trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-01-18:
Då skal eg stille mitt spørsmål til den som har det konstitusjonelle ansvaret, nemleg arbeids- og sosialministeren. I den første ordvekslinga vart det ein debatt mellom statsråd Hauglie og representanten Lysbakken om kva som er hovudsatsinga til regjeringa, der Lysbakken meinte at det er skattelette, mens Hauglie meinte at det er skule og utdanning. Eg kan gje dei fasiten: Hovudsatsinga til denne regjeringa er nettopp det som Lysbakken er så bekymra for, nemleg pensjon. Utgiftene til alderspensjon auka aleine med 12 mrd. kr i år. Det er meir enn heile kulturbudsjettet. I tillegg kjem 1,6 mrd. kr til gifte og sambuande pensjonistar og minstepensjonistar på toppen av det. Det eg vil stille eit spørsmål om, er det som er ei reell bekymring for veldig mange pensjonistar, nemleg alle dei som er på offentleg tenestepensjon. På fredag fortalde Dagbladet at 700 000 pensjonistar risikerer å tape pengar på å stå i jobb fordi ein framleis ikkje har fått ei reform av offentleg tenestepensjon. Dette går jo imot alt det dette Stortinget har vedteke av prinsipp, og som denne regjeringa står for. Når vil regjeringa få løyst konflikten rundt offentleg tenestepensjon?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-18:
Mitt spørsmål går til landbruksministeren. Ulvesaka handlar om folk sin tryggleik i kvardagen. Ulvesaka handlar om folk si moglegheit til å bruka naturressursane for å skapa verdiar og arbeidsplassar, bl.a. ved å la dyra bruka beiteressursane. Men ulvesaka handlar òg om ei sak der folk rundt om i landet no reiser seg i protest mot det dei opplever som eit samrøre av byråkrati, juridisk ordkløyving, lakksko, statsarroganse og den manglande respekten regjeringa har for Stortingets ulvevedtak. Det gjekk så langt at stortingsrepresentantar frå regjeringspartia, Høgre og Framstegspartiet, denne vinteren har demonstrert mot si eiga regjering på plenen framfor Stortinget. President, det var mykje bra folk på plenen den dagen! Saka handlar om dei vedtaka Stortinget har gjort for å følgja opp den todelte målsetjinga: Skal dei verta følgde opp av regjeringa, eller ikkje? Det vil seia å ha rom for både rovdyr og beitedyr. I går gav regjeringa, ved klima- og miljøvernministeren, si utgreiing til Stortinget. Det var lite konkret. Det var tolv punkt, men det var tolv punkt som ikkje gav nokre teikn på at regjeringa ville følgja opp stortingsvedtaket. Så mitt spørsmål til statsråd Dale er: Er det sånn at verneinteressene har vunne den interne kampen i regjeringa, og at landbruksministeren har tapt?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-18:
Eg registrerer at svaret er nokså defensivt, at det er nokså likt det statsråd Helgesen gav i går, og at regjeringa utelukkande har gjort dette til eit spørsmål om juridiske vurderingar – juridiske vurderingar som det er tvil om, og som opnar for eit rom. Landbruksministerens eige departement har konkludert med følgjande: «Etter LMDs vurdering er vilkårene i naturmangfoldloven(og Bernkonvensjonen) for at det kan tillates felling av ulv i revir innenfor ulvesonen oppfylt.» (og Bernkonvensjonen) Dette var altså Landbruks- og matdepartementets konklusjon. Det er ein annan enn regjeringas. Då er mitt spørsmål til landbruksministeren: Meiner landbruksministeren framleis at LMDs konklusjon når det gjeld det juridiske er den rette, eller har han no bøygd seg for regjeringa og står bak det som er statsråd Helgesens tolking?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-01-18:
Rovdyrpolitikken er utvilsamt ei av dei største utfordringane for norsk landbruk, for det er heilt rett som Senterpartiet beskriv det, at mange opplever at dei ikkje kan utnytte naturressursane slik dei tidlegare har gjort. Eg kjenner bønder som har gått på kadaverjakt. Det handlar om å søkje opp sine eigne kadaver, tekne av rovdyr. Det handlar ikkje berre om å få erstatta dei økonomiske tapa, slik det ofte handlar om i den politiske debatten. Det er livsverket til folk som går over ende. Eg har stor respekt for den situasjonen folk opplever at det gjev. Det gjer at det er avgjerande viktig at vi faktisk klarar å forvalte rovdyrpolitikken i tråd med Stortingets vedtak. Det legg denne regjeringa til grunn, og vi har også søkt å gjere det i spørsmål om lisensfelling av ulv no. Men det er krevjande når ein frå Lovavdelingas side meiner noko anna enn Landbruksdepartementet og eg opphavleg meinte: at det var tilstrekkeleg heimel for felling. Vi er nøydde til å ha dei lovheimlane vi treng viss vi skal gjere vedtak, og vi kan ikkje opptre i strid med det. Samtidig er det avgjerande viktig, både for beitenæringa og dei interessene dei skal vareta, for folk i distrikta og ikkje minst for dei som representanten Pollestad omtalar som «verneinteressene», at vi faktisk evnar å forvalte sonedelinga tydeleg. Det varsla klima- og miljøministeren veldig klart i går: lågare terskel for uttak, for å redusere risikoen for beitenæringane. Og så jobbar både eg og klima- og miljøministeren vidare med å sjå på kva handlingsrom vi har til raskt, på kort sikt og også eventuelt på lengre sikt, å klare å forvalte det bestandsmålet for ulv som Stortinget har fastsett. Representanten Pollestad kan føle seg heilt trygg på at eg gjer mitt ytste for å kunne oppnå det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-01-18:
Representanten Pollestad prøver å gje inntrykk av at dette er noko anna enn det det er. Landbruksdepartementets faglege vurdering var og er at det er heimel for felling når skadepotensialet er tilstrekkeleg stort. Det meiner også denne landbruksministeren, slik som klima- og miljøministeren meiner det. Klima- og miljødepartementets faglege vurdering var at det ikkje var tilstrekkeleg skadepotensial til at felling kunne verte gjeve. Det betyr at det er to ulike vurderingar av kor stort skadepotensialet er. Det får betyding for korleis ein kan bruke heimelen som landets lovgjevande forsamling, Stortinget, har vedteke. I den situasjonen har vi spurt Lovavdelinga om korleis ein skal forstå denne lova, når det faktisk er to ulike vurderingar av skadepotensialet og av lovtolkinga i dei konkrete tilfella. Lovavdelinga, som er våre fremste juridiske ekspertar, har konkludert slik dei har gjort. Då må regjeringa følgje opp dette inntil ein eventuelt endrar lovverket, slik at ein då kan følgje opp Stortingets vedtak.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-01-18:
Punkt éin: Eg er usikker på kvar representanten Lundteigen har det frå at eg er for meir enn seks ungekull på ulv i Noreg. Regjeringa føreslo for Stortinget eit intervall på fem til åtte. Fem er så vidt eg veit mindre enn seks, men det kan vi sikkert ha ein diskusjon om. Det viktige er at Stortinget har fastsett at vi skal ha ein ulvebestand i Noreg. Han vert forvalta etter Bernkonvensjonen. Det betyr at Bernkonvensjonen forpliktar oss til ei forvalting, gitt stortingsvedtaket om at vi skal ha ein ulvebestand. Det er hovudbakgrunnen for at vi i denne saka har kome til det eg vil omtale som ein krevjande situasjon. For det har vore ambisjonen til regjeringa å forvalte det bestandsmålet som Stortinget har fastsett, med den juridiske vurderinga om at vi ikkje no har tilstrekkeleg heimelsgrunnlag for det, gitt vurderinga av skadepotensialet som Lovavdelinga har gjort. Det er krevjande, men vi forsøkjer å finne løysingar som gjer at vi kjem meir i harmoni med det målet Stortinget har fastsett.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-01-18:
Eg har mange klare ambisjonar. Det eine er så raskt som mogleg å klare å forvalte ulvebestanden i tråd med bestandsmålet Stortinget har fastsett. Det er korrekt som representanten Storberget seier, at den faglege vurderinga som Landbruksdepartementet gav, står eg ved. Det er ei rein fagleg vurdering, ho er ikkje påverka av meg, men eg meiner likevel at ho er godt grunngjeven. Samtidig er det slik at våre fremste juristar i Lovavdelinga, som antakeleg representanten Storberget kjenner godt til, vurderer jussen i dette annleis. Dersom vi erkjenner det – som statsrådkollega Helgesen var innom i går – veit vi også at det er fleire haldepunkt som tyder på at dersom det skulle vore gjeve fellingsløyve no, på lisensfelling, ville retten antakeleg ha gjeve det utsetjande verknad. Så er spørsmålet: Kva er det som skulle tilseie at vi faktisk oppnår det? Eg er usikker på om det er mogleg. Men både eg og statsråd Helgesen jobbar tett for å sjå kva for handlingsrom vi har i denne saka.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-01-18:
Det er ingen tvil om at skadepotensialet til ulv i stort ikkje er størst i ulvesona for beitedyr, men i randsonene og i området utanfor, der dyr vert tekne av streifande ulv. Der har Helgesen i orienteringa si varsla at vi må setje inn fleire nye tiltak og gjere nye vurderingar av kor effektivt vi kan drive jakta, radiomerking som gjer at vi veit kvar dyra er når dei søkjer mot beiteområde, tydelegare grep for å forenkle avgjerdsprosessar og vurdere om vi kan setje terskelen for uttak endå lågare for å hindre tap av beitedyr. Det trur eg kjem til å vere viktig at vi gjer godt, heilt uavhengig av denne lisensfellingssaka. For det handlar faktisk om å sørgje for at dei dyra som utgjer den største trusselen for beitenæringa, for norske bønder, for norsk landbruk, vert tekne ut før dei rekk å gjere skade, fordi vi ser at potensialet faktisk oppstår. Det gjer at forvaltninga kjem til å ha klare forventningar på seg om det den komande beitesesongen.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-01-18:
Til det siste først: Vurderinga vår er at risikoen for skade av ulv med revir i ulvesona og streifinga som normalt skjer ein gong i året viss det har vore kull, bidreg til at skadepotensialet er større enn det Lovavdelinga har vurdert det til, utanfor ulvesona – primært utanfor ulvesona. Men vi må også halde oss til den vurderinga Lovavdelinga har gjort, og eg gjer det. Samtidig er det sånn at det er mange som er tilhengjarar av ulv også i Hedmark, men vi må hugse på at det som er skjørt i dette – og det må Venstre passe seg for å underslå – er at det er basert på at vi faktisk klarer å forvalte den bestanden Stortinget har fastsett mål om. Det er det som er utfordringa vår no. Det som er regjeringas utfordring no, er at det vert utfordra om vi faktisk klarer det, men folk kan føle seg trygge på at regjeringa gjer det dei kan for å evne å forvalte det målet, som også bidreg til legitimitet for den rovviltpolitikken dette Stortinget har valt å føre, også i desse områda.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
Jeg tar meg faktisk i å være tilhenger av landbruksministerens innretning av dette. Han har – som det har blitt sagt – konkludert med at etter Landbruksdepartementets vurdering er vilkårene i naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen for at det kan tillates felling av ulv i revir innenfor ulvesonen, oppfylt. Jeg forsto på svaret at man står ved det i Landbruksdepartementet. Landbruksdepartementet, som kjenner næringa godt, må jo faglig være det beste departementet til å vurdere skadepotensialet. Og jeg vil gi honnør for at man står ved det. Mitt spørsmål er da: Har landbruksministeren ambisjoner om at den lisensfellingen som ble vedtatt i rovviltnemnda nylig, faktisk kan gjennomføres i vinter, og vil han ta initiativ i regjeringa for at så skjer?
