Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Representanten Woie Duesund reiser et viktig spørsmål. Hvordan skal vi motvirke fortsatt økte lønnsforskjeller i Norge? Før jeg går inn på de mange tiltakene Regjeringen har satt inn på dette området, vil jeg si litt om hvor vi står nå. Lønnsforskjellene i Norge er moderate sammenlignet med andre land. Norge er det landet i OECD-området som har de minste lønnsforskjellene. Imidlertid har lønnsforskjellene økt noe de siste årene. Økningen har vært omtrent som gjennomsnittet for OECD-landene. Jeg skal illustrere lønnsforskjellene med noen tall. Ifølge Beregningsutvalgets siste rapport var gjennomsnittslønnen i 2007 ca. 750 000 kr for de lønnstakerne som var blant de 10 pst. med høyest lønn, mot ca. 223 000 for dem som var blant de 10 pst. med lavest lønn. Eller sagt på en annen måte: De med høyest lønn tjente i 2007 i gjennomsnitt 3,4 ganger mer enn gjennomsnittet for dem med lavest lønn. I 1997 tjente de 2,8 ganger mer. Partene i arbeidsmarkedet har ansvaret for lønnsfastsettelsen. En av lønnsdannelsens viktigste oppgaver er å fordele inntektene fra verdiskaping mellom arbeidstakere og eiere og mellom ulike grupper av arbeidstakere. Men lønnsdannelsen er også den hovedmekanismen som skal bidra til å sikre samsvar mellom tilbud og etterspørsel etter ulike typer arbeidskraft. Lønnsdannelsen bør også bidra til at arbeidskraften anvendes der den har høyest samfunnsøkonomisk avkastning. I Norge er lønnsdannelsen karakterisert ved stor grad av koordinering. Denne modellen bygger på partenes erkjennelse av at et velfungerende system for lønnsdannelsen bidrar til å holde deltakelsen i arbeidslivet høy og arbeidsledigheten lav. Samtidig bidrar høy grad av koordinering til å dempe økningene i lønnsspredningen. Ifølge Holden-utvalget fra 2000, om en strategi for sysselsetting og verdiskaping, er den viktigste årsaken til små lønnsforskjeller i Norge at vi har høy grad av koordinering i lønnsfastsettelsen. Regjeringen vil gjennom det inntektspolitiske samarbeidet fortsatt bidra til god koordinering i lønnsoppgjøret. Flere forhold kan bidra til økte lønnsforskjeller. Sentrale stikkord er utviklingen i stramheten på arbeidsmarkedet, utviklingen i lønnsomheten i bedriftene, utviklingen og utbredelsen av bestemte avlønningsformer, endringer i forhandlingsmodellen og endringer i normer knyttet til fordeling og likhet. Lønnsforskjellene henger også sammen med ulikheter i kompetanse og produktivitet hos den enkelte arbeidstaker. Representanten Woie Duesund trekker også inn betydningen av lønnsforskjeller som et ledd i kampen mot fattigdom. Å sikre flest mulig mulighet til å være i jobb er det viktigste tiltaket mot fattigdom. Selv om vi nå er inne i en nedgangskonjunktur, er deltagelsen i arbeidslivet i Norge høy og blant de høyeste i OECD-området. Siden lønn er den viktigste inntektskilden for de fleste husholdninger, er høy deltakelse positivt sett ut fra et fordelingsperspektiv. Det ser ut til å være bred oppslutning i befolkningen om små lønnsforskjeller. Det synes jeg er positivt. Noen hevder at små lønnsforskjeller virker negativt inn på effektivitet og verdiskaping. Utviklingen i Norge tyder ikke på det. I Norge har vi klart å kombinere jevn lønnsfordeling med høy vekst og god omstillingsevne. Imidlertid er det ikke overraskende at lønnsforskjellene øker noe i gode økonomiske tider, slik som vi hadde i perioden 2003–2008. I en oppgangskonjunktur vil flere komme inn i arbeidsmarkedet. Samtidig vil lønningene øke mer i noen deler av arbeidsmarkedet enn i andre. I en nedgangskonjunktur er det omvendt. Det er derfor viktig