trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
Jeg takker statsråden nok en gang for svaret. Hvis en går dypere inn i denne rapporten, finner en ut at ca. halvparten av alle dødsfallene skjer når man er inne til førstegangstjeneste. Da passer jo mange av de tingene som statsråden var inne på i sitt første svar, veldig bra inn. For det er klart at det er viktig med UD 2-1, som omhandler sikkerhet i Forsvaret, at man har godt nok befal som underviser i sikkerhet, og ikke minst at man ivaretar sikkerhetsrutinene. Så førstegangstjenesten er veldig viktig.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren som også vil bli besvart av miljøvern- og utviklingsministeren: «Norge gjør en kjempeinnsats i Afghanistan, noe våre soldater fortjener en stor ros for. Derimot er jeg noe bekymret for standarden på utstyr som f.eks. hjulgående kjøretøyer. Mange av disse har en svært høy kilometerstand og bærer preg av at de er godt brukt, selv om vedlikeholdet er meget godt. Ser statsråden noen mulighet for å bytte ut disse i nær framtid, noe som vil øke sikkerheten for soldater?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Også jeg har vært i Afghanistan flere ganger, senest for en drøy måned siden sammen med deler av forsvarskomiteen. Det jeg bl.a. gjorde der, var å se på den bilparken vi hadde. Mange av disse Mercedes Geländewagen – for det er spesielt dem jeg tenker på – har gått mer enn én runde. De har vært med på andre operasjoner rundt omkring i verden og bærer stort preg av at de er slitne. Når det i tillegg dreier seg om at disse bilene har en totalvekt – med utstyr og soldater – på ca. 2 tonn, er også motorstørrelsen viktig, med hensyn til å komme seg raskt ut av en farlig situasjon. Jeg håper at man så fort som mulig kan skifte ut mange av disse kjøretøyene. Det hjelper ikke med bare – la oss si – inntil ti pansrede kjøretøy, Iveco-kjøretøy; noen av dem hadde de allerede fått. Det er mange som må skiftes ut her. Dette går på sikkerheten for dem som skal jobbe der, og på at man kan løse et oppdrag på en god måte med så liten risiko som mulig. Jeg mener at vi skal skifte ut disse så raskt som mulig.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
Jeg takker statsråden nok en gang for svaret. Det var bra at han kom inn på Sør-Afghanistan, for i dagens VG står det at samarbeidspartnere i NATO trygler Norge om mer hjelp. Og det er klart at mer hjelp skal vi være med på, selvfølgelig, men i den hjelpen må det også være utstyr som ivaretar det som vi nevner: sikkerheten til soldatene. Jeg tror vi er enige om målet. Hvor raskt vi kommer fram til målet, kan selvfølgelig diskuteres, men jeg tror statsråden og undertegnede er enige om dette.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
Forsvarets virksomhet er i sin natur forbundet med en viss risiko. Nettopp derfor arbeides det kontinuerlig med å forbedre kompetanse, sikkerhetsrutiner og regelverk. Sikkerhet har svært høy prioritet i Forsvaret. Alle i Forsvaret, fra de vernepliktige til generalene, blir gitt systematisk opplæring i helse, miljø og sikkerhet. En person som gjennomfører befalsskole, krigsskole og stabsskole, vil totalt ha 160–200 timers opplæring i helse, miljø og sikkerhet. For å styrke denne opplæringen ytterligere har Forsvaret inngått avtaler med sivile undervisningsinstitusjoner. I samarbeid med Universitetet i Tromsø er det bl.a. utviklet et studium i helse, miljø og sikkerhet. Høgskolen i Gjøvik har utviklet et utdanningsopplegg for risikohåndtering i internasjonale operasjoner. Forsvaret er nå i ferd med å utvikle et felles helse-, miljø- og sikkerhetssystem for hele organisasjonen. Systemet skal innfases i 2008 og vil gjøre det lettere å følge utviklingen av helse, miljø og sikkerhet over tid og identifisere forbedringsområder. Summarisk vil jeg også nevne følgende tiltak: Det er opprettet egne stillinger for å ivareta sikkerheten i forsvarsgrenene, forsvarssjefen har utarbeidet retningslinjer for oppfølging etter ulykker, handlingsplanen for holdninger, etikk og ledelse har bl.a. fokus på utvikling av god sikkerhetskultur, og Forsvarets helseregister dokumenterer personskader systematisk. Bekjempelse av rusmidler med aktiv forebygging av misbruk er også en del av sikkerhetsarbeidet i Forsvaret. Holdningen til omgang med alkohol er restriktiv, og det er nulltoleranse for bruk av narkotika og dopingmidler. Våre unge soldater er svært opptatt av sikkerhet. Hvert år velger de tillitsvalgte som er inne til førstegangstjeneste, et tema for en soldataksjon. Aksjonen for 2006–2007 het «Kjenn din fiende» og fokuserte på sikkerhet. Valget av tema er et tydelig uttrykk for de vernepliktiges engasjement for sikkerhetsarbeidet i Forsvaret. Økt oppmerksomhet på helse, miljø og sikkerhet de siste årene har styrket personellets bevissthet og påvirket hele kulturen i Forsvaret i en positiv retning. Dette arbeidet vil fortsette.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
Jeg er veldig glad for at representanten Bredvold fokuserer på akkurat de to områdene, for hvis man studerer tallene, er det nettopp i forbindelse med de to områdene at veldig mange dør. Nå må vi ikke glemme at det er et utrolig stort antall mennesker som er igjennom Forsvaret over en så lang periode. 163 mennesker døde i ulykker og selvmord i den perioden. Ethvert dødsfall er ett for mye, så antallet må ned. Der det er størst potensial for en reduksjon, er åpenbart i forbindelse med transportulykker. Når det gjelder selvmord: La oss gjøre hva som overhodet er mulig med de virkemidlene som er nevnt, for å få redusert disse tallene.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
Jeg vet at det ikke er noe tema som er mer sentralt for forsvarsministeren enn å ivareta norsk personells sikkerhet. Det gjelder ute, under farlige oppdrag – i Afghanistan og ganske snart i Sudan – hvor man kan risikere livet på grunn av fiendtlig virksomhet, og det gjelder selvsagt det personell som er i Forsvaret her hjemme, der et betydelig antall dør i den vanlige virksomheten. Jeg kan forsikre representanten om at forsvarsministeren vil gjøre hva som står i hennes makt på dette området. Jeg vet også at dette er et tema som tas veldig alvorlig av militær ledelse på alle nivåer. Men det er viktig å få brakt det opp i Stortinget også, for å fokusere på at mer kan gjøres.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
