trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Stortinget har nyleg behandla Meld. St. 9 om landbruks- og matpolitikken. Her sluttar Stortinget seg til regjeringa sin reindriftspolitikk. Den byggjer på at reindrifta skal vere økologisk, økonomisk og kulturelt berekraftig, som fleire har vore inne på før i dag. I innstillinga frå næringskomiteen i samband med meldinga, blei det lagt vekt på å styrkje næringsperspektivet i reindriftsnæringa. Det blei også lagt opp til å tilpasse reintalet og auke produksjonen. Reindriftslova og reindriftsavtalen er to sentrale verkemiddel for å nå dei politiske måla for reindriftsnæringa. SV er glad for at det i år blei framforhandla ein avtale som legg grunnlaget for ei positiv utvikling i næringa. Avtalen har som hovudmål å leggje til rette for auka marknadsretta produksjon og verdiskaping. Det blir bl.a. lagt til rette for auka slakting og produksjon. I reindriftsavtalen blir det etablert eit nytt program for reindrifta etter modell av Lokalmatprogrammet innafor landbruksavtalen. Det nye programmet skal vere tilpassa utfordringane til reindrifta. Samtidig skal programmet omfatte reiselivsbasert næringsutvikling i reindrifta. Det skal også fremje samarbeid mellom reindrifta og foredlingsbedriftene, noko som vi trur kan bidra til betre prisutvikling over tid. Dette er viktige tiltak for å utvikle næringa i ei økonomisk berekraftig retning. Reindrifta står overfor ein del utfordringar, som også fleire har vore inne på her i dag. Det gjeld bl.a. beitetrykk. Derfor er det viktig og positivt at det no er fastsett bruksreglar og øvre reintal i alle distrikt. Derimot er det uheldig at ny beitekonvensjon med Sverige ikkje har tredd i kraft. I den framforhandla reindriftsavtalen er det sett av ein halv million kroner for å bidra til å kompensere for dei som ikkje får brukt beitet i nabolandet, og det er vi glade for. SV er oppsummert glad for at det blei mogleg å kome fram til ein avtale som går i riktig retning i forhold til å utvikle næringa.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-14:
Takk for påminnelsen, president. Ikke bare tar jeg opp forslagene, men jeg varsler også at når vårt utmerkede alternative forslag muligens blir nedstemt, vil vi slutte oss til komiteens tilråding.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-14:
Det kan nok være mange innstillinger i Stortinget som ikke er hundre prosent perfekte, det er jeg enig i. Det er mange måter å regne dette på, men hvis man ser på det prosentvise: Hvis man går tilbake fem–seks år og ser på utviklingen i målprisene kontra utviklingen i lønn, vil man finne ut at utviklingen prosentvis er slik at målprisene faktisk stiger mer enn det lønnen gjør. Så det som Arne L. Haugen presenterer, er en sannhet med visse modifikasjoner. Men la meg gå med på at vår merknad også kan være en sannhet med visse modifikasjoner.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-14:
Da forholder jeg meg til saksordføreren, som snakker om viktigheten av volumproduksjon. Han sier at det er meget viktig for matvareprodusentene. Det er ingen tvil om at det å ha en effektiv volumproduksjon som bringer kostnadene ned, og som gjør lønnsomheten større i landbruket, ikke er til noen forkleinelse for dem som driver mindre, og for dem som driver i distriktene. Får man effektiv drift på en del av denne kaka, vil det blir mer til dem som trenger det. Det er bare å se på bruken av de totale midlene.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-14:
Det er riktig at vi står sammen med Fremskrittspartiet i en del merknader, vi står sammen med dem i en del forslag, og vi er enige med dem i en del politikk. Når det gjelder denne proposisjonen som vi nå behandler, har ikke Høyre tatt noen stilling til de budsjettmessige virkningene utover det som jordbruksoppgjøret innebærer. Jeg foreslår derfor for representanten Lange Nordahl at hun kommer tilbake med sitt forslag når hun ser våre alternative budsjett neste høst. Det er jo ingen tvil om at vi, både i Høyre og Fremskrittspartiet, har andre tiltak og andre måter å bruke tilskuddsmidlene på. Vi vil se på rasjonaliseringsmuligheter, på innsparinger, på byråkratiet – det finnes en rekke ting som det går an å gjøre noe med. Den som fornekter at alt må være hogd i stein, og at det ikke finnes en eneste ting å forandre på, tror jeg er den som må revidere sin politikk.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-14:
Jeg vil gjerne få en avklaring på hvordan statsråden oppfatter Høyres merknader om forhandlingsinstituttet. Vi har ikke noe sted i innstillingen skrevet at vi vil avvikle dette, og vi har i en rekke andre innstillinger skrevet at vi vil beholde det – men vi beskriver hva vi vil ha endret ved det. Jeg oppfatter nå at statsråden reiser rundt og skremmer bøndene med både Høyre og Fremskrittspartiet. På nettsidene til departementet ligger noe av talen fra Lillehammer til Bondelaget, hvor det står følgende: «Hvis forhandlingene fører til brudd neste vår vil ingen være bedre tjent med det enn de som vil forhandlingssystemet til livs. Eller som Høyre velger å uttrykke det; se jordbruksforhandlingene mer i sammenheng med statsbudsjettet. Det er det som er alternativet til forhandlinger og utforming av virkemidler gjennom felles prosesser; jordbruket blir en post på statsbudsjettet.» Jeg spør: Er ikke jordbruket en post på statsbudsjettet nå?
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-14:
Utfordringen går nettopp på det som statsråden nå selv har erkjent: nemlig at resultatet av jordbruksforhandlingene får innvirkning for budsjettet. Vår smule utfordring til forhandlingsinstituttet er ikke noe mer enn at dette skal ses i sammenheng med nettopp de budsjetter som det får innvirkning og innflytelse på. Utover det har ikke vi sagt noe annet enn at partene må få lov til å forhandle. Da må statsråd Brekk få forklare meg: Hvis man fikk en slik modell som ville ligne på den vi har, men som tidsmessig ville være litt annerledes med tanke på at budsjettår og avtaleår var det samme, hvor ødeleggende ville det være for norsk landbruk?