å føre en økonomisk politikk som demper konjunktursvingningene. De omfattende tiltakene som Regjeringen har satt i verk for å bøte på virkningene av den internasjonale finanskrisen, vil i tillegg til å dempe økningen i arbeidsledigheten ha gode fordelingsmessige effekter. Økte lønnsforskjeller skyldes i første rekke at lønnsinntektene har økt mest for dem med de høyeste lønningene. Både rapporten fra Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene og rapporten fra Fordelingsutvalget viser at lønningene for ledere, og særlig for toppledere i store foretak, har steget vesentlig mer enn for andre lønnsmottakere det siste tiåret. Bonusordninger og aksje- og opsjonsgevinster har vært veldig viktige drivkrefter bak den lederlønnsutviklingen. Det er viktig at ikke lønnsutviklingen til noen få ledere bidrar til å undergrave den økonomiske likheten som vi ønsker å fremme. Regjeringen har gjennomført flere tiltak mot den sterke lederlønnsutviklingen vi særlig har sett i børsnoterte selskaper. Det er gjort endringer i aksjeloven om at generalforsamlingen skal fastsette eventuelle bonusordninger for ledende ansatte, eventuelle opsjonsordninger. Dersom det fremmes forslag om opsjoner i selskaper hvor staten er eier, skal staten stemme nei. Ved opprettelsen av det nye Statens finansfond ble det satt vilkår som begrenser lønn og bonus for bankenes ledende ansatte. Disse tiltakene bidrar til å motvirke ubegrunnede lederlønnsøkninger. Regjeringen er opptatt av at alle arbeidstakere i Norge skal ha skikkelige lønns- og arbeidsvilkår. Tiltak rettet mot sosial dumping er derfor viktig i et fordelingsperspektiv. Gjennom allmenngjøring har vi fått sikret akseptable lønns- og arbeidsvilkår i bransjer hvor det er påvist omfattende sosial dumping. Med forslaget om å innføre solidaransvar for lønn tar Regjeringen et skritt videre i kampen mot sosial dumping. Jeg må innrømme at jeg er usikker på hva Kristelig Folkeparti mener om lønnsforskjeller. Representanten Woie Duesund er bekymret for at lønnsforskjellene øker. I forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen om arbeidsinnvandring for ca. ett år siden – det var for øvrig da jeg for første gang forsvarte en sak fra Arbeids- og inkluderingsdepartementet i Stortinget, selv om det var noen få dager før jeg tok over i departementet – ble jeg forundret over at Kristelig Folkeparti, Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet var bekymret for at våre små lønnsforskjeller skulle medføre at vi ikke kunne rekruttere høyt kvalifiserte arbeidstakere fra utlandet. Jeg siterer fra Innst. S. nr. 292 for 2007–2008: «Disse medlemmer viser til at den sammenpressede lønnsstrukturen i Norge gjør landet lite attraktivt for de velutdannede. Disse medlemmer mener Regjeringen må ta denne problemstillingen på alvor dersom Norge i fremtiden skal kunne vedlikeholde og videreutvikle velferdsstaten til å bli en kunnskapsnasjon.» Det tyder jo på at interpellanten Woie Duesund er uenig med det partiet hun representerer. La meg avslutningsvis oppsummere med at Regjeringen tar utviklingen i retning av økte lønnsforskjeller på stort alvor. Jeg har nevnt flere tiltak som Regjeringen gjennomfører, bl.a. tiltak for å dempe en uhemmet lederlønnsvekst og tiltak mot sosial dumping i den andre enden av lønnsskalaen. Skattepolitikken er selvsagt også viktig både for dem med lave inntekter og for dem med høye inntekter. En aktiv arbeidsmarkedspolitikk understøtter og hjelper arbeidsledige personer inn i jobb. Det tema vi diskuterer her i dag, har derfor mange sider, og det er bare en bred tilnærming som kan bidra til en ønsket utvikling.