La meg først si at forsvarsministeren og jeg for bare ti dager siden var på befaring i Faryab-provinsen i Afghanistan, der Norge gjør en veldig viktig innsats. Jeg vet at forsvarsministeren også under det oppholdet vektla sikkerhet – sikkerhet mot fiendtlige angrep, men også sikkerhet mot ulykker – som helt sentralt. Sikkerheten til våre soldater og offiserer i Afghanistan er rett og slett helt grunnleggende. Det har vært en rekke alvorlige hendelser de siste årene som viser behovet for høy fokusering på sikkerhet. Et sentralt element her er materiellet, som spørreren tar utgangspunkt i, og at det materiellet skal holde en høy standard og en høy kvalitet. En viktig faktor i så måte er vedlikehold. Et annet element som er like viktig for sikkerheten som det å ha godt nok materiell, er den opplæring og den trening som gis våre soldater, og som gjør at de lærer seg gode rutiner og blir oppmerksomme på mulige farer. Et tredje element er god etterretning og innhenting av informasjon. En god etterretningstjeneste på alle nivåer bidrar til å øke sikkerheten i de områder soldatene befinner seg. Eksempelvis vil en avdelingssjef velge en annen framgangsmåte dersom vedkommende får kunnskap om at en farlig situasjon er under utvikling. Forsvaret har mange hjulkjøretøy i Afghanistan som til dels har høy kilometerstand. Flere av disse kjøretøyene skal nå skiftes ut. Forsvarsministeren godkjente derfor våren 2007 et prosjekt for anskaffelse av inntil 110 nye pansrede kjøretøy av typen Iveco, noe som vil bidra til å øke sikkerheten. Dette er samme type kjøretøy som Forsvaret allerede benytter et lite antall av i Afghanistan. De nye pansrede kjøretøyene er bl.a. ment å skulle erstatte feltvogner av typen Mercedes-Benz. Pansrede militære kjøretøy er ikke hyllevare, og mange land har samme behov for kjøretøy som Norge. Vi kan derfor ikke påregne at leveransen av de inntil 110 kjøretøyene starter før i siste halvdel av 2008. Inntil videre må Forsvaret benytte det materiell som allerede er på plass i Afghanistan, og forsøke å legge vekt på gode rutiner og god etterretning for å være best mulig forberedt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
Først vil jeg si meg veldig glad for det totale grepet som representanten Bredvold tar for sikkerheten i Forsvaret, som selvfølgelig må inkludere sikkerheten i de militære operasjonene med tanke på angrep fra fiendtlige operasjoner i Afghanistan, men også sikkerheten knyttet til materiell og utstyr og sikkerhetsopplæring. I mange militæroperasjoner er det dessverre flere som har dødd i ulykker enn i selve den militære striden. Det vil ikke bli innkjøpt eget utstyr med sikte på Afghanistan, men det vil bli innkjøpt nytt utstyr som kan brukes også i Afghanistan. Forsvarsministeren sender selvsagt aldri folk ut i operasjoner i utstyr som vi anser for utrygt. Det utstyret som er i Afghanistan, vil gradvis bli skiftet ut som del av fornyelsen av bilparken i det norske forsvaret, men det som er der, er ansett for å være trygt. Jeg vil også legge til at det er all grunn til bekymring for vårt personells sikkerhet i Faryab-provinsen som følge av den økte militære opptrappingen i særlig det sørvestlige hjørnet av provinsen. Vi har også sett en økt bruk av selvmordsangrep og veibomber i Afghanistan. Så dette er ting vi skal ta på størst mulig alvor.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
Jeg kom ikke inn på Sør-Afghanistan, men på det sørvestlige hjørnet av Faryab-provinsen i Nord-Afghanistan, der Norge er involvert. Jeg tror at den grunnleggende del av tenkningen må være at vi må stabilisere den delen av Afghanistan hvor det nå er betydelig framgang, først, og det er den nordlige delen av Afghanistan, men også der er det lommer som ikke er stabilisert. Vi må stabilisere Afghanistan fra nord mot sør. Norge har en fundamental oppgave i å bidra til stabilitet i Faryab-provinsen. Også der er det problemer.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
At noen områder i Norge har større konsentrasjoner av rovdyr enn andre, er en naturlig konsekvens av de bestandsmålene som ble fastsatt som del av rovviltforliket i 2004, og som også representanten Gundersens parti, så vidt jeg vet, var en del av. Ytterpunktene i så måte er Region 5 Hedmark, som har bestandsmål for alle de fire store rovdyrene, og Region 1 Vest-Norge, som ikke har bestandsmål for noen av dem. For arter der bestandsmålet ikke er nådd, er det naturlig at bestanden fortsatt skal ha en vekst. For arter der bestandsmålet er nådd, vil det bli iverksatt tiltak for å redusere bestanden ned mot det fastsatte bestandsmålet når konfliktsituasjonen tilsier det. Hiuttakene av jerv de to siste årene er et eksempel på en slik virkemiddelbruk. Et av hovedprinsippene for å dempe konfliktnivået innenfor rovviltforvaltningen er at rovvilt og utmarksbasert beitenæring skal gis ulik prioritet i forskjellige deler av landet og i forskjellige deler av den enkelte rovviltregion. De regionale rovviltnemndene som ble opprettet i forbindelse med rovviltforliket, har i sine forvaltningsplaner gjennomført en slik prioritering. Til grunn for disse prioriteringene ligger dagens utbredelse av rovvilt, en vurdering av hvor det finnes framtidig gode leveområder, og en vurdering av konflikter i forhold til næringsutøvelse. I områder som har status som prioriterte beiteområder, skal beitenæring prioriteres, og det er derfor en lavere terskel for at det skal gis fellingstillatelse i disse områdene. Prioriterte rovviltområder skal på sin side prioriteres høyest ved tildeling av midler til forebyggende tiltak og ønsket omstilling. Intensjonen er en effektiv bruk av disse midlene, og at det i stor grad skal kompensere for utfordringene som er knyttet til å leve med rovvilt. I 2007 ble det bevilget 44 mill. kr til forebyggende og konfliktdempende tiltak. For 2008 er denne posten foreslått økt med 9 mill. kr. I tillegg dekkes omstilling til annen produksjon over Landbruks- og matdepartementets budsjett. Samtidig er det viktig å huske på at utfordringene i rovviltforvaltningen er mange og til dels svært komplekse. Rovviltforliket er tre år gammelt, og på disse årene har det skjedd en radikal forandring av norsk rovviltforvaltning, ikke minst hva organisering og myndighetsutøvelse angår. Forvaltningssystemet må derfor få virke over noe lengre tid før man kan trekke sikre konklusjoner om effekten og vurdere om det er riktig å foreta vesentlige kursendringer.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
