trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-05-28:
Sosialistisk Venstreparti ønsker å erstatte dagens EØS-avtale med en mindre omfattende handels- og samarbeidsavtale. SV vil sikre at EØS-avtalen ikke kan overprøve tariffavtaler, at lovgivningen for arbeidslivet ikke kan svekkes av EU, og at EU-regler ikke kan sette til side ILO-konvensjoner som Norge har forpliktet seg til å følge. Det står fast. Saken vi nå diskuterer, har som formål å fremme et høyt sysselsettingsnivå, sikre anstendig sosial beskyttelse, bekjempe sosial utstøting og fattigdom og forbedre arbeidsvilkår. Det er formål som SV støtter. Vi mener at Norge burde være en del av også den tredje aksen, som handler om mikrofinans og sosial innovasjon. Hvis Norge ble med i den, ville det bli lettere å drive med sosialt entreprenørskap i Norge, på lik linje med andre europeiske land. Derfor vil jeg løfte fram SVs forslag om å delta også i den tredje aksen av EaSI-programmet. Forslaget om å tilslutte seg tredje akse er viktig for at flere norske aktører innenfor sosialt entreprenørskap og mikrofinans skal få tilgang på garantiordninger og lån til sosialt entreprenørskap og inkludering i arbeidslivet. Ifølge Mikrofinans Norge er flertallet av dem som starter opp egen næringsvirksomhet med midler fra Progress Microfinance i EU, arbeidsledig. I Norge finnes tilsvarende muligheter gjennom Nav, og for dem som ikke kan få lån i bank. Mikrofinans har eksistert siden 1992 i Norge og har bidratt til at mange har fått nye levebrød og kommet i gang, bl.a. innvandrerkvinner og kvinner i distriktene. Mikrofinans Norge viser til at man i Hordaland har omsatt omtrent 65 mill. kr i 2013, og viser også til at uten deltakelse i den tredje akse sier Norge nei til å ta del i mer enn det det koster å delta i programmet. Vi i SV mener det er viktig at også Norge får ta del i de finansielle ordningene når det gjelder sosialt entreprenørskap og mikrofinans. Vi mener det er viktig at folk også her får muligheten til å ta del i programmer som bidrar til finansiell inkludering, og kunne løse viktige samfunnsoppgaver. Derfor håper SV på støtte til vårt forslag, og vi viser også til at styret i Senter for Sosialt Entreprenørskap støtter oss i det. De representerer 15 brukerstyrte organisasjoner innenfor sosialt entreprenørskap. Jeg håper også partiene på Stortinget vil lytte til de stemmene.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-05-28:
Ja, det er riktig.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-05-28:
Jeg viser til Stortingets behandling av Prop. 88 S for 2013–2014, og jeg viser til Stortingets beslutning om at pionerdykkerne skal tilkjennes en kollektiv og individuell kompensasjon for sitt banebrytende arbeid i Nordsjøen. Nemnda som fikk i oppdrag å behandle saken om kompensasjon for dykkerne og deres etterlatte, har avsluttet sitt arbeid. Status er at åtte dykkere er innvilget ny kompensasjon og fire dykkere innvilget utvidet kompensasjon. De tolv dykkerne har til sammen krav på om lag 28 mill. kr i kompensasjon. I den forbindelse fremmer en samlet arbeids- og sosialkomité at det gjøres endringer i inneværende budsjett ved at kap. 646 post 70 Tilskudd til pionerdykkerne tildeles 28 mill. kr.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-05-28:
La meg først bare understreke det som saksordføreren fremførte på en glimrende måte. Fra 2015 velger Norge å delta i EaSI-programmet PROGRESS-akse. Som kjent deltok vi fra 2014 i programmet EURES-akse, noe som er videreført i år. Jeg tror det er viktig at vi henter inn kompetanse og kunnskap, er med og får nødvendig innsikt når det gjelder det arbeidsrettslige og arbeidsmiljøområdene innenfor EU-området. Vi ser at en av de store debattene som foregår i Norge, bl.a. er om arbeidslivskriminalitet. Skal vi kunne følge utviklingen, vil det også være nødvendig å kunne følge utviklingen i de europeiske landene, se hvilke trender som brer om seg, kunne delta i et slikt arbeid på en god måte og få den nødvendige innsikten. Det vil også være en god måte å angripe problemstillingene knyttet til svart arbeid på. Derfor er jeg glad for at det både i komiteen og i Stortinget er bred enighet om at dette er det fornuftig å delta i – at det er bra å bli med på dette. Jeg har lyst til å understreke at vi også ser at mye er i endring. Kunnskap og kompetanse gjelder også med hensyn til den debatten som foregår i Europa nå, om trygdeordningene. Det at vi kan bli med, sitte og følge med – ha våre fagmiljøer inne og følge med på hva som foregår – vil være en styrke også for den norske interessen og den norske debatten. Så det er mange gode grunner til at man bør delta i dette arbeidet. Derfor har regjeringen vært tydelig på hvorfor man ønsker deltakelse i dette. Derfor er jeg også glad for at et bredt flertall i Stortinget er med på dette arbeidet.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
Jeg vil takke statsråden for et godt og relativt åpent svar. Jeg opplever det heller ikke som et avvisende svar. Det er en kjent sak at de pasientene som i dag er innlagt ved de regionale sikkerhetsavdelingene, ikke er de pasientene som roper høyest. På mange måter har de jo heller ikke anledning til det. Samtidig vet vi at mange av disse pasientene og de ansatte som behandler dem, både jobber og bor under uverdige forhold. Det er snakk om mye gammel bygningsmasse, som langt fra holder den standarden vi ser i mange andre deler av helsevesenet og spesialisthelsetjenesten. Det er jo heller ikke bare snakk om dem som er innlagt ved regionale sikkerhetsavdelinger, men også innenfor psykiatrien som helhet. Som statsråden kanskje har hørt før, henger ofte alt sammen med alt, og i Trondheim forsøker man nå i et vanskelig farvann å løse flere av disse utfordringene, bl.a. med et nytt psykiatribygg på Østmarka, hvor det er anbudsåpning i disse dager, byggestart til høsten og ferdigstillelse i 2017. I den forbindelse har det fra både Brøset-miljøet selv, styret og administrasjonen ved St. Olavs hospital og Helse