Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-12-01:
Først av alt vil jeg starte med å takke saksordføreren og komitélederen for at Venstre, som ikke er representert i komiteen, har blitt inkludert og til en viss grad har fått sette sitt preg på forliket og innstillingen. Naturlig nok: Når en ikke sitter i komiteen, kan en jo ikke få lagt ned så mye innsats, men vi er godt fornøyd med at det er et forlik om en viktig melding og en viktig industri – og et viktig kulturuttrykk, som har mange elementer i seg. Filmmeldingen har mye skapende i seg. Det er en kreativ bransje, og det er en distribuert bransje i form av at det er filmmiljøer rundt om i landet. Den legger til rette for et stort mangfold. «Kvalitet» er et viktig stikkord for meldingen. For min egen del kommer jeg fra Oppland. Vi huser en viktig institusjon i Den norske filmskolen. Og så sitter jeg i helse- og omsorgskomiteen, og et lite sveip innom den som viser bredden i hva film er – for dokumentarfilmer er også en del av dette, men også undervisningsfilm. Animasjoner og spill er på vei inn i bransjen. I USA er flere spill godkjent på blåreseptordningen som medisin. I helse- og omsorgskomiteen har vi bl.a. også bevilget penger til forskningsformidling, doktorgradspublisering, hvor film er brukt i den sammenheng. Barn som pårørende av rusavhengige har målrettet brukt film for å skape et språk som barn forstår. Det viser mulighetene som ligger i filmen som kommunikasjonsmedium. «For Linnea» er bl.a. en av filmene som er produsert. For Venstres del har vi særlig lagt vekt på å få til en konsolidering av produksjonen. Incentivordningen har også vært viktig. Vi har skjelet til den islandske modellen, og det å få til en halvårlig justering er viktig. Samtidig vil vi også peke på at den ordningen som er i dag, og der noen miljøer kanskje har blitt beskyldt for å måtte reise utenlands for å få billige lokasjoner, har elementer av kompetanse i seg og kan sammenlignes litt med Forsvarets gjenkjøpsordninger. Det ligger forpliktende avtaler om at når norske produsentmiljøer reiser ut, skal også de fra Ungarn, Irland og andre land komme til Norge med sin kompetanse. Så vi skal ikke erstatte én ordning med en annen, men incentivordningen må komme i tillegg til de ordningene vi har. Et eksempel er Lillehammer, hvor en nå bygger om kinoene, og der det er mulig å bruke en av kinosalene på dagtid til å legge på lyd. De søker jo mot Sverige og lydmiljøene der. Så den kompetanseutviklingen er også viktig, og internasjonaliseringen/globaliseringen er også viktig. Her skal vi i Norge både gi og ta. Så til Filmkommisjonen, som Venstre også er opptatt av. Det er viktig at den er med videre. Den må gjerne legges utenfor Filminstituttet som en selvfinansierende stiftelse. Den gjør en veldig viktig jobb med å markedsføre norske lokasjoner – også det å utvikle lokasjoner. Vi ser jo lengre og lengre produksjonslinjer, og særlig tv-mediet er her viktig for å skape serievirksomhet. «Lilyhammer» var et av eksemplene på det. Det kreves også mer og mer profesjonalitet i markedsføringen av de fasilitetene vi har, men også av filmene, når dette skal pågå over lang tid. Da er vi inne på diskusjonen om tilknytning til næring. Jeg skjønner at det foreløpig er en «missing link» her mellom reiselivet, museumssektoren og filmsektoren. Den er vi nødt til å bygge – og å se på dette som en sammenhengende industrikjede. Barnefilmer har vært nevnt. Det har også vært veldig viktig for Venstre. De rekrutterer et stort publikum, men vi ser også populariteten. De rekrutterer mange kinogjengere, og er derfor særlig viktig. Vi har også nevnt at den danske modellen, med støtteordninger, er noe vi bør se på. Men vi er jo i en utvikling her, så vi ser fram til å diskutere mer av dette framover.