Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-27:
«Du må ikke tåle så inderlig vel den urett som ikke rammer dig selv», skrev Arnulf Øverland. Dersom han skulle ha skrevet de samme ordene i dag, måtte han ha hatt med et unntak fra hovedregelen. Han måtte hatt med et unntak for de tilfellene der man begår urett og kan påberope seg metafysiske forestillinger som beskyttelse under religionsfriheten. Religion brukes altså som et argument for å hindre frihet og rettigheter på lik linje for alle i det norske samfunnet. Når man ser gjennom merknadene som ligger til grunn i denne saken, er de greie nok. En samlet komité mener at niqab og burka gir uttrykk for et kvinnesyn som man vil motarbeide. Men så velger man, istedenfor å ta konsekvensen av det, å gjemme seg bak internasjonale konvensjoner for på den måten å styre unna en helt nødvendig politisk verdidebatt. Det ser man svært ofte at denne regjeringen gjør. Istedenfor å ta den reelle debatten viser man til internasjonale konvensjoner. I dette tilfellet er det særlig artikkel 9 i Den europeiske menneskerettskonvensjon, EMK, som det henvises til. Forutsetningen for at man kan bruke artikkel 9, er at burka og niqab er å anse som religiøse plagg. Det står ingenting i Koranen om verken burka eller niqab. Det er ingenting som tilsier – i hvert fall hvis man skal lytte til det store flertallet av muslimer i verden – at dette er religiøse plagg som således skal være beskyttet av EMK. Det er merkelig at man velger å skyve EMK foran seg og ikke tar den reelle debatten, for selv om EMK hadde kommet til anvendelse i denne saken – og det bestrider jeg – er det forhold i EMK som tilsier at vi likevel kunne ha fått benyttet et slikt forbud. I andre del av artikkel 9 i EMK står det ganske klart at når det er nødvendig i et demokratisk samfunn – altså forholdsmessighet – av hensyn til offentlig trygghet og beskyttelse av den offentlige orden, når det er av hensyn til helse og moral og for å beskytte andres rettigheter, skal forbudet få forrang. Jeg er ingen jurist, og det har jeg heller ikke tenkt å bli. Jeg er politiker. Men jeg forholder meg til det faktum at det er mennesker som lever i Norge i dag, i 2010, som ikke har de samme rettighetene i det norske samfunnet som vi tar som en selvfølge. Det handler først og fremst om likestilling. Det handler om at man skal ha de samme mulighetene i dette samfunnet. Da mener Fremskrittspartiet – og det har vi et ganske godt grunnlag for å kunne si – at EMK ikke ville kommet til hinder for et slikt forbud. Det er et legitimt formål. Skjønnsmarginene er til stede, og det er statens rettstradisjon og moral som kommer til anvendelse i slike tilfeller. Men det som er spesielt, er at hver gang vi har denne typen debatter, viser særlig de rød-grønne partiene, regjeringspartiene, det jeg nesten vil karakterisere som – men jeg skal la være å gjøre det – en viss grad av forvirring. Vi så det i forbindelse med Muhammed-karikaturene, hvor man ikke klarte å stå opp for ytringsfriheten. Vi så det på nytt i forbindelse med hijabsaken i politiet, og vi så det kanskje særlig da denne regjeringen vurderte å innføre forbud mot angrep på religion og livssyn. Og vi ser det igjen når likestilling og hensyn til offentlig sikkerhet er utfordret. Da velger man ikke å ta en konkret debatt om temaet. Det er trist og det er sørgelig, men jeg ser at andre land i Europa går foran og viser vei. Belgia har fattet et slikt vedtak i sitt parlament. Det skal nå behandles i senatet. Jeg håper at(presidenten klubber) Stortinget ved neste anledning ser klokheten i det å stå opp for likestilling for samtlige innbyggere i dette landet. (presidenten klubber)