Midt-Norge – og ikke minst kommunen – vært et ønske at den aktiviteten som i dag drives på Brøset i utdaterte og ganske slitte bygninger, kan flyttes og bli nabo med resten av psykiatrien på Østmarka. For fagmiljøet vil dette gi et betydelig løft gjennom både de faglige, de økonomiske og ikke minst de organisatoriske synergiene, men kanskje det viktigste: Det vil gi dem som i dag er pasienter ved den regionale sikkerhetsavdelingen en bedre behandling. Man skal i denne sammenheng ikke undervurdere den betydningen en hensiktsmessig bygningsmasse kan ha, også med tanke på bruk av tvang og behovet for sikkerhet. Alt ligger klart for at Brøset kan flytte, men som statsråden kjenner til, er det kompliserte eiendomsforhold på Brøset, hvor staten også er en kompliserende faktor. Jeg hadde i det første innlegget i denne saken forsøkt å synliggjøre det faglige og samfunnsmessige behovet for at vi nå kan se på etableringen av en ny nasjonal enhet for særlig høy sikkerhet, og at den kan være en del av Brøset. Men jeg har lyst til å utfordre ministeren videre på hvordan han ser på denne pasientgruppen som helhet, om han i så fall stiller seg positiv som bidragsyter i prosessen for å gi denne gruppen det bygningsmessige tilbudet de faktisk fortjener, bl.a. gjennom å være med på å flytte Brøset-miljøet til Østmarka, og om statsråden også ser at en ny nasjonal enhet for særlig høy sikkerhet kan spille en rolle i dette spillet – for å si det slik.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
Igjen har jeg lyst til å takke statsråden for gode og åpne svar. Dette er et veldig, veldig viktig tema i grenseoppgangen mellom helse og justis, som jeg tror vi er nødt til å komme tilbake til. Signalene om en ny nasjonal enhet og selve lokaliseringen er også mottatt. Så vil jeg, som representanten Henriksen, ta opp det viktige spørsmålet om hvilket innhold en slik avdeling skal ha. Det tror jeg også er det viktigste spørsmålet. Så bare en liten kommentar til slutt, og det er egentlig tilbake til saken som ble behandlet i Stortinget da selve lovhjemlingen ble diskutert. I den saken ble det også vedtatt endringer i sikkerhetsbestemmelsene for de regionale sikkerhetsavdelingene, ved at man hadde anledning til å foreta større ransakelser enn det som tidligere var tilfellet. I forbindelse med den behandlingen av saken ble det – også i en enstemmig komitémerknad, så vidt jeg husker – sagt at departementet skal følge med på effekten av de nye bestemmelsene, og at Stortinget skal orienteres på egnet måte. Jeg skulle ønske at vi kanskje hadde fått en slik orientering ved en senere anledning, om hvordan de nye sikkerhetsbestemmelsene også er fulgt opp.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-28:
De tre regionale sikkerhetsavdelingene i Bergen, Trondheim og Oslo-området yter tjenester til pasienter med alvorlig sinnslidelse, med vedvarende utagering eller med så alvorlige voldshandlinger at det kreves ressurser utover det som de generelle psykiatriske avdelingene og de lokale sikkerhetsavdelingene kan tilby. De tar videre imot pasienter hvor det av sikkerhets- og etterforskningsmessige hensyn er nødvendig med en slik ramme som disse avdelingene kan tilby, og pasienter til judisiell døgnobservasjon etter straffeprosessloven § 167. Alle avdelingene yter høyt spesialiserte helsetjenester, og alle er knyttet til kompetansesentre i retts-, sikkerhets- og fengselspsykiatri. I Prop. 108 L for 2011–2012 om Endringer i psykisk helsevernloven – regionale sikkerhetsavdelinger og enhet med særlig høyt sikkerhetsnivå m.m. – ble det drøftet og lagt til rette for opprettelse av en nasjonal enhet med særlig høyt sikkerhetsnivå. Her heter det bl.a.: «Når det gjelder etablering av enhet med særlig høyt sikkerhetsnivå, skal som nevnt departementet ta beslutning om etablering av en slik enhet under en regional sikkerhetsavdeling. Departementet antar at det sjelden vil være behov for overføring av pasienter til enhet for særlig høyt sikkerhetsnivå, og at det ikke kan utelukkes at det i perioder ikke vil være behov for en slik enhet.» Det heter videre: «Utgifter til beredskap og eventuelle bygningsmessige tilpasninger for enhet med særlig høyt sikkerhetsnivå vil blant annet avhenge av sikkerhetsmessige behov og hvor en slik enhet plasseres. Det er ikke tatt stilling til etablering av en slik enhet ennå, og departementet vil komme tilbake til eventuelle behov for midler til drift og investeringer i de årlige budsjettforslagene.» Det foreligger nå ingen politisk beslutning om etablering av en slik avdeling, og per i dag har ingen av de regionale helseforetakene søkt om etablering av en slik enhet. Fagfeltet har tidligere meldt at det kan være behov for kanskje fire–fem plasser på landsbasis. Dette er et usikkert anslag. Erfaringsmessig har man funnet løsninger innenfor dagens regionale sikkerhetsavdelinger. Organisering og innhold i en ny framtidig enhet må vurderes nærmere av helseregionene i en planprosess, som eventuelt fører fram til søknad om etablering av en nasjonal behandlingstjeneste, hvor behandlingen av denne pasientgruppen er sentralisert til ett sted i landet. En slik søknad forutsettes å følge etablerte rutiner for opprettelse av nasjonale behandlingstjenester.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-28:
Det var flere spørsmål i representantens innlegg nå. Når det gjelder den konkrete situasjonen knyttet til utfordringen med bygningsmassen for tilbud innenfor psykisk helse under St. Olavs hospital i Helse Midt-Norge, er det en sak som har gått over lengre tid. Helse Midt-Norge jobber nå med avklaring av sine investeringsplaner, som styret snart skal behandle. Så er det riktig – som representanten var inne på – at det er en del kompliserte forhold knyttet til tomtespørsmål, der også Statsbygg er en av aktørene. Men det er viktig at det er Helse Midt-Norge som får drive denne prosessen. Hvis de har behov for at staten bidrar her – løser floker eller avklarer spørsmål – er jeg til enhver tid selvfølgelig åpen for det. Når det gjelder det å etablere det nasjonale tilbudet her, redegjorde jeg i mitt forrige innlegg for hvilken prosedyre som eventuelt må igangsettes fra helseregionen for å søke om å få en slik nasjonal tjeneste. Når det gjelder tilbudet til grupper som sådanne, antar Helsedirektoratet at det finnes en liten gruppe med alvorlig syke som må være bak låst dør over lengre tid. Noen av disse er av forskjellige grunner på avdeling G på Ila, hvor det er satt inn tiltak for å bedre soningsforholdene. Andre er i sikkerhetspsykiatrien. Det er en svært utfordrende samfunnsoppgave å legge til rette for et verdig liv for denne aktuelle gruppen. Helsedirektoratet har bedt nettverket av kompetansesentre innen retts-, og sikkerhets- og fengselspsykiatrien om å utarbeide en status som viser organisering, kapasitet, kapasitetsbehov og etterspørsel etter tjenester på dette området. Rapporten er planlagt ferdig ved årsskiftet 2015/2016. Rapporten vil også gi en detaljert oversikt over lokale avdelinger. Grunnen til at antall enheter og plasser er usikre, er at betegnelsene rundt i landet ikke er ensartede og entydige. Tidligere rapporter, fra 2009, har vist at en vesentlig andel av de innlagte ville profitert på å bli overført til et lavere omsorgsnivå, men pasientenes forhistorie gjør det ofte vanskelig å overføre dem til andre sykehusavdelinger, til DPS-ene eller til kommunene. Jeg føler meg trygg på at den rapporten som kommer ved årsskiftet, vil gi svar på en del av de spørsmålene som representanten tok opp i sitt siste innlegg.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-28:
Nå er det nok en tilfeldighet at justisministeren også er her, siden han har neste sak, men det er ikke en tilfeldighet at justisministeren og jeg møtes. Det gjør vi nå med faste mellomrom, nettopp for å følge opp en del av disse sakene som ligger mellom Helse- og omsorgsdepartementet og Justis- og beredskapsdepartementet på dette området. For det er ingen tvil om at her er det mange saker – også mange saker der det ikke har manglet på utredninger, men der det har manglet på vilje til å trekke konklusjoner og å følge opp. Vi jobber nå med oppfølgingen av Cramer-rapporten i fellesskap. Vi har styrket tilbudet på Ila vesentlig, bemanningsmessig, fordi det var klare indikasjoner på at noen av dem som var der, ikke fikk et godt nok tilbud. Dette har gitt positive resultater. Vi har nå også fulgt opp Mæland-utvalgets rapport. Forrige fredag ble proposisjonen om strafferettslige særreaksjoner for det som har gått under overskriften «særlig plagsomme kriminelle», fremmet for Stortinget. Så jobber vi også videre med det som er oppfølgingen av stortingsbehandlingen av den saken som interpellanten trakk opp, nemlig muligheter for sikkerhetstiltak også på avdelinger under de regionale sikkerhetsavdelingene. Så må jeg nesten be om å få komme tilbake til henvisningen til at Stortinget ønsket en orientering og en oppfølging av de tiltakene som der ble vedtatt. Så er jeg veldig enig både med interpellanten og andre representanter som har hatt ordet, som tar opp at dette er mennesker som ofte får liten oppmerksomhet i den daglige politiske diskusjonen, og så dukker det opp enkeltsaker som gjør at det blir veldig store overskrifter og mye kort engasjement, men som da ofte ikke fullføres. Så både justisministeren og jeg har, sammen, et klart engasjement for å løse opp i noen av disse områdene ved å finne gode løsninger i fellesskap. For her har vi nok sett at det har vært ulike tilnærminger mellom justis og helse, som ofte ikke nødvendigvis har bidratt til løsninger, men vi prøver nå systematisk å løse opp i en del av disse sakene.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
Takk til representanten Tung, som tar opp et veldig viktig tema. Som representanten også sa, er det en liten gruppe, og det er lett å glemme dem som ikke er så mange. Det skjer en del ting på feltet nå. Nå har vi nettopp også mottatt proposisjonen som er en oppfølging av Tilregnelighetsutvalgets utredning innenfor justisfeltet, så den skal vi behandle snart. Jeg ser at det er utfordringer, og at det er forskjellige momenter knyttet til hvor en fysisk skal plassere tilbudet, men jeg tenker at et viktig element er, som representanten også tok opp, det som dreier seg om innhold. Det er jo slik at også i fengslene blir det brukt sikkerhetstiltak overfor innsatte, selv om de ikke fysisk er plassert i sikkerhetsavdelinger. Da er vi inne på den gruppen innsatte som har store psykiske utfordringer, og som ikke nødvendigvis behøver å ha et langvarig sykdomsbilde. Jeg kunne tenke meg å få litt tilbakemeldinger. Jeg synes det er veldig bra at både justisministeren og helseministeren er her – det skulle jo bare mangle når det er saker som bare går på dem. Men det er i hvert fall veldig bra at de er her, slik at begge to kan få anledning til å gi noen tilbakemeldinger på hva de fra sine forskjellige ståsteder tenker om det samarbeidet som må til for at samhandlinga mellom helsetjenesten og fengselstjenesten skal bli god, uavhengig av om det er på en egen institusjon, innenfor helsetjenesten eller innenfor fengselsvesenet. Jeg ville sette stor pris på om dere kunne komme med deres perspektiver fra deres ståsted. Hva har dere gitt av styringssignaler, hva tenker dere er viktige styringssignaler å gi framover når det gjelder denne lille gruppa mennesker, og også kanskje i det litt større perspektivet med tanke på de innsatte, som vi vet har til dels store og alvorlige utfordringer? Noen ganger blir det en kasteballsituasjon mellom de forskjellige etatene, og andre ganger er det veldig godt samarbeid. Oslo fengsel f.eks. har et veldig godt samarbeid med psykiatrien for enkelte innsatte. Men kunne dere si litt om hva dere tenker? Hva og hvilke tiltak mener dere fungerer bra, og hvilke tiltak kan ivareta de utfordringene vi ser på dette området, både når det gjelder de alvorligste syke, og når det gjelder dem som har behov for spesielle tiltak i fengslet, som har store utfordringer der?