Iselin Nybø (Venstre), 2017-01-18:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til arbeids- og sosialministeren. Uansett hvor mye vi tror eller ikke tror at norsk olje- og gassindustri vil være ledende om 20–30 år, er det ingen tvil om at den nedgangen vi har sett i oljekrisen, har ført til en varig endring når det gjelder sysselsetting og arbeidsplasser, ikke minst på Vestlandet. Det gjelder dem som direkte er ansatt innen olje, men også dem som indirekte påvirkes, ved at etterspørselen synker og arbeidsplassene oppleves som utrygge. I et langtidsperspektiv er det viktig at alle som har blitt ledige, og som snart har gått ledige i to år, kommer seg i arbeid så fort som mulig. Konsekvensene kan raskt bli varig utenforskap og økte offentlige kostnader. Jeg mener at vi må ha en fordomsfri gjennomgang av de virkemidlene som er til rådighet. Regler som medfører tap av ytelser hvis man tar nødvendig tilleggsutdannelse, er ett slikt område statsråden har ansvaret for. Så spørsmålet er: Vil statsråden – i forbindelse med perspektivmeldingen – ta til orde for en full gjennomgang av virkemidlene når det gjelder å få ledige raskt tilbake i arbeid?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
Perspektivmeldingen skal gi oss en pekepinn på hva som blir de store utfordringene i framtiden, og gi oss noen råd om hvordan vi kan handle best for å ruste oss for å møte dem. Vi har sett at Norge har vært godt rustet for å motstå store uforutsette hendelser som finanskrise og oljeprisfall. En viktig faktor har bl.a. vært en høyt utdannet befolkning som har vært omstillingsdyktig. En annen svært viktig faktor er høy organisasjonsgrad med store landsomfattende sammenslutninger både på arbeidsgiver- og arbeidstakersiden. Partenes evne til samarbeid, til moderasjon og disiplin bl.a. gjennom frontfagsmodellen har vært avgjørende for at Norge har klart seg bedre enn mange andre land som har møtt de samme utfordringene som oss. Allikevel har denne regjeringen gjort lite for å styrke organisasjonsgraden i norsk arbeidsliv. Blant annet har fradraget i fagforeningskontingent i praksis blitt kuttet. Er Jensen enig i at organisasjonsgraden og et godt organisert arbeidsliv vil være avgjørende også i framtiden? Og hvordan tenker i så fall statsråden at dette best kan få en sentral plass i perspektivmeldingen?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-18:
Mitt spørsmål går til arbeids- og sosialministeren. Forskjellene i makt og rikdom øker i Norge, og regjeringens politikk forsterker den effekten. Den økonomiske eliten får rause gaver av Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. Samtidig har vi 92 000 fattige barn i Norge. Uføre forsørgere og kronikere får smålige kutt som hilsen fra regjeringen. Mange av dem som tjener minst i arbeidslivet, har nå opplevd en årrekke uten reallønnsvekst, og unge og lavtlønnede taper i et boligmarked preget av spekulasjon og vill prisvekst. Statistisk sentralbyrå la nylig fram tall som viser at prisene steg med 3,6 pst. i 2016. Samtidig steg alderspensjonen fra folketrygden med mindre enn dette. Ifølge Pensjonistforbundet ble kjøpekraften av alderspensjonen redusert med 1,9 pst. i 2016. For en pensjon på 250 000 kr tilsvarer dette 4 750 kr. Ifølge Navs beregninger tapte hele 84 pst. av pensjonistene kjøpekraft i 2016. Den store gruppen som tapte mest, var de 300 000 enslige pensjonistene som har noe mer enn minstepensjon. Denne regjeringen har riktignok gitt mer til gifte og samboende pensjonister, men når vi ser på fordelingseffekten av politikken, ser vi at de i sum har gitt mest til folk som har hatt det greit økonomisk, mens altså enslige og pensjonister som har lave folketrygdpensjoner, kommer dårlig ut. Tusenvis taper kjøpekraft og får mindre å leve av med denne regjeringens politikk, samtidig som det settes rekord i antall milliardærer, og regjeringen gir store summer til dem på toppen. Hvorfor har regjeringen ikke gjort noe for å hindre at eldre med lave pensjoner får redusert kjøpekraft?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-18:
Siden regjeringen har bestemt seg for at trygdeoppgjøret nå ikke skal legges fram som egen sak om våren, men behandles i forbindelse med statsbudsjettet, har jeg et oppfølgingsspørsmål til finansministeren. Det er riktig at mange av de eldre har hatt en god inntektsutvikling, men mitt spørsmål handlet jo om dem med lave folketrygdpensjoner som nå får mindre å leve av. Regjeringen har ikke gjort noe for å hindre det. For eksempel kunne man innført et gulv som hindret at kjøpekraftsutviklingen ble negativ. Det har Fremskrittspartiet valgt ikke å gjøre. Riktignok fikk Kristelig Folkeparti inn noe ekstra til minstepensjonistene i forbindelse med årets budsjett. Det er bra, men regjeringen går altså inn for å fortsette med en underregulering som betyr at mange av de eldre som har dårligst økonomi, får mindre å leve av. Det må jo være et løftebrudd i særklasse etter mange år med Siv Jensen som talsperson for eldresaken i Norge. Hvorfor i all verden står finansministeren for en politikk som gjør at mange eldre med lave pensjoner blir fattigere på hennes vakt?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
Mitt spørsmål går til statsråd Hauglie. Arbeidsministeren sin forgjengar i statsrådsstolen likte å snakke om at han skulle vere framoverlent i kampen mot sosial dumping. Han skulle ikkje berre sitje passivt og vedta planar. Det var nok eit lite subtilt forsøk på kritikk av Stoltenberg-regjeringa sine tre kraftfulle handlingsplanar mot sosial dumping. Vi ser no at det vart med retorikken. Den framoverlente politikken ventar vi framleis på, også eit drygt år inne i statsråd Hauglie sin regjeringskarriere, sjølv om eg registrerer at ordet «framoverlent» framleis tydelegvis gjeld som eit allmenngyldig talepunkt når politikken elles manglar. Tvert om fekk vi i sommar levert frå riksrevisor Per-Kristian Foss to rapportar som var svært kritiske til regjeringas arbeid for å hindre sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. «Svak og lite avskrekkende innsats», er orda som oppsummerer Riksrevisjonen sine funn. Rapportane har vore til behandling i kontrollkomiteen, som einstemmig slutta seg til kritikken. Det er langt mellom dei som er imponert over innsatsen til regjeringa på dette området. Sjølv leiaren for programkomiteen til Høgre, Torbjørn Røe Isaksen, sa nyleg til media at regjeringa ikkje har gjort nok for å kjempe mot sosial dumping. Og spørsmålet til arbeidsministeren blir då: Er ho einig i denne sjeldan innsiktsfulle sjølvransakinga frå sin partifelle og regjeringskollega om at regjeringa ikkje har gjort nok for å kjempe mot sosial dumping?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
Takk for svaret. Det er tydeleg at Riksrevisjonen ikkje er fornøgd med ei regjering som er framoverlent og fornøgd med det. For meg er det openbert at regjeringa ikkje berre viser ein svak og lite avskrekkande innsats for å forhindre sosial dumping og arbeidslivskriminalitet; eg meiner det er god grunn til å hevde at det blir ført ein politikk som i stor grad byggjer opp under den negative utviklinga som vi no ser utfolde seg i delar av arbeidslivet. Ikkje berre har regjeringspartia stemt imot ei rekkje forslag til tiltak mot sosial dumping, men også aktivt føreslått og vedteke politikk som svekkjer det seriøse arbeidslivet, f.eks. mellombelse tilsetjingar, fjerning av kollektiv søksmålsrett, kutt i fagforeiningsfrådraget og svekte løyvingar til kontrolltiltak. Dersom Høgre no påstår at dei vil auke innsatsen mot sosial dumping, er ikkje det då eigentleg berre brannsløkking for å bøte på dei negative verknadene av sin eigen politikk i regjering?
