Carsten Dybevig (Høyre), 2003-02-18:
Det er en samlet justiskomite som stiller seg bak Regjeringens forslag til ny lov om design, som skal erstatte lov om mønster fra 1970. Lovforslaget har blitt til i et nordisk samarbeid og innebærer en generell modernisering av mønsterlovgivningen. Et sentralt formål er å harmonisere regelverket med utviklingen på europeisk og internasjonalt nivå, først og fremst med europaparlaments- og rådsdirektiv om rettslig vern av mønstre som er innlemmet i EØS-avtalen. Mønsterloven og den nye designloven gjør det mulig å få enerett til ny design i en begrenset periode. En slik designrett eller mønsterrett gir innehaveren grunnlag for å nekte andre å utnytte designen i den periode beskyttelsen gjelder. Tanken bak loven er å motivere til nyskapning. Designretten kan øke avkastningen slik at utviklingskostnadene tjenes inn, og bedriften får et rimelig overskudd. Det kan dermed bli mer attraktivt å utvikle ny design, samtidig som samfunnsøkonomisk uheldig dobbeltarbeid motvirkes. Det blir lettere å finansiere utviklingsarbeidet ved ekstern kapitaltilførsel, fordi långiverne får større trygghet for at bedriften klarer å betjene lånet. Et selskaps immaterielle eiendeler vil videre inngå i verdsettelsen av bedriften og gjøre det mer attraktivt å investere i selskapet. Viktigheten av design gjelder ikke bare for norske bedrifter. Hos en internasjonal gigant som Sony er det en selvfølge at alle konkurrentene kan lage like gode produkter. Det eneste som skiller ett produkt fra et annet i markedet, er design. For å overleve må bedriftene utarbeide en designstrategi som en integrert del av merkevarebyggingen. Designen blir da på mange måter merkevaren. Derfor er det helt essensielt at det jobbes langsiktig med design i næringslivet. Derfor er det også viktig at Stortinget vedtar et lovverk som beskytter designen i produktets levetid. Dess større ressurser næringslivet investerer i design, dess større sjanse for å lykkes og dess større grunn til beskyttelse i lovgivningen. Gjennom å erstatte mønsterloven med en ny lov om design, foretas det en generell modernisering av lovgivningen på området, som er i tråd med den samfunnsutviklingen som har skjedd siden 1970-tallet, da mønsterloven ble vedtatt. Endringene vil etter komiteens oppfatning i større grad være tilpasset brukernes og samfunnets behov i dag. Jeg vil her gjøre rede for de viktigste endringene i lovforslaget i forhold til mønsterloven. Regjeringen foreslår å forenkle, presisere og modernisere språkbruken i mønsterlovgivningen, og foreslår derfor at ordet «design» skal brukes i stedet for «mønster» som betegnelse på det som kan beskyttes etter loven. En samlet komite støtter forslaget og mener design er et mer dekkende begrep for det som kan beskyttes etter loven. Som det er nevnt i proposisjonen, gir dagens betegnelse «mønster» assosiasjoner til strikkeoppskrifter og lignende, selv om loven omfatter biler, båter, tekstiler og verktøy. Komiteen er enig med Regjeringen i at design vil gi større samsvar mellom den daglige forståelsen av ordet og det som beskyttes etter loven, enn tilfellet er i dag. Forslaget til utvidet innhold som gir mulighet for å beskytte utseendet til en del av et produkt, grafisk design og typografiske skriftdokumenter, er også et argument for å endre betegnelsen til design. Design er dessuten en terminologi som brukerne er bedre kjent med – design brukes i stor grad i daglig tale, som f.eks. industridesign og grafisk design, både hos publikum og i næringslivet. Komiteen støtter også Regjeringens forslag til oppmykning av vilkårene for å få designbeskyttelse. Det blir bl.a. mulig å teste ut et produkt i markedet før en søknad om designbeskyttelse innleveres. Dette åpner nye muligheter også for videreutvikling og forbedring og vil være svært nyttig for mange designere, tatt i betraktning at det er kostnader forbundet med en registrering av designrett. Når det gjelder forslaget til bestemmelser om designrettens innhold, omfang og varighet, bygger disse på direktivets bestemmelser. Etter mønsterloven kan man oppnå en samlet beskyttelsestid på 15 år. Direktivet gjør det nødvendig å heve den maksimale beskyttelsestiden til 25 år. Komiteen vil uttrykke noe skepsis med hensyn til å utvide beskyttelsestiden til 25 år, bl.a. av forbruksmessige og konkurransepolitiske hensyn. Men komiteen tar til etterretning at dette følger av direktivet, og at vi således er forpliktet til å følge dette opp i norsk lovgivning. Formålet med designloven er som nevnt å stimulere til ny design som kan være til glede og nytte for forbrukeren og samfunnet ellers. Muligheten for beskyttelse kan være en forutsetning for at