bidragsreglene rammer dem med lavest inntekt og deres barn, slik flertallet sa?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-03:
SV er opptatt av barnets beste og barnets rett til å være sammen med begge foreldrene og også av å ha en rimelig levestandard. Statsråden var inne på det i sitt innlegg: Noen får mer, noen får mindre. Det SV har vært opptatt av i dette forslaget, er jo nettopp det komiteen sa, som jeg refererte og presiserte i stad, at de med lavest inntekt skal ivaretas. Denne problemstillingen skal vurderes fortløpende. De urimelige utslagene skal bli forsøkt justert. Det er statsrådens ansvar, og det er også vårt ansvar.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2003-06-03:
Dersom vi erkjenner at feriereiser, vidaregåande skule, lommepengar pluss diverse anna av det eg vil kalle kvardagsutgifter, er ein del av barn og unge sine utgifter, men ikkje ein del av SIFO sitt standardbudsjett, er mitt spørsmål til statsråden: Kven er det som skal dekkje desse utgiftene? Så gjeld det problemstillinga rundt uføretrygda, barnetillegg og skatt, som representanten Faldet var inne på. Eg synest det er positivt at departementet jobbar med det, for ein opplever det som svært urettferdig. Så eg ser fram til at statsråden vil kome tilbake til det. Når det gjeld offentleg fastsetjing, er det jo nettopp det som er grunnen til at ein del problemstillingar blir trekte fram i dette Dokument nr. 8-forslaget. Det er jo der problema oppstår, fordi konfliktnivået er så høgt at dei ikkje greier å løyse desse tinga privat.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2003-06-03:
Eg er faktisk einig med representanten Knudsen når han seier at dagens regelverk burde endrast, nettopp fordi mange har opplevt det som urettferdig. Men vi hadde ulik modell. Men det kan vel neppe vere eit argument at fordi det gamle regelverket var urettferdig, gjer det ingenting om det nye regelverket kan slå negativt og urettferdig ut. Eg synest at representanten Knudsen raljerer når han brukar eit ord som «farsfiendtlighet». Det vil eg ta skarp avstand frå. Det kan jo vere at vi er opptekne av at barna sin økonomiske situasjon etter innføringa av det nye regelverket ikkje skal verte dårlegare. Så vil eg minne om innstillinga, som heile komiteen står bak. Det er vel neppe for ingenting at alle partia, inklusiv Framstegspartiet, går inn for ei kontinuerleg og grundig evaluering av effekten av det nye bidragsregelverket. For meg synest det som om det også i Framstegspartiet kan vere grunn til å tru at dette kan slå uheldig ut.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Barnetillegget er begrunnet i de ekstra utgiftene vedkommende har som følge av forsørgelse, og er derfor ikke ment å dekke foreldrenes egne utgifter til livsopphold. Det er viktig å presisere det innledningsvis. Barnetillegget er inntektsavhengig og ytes bare når foreldrenes inntekt er under et visst nivå. Bidragspliktige og bidragsmottakere som mottar barnetillegg i sin pensjon f.eks., mister ikke selve barnetillegget etter de nye bidragsreglene, men barnetillegget vil i noen tilfeller ha betydning ved fastsettelse av bidraget, dvs. selve beregningen av bidragets størrelse. Så det vil være bidraget som eventuelt blir redusert. I de tilfellene der bidragsmottakeren mottar barnetillegg i trygd og dette får betydning for fastsettelsen av bidraget, vil særbestemmelsene gjøre at bidraget kan bli redusert. I de fleste av disse tilfellene vil imidlertid det offentlige komme inn med kompensasjon i form av bidragsforskudd. Jeg har bedt Rikstrygdeverket spesielt å se på denne gruppen så raskt som mulig, og det vil bli gjort allerede til sommeren.