Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-24:
Både interpellanten og statsråden har sagt så mykje godt om både status og utfordringar at eg trur eg skal hoppe over innleiande merknader om det som det eigentleg er veldig brei politisk einigheit om, utviklingsmål for fagskolane som eit sjølvstendig alternativ på tertiærutdanningsnivå, som det heiter så fint. Eg vil gjerne ta utgangspunkt i Karlsen-utvalet, som det tidlegare er referert til, som la fram ei innstilling for ikkje så frykteleg lenge sidan. Det vi har å halde oss til i denne debatten, er at halvparten av dei som i dag tek vidaregåande opplæring, vel ei yrkesfagleg retning. Det vi har å halde oss til, er at høgare utdanning har gått frå å vere eliteutdanning til å bli masseutdanning i løpet av veldig få år i historisk samanheng. Det vi har å halde oss til, er at vi veit at arbeidslivet sitt behov for kompetent arbeidskraft vil bli berre større i framtida. Det gjeld sjølvsagt det som går på det generelle utdanningsnivået i befolkninga. Men det som kanskje ofte blir underprioritert i den offentlege debatten, er det som går på meir spesialisert kompetanse, og det som går på fornuftig og god breiddekompetanse. Vi veit at arbeidslivet og samfunnslivet utviklar seg raskt, vi veit at behova endrar seg raskt – og her er det fagskulane har sin funksjon. I tillegg er det utruleg viktig, som eg meiner er den viktigaste jobben som Karlsen-utvalet gjer, å heve yrkesfaga sin status og fokusere på at også dei som vel yrkesfagleg retning innafor vidaregåande opplæring, skal sjåast og skal vete at også dei har karriere- og utviklingsmoglegheiter, for det har vore ein tendens i den offentlege debatten til at det berre er den akademiske kunnskapen som har hatt status. Det synest eg Karlsen-utvalet skal ha honnør for. I denne samanhengen synest eg også at interpellanten skal ha honnør for at ho vel den tonen som ho vel i tilnærminga til dette viktige spørsmålet. For det er ikkje nokon tvil om at det er ein stor jobb som skal gjerast. Karlsen-utvalet er unisont når det gjeld å anbefale fagskolane som den eininga som kan tilby spesialisering etter fag- eller sveinebrev. Då er eg ueinig med først og fremst Framstegspartiet, som seier at det blir på ein måte irrelevant at fylkeskommunen kan gjere ein jobb her. Dersom ein, som regjeringspartia, er einig i at vi skal ha eit regionalt, folkevalt nivå, synest eg det er logisk at det nivået skal få større ansvar for å sørgje for at ein har kompetent arbeidskraft i regionane. Då synest eg at det er fornuftig at fylkeskommunane må ta ansvar også for dei utdanningsløpa som kan vere med og bidra til det. Dessutan peiker Karlsen-utvalet på noko som eg synest er eit paradoks. Vi snakkar veldig mykje om fråfall innafor vidaregåande opplæring, men vi snakkar i mindre grad om manglande gjennomføring innafor høgare utdanning og akademiske utdanningsinstitusjonar. Eg er ikkje i tvil om at dersom fagskolane i større grad blir opplevde som eit alternativ for unge menneske, ville ein kunne få ei litt meir fornuftig arbeidsdeling, og ein ville ha kunne sørgt for at folk slapp å møte veggen og oppleve at dei ikkje klarte å gjennomføre eit utdanningsløp. Då er eg einig med interpellanten når det gjeld å peike på fagskolane si rolle i det som til sjuande og sist er store samfunnsutfordringar og handlar om samfunnet sitt behov for kompetent arbeidskraft. Det er ikkje nokon tvil om at vi har utfordringar knytte til å realisere desse måla, som vi er politisk einige om. Alle saman peiker på finansiering. Her er det heldigvis teke nokre skritt i rett retning, først og fremst med inneverande års budsjett. Men eg er einig med Karlsen-utvalet, som seier: «Ut fra en likhets- og rettferdighetstanke kan ikke utvalget se noen saklig begrunnelse for at disse fagskoletilbudene ikke skal ha samme offentlige finansiering som de tekniske og maritime fagskolene.» Dette er historisk betinga – vi er alle innforstått med det – men det er ei stor skute å snu. Eg synest utvalet har gjort ein viktig jobb med å seie ok, dette handlar om finansiering, men det handlar også om synleggjering av fagskolane – å synleggjere fagskoleutdanninga som eit reelt tilbod. Det handlar sjølvsagt først og fremst om potensielle søkjarar, dei unge menneska som godt kunne ha tenkt seg å velje ein slik karriereveg dersom dei hadde kjent til han. Men det handlar kanskje like mykje om arbeidsgjevarar og vaksne sitt behov for etter- og vidareutdanning.