trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Magnus Olsen (Senterpartiet), 2011-04-12:
I løpet av de tre første månedene i 2010 opplevde bergensområdet ifølge Statnett over 1 300 timer hvor en feil ville mørklagt over 40 pst. av byen. Hvis noe hadde skjedd i disse timene, ville konsekvensene for forbrukerne vært store, umiddelbare og uakseptable. Forsyningssituasjonen til bergensområdet må bedres, både av hensyn til dagens usikkerhet og av hensyn til regionens framtidige vekst. Slik det er nå, dekker ikke strømnettet den maksimale etterspørselen etter kraft. På kalde dager brukes det mer strøm i området enn det blir produsert. Hvis det brukes mer enn det dagens hovedledninger inn mot området kan frakte alene, og det blir feil på en av de to hovedlinjene som finnes i dag, må forbrukere kobles fra for å unngå overbelastning og enda mer omfattende og langvarige strømbrudd. Dette må unngås. Infrastrukturen må sikre nok strøm til alle når forbruket er på sitt høyeste. Bedre linjekapasitet må derfor på plass snarest. Vi kan ikke akseptere fare for at Bergen går i svart. Vi må bidra til etablering av ny kraftproduksjon i området. Dermed bidrar vi også til lokal næringsutvikling. En rekke søknader om småkraftverk, med et samlet potensial på rundt 115 GWh, støver nå ned i påvente av ny overføringskapasitet. Statnetts beregninger viser at det vil ta ti–tolv år før spenningsoppgradering er gjennomført. Dette forutsetter at ny krafttilførsel først er på plass. Om så ikke er tilfellet, vil det ta enda lengre tid, siden anleggsarbeidene kun kan gjennomføres i lavlastperioder. Bygger man parallelt i stedet, vil dette gi nye naturinngrep og dermed nye konflikter. Senterpartiet mener at det vil ta uakseptabelt lang tid før dette alternativet kan gjennomføres. Videre mener vi at det til dels er basert på urealistiske forutsetninger. Derfor mener Senterpartiet at kraftlinjen mellom Sima og Samnanger må bygges. Dette er den løsningen som raskest vil bidra til realisering av ny kraftproduksjon. Den er et skritt på veien mot målet om jevnere pris på strøm, en sikker kraftforsyning og muligheter for økonomisk vekst og økt velferd for folk flest. Det er god senterpartipolitikk.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Alle regjeringspartienes representanter har i sine innlegg vektlagt CCS som et viktig redskap i verdensdugnaden med tanke på klimaet. Statsråden sa at rensing er sentralt i regjeringens politikk, men statsråden sa også at det vi er i gang med på Mongstad, har ingen gjort før oss. Nei, det er ingen som har gjort dette før oss, og derfor var det en månelanding, men en månelanding er det usikkerhet ved. Statsråden har i replikkordskiftet nå vektlagt teknologiløsninger, men mitt spørsmål går på om statsråden tror at vi har renset Mongstad innen 2020.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Jeg legger til grunn at statsråden mener at han og regjeringen har det overordnede ansvar når det gjelder tilgang på energi, deriblant forsyningssikkerheten. Statsråden sa i sitt innlegg at regjeringen leverer politikk på alle de viktige områdene. Regjeringen kjenner variablene. NVE sier at i uke 13 hadde vi 21,4 pst. under normal magasinfylling. Mitt spørsmål er da: Hvilke nye tiltak har statsråden i ermet som ansvarlig statsråd for forsyningssikkerheten i Norge?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Jeg skjønner at Kristelig Folkeparti med dette forslaget treffer en øm tå hos representanten Serigstad Valen, siden han har behov for å fyre av kraftsalve etter kraftsalve. Kristelig Folkeparti er handlingskraftig. Det var altså Kristelig Folkeparti under Bondevik-regjeringen som etablerte Enova. Det var Kristelig Folkeparti i regjering som tok initiativ til grønne sertifikater i 2002–2003. Det var Kristelig Folkeparti, med Høyre og Venstre i klimaforliket 2007, som presset tidligere statsråd Åslaug Haga til å oppta forhandlingene om grønne sertifikater. Det var Kristelig Folkeparti i regjering som satte vindkraftmål – 3 TWh. Vi var nesten 50 pst. på vei da vi gikk ut av regjeringslokalene i 2005. SV i regjering har skrinlagt dette målet. Ja, når vi mener