Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-26:
Etter at loven som kalles sexkjøpsloven ble vedtatt av Stortinget i 2008 og innført i januar 2009, har det stadig blusset opp kraftige debatter ut fra medieoppslag, utspill fra partier som var mot loven, og fra Pro Sentret og andre aktører. Samtidig har meningsmålinger hele tiden vist at et stort flertall i befolkningen, 60–70 pst, har vært for loven, 20–25 pst. har vært mot, og den delen av stemningen har ligget relativt stabil. De utspillene som er kommet mot loven, har vært lite basert på felles kunnskapsgrunnlag og fakta, og mange av oss var spente på hva den store evalueringen av sexkjøpsloven som kom i begynnelsen av august i fjor, ville fortelle. Etter at den kom, har situasjonen på mange måter forandret seg. Det kan være betegnende at Høyres byrådsleder i Oslo, Stian Berger Røsland, skrev en meget god artikkel i Dagbladet som het Behold sexkjøpsloven. Der var konklusjonen til byrådslederen: «Evalueringen bør etter mitt syn gjøre det vanskeligere å oppheve sexkjøpsloven enn det var for bare få dager siden. Hvis man vil kunnskapsbasere politikken, er Vista Analyses evaluering et godt utgangspunkt, og konklusjonen bør bli at loven består.» Det samme standpunktet har sentrale politikere i de andre store byene tatt. Blant annet har Stavanger Høyre gått inn for å opprettholde loven. I Trondheim har Yngve Brox, Høyres gruppeleder, gjort det samme, selvsagt sammen med ordføreren i Trondheim. Høyres ordfører i Bergen, Trude Drevland, har også støttet motstanden mot å oppheve loven, på samme måte som Fabian Stang i Oslo selvsagt har hevdet det samme standpunktet som sin byrådsleder. Jeg framhever disse fordi det forteller at i alle de fire store byene våre, som har de store prostitusjonsmarkedene, er det tverrpolitisk enighet og et stort flertall for å beholde loven, akkurat som det er i befolkningen. Etter at den grundige evalueringen kom, har det heldigvis blitt mye mer ro rundt loven. Jeg håper det forteller at mange av dem som var sterkt imot, har tatt en tenkepause og sett nøyere gjennom innholdet i argumentene sine. Jeg håper de vil være så ordentlige at de har lest eller leser evalueringen grundig, setter seg inn i de overbevisende, brede metodene som er brukt av de tunge fagfolkene som har ledet evalueringen, og tenker over hva som kommer fram av argumenter for og mot loven. Jeg vil gå inn på noen hovedpunkter. Det første gjelder hva som er resultatene når det gjelder markedet, antallet som deltar på prostitusjonsmarkedet. Der sier evalueringen – etter veldig omfattende gjennomganger de har hatt av mange typer fakta fra tiltakene som jobber på dette området, fra informanter og fra ulike undersøkelser – at det totale prostitusjonsmarkedet i Norge, både inne og ute, har gått ned med 22 pst. sammenlignet med 2008. Det er en bred drøfting som ligger bak den konklusjonen som jeg ikke kan gå inn på her, men som man kan finne i denne grundige, store evalueringen – som jeg hadde i hånden her oppe for å føle at jeg har tryggheten i tyngden som ligger i den. Hvis man sammenligner med en utvikling som har vært i de andre europeiske landene og en utvikling som ville vært sannsynlig fra 2009 og fram til i år eller i fjor, anslås det at det er en reduksjon på 45 pst. sammenlignet med 2013, uten lovforbud og dagens håndheving av hallikparagrafen. Det vil si at på prostitusjonsmarkedet i Norge er det – hvis det er 22 pst. sammenlignet med 2008 man går ut fra – 800 færre som selger sex. Hvis man går ut fra en utvikling etter 2013 i tråd med utviklingen ellers i Europa slik den anslås her, er det 1 300 færre som selger sex og deltar på prostitusjonsmarkedet, noe som er en betydelig nedgang, og som betyr mye for