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Først har jeg lyst til å påpeke at dette med reiseutgifter er, slik jeg ser det, et privatrettslig forhold og ikke uten videre egnet til at man fra statens side skal gå inn og regulere det. Dette kan foreldrene gjøre slik som de selv ønsker det. Det er også der laget muligheter for en beregning, som de kan bruke om de ønsker. Det er ikke naturlig, slik jeg ser det, å gå inn for det som Fremskrittspartiet her foreslår. Dersom en åpner for at ubetalte reiseregninger f.eks. skal kunne motregnes i bidraget, risikerer en jo nettopp at reiseutgiftene kan få forrang framfor barnets behov for mat og klær, dersom en av eller begge foreldrene har dårlig økonomisk evne. Dette synes jeg er vanskelig. Svaret på det andre spørsmålet er vel egentlig at reiseutgiftene egner seg dårlig for en enkel og sjablongmessig fastsetting, fordi størrelsen på utgiftene til reise vil variere så enormt. Så svaret er nei, vi ser ikke at dette er ønskelig å gjøre.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Det regelverket som her legges til grunn, er helt og fullt basert på det Stortinget har vedtatt temmelig i detalj. Det er riktig at Stortinget sa at de ønsket en evaluering, men siste del av det Stortinget sa, var også at etter at regelverket var satt i verk, skulle man komme tilbake og se på eventuelle utilsiktede virkninger. Det er pr. dags dato faktisk litt tidlig for oss å si det som SV-representanten sa, nemlig at det er utilsiktede virkninger, at bidragsmottakeren vil komme dårligere ut. Det er ikke så enkelt. Noen kommer bedre ut, andre kommer dårligere ut. Det var også tilsiktet. Men vi har pr. dags dato ikke tilstrekkelig bakgrunnsinformasjon fra Rikstrygdeverket. Derfor vil vi være nødt til å se dette regelverket igangsatt før vi kan foreta de endelige beregningene av dette. Og det skal vi gjøre, slik Stortinget har forutsatt.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Nok en gang har jeg lyst til å påpeke at dette stortinget har vedtatt at SIFOs kostnadsmodell, slik den har vært beregnet i mange, mange år, skal legges til grunn når det gjelder kostnader ved det å forsørge et barn. Det er også dette departementet har fulgt opp. Det er et nøkternt budsjett, slik som det også stod beskrevet i odelstingsproposisjonen. Ikke desto mindre er det viktig å si at forbruksmønsteret vårt nok har endret seg en del de senere år. Derfor har SIFO kommet med et nytt standardbudsjett, som vil ta høyde for et noe annet forbruksmønster enn tidligere. Dette vil gi seg utslag i at bidraget blir noe høyere. Det vil bli implementert fra 1. oktober. Når det så gjelder dette med barnetillegget, bare for å slå fast også det, er det besluttet i Stortinget at regelverket skal være akkurat slik som det er blitt. Vi skal følge dette nøye, og jeg håper at vi allerede i juni/juli vil kunne se hvordan dette slår ut for den lille gruppen dette gjelder. Det dreier seg om ca. 1 600 personer som har bedt om hjelp fra trygdekontoret.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Først har jeg lyst til å fastslå at samvær er veldig viktig. Der tror jeg vi har en ens holdning. Like fullt mener vi at det ikke vil være hensiktsmessig å gå inn i dette forholdet og forestå innkrevingen også av reisekostnader. Det holder jeg faktisk fast ved. Når det gjelder sjablongregler for reiseutgifter, forstår jeg det slik at forslaget muligens kun skal gjelde bilbruk og ikke andre reiseutgifter. Mitt svar rettet seg spesielt mot sjablonger i forhold til ulike, varierende utgifter. Like fullt må jeg si at jeg er noe skeptisk til f.eks. å skulle innføre statens satser for bilkjøring. Jeg tror det ville være veldig vanskelig hvis vi skulle ha innført denne typen regler i privatlivet. Jeg er kommet til at jeg faktisk ikke ønsker å gjøre det. Så får vi heller ta en debatt om det senere.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