at politikken blir uthulet, er Kristelig Folkeparti handlingskraftige også. Vi valgte da å gå ut av regjering for å stå for politikken vår. Det gjorde vi i 2001, til forskjell fra SV, som brøt sitt løfte til velgerne om rensing av alle gasskraftverk fra dag én, da de i 2006 inngikk avtalen mellom staten og Statoil. De brøt den samme avtalen i 2009, og de gjør det i salen i dag når det gjelder endringen i utslippstillatelsen, der det nå heter at 2014 er passé, og det er normal industripraksis som legges til grunn. Man må jo spørre når «normal industripraksis» har reddet klimaet: Er det ikke politikere som har hatt en visjon, som har vært med på å redde klimaet – og så har industrien blitt med på lasset?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-12:
Mye er sagt i denne saken allerede, så jeg tar ordet bare til en kort stemmeforklaring. Jeg vil benytte anledningen til å berømme merknadene fra Kristelig Folkeparti i innstillingen. Hadde Venstre sittet i komiteen, hadde vi stått sammen om dette. Vi stemmer følgelig for forslagene fra Kristelig Folkeparti i innstillingen. Kort oppsummert: Venstre står selvsagt fast på rensing på Mongstad og Kårstø, og vi står fast på rensing fra dag én på nye anlegg.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-12:
Jeg vil først takke saksordføreren for en veldig grundig redegjørelse. Så vil jeg takke representanter fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti som fremmer forslagene fra Venstre i innstillingen her i dag. Jeg merker meg at regjeringspartiene støtter intensjonen i forslagene, og det er vel dessverre så langt de kan gå. Jeg håper den nye statsråden kan gi noen positive signaler her i dag. Som vi har skrevet i representantforslaget, står bygninger for om lag 40 pst. av verdens energiforbruk, og store kutt i energiforbruket i bygninger vil ha store positive konsekvenser for miljøet. Det har i Europa lenge vært fokusert på energieffektive hus. De siste årene har interessen for hus som genererer mer energi enn de forbruker, nemlig plusshus, blomstret opp. Det er bygd slike hus bl.a. i Tyskland og Østerrike. EU-parlamentet har foreslått at alle nybygg fra 2019 skal produsere mer energi enn de forbruker, slik også representanten Olsen var inne på. Norge er blant de landene hvor energiforbruket i bygninger er høyest. Slik sett er Norge også et av landene som har mest å tjene på energieffektiviseringstiltak i byggesektoren. En forutsetning ved norske plusshus er at bygningskroppen er så energieffektiv som mulig. Ved hjelp av god isolasjon, høy tetthet og intelligente ventilasjonsløsninger er det mulig å ta oppvarmingsbehovet ned til et minimum. I tillegg vil varmegjenvinningsløsninger for ventilasjonsluften og gråvannet, kreative løsninger for best mulig å utnytte dagslys og bruk av kun svært energieffektive elektriske apparater gjøre at bygningen bare trenger å generere en svært begrenset mengde energi. Vi i Venstre vil påpeke at med en kombinasjon av svært energieffektive bygg, solfangere og varmepumper til oppvarming, samt små vindturbiner og solcellepaneler til elektrisitetsgenerering, vil det være fullt mulig å bygge plusshus de fleste steder langs kysten, opp til et godt stykke inn i Nord-Norge. Også i innlandet vil det finnes steder som er godt egnet for plusshus, men her vil den kalde vinteren kunne være en utfordring. Langt nord i landet byr det lave antallet soltimer også på en stor utfordring. Enova, det statlige organet som gir økonomisk støtte til energieffektivisering og fornybar energiproduksjon, har i dag støttesystemer for bygging av energieffektive bygninger, men de støtter ikke private husholdninger. For å motivere til bygging av mer energieffektive hus i alle byggkategorier burde denne ordningen gjelde alle typer bygninger, på samme måte som det finnes støtteordninger for fornybar oppvarming for alle de forskjellige bygningskategoriene. Til slutt: Det er fullt mulig å bygge plusshus i Norge. Samtidig finnes det en rekke løsninger for energieffektivisering og energiproduksjon som kan implementeres i den eksisterende byggmassen, og som burde benyttes i nybygg også på steder hvor forholdene ikke ligger til rette for bygging av plusshus. Tatt i betraktning bygningers lange levetid vil den eksisterende byggmassen være med oss langt inn i fremtiden. Da er det viktig at det gjennomføres tiltak for å sikre at energibruken i disse bygningene blir så lav som mulig.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-12:
I forlengelsen av forrige spørsmål: For å ta ut energipotensialet i norske bygg er vi avhengig av at staten tar et større ansvar og går inn med konkrete virkemidler, slik vi ser det. Et eksempel på det er at staten kan gi kommunene dispensasjon fra plan- og bygningsloven, slik at kommunene kan stille strengere krav til utbyggerne og prosjekter og nybygg enn det som i dag ligger i teknisk standard. Er statsråden åpen for et slikt forslag?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-12:
Jeg har prøvd å avgi stemme.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
For å gjøre det helt klart: Vi anslår at teknologikvalifiseringsløpet kommer til å ta tre år. Hvis det tar kortere tid, så er det til glede for prosjektet og vil muliggjøre en kjappere realisering. Som jeg også sa i innlegget mitt, mener jeg det er naturlig – med det arbeidet Gassnova nå skal gjøre – at man går bredt ut, kvalitetssikrer alle interessante prosjekter, alle interessante teknologier, og ser hva som er mulig å få til. Det som imidlertid ligger fast, er at Mongstad skal gjennomføres. Eventuelle andre prosjekter vil i så fall komme i tillegg til prosjektet på Mongstad.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Jeg er usikker på om det jeg sa var veldig uklart, men jeg tar det én gang til: Det som ligger fast, er at vi nå går inn i en periode på opptil tre år der vi skal kvalifisere ulike teknologier. Noe av det arbeidet kommer til å skje på Mongstad, på testsenteret, og med de aktørene som allerede er kjent der. Så kommer Gassnova til å få et mandat der jeg sier at det er naturlig, og det er i tråd med en enstemmig innstilling fra komiteen, at man går bredt ut for å se hvilke teknologier som finnes i markedet, om de holder det de lover, og om det er noen av de teknologiene som det er naturlig å gå videre med. Det vil i så fall være noe som regjeringen kommer til å ta opp og melde tilbake til Stortinget i en egen sak. Det som ligger fast, er at Mongstad skal gjennomføres, og at eventuelle anlegg som skal gjennomføres utover det, kommer i tillegg til og ikke i stedet for Mongstad.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Aller først hadde det vært hyggelig om representanten Astrup ikke hadde lagt ord i munnen på meg, for jeg mente ikke å si det som han sa at jeg hadde sagt. Jeg mener at vi nå går inn i et arbeid der vi skal kvalifisere en teknologi, og noe av det arbeidet skal skje på Mongstad. Vi vet at det skjer andre ting andre steder i verden. Det ville vært veldig rart om vi ikke trekker den kunnskapen inn i det videre arbeidet og i de beslutningsprosessene som skal gå i Norge. Når det gjelder hva som er grensen for den endelige kostnaden: Vel, den grensen er det Stortinget som kommer til å trekke. Regjeringen har sagt at vi skal legge fram et beslutningsgrunnlag for Stortinget i 2016, slik som det ser ut i dag. Da vil det være opp til Stortinget å si om man ønsker å gjennomføre det eller ikke. Det er Stortinget som er bevilgende myndighet. Vårt mål er selvsagt helt klart, og det er å få ned prisen. For dette er nødt til å være anvendelig ikke bare i Norge, men også i andre deler av verden. La meg avslutte med å si at det kan godt hende,(presidenten klubber) som komiteen nå innstiller, at det blir en høyere pris på … (presidenten klubber)
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
