Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Nordområdene er, for å sitere meldinga, en global kunnskapsbank for miljø, klima og samfunn. Samtidig er det et område som kan rammes kraftig om vi ikke lykkes, sammen med andre land, i å føre offensiv klima- og miljøpolitikk. Våre fremste forskningsmiljøer sier at temperaturøkinga i Arktis kan bli dobbelt så høy som det globale gjennomsnittet. Vi ser en forsuring av havene som kan ramme fiskestammene, sjøfuglbestandene og de marine økosystemene. Isdekket i Arktis er redusert med en tredel sommerstid de siste par tiårene. Det kan få dramatiske følger, ikke bare for isbjørnene. Temperaturøkinga frigjør CO2 fra permafrosten og fra sjøbunnen i Arktis og bidrar til å akselerere den globale oppvarminga. Det er derfor innledningsvis grunn til å understreke at klimaendringene er den største trusselen vi står overfor. Norge hevder suverenitet over 30 pst. av Europas land- og sjøarealer. Det gjelder ikke minst sjøarealer. Nordområdemeldinga løfter fram betydninga av forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavet. Regjeringa slår fast at Norge skal «være et foregangsland når det gjelder helhetlig og økosystembasert forvaltning av havområdene». Forvaltningsplanen har definert områdene utenfor Lofoten og Vesterålen, Tromsøflaket og Eggakanten, kystlinja langs Finnmark, områdene rundt Bjørnøya og langs polarfronten og iskanten som «særlig verdifulle og sårbare». De er ikke viktige bare for Norge og våre naboland, men de er det for verden som et matfat. Havområdene omfatter gigantiske fiskeressurser. Torskebestanden i Barentshavet er verdens største, hysebestanden er rekordhøy, og loddebestanden er sterk. De siste ti–tolv årene har de norsk–russiske fellesbestandene, gjennom et godt samarbeid basert på langsiktige forvaltningsstrategier, en føre-var-tilnærming og felles innsats mot ulovlig fiske, gitt svært gode resultater, slik at bestandssituasjonen nå er god. Det understreker betydningen av føre-var-prinsippet og at noen områder forblir oljefrie. Fiskeressursene og andre marine ressurser må sikres på et høyt nivå for framtida – til beste for nordlendingene, for nasjonen og for verden. Beredskapen i nord er styrket gjennom slepebåtkapasitet. Det har vært økt satsing på Kystvakta, utskifting av oljevernutstyr og etablering av påbudte seilingsleder. Men fortsatt er det slik at oljelensene ikke virker på mer enn et par meters bølgehøyde. Og med økt skipstrafikk og økt oljeutvinning øker risikoen for store utslipp. Oljeberedskapen må heves en del hakk. Skulle en «Deepwater Horizon»-ulykke skje i nord, ville konsekvensene være totalt katastrofale. Med et utslipp utenfor Røst tilsvarende en fjerdedel av utslippet i Golfen ville kyststrømmen sørget for å oljelegge kysten helt til Nordkapp. Kaldere vann gjør også at oljen brytes saktere ned. I meldinga står det at regjeringa vil legge til rette for at vi skal være teknologisk og markedsmessig i front på oljevern. Det er viktig – også fordi vi vet at de viktigste miljøene innenfor oljevernteknologi er i nord, ved NorLense og ved miljøet i Vesterålen. Vi har også et miljø knyttet til oppbygginga av trafikksentralen i Vardø. Disse må styrkes framover. De må få en nasjonal rolle i det å unngå miljøødeleggelser – det er også næringsutvikling. Nordområdene er rike på naturressurser, men den viktigste ressursen i nord er verken olje eller torsk – det er folket. Uten et livskraftig lokalsamfunn, framtidsretta næringsliv og utdanning og forskning i Nord-Norge kan ikke nordområdepolitikken lykkes. Det må handle om en aktiv politikk som går på å høste naturressursene i nord og skape ringvirkninger i nord. Det gjelder enten det er fiskeri, petroleum, fornybar energi eller mineraler. Det skal ikke bli en kolonialisering av landsdelen, der nord finner og sør vinner, for å sitere Gudmund Hernes. Kunnskap er navet i nordområdepolitikken. Det blir viktig å følge opp at det bygges opp utdanning og forskning for og om nordområdene, og at forskningsmiljøer og utdannings- og næringsmiljøer løftes til eliteserien og Champions League.