For det første vil jeg be om en viss forståelse for at jeg har vært miljøvernminister i noe sånt som tre dager, og at jeg ikke har hatt all verdens tid til å gå i dybden i dette spørsmålet. Min oppfatning så langt er at det Regjeringen gjør, og som jeg har tenkt å videreføre, er å følge opp et forlik som er inngått i Stortinget, inkludert Høyre, representantens parti – et forlik som har som siktemål å sikre at vi innfrir de internasjonale forpliktelsene vi har til å ta vare på rovdyr, men samtidig ivaretar mange av de hensynene som representanten Gundersen er opptatt av: hensynet til beiteområder for sau, og også til andre sider av menneskers livskvalitet. Vår oppfatning er at det ivaretar vi best ved å videreføre det forliket som Stortinget har lagt grunnen for, og som har ulike prioriteringer i ulike deler av landet. At dette er et tema der det vil være konflikt også i årene som kommer, tror jeg alle forstår, fordi det er konflikt mellom legitime, fornuftige, ordentlige interesser – interesse for at vi skal gjøre vår del for å ta vare på naturen og arven når det gjelder rovdyr, og for at vi også skal legge til rette for utmarksnæring.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
La meg først si at min intensjon er selvsagt så langt det overhodet er mulig, så langt det er i menneskelig makt, å redusere konfliktene knyttet til rovviltforvaltning. Men vi kan ikke redusere eller fjerne konfliktene knyttet til rovviltforvalting ved å fjerne rovdyrene. Der er det satt mål som Stortinget er enig om. De målene er jeg innstilt på at vi skal innfri. Men er det en ting jeg ikke er nervøs for – her tror jeg vi kan berolige representanten Gundersen – er det frykten for at denne saken skal forsvinne fra den politiske dagsorden, og forsvinne fra Stortinget. Det er det inntrykket jeg har, ved at det allerede senere i dag er et spørsmål til om samme sak. Så jeg føler meg veldig trygg på at denne saken vil forbli under debatt, og forbli i Stortinget. Vi får rik anledning til å komme tilbake til den. Om ingen andre kommer til å bidra til det, er jeg helt sikker på at representanten Gundersen kommer til å bidra til akkurat det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
Representanten Engeset tok denne saken opp også i spørretimen for 14 dager siden, da i et spørsmål til helse- og omsorgsministeren. Det framgår av det svaret han da fikk, at å sikre sårbare pasientgrupper gode behandlingstilbud er et viktig satsingsområde for Regjeringen. Når det gjelder den konkrete problemstillingen som nå er tatt opp i spørsmålet fra representanten Engeset, er dette forhold som står sentralt i den klagesaken departementet for tiden har til behandling, og som vi raskt vil behandle. Jeg ønsker derfor ikke å kommentere dette nærmere, men vil bare forsikre om at svaret på denne klagebehandlingen kommer til å komme i meget nær framtid. Når det gjelder bakgrunnen for konflikten som er oppstått, er den at staten er eier av mange kulturhistorisk verdifulle eiendommer. De siste årene har det vært gjennomført et omfattende prosjekt med sikte på å kartlegge og dokumentere disse eiendommene. Målet er å sikre et utvalg av eiendommer gjennom formelle vernevedtak. Det er den enkelte sektor som er ansvarlig for å gjennomføre dette arbeidet. I forslag til landsverneplan for helsesektoren har Halden sykehus fått høy verneverdi og er i den kategorien som forutsettes sikret gjennom fredning. Det er dette som er den konkrete bakgrunnen for at Riksantikvaren har engasjert seg i ombyggingsarbeidene ved sykehuset. Utfordringen blir å forene ønsket om å sikre viktige kulturhistoriske verdier med behovet for å gjennomføre nødvendige ombygginger og moderniseringer. Kulturminneforvaltningen har lang erfaring i å være med på å utvikle slike løsninger. Avslutningsvis vil jeg vise til helse- og omsorgsminister Sylvia Brustads svar til representanten Engeset i spørretimen 10. oktober 2007, hvor hun gjorde det helt klart at de aktuelle pasientgruppene selvsagt ikke vil bli stående uten noe tilbud.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
Igjen er dette selvsagt en sak jeg ikke kjenner i detalj. Moren min er fra Halden, men for øvrig har jeg ikke detaljkjennskap til denne saken. Bare noen alminnelige betraktninger: Det ene er at fredning ikke er det samme som ikke-bruk. Ved veldig mange av de bygningene vi freder rundt i Norge, er jo nettopp hensikten at de skal fredes og brukes, og brukes på en ny måte. Dette betyr ikke, om nå konklusjonen skulle være at man følger opp Riksantikvarens synspunkter, at det er det samme som at man ikke skal bruke sykehuset. Det skal brukes, og det skal brukes til det som er formålet. Og så et par andre refleksjoner: Det kan godt være at Riksantikvaren har kommet for sent inn i saken, det vet jeg ikke. Men det som burde ligge representanten Engesets hjerte nær, er jo at dette er statlig bevaring og statlig kulturminnevern. Jeg vil anta at med Høyres ideologi skal det ikke bare være private som gjøre dette, staten har et veldig viktig ansvar for å bidra til denne typen vern. Dette er et eksempel på at man forsøker å utøve det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
De synspunktene Engeset her kommer med, vil være typiske synspunkter i veldig mange vernesaker, og er en del av grunnlaget for den beslutningen som må tas. Selvsagt vil ambisjonen her være, dersom det fattes et vernevedtak, at vern skal ha så minimal innvirkning som mulig på de andre viktige samfunnshensynene som Engeset framhever. Dette vil være en del av den beslutning som må tas – igjen, meget raskt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