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
«Ved handsaminga av stortingsmeldinga ‘På rett vei - Reformer i veisektoren’ fekk Nye Veier AS i oppdrag å byggje ut 534 km ny riksveg innan ei ramme på om lag 130 milliardar kroner. I media og ved fleire offentlege høve seier selskapet at dei vil ha omsetnad på 148 milliardar kroner. Kva er bakgrunnen for denne endringa, og korleis legg statsråden opp til å involvera Stortinget dersom føresetnadane i stortingsmeldinga vert endra?»
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
No skal no eg berre vera i opposisjon i fire år, men likevel. Eg hugsar det Aftenposten-intervjuet. Det som skjedde då, var at me fekk gjort ein god del, særleg i samband med den nasjonale transportplanen som vart utarbeidd. Så mange av dei tiltaka vart lagde inn der. I meldinga står det at prosjektet E18/E39 skal gå frå Kristiansand til Ålgård. På heimesida til Nye Veier er prosjektet no omtalt som «Kristiansand–Sandnes». Mellom Sandnes og Ålgård er det i dag 14 kilometer, og i meldinga er ikkje Sandnes nemnt med eitt ord. I meldinga står det at regjeringa legg opp til «eventuelle endringer i selskapets portefølje første gang i forbindelse med Nasjonal transportplan fra 2022». Eg kan ikkje sjå at regjeringa har lagt fram noko for Stortinget som har utvida porteføljen til Nye Veier. Og regjeringa seier sjølv at anledninga for det er om fire år. Kva seier statsråden til det?
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
Eg kan dessverre ikkje gje den same garantien tilbake til Solvik-Olsen, at han skal få fortsetja som statsråd om han skifter parti, men det er verken han eller eg som avgjer dette, det er langt fleire folk. Eg vil takka for svara. Det er bra at ein ser på korleis ting kan gjerast billigare utan at ein går på akkord med nødvendig kvalitet. Likevel er oppfølging av kostnader og prosjektstyring for til saman 130 mrd. kr ei oppgåve som skulle vera sentralt for statsråden, men òg for oss i Stortinget. Mitt spørsmål er om ikkje statsråden meiner det er eit sjølvstendig poeng å orientera Stortinget om denne typen opplysningar i budsjettproposisjonen – og då ikkje leggja til grunn at me for å få slike opplysningar må fylgja med på heimesidene til Nye Veier eller lesa i Aftenposten heile tida. Eg ser òg det er lyst ut prosjektleiarstilling i Nye Veier: «Prosjektdirektør E39 Kristiansand–Sandnes/Stavanger». Så det prosjektet kryp sakte, men sikkert nordover. Kanskje me får det opp til Hordaland òg til slutt.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-01-18:
En del av forklaringen på ulike tall er rett og slett om de inflasjonsjusteres eller ikke. Da Stortinget gjorde sine vedtak, var det i 2015-kroner. Når Nye Veier nå snakker om kostnader, er det ofte i 2016- eller 2017-kroner, og da er det naturlig at de summene varierer. Den andre siden av saken er at da Stortinget gjorde sine vedtak, baserte en seg på kostnadsanslag laget i 2015. For å få en mest mulig riktig porteføljepris da en overførte dette til Nye Veier ved forrige nyttår, gjorde en nye kostnadsanslag for Vegvesenet. Der var det også noen prosjekter som ble litt dyrere, og noen prosjekter som ble litt billigere. I sum: Med 2016-kroner i stedet for 2015-kroner, og med nye kostnadsanslag, får vi den differansen. I det er det ingen dramatikk. Under enhver regjering har en sett at kostnadsanslag mens et prosjekt er i utvikling, varierer litt fra gang til gang. Når dette til slutt skal vedtas, vil en jo få det endelige kostnadsanslaget, og da blir Stortinget også involvert i de vedtakene. Men det viktige for meg her er at formålet med Nye Veier er å utfordre måten vi bygger på, måten vi planlegger på, nettopp for å få ned kostnadene. Nye Veier har selv sagt at de ser for seg å kunne bruke mer prefabrikerte elementer i stedet for at ting plasstøpes. De vil være mer og tettere på kommunepolitikere for å kunne finne gode løsninger tidlig, framfor å lage planer som så blir gjenstand for mange omkamper. Så langt – på det ene prosjektet som har blitt tildelt kontrakt – har en sett at kostnaden en fikk på kontrakten, var rundt en halv milliard kroner lavere enn det som lå i avtalen med Samferdselsdepartementet. Det er jo også hensikten, å kunne bygge bedre og billigere. Derfor har jeg veldig lave skuldre, foreløpig, på de kostnadsrammene som ligger, i forhold til de totalrammene som Nye Veier har. Jeg registrerer også at Nye Veier mener at de vil – med de forutsetningene de har fått – kunne realisere porteføljen raskere enn de 20 årene som i utgangspunktet ble lagt til grunn. Det tilsier at de ser for seg et besparingspotensial som vil mer enn oppveie de endrede «Excel-ark-anslagene» som nå ligger der. Som opposisjonspolitiker i åtte år husker jeg hvordan alle var bekymret over en kostnadsøkning i samferdselssektoren. Etter valgresultatet i 2013 ble representanten Rommetveit intervjuet av Aftenposten og innrømte at den forrige regjeringen ikke hadde gjort særlig mye med dette, og at dette nok var et av områdene de hadde sviktet mest på. Jeg er glad for at vi gjør mange grep. Selv om vi ikke nødvendigvis finner to streker under alle svar med en gang, har vi gjort mye mer for å få ned kostnadene på disse tre årene enn det jeg opplevde som opposisjonspolitiker i de foregående åtte.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-01-18:
For det første kan jeg slå fast at jeg har tenkt å være statsråd i mange år. Så den eneste måten Rommetveit kan være i opposisjon kun i denne perioden, er ved å melde overgang til et borgerlig parti før neste valg. Det er han hjertelig velkommen til. Da hadde han i hvert fall fått oppfylt sine drømmer om å bygge mye mer vei og jernbane i dette landet enn det han noen gang selv fikk til da han var i posisjon. Velkommen skal du være! Når det gjelder strekningen Kristiansand–Sandnes: Det ligger i porteføljen at Nye Veier har en del av strekningen, men når en begynner å komme opp mot Ålgård, så ligger det igjen hos Vegvesenet. Så det er ikke noe gap her som ingen dekker. Vegvesenet jobber nå med Sandved–Hove. I Vegvesenet-porteføljen ligger videre Hove–Ålgård, men det ble besluttet i Nasjonal transportplan. Men altså: Fram til Ålgård og ned til Kristiansand er det Nye Veier. Det er jo litt av det som har vært greia, og som jeg var så glad for å se Stavanger Aftenblad omtale for et år siden – der Vegvesenet selv sa at nå sitter vi og planlegger 20 mil om gangen der vi før satt og planla fem og fem kilometer.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-01-18:
Det er i hvert fall sikkert at skal en bygge ting opp til Hordaland, er det større sjanse for å få til det med borgerlig flertall enn med sosialistisk flertall. Det er Erna som er min sjef, så det er hun som vil kunne bestemme om jeg er statsråd eller ikke, og ikke Arbeiderpartiet. Men som sagt: Rommetveit er velkommen over til dem som også skal styre videre framover. Når det gjelder selve Nye Veier, registrerer jeg det som blir sagt nå, men jeg konstaterer likevel at da regjeringen la fram denne reformen, var Arbeiderpartiet imot. Arbeiderpartiet advarte om at vi ville få en «vei-bonanza» med Nye Veier. Det var et oppslag i Klassekampen i april 2015. Nå er det derimot andre ting som problematiseres. Det er for så vidt bra at opposisjonen er på tå hev og prøver å pirke i detaljer her, men det viktige er at vi skal bygge mer vei, få mer igjen for pengene, sørge for at trafikksikkerheten øker, og at reisetiden går ned. Det er vi i ferd med å få til nå. At en får kostnadsendringer basert på inflasjonsjusteringer og sånt, er en del av hverdagen, men Stortinget vil være orientert når Stortinget skal ta sine beslutninger.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
På vegne av utenriksministeren vil jeg gi følgende svar: Norge har en svært åpen økonomi, som er avhengig av handel. Det er i vår interesse å ha et handelssystem som er basert på klare, like og rettferdige regler. Tjenestesektoren er også viktig og blir stadig viktigere for Norge. Dersom eksport av olje og gass holdes utenfor, er omkring halvparten av den norske eksporten tjenester, og det forventes at denne andelen vil øke i årene framover. Nettopp derfor er regjeringen opptatt av tjenestenæringens rammebetingelser og konkurransevilkår internasjonalt. Forhandlingene om avtale om handel med tjenester – TISA, som vil bygge på WTO-avtalen om handel med tjenester – har pågått siden våren 2013. Det er 23 parter i forhandlingene, inkludert EU, som representerer 28 land, slik at det til sammen er 50 WTO-medlemmer som omfattes av forhandlingene. TISA vil, dersom en lykkes, sikre større forutsigbarhet i tjenestemarkedet i en rekke land. Handel med forutsigbarhet og likebehandling er viktig, både nasjonalt og internasjonalt. Forhandlingspartene ble i juni 2016 enige om å sette som mål å sluttføre forhandlingene innen utgangen av året. Selv om det gjenstår mye arbeid, inkludert å løse de vanskeligste spørsmålene, ble dette målet sett på som realistisk. Men i ettertid viser det seg at målet om sluttføring i 2016 var for optimistisk. De 23 forhandlingspartene lyktes ikke i å finne løsninger på alle utestående forhandlingsspørsmål innen forhandlingsrunden i desember. Desemberrunden ble brukt til en grundig gjennomgang av framdrift og status på alle forhandlingsområder. Man ble også enige om hvilke forhandlingsområder som krever fortsatt arbeid på teknisk nivå. Forhandlingspartene ble enige om å møtes igjen senere i år. Det er for tidlig nå å si noe nærmere om hvordan TISA-prosessen går videre. For Norge står vårt utgangspunkt fast: Eksport av tjenester er viktig for norsk sysselsetting og verdiskaping. Vi ønsker åpnere, mer ikke-diskriminerende og forutsigbar handel med tjenester. Vi ønsker derfor TISA og vil arbeide for at avtalen blir så god som mulig for Norge. Vi er rede til å fortsette forhandlingene så snart partene er klare.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
TISA har ikke vært nevnt i den amerikanske valgkampen, men det er også for tidlig å si noe sikkert om når amerikanske posisjoner vil være klarlagt, eller hva de vil gå ut på. Norge har valgt å ha en veldig åpen prosess knyttet til våre posisjoner i disse forhandlingene, og som også representanten viser til, er det en egen nettside der en fortløpende nettopp publiserer de norske posisjonene og de vurderingene som gis.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
Det er et spørsmål som omhandler WTO, og når jeg nå svarer på vegne av utenriksministeren, tror jeg ikke jeg skal gå inn på den type vurderinger. Til det forrige spørsmålet: Jeg opplevde det som todelt. Det ene handlet om USAs posisjoner, og det svarte jeg på. Det er også sånn at hovedtyngden i det arbeidet som Norge og Island gjorde i 2014, er å sikre åpne markeder for energirelaterte tjenester og likebehandling for utenlandske tjenesteleverandører. Det går nå i retning av en felles forståelse i TISA om at man ikke skal lage regler for markedsadgang i vedlegg, og det vil være partenes endelige tilbud som også definerer ambisjonsnivået.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
Mye medisinsk forbruksmateriell dekkes gjennom blåreseptordningen, samtidig som spesialisthelsetjenesten har ansvar for finansiering av behandlingshjelpemidler og forbruksmateriell til en rekke behandlingsforløp. HELFO vurderer løpende søknader fra leverandører om oppføring av nye produkter på produkt- og prislistene for medisinsk forbruksmateriell innenfor blåreseptordningen. Nye produkter kan kun oppføres i pris- og produktlistene hvis de faller inn under ett eller flere av punktene i blåreseptforskriften § 5. Denne bestemmelsen inneholder en liste over medisinsk forbruksmateriell som dekkes av blåreseptordningen, og til hvilke sykdommer og tilstander. Når spesialisthelsetjenesten har behandlingsansvaret, kan behandlingshjelpemiddelet vurderes i systemet for nye metoder. I en slik metodevurdering vurderes blant annet sikkerhet, nytte og ressursbruk av en metode. Beslutninger om å ta i bruk nye metoder i spesialisthelsetjenesten er basert på disse metodevurderingene. Nytte, ressursbruk og alvorlighet er de sentrale kriteriene for prioritering i helsetjenesten, som et samlet storting har sluttet seg til. Disse kriteriene står sentralt ved innføring av nye metoder og legemidler i helsetjenesten. En metodevurdering vil bidra til kunnskap om disse før det tas beslutning om metoden eller legemiddelet skal innføres i helsetjenesten eller ikke. Når det gjelder FreeStyle Libre, er det usikkerhet knyttet til hvilke pasienter produktet er mest relevant for. Dette har jeg redegjort for i et tidligere spørretimesvar. Det er behov for et faglig beslutningsgrunnlag for å vurdere om produktet kan erstatte blodsukkerstrimler som dekkes av blåreseptordningen, eller om produktet bør inngå som en del av behandlingstilbudet for diabetespasienter i spesialisthelsetjenesten, på lik linje med insulinpumper og annet utstyr til behandling av diabetes. Bestillerforum bestilte i juni 2016 en hurtig metodevurdering av FreeStyle Libre og tilsvarende produkter. Dette for å kartlegge hvilke pasienter som har mest nytte av produktet, og hvem som bør ha behandlings- og finansieringsansvaret. Det er Kunnskapssenteret i Folkehelseinstituttet som skal gjennomføre metodevurderingen, med en frist på 180 dager fra dokumentasjon er mottatt fra produsenten. Firmaet som står bak FreeStyle Libre, leverte dokumentasjon like før jul, og metodevurderingen er satt i gang.