Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
Det er svært prisverdig at den norske regjering har hatt en så klar holdning til byggingen av muren på palestinsk jord. Dette har vært oppe en rekke ganger i internasjonale fora, og FN har også fordømt det. Selv om det ble lagt ned veto av USA i Sikkerhetsrådet, er det altså en klar fordømmelse. Det er enhver nasjons rett å bygge murer på sitt eget territorium hvis man mener det er klokt – det er ikke bestandig det er klokt – men det er ikke noe lands rett å bygge murer på andre lands territorier, og det er det Israel gjør. Det er svært vanskelig å se hvordan det skal være mulig å komme videre med en fredelig prosess i Midtøsten og i Palestina når man ser hvordan Israel bygger denne skammens mur over palestinsk territorium. Det hatet og den misnøyen som gror, vil selvfølgelig bli forsterket. Når man i den internasjonale debatt diskuterer konflikten i Israel og i Palestina, snakker man som om det her fantes to likeverdige parter. Men det gjør det altså ikke. Og det er det viktig å huske på. Den ene er en okkupasjonsmakt, den andre er et land som er okkupert. Det betyr at man selvfølgelig skal stille krav til palestinerne. Det skal stilles krav til palestinerne, men samtidig vil det være vanskelig å stille krav til palestinerne når man ikke tillater de palestinske myndighetene å ha autoriteten til å utføre det som det da stilles krav om. Israels langvarige trakassering av Arafat og hans regjering, og også av de fremste palestinske tillitsmenn, er jo et godt eksempel på hvordan man undergraver autoriteten til dem som rent faktisk skulle ha utvist autoritet i de selvstyrte palestinske områdene. Det betyr at de krav som i første omgang må stilles, må stilles til Israel. Det første selvfølgelige kravet som den norske regjering har stilt seg bak, som vi er glade for, er at denne muren må rives. Det finnes ingen saklig eller folkerettslig grunn for denne muren, og det er vel også svært vanskelig å se at den har noen sikkerhetspolitisk begrunnelse. Hvis man har sett et bilde av denne muren, vil man kunne ha sett at den til tider er svært høy, og vi vet også at det er en svært lang mur. Det å tro at denne muren i seg selv kan sikre israelsk sikkerhet, er vel i beste fall naivt. Det krav som nå må stilles til Israel, er at arbeidet med muren stoppes, at muren rives, og at man starter prosessen med tilbaketrekking fra de okkuperte områdene. Utenrikskomiteens leder har gjennom flere innlegg lagt vekt på hvor viktig det er å finne en løsning på denne konflikten i forhold til de mange, mange andre konflikter som finnes i Midtøsten. Dette er på mange måter alle konflikters mor. Dette er på mange måter den konflikten hvor man – hvis det er mulig å tenke seg at man skal komme videre noe sted – må sette inn hovedstøtet. I dette tilfellet ser vi dessverre nok en gang at amerikanerne allierer seg tett med Israel, noe som gjør enhver tenkbar framgang svært vanskelig, for ikke å si umulig. Det israelske samfunnet opprettholdes i realiteten av amerikanske penger og av amerikansk støtte, og Israel har gjentatte ganger dessverre neglisjert FN og verdenssamfunnets krav til en videre prosess. Samtidig er det ikke lov ikke å være optimist. Det er klart at det er mulig – det har jo vist seg før at det har vært mulig – å få til en framgang i samtaler mellom partene i Midtøsten. Om man ikke kom fram til en fredsavtale, fikk man i hvert fall på et tidspunkt lagt et fredsløp, som også bærer et norsk navn. Dette sporet må man på en eller annen måte komme tilbake til. Det blir hovedutfordringen. Det er ikke to likeverdige parter vi snakker om. Det skal stilles krav til palestinerne, som da må gis autoritet til å utføre det som er de legitime selvstyremyndighetenes plikter, men hovedkravet må stilles til Israel. De må trekke seg tilbake fra okkuperte områder, de må tømme bosettingene der, og ikke minst: De må rive skammens mur. Så lenge skammens mur står der, vil det ikke være mulig å få palestinsk ungdom til å tro på en framtid. Dette er kanskje noe av det som er aller viktigst, for hvis man skal kunne klare å skape en prosess som fører fram mot fred, må altså innbyggerne, ungdommen, tro at det finnes et eller annet i den andre enden som gjør at det er verdt en forsakelse. Det må finnes et mål som gjør at forsakelsen ved ikke å kaste stein, ved ikke å drive med terror, i seg selv er et mål, fordi det etter dette ligger utdanning, arbeid og en trygg framtid. Så lenge skammens mur går over disse områdene, er det ikke mulig for en eneste palestinsk ungdom å tro at det finnes et eller annet håp i den andre enden som gjør det mulig å tro på fred. Derfor vil jeg sterkt oppfordre Regjeringen til å gå videre med å bruke alle sine kontakter i internasjonale fora for å få revet denne muren og si ifra til Israel overalt der det ellers måtte være mulig å treffe representanter for Israel, om at dette går ikke. Dette går simpelthen ikke, og de må for én gangs skyld lytte til FN, som veldig klart har sagt at denne muren må bort.