La meg først få lov til å gi spørreren honnør for å ta opp en sak som det selvsagt er et meget sterkt lokalt engasjement for i Lierne, men også mange andre steder. At folk føler frykt på basis av de bildene og de tv-opptakene vi har sett, har jeg den aller, aller største forståelse for. Ved behandlingen av St.meld. nr. 15 for 2003-2004, Rovvilt i norsk natur, inngikk Stortinget et bredt forlik om rovviltpolitikken. Det ble klargjort at Norge skal ha et visst antall ynglinger av jerv, gaupe, bjørn og ulv. Regjeringen legger dette forliket til grunn, og det skal følges opp på alle nivåer, som jeg også sa i et svar på et tidligere spørsmål i dag. De rovviltartene som finnes i Norge, er alle i større eller mindre grad i felles bestander med Sverige. Norge og Sverige har begge et ansvar for å sikre at de felles skandinaviske rovdyrbestandene er levedyktige på lang sikt. Dette følger av at begge land har selvstendige forpliktelser i henhold til Bern-konvensjonen. Det nasjonale bestandsmålet for bjørn er fastsatt til 15 årlige ynglinger. Sverige har fastsatt et langt høyere bestandsmål, med et minimumsmål på 100 årlige ynglinger. Selv om Norge har fastsatt et nasjonalt bestandsmål for bjørn, betyr ikke dette at man kan vurdere bestandssituasjonen i Norge isolert. Bestandsmålet for alle de fire rovdyrartene er utformet ut fra at deler av bestandene har en sammenhengende utbredelse på tvers av landegrensene. Også virkemiddelbruken preges av at vi deler rovviltbestander med naboland. For bjørn er dyrenes bevegelser over landegrensen mot Sverige av særlig betydning, f.eks. ved vurderingen av om felling eller jakt er skadelig for bestandens overlevelse. Norge har lang tradisjon for samarbeid med både Sverige og Finland om rovvilt, spesielt innenfor forskning og bestandsovervåkning. Samarbeidet omfatter bl.a. informasjonsutveksling, gjensidige høringer og drøftinger av forvaltingsspørsmål omkring felles bestander, felles finansiering og prioritering av forskning, felles metodikk for bestandsovervåkning og gjensidig tilgang til databaser. Norge og Sverige samarbeider også om et av de mest omfattende forskningsprosjektene på bjørn som finnes i dag. Et godt forvaltningssamarbeid med Sverige er viktig for å sikre sammenhengende rovviltbestander på tvers av landegrensene og dermed øke sjansen for overlevelse. Det er imidlertid ikke aktuelt med en felles forvaltning mellom de to landene. Dette følger bl.a. av Norges og Sveriges selvstendige forpliktelser overfor Bern-konvensjonen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
Det sier seg jo selv at der det eksisterer en direkte trussel mot menneskers liv og helse, har mennesket forrang. Det anser jeg som en absolutt selvfølge, hevet over enhver diskusjon. Samtidig er det å ta vare på naturarven, det biologiske mangfoldet, som for Norges del er å ta vare på de fire store rovdyrene, en veldig sentral målsetting for denne regjeringen. Det er et vesentlig internasjonalt miljømål. Norge er flink til å be andre land om å verne sine ulike naturtyper. Vi må også ta vår selvstendige del av det ansvaret. I det ligger også de forpliktelsene vi har overfor Bern-konvensjonen. Norge har et selvstendig ansvar for å gjøre det. Jeg er veldig innstilt på det representanten spør om, nemlig et mye tettere samarbeid med Sverige på disse områdene – også med Finland. Vi trenger mer nordisk samarbeid, men vi har likevel et selvstendig ansvar for å ivareta våre internasjonale forpliktelser når det gjelder mangfoldet i naturen, her også rovdyr.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-24:
Vi vil selvsagt basere alle beslutninger på best tilgjengelig vitenskapelig grunnlag. Det er jo fantastisk hvor god informasjon man har om disse tingene – hvor mange ynglinger eller hvor mange kull som kommer, osv. Vi vil selvsagt basere oss på det, og så, hvis nye teknikker gjør ny informasjon tilgjengelig, vil vi basere oss på det. At dette er et konfliktfylt område, er enhver som har reist rundt i Norge, fullstendig klar over. Vi må finne de nødvendige kompromissene som gjør at mennesket kan leve på en trygg måte også med utmarksnæringer i utsatte områder, men da slik at vi tar vare på vår del av naturarven, som her er rovdyr. Så får vi søke de kompromissene. Jeg tror ikke vi er tjent med at Stortinget stadig finner fram til nye kompromisser. Nå har vi altså et rovdyrkompromiss som er tre år gammelt. La nå det få virke. La oss basere våre beslutninger på det i en periode, og så kan vi trekke konklusjoner på basis av de erfaringene vi høster.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-10-24:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Vi har nå tre års erfaring med rovviltpolitikken etter forliket. Konfliktnivået skulle ned, men øker stadig. Statsråden og myndighetene holder seg til bestandsmålet, mens det er åpenbart at en rekke av de andre forutsetningene Stortinget la til grunn for forliket, ikke er holdbare. Konfliktnivået øker sterkt, og i Nationen den 17. oktober signaliseres økt konsentrasjon i de berørte områder. Mener statsråden at denne konsentrasjonspolitikken er i tråd med Stortingets intensjon?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-10-24:
Jeg takker for svaret. Det er ikke ofte man hører så klart at det er visse områder hvor mange rettigheter skal fortrenges. Dette dreier seg om mye mer enn bare næringsgrunnlag og husdyrbeite, det dreier seg om alt fra livskvalitet til jakt og utmark og den type ting. Jeg vil gjøre miljøvernministeren oppmerksom på det som faktisk var Stortingets intensjon. Det står i innstillingen: «Komiteen vil understreke at den todelte målsetningen skal opprettholdes, og mener at det fortsatt skal være mulig med levedyktig næringsvirksomhet i landbruket i områder med rovvilt.» I tillegg stod det også: «Det forutsettes at når det gjelder fordelingen av rovdyrene innenfor de enkelte regioner, må Regjeringen ta hensyn til at det samlede trykket av rovdyr ikke skal øke i de regioner det er mye fra før, snarere bør antallet dyr gå ned.» Man bruker altså et rovdyrforlik til å føre en politikk som egentlig er på tvers av Stortingets intensjoner. Det er åpenbart at også konfliktene kommer til å øke med den politikken som føres i dag – i hvert fall i de områdene som er berørt. Tar Regjeringen dette inn over seg, eller fortsetter man langs samme spor?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-10-24:
Jeg har stor forståelse for det med at miljøvernministeren ikke har sittet i posten veldig lenge. Men jeg vil jo da be ham om å lese hele innstillingen. Hvis man finner ut at en politikk ikke går i hop med det som var Stortingets intensjon, ville det kanskje være på tide å ta det opp igjen til debatt og se hvordan man legger opp en politikk som gjør at man unngår de store konfliktene. I dag er vi inne på et spor som skaper stadig større konflikter. Man snakker om kompenserende tiltak. Det er i stor grad inngjerding. Jeg finner det utrolig at en miljøpolitikk skal gå ut på å gjerde inn mye av arealet og dele opp utmarka. Jeg finner at det reduserer verdien av utmarka. Det er ingen holdbar politikk, slik jeg ser det. Jeg kan stille spørsmålet veldig enkelt: Er det i en rød-grønn regjerings ånd at i og for seg ganske næringssvake områder som disse som det dreier seg om, og som nå også tar belastningen, skal få økt belastning i navnet av en rovviltpolitikk?
