Kristin Clemet (Høyre), 2002-06-06:
La meg først komme med et par kommentarer til deler av innstillingen, der flertallet har kommet med nye forslag, eller nyanser, i forhold til Regjeringens forslag. Det første gjelder spørsmålet om å lette mobiliteten av studenter i Norden. Det synes jeg er et meget positivt forslag, og jeg kan opplyse at det allerede er igangsatt et arbeid i Nordisk Ministerråd for å følge opp den utredningen som der foreligger på nordisk plan. For det andre er det en anmodning til Regjeringen om innen utgangen av 2002 å komme tilbake med en vurdering av en uavhengig tilsynsordning når det gjelder studentenes læremiljø. Det skal vi selvsagt gjøre. Jeg legger ikke skjul på at vi mener at tidsfristen er relativt knapp, men vi skal selvfølgelig tilstrebe å nå det. For det tredje er det komiteens ønske om at det ikke skal være noe lovmessig skille mellom gamle og nye universiteter. Det har jeg merket meg. Jeg har også merket meg komiteens relativt sterke understreking av at det ikke er behov for flere klassiske breddeuniversiteter – en merknad som er i samsvar med Mjøs-utvalgets innstilling. Så har jeg lyst til å gi anerkjennelse til komiteen og til Stortinget som et hele for det omfattende arbeid som har vært gjort i forbindelse med den såkalte Kvalitetsreformen – et arbeid jeg delvis har observert mens jeg ikke satt i regjering. Det er etter min mening slik at Stortinget har foretatt en i alle ledd meget grundig behandling av Kvalitetsreformen, og det er vel riktig å konstatere at det er relativt bred enighet om denne i Stortinget. Jeg synes også at Stortinget på ulike punkter har kommet med konstruktive forslag til forbedringer av reformen. Dette er, selv om saken i dag kan synes liten fordi vi ikke behandler den så lenge, en stor reform. Det er store forventninger til sektoren. Det er i gang et veldig stort arbeid. Sektoren fortjener anerkjennelse og støtte for det arbeidet som gjøres – og det mener jeg den får med den brede enigheten som er her i Stortinget. Vi behandler mange saker i tilknytning til Kvalitetsreformen. Komiteens leder var inne på spørsmålet om dette virkelig er en kvalitetsreform. Ja, jeg vil si at den har tre viktige formål. For det første å øke kvaliteten både på utdanning, forskning og kvalitetssikringssystemer, for det andre å øke effektiviteten på utdanningene og for det tredje å øke internasjonaliseringsgraden. Og så spør noen: Er det mulig å øke effektiviteten og kvaliteten samtidig? Er dette egentlig en kvalitetsreform? Ja, jeg mener det. Effektivitetsbegrepet er ikke det samme i akademia som i industri. Effektivitetsbegrepet omfatter både formålseffektivitet og kostnadseffektivitet. Det er ikke pr. definisjon noe kvalitativt høyverdig ved at studieåret ikke utnyttes, ved at studentene ikke får tilstrekkelig veiledning, ved at man ikke greier å gjøre seg ferdig med en doktorgrad eller ved at forskere bruker for mye av sin tid på administrasjon og skjemavelde fremfor forskning. Jeg mener at de endringene som nå gjøres, er riktige. Studentene skal nå ha krav på en bedre utnyttelse av studieåret, forpliktende studieplaner og bedre veiledning. Samtidig får de en studiefinansiering, som har vært nevnt her, som i større grad belønner progresjon. Institusjonene på sin side får mye større frihet til selv å organisere sin virksomhet, men får også større ansvar for resultatene som oppnås. Også institusjonene vil bli belønnet for progresjon og kvalitet. Begrunnelsen for at vi gjør dette, er den samme som for all høyere utdanning i hele verden. Den globale etterspørselen etter høyere utdanning øker helt enormt, fordi utdanning nå er for de mange og ikke bare for de få. Behovet for høyt spesialisert kunnskap er økende. Mobiliteten over landegrensene er stigende, og behovet for kvalitetssikring av institusjoner og anerkjennelse av kvalifikasjoner øker. Og enten man liker det eller ei, fører dette også til økt konkurranse mellom institusjoner og mellom land om å tilby gode utdanninger og tiltrekke seg studenter og fremragende forskere. Da må institusjonene på en eller annen måte oppnå og demonstrere høy kvalitet og formidle det til omverdenen. Noen spør: Er dette et brudd med gamle tradisjoner? Jeg mener ikke det. Man kan nesten se på det som en tilbakevending til gamle tradisjoner. Opprinnelig var universitetet i Europa universelt, som det ligger i navnet, det var europeiske institusjoner mer enn nasjonale institusjoner. De hadde felles gradssystem, ja faktisk også felles undervisningsspråk, og på mange måter er det vi gjør nå, en tilbakevending til noen av disse ideene. Med dagens språkbruk kan vi kanskje si at de høyere utdanningsinstitusjonene er globale institusjoner, selv om de har fått og fortsatt skal og må ha veldig viktige nasjonale oppgaver. I tillegg til at det er relativt bred enighet i Stortinget om dette, selv om det også er viktige nyanser og skiller, vil jeg legge til at det også er bred enighet i sektoren om de reformene som nå gjennomføres, og at det pågår et stort arbeid som fortjener støtte, og det mener jeg Stortinget gjennom behandlingen av de sakene som behandles i dag, bl.a. denne, gir til sektoren.