Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-26:
I nærmere 40 år har folketrygden vært bærebjelken i det norske velferdssamfunnet. Den ble etablert i 1967, foreslått av Borten-regjeringen med sosialminister Egil Aarvik fra Kristelig Folkeparti i spissen. Da stod et bredt politisk flertall sammen om en allmenn, offentlig velferdssikring for alderspensjonistene. Datidens ledende politikere forstod at en slik reform krevde vilje til å finne sammen på tvers av politiske skillelinjer. Jeg er svært fornøyd med at et flertall på Stortinget nå har vist den samme vilje til å finne brede og samlende løsninger for hovedprinsippene i et nytt pensjonssystem. Det gir framtidens pensjonister trygghet. Alderspensjonene i folketrygden er en bærebjelke, og bærebjelker i velferdssamfunnet må ikke endres fra én stortingsperiode til en annen. Det er viktig å ha et forutsigbart system, slik at den enkelte får oversikt over sin framtidige pensjon og kan gjøre sine valg ut fra det. Flertallet i Stortinget endres over tid. Når vi utformer pensjonssystemet, må vi derfor tenke betraktelig lenger enn til valgkampene i høst eller i 2009. Vi må gi trygghet for våre barn og barnebarn. Siden Sosialistisk Venstreparti har varslet omkamp, bør vi i dag få en klargjøring om vi kan risikere at en eventuell ny regjering vil rive opp igjen pensjonsforliket. Hvis en slik klargjøring ikke kommer, er det skapt en uheldig usikkerhet. Dette er – med adresse til Marit Arnstad – ikke retorikk, men tvert imot et ønske om å få en størst mulig bredde og forutsigbarhet bak et nytt pensjonssystem, uansett regjeringsalternativ. Forliket skaper trygghet for en offentlig pensjonsordning med en god sosial profil. De som har hatt lavest inntekt gjennom yrkeskarrieren, får høyest pensjon målt i forhold til tidligere inntekt – som i dagens system. Trygghet for pensjonene forutsetter politisk stabilitet omkring hovedtrekkene i systemet. Men det forutsetter også at vi vet hvordan pensjonene skal finansieres. De unge skal være trygge på at vi ikke skyver en stadig økende pensjonsregning uavkortet videre til dem. Folketrygden er en bærebjelke i velferdssamfunnet. Men velferd er også noe mer. Velferd er skole, helsetjenester, eldreomsorg, infrastruktur og mye annet. Pensjonsreformen handler også om å skape trygghet for at fellesskapet er i stand til å prioritere også disse delene av velferdssamfunnet når eldrebølgen kommer for fullt i årene etter 2010. Jeg er overbevist om at en vente og se-tilnærming, slik enkelte har tatt til orde for, i praksis er å sette barns og unges interesser sist. Det er deres velferd som i tilfelle trues. Enkelte har også vært bekymret for at en reform som begrenser utgiftsveksten i folketrygden, vil føre til en privatisering av pensjonssystemet. Det er jeg ikke enig i. Den sikreste strategien for å privatisere pensjonssystemet ville nettopp ha vært å unnlate å gjøre noe. Hvis vi hadde videreført dagens system uten endringer, ville en betydelig innstramning i det offentlige pensjonssystemet før eller senere ha tvunget seg fram. Da ville de som hadde råd til det, ha sørget for seg selv gjennom private pensjonsordninger, mens vanlige lønnsmottakere ble taperne. Velferd finansieres ikke av seg selv. Vi må skape inntekter til å bruke på velferd. Derfor dreier velferd seg også om verdiskaping. Ett av siktemålene med pensjonsreformen er derfor å stimulere folk til å stå lenger i arbeid. Regjeringen legger vekt på at endringer i folketrygdens regelverk støttes opp av tiltak for å legge til rette for at eldre arbeidstakere kan fortsette i arbeid fram til pensjonsalderen. Også i forhold til andre ytelser fra folketrygden vil det være avgjørende å få flere i arbeid og færre på stønad. Jeg vil samtidig understreke at Regjeringens mål er å sikre et verdig livsopphold til dem som av tungtveiende grunner ikke kan stå i et vanlig yrkesliv helt fram til pensjonsalder. Nettopp derfor er det viktig å oppmuntre flest mulig til arbeidsdeltakelse, slik at fundamentet for vårt sosiale sikkerhetsnett blir sterkere. Pensjonsforliket viser at flertallet i Stortinget har evne og vilje til å tenke langsiktig også i et valgkampår. Jeg håper og tror at viljen til å finne fornuftige løsninger videreføres når det konkrete regelverket i sin tid skal på plass.