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
Noe av begrunnelsen for at dette skal vurderes av Kunnskapssenteret, er at man vil finne svar på det spørsmålet som representanten tar opp, nemlig: Er dette et produkt som hører hjemme under blåreseptordningen, og som dermed skal finansieres over HELFO, eller er det et produkt som er mer på linje med f.eks. diabetespumper, og da hører hjemme i spesialisthelsetjenesten? Når den vurderingen er gjort, ligger alt til rette for å få en rask konklusjon – enten at det går til Beslutningsforum, og at det gjøres vedtak om det knyttet til spesialisthelsetjenesten, eller at HELFO bruker denne utredningen som grunnlag for å ta sin beslutning. Det som dessverre har forsinket prosessen, er at firmaet som leverer dette, ikke har levert dokumentasjonen til Folkehelseinstituttet før rett før jul.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
Det er en stor og vesentlig forskjell mellom representanten Frøisland og meg, nemlig at jeg ikke er barnelege. Det betyr at den typen faglige spørsmål ikke er ting som jeg bare kan skjære gjennom på. Jeg er avhengig av å ha gode vurderinger. Når det gjelder spørsmål knyttet til spesialisthelsetjenesten, har Stortinget sluttet seg til den ordningen vi har i Norge, nemlig at den typen beslutninger ikke tas av politikere – de tas av helseregionene. Når det gjelder spørsmålet om hva som skal inn på blåreseptordningen på dette området, er det en beslutning som tas av HELFO, ikke av helseministeren. I Danmark har en ikke den typen systemer, men i Norge har det vært bred politisk enighet om – inkludert representanten Frøislands parti – at vi skal ha prinsipper og systemer for å ta prioriteringsbeslutninger i helsetjenesten som baserer seg på faglige vurderinger, fordi alle beslutninger vil ha konsekvenser også for andre pasienter. Men tiden det har tatt, beklager jeg, men det er i all hovedsak firmaets eget ansvar.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
Styret ved Sykehuset Telemark behandlet 15. desember 2016 budsjettet for 2017. Helseforetaket har utarbeidet et driftsbudsjett for 2017 med et driftsresultat på minus 20 mill. kr. Produktivitetsforbedring, reduksjon i antall polikliniske kontroller og behandling av pasienter på riktig helsetjenestenivå er viktig for å nå målene. Rapportering og oppfølging av planlagte bemanningsreduksjoner vil ha spesiell oppmerksomhet. Sykehuset Telemark opplyser at pasienter i området rundt Rjukan starter med cytostatika ved avdeling i Skien og følges nå opp på Notodden. Støttebehandling tilbys på Rjukan. De fagansvarlige for cytostatikabehandlingen i Telemark har vurdert kompetanse og forsvarlighet, og de mener at det ikke er tilrådelig å gi slik behandling ved Rjukan sykehus. Øre-nese-hals-tilbudet på Rjukan har vært dekket av en privat øre-nese-hals-lege uten avtalehjemmel. Denne ordningen er avviklet, bl.a. fordi den var uforholdsmessig dyr. Pasientene henvises nå til Skien. Sykehuset Telemark ønsker å etablere avtalespesialisthjemler innen øre-nese-hals og gynekologi på Rjukan og har vært i kontakt med Helse Sør-Øst om dette. Øyelegefunksjonen dekkes av avtalespesialist, og denne funksjonen er stabil. Vanlige radiologiske undersøkelser, som f.eks. beinbrudd, utføres ved Rjukan sykehus. Ultralyd av hjertet gjøres på Rjukan, mens andre ultralydundersøkelser tilbys på Notodden. Styret i Helse Sør-Øst behandlet Utviklingsplan 2030 for Sykehuset Telemark i desember. Planen legger til grunn at det skal være dag- og poliklinisk aktivitet på Rjukan, og at Telemark fortsatt skal ha en desentralisert sykehusstruktur med akuttsykehus både i Skien og på Notodden. Det skal være desentrale tjenester ved de distriktspsykiatriske sentrene og desentrale, somatiske poliklinikker og dagbehandling i nært samarbeid med kommunene. Dagens akuttberedskap videreføres, og de polikliniske, ambulante tilbudene videreutvikles desentralt i samarbeid med kommunene. Jeg stadfestet vedtaket om avvikling av akuttfunksjonene på Rjukan i foretaksmøtet 5. juni 2014. Den nye utviklingsplanen for Sykehuset Telemark fram mot 2030 legger fortsatt til grunn at vi skal ha dag- og poliklinisk aktivitet på Rjukan.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
Jeg oppfatter ikke at det er det som skjer. Det som er viktig, er at Sykehuset Telemark har oppdatert utviklingsplanen 2014–2016 fram mot 2030, og denne ble behandlet av styret 14. september 2016. Her ble det ikke lagt opp til noen endringer i tjenestetilbudet på Rjukan i planen, men det ble lagt opp til at en flytter den somatiske aktiviteten i Porsgrunn til Skien. Det er, som jeg også sa i mitt første svar, lagt opp til at det fortsatt skal være gode desentraliserte spesialisthelsetilbud på Rjukan. Men det er også slik at Sykehuset Telemark som punkt 1 alltid har ansvaret for å vurdere at tilbudet som gis, er forsvarlig. Opplever de f.eks. at rekrutteringsutfordringer og andre ting utfordrer forsvarligheten, har sykehusets ledelse og styre et ansvar for at forsvarligheten går foran andre ting. Det er også slik at selv om en skal opprettholde et tilbud, betyr ikke det at en ikke f.eks., som også her er tilfellet, ønsker å få til en avtale med en avtalespesialist for å gi et tilbud.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
