Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-05:
La meg først si til foregående taler at vi er fornøyd med at vi skal komme tilbake til disse problemstillingene underveis, og at en på den måten ikke avviser de veldig gode forslagene fra Fremskrittspartiet. Formålet med virksomheten til Skatteetaten er å sikre at rett skatt betales av rett objekt til rett tid. Skatteetaten besitter betydelig makt for å oppfylle samfunnets krav til fastsettelse av rett skatt. Dersom ligningsbehandlingen skal være effektiv, er det viktig at det er et tillitsforhold mellom skattyter og ligningsmyndighetene. De fleste av oss får antagelig ikke spesielt mange kontaktpunkter med Skatteetaten, annet enn å få et skattekort og ligningen. Andre utsettes for runde etter runde i skattesystemet fordi de er kritiske til Skatteetaten, eller fordi det går prestisje i saker. Atter andre blir maktesløse tilskuere til at mulige lekkasjer fra ligningsbehandlingen fører til dramatisk verdifall i selskapet, og setter driften av egen arbeidsplass i fare. Derfor ble jeg litt overrasket over at finansministeren var så avvisende til disse problemstillingene i sitt første svar til komiteen. Det er ikke akseptabelt at en finansminister lener seg tilbake og regner med at alt fungerer greit nok. Det må være et vedvarende fokus på å gjøre Skatteetaten bedre, sett med skattyters øyne. Derfor er jeg fornøyd med at finansministeren i ettertid har kommet på bedre tanker og vil se nærmere på en del av disse problemstillingene. Det er mye bra i Skatteetaten, og det har skjedd mange vesentlige forbedringer de siste årene. Likevel er det fortsatt mange som opplever å bli kjeltringstemplet av Skatteetaten når det oppdages enkle feil eller mangler. Da er det ikke serviceinstinktet som er det første en oppdager, men en prestisjefylt motstander som gjør alt for å vinne over deg. De forslagene som tas opp i innstillingen, er i utgangspunktet ment å skulle sikre skattyters interesser. Men det vil også bidra til å sikre samfunnets interesser, for dersom en får en ligningsbehandling som er mer åpen og innstilt på å finne løsninger fremfor å fremme konflikt, bedres skattemoralen enda mer. Skatteklagenemndene er en nyvinning som var ment å skulle styrke fagligheten i nemndenes klagebehandling. Dette tror jeg også har skjedd. Jeg har erfaring både fra tidligere og nåværende nemndsystemer, og dagens ordning er klart bedre, faglig sett, enn den gamle ordningen med ligningsnemnder og overligningsnemnder og fylkesskattenemnd. Det er imidlertid fortsatt en del svakheter. For det første er det merkelig at kontradiksjonsprinsippet bare skal ivaretas ved nemndbehandling dersom skattyter eksplisitt ber om det. I all annen offentlig forvaltning er det en forutsetning at dette skjer for at saksbehandlingen skal anses som forsvarlig. For det andre er det klart at nemndene er svært avhengige av de faglige vurderingene til Skatteetaten. Til tross for at kompetansen til nemndmedlemmene nå er bedre enn den har vært før – fordi det stilles særskilte krav for valgbarhet – er det Skatteetaten som fører i pennen skatteklagenemndas vedtak. Det er en merkelig konstruksjon, som er uheldig. Nemnda bør ha anledning til å skrive sine egne påtegninger, uavhengig av Skatteetaten. For det første er det praktisk enklere, for det andre vil det sikre en reelt mer uavhengig nemndbehandling. Skatteetaten er også i den særstilling at den krever inn skatt, uavhengig av om det foreligger rettskraftig avgjørelse eller ikke. I alle andre sammenhenger stanser innkrevingen av et krav når kravet er bestridt. Skatteetaten kan imidlertid i realiteten tvangsselge hus og hjem for å dekke et skattekrav de senere taper i retten. Da er det vanskelig å erstatte tap av barndomshjemmet og få kona til å flytte tilbake etter skilsmisseoppgjøret. Disse beslutningene river opp familier, og det får ingen konsekvenser for dem som gjør det – uavhengig av om de har rett eller ikke. Derfor bør inndrivelse utsettes i saker hvor det er rimelig tvil om skatteplikten. På samme bakgrunn bør også tap som følge av feilaktig behandling eller fastsettelse fra skattemyndighetenes side, erstattes fullt ut. Det skaper tillit hvis de som behandler skattesaker, også må ta konsekvensen av det når de gjør feil. Den ulovfestede gjennomskjæringsregelen er en regel som er utenfor lovgivers kontroll. Den er skapt av Høyesterett og utviklet videre av Skatteetaten. Etter vår oppfatning er det ikke akseptabelt at denne formen for inngripen i den private rettssfære ikke skal vedtas av Stortinget. Stortinget bør derfor erstatte den ulovfestede gjennomskjæring med en lovfestet gjennomskjæringsregel, slik at Stortinget legger premissene for hva som skal ligge til grunn for innholdet i gjennomskjæringsregelen. Jeg har over tid hatt kontakt med mange som mener at Skatteetaten begår alvorlige overgrep mot enkelte skattytere. Media har også referert mange av disse sakene. Derfor må arbeidet med servicetenkning i Skatteetaten intensiveres. Mulighetene for forbedring er åpenbare, selv om de fleste fortsatt har et relativt godt forhold til Skatteetaten. På den bakgrunn vil jeg ta opp de forslag som er fremmet av Fremskrittspartiet i innstillingen.