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-05-28:
Det virker som om dette blir en debatt bare mellom meg og statsråden. Jeg syns dette er et viktig tema, og det angår veldig mange. Da Venstre hadde justisministeren, ble det en stor økning i antall ambassader som krevde vakthold. Da så man for seg å lage en egen budsjettpost for de nasjonale oppgavene. Det som er utfordringa for politiet i Oslo, er å kunne planlegge ressursene sine når store nasjonale hendelser inntreffer. Oftest har vi et system der vi i ettertid prøver å rydde opp når vi merker at ting har gått galt. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden, som jeg syns svarte bra på de utfordringene vi står i i dag, er: Kunne man sett for seg en budsjettmessig organisering av dette som hadde skilt noe mer mellom det som er byens oppgaver, og det som er de nasjonale oppgavene? Jeg forstår at det ikke er så lett for et hovedstadspoliti, for byens oppgaver er jo ofte også hovedstadens oppgaver. Men da man økte trusselnivået, kunne man også vært forpliktet til å la budsjettmidler følge den type økning, slik at det var mulig for byens politi å planlegge mye klarere enn i dag? Jeg syns det som er lagt inn i revidert nasjonalbudsjett, er bra. Man hadde panikk på politikontoret da man på det meste brukte 180 stillinger på dette. Man hadde ikke trengt den type oppslag og den type omdisponering av ressurser som man må gjøre kjapt på grunn av nasjonale hendelser. Nobelprisutdelinga, f.eks., vet vi når er, så det kan politiet planlegge for. Men når det skjer store endringer i trusselnivået, bør det være budsjettert også for de endringene det må føre til i ressursbruken ved et stort politikammer som Oslo.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-05-28:
Jeg er oppriktig glad for at vi i hvert fall har stortingsrepresentanter for Nordland og for Akershus som ønsker å delta i debatten om Oslos borgeres sikkerhet. Jeg er helt enig, det er ikke alt i Oslo-politiet som er perfekt. Det var ikke det jeg forsøkte å si. Det jeg forsøkte å si, var at veldig mye i Oslo-politiet er på riktig vei. Det er en bra utvikling på mange av kriminalitetsstatistikkene, og det er viktig for sikkerheten til hele Norge. Jeg bor i Gamlebyen. Jeg bor sånn at jeg ser politihuset. Jeg bor i det området der også de aller fleste ranene i Norge begås. Jeg oppfatter ikke det som utrygt, men for meg er det viktig å ha et nærpoliti som tar det på alvor. For meg er det viktig å ha et nærpoliti som klarer å snu ungdom som er på feil spor. For meg er det viktig å ha et politi som jobber med å forebygge, som jobber med ungdom på forebyggende nivå, som samarbeider med kommunen på en god måte. Jeg tror at det er veldig bra for å forebygge kriminalitet og terrorisme i hele Norge. Den basisjobben som gjøres, spesielt blant ungdom, er avgjørende for vår sikkerhet framover. Derfor kan vi ikke komme i en situasjon der vi skrur opp sikkerhetsnivået og flytter etterforskere fra forebyggende barne- og ungdomsarbeid til den type sikkerhet vi ser f.eks. her på Stortinget. For meg som stortingsrepresentant for Oslo er det viktigere å ha politimenn som går ute på gata på Grønland og snakker med ungdom, enn å ha de to her. Jeg tror at det er mer forebyggende for min sikkerhet, både som borger, som politiker og som aktiv deltaker i demokratiet. Vi kan ikke komme i en situasjon der det ene fører til at vi ikke får gjort forebyggingsjobben vår. Mitt ærend her i dag er at Oslo-politiet må få gjøre denne «basic» jobbinga, spesielt blant ungdom, spesielt med hverdagskriminalitet, spesielt med den organiserte kriminaliteten som sprer seg utover landet hvis Oslo ikke gjør jobben sin. Og i en tid da vi har hatt avsløringer av dårlige kulturer ved mange andre politikammer, syns jeg at vi skal vise til dem som har en viktig og god utviklingstrend, for å få snudd nettopp dette. Min utfordring til statsråden framover er: Jeg hadde helst ønsket at det hadde vært ett budsjett for byoppgavene og ett budsjett for de situasjonene som oppstår, der politikere hadde vært forpliktet til å la det følge med penger når f.eks. en trusselsituasjon inntreffer. Jeg må i hvert fall ha en lovnad fra justisministeren om at han kommer til å følge dette tett, for dette angår den forebygginga som sørger for at vi har et sikkert land også framover.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-28:
Når det inntreffer store nasjonale hendelser, eller når det skjer store endringer, vil det også i en del sammenhenger ha konsekvenser for flere politidistrikt enn Oslo politidistrikt, selv om Oslo vil være helt særegent med tanke på de institusjonene som de skal ivareta. Det er nok krevende, tror jeg, å ha et system som skal kunne justere budsjettkapitlet opp og ned ut fra hva slags type hendelser som til enhver tid inntreffer. Jeg må egentlig innrømme at tanken på å ha et overslagsbudsjett for politiet definitivt er en interessant tanke, men jeg tror nok at f.eks. finansministeren og andre ville hatt noen motforestillinger mot å gjøre det på den måten. Det handler også om at det er nødvendig å sikre forutsigbarhet uavhengig av hvilke hendelser som oppstår. Det vil nok være krevende hvis man skal skille ut det som er politiets ordinære oppgaver i Oslo, og det som er knyttet til nasjonale oppgaver. Men det er, når Oslo-politiet tildeles ressurser, tatt høyde for hva slags oppgaveportefølje Oslo politidistrikt rent faktisk har. Når det har vært spesielle hendelser, både da terrortrusselen rammet i fjor, og i den situasjonen vi nå står i, hvor Oslo-politiet har mye ekstra arbeid og mange ekstra utgifter til vakthold, har man kommet til Stortinget og fremmet forslag om tilleggsbevilgninger for å kompensere, for å sikre at ikke dette i for stor grad skal påvirke politiets øvrige oppgaver. Så er det ett element til, som for så vidt ikke er helt innenfor rammen for det interpellanten spør om, men Oslo-politiet har også ansvar for de nasjonale beredskapsressursene. Der vil det nå bli en gjennomgang etter at Stortinget har landet behandlingen av hvordan de nasjonale beredskapsressursene skal organiseres og finansieres. Det vil i alle fall være et bidrag til å se på dette i en litt større helhet, men jeg tror ikke jeg kan love representanten at vi skal komme tilbake med et forslag om en flytende budsjettbevilgning. Jeg tror det vil være krevende å gjennomføre i praksis, selv om intensjonen bak det er god.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-28:
La meg da få takke for en viktig, men kort debatt. Jeg synes også det er bra at flere som har deltatt i debatten, ikke kommer fra Oslo, for en kan i stort si at Oslo er en motor både når det gjelder kriminalitet, og når det gjelder kriminalitetsbekjempelse. Hvis man lykkes godt i Oslo, vil det ha betydning for resten av landet, både med hensyn til eksport av kriminalitet og fordi det de håndterer i Oslo, også vil være av et sånt omfang at det er viktig for resultatet nasjonalt. Så er jeg helt enig i representanten Skei Grandes vurdering knyttet til hva en kan forvente av et nærpoliti, og hvor viktig det er at vi har et nært og godt politi. Jeg er glad for det samarbeidet som Venstre og regjeringspartiene har om politireformen, som skal bidra til å levere akkurat på planken der representanten Skei Grande tok opp disse problemstillingene. Jeg er også enig i at det er helt avgjørende at vi lykkes godt med det forebyggende arbeidet. Det langsiktig forebyggende arbeidet, særlig relatert til ungdomsmiljøer, er helt avgjørende for at vi skal fortsette den utviklingen vi nå ser, hvor det er en jevn nedgang i kriminaliteten, både i Oslo og andre steder. Det å være tydelig på satsing på det forebyggende arbeidet er viktig, men det er også viktig at en ikke kommer i en situasjon hvor det går utover beredskapen på den andre siden igjen. Jeg er nok ikke helt enig med representanten Skei Grande i at en må prioritere mellom det å jobbe forebyggende og det å sikre nasjonalforsamlingen med tilstedeværende politi. Begge deler er viktig. Begge oppgavene må løses. Derfor er det viktig at både regjeringen og Stortinget tar på alvor den situasjonen vi nå befinner oss i, og det har regjeringen gjort gjennom å foreslå tilleggsbevilgninger til Oslo politidistrikt i revidert nasjonalbudsjett. Så vil vi, og det vil helt sikkert Stortinget også, følge nøye med på utviklingen over tid, hvor mye ressurser, ekstraressurser, som vil bli brukt på disse nasjonale vaktholdsoppgavene med tanke på hva slags oppgaver det eventuelt kan gå på bekostning av. Men det er politimesteren i Oslo som må disponere over de ressursene som politimesteren har til rådighet. Jeg har tillit til at politiet i Oslo klarer å prioritere det på en god måte, men det er åpenbart noe som vi også vil følge med på. Jeg kan forsikre om – selv om jeg sa i stad at jeg ikke liker å komme med forsikringer – at både politimesteren i Oslo, politidirektøren og justis- og beredskapsministeren har god dialog om hvordan dette bildet utvikler seg fremover.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-05-28:
Interpellanten så litt mørkt på debattsituasjonen og antydet at det så ut til å bli en debatt utelukkende mellom minister og interpellant. Temaet er for viktig til det. Interpellanten skal ha honnør for å ha tatt opp et svært så viktig tema. I disse dager hører man jo ofte om det som politiet ikke lykkes med, men faktum er at Oslo-politiet i stor grad lykkes med det Oslo-politiet setter seg fore å jobbe med. Det var nevnt lommetyvgruppene, og vi har boliginnbruddsgruppen på Majorstua politistasjon, som kan vise til veldige gode resultater. Fra kriminalitetsområde til kriminalitetsområde ser vi nå at Oslo-politiet gjennom sine «task force»-organiseringer klarer å komme kriminalitet til livs, kriminalitet som tidligere har vært et betydelig problem i hovedstaden. Oslo-politiet ligger også i spiss når det gjelder bekjemping av organisert kriminalitet. Den kompetansen som Oslo-politiet har opparbeidet på det området, er det viktig at også det øvrige Politi-Norge kan trekke på. I så måte vil politireformen, som nå er i sluttforhandlingsfasen, være et viktig bidrag, nemlig til å få brutt ned disse mange grensene mellom politidistriktene i Norge, slik at man kan få brukt denne spesialkompetansen i Oslo politidistrikt på tvers av politidistriktene. Oslo politidistrikt er jo særegent i den forstand at de har ansvar for så mange nasjonale vakt- og sikringsoppgaver. Det er klart at det drar veldig store personellressurser og er kostnadsdrivende i seg selv. Det gode arbeidet som Oslo-politiet nå har gjort innenfor de områdene som jeg nevnte, er det svært så viktig ikke blir forlist i den situasjonen vi er inne i nå, der de må pløye veldig mye av sine ressurser over i vakt og sikring. Det er nettopp på den bakgrunn regjeringen i revidert nasjonalbudsjett har styrket Oslo-politiets budsjett og kompenserer dem. Interpellantens ønske om å få en deling av Oslo-budsjettet, slik at en bedre kan se hva pengene faktisk brukes til, tror jeg er urealistisk. Man har jo egentlig politisk gått motsatt vei og nå lagt Oslo politidistrikts budsjett inn i det øvrige justisbudsjettet. Det er greit at Oslo politidistrikt er spesielt, men en budsjettmessig særbehandling vil over tid ikke være riktig. Mye bra gjøres i Oslo politidistrikt, men Oslo politidistrikt har også forbedringspotensial. Statsadvokatens inspeksjonsrapporter tre år på rad ved Grønland politistasjon viser et betydelig forbedringspotensial. Det vet jeg at Oslo politidistrikt nå er i ferd med å jobbe med, men når vi vet at 15 pst. av kongerikets vinningskriminalitet faktisk blir begått i området rundt Grønland politistasjon, er det særdeles viktig at Oslo politidistrikt også klarer å komme denne kriminaliteten til livs, eller så langt det er mulig å bekjempe ordinær vinningskriminalitet. Det har vært et problem i Oslo politidistrikt, men det vet jeg at Oslo politidistrikt også jobber med. Så får vi håpe at Oslo politidistrikt, som en konsekvens av politireformen, får mer ut av sine ressurser enn de gjør i dag, gjennom et effektivt sambruk med omkringliggende politidistrikter og muligens visse organisasjonsmessige justeringer internt i sitt eget politidistrikt.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-28:
Jeg vil takke interpellanten for å reise en viktig debatt. Det er ganske mange av oss som har et stort hjerte for Oslos borgere, og ikke minst for politiet i Oslo, som gjennomgående gjør en god jobb. I så måte synes jeg det er interessant at problemstillingen blir reist, og at statsråden har en bevissthet om og fokuserer på det. For selv om det gjøres mye godt arbeid, kan ting sikkert stadig gjøres bedre. Jeg har i alle fall etter mange år som medlem av justiskomiteen opplevd at Oslo-politiet har hatt minst like store utfordringer som resten av landet. Oslo er hovedsete for regjeringen, Stortinget og kongehuset, men er også gjennomgående hovedsete for mye av kriminaliteten som begås i dette landet. Hvis man spør folk som jobber i politiet i Østfold eller i Agder, og som stopper ganske mye kriminalitet som egentlig er på vei hit, tror jeg at de tidvis kunne ønske at Oslo-politiet gjorde enda mer selv enn det de er i stand til i dag. Det oppleves som et paradoks – og statsråden var så vidt inne på det i stad – at så lenge Oslo har en del av det nasjonale ansvaret, er det midler som går ut av den samme potten som til den ordinære driften. Jeg tror ikke Oslo-politiet i stor grad bestemmer over hvor mange statsbesøk vi skal ha, eller hva som er av ulike tiltak rundt ambassadene på grunn av mulige trusselbilder, men de er nødt til å håndtere utfordringene når de får dem. Det gjør de gjennomgående på en god måte som tar vare på innbyggerne i Oslo. Samtidig har jeg en viss forståelse for at de som bor her, av og til føler at de kommer til kort når Oslo-politiet må prioritere mellom nasjonale og lokale oppgaver. At det kan oppfattes som urimelig, har jeg full forståelse for. Derfor setter jeg pris på det som statsråden sa i sitt forrige innlegg, at man er nødt til å se på også denne dimensjon når man nå går igjennom politireformen.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2015-05-28:
President! Jeg stemte feil.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Jeg har gleden av å fremme, på vegne av stortingsrepresentantene Heikki Eidsvoll Holmås, Bård Vegar Solhjell og meg sjøl, et forslag om endringer i Grunnloven – grunnlovfesting av allemannsretten.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Denne regjeringen har utmerket seg ved å være ualminnelig raus overfor mennesker som har store formuer og høye inntekter. Men i den andre enden av skalaen, hvis man er så uheldig å være ufør og ikke kan jobbe, og i tillegg har ansvar for barn, har regjeringen nå hilst god jul og godt nytt år til disse barnefamiliene med et kraftig kutt i barnetillegget. De som har de laveste uføreytelsene, kan nå altså miste mange, mange tusen kroner i året. Det er et veldig målrettet tiltak for å ramme mennesker som er syke, ikke kan jobbe og i tillegg har barn – der barnefattigdommen ikke bare vil øke i omfang, men også øke i måten den virker på. Kan representanten forklare hvordan dette kan være rettferdig eller en del av arbeidslinja?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Den nye statsråden har fått en utrolig viktig jobb, og jeg håper at hun når hun har fått noen flere dager i stolen, kan bidra til at man ikke satser så mye forskning på det som ikke er framtidas arbeidsplasser, nemlig oljenæringa, men bruker den på mer fornuftige ting. Hun skal få to forslag, helt gratis: Det ene sparer penger, og det er fjerning av kontantstøtten. Det er dumt å betale for å holde mor unna jobb og utdanning og for å holde unger unna skole. Det er ikke god arbeidslivspolitikk. Det andre er et forslag som SV har fremmet i Stortinget, og som handler om integrering, og at de innvandrerne som kommer og skal ha introduksjonsordning, kan få koble både språkopplæringen og introordningen med formell utdanning, slik som man f.eks. har gjort i Sogn og Fjordane, der Nav-direktøren i Sogn og Fjordane ber om regelendringer, de regelendringene som SV har fremmet i Stortinget, og som gjør at man kan kombinere dette på en slik måte at man kommer ut med formell kompetanse, f.eks. som helsefagarbeider, som det er et kjempestort behov for framover. Vil statsråden se positivt på dette forslaget?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Når man gir milliarder i skattelette til de mest formuende og tar barnetillegget fra uføre foreldre med minst pensjon, tar man fra de fattige og gir til de rike. Det er fakta. Da blir det flere fattige unger, for når det gjelder disse foreldrene, kommer det ikke til å – for å si det sånn – skje et mirakel der folk blir helbredet av å være fattige. Dessverre er det slik at folk blir syke av å være fattige, av å bekymre seg for ungene sine og for om de kan betale husleia. Den får de også mindre hjelp med fra denne regjeringen, dessverre, for det er mange som nå faller ut av bostøtteordningen, helt i strid med det som er vedtatt. Det blir heller ikke de riktige, framtidsrettede arbeidsplassene så lenge vi har en regjering som satser hundrevis av millioner kroner på oljeforskning – på en forurensende, moden næring som må fases ut – og kutter i fornybarnæringen i treindustrien. Det er feil medisin, det er feil retning. Det er også farlig, for vi trenger arbeidsplassene, og vi trenger den fornybare næringen. Det blir ikke mye godt arbeidsliv hvis ikke regjeringen satser på dette. Statsråden var i sitt innlegg inne på ungdom – hun var særlig opptatt av ungdom. Da ber jeg statsråden interessere seg for kvalifiseringsprogrammet. Det var et program som skulle hjelpe dem som sto langt unna arbeidslivet, til å komme i virksomhet igjen. Det har vist gode resultater, men det blir brukt i mindre og mindre grad. Regjeringen legger ikke inn noen særlig styrking på dette området. Det er et virkemiddel som man kunne ta i bruk i langt større grad enn det man gjør i dag. Det er jo en del av den aktivitetsplikten som regjeringen liker å snakke om. SV er veldig for at alle skal komme i aktivitet, men det må være noen som – for å si det sånn – driver denne aktiviteten på fornuftig vis. Da er kvalifiseringsprogrammet et veldig godt alternativ. Så til det som regjeringen og flertallet nå tydeligvis har planer om, nemlig å kutte i rettigheten til å ha penger til mat på bordet. Det gjelder mange familier, særlig flyktningfamilier. Jeg vil advare veldig sterkt mot denne tankegangen. Jeg vet at det er forlokkende, for i mange europeiske land har de ikke slike rettigheter som i Norge. Det er én av grunnene til at det ser ut som om det er mange som får slike ytelser i Norge, fordi man her har en rettighet. I andre land skyves dette ansvaret over på familien. Det er nettopp dette regjeringen og flertallet nå gjør, med supplerende stønad til eldre som ikke har opparbeidet seg rett til alderspensjon. Før var de på sosialhjelp. Nå planlegger regjeringen at de ikke engang skal kunne få sosialhjelp. Det betyr at man usynliggjør et kjempestort fattigdomsproblem for eldre mennesker som ikke kommer til å få jobb. Og det er SV helt uenig i.