Terje Breivik (Venstre), 2016-01-21:
Skeivt arkiv i Bergen dekkjer eit kunnskapshol i norsk politisk, sosial og kulturell historie. Ein kan gjerne seia at homokamp, feminisme og likestillingskamp er fleire sider av ei og same sak. Men mens kvinnerørsla og feminismen er godt dokumenterte og mykje studerte, har ikkje historia om frigjeringskampen for seksuell orientering og kjønnsuttrykk vore gjenstand for same systematikk og innsats. Skeivt arkiv fyller dette tomrommet i norsk arkiv-, bibliotek- og museumssektor ved å vera eit nasjonalt arkiv og senter for LHBT-historier. I løpet av den korte tida dei har eksistert, har dei samla inn arkiv, utført intervju, laga nettsider med omfattande informasjon om norsk skeiv historie og bidrege med eiga forsking og initiering av studentprosjekt og forsking andre stader. Arkivet har fått til alt dette med svært små ressursar – forsvinnande lite i høve til det som har vorte gjort på andre tilsvarande arkiv og museum og senter som er retta inn mot minoritetshistorie. Endringa i straffelova i 1972 er ikkje lenge sidan. Det er ei historie som verkeleg er verdt å merka seg, og som fortel mykje om framveksten av det moderne Noreg. Dokumentasjon, forsking og formidling er avgjerande for at historia skal verta teken vare på. Det gjer Skeivt arkiv til ein uvurderleg nasjonal ressurs. Miljøet i Bergen, ikkje minst Universitetet i Bergen, som har teke nasjonalt ansvar heilt på eige initiativ, skal ha mykje av æra for at Skeivt arkiv kom på plass. Ynsket om eit homohistorisk arkiv, og for den del museum, og ynsket om å samla inn homohistorisk dokumentasjon, er noko som har vore på agendaen lenge. Ideen vart fyrst lufta i Nettverk for forsking om homoseksualitet ved Institutt for kriminologi og rettssosiologi ved Universitetet i Oslo, leia av Turid Eikvam. Leif Pareli ved Norsk Folkemuseum har òg vore viktig. Men det er Tone Hellesund og Runar Jordåen som skal ha æra for at dei aldri gav opp. Dette er eit godt døme på suksess ved at fleire gode krefter jobbar saman mot eit felles mål. Når me snakkar om at gode krefter jobbar saman mot felles mål, vil eg òg påpeika at det etter kvart har vorte ein brei allianse òg i dette huset for å ta eit oppgjer med historisk urett og hindra diskriminering på grunnlag av seksuell orientering. Dei som har arbeidd og stått på i denne saka, skal ha sin rettmessige plass i den historia Skeivt arkiv no sikrar dokumentasjon av. Som tidlegare generalsekretær i Venstre, og som ein som har hatt Venstres Hus som arbeidsplass i ni–ti år, synest eg det er på sin plass å minna om at uttrykket «skeivt» i norsk homosjargong har sin heilt spesielle historie, med ei klar kopling til den fyrste utestaden der det var lov for homofile å møtast. Det var eit diskotek som vart kalla «Keiva» fordi det låg akkurat i Venstres Hus. Eg har lyst til å sitera frå ein avisartikkel i Aftenposten 23. oktober 2008 ført i pennen av Hilde Lundgaard: «Venstres Hus i Oslo 14. april 1972: Det er stor fest og upåklagelig stemning i lokalene. Samme dag har Stortinget opphevet den forhatte paragraf 213, paragrafen som stemplet menn som hadde sex med menn som kriminelle. - Det ble litt meget gråting. Men en flott feiring med både polonese og vals, før vi slo ut håret med dragshow og cabaret, minnes daværende leder av DNF-48, Karen-Christine Friele.» Friele hugsar det store augeblikket då ho sat på galleriet i Stortinget fredag 14. april 1972: «Høyre snudde i siste øyeblikk, og frafalt kravet om økt lavalder. Dermed sto Kr.F. alene igjen. - Jeg storgråt. Etterpå ble jeg invitert ned i salen av Arne Kielland, krumtappen for å drive saken igjennom. Iført både skjørt og høye hæler kastet hun seg i ren begeistring om halsen på Kielland, og hørte Bent Røiseland bemerke: – Friele da. Jeg trodde ikke du fløy på mannfolk.» Løyvinga der framtida til Skeivt arkiv vart sikra i statsbudsjettet for 2016, var ei viktig og prioritert sak for Venstre i forhandlingane med regjeringspartia – ikkje fordi det samla var snakk om mykje pengar, men fordi det for eit sosial-liberalt parti er verdimessig viktig både å bøta på statleg utført urett og å sikra viktige historier for ettertida. Eg trur eg avsluttar der.