I likhet med foregående taler tror jeg det kan være klokt å si noe mer når det gjelder bidragsytere. Også departementet har fått en rekke henvendelser og brev, selvfølgelig flest fra bidragsmottakere. Men jeg har også fått brev fra bidragsmottakere – fra kvinner – som får noe mindre, men som likevel er enige i de endringene som det nye regelverket her medfører, fordi de også har sett at barnets far – i de fleste tilfeller er det barnets far – faktisk ikke har hatt så store muligheter. Og mange av fedrene – for det er flest menn som er bidragsytere, jeg har fått flere brev også fra disse – uttrykker for det første engstelse for at vi nå skal stoppe opp hele regelverksendringen, men det andre de sier, er at nå får vi endelig mulighet til å gi mer til egne barn, f.eks. under samvær eller på annen måte. Og dette skal vi heller ikke glemme. Jeg har bare helt til slutt lyst til å nevne ett av de tre viktige punktene som var målsettingene for det nye barnebidragsregelverket, nemlig dette med private avtaler, som noen av representantene så vidt har vært inne på. Det skal altså legges til rette for private avtaler om bidrag, og allerede nå ser vi at dette har blitt en suksess. Det ligger an til minst 20 000 private avtaler, og hittil har det dreid seg om private avtaler i en størrelsesorden på rundt 5 000. Noen av dem har gjort dette på egen hånd fordi de har fått hjelp av den nye beregningsmodellen som Rikstrygdeverket har lagt ut på sine hjemmesider. Andre er blitt enige om å videreføre den ordningen de hadde. Atter andre – og det er heller ikke til å legge skjul på – har blitt ganske opprørt fordi det blir så store endringer at de har valgt helt andre modeller selv. Uansett: Det er positivt at vi ser ut til å få tusenvis – for ikke å si titusenvis – av nye private avtaler. Slik sett må jo Stortinget vært svært fornøyd med oppfyllelsen av dette punktet i regelverket.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-06-03:
I de fleste saker som vi har til behandling i komiteen, får vi en rekke henvendelser fra de partene som er berørt i en sak. Denne saken har vært annerledes i så henseende. Henvendelsene har stort sett kommet fra bidragsmottakerne, hvor henvendelsene stort sett har dreid seg om hvor mye mindre man får til disposisjon, og hvor feil tallgrunnlaget fra SIFO har vært. Men fra den andre parten, nemlig de bidragspliktige, har det vært stille – svært stille. Noen vil sikkert hevde at denne tausheten skyldes at nå slipper de bidragspliktige unna med et langt lavere bidrag enn tidligere, og da er det ikke rart at de ikke sier noe. Men jeg tror faktisk at til tross for alle dystre spådommer ønsker faktisk de aller fleste bidragspliktige å sørge for et godt liv for sine barn. Det er her nøkkelen ligger. Det handler om at bidragene skal gå til barna. Feilen er kanskje ofte at bidraget har gått inn som en del av husholdningen, og det er klart at det merkes at inntekten forsvinner. Det kommer nå tydelig fram at den ordningen som opphører 1. oktober i år, har vært urimelig for svært mange bidragspliktige. Jeg kjenner til saker gjennom mitt tidligere virke som gjeldsrådgiver, hvor bidragspliktige ikke har hatt råd til å ha samvær med sine barn, fordi bidraget var så høyt eller bidragsdelen var så stor at bidragspliktige rett og slett ikke maktet det. Hvor var SV da? Barn fikk redusert samværet med bidragspliktige, fordi bidragspliktige ikke hadde råd til å ha samvær med dem. Barnets beste må også for SV være mest mulig samvær med sine foreldre. Når vi ser på hva ulike konvensjoner og lover sier om barnas rett til samvær med begge foreldrene sine, må det i alle fall