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Først til denne eventyrfortellingen om at skattelette til formuende kommer til å skape arbeidsplasser. For å si det sånn: Det er ingen økonomisk teori som sier at det skjer sånn. Det vi vet, er at når man gjør livet vanskeligere for dem som har tungt å bære fra før, er det flere av dem som blir utstøtt. Det vet vi også mye om, og det er dessverre det regjeringen gjør. Representanten Kambe var oppe og sa at man ikke hadde gjort noe for aktivitet da man satt i regjering. Jo, vi vedtok f.eks. kvalifiseringsprogrammet, som er en veldig viktig ordning, og som forskning viser fungerer bra, men denne regjeringen satser ikke på det. Det handler også om å gi reelle muligheter til dem som sitter nederst ved bordet, og det liker ikke denne regjeringen. Vi la om stønaden til enslige forsørgere, slik at det var mulig å ha en trygg stønad i bunn mens man kvalifiserte seg til et arbeid der det var mulig å forsørge en familie om man var enslig. Det fungerer. Forskning viser at det fungerer. Det vil ikke denne regjeringen ha, og det er målrettede angrep på de familiene som Nav sier har 3,5 ganger så stor risiko som andre for å bli fattige – og det er barn i disse familiene. Det er mye som skal gjøres for fattige barnefamilier, men denne regjeringen og disse flertallspartiene har dessverre mye på samvittigheten som ikke er bra. Til slutt har jeg en appell til statsråden. Varig tilrettelagt arbeid snakket representanten Dag Terje Andersen om her oppe i sted. Det oppfyller Norges forpliktelser etter FN-konvensjonen om mennesker med funksjonsnedsettelser, at de ikke skal diskrimineres når det gjelder statlig arbeidsmarkedspolitikk. Regjeringen leker med et forslag om å fjerne denne ene gruppen fra den statlige arbeidsmarkedspolitikken, altså diskriminere en gruppe, og legge dette ansvaret over på kommunene. Dette er bedrifter som gir ordentlig, flott, kvalifiserende og godt arbeid, veldig gode bedrifter i lokalsamfunn. Ikke minst er dette arbeidsplasser som gir mennesker med f.eks. utviklingshemning, en trygg arbeidsplass, der de kan få bruke sine evner og ressurser. Dette er en ordning som har fungert godt. Fjerner man dette fra den statlige arbeidsmarkedspolitikken, er det diskriminering. Hvis statsråden ikke tror meg, kan hun snakke med sin partikollega, Victor Norman, som er helt enig med SV i denne saken. Det er ingen god grunn til å fjerne varig, tilrettelagt arbeid fra den statlige arbeidsmarkedspolitikken. Der skal staten være med og bidra framover, og det er ikke én gruppe som skal tas ut og ikke være en del av den.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Jeg har sagt det før: Vi kan asfaltere vegen herfra og opp til Slottet med forskning som viser at folk blir syke av å være fattige og bli tatt fra ytelser når de ikke har jobb, og er så syke at de ikke kan få jobb. Det er det regjeringen gjør for barnefamilier som er i en slik situasjon. På den andre siden får altså folk med svære formuer svære skatteletter, og folk som arver – det er ikke arbeidslinja som gjelder her, det er arvelinja som gjelder for denne regjeringen. Og da har man god råd, de rike motiveres nemlig av å få mer penger, mens fattige skal motiveres av å bli fattige. Hvis man er opptatt av å gjenvinne evnen til å komme i arbeid, må man støtte opp om dem som er i en vanskelig situasjon. Når vi påpeker at dere faktisk tar fra de fattigste, må dere – for å si det sånn – innse at det er det dere gjør. Og det fungerer altså ikke, det skaper fattigdom, uhelse, det skaper vanskelige liv, og færre kommer i jobb.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Jeg vil også ønske statsråden lykke til i en viktig jobb. Asyl- og flyktningpolitikken har et veldig tungt alvor over seg, for det handler om liv og død, og det er derfor vi har bl.a. folkeretten. Den gir noen prinsipper som vi har lovt å følge. Det har også vært inngått forlik her i Stortinget, hvor SV har vært enig i veldig mye. Vi har vært uenig i at man strammer inn og har dårlig integreringspolitikk, det er vi ikke for, men alle de andre punktene er vi for. Flertallet har sagt at de skal holde seg til folkeretten. Etter folkeretten er det krav til oss om at asylsøkere får levert asylsøknad, hvis de har krav på beskyttelse. De endringene som er gjort nå, sier svært mange rettseksperter og store tunge organisasjoner på området, er et folkerettsbrudd fordi man ikke gir asylsøkere mulighet til å få behandlet søknaden sin. Vil statsråden se på dette med friske øyne?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