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-14:
Representanten Kolberg spør med stor patos hva det ville betydd hvis Høyres politikk ble vedtatt her i dag. La meg nok en gang si at vi slutter oss faktisk subsidiært til det forslaget som foreligger, det har jeg sagt en gang tidligere – sånn at også representanten Kolberg kan få det med seg. Det er mulig han tenker på behandlingen av landbruksmeldingen, hvor vi hadde en rekke andre forslag til innretningen av norsk landbrukspolitikk – hva det ville ha betydd. Jeg tror det i stor utstrekning kunne ha betydd mer produksjon og økt lønnsomhet. Representanten Kolberg er selve inkarnasjonen av dem som skremmer med Høyre og Fremskrittspartiet. All ære til representanten Lundteigen som ser tvers igjennom dette og ser at det å skremme med andre, er en avledningsmanøver. Han går til kjernen, han går til sine egne, og han vet at frustrasjonen ute skyldes den politikken som føres av landbruksminister Brekk og hans folk. Det er det han peker på. Han peker ikke på omveien ved å skyte på noen andre. Det er etter hans oppfatning for enkelt. Jeg synes det var et meget tankevekkende innlegg. Jeg har et par refleksjoner til, det gjelder representanten Aasland, komitélederen, og dette med landbruksbyråkratiet. Hvis Aasland leser merknaden enda litt nøyere, vil han se at det også står noe om forenkling der. Da kan han kontakte sin næringsminister som har påvist et skjemavelde – en byrde for bedriftene på 54 mrd. kr i Norge, hvorav han har satt et mål på rundt 10 mrd. kr. Våre naboland ligger atskillig høyere, det vil si at man her i Norge kanskje burde sett på 10–15 mrd. kr. Ikke alt ligger på landbruket, men veldig mange virksomheter i Norge er landbruksvirksomheter, og som Lars Myraune ganske riktig påpekte, er det et betydelig skjemavelde, byråkrati, innen landbruket, og det øker stadig. Bare i løpet av årene fra 2005 og frem til nå har det vært en sterk nedgang i antall virksomheter, i antall bønder, mens byråkratitotalen har stått stille både med hensyn til hva det koster, og med hensyn til antall mennesker. Så to ord om kjedeutvalget: Det skal når det gjelder Matkjedeutvalget, legges til at det er advarsler mot dette både fra Justisdepartementet og fra Konkurransetilsynet. I tillegg sier mange innenfor jusen at det finnes andre lover som også kan brukes på denne måten. Jeg synes det er betenkelig hvis Stortinget skal vedta lover som ivaretar hvordan frie kontraktspartnere skal forholde seg til hverandre.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-14:
I et tidligere innlegg sier representanten Kolberg at vi ikke anerkjenner organisasjonene. Da må jeg gjenta det jeg har sagt til representanten Kolberg tidligere i dag, at vi stemmer faktisk for det som foreligger fra regjeringen. Hvis ikke det er å anerkjenne dette, vet jeg ikke, selv om regjeringen ikke greide å fremforhandle noen avtale. Så sier også representanten Kolberg at staten må spille en viktig rolle. Når har Høyre sagt at staten ikke skal spille en viktig rolle for budsjettstøtte og støtte til landbruket? Det har vi faktisk aldri sagt, og det må jeg be om at representanten Kolberg graver litt for å finne ut av. Vi skriver tvert imot i vår alternative landbruksmelding at de økonomiske tilskudd til landbruket, som fremdeles skal være, må bli mindre byråkratiske – mer til bonden og mindre til forvaltningskostnader. Det synes jeg faktisk er en ganske god politikk.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-14:
Høyre har også varslet at de støtter forslaget.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
Tidligere var det en SV-statsråd som kom med et forslag om at det offentlige ved hjelp av anbudsprinsippet skulle sørge for å kjøpe inn økologiske produkter, altså at det offentlige skulle pålegges via anbudsprinsippet å kjøpe inn økologiske produkter. Jeg registrerer også i saksframlegget i dag at de rød-grønne er samlet om at det er en god idé, og at de skal jobbe videre med det. Når man tar volumet på mat som det offentlige kjøper inn, og ser på volumet av den økologiske produksjonen i Norge, vil det for det første føre til et enormt prispress på de økologiske produktene. Det andre som kan være farlig, er at man i en sånn debatt signaliserer at det tradisjonelle landbruket i Norge ikke er bra nok. Mitt spørsmål til representanten er: Er SV bekymret for at vi prater ned tradisjonelt norsk landbruk ved å drive symbolpolitikk som dette?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
I forrige replikkordskifte nevnte vi forslaget fra SV om at det offentlige skulle tvinges til å kjøpe inn økologiske produkter. Både jeg og representanten Lange Nordahl kommer fra en landsdel der man promoterer noe som heter arktisk landbruk. Vi fikk også i forrige replikkordskifte se forsvarsvennen Alf Egil Holmelid utdype at til og med Forsvaret skulle bli flink og handle inn økologiske produkter nå. Representanten Lange Nordahl kommer jo fra det fylket i landet der Forsvaret har sin største konsentrasjon. Et forslag om at man i anbudsprinsippet skal tvinges til å kjøpe inn økologiske produkter, vil begrense markedet for lokale bønder, bl.a. i Troms, som da får mindre muligheter til å selge sine arktiske produkter. Er representanten Lange Nordahl bekymret for at man skal innskrenke markedet på denne måten, gi særfordeler til andre og jobbe imot program som f.eks. arktisk landbruk?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