Ja, det forstår jeg, og det er alltid sånn i forbindelse med denne typen prosesser at det er mye usikkerhet, og endringer som har gode begrunnelser, oppfattes gjerne ofte som begrunnet på annen måte, eller som en del av en annen strategi. Men derfor er det så viktig at utviklingsplanen mot 2030 stadfester den utviklingen som også lå til grunn for beslutningen i 2014. Så har man erfaringer fra andre sykehus, som også representanten var inne på. Ringerike sykehus hadde også mange år med veldig stor uro. Nå oppleves det som et veldig godt og framtidsrettet tilbud. Det samme hadde vi ved Nordfjord sjukehus – årelange konflikter om de ulike elementene i sykehusets tilbud. Nå er det ro om det, og folk opplever en positiv utvikling. Jeg håper at vi også vil komme i en slik situasjon når det gjelder tilbudet på Rjukan.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
I statsbudsjettet for 2017 er det bevilget 223 mill. kr til rentekompensasjon for skole- og svømmeanlegg. Bevilgningen skal kompensere kommuner og fylkeskommuner for renteutgifter for investeringer innenfor rammen på til sammen 30 mrd. kr som staten har gitt tilsagn om i perioden fra 2002 til 2016. Regjeringen har faset inn de siste 4 mrd. kr av investeringsrammen gjennom budsjettet som er lagt fram. Staten har forpliktet seg til å utbetale tilskudd 20 år fram i tid gjennom de tilsagn som er gitt. Det er godt grunnlag for å si at kommunene ikke har prioritert løpende vedlikehold tilstrekkelig som driftsoppgave, og over tid vil dette gi et økende akkumulert vedlikeholdsetterslep. Samtidig ser vi at kommunene har et historisk høyt investeringsnivå. Statlige tiltak bør derfor rettes mot å bidra til at kommunene prioriterer vedlikehold som driftsoppgave. De viktigste forutsetningene for god kvalitet på skolebygg er en kommuneøkonomi i balanse og en tilstrekkelig lokal prioritering av eiendomsforvaltning i kommunene. Regjeringen har prioritert en sterk kommuneøkonomi. Kommunene har fått sterkere realvekst i sine inntekter under denne regjeringen enn i siste periode under den foregående regjeringen. I 2017 styrkes kommunenes frie inntekter med 3,8 mrd. kr, noe som gir kommunene et godt handlingsrom til å prioritere skole og skolebygg.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
Det er jo lagt fram i statsbudsjettet, og Stortinget har også behandlet dette spørsmålet. Representanten er også fullt klar over at det som er lagt inn i 2017-budsjettet, er de 223 mill. kr som er bevilget til ordningen. De forpliktelsene som har vært i denne ordningen fra statens side fra 2002 til 2016, er innenfor en ramme på 30 mrd. kr, og denne regjeringen har faset inn de siste 4 mrd. kr av investeringsrammen gjennom det budsjettet som er lagt fram. Det er de pengene som er bevilget til ordningen. Det som er avgjørende, er at kommunene tar på seg det som er et kommunalt ansvar, nemlig å ha løpende vedlikehold av de bygningene som de har investert i. Det viktigste for å sikre det er en god kommuneøkonomi.
Bent Høie (Høyre), 2017-01-18:
Det aller viktigste kommunene kan gjøre for å ivareta de bygningene som de har investert i, er å ha et jevnt vedlikehold. Det er også viktig at ikke staten bidrar med ulike ordninger som belønner kommuner som ikke driver med et jevnt vedlikehold. Det vil trolig bare føre til at vi fortsatt er i en situasjon der kommunene lar viktige samfunnsinvesteringer forfalle over tid, uten å holde dem ved like. Det er selvfølgelig dårlig for de barna som går på skolen, og for dem som skal bruke idrettsanleggene, men det er også veldig dårlig samfunnsøkonomi. Representanten er fullstendig klar over at hva som kommer i framtidige statsbudsjett, kan ikke svares på nå. Det jeg har svart på, er det som er i nåværende budsjett. Der ligger det ikke midler til en videreføring av denne ordningen. Det kommer veldig klart fram av budsjettet.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
«Høyesterettsdommen hvor det fastslås at en privat avlaster er å anse som kommunalt ansatt, har medført at flere er blitt varslet om endringer i sitt avlastningstilbud. Bærum kommune skal ha ros for å avvente situasjonen. Hva gjør regjeringa overfor landets kommuner for å sikre barnets beste og for å hindre at gode avlastningsordninger forsvinner som en følge av kommunalt arbeidsgiveransvar?»
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
Jeg syns det er bra. Jeg er glad for at statsråden signaliserer at man jobber med løsninger, og at man gjerne involverer både helseminister, kommunalminister og barne-, likestillings- og inkluderingsminister, for dette er et felt som er ganske bredt. Jeg håper at man også engasjerer brukerorganisasjoner, brukere og andre, slik at man får inn det perspektivet i arbeidet med eventuelle nye ordninger. Noe av bakgrunnen for å ta dette opp, var et oppslag i Fædrelandsvennen om Leah på 5 år med Downs syndrom og autisme, som rett før jul fikk beskjed om at hennes trygge og forutsigbare avlastningstilbud ville opphøre. Rett over nyttår besøkte jeg Leah og hennes mor, og det var et sterkt møte. Hva tenker statsråden man kan signalisere til både Leah og hennes foreldre og andre foreldre som nå er bekymret for avlastningstilbudet?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-01-18:
Det er ingen tvil om at det selvfølgelig må gjøres en del ting rent arbeidsrettslig her – jeg forstår den prosessen. Men jeg tror jeg vil gjenta oppfordringen om å være på i forhold til brukerorganisasjonene og de pårørende her for å lage gode nye ordninger som er minst like gode som dagens ordninger. Jeg trodde aldri jeg skulle si det, men jeg har lyst til å skryte litt av Bærum kommune, Høyre-kommunen Bærum. De tok tak i denne problemstillingen. Det kom fra forvaltningen og fra administrasjonen i kommunen en rekke oppsigelser av avlastere. Da gikk politikerne inn og tok en «time out». Det burde flere kommuner gjøre i denne situasjonen. Dette er en uoversiktlig, vanskelig situasjon som krever at man har fokus på barnets beste. Mitt avslutningsspørsmål til statsråden, som tydeligvis har en god prosess på dette, er: Kan statsråden signalisere overfor kommunene at de bør gjøre som Bærum: trekke pusten, ha is i magen, ta en liten «time out» for å skaffe seg den nødvendige oversikten – uten å forhaste seg slik at sårbare barn og deres familier mister et helt nødvendig tilbud?