SV tok opp allerede i fjor at regjeringen måtte bu seg på at denne situasjonen kunne komme, og også ta europeiske initiativ. Det unnlot regjeringen å gjøre. Representanten Schou driver hele tida og snakker om at noen skulle drive med dialog. SV og Venstre ba om et møte i Stortinget etter at Røde Kors hadde satt ned en krisestab fordi det kom mange, og regjeringen la fram et budsjett i oktober som på ingen måte svarte på det som allerede lå der. Regjeringens håndtering av denne vanskelige situasjonen har ikke vært noe særlig pent syn. En har foretatt noen praktiske håndteringer – og det skulle da bare mangle, det er jo det vi har regjeringer til. Det kan ikke være sånn at Stortinget må inn og si at nå må dere flytte noen folk fra UDI og hit, og så må politiet reise dit, og så må man opprette et mottak fordi det kommer mange. Det er regjeringens ansvar å gjøre det, og man har overslagsbevilgninger til å håndtere det. Det skulle bare mangle, men man gjorde det altfor seint. Så må jeg si at jeg også er veldig bekymret for den frie tolkningen av folkeretten som gjøres av denne forsamlingen nå. Dette handler ikke om hvilke forlik som man kan inngå mellom partiene. Folkeretten er et rettsprinsipp som ikke kan tolkes bort i et forlik her. Juridiske eksperter og de store, tunge menneskerettighetsorganisasjonene på området sier at det man gjør nå, bryter med folkeretten. Det er alvorlig, for det innebærer at man ikke sikrer det viktigste i hele asylretten, nemlig retten til å søke asyl. De som søker i Norge, har ikke nødvendigvis opphold i Russland. Det er feil når noen står her og sier at dette gjelder bare dem som har opphold i Russland. Det er ikke noe problem for dem som har det, men det er mange som ikke har det. Og det er veldig mange som ikke får søke asyl i Russland, og når de får søke asyl i Russland, er det heller ikke sikkert at det akkurat er noen god prosess, for Russland blir stadig dømt i Menneskerettighetsdomstolen. Så det er denne lille ventilen. Problemet her er at Stortinget riktignok sier at folkeretten ikke skal brytes, og regjeringen sier at folkeretten ikke skal brytes, men praksisen en har instruert utlendingsmyndighetene til å bruke, er strengere enn det Stortinget har vedtatt, og det virker også som om praksisen er enda strengere enn det. Da er min henstilling til statsråden at man må ta dette på alvor. Poenget er ikke hva statsråden mener om folkeretten, eller hva jeg mener om folkeretten. Det er hvordan folkeretten faktisk er, og at den faktiske bruken av disse bestemmelsene ikke bryter det vi har lovet, og som er der for å verne folks liv.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Denne situasjonen er så alvorlig at den kaller på noe annet enn smålig krangling her i Stortinget. Den kaller på en regjering som kan ta internasjonale initiativ i en alvorlig situasjon som vi må løse i fellesskap, som ikke løses ved at man presser flyktninger fra land til land og ingen vil ta ansvaret. Det krever at vi fortolker Flyktningkonvensjonen slik at man sikrer det vi har forpliktet oss til: at folk ikke blir sendt tilbake igjen til den rene død. Jeg vil minne flertallet om at det er mulig å få et flertall sammen med SV i disse sakene. Jeg hører på debatten nå, og jeg ser at her har man overlatt hele dette feltet til Fremskrittspartiet. Som jeg har sagt før: Der er det ikke i trygge hender, for der er det såpass sterke krefter som ønsker å fortolke seg bort fra forpliktelsene i folkeretten, og som ikke ønsker en rask og god integrering, slik som SV har foreslått.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Dialogen med Sametinget burde jo vært ivaretatt før man gjør endringer som dette. Jeg vil spørre statsråden om det jeg tok opp til slutt i mitt innlegg, nemlig behovet for å få en egen stortingsmelding om sørsamisk språk, kultur og næringsvei, fordi det er så små og sårbare miljøer og utfordringene der kan være litt annerledes enn i Troms, Finnmark og Nordland, men også fordi det kan hende det må andre virkemidler til for å sikre verdier som er så sårbare, og der miljøene er så små. Det kan derfor tenkes at både regjering og storting er nødt til å gå inn med andre typer tiltak enn det som passer ellers. Er statsråden innstilt på å se på en slik mulighet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
Saken om skolen i Hattfjelldal er alvorlig. Det er fordi man fjerner denne skolen og dette opplæringstilbudet før man har fått gjort de utredningene som regjeringen sier man skal gjøre for å sikre dette. Det betyr at man står uten et tilbud som kanskje viser seg, i de utredningene, å være et nødvendig og riktig verktøy. Man gjør altså ting i helt motsatt rekkefølge. Det er et håp i det at kunnskapsministeren har sagt at han skal se på dette, men da har man tida fram til sommeren, for man legger vel ikke ned en skole midt i et skoleår. Det betyr at revidert er en viktig korsvei, og at regjeringen da må se på dette i sin helhet. Her tror jeg vi rammes av nettopp det jeg sa i mitt innlegg, nemlig at det er ulike statsråder som har ansvar for ulike biter av samepolitikken, at ingen tar det helhetlige ansvaret og ser hva som er resultatet til slutt – at ikke den ene lille biten man fjerner her, og den andre man fjerner der, i ulike budsjettforlik, til slutt ender opp med et resultat som river beina vekk under viktige institusjoner som skal bevare små språk og gi ungdom som har urfolksbakgrunn, mulighet til et likeverdig skoletilbud på egne premisser og på eget språk. Det er det denne saken handler om. Jeg har ingen forhåpninger om at et parti som Fremskrittspartiet, som vil legge ned Sametinget, som har vært mot opprettelsen av det, og som ikke vil anerkjenne at det er et urfolk, forstår dette. Men jeg hadde forventet at en minister fra Høyre, en erfaren minister som Sanner er, hadde sett dette og hadde sagt, i likhet med kunnskapsministeren, at dette er vi nødt til å se på en gang til. Høyre har en helt annen historie på dette enn det Fremskrittspartiet har, og har gjennom det en helt annen forpliktelse til å følge opp dette, også i praksis. Man kan ikke gjennom budsjettprosesser og oppstykket håndtering av viktige samiske institusjoner mellom de ulike departementer risikere at noe så viktig som f.eks. skolen i Hattfjelldal forsvinner, før man har gjort utredninger som skal danne grunnlag for det undervisningstilbudet man skal gi i ettertid. Jeg håper at man i løpet av våren kan finne en løsning på dette, for det må vi. Dette er en skole som vi ikke kan legge ned.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-17:
President! Sosialistisk Venstreparti skal også støtte forslaget.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-17:
På vegne av stortingsrepresentantene Hadia Tajik, Dag Terje Andersen, Fredric Holen Bjørdal, Rigmor Aasrud og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om behovet for et sterkere vern av varslere.