Dette har på mange vis vært en merkelig debatt. Vi diskuterer nå et landbruksoppgjør der det er brudd mellom landbruksorganisasjonene og de som sitter i regjering. Det vil altså si at det er de rød-grønne som ikke har levert. Det er jo ikke sånn at Høyre og Fremskrittspartiet har vært i noen posisjon til å forhandle i det hele tatt, men man kan av og til få det inntrykket når man sitter i salen og hører på det rød-grønne korstoget. Her brukes også en del uttrykk i debatten når man lager skremmebilder – som strukturrasjonalisering. Etter mye strev klarte vi å regne oss fram til at tre bruk om dagen syv dager i uken – forutsatt at man legger ned bruk på søndagene også – ble 21 bruk i uken. Jeg har ikke finregnet på det, men det forteller meg at det blir noen bruk i løpet av et år. Da må de rød-grønne kanskje kunne fortelle meg: Hva slags form for rasjonalisering er dette når vi legger ned så mange med en sånn fantastisk landbrukspolitikk som dere leverer? De bøndene som må legge ned disse brukene, regnes ikke de med? Er de ikke med i bildet deres? Så til representanten Kolberg, som er så uendelig bekymret for folk som bor i distriktene. Sett fra hans ståsted, sa han, ville en landbrukspolitikk fra Høyre og Fremskrittspartiet vært i ferd med rasere distriktene. Nei, det er faktisk ikke sånn. Det som er i ferd med å rasere distriktene – dette kan jeg litt om, for jeg bor der – er sentralstyringen som vi opplever i dag. Det er vernegeriljaen som er totalt blottet for demokratiske prosesser, som båndlegger store arealer der folk kunne ha tatt seg til rette, kunne ha utviklet næring og kunne ha klart seg selv. Vern og svekkelse av lokal selvråderett og de rød-grønnes særegne evne til å trampe på eiendomsretten er det store problemet for folk som bor i distriktene – ikke landbrukspolitikken Høyre og Fremskrittspartiet kan komme med en eller annen gang. Den vil sette bonden fri, ikke fri til et marked for å bli tygget og så spyttet ut. Nei, fri fra byråkrati og fri fra sentralstyring. Det er det mange næringsutøvere som vil bli.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
En kort kommentar bare når det gjelder bosetting i hele landet. Det er faktisk sånn at man kan ikke bruke en politikk for å tvinge folk til å bo noen steder. Representanten Bottens skisse er jo det som kalles for reservatordning. Høyre fører en politikk som gjør at det skal være mulig å drive lønnsomt landbruk over hele landet, og det skal også differensieres med tanke på hvordan støtteordningene skal være. Så det skremselsbildet synes jeg at dere skal ta ned. Så må jeg få lov til å avslutte med å si at jeg er enig med representanten Aasland. Det skal være klare skillelinjer, og man skal forsøke å få dem fram i gode debatter. Her er problemet at de rød-grønne har påberopt seg hele bondestanden som verdens største fanklubb. Realitetene er nok ikke sånn – da hadde det vel ikke blitt brudd i forhandlingene.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
Det er allerede sagt mye, så jeg skal prøve å begrense tidsbruken noe. Reindriftsavtalen er inngått, man er kommet til enighet, og vi ser ingen grunn til å gå så veldig dypt inn i det. Det er veldig bra at det er enighet mellom næringen og regjeringen i denne saken. Det jeg vil bruke litt tid på, er at uavhengig av reindriftsavtalen er dette en næring som har store utfordringer foran seg. Det har vi diskutert en rekke ganger i denne salen. Det er slik at lovens krav er en bærekraftig reindrift gjennom delmålene økologisk, økonomisk og kulturell bærekraft i reindriften. I Høyre har vi tidligere presisert at her må begrepet «økologisk bærekraft» være styrende og overordnet de andre målsettingene. Vi har også tidligere påpekt at man i den nylig avgitte landbruksmeldingen opererte med til dels kryssende mål. Høyre mener at en viktig forutsetning for å oppnå økologisk bærekraftig drift i alle primærnæringer er lønnsomhet, altså betinger ønsket om å oppnå økologisk bærekraft at næringen er økonomisk lønnsom. Disse to henger i hop. Forutsetningene for dette er igjen at man utvikler en rasjonell og markedsorientert næring, med fullt fokus på å produsere mat av høy kvalitet som blir etterspurt i et godt betalende marked. Så vil jeg legge til at målet om både økologisk og økonomisk bærekraft utfordres av meldingens beskrevne problemer med høyt reintall, for dårlig beitegrunnlag, store dyrehelseproblemer og svak markedsforståelse. I Høyre mener vi at når målet om kulturell bærekraft ikke er godt nok definert i loven – og dette er et problem vi har påpekt gang på gang – vil det bare forsterke problemene, og det vil ikke være forenlig med de to første målene. Reindriften må som andre næringer ta inn over seg at en modernisering av driften ved hjelp av teknologi også vil medføre behov for færre hender i næringen. Avslutningsvis vil jeg legge til at den i dag framlagte rapporten fra Riksrevisjonen om bærekraftig forvaltning på de fleste områder gir Høyre rett i de beskrivelsene vi har framført i denne sal de siste årene. Vi har sagt at bærekraftbegrepene ikke er definert slik at de kan brukes til å styre etter. Riksrevisjonen ber om at målet om kulturell og økonomisk bærekraft operasjonaliseres, slik at det skal være mulig å resultatmåle disse. Det skal altså være mulig å styre etter dem, ber Riksrevisjonen om. Det er faktisk slik at Høyre og Riksrevisjonen ser problemet fra to sider, men beskriver akkurat samme medisin. For sikkerhets skyld fremmer jeg de fellesforslagene som Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti har i innstillingen. Så må jeg gjøre oppmerksom på at det ikke er slik som det står i innstillingen. Der står det at Høyre skal stemme sammen med Fremskrittspartiet på forslagene nr. 5 og 6. Det er feil. Det skal bare være Fremskrittspartiet på forslagene nr. 5 og 6. Ellers bifaller Høyre reindriftsavtalen som den foreligger.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
Det er riktig, som statsråden sier, at det har faktisk skjedd ting i næringen. Det er en fantastisk næring, med utrolige muligheter, og mye har rettet seg de siste årene. Det er også slik at det er en næring der det kommer flere og flere unge utøvere – som kanskje ikke er så bundet av den kulturelle delen som næringen har vært preget av – som er moderne næringsutøvere som drifter på en veldig god måte. Jeg vil litt tilbake til Riksrevisjonens rapport, for der påpekes det en ting i forhold til bruksregler. Statsråden sier at man har innført bruksregler på alle sommerbeitene, sommerområdene. Riksrevisjonen etterlyser bruksregler for vinterbeitene. Jeg lurer på om statsråden kan si litt om hvordan han ser på den problemstillingen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