noen er villige til å ta risikoen og kostnadene som er forbundet med utviklingsarbeidet. En designrett gir på den annen side et tidsbegrenset rettslig monopol. Dette monopolet utgjør isolert sett en konkurransebegrensning så lenge det består. Dette kan være samfunnsmessig akseptabelt fordi resultatet samlet sett er økt konkurranse og behovsdekning – det totale produktspekteret blir større. Som det også gis uttrykk for i proposisjonen, ligger det en lovgivningspolitisk utfordring i å finne det rette balansepunktet mellom immateriellrettslige og generelle konkurranserettslige betraktninger, slik at totalgevinsten for samfunnet blir størst mulig. Innenfor designretten har denne problemstillingen i de senere årene særlig blitt diskutert i forhold til beskyttelse av reservedeler til biler. Dette er et marked med stor omsetning og høy økonomisk verdi, men problemstillingen gjelder også for andre typer reservedeler. Spørsmålet om designbeskyttelse av reservedeler var omstridt under forberedelsen av mønsterdirektivet i EU. Mønsterdirektivet inneholder visse særregler for slike deler. Direktivet åpner for at statene kan beholde sine nasjonale bestemmelser om bestanddeler som brukes til å reparere et sammensatt produkt for å gi det tilbake sitt opprinnelige utseende. Statene kan svekke, men ikke styrke beskyttelsen av reservedeler sammenlignet med gjeldende rett. Man ble ikke enige i EU om en endelig løsning på denne problematikken, og kommer tilbake til spørsmålet etter en analyse senest høsten 2004 og med eventuelle endringsforslag etter høringer innen høsten 2005. Direktivet vil føre til at muligheten for designbeskyttelse av reservedeler innskrenkes sammenlignet med norsk rett. Bestemmelsene er foreslått gjennomført i lovutkastet. Komiteen mener imidlertid at en ytterligere liberalisering av lovverket i forhold til EU-direktivet vil kunne føre til økt konkurranse, som kommer forbrukerne til gode. Etter en grundig vurdering går komiteen inn for å redusere beskyttelsestiden for reservedeler fra 15 år til 5 år, og fremmer forslag i tråd med dette. Med et regelverk som gir anledning til å beskytte reservedelene i 3 x 5 år, som i dag, finnes det svært få incitamenter til å starte produksjon av alternative deler. Behovet for beskyttelse vil selvsagt heller ikke oppstå før produksjonen er kommet i gang. De alternative delene som produseres og benyttes i dag, er tilgjengelige på tross av dagens designlov. Det vil si at de som nå har søkt om beskyttelse av design i 5 år, før dagens dato, vil kun få muligheten til å få 5 år. De vil ikke kunne få ny beskyttelse i morgen. Det er selvsagt et poeng at det ikke er et stort forbruk av alternative deler på forsikringsreparasjoner. Det finnes dessverre ikke volumtall, men situasjonen er at det også brukes brukte deler hvis dette er tilgjengelig. Dette er spesielt aktuelt på litt eldre biler med stor bruksverdi og liten økonomisk verdi, slik at alternativet til dyre originaldeler er kondemnasjon. Dette gjelder ikke minst reparasjoner som forbrukerne gjør for egen regning. Bilprodusentenes sterke monopolsituasjon når det gjelder distribusjon av biler og reservedeler, er bakgrunnen for opphevelse av gruppeunntaket for bilprodusenter, men dette er også bakgrunnen for at kommisjonen foreslo at reservedelene også skulle ha en langt lavere beskyttelsestid enn tidligere. Det ble ikke gjennomslag for dette nå, men konkurransesituasjonen for reservedeler skal gjennomgås på nytt i 2005. Det er også et poeng at mange reparasjoner vil bli foretatt med originaldeler i den såkalte garantiperioden. Ved opphevelse av gruppeunntaket vil det gis adgang til å bruke alternative deler, men de må inneha en kvalitet i henhold til en teknisk spesifikasjon som produsentene setter. Denne spesifikasjonen vil ikke bli strengere enn krav til egen leveranse, men det ville være langt mer bekvemt for produsentene å designbeskytte delene for å unngå konkurranse. Et argument som blir brukt, er nordisk likhet. Det er ikke grunnlag for å ha dette som et selvstendig mål når reservedelene er 30 pst. billigere i Sverige. Sverige har egen bilproduksjon som bidrar til å holde prisene nede, mens vi kun bør ha et funksjonelt regelverk som ivaretar forbrukernes interesser. I tillegg registrerer vi at Genève-avtalen vil få sin tilslutning her i dette storting om ikke lenge, for den har vært behandlet i utenrikskomiteen. Genève-avtalen er helt i tråd med det regelverket som vi i dag fatter når det gjelder lov om design. Genève-avtalen vil forenkle søknadsprosessen for registrering av design i utlandet og vil trolig også innebære reduserte kostnader for norske designere og bedrifter innen produktutvikling.