dem som ville vært berørt. Hvis man tar gatemarkedet direkte, gikk feltobservasjonene som er gjort på gaten i Oslo av Pro Sentret og andre, ut på at det var ca. 100 prostituerte ute på gitte tidspunkter i 2008, mens i 2013 og 2014 har antallet ligget på 20–40 på tilsvarende tidspunkter. I gjennomsnitt hadde Pro Sentret observasjoner på 32, så nedgangen på gatemarkedet i Oslo er beskrevet som 41–58 pst. i rapporten. Det er også slik at erfaringene fra Sverige, hvor det har vært ro rundt loven, hvor det har vært politisk konsensus tverrpolitisk mellom så å si alle partier, viser at nedgangen har vært større, mer stabil. Da man i 2009, altså etter ti år med loven i Sverige, sammenlignet med sexkjøpsmarkedene i Danmark og i Norge, var det svenske markedet en tiendedel av Danmarks og en åttendedel av Norges. Når det gjelder kjøperne, framkommer det av rapporten at informanter og andre kilder forteller at det er færre såkalt stilige kunder, færre lunsjkunder, at det er mindre sosialt akseptert å kjøpe sex, og at det særlig er yngre menn under 35 år – og enda flere yngre menn, under 25 – som i svært liten grad nå kjøper sex i forhold til tidligere, og som også har endret holdninger, som holdningsundersøkelser forteller, noe som burde være veldig i tråd med de målene vi hadde med loven. Når det gjelder det store målet som Stortinget satte for loven, om at den skulle virke med tanke på å bekjempe menneskehandel, slår rapporten fast at Nadheim, senteret som jobber på dette området, forteller at majoriteten av de utenlandske prostituerte er utsatt for menneskehandel. Det vises også til en rapport til Europaparlamentet som forteller at i ulike europeiske land er 15–90 pst. av dem som er prostituerte, som jobber på prostitusjonsmarkedet, utsatt for menneskehandel. Så når man i Oslo avdekket at av de 403 leilighetene hvor man hadde fått stoppet hallikvirksomhet, var det kun i tre–fire leiligheter det var norske kvinner, er det klart at det er sannsynlig at en stor del av dem som jobber på prostitusjonsmarkedet i f.eks. Oslo – og lignende forhold er beskrevet i Bergen – er utsatt for menneskehandel. Derfor er det klart at et redusert marked og de redskapene som sexkjøpsloven gir politiet til å oppdage menneskehandel, er viktig for hvordan utviklingen på det feltet blir. De som jobber med menneskehandel, og har best resultater, Exit Prosjektet i Bergen og det tidligere STOP-prosjektet i Oslo, forteller at sexkjøpsloven er meget viktig for dem med tanke å bygge opp straffesaker, med tanke på å få fakta, samle bevis og samle grunnlag for å iretteføre saker, som de viser til mange eksempler på i rapporten. Rapporten omtaler også grundig utviklingen når det gjelder vold mot prostituerte, hvor de går gjennom bekymringene rundt det. De går gjennom opplysninger om at markedet kan oppleves som tøffere, men har samtidig ingen indikasjoner på økt vold som følge av sexkjøpsloven. De viser talloppstillinger på anmeldelser og andre forhold der, og har gått gjennom dette med de informantene og tiltakene som jobber på området. Når det gjelder de prostituertes situasjon, er det startet opp viktige tiltak for de midlene som regjeringen fordeler. Det kalles tverrfaglige operative team, det nye tiltaket der som tilbyr språkkurs, skrivekurs, arbeid, utdanning, praksisordninger osv. For å gå inn mot landing i første omgang vil jeg si at jeg håper disse evalueringene betyr at regjeringen anser at den har fått det som den sier i sin plattform, at den vil ha en evaluering, og at man nå vil bidra til å skape ro rundt loven i en periode, f.eks. inn i neste stortingsperiode, før man setter i gang nye prosesser rundt loven, slik at vi kan få et bredere grunnlag for å vurdere hvordan virkningene er.