To korte kommentarer til innlegget fra statsråden. Når det gjelder importvernet, er det aktører i næringen som også registrerer at importvern fører til problemer når det gjelder eksport. Det er derfor vi har bedt om at man ser på det med importvern. Det er heller ikke så store mengder man opererer med at det bør være særlig nødvendig med den typen vern. Den andre saken jeg vil kommentere, gjelder det som statsråden sa i forbindelse med at vi ber om en gjennomgang av erstatningsordningen for tap av rein, hvor han sa at det kunne være litt farlig, fordi vi stigmatiserer næringen. Tvert imot – det er viktig at vi tar en gjennomgang, slik at den ordningen framstår så robust som overhodet mulig av hensyn til næringens omdømme. Når man i pressen kan bruke billig retorikk og billige bilder når det gjelder dette, er det et problem for næringen. Når man med enkle setninger kan si at man har fått store summer i erstatning, uten at dette er dokumentert, er det et problem for omdømmet til næringen. Derfor ber vi om denne gjennomgangen. Det skal være en robust ordning som skal virke slik som den skal, men den skal også være transparent, slik at vi vet hvorfor næringen har fått disse pengene.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
Innovasjon kan måles på mange slags måter. EU har et institutt som heter «Innovation Union Scoreboard» der de måler nasjonenes innovasjonskraft, og ulikt de andre nordiske landene skårer Norge ganske dårlig der – en 17. plass. Jeg registrer at Innovasjon Norge på sine sider skriver at når FIFA måler hvor gode fotballagene er, får vi veldig god skår, så sånne målinger trenger man ikke bestandig å bry seg med. Det kan jo være interessant å høre med statsråden: Hvilke ting i denne meldingen vil du vektlegge, som du tror – hvis du skal spå – vil løfte Norges ranking på «Innovation Union Scoreboard»? – Altså: Hva vil styrke vår innovasjonskraft i denne meldingen?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
Det var i utgangspunktet musikk i ørene til en Høyre-mann. Jeg vil også få skyte inn at det er en sammenheng mellom hvor mye penger man henter inn fra bedriftene i forhold til hvor mye det offentlige må levere tilbake – det er så sin sak. I meldingen ser man også for seg at man skal styrke Innovasjon Norges rolle som politisk rådgiver for regjeringen. Det kan kanskje umiddelbart høres litt betenkelig ut. Har statsråden noen tanker om hvordan Innovasjon Norge samtidig skal opprettholde sin uavhengige rolle, hvis man også vektlegger å bruke Innovasjon Norge som en politisk rådgiver?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
Det er ikke for å være noen mare, men man bruker begrepet «politisk rådgiver» i meldingen, og hvis man i utgangspunktet skal være et fagorgan som skal gi faglige råd, er det ikke akkurat god norsk å gi institusjonen et sånt stempel. Er det sånn at man har brukt et uriktig begrep etter statsrådens mening? Har man vært uheldig med tituleringen «politisk rådgiver»? Har man brukt riktig begrep?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-06-14:
Jeg skal bare litt kjapt kvittere ut et par saker. Først til representanten Lillian Hansen: Det er fullt mulig å ha en felles oppfatning av at man må ha nye mål, og samtidig, litt lenger ned, ha forskjellig oppfatning av hva slags virkemidler man skal bruke for å nå de målene. Det er faktisk fullt mulig å ha en oppfatning av at man har det samme målet, og samtidig etterpå si at man har forskjellige virkemidler for å nå det. Det er ikke noe paradoks i de merknadene representanten Hansen leste opp. SIVA skal være til stede over hele landet. Vi sier ingenting annet om det, men vi sier at en del av eiendomspolitikken deres skal være markedsrettet. Så til Ingrid Heggø: Vi har bedt om å få meldingen til Stortinget, men vi har ikke nødvendigvis bedt om å få den fort gjennom Stortinget. Vi mener vi fikk litt kort tid til å jobbe med de merknadene vi har framført. Det er det som ligger i det. Det er forskjell på å be om å få noe til Stortinget, og å be om å få det kjapt igjennom Stortinget. Det har vi altså ikke gjort. Så til det politiske når det gjelder innovasjonspolitikk og distriktspolitikk: Meldingen skal ses, og merknadene må leses i lys av at vi her snakker om politikk for framtiden. Vi er ganske klare i merknadene: Distriktspolitikk og innovasjonspolitikk vil vi gjerne se på som to forskjellige ting. Det er helt sikkert mulig å finne både budsjettmerknader og andre forslag fra oss bakover i tid som strider imot det bildet, men vi mener det skal være to forskjellige politikkområder – innovasjonspolitikk skal være én ting, og distriktspolitikk skal være noe annet. Jeg behandlet det ganske grundig i innlegget mitt, så det skuffet meg at ikke en våken representant som Heggø hadde fått det med seg, men jeg kan ta det med henne senere.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-14:
Ved årets lønnsoppgjør la regjeringen til grunn en inntektsvekst på 3,7 pst. for alle lønnsmottakere. Det ville gi et gjennomsnittlig kronetillegg på 17 400 kr. Diverse streiker og meklinger utover våren og forsommeren gjør at dette tillegget høyst sannsynlig vil bli enda større. Da regjeringen utarbeidet statens tilbud i jordbruksforhandlingene, ble totalrammen satt til 900 mill. kr. Av totalrammen vil bare 625 mill. kr gi inntektseffekt. Det utgjør ca. 13 000 kr per årsverk i landbruket. Er det SVs og Arbeiderpartiets strategi i regjering å tilgodese statsansatte funksjonærer og industriarbeidere i frontfagene, som tradisjonelt tilhører disse partienes mest trofaste velgergrupper, på bekostning av dem som har sin innkomst i landbruket?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-14:
Våren 2000 hadde vi en situasjon som på mange måter ligner dagens. Det var lagt fram en landbruksmelding som hadde skapt store forventninger i landbruket. Stoltenberg var statsminister og hadde lagt fram et tilbud som var så elendig at landbrukets organisasjoner brøt forhandlingene. Den gangen fremmet Kristelig Folkeparti, Venstre og Senterpartiet et fellesforslag som var nesten identisk med det forslaget vi fremmer i dag, bortsett fra datoen. Da fremmet partiene forslag om å sende oppgjøret tilbake til regjeringen, justere det, gå i nye forhandlinger og gi regjeringen fullmakt til å inngå avtale. Representanten Irene Lange Nordahl beskylder Kristelig Folkeparti for å forstyrre forhandlingsinstituttet med et slikt forslag i dag. Hvorfor var det ikke problematisk i 2000?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-14:
For å ta det siste først: Kristelig Folkeparti har alltid stått for en solidarisk politikk overfor verdens fattige land. Det vil vi fortsatt gjøre. Det er en kjensgjerning at 64 av verdens fattigste land i dag allerede har full tollfrihet i Norge. Så er det en stor gruppe land, som utgjør 20 pst., som har delvis tollfrihet. Disse vil vi fortsatt fokusere på. Det går an å ha to tanker i hodet samtidig. Når det gjelder det første spørsmålet, har Kristelig Folkeparti høy troverdighet i landbruksnæringen. Vi har gjentatte ganger sendt signaler om at uansett hvem vi skal forhandle med, er landbruk et prioritert område for oss der vi har lite å gå på.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-14:
For det første har ikke jeg tilgang til den tabellen som representanten snakker om, så det er litt vanskelig for meg å kommentere akkurat det. Men jeg sitter også på noen ganske interessante tall. I 2005 ga Bondevik II-regjeringen over 1,7 pst. av budsjettet til inntekter i landbruket, mens Stoltenberg II i år gir under 1,4 pst. av budsjettet til inntekter i landbruket.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-14:
For å ta det siste først: Bondevik II-regjeringen var en mindretallsregjering der vi regjerte sammen med Høyre, og der Fremskrittspartiet hadde en viktig rolle på vippen. Jeg kan ikke se at norsk landbrukspolitikk ble rasert i den situasjonen. Men jeg gjentar det som jeg sa i stad: Uansett hvem Kristelig Folkeparti skal forhandle med, er landbruk et område der vi har lite å gi. Det er et prioritert område for oss. Så begynner jeg, ærlig talt, å bli litt lei av at andre partier konkluderer på våre vegne om hvem vi skal samarbeide med. Det er det som ligger litt implisitt her nå. Det har vi en god og grundig prosess på i Kristelig Folkeparti som vi skal lande i løpet av tidlig høst, og da skal vi gi de svarene og de avklaringene.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-14:
Jeg har to spørsmål til statsråden. Det første: Statsråden hevdet med styrke at Kristelig Folkeparti ikke har sjanse til å få realisert sine landbrukspolitiske ambisjoner sammen med Høyre og Fremskrittspartiet. Føler statsråden at Senterpartiet har fått realisert sine ambisjoner i samarbeid med SV og Arbeiderpartiet? Det andre: Statsråden går ut veldig sterkt og sier at statens tilbud må bli stående, så en ikke rokker ved forhandlingsinstituttet. I den advarselen ligger implisitt en advarsel mot forslaget til Kristelig Folkeparti om å sende oppgjøret tilbake til regjeringen, justere tilbudet og gå i nye forhandlinger med organisasjonene. Innser statsråden at det kan oppfattes som et forsøk på diktat fra regjeringen til Stortinget om ikke å bruke Stortingets handlingsrom til å gi nødvendig styringssignal til regjeringen, selvsagt under forutsetning av et nødvendig flertall i Stortinget?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-14:
Regjeringspartiene, og særlig Senterpartiet, har gått langt i å påstå at inntektsutviklingen i landbruket de siste seks årene har vært historisk god, ja nærmest unik. Det er nok å ta vel hardt i. I proposisjonen om jordbruksoppgjøret slås det ganske riktig fast at inntektsøkningen per årsverk i landbruket har vært på ca. 120 000 kr i gjennomsnitt for perioden. Fra regjeringshold har det gjentatte ganger vært gjort et poeng av at det utgjør en vekst på noe under 75 pst. Det regjeringspartiene unngår å nevne i den sammenhengen, er at lønnsutviklingen for alle grupper lønnsmottakere også har vært sterk de senere årene. Det framgår av tabellen på side 40 i proposisjonen at inntektsøkningen for lønnsmottakere sett under ett har vært på noe over 110 000 kr i samme periode, ifølge Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene. Dermed blir differansen i inntektsøkning mellom selvstendig næringsdrivende i landbruket og vanlige lønnsmottakere omtrent 10 000 kr, fordelt over seks år. Det utgjør en differanse til landbrukets fordel på ca. 1 650 kr per år, eller 133 kr per måned, før skatt. Norske gårdbrukere har altså de siste årene kunnet glede seg over å ha råd til en Grandiosa og en flaske Cola mer enn en gjennomsnittlig lønnsmottaker hver måned, pluss bensinskvetten som trengs for å komme seg på bua, som vi sier på Nordmøre. Noe er det jo, men etter vår mening er det lite å bruke superlativer på i dialogen med landbruksnæringen. Hvis vi legger inn kostnadsveksten på innsatsfaktorer som diesel, kunstgjødsel og kraftfôr i regnestykket, er jeg stygt redd for at både Grandiosaen, Colaen og bensinskvetten forsvinner som dogg for sola. Jeg har her en grafisk framstilling som er hentet fra næringsoppgaven til et nokså typisk gårdsbruk med melke- og kjøttproduksjon på Nordvestlandet. Gården har en melkekvote på 155 000 liter og leverer ca. 8 tonn storfekjøtt per år. Både bruket og driveren er anonymisert, men jeg kan forsikre om at det dreier seg om en dyktig og hardt arbeidende aktør i næringen. Grafene viser ganske riktig en betydelig inntektsvekst de seneste årene, bl.a. på grunn av økt melkekvote, men også en enda sterkere vekst i kostnadene. Konsekvensen for dette bruket er at driftsresultatet er klart svakere nå enn det var i 2007. Jeg vil gi statsråden en kopi og be om at han gir en vurdering av hvordan kostnadsutviklingen generelt har påvirket den påstått historisk gode inntektsveksten for dem som driver med grovfôrbasert melke- og kjøttproduksjon i landbruket. Så til slutt en kommentar til Terje Aaslands påstander om at det under Bondevik II-regjeringen skal ha vært nærmest katastrofale tilstander i landbruket. Med Stoltenberg som statsminister har bondeorganisasjonene gått til brudd to ganger. Det skjedde aldri med Bondevik som statsminister. Med andre ord: 2–0 til Stoltenberg.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-14:
I mitt forrige innlegg ga jeg statsråden en utfordring: å si noe om forholdet mellom inntekts- og utgiftsutviklingen i landbruket. Jeg ga statsråden et eksempel som er hentet fra et bruk på Nord-Vestlandet, og i kontakt med representanter for næringen er det de samme signalene man får hele tiden. Så jeg vil gjerne be om at statsråden svarer på det spørsmålet: Er det slik at utgiftene spiser opp inntekten?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-14:
Kristelig Folkeparti er med på forslaget om å be regjeringen foreta en gjennomgang av erstatningsordningen for tap av rein. Det er en svært liten del av den reinen som blir meldt tapt, der en kan dokumentere at det virkelig er rovdyrtap, helt ned mot 5 pst. I forbindelse med en tidligere sak tok representanten Trældal bl.a. opp at hvis du ser på det samlede antall dyr som blir innrapportert, er det tallet enormt høyt i forhold til antallet rovdyr som kan antas å være i de områder der reinen forsvinner. Erkjenner statsråden at dette kan være et problem som en bør ta tak i, og bør en sette litt hardere virkemidler inn for å få orden på hvordan dette foregår?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Det er nok en realitet at den største kontrasten til Kristelig Folkepartis landbrukspolitikk er Høyre og Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. I den erkjennelsen – kan representanten Reiten på noen som helst måte se at det vil være mulig å samarbeide med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering hvis Kristelig Folkepartis landbrukspolitikk skal stå 100 pst. fast, eller er det en form for dobbeltkommunikasjon? Importvernet er jo en sentral bærebjelke i norsk landbruk. I innstillingen skriver Kristelig Folkeparti, sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, at: «Disse medlemmer viser til at internasjonale endringer krever en omstilling av den norske landbrukspolitikken. Eksportsubsidier og importbarrierer i industriland hindrer utviklingsland i å produsere mat til eget marked og eksportere sine varer til industriland.» Hva legger egentlig Kristelig Folkeparti i importvernet? Er det et importvern som styrker norsk landbruk, eller er det importvern i tråd med det de skriver sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, eller er det en snev av dobbeltmoral i Kristelig Folkepartis kommunikasjon her?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Når representanten Trine Skei Grande nå redegjør for Venstres landbrukspolitikk på talerstolen og samtidig sier at den landbrukspolitikken som ble ført under Bondevik II-regjeringen, egentlig ligger fast for Venstres politikk når det gjelder landbruk, er det sånn å forstå at det som nå Venstre snakker om fra talerstolen, er identisk med det som landbruksminister Sponheim utførte i perioden 2002–2005?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Nå tror jeg representanten Skei Grande tar feil av tall. I 2000, sist det ble brudd, var det et krav fra jordbrukets organisasjoner på 900 mill. kr. Det ble riktignok lagt fram en ramme som reduserte med 400 mill. kr, men i to av fire år mens Sponheim satt som landbruksminister, var det reduksjoner i statens åpningstilbud da også. Så hva er forskjellen i utgangspunktet?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Jeg synes dette er en spennende debatt. Det er en frisk debatt, men det er også en veldig klargjørende debatt. Den trekker veldig tydelig opp de politiske skillene. Da forundrer det meg litt at når vi får en debatt som til de grader understreker at Høyre og Fremskrittspartiet er på den ene siden, og resten egentlig er på den andre siden, blir det framstilt som om debatten er merkelig. En må våge å gå inn i de politiske forskjellene som tross alt ligger der. Det er Høyre og Fremskrittspartiet som har én retning – de øvrige partiene i Stortinget har en annen retning og en annen kurs. Når Fremskrittspartiet prøver å si at en liberal politikk er et godt utgangspunkt for norsk landbruk, ja, da er det med respekt å melde en totalt logisk kortslutning. Det å se landbruk, marked og industri – da ser en ikke Norge. Da ser en ikke de marginale mulighetene som ligger i norsk landbruksproduksjon, når en bruker den type retorikk for å fristille bonden i et marked. Det en da ender opp med – i beste fall – er tre, kanskje fire, store industriproduksjonssteder i Norge som kan produsere mat. De kan sikkert produsere en god del mat hvis en ikke har noen form for betenkeligheter med å la fôret i utgangspunktet være importert. Da ville en ha fôret på den ene siden, dyrene i midten og slaktet på den andre siden. Da har du en industri. Da er kvaliteten på det vi snakker om i norsk landbruk, borte. Det er den veien, den retorikken, det grunnlaget og de verdiene Fremskrittspartiet faktisk legger inn i denne debatten. At Høyre har en ganske sterk grad av tilnærming til den politikken Fremskrittspartiet står for, er ikke vanskelig å erkjenne når en leser innstillingen. Høyre er veldig varsom i sin retorikk. Men hvis du faktisk leser hva de skriver, får en litt andre nyanser og andre bilder. Når de sier at de selvfølgelig vil opprettholde jordbruksforhandlingene, men at de bare vil legge det til budsjettåret, inn mot budsjettet, er det en sannhet med modifikasjoner, for det de faktisk skriver, sammen med Fremskrittspartiet, er at «det er prinsipielt betenkelig at enkeltnæringer forhandler egne rammevilkår direkte med staten». Der kommer sannhetens øyeblikk fram i forhold til hva også Høyre står for. Det er et tydelig politisk skille i denne debatten og i norsk landbrukspolitikk, og det kan vi være takknemlig for å få fram i denne debatten. Det er overhodet ikke merkelig.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Jeg skal ikke forlenge debatten på noen som helst måte, jeg skal bare understreke at det ikke har vært min hensikt å bruke det Høyre og Fremskrittspartiet verken har skrevet eller sagt i denne debatten, eller gjort med hensyn til landbruksmeldingen og konklusjonen i den forbindelse, som et skremselsbilde på noe som helst. Men det må jo være lov i en politisk debatt å si at det er klargjørende at de politiske skillelinjene så til de grader kommer godt fram. At de som står for en annen retning enn det regjeringen gjør, føler det frustrerende og føler det merkelig, det må vi på en måte leve med. Men de må tåle at en setter noen spørsmålstegn ved den politikken de faktisk velger å fronte selv.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-14:
Jeg forstår at regjeringspartiene har funnet en tabell fra en tid da statsbudsjettet var halvparten så stort som under denne regjeringa. Jeg skjønner at regjeringa prøver å komme seg unna det presset de får fra dagens bønder, ved å skylde på at andre har vært verre. Venstre har stått for den samme landbrukspolitikken i veldig mange år. Vi har stått for å gjøre bøndene til sjølstendig næringsdrivende. Vi har stått for at man skal snakke ærlig om ting. Man skal ikke si i en landbruksmelding at man skal oppnå veldig store ting, hvis man ikke klarer å levere en måned etterpå. Det er det blåret som er kastet i øynene på norske bønder, det er det som gjør at de går i gatene. De gikk ikke i gatene på samme måte under Lars Sponheim. Nå går de i gatene fordi de er skuffet over denne regjeringa.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-14:
Vi syns at Lars Sponheim gjorde veldig mye bra som landbruksminister. Han fikk fram den enkelte næringsdrivende. Han fikk opp nisjeproduksjon. Han fikk mange andre ulike produsenter inn i landbruksmarkedet. Han snakket ærlig til bøndene om hva vi kan få til, hva vi kan snakke om – i motsetning til dagens regjering, som skrur opp forventningene med en melding, men ikke klarer å levere i forhandlingene. Det er andre tider enn da Arbeiderpartiet i 2000 faktisk kuttet 1,4 mrd. kr til bøndene, så jeg skjønner at Senterpartiet er fornøyd når de kan plusse på 900 mill. kr. Kanskje kan Senterpartiet i regjering være fornøyd med å få til det, men det er i hvert fall ikke så ille som da Arbeiderpartiet satt alene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-14:
Forskjellen er at det lå et kutt på 900 mill. kr i målpriser, som skulle kompenseres med skattetiltak i det som arbeiderpartiregjeringa la fram i 2000. Så var det i tillegg et kutt på 400 mill. kr. De tallene står faktisk fast. Men ulike regjeringer har ulikt handlingsrom. Vårt handlingsrom handlet om at vi hadde 650 mrd. kr i et statsbudsjett. Denne regjeringa har 1 000 mrd. kr i et statsbudsjett. Det betyr at handlingsrommet er dramatisk mye større. Under Bondevik II-regjeringa måtte man gjøre harde prioriteringer på grunn av den økonomiske situasjonen, men vi lovet i hvert fall ikke noe som vi ikke kunne gi. Det er den skuffelsen man føler på når man reiser rundt i landet og snakker med bønder – den skuffelsen som handler om at man lover og lover. Man sier man har store mål for landbrukspolitikken, men man klarer ikke å levere, og det var derfor folk gikk i tog utenfor dette huset.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-14:
Voteringen ble ikke registrert.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-06-14:
Mener statsråden at norsk landbrukspolitikk de siste sju årene har vært en suksesshistorie når man ser på utviklingen innenfor norsk landbruk når det gjelder f.eks. antall bønder, antall gårdsbruk, antall arealer i hevd, mangel på optimisme m.m.? Er ikke dette heller fasiten på en fiasko på hvordan norsk politikk for å hjelpe en næring kan fungere?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-06-14:
Denne meldingen er vi mer enige enn uenige om – ingen tvil om det. Det er bra. Næringsutvikling trenger sterk støtte fra Stortinget. Hvis jeg skal nevne noe av det vi er uenige om – og kanskje skuffet over – er det det at man har tatt ut den forskningsrelaterte delen av systemet. Man varsler at man vil komme tilbake til evaluering av Forskningsrådet og forskningens rammevilkår. Mitt spørsmål blir da: Hvorfor er ikke dette med i meldingen – og når vil det komme?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Sulten og glad i mat som jeg er, ikke minst etter lange debatter i salen, er jeg stort sett parat når jeg blir ønsket velkommen til bords. Tittelen på landbruksmeldingen som ble lagt fram i fjor, var nettopp «Velkommen til bords». Det var invitasjon til å bli med og produsere mat – og ikke minst nok mat – på bordet til oss alle sammen framover. Denne meldingen var det jobbet med både vel og lenge, og mange områder fikk sin plass. Bondeorganisasjonene og industrien sto på for å få gjennomslag for sine saker, og den ble godt mottatt da den ble lagt fram. Men bøndene ville beklageligvis ikke ta plass ved dette bordet, for da tilbudet i jordbruksoppgjøret ble lagt fram 9. mai, takket bondeorganisasjonene nei til invitasjonen og gikk tilbake til sitt, og de gikk i tog. Derfor er det tilbudet som i dag legges fram, uten forhandlinger, det samme tilbudet som ble lagt fram i mai. Tilbudet prioriterer storfekjøtt og grøntsektoren og har intensjon om å bidra til økt produksjon og bedre arealproduktivitet. Det var også vektlagt å styrke distriktsprofilen, og det var enda sterkere fokus på et mer regionalt tilpasset system. Styrkingen av Landbrukets utviklingsfond er også med på å legge til rette for nye investeringer, noe regjeringspartiene har lagt stor vekt på. Rekruttering er viktig også i landbruket, og det er mange andre næringer man skal kjempe med for å få mennesker inn i denne næringen. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet er bekymret for at kvinnerepresentasjonen er for lav i næringen, men jeg hørte ingenting om hvilke tiltak man ønsker å ta tak i for å bedre dette. Regjeringen, derimot, har jobbet med å få flere kvinner inn i næringen gjennom egne entreprenørskapsprogram, etableringstilskudd og BU-midler til kvinner. Ett eksempel er regjeringens mål om å få 40 pst. kvinnelig representasjon i styrende organer i landbrukssektoren, og bl.a. samvirkeorganisasjonene har allerede nådd dette målet. Når du driver egen bedrift, er du opptatt av hvordan du økonomisk kan øke fortjenesten og få produsert og solgt mer enn det som må til for å holde hjulene i gang. Det er med på å øke motivasjonen og inntjeningen. For meg er det derfor viktig at landbruksministeren nå ser på utfordringene i forhold til TINE og det de har sendt ut om at de har behov for mer melk nå, samtidig som vi vet at flere bønder kan bidra til dette uten å måtte øke sine kostnader mye. Jeg håper landbruksministeren kan tydeliggjøre dette og tar situasjonen på alvor og gjør noe med den. Så har jeg lyst til å avslutte med å si at jeg egentlig ikke er så overrasket over at Fremskrittspartiets landbrukspolitikk ikke har så stor oppslutning når man roter sånn med tallene. Man påstår at posisjonen legger ned tre bruk daglig og får det til at det til sammen blir sju ganger i uken. Det er en gangetabell jeg ikke har vært borti før.