Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-12-12:
Tradisjonen tro går heller ikke desember alltid fredelig for seg, heller ikke i internasjonal politikk. I går opplevde vi det vi har forventet en god stund, nemlig at ankeorganet i Verdens handelsorganisasjon sluttet å fungere fordi USA nektet å utnevne nye dommere. Det betyr ikke at WTO har sluttet å fungere, men det betyr at en vesentlig del av det som WTO innebærer, nemlig en forpliktende tvisteløsning, nå har sluttet å fungere. Norge er, som komiteen er godt kjent med, aktivt deltagende i både å reformere og å styrke WTO langs mange akser. Men dette er altså en utvikling som også bærer i seg langt større spørsmål og utfordringer enn bare ankeorganet. Det bærer i seg mye av den stormaktsrivaliseringen vi ser mer og mer av, og som jeg tror vi kommer til å diskutere i Stortinget også i året vi har foran oss. Det året vi skal inn i og som budsjettet gjelder for, har også mange utfordrende hendelser som vi vet om allerede. Det ene er at vi skal inn i en tilsynskonferanse for NPT, ikkespredningsavtalen. Det er en avtale som er usedvanlig viktig, men vi vet samtidig at det er sterke spenninger. Spørsmålet er hva vi kan klare å få til på den tilsynskonferansen. Det er også et år som er viktig for Norge fordi vi sitter i styret i IAEA. Det arbeidet er noe vi prioriterer høyt fra norsk side. Vi vet fra den siste appellen for FNs humanitære behov, som ble lansert 3. desember, at det nå er et rekordhøyt antall mennesker som har behov for humanitær assistanse. Anslagene er 167,6 millioner mennesker. Det er også en av hovedårsakene til at vi øker det humanitære budsjettet ytterligere for 2020. Det er nå oppe i ca. 5,5 mrd. kr. Siden 2013 har det humanitære budsjettet økt med 68 pst. Det er dessverre noe som skjuler en stor og tragisk realitet, nemlig at behovene øker og øker, og at det internasjonale samfunnet har utfordringer med å holde tritt med utviklingen. Det er en viktig årsak bak det at vi i den humanitære strategien som ble presentert i fjor, også peker på behovet for innovasjon, nemlig det å nå ut til flere på en bedre måte. En del av vårt humanitære arbeid handler også om å støtte opp om tiltak for å hindre og forebygge seksuell og kjønnsbasert vold i humanitære kriser. Det er et stort og voksende problem. Vi har fra norsk side varslet at vi kommer til å bruke 1 mrd. kr på det de neste årene. Det er viktig fordi det er et problem som blir stadig mer utbredt, og der vi ser utfordringene manifestere seg også lenge etter at en konflikt er over. Vi har i budsjettforslaget også foreslått en betydelig styrking for stabilisering av land i krise og konflikt. Det gjelder særlig for land som har tatt imot mange flyktninger fra nabolandene, og det er en utfordring å klare å håndtere det i sammenheng med at vertssamfunnene også er fattige. Dette er også en mulighet som ligger litt mellom det å yte humanitær bistand og det å yte langsiktig bistand. Vi gir i tillegg også økt støtte til arbeidet for menneskerettigheter. Det er dessverre også et område der vi ser behovene øke. Dette gjelder ikke bare land som er langt unna oss. Dette gjelder i aller høyeste grad også land som er nær oss, både geografisk og på andre måter, der vi både gjennom midler til våre nærområder og gjennom andre midler kan bidra til å styrke arbeidet for menneskerettigheter. Det er viktig for regjeringa å fortsette en forutsigbar og stabil nordområdepolitikk. Nordområdene er vårt viktigste strategiske ansvarsområde. Det er også bakgrunnen for at regjeringa tar sikte på å legge fram en ny nordområdemelding neste høst, altså høsten 2020. Vårt naboskap med Russland er en definerende faktor i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk. Det har det tradisjonelt vært, og det kommer det også til å være i framtida. Det vi gjør i nordområdene, har betydelig innvirkning på hvordan vi fra vår side og sammen med allierte klarer å opprettholde Arktis som en fredelig og stabil region der internasjonal rett følges.