Martin Engeset (Høyre), 2007-10-24:
Jeg vil stille følgende spørsmål til miljøvern- og utviklingsministeren: «Det er investert om lag 80 mill. kr i et nytt Distriktspsykiatrisk Senter i Halden, som nå skulle ha vært tatt i bruk. Åpningen er utsatt på ubestemt tid fordi Riksantikvaren i sommer plutselig fattet et midlertidig fredningsvedtak. Dette vedtaket er nå anket til Miljøverndepartementet og ligger til avgjørelse hos statsråden. Synes statsråden at Riksantikvaren har stått for en forsvarlig saksbehandling, når deres handlemåte kan føre til at en svært sårbar pasientgruppe ikke får et tilbud?»
Martin Engeset (Høyre), 2007-10-24:
Det er jo slik at dette prosjektet ble vedtatt i 2004. Det har vært gjenstand for en lang utbyggingsprosess, og dette meget viktige pasienttilbudet skulle ha vært tatt i bruk for flere måneder siden. Nå er det slik at gardiner, møbler og sengetepper er på plass, men Riksantikvarens fredningstiltak har utsatt dette på ubestemt tid. Jeg er veldig glad for at statsråden sier at det vil bli fattet en rask avgjørelse. Jeg håper at det blir en avgjørelse som disse pasientene kan leve med. Og det eneste de kan leve med, er at dette behandlingstilbudet ved Halden sykehus blir tatt i bruk. Men det er jo slik, statsråd, at Riksantikvaren i sitt brev til Miljøverndepartementet 13. september i år skriver: «Vi ser at dersom Riksantikvaren hadde kommet tidligere inn i bildet, ville situasjonen vært en helt annen for begge parter.» Det var det som var bakgrunnen for mitt spørsmål til statsråden om Riksantikvarens behandling, for Riksantikvaren innrømmer her at de har kommet altfor sent på banen.
Martin Engeset (Høyre), 2007-10-24:
Jeg er glad for at statsråden understreker at dette er et statlig ansvar. Det er viktig å ivareta hensynet til kulturminnevern, men hvis staten har et ansvar, blir det også et spørsmål om staten tar ansvar for de betydelige merkostnadene dersom Riksantikvarens innsigelser blir tatt til følge. Det vil da bety at man vil måtte gå i gang med en ny lang byggeprosess, med et betydelig antall millioner i ekstrakostnader. Hvem skal ta ansvar for å dekke den regningen? Er det pasientene i Østfold, som da skal få et dårligere tilbud andre steder, fordi man skal frigjøre penger til disse ekstrakostnadene? Det er en bekymring som sykehustilbudet i Østfold nå har, knyttet til dette prosjektet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
«Ifølge VG og Trønder-Avisa den 9. oktober ble en svensk elgjeger(61) angrepet og drept av bjørn natt til mandag 8. oktober i Valsjöbyn i Sverige, bare noen kilometer fra Lierne kommune i Nord-Trøndelag. To menn ble angrepet og skadd av bjørn i Härjedalen i Sverige søndag 14. oktober. Dette var det andre bjørneangrepet i området på under en uke. Disse hendelsene har ført til økt utrygghet blant innbyggerne i Lierne kommune. (61) Vil statsråden ta initiativ for å få til en felles forvaltning mellom Norge og Sverige?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
I rovdyrforliket, som statsråden viser til, slås det fast at det skal være en livskraftig beitenæring over hele landet. I Lierne kommune i Nord-Trøndelag har man i lang tid levd i en situasjon der det har vært en direkte konflikt mellom mennesker og rovdyr. Konflikten har vært stadig voksende de senere årene, spesielt på bakgrunn av hendelser der man har funnet bjørn i innmark, og der bjørn har kommet stadig nærmere hus og befolkning. Ja, enkelte har faktisk sett bjørn inne på gårdsplassen. Bjørnen har også beveget seg nærmere tettbygde strøk og boligområder. I de tilfeller der det er direkte konflikt mellom mennesker og rovdyr, hvem mener statsråden skal ha forrang – rovdyr eller befolkningen som har slått seg ned der, og som har hatt sitt livsgrunnlag der over lang, lang tid?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
I rovdyrforliket er det jo, som statsråden har vært inne på, spesifikke bestandsmål. Men det sies lite om hvor lang tid man skal bruke på å nå de målene som er satt. Så lenge bestandene måles i antall ynglinger og ikke i antall dyr, vil jeg stille statsråden følgende spørsmål: Vil statsråden på den bakgrunn tillate at det tas ut flere hanndyr? Vil det bli vurdert om det skal brukes lengre tid på å nå de vedtatte målene? Eller vil statsråden vurdere bestandsmålene i et helt nytt perspektiv når man får inn flere DNA-bevis som viser at det faktisk er flere dyr enn man først antok?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-10-24:
«Det har i lang tid vært arbeidet med å styrke rettssikkerheten der små barn dør plutselig. Barnedødsårsaksprosjektet har kommet med en lang rekke anbefalinger for å forbedre rutiner ved plutselig død i sped- og småbarnsalder. Dette er blant annet viktig for å gi foresatte god informasjon og ikke minst for å ivareta barnas rettssikkerhet. Forslagene har nå ligget til vurdering i svært lang tid. Når vil Regjeringen konkludere og dermed sikre barna på en bedre måte enn i dag?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-10-24:
Jeg er veldig glad for det svaret som helseministeren her gir, og at – hva skal en si – de interessemotsetninger som tidligere har vært mellom justissektoren og helsesektoren, ser ut til å ha fått sin løsning. Helseministeren sier at det skal opprettes særskilte team, og at det skal skje i regi av helsetjenesten. Da blir mitt oppfølgingsspørsmål: Vil man i disse teamene sikre at det også er rettsmedisinsk kompetanse?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-10-24:
Det er jeg glad for. Statsråden skjønner vel ut fra mitt spørsmål hva jeg synes i sakens anledning. Det er greit. Jeg har egentlig et siste spørsmål. Dødsfall i denne situasjonen skjer heldigvis ikke så ofte. Samtidig er det oftere enn vi kanskje liker å forestille oss. Det som uansett er viktig, er at de som utgjør teamene, får bygd opp kompetanse også gjennom erfaring, ikke minst. Spørsmålet mitt er: Ser man for seg – mulig det ikke er avklart – at dette skal være få team som får anledning til å gå inn i flere saker, slik at de gjennom sitt eget arbeid utvikler erfaring og dermed også kompetanse til å kunne gjøre jobben bedre og bedre etter som tiden løper?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-10-24:
Oppfølginga av barnedødsårsaksprosjektet er en viktig sak, og det har vært en vanskelig sak. I arbeidsgruppa som har vurdert oppfølginga av prosjektet, var det som kjent representanter både fra helsemyndighetene og fra påtalemyndighetene. Som kjent har helsetjenesten og politiet i utgangspunktet to helt ulike formål. Det er i utgangspunktet helt fremmed for helsepersonell å utlevere ellers taushetsbelagte opplysninger til politiet i etterforskingsøyemed, fordi helsepersonells fremste oppgave er å forebygge og behandle sjukdom. Vern av sensitive pasientopplysninger er en viktig del av dette. Forståelsen av helsepersonells taushetsplikt er én av grunnene til at det har vært vanskelig å følge opp dette prosjektet. Men her har vi forsøkt å se rundt dette, av hensynet til barna. Regjeringa har nå besluttet at det skal gis et obligatorisk tilbud om dødsstedsundersøkelse i regi av helsetjenesten i alle tilfeller av plutselig, uventet sped- og barnedød, dvs. der barn i aldersgruppa 0–3 år dør. Det er obligatorisk for helsetjenesten å gi et slikt tilbud til foreldrene, men foreldrene kan takke nei til tilbudet. De særskilte teamene som skal gjøre slike undersøkelser, skal ikke yte helsehjelp til foreldrene. Slik helsehjelp skal ivaretas av den ordinære kommunehelsetjenesten eller av spesialisthelsetjenesten, slik det er i dag. Det må likevel legges til grunn at avklaring av dødsårsak vil være i foreldrenes interesse. Dødsstedsundersøkelsen skal gjennomføres av særskilte team som helsetjenesten skal opprette. Teamene må ha tilstrekkelig kompetanse til å avdekke fakta i saka, både på bakgrunn av de fysiske forholdene på dødsstedet og på bakgrunn av opplysninger fra foreldrene om barnets sjukehistorie og symptomer. Undersøkelsen skal gjennomføres snarest mulig og senest innen 48 timer etter at døden er konstatert. Dødsstedsundersøkelsen anses som en del av omsorgen for det døde barnet, og resultatet fra undersøkelsen skal skrives i barnets journal. Hensikten med undersøkelsen er å bidra til å fastsette dødsårsaken. Dette er en nødvendig forutsetning for å kunne bruke den internasjonale diagnosen krybbedød. Undersøkelsen vil også kunne tilføre kunnskap som kan få betydning i forebyggende sammenheng. Dersom dødsstedsundersøkelsen viser at dødsårsaken kan skyldes en straffbar handling, skal helsepersonellet gi melding til politiet om dette. Det er derfor nødvendig med forskriftsendringer for å gjennomføre tilbud om dødsstedsundersøkelse. Jeg tar sikte på at det høringsnotatet kan sendes på alminnelig høring helt i begynnelsen av 2008, med tre måneders høringsfrist. Jeg viser for øvrig til at ordningen om dette også er nærmere omtalt i St.prp. nr. 1 for 2007-2008.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-10-24:
Vi vil sikre at det personell vi mener må være på stedet i slike tragiske situasjoner, er med. Vi har ennå ikke utformet alle detaljer omkring dette i det vi har lagt fram for Stortinget til be-handling. Men så fort Stortinget har gjort sine vedtak, vil vi iverksette dette, sende forskrift ut på høring osv. Det er klart at vi må bemanne dette slik at vi ivaretar alle de hensyn vi skal ivareta, også det som er hovedsaken her, nemlig å finne årsaken til at et barn dør helt plutselig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-10-24:
Som sagt: Vi har ikke tatt stilling til den endelige utformingen av hvordan dette skal se ut, men det som er helt klart, er at vi ikke skal ha mange team. Det må være noen team som har den beste ekspertisen på det vi her snakker om, som sjølsagt kan mye om det, og som vet hva som må gjøres. Det ligger i saken. Så tar jeg med meg Syversens meninger og tanker omkring hvem som bør være med i den videre prosessen, og så skal vi prøve å sette opp dette – hvis Stortinget går for dette, og det håper jeg jo virkelig – på en slik måte av vi greier å avdekke flere enn det vi gjør i dag i slike tragiske situasjoner.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-10-24:
Ja, det vil jeg. Jeg vil ta kontakt med Helse Midt-Norge og sørge for at de påser at pasienten får det tilbud hun har krav på i henhold til pasientrettighetsloven, gitt at de opplysningene vi har fått framstilt, stemmer. Når det gjelder det generelle – som også representanten Nesvik tar opp – er jeg helt enig i at det er kjempeutfordringer knyttet til sjukelig overvekt, fedme og den utviklinga vi ser på det området. Det betyr at vi må drive et mye mer aktivt forebyggende helsearbeid. Det er derfor undertegnede med flere både har snakket om og prøvd å gjøre mye når det gjelder fysisk aktivitet, kosthold mv. For hvis vi ikke greier å bremse den utviklinga vi nå ser, kan det faktisk bli så ille at den generasjonen som vokser opp nå, er den første generasjonen som lever kortere enn sine foreldre. Vi kan ikke sitte stille og se på den utviklinga som skjer på dette området, verken i Norge, i Europa eller i store deler av verden for øvrig. Derfor er også Regjeringas fokus på forebyggende helsearbeid så sterkt framme som det det faktisk er.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-10-24:
For det første er jeg enig i at vi må ha et bredt spekter av tiltak. Noe av det viktigste, slik Regjeringa ser det, er at vi starter med ungene våre. Det er derfor vi fokuserer så stort på hva som skjer i barnehager og i skoler, med frukt og grønt og hele den debatten, og fysisk aktivitet, hvor vi nå har utvidet den andelen for inneværende skoleår, for å nevne noen få tiltak. Når det gjelder spørsmålet om Tingvoll spesielt, er jeg godt kjent med den saken. Det er mange aktører på dette området som nå har meldt sin interesse inn til departementet for å sette i gang med ulike tiltak. Og når det gjelder Tingvoll, ser vi akkurat nå på den saken. Det siste innspillet fra initiativtakerne og kommunen er nå i en siste, avsluttende runde, og vi vil fra vår side komme med en endelig beslutning i den saken i løpet av kort tid.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til den ærede helse- og omsorgsminister: «I Adresseavisen kan vi 17. oktober 2007 lese om ei 36 år gammel dame fra Kristiansund som lider av overvekt og har et stort behov for å få hjelp i spesialisthelsetjenesten. Jenta som står frem i avisen, har en BMI på hele 43, og burde dermed oppfylle kravet om å få rett til nødvendig helsehjelp. Det har blitt antydet at ventetiden vil kunne bli så lang som ett år før utredning i spesialisthelsetjenesten. Mener statsråden at dette er akseptabelt?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vet at statsråden er opptatt av denne gruppen, og at det gjøres en del. Spørsmålet er bare: Hvor raskt kan vi komme i mål? Vi snakker nærmest om en pandemi på disse områdene, for vi ser faktisk over hele verden at man har en svært negativ utvikling knyttet til overvekt. I henhold til den artikkelen som undertegnede har referert til i sitt spørsmål, har hun fått hjelp for en rekke fysiske plager. Så står det: «Men når det gjelder overvekt er beskjeden klar: Til St. Olavs Hospital kommer hun ikke til utredning før om ett år.» Det er jo i den forbindelse – dersom disse opplysningene er riktige – at det etter min mening er helt åpenbart at dette nærmest vil være et brudd på de pasientrettighetene som man allerede har, knyttet til denne gruppen. Så spørsmålet mitt til statsråden er da selvfølgelig: Vil statsråden ta kontakt med Helse Midt-Norge, som her er sagt, slik at i hvert fall denne saken kan bli vurdert i en sådan sammenheng?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-10-24:
Jeg takker nok en gang statsråden for svaret. Jeg kan stille meg fullt og helt bak både det som må gjøres, og det man faktisk gjør på en del områder. Det som imidlertid er litt viktig, er at vi har et vell av forskjellige typer tiltak, fordi vi som personer også reagerer forskjellig, og tar til oss kunnskap på forskjellig måte. Derfor er det viktig at vi har mange forskjellige typer tiltak og måter som vi kan angripe denne saken på. Helt åpenbart har også de aller fleste av oss et ansvar for egen helse, så det er et krav til oss selv at vi må følge opp på en skikkelig måte. Men så er det også helt klart at enkelte trenger hjelp til å komme i gang med å takle problemet sitt. Undertegnede er kjent med at man på Tingvoll i Møre og Romsdal har kommet med et innspill som nettopp er et tilbud til overvektige og til personer som er i ferd med å utvikle så stor overvekt at de til og med er i ferd med å falle ut av arbeidslivet. Er statsråden kjent med dette tiltaket, som kan være svært bra både for den enkelte i den nåværende situasjon og som oppfølging? Vil statsråden se nærmere på den saken?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-10-24:
Jeg stiller følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Med fatale følger for eierne ble hvalskuta «Willassen Senior» senket ved kai i Svolvær den 31. august. Ingen beviser mht. hvem som har utøvd dette grove skadeverket, foreligger, noe som medfører at forsikringsselskapet så langt ikke har påtatt seg ansvar i saken. Flere ser på senkingen som et angrep på norsk hvalfangstnæring. Hva vil statsråden foreta seg for å forhindre at eierne av skuta alene må bære det totale tapet, for en handling som sannsynligvis må anses å være et angrep på en samlet norsk sjøpattedyrnæring?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-10-24:
La meg først si at jeg er litt overrasket over svaret, for det står litt i kontrast til det statsråden tidligere har gitt uttrykk for, at man vil gjøre det som er mulig for å hjelpe dem som er berørt av denne handlingen, det være seg sabotasje eller annen kriminell handling som er årsaken til at skuta bevisst ble senket. Jeg tar for gitt at departementet er klar over at en politietterforskning tar lang tid. Det kan ta svært lang tid. Det er allerede gått to måneder, og politiet er ikke i stand til å påvise hva som er årsaken til senkingen – om det er en bevisst sabotasje fra utenlandsk hold, som noen faktisk direkte har påtatt seg ansvaret for, eller om det er annet skadeverk. Derfor, av hensyn til selskap, eiere, ansatte, lokalsamfunn: Vil statsråden nå ta initiativ, på grunn av hast, til å få på plass en statlig garanti – gjerne i samarbeid med forsikringsselskap?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-10-24:
Jeg er enda mer overrasket etter å ha hørt fiskeri- og kystministeren svare for andre gang, for man burde vite at selskapet i mellomtiden antakelig kommer til å gå til grunne, til glede for sabotørene. Det burde departementet ta på litt større alvor enn dette svaret gir uttrykk for. Det er kun til glede for sabotører som begår skadeverk. Sannsynligvis er det i dette tilfellet, uten at vi vet noe, et angrep på den totale, sammenhengende norske hvalfangstnæringen. Man kan ikke stille seg sånn i Norge at selskapet og utøverne skal gå økonomisk til grunne i påvente av en politietterforskning som vi vet er komplisert, og som kommer til å ta tid. Derfor gjentar jeg mitt spørsmål: Vil statsråden, eller vil hun ikke, i påvente av at etterforskningen bringes til en ende, ta et initiativ til å få på plass en garantiordning som gjør at selskapet kan drives videre, slik at ansatte, eiere og lokalsamfunn kan gå en tryggere fremtid i møte? Alternativet er å gå til grunne.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-10-24:
Jeg tar selvfølgelig avstand fra enhver form for voldshandling som har til hensikt å skremme norske fiskere og fangstfolk fra lovlig og bærekraftig næringsvirksomhet. Fra Regjeringens side tar vi dette svært alvorlig. Uansett årsak er «Willassen Senior»-forliset en tragedie for rederen, mannskapet og hvalfangstnæringen. Men jeg vil avvente resultatene av politiets etterforskning før jeg kommenterer omstendighetene rundt forliset nærmere, herunder hva Regjeringen eventuelt vil foreta seg overfor eierne av skuta. For fiskerinæringen er det uansett viktig at den er best mulig rustet til å tåle de økonomiske konsekvensene av et forlis, enten det skyldes uhell eller sabotasje. Det finnes forsikringsordninger som dekker begge forhold, og det er rederens ansvar å sørge for å ha det.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-10-24:
La meg bare understreke at jeg følger denne saken veldig nøye, men jeg er også opptatt av å være ryddig i framgangsmåten. «Willassen Senior»-forliset er ikke et unikt eksempel. «Nybræna» ble senket ved kai i 1992. Den gang dekket kaskoforsikringen utgiftene med å få båten i drift igjen, da senkingen ble ansett som grovt skadeverk. Senere ble Paul Watson dømt for å ha vært medskyldig i senkingen av «Nybræna». Det er mange organisasjoner som er mot hvalfangst, og som vil ta æren for at grovt skadeverk er gjort på en hvalskute. Det er fryktelig vanskelig å fastslå om det er riktig, eller om det er bare skryt. Det er ikke dokumentert at Agenda 21 står bak senkingen av «Willassen Senior», selv om organisasjonen hevder det. Dersom politiet konkluderer med at det er grovt skadeverk som ligger bak, og man ikke vet hvem som har forårsaket det, vil forsikringsselskapet formodentlig dekke skaden over kaskoforsikringen, som jo «Willassen senior» har.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-10-24:
Jeg kan bare gjenta at jeg kommer til å følge denne saken nøye, men jeg kan ikke som fiskeri- og kystminister forhåndskonkludere på politiets etterforskning. Jeg kan ikke gå ut og konkludere med at båten har vært utsatt for sabotasje, så lenge politiet ikke har konkludert med det. Så jeg vil avvente politiets etterforskning før jeg eventuelt tar stilling til hva departementet skal gjøre i denne saken.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-12-19:
På vegne av representantene Harald T. Nesvik, Kari Kjønaas Kjos, Kenneth Svendsen og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om en handlingsplan for å hjelpe døve og døvblinde.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2007-12-19:
Jeg vil fremsette et forslag på vegne av representantene Bård Hoksrud, Per Sandberg, Tord Lien og meg selv om å utarbeide handlingsplan for forsterket oljevernberedskap.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2007-12-19:
Jeg har følgende spørsmål: «For en rekke små og store samferdselsprosjekter foreligger det nå anbud som ligger langt høyere enn byggherrens eget overslag. Mange forhold kan påvirke prisen, ikke minst prosjektgrunnlaget. Gjennom ekstern kvalitetssikring er det gjentatte ganger gitt uttrykk for at veietatens egne kostnadsanslag må forbedres. Hvilke tiltak vil statsråden gjennomføre for å forbedre prosjektgrunnlag og kostnadsoverslag på prosjekter for å redusere muligheten for kostnadssprekk når nye prosjekter utlyses på anbud?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2007-12-19:
Jeg takker for svaret. Et av de prosjektene som er varslet tilbakesendt til Stortinget, er ny Kråkerøy-forbindelse, som Stortinget behandlet våren 2007. Høsten 2006 ble det sagt i kvalitetssikringsrapporten om kostnadsusikkerhet: «Metier registrerer at Vegdirektoratet, etter gjentatte anbefalinger om å iverksette forbedringer av estimeringsmetodikken i Statens Vegvesen, synes å mangle den nødvendige forståelsen for problemstillingen og har ikke tatt de nødvendige aksjonene. Samferdselsdepartementet må besørge at det etableres rutiner som sikrer kostnadsestimering i prosjektene i henhold til anerkjent beste praksis.» Det skulle vel vise at det er et betydelig forbedringspotensial hos Statens vegvesen. Statsråden var innom det i sitt svar. Men det er viktig å understreke at en viktig grunn til at prosjekter nå sprekker på kostnadssiden, faktisk er dårlig prosjektgrunnlag. Det bør forbedres.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2007-12-19:
Igjen takk for svaret. Det er faktisk slik at den kritikken som er fremført i det nevnte prosjektet, er videreført i et av de siste prosjektene som Stortinget har behandlet, nemlig bompengeproposisjonen om E6 fra Gardermoen til Kolomoen. Der blir det gjentatt kritikk fra kvalitetssikrerne for måten prosjektdriver og byggherre beregner og dokumenterer sine kalkyler på. Som jeg har gjort før i Stortinget, har jeg til slutt lyst til å vise til høringen i forbindelse med samferdselsbudsjettet for 2008, hvor direktøren i Byggenæringens Landsforening gav et veldig klart svar – er klart ja på spørsmål om det var mye feil og mangler ved prosjektgrunnlag for nye samferdselsprosjekt. Det bekreftet han ganske tydelig. Jeg stiller meg noe undrende til at statsråden er opptatt av å bagatellisere dette, når det faktisk ble tungt og tydelig påpekt i kvalitetssikringen av de store prosjektene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-12-19:
Jeg har den glede på vegne av representantene Lars Sponheim, Gunnar Kvassheim, Trine Skei Grande og meg selv å framsette forslag om en gjennomgang av regelverket for ervervsmessig vaktvirksomhet.