ikke være økonomiske grunner til at barna ikke kan få være sammen med begge foreldrene. Andre bidragspliktige har ikke hatt økonomi til å bidra med store presanger til jul, bursdager eller konfirmasjoner, nettopp fordi bidragene har tatt en stor del av bidragspliktiges inntekt. Dette gis de nå anledning til. Faktisk vil jeg hevde at endringene i bidragsreglene vil gi barnet mer kvalitativ tid sammen med begge foreldrene sine. Det er klart at endringene vil ramme noen, kanskje mest i de tilfellene hvor bidragsmottaker tjener godt og bidragspliktige ikke gjør det. Jeg kan ikke la være å tenke på hvor mange bidragspliktige som har lidd i stillhet i mange år, fordi de ikke har hatt anledning til å etablere seg på nytt på grunn av høye prosentbidrag som de har måttet betale. Derfor er det godt å vite at alle de som har hatt svært tunge økonomiske kår på grunn av et tungt prosentbidrag, nå vil få det lettere og kan se fram til en god og kvalitativ tid sammen med barna sine.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-12:
Det var et litt merkelig spørsmål, for Arbeiderpartiet var i fjor med på å saldere budsjettet sammen med oss, på samme måten som vi gjør i år. I år gjør de det ikke, fordi de tydeligvis får mer i et samarbeid med regjeringspartiene. Vi var med på å støtte forslaget om finansieringsopplegget for private skoler. Men jeg tror ikke Arbeiderpartiet helt har forstått hva som skjedde, og det synes jeg er leit. Det som skjedde, var at vi hadde et finansieringsopplegg med 85 pst. av landsgjennomsnittet. Vi syntes det var veldig uheldig, for det skaper store forskjeller også innad i kommunene. Så støttet vi Regjeringen i å si at det var kommunegjennomsnittet som skulle brukes, og ut fra de beregningene som vi fikk fra departementet, betyr det at staten vil spare 4–5 mill. kr i forhold til det opplegget som opprinnelig lå der. Vår holdning til private skoler er altså uendret. Vi har laget en skisse til hvordan dette skal finansieres, med et lavere tilskudd enn 85 pst.(Presidenten klubber.) Så vil jeg få lov til å legge til … (Presidenten klubber.)
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-12:
Jeg tror ikke Søren Fredrik Voie har lest vår budsjettinnstilling godt nok, for vi kutter faktisk mer. Vi kutter ikke 184 mill. kr. Vi kutter 286 mill. kr. Vi kutter 100 mill. kr mer enn det Høyre tydeligvis er klar over. Jeg mener det er gode grunner til å gjøre dette. Vi har senere i dag til behandling en proposisjon om endringer for 2003. Vi har et underforbruk når det gjelder private skoler, på 185 mill. kr. Det er et underforbruk i 2003 på 185 mill. kr i forhold til det vi budsjetterte med. Jeg føler meg rimelig trygg på at vårt budsjettopplegg i forhold til private skoler, der vi kutter 286 mill kr, vil ligge vesentlig nærmere de faktiske forhold ved utgangen av 2004, enn det som Søren Fredrik Voie og flertallet har lagt opp til. Det føler jeg meg rimelig trygg på. Om vi treffer akkurat, er jeg ikke sikker på. Men jeg tror nok at det resultatet vi ser ved utgangen av 2004, vil ligge ganske nært det vi legger opp til. Så det kuttet på 286 mill. kr kan Søren Fredrik Voie være med på uten frykt.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-12:
Det var jo det jeg sa, at vi ikke kan være sikre på hvor mye forbruket blir i 2004 når det gjelder private skoler. Men jeg føler meg rimelig trygg på, som jeg sa i stad, at vi kommer nærmere det som kommer til å bli resultatet, enn det flertallet legger opp til. Vi forsvarer selvsagt at det skal være anledning til å etablere private skoler, og det har vi forpliktet oss til gjennom internasjonale avtaler og internasjonale konvensjoner. Men det ligger ikke der noen automatikk i at staten skal finansiere det. Det er forskjellen. Det å få etablere private skoler skal selvsagt være tillatt, og det legger vi opp til. Men det er ikke noen automatikk i at det er staten som skal finansiere disse private skolene. Vårt alternativ er å ha et mangfold av offentlige tilbud, gratis offentlige tilbud, som er den felles møteplassen – som jeg gjorde til et viktig poeng i min innledning – der alle barn går i fellesskole. Det er vårt svar. Det skal være anledning til å etablere private løsninger uten at staten skal fullfinansiere dette mer eller mindre, med 100 pst. eller 85 pst.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-12:
Det er ikke helt enkelt å forholde seg til Fremskrittspartiet, for prioriteringene varierer jo fra år til år. Men på ett område er de i hvert fall rimelig klare, og det var jo Sortevik også klar på nå: De skal ha en systemendring, det er viktig for dem. Systemendringen består bl.a. i at de skal prioritere private skoler – likestille økonomisk – grunnskoler, videregående skoler, høyskoler osv. Det går igjen i hele Fremskrittspartiets opplegg. Jeg går ut fra at hensikten med denne systemendringen er å svekke det offentlige utdanningssystem, at det er en del av argumentasjonen for å gjøre dette. Jeg vil våge den påstanden at det faktum at vi har hatt en god og sterk offentlig skole, har vært det viktigste grunnlaget for å skape utjevning mellom grupper i vårt samfunn etter krigen. Da blir spørsmålet til Sortevik og til Fremskrittspartiet: Når vi ser på hvilke velgere som støtter dette partiet, føler Sortevik og Fremskrittspartiet at de er i takt med dem, når målet er å bygge ned den offentlige skolen og skape større forskjeller?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-12:
Gid jeg hadde samme oppfatning som Ine Marie Eriksen, at Senterpartiet stort sett slutter seg til SV. Det er ikke min virkelighetsoppfatning, selv om jeg skulle ønske at det var slik. Det som jeg egentlig ønsker å utfordre Senterpartiet på, er private skoler, spesielt høgskoler. Vi har et system der staten finansierer en del av de private høgskolene, som er paralleller til de offentlige utdanningsinstitusjonene. La meg ta et eksempel: Vi har en del private lærerutdanningsinstitusjoner som får nesten 100 pst. tilskudd fra staten til å drive denne utdanningen. Samtidig har vi ledige plasser ved våre offentlige utdanningsinstitusjoner. Dette er jo dårlig ressursbruk, svært dårlig ressursbruk. Så mitt spørsmål til Skjælaaen blir: Føler han seg bekvem med at vi kjører dobbeltløp og bruker offentlige midler på denne måten? Kunne han tenke seg eventuelt å være med på et forslag fra SV om å få til en ordning(presidenten klubber) med finansiering der staten inngår avtale med institusjonene om å finansiere et visst antall plasser? (presidenten klubber)
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-12:
Men de hører jo etter.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-12:
Det må jo være hyggelig å være statsråd fra Høyre og få sånne hyggelige tilrop fra Venstre, uten noen kritiske merknader til noe som helst. Jeg står her med den siste forskningsstatistikken fra NIFU, tallene for 2001 og 2002. 2003-tallene kjenner vi ikke. Men denne statistikken viser at fra 2001 til 2002 var det en viss økning i forskningsinnsatsen i Norge. I 2001 brukte vi 1,6 pst. av bruttonasjonalproduktet til forskning. I 2002 brukte vi 1,67 pst. til forskning. Dette er tall fra NIFU som kom nå i desember. Så blir det en viss økning i år på 1 milliard kr, godt og vel, og det er bra. Men så sier Trine Skei Grande at opptrappingsplanen må oppnås. Det betyr at vi i 2005, hvis vi skal opp på OECD-nivå, iallfall må legge inn mellom 3 og 4 milliarder kr mer i statlige midler. Er Venstre klare for å gjøre det?