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Jeg har vanskelig for å forstå Høyre og Fremskrittspartiets store selvtillit i denne debatten, når de er grunnleggende skeptiske til forhandlingsinstituttet i seg selv. Men grunnen til at jeg tok ordet, er innlegget til representanten Elisabeth Røbekk Nørve, som viser til at Høyre vil ha landbruk i distriktene, ikke skjønner kritikken fra regjeringspartiene og sier at den kritikken ikke er berettiget. Da har jeg lyst til å ha en liten høytlesning fra Høyres alternative landbruksmelding, som kanskje kan være litt oppklarende for hvorfor den kritikken kom. Der står det: «Vi mener at bosetting og sysselsetting ikke skal være et mål for landbruksoverføringene.» Det er vel et ganske tydelig signal på det motsatte, så jeg håper at det var klargjørende.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
En aktiv næringspolitikk med et godt verktøy er viktig for næringslivet vårt. I Norge har vi et næringsliv som går bra. Det siste året har bedrifter skapt 64 000 nye jobber i Norge – 2,6 pst. har vært i det private og 2 pst. i det offentlige. Verktøyet til regjeringen har vært smurt – godt smurt – og tilpasset ut ifra ulike behov. Jeg vil jo si at finanskrisen var et godt eksempel på at man faktisk smurte apparatet. Ikke minst nå ved revidert nasjonalbudsjett, som vi skal vedta her i morgen, har man fokusert på treindustrien, som trenger å få en tiltakspakke. Godt smurt verktøy skal også ligge til grunn i en normalsituasjon, og denne stortingsmeldingen er viktig. Den har en mer spisset tone, og takten er veldig god. Jeg har lyst til å berømme spesielt regjeringens nykommer, Invest in Norway, som jeg mener er viktig for å legge bedre til rette for en mer systematisk og helhetlig håndtering av henvendelser fra utenlandske selskap som vurderer lokalisering og investeringer i Norge. Det er et viktig grep for å få på plass en profesjonell og robust funksjon, som jeg tror vil bli tatt godt imot. SIVAs eiendomsinvesteringer har en god og utløsende effekt når det gjelder utvikling av eiendomsstruktur, spesielt i områder der markedssvikten fører til at private aktører vurderer risikoen som høy. Dette kan bli en viktig faktor, spesielt for etableringen av Ironman-prosjektet på Tjeldbergodden, som vi som er fra Møre og Romsdal, kjenner godt til. Regjeringens næringspolitikk har løftet forenklingstiltak som virker. Også når det gjelder virkemiddelapparatet, satses det på forenklinger. Slik det er i dag, er det for krevende å orientere seg innenfor ulike programmer. Jeg må si at dette er et løft for å sikre at selskapenes brukere enkelt kan orientere seg når det gjelder de programmene og tjenestene som spesielt skal være i Innovasjon Norge. Det er også positivt og verdt å merke seg at Investinor har fått et nytt og mer fleksibelt mandat, hvor også IKT og bio- og helseteknologi kommer inn under satsingsområdene. Det er mye næringsliv i Norge som opererer internasjonalt. Derfor synes jeg samarbeidet mellom Innovasjon Norge og utenrikstjenesten er positivt, et samarbeid som nå blir styrket fordi også næringskomiteen har vært ute og reist en del, og har fått tilbakemeldinger om utekontorene til Innovasjon Norge. Jeg tror den innretningen man nå satser på, vil bli en bedre støtte for næringslivet vårt.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Først av alt vil eg til liks med ministeren beklaga at det ikkje vart forhandlingar i år. Forhandlingar ville ført til ein betre avtale, og det ville komma godt med for bøndene rundt omkring i det ganske land. Full effekt av den norske modellen føreset nemleg at det vert forhandla, og bøndene har vist seg som gode forhandlarar. Berre i perioden sidan vi raud-grøne overtok regjeringsmakta, har dei forhandla fram om lag 2,2 mrd. kr utover det staten hadde komme med som opningstilbod. Årets tilbod frå staten følgjer opp landbruksmeldinga på enkelte sentrale område som opptrapping av investeringstilskota, styrking av inntektsmoglegheitene i landbruket og tiltak for å få meir produksjon ut av eksisterande areal. Det skal leggjast til rette for auka matproduksjon basert på norske ressursar som grovfôr og beite. Regjeringa vil føreta ein gjennomgang av verkemidla for å gjera distriktsprofilen tydelegare i dei nasjonale ordningane, nettopp for å styrkja landbruket over heile landet og med plass til både mindre bruk, bruk med ulike inntektskombinasjonar og større bruk. Eg er òg glad for at det i denne samanhengen vert ein gjennomgang av soneinndelinga, og vil påpeika det urimelege i at Sogn og Fjordane er delt i fleire soner. Det finst knapt eit einaste bruk som er lettdrive på desse kantane av landet. Utviklinga er særleg bekymringsfull i delar av Agder og Telemark, kyst- og fjordstrøka på Vestlandet, som eg har nemnt, Nord-Noreg og fjellområda i Sør-Noreg, og det er viktig at vi legg til rette for å tilpassa verkemiddelbruken til dei ulike regionane. Vi raud-grøne ber regjeringa om å greia ut ein strategi for å auka kjøttproduksjonen frå grovfôrbasert husdyrhald, som er ein viktig faktor for å utnytta norske naturressursar og bevaring av kulturlandskapet. Slik vil vi få ein vinn-vinn-situasjon for å møta auka etterspørsel etter kjøtt. Eg er også glad for at vi i dag set inn tiltak for å styrkja den norske produksjonen av frukt, bær og grønsaker ved å auka kvantumsavgrensingane for frukt og bær i distrikts- og kvalitetstilskotet, at satsane vert auka likt i alle soner, i tillegg til at maksimalt tilskotsbeløp per foretak vert fjerna. I jordbrukspolitikken ser vi til fulle skilnaden mellom Framstegspartiet og Høgre på den eine sida og oss raud-grøne på den andre. Framstegspartiet og Høgre vil ha meir volumproduksjon, dei har ikkje mykje til overs for den vesle vestlandsbonden eller bonden i nord. Å ha ein variert bruksstruktur over heile landet er avgjerande viktig for å oppretthalda busetjinga, og då må vi ha verkemiddel som er innretta på det, ikkje berre på volumproduksjon.