Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Dette handler om helhetlig energipolitikk. Det er et tema som har vært en gjenganger i denne sal. Fremskrittspartiet etterlyste det fra den rød-grønne regjeringen allerede i november 2005. Det ble avvist og latterliggjort, sågar skrev energiministeren en kronikk i valgkampen 2009, som en finner på Senterpartiets webside, der han omtalte det å ha en energimelding som «papirarbeid» og «byråkrati». I dag vet vi at regjeringen har snudd i denne saken, og det er veldig bra. Nå har han lovet at det skal komme en energimelding, men den kommer sannsynligvis ikke før i 2013, kjenner jeg regjeringen rett, slik at det kan bli et valgkampdokument uten å måtte bevise noe i forkant. Det er viktig med den utredningen som er lovet, men la meg håpe at ikke det som nå skjer, er at mange store beslutninger settes på vent. Alle utfordringer besvares med at energimeldingen skal berøre dette, og så sitter vi to år i et politisk vakuum. Men det vi også ser, er at denne regjeringen har drevet politikk på energiområdet etter innfallsmetoden. Mye av det opposisjonen i lang tid har etterlyst, har en avvist, og så plutselig og ganske overraskende kommer en med forslagene selv. Det gjelder slikt som bostøtte, som Stortinget behandlet for et par dager siden, det gjelder holdningene til Enova og husholdningsstøtten der, det gjelder kraftlinjepolitikken, og det gjelder grønne sertifikater – for å nevne noe. Det er ikke en heldig tilnærming for en så kapitaltung og langsiktig bransje som energibransjen er. Vi har som energinasjon store utfordringer foran oss. Vi er en av de største energinasjonene i Europa. Det skal vi være stolte av. Men det er mange som fortsatt lurer på hvordan Norge skal forholde seg til EUs fornybardirektiv. Dette er ingen ny sak. Det er noe regjeringen har holdt på med lenge, men en har ikke involvert Stortinget og har heller ikke klart å si hva en vil – hvordan en skal utvikle kraftforedlende industri, hva man skal gjøre med elektrifisering av bilparken, utvikling av infrastruktur for transport av strøm, hva en egentlig vil med gasskraftverk og rensing når alt kommer til alt. Det er mange av disse investeringene som er avhengig av hverandre. Vi kan ha store målsettinger med grønne sertifikater, men hvis ikke infrastrukturen er på plass slik at kraften kommer til kunder som er villig til å betale, vil ingen realisere prosjektene sine. Statkraft vil ikke bygge ut sine prosjekter hvis en bare ender opp med å presse prisene i et marked og taper på den porteføljen en allerede har. Vi har kastet bort fem og et halvt år med intern krangling under den rød-grønne regjeringen. Saksordføreren forsøkte seg på en skryteliste, men det han nevnte, er noe alle i Stortinget er enige om. Problemstillingen er alt det regjeringen ikke har gjort. Der er det nok å vise til de mobile gasskraftverkene som ble nevnt, der regjeringen har valgt å bruke 2,5 mrd. kr til å bygge to mobile gasskraftverk som en ikke ønsker å bruke. Men når Industrikraft Møre kommer og sier at de kan bygge gasskraftverk med fullskala rensing, og det renseanlegget sannsynligvis koster mindre enn 2,5 mrd. kr, sitter regjeringen taus og vil ikke engang ha dialog med Siemens og Industrikraft Møre. Det vitner om en politikk der samfunnets ressurser ikke brukes på en fornuftig måte, der problemene ikke løses på en optimal måte, men der en nærmest fra time etter time, måned etter måned prøver å få interne konflikter unna, men ikke klarer å løse dem på en langsiktig måte. Fremskrittspartiet vil utvikle energinasjonen Norge. Vi har store ressurser. De må realiseres. En energimelding må derfor grundig diskutere vannkraftens rolle. Der har vi et stort potensial ikke bare i forhold til opprusting og utvidelse av eksisterende vannkraft, i forhold til å tilrettelegge for flere småkraftverk, men også i forhold til stor vannkraft, eller det som gjerne er politisk korrekt med dagens regjering: mellomstor vannkraft, for den store vannkraftens tid jo er forbi – så kan vi selv definere hva som er mellomstor vannkraft, slik energiministeren gjør i sine innlegg. Vi må våge å ta en diskusjon om hva som skal skje i våre vernede vassdrag når ny teknologi og nye holdninger i kraftbransjen trår til, og vi må diskutere hvordan vi skal møte ideene om å være Europas batteri, der det vil bety en større effektkjøring på eksisterende vannkraft, en tilnærming som ikke var til stede da vannkraftverkene ble bygd. Vi må ha en nøysom satsing på vindkraft. Da må vi ha realistiske mål og ikke slik som regjeringen: ha store mål som en ikke innfrir. Stimulans gjennom grønne sertifikater er en god tilnærming. Der er jeg glad for at regjeringen snudde i sin politikk, nå får vi en bred teknologinøytral satsing istedenfor en satsing som skulle ekskludere vannkraft, men som endte opp med å utsette hele ordningen i fem år. Vi må ha en diskusjon om hvordan vi skal bruke gassen i Norge. Vi er stolte over å utvikle den. Det har vi sett i Dagens Næringsliv i dag fra regjeringens rød-grønne talsperson i Stortinget, men når det kommer til å bruke gassen i Norge, blir en handlingslammet. Hvordan skal en få industrien til å utvikle seg med norsk gass? Alcoa Aluminium er et eksempel på at regjeringen ikke takler den diskusjonen. Vi må få en god diskusjon om energisparing og hvilke virkemidler som faktisk fungerer. Skattestimulans er sannsynligvis bedre enn Enova, hvis bare regjeringen våger å diskutere det.