Dag Helge Frøisland (Venstre), 2017-01-18:
«Nye måter å måle blodsukker på som forbedrer diabeteskontroll og bedrer livskvalitet, finnes. Et eksempel på dette er blodsukkermåling kalt Libre-Frihet! Barn må stikke seg i fingeren fordi regjeringen ennå ikke har tatt grep for at denne typen nye hjelpemidler vurderes og godkjennes for blåreseptordningen raskt. Dagens godkjennelsesrutiner synes tungvinte og byråkratiske. Høyre lovte å effektivisere byråkratiet. Hva vil statsråden gjøre for å effektivisere godkjenning for denne typen utstyr?»
Dag Helge Frøisland (Venstre), 2017-01-18:
Kunnskapssenteret på Folkehelseinstituttet saksforbereder kun for RHF-ene, altså spesialisthelsetjenesten. Dette vil så bli oversendt til Beslutningsforum, som ikke kan ta beslutning for HELFO. Vi vet at dette systemet kan sammenliknes med 8–9 stikk i fingeren med engangsutstyr og strips, som per i dag dekkes over blåreseptordningen. Vil statsråden sørge for at HELFO vurderer denne typen utstyr for godkjenning parallelt med prosessen for RHF-ene?
Dag Helge Frøisland (Venstre), 2017-01-18:
Vi er vel begge enige om at det er trist at det tok tre måneder fra oppdraget ble gitt, til produsenten leverte sin dokumentasjon. Jeg jobber imidlertid som barnelege med nettopp denne gruppen, og vi ser helt klart at dette bedrer både blodsukkerreguleringen og livskvaliteten til barn og unge. I Danmark skar helseministeren gjennom og godkjente dette uten den tungvinte byråkratiske prosessen som vi bruker her i Norge nå. Kunne statsråden, i påvente av de prosessene som nå går, som et minimum skjære gjennom og godkjenne dette hjelpemiddelet på blå resept for barn og unge med diagnosen E10.9, type 1-diabetes?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-01-18:
«Budsjett 2017 for Sykehuset Telemark HF forstås slik at radiolog, øre-nese-hals-spesialist og øyelege fjernes fra Rjukan sykehus og Cytostatika opphører. Kan statsråden svare på hva budsjett 2017 innebærer for Rjukan sykehus og for de nevnte funksjonene spesielt, og hvordan dette er forenlig med utviklingsplanen for Sykehuset Telemark HF, godkjent av statsråden i foretaksmøtet 5. juni 2014?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-01-18:
I utviklingsplanen 2014–2016 for Sykehuset Telemark er ein ganske spesifikk på kva ein vil ha av planlagde sjukehustilbod på Rjukan i fortsetjinga. Det står òg at det er ein ambisjon om å «desentralisere så mange behandlingstilbud som mulig. Det er derfor planlagt videreført et bredt sykehustilbud på dagtid; dialyse, cellegiftbehandling og spesialistpoliklinikker, røntgen og laboratorietjenester. Det vil løpende vurderes ut fra pasientbehov og tekniske muligheter om ytterligere desentraliserte tilbud kan opprettes». Det er ein protokolltilførsel ved behandling av budsjett på Sykehuset Telemark der ein spør om korleis føretaket kan vedta å kutta ut det som av helseministeren er vedtatt i føretaksmøtet for resttilboda på Rjukan.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-01-18:
Eg er heilt einig med helse- og omsorgsministeren i at dette handlar om sjukehusleiing, og det er kanskje difor ein får til gode desentraliserte tenester på Ringerike sykehus opp mot Ål, og at det er svært vanskeleg på Sykehuset Telemark å få til det same opp mot brukarane. Mange opplever at det som vart brukt som ein argumentasjon for å leggja ned døgnbemanninga på Rjukan, at ein no skulle få eit godt poliklinisk tilbod og eit godt dagtilbod, vert tatt vekk – det eine tilbodet etter det andre – og at ein får ein reduksjon. Det opplever mange som eit løftebrot, ikkje berre frå Sykehuset Telemark, men òg frå statsråden, som tok på seg ansvaret for den omlegginga. Kan statsråden forstå at folk i Telemark reagerer på det som no skjer rundt Rjukan- sjukehuset og tilbodet som vert gitt av spesialisthelsetenester?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-01-18:
«Ifølgje NOU 2015: 14 er rentekompensasjonsordninga for skulebygg og symjeanlegg ei ordning som gir dette området ei beskytta stilling på statsbudsjettet. Utvalet føreslår at det ikkje bør opprettast nye slike ordningar eller gis nye tilsegn innanfor dei eksisterande ordningane etter 2016. I statsbudsjettet for 2017 seier Finansdepartementet at dei vil fylgje opp denne anbefalinga. Kan statsråden stadfeste at dei vil fase ut ordninga med rentekompensasjon for skulebygg og symjeanlegg?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-01-18:
Spørsmålet mitt var om statsråden kunne stadfesta at dei vil fasa ut ordninga med rentekompensasjon for skulebygg og symjeanlegg. Og eg må spørja på nytt om statsråden kan stadfesta at dei no er i gang med ei utfasing, og at det ikkje har vorte lagt inn nokre nye midlar for 2017. Og kva tid vil det da vera slutt for kommunane å søkja om rentekompensasjon når dei skal gjera eit ekstra vedlikehaldsarbeid for skulane sine? Eg vil berre spørja på nytt om statsråden kan vera veldig tydeleg på at denne ordninga no skal vekk.