Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
I fjor var jeg så heldig at jeg fikk delta – som en del av delegasjonen – på generalforsamlingen i FN. Det medfører for stortingsrepresentanter en lang rekke møter med ulike organisasjoner i New York. Det var ett gjennomgående tema i de møtene, og det var situasjonen i Syria. Dette er altså nå ett år siden. Det var en dyp, dyp bekymring, og Høykommissæren for flyktninger selv beskrev situasjonen allerede da som den verste humanitære katastrofen siden andre verdenskrig. Det er en veldig sterk beskrivelse, og det er ingenting som tyder på at situasjonen har blitt noe bedre siden denne tiden i fjor. Jeg vil også takke utenriksministeren for hans svar, som jeg mener var godt og reflektert. Ikke minst er det en tone av ønsket om å yte mer bistand. Jeg tror det er enighet om at Norge er en betydelig bidragsyter, både i området og når det gjelder å avhjelpe flyktningsituasjonen. Så har vi noen hjemlige diskusjoner om nivået er riktig, og om hvor mye mer det skal opp. Selvfølgelig er det sånn at vi i Arbeiderpartiet vil litt mer enn regjeringen, også på dette området, men jeg mener det utenriksministeren trekker opp som en retning å gå i, er viktige bidrag for å avhjelpe situasjonen. Mitt hovedanliggende i dag er likevel å utfordre utenriksministeren på noen initiativ som jeg mener vi bør vurdere å ta. I april rettet jeg et spørsmål til ministeren for samordning av EØS-saker og forholdet til EU. Det spørsmålet ble overført til utenriksministeren. Derfor mener jeg det er riktig å ta opp igjen noen av de vurderingene, for jeg synes ikke svaret som kom i april, for så vidt var dekkende, og det ber jeg utenriksministeren ta med seg og vurdere. Det er fordi situasjonen i Syria og Midtøsten er ekstraordinær. Det krever også en ekstraordinær innsats, så det er tre områder hvor jeg mener vi har store utfordringer, som vi ikke klarer å løse her i dag, men som vi må arbeide videre med. Det ene er hvilke konsekvenser flyktningsituasjonen i Midtøsten har for Middelhavet og trafikken over Middelhavet. Italienerne hadde en stor operasjon gående. Den er nå nedskalert på grunn av manglende økonomiske midler, og EU har overtatt det fra 1. november. Det er knyttet til båtflyktninger som kommer over Middelhavet. Der tror jeg vi bare må ta inn over oss at Norge også må spille en rolle. For eksempel rapporterer norske skipsredere at de har store utfordringer knyttet til dette. Det andre initiativet vi bør vurdere, er om vi ikke igjen skal ta opp spørsmålet om byrdefordeling i Europa. Det er et betydelig press mot Schengen-grensen av flyktninger. Landene rundt Middelhavet har store utfordringer. De har også de dårligste økonomiske forutsetningene. Vi vet at dette har vært en diskusjon før, men det er kanskje på tide å ta opp diskusjonen igjen. Det tredje er knyttet til en ekstraordinær innsats begrunnet i situasjonen i Syria. På 1990-tallet, da det var en krise på Balkan, gjorde vi en sånn type ekstraordinær innsats, Norge og flere andre europeiske land. For Norges del sa vi at vi skulle ta 8 000 flyktninger fra Balkan. Det gjorde vi. Det var en suksess. Mange av dem har fått et godt liv i Norge. Mange fikk et midlertidig sted å bygge et grunnlag for et videre liv og har også reist hjem i ettertid. Jeg vil utfordre utenriksministeren på å vurdere om vi ikke skal ta et initiativ for å diskutere dette tilfellet på europeisk nivå. Kan Europa gjøre en ekstraordinær innsats for å avhjelpe den krisen vi har i Syria ved å ta en ekstraordinær stor andel syrere for en tidsbegrenset periode, for å forsøke å avhjelpe situasjonen, bl.a. i Libanon?