Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Vi i Arbeiderpartiet vil utvikle vår felles helsetjeneste, hvor det fremste av medisinsk ekspertise skal være tilgjengelig for alle. I fellesskapets sykehus er det de ansatte og deres kompetanse som er den aller viktigste ressursinnsatsen. Det er nemlig sånn at 65–70 pst. av innsatsen i norsk spesialisthelsetjeneste er folkene, hodene og hendene som jobber der. Noe av det Arbeiderpartiet mener er viktigst at vi bør gjøre, er å styrke kompetansen i hele helse- og omsorgstjenesten. Sykehusene fyller en stor og kritisk viktig rolle, og utdanningskapasiteten må derfor være god, både på grunn-, videre- og etterutdanning, for å sikre oss kvalifisert arbeidskraft i framtiden. Da må vi vite så mye som mulig om de framtidige behovene, og vi må evne å utvikle og dimensjonere utdanningstilbudene treffsikkert for framtidens behov. Det krever tett og god samhandling mellom helse- og utdanningsmyndighetene. Arbeiderpartiet tok grep for å bedre denne samordningen da vi var i regjering. Vi la fram Meld. St. 13 for 2011–2012, Utdanning for velferd – Samspill i praksis, med et uttrykt mål om at utdanningene skal og må svare bedre på framtidens kompetansebehov og bidra til en helsetjeneste med høy kvalitet. Både stortingsmeldingen Utdanning for velferd og strategidokumentet HelseOmsorg21, som vår regjering også la fram, peker på behovet for et nasjonalt samarbeidsorgan mellom helse- og utdanningssektorene. Noen helseforetak jobber veldig godt med rekruttering og har tett og godt samarbeid med utdanningsinstitusjonene, men dette kan bli bedre og mer systematisert. Det er derfor også behov for å revitalisere samarbeidsorganene regionalt. Dette er Høyre og Fremskrittspartiets vakt. Den forrige regjeringen tok tydelig tak i dette, og Stortinget var enig. Det er ingen grunn til å vente. Jeg vil også knytte noen kommentarer til det som skjer utenfor sykehusene når vi behandler denne planen, når akutt sykdom og skade oppstår. Dagens pasienter kan få avansert behandling også før de kommer til sykehuset. Ambulansetjenesten er en kjempeviktig del av helsetjenesten, og utviklingen i de prehospitale tjenestene har vært rivende de siste årene. Vi har i dag prehospitalt behandlingsopplegg for akutte sykdommer og skader som tidligere bare ble gitt på sykehuset. Eksemplet kan være behandling av pasienter med symptomer på akutt hjerteinfarkt og hjerneslag. Luftambulansen er avgjørende for beredskap, effektiv behandling og transport ved akutt skade og sykdom. Den hjelp og behandling vi kan gi fra en hendelse inntreffer til pasienten er på sykehus, er avgjørende for å kunne gi trygghet for befolkningen og for å få muligheten til å yte likeverdige tjenester mer uavhengig av avstand til sykehuset. Kommunene og helseforetakene har ulike roller og ansvar i denne akuttmedisinske kjeden, og de må samarbeide godt. Det er avgjørende. Her er det viktig at det gjøres gode avtaler mellom kommunene og foretakene, som er konkrete, og som fungerer som felles planleggingsverktøy. Vi mener at det er en svakhet at Akuttutvalgets NOU, Først og fremst, ble lagt fram først etter at Nasjonal helse- og sykehusplan ble lagt fram fra regjeringen. Vi har en god akuttberedskap i Norge, men det er behov for et nasjonalt løft for å øke kapasitet og kvalitet i akuttkjeden. Planen foreslår selvsagt noen ting for å oppnå dette, men vi savner en helhetlig tilnærming. Arbeiderpartiet vil også understreke behovet for å se på basestrukturen for luftambulanse, som flere andre har gjort i debatten i dag. Der har vi i dag såkalte hvite flekker på kartet, mer spesifikt i innlandet og i Telemark. Vi har også fremmet forslag om at regjeringen kommer til Stortinget med dette. Stortinget har også tre andre saker til behandling i dag, og jeg vil knytte noen kommentarer til dem, spesielt til representantforslaget fra representantene Tingelstad Wøien, Pollestad og Toppe om å sikre kvalitet i fødselsomsorgen og rammefinansierte fødeavdelinger og kvinneklinikker. Vi har heldigvis en god fødselsomsorg i Norge. Barne- og mødredødeligheten er blant de laveste i verden. Men det er en skanse som må forsvares hver eneste dag – det kommer ikke av seg selv. Arbeiderpartiet vil ha en trygg og sikker svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg i Norge, og vår regjering la fram St.meld. nr. 12 for 2008–2009, En gledelig begivenhet, som rammer inn de viktigste politiske føringene på dette området. Hovedkonklusjonen i meldingen var en betydelig styrking av tilbudet, og Stortinget var den gang opptatt av at fødetilbudet ved norske sykehus ikke skulle svekkes av økonomiske årsaker, og ba helseministeren styre de regionale foretakene slik at økonomiske effektiviseringstiltak eller omorganisering ikke skulle svekke fødetilbudet. Meldingen ble fulgt opp med en nasjonal veileder med kvalitetskrav til fødeinstitusjonene. Stortingets vedtak skal følges opp, og det er den til enhver tid sittende regjerings ansvar, hvis de da ikke varsler politikkendring på området. Det har ikke regjeringen gjort. De står på St.meld. nr. 12 for 2008–2009, En gledelig begivenhet. Men det har den siste tiden vært flere saker i mediene der jordmødre er bekymret for situasjonen ved fødeklinikkene, spesielt i storbyene. Det dreier seg om pasientbehandling, om pasientsikkerhet og om arbeidsmiljø ved de største avdelingene, på grunn av lav grunnbemanning. Flere kvinner har opplevd å bli sendt hjem etter at fødselen har startet, og sånn skal det ikke være. Økonomi skal ikke veie tyngre enn de medisinske vurderingene på fødeavdelingene. Sykehusene har fått flere skjulte effektiviseringskrav med denne regjeringen, og regjeringen har heller ikke styrket økonomien i sykehusene, slik de lovte før valget. Det kan være kritisk for mor og barn, og dette må helseministeren svare for og følge opp overfor de regionale foretakene. Det er sterkt beklagelig at fødetilbudene ikke er viet større plass i Nasjonal helse- og sykehusplan. Selv om St.meld. nr. 12 for 2008–2009 fra den forrige regjeringen var grundig, er fødetilbudene en like viktig del av sykehusene som andre funksjoner, og de hører til i en helhetlig sykehusplan. Jeg vil derfor berømme forslagsstillerne for å ha fremmet dette representantforslaget. Som kommentar til de to andre representantforslagene Stortinget har til behandling, vil jeg vise til andre innlegg her i salen og til innstillingene i hver sak – våre merknader og forslag der – og også til våre merknader og forslag til Meld. St. 11 for 2015–2016, som hoveddebatten har dreid seg om, Nasjonal helse- og sykehusplan. Når det gjelder representantforslaget fra Venstre om et drømmeløft for regional helseinnovasjon m.m., vil jeg også si at vi vil komme tilbake til behandlingen av de nye regionenes oppgaver når statsråden i Kommunal- og moderniseringsdepartementet legger fram regionmeldingen i løpet av våren.