For å ta det første først: Jeg håper vi nå er enige om hva jeg sa og ikke. Det er faktisk opp til enhver å søke om å bygge gasskraftverk i Norge. Det er denne regjeringen for, så lenge man renser fra dag én. Det vi har forpliktet oss til å være med og finansiere, derimot, er gjennomføringen av testsenteret og kvalifiseringsprogrammet på Mongstad. Utover det har jeg nå varslet at Gassnova kommer til å gå inn i sitt videre arbeid med et bredt mandat, et bredt tilfang av teknologier, og det er kunnskap som vi alle har nytte av. Når det så gjelder mine og regjeringens målsettinger med Mongstad, er det å gjennomføre prosjektet. Det er Stortinget som skal ta den store og endelige vurderingen på grunnlag av et beslutningsgrunnlag som vi ennå ikke har. Ambisjonen min er å få ned prisen, og så må vi vurdere når vi er der, hva som er forsvarlig eller ikke. Det kan hende at det er en sum som er forsvarlig, hvis det betyr at vi løser de globale klimautfordringene. Hvis man kunne løse Mongstad, er det i hvert fall gjenstand for nærmere debatt.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Det vi nå melder, er at vi skal legge et beslutningsgrunnlag fram for Stortinget i 2016. Så må det vedtas å bli bygd, og så må vi gjennomføre et fullskalaprosjekt. Men for å legge det helt på plass: Vår klare ambisjon og vårt klare mål er at dette anlegget skal bygges, at det skal bygges på Mongstad, og at det skal bygges så fort som overhodet mulig.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Jeg skal gjøre nok et forsøk på å forklare posisjonen vår for representanten Astrup, og må vel samtidig beklage at det åpenbart er uklart det som ble sagt. Men det Stortinget har kommentert, og det regjeringen har kommentert, er altså bygging av testsenteret på Mongstad. Det er nå et løp for å arbeide fram et beslutningsgrunnlag for et fullskala renseanlegg på Mongstad, og det er en ambisjon om å bygge et fullskala renseanlegg på Mongstad. Så vil Gassnova i tillegg få et mandat. Jeg har i dag varslet at vi kommer til å se hen til de samlede merknadene fra komiteen, som betyr at man kommer til å gå ut bredt for å se hvilke teknologier, i tillegg til dem vi tester ut og driver framover på Mongstad, som det kan være aktuelt å benytte. Jeg har ikke nevnt aktører ved navn, men det er klart, sett fra mitt perspektiv, at Siemens er en interessant aktør i så måte. I tillegg til det skjer det jo andre interessante ting rundt omkring i verden som jeg tror det er interessant for Norge, for Gassnova, å holde et øye med, for å benytte seg av den kunnskapen som akkumuleres på global basis. Det vi imidlertid har sagt at vi skal betale for å drive framover, og som Stortinget har kommentert, og sluttet seg til, er det som skjer på Mongstad. Så eventuelle prosjekt som kommer i tillegg til Mongstad, har vi altså ikke sagt at vi kommer til å betale for. Det vil i så fall kreve en bevilgning og et ønske om det fra Stortingets side. I den anledning er det jo verdt å legge merke til at heller ikke opposisjonen fremmer forslag i tilknytning til denne innstillingen om at så skal skje.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Som statsråd har jeg aldri sagt at vi skal kutte kablene til utlandet. Jeg vil anta at representanten refererer til en uttalelse som sto i avisen i 2006 – som altså er fem år tilbake i tid – og i den grad jeg som statsråd er nødt til å si at jeg er uenig med meg selv som stortingsrepresentant, så måtte det være på akkurat det punktet. Når det er sagt, synes jeg også at vi alle sammen skal være åpne for og ærlige på at dette ikke minst er et spørsmål om dosering. Det er ikke uinteressant om vi har ti forbindelser til utlandet, eller om vi har 100 forbindelser til utlandet. Det er også et spørsmål om hvilken infrastruktur vi er villig til å bygge ut i bakkant av disse utenlandsforbindelsene, og hvilke formål det er vi skal tjene. Men bare la meg slå fast kategorisk: Forsyningssikkerhet er noe denne regjeringen aldri kommer til å gamble med.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
La meg starte med å si at det er en svært viktig problemstilling som representanten Solvik-Olsen reiser, og at det kanskje er litt utakknemlig å skulle forsøke å svare fyllestgjørende på det i løpet av 1 minutt i et replikkordskifte. Men utgangspunktet mitt når vi går inn i de debattene – og da vil jeg også si at dette er ting som vi får anledning til å diskutere bredt i Stortinget – det er jo at det er norske hensyn som er nødt til å ivaretas, det er våre behov for forsyningssikkerhet, det er våre behov for å ha god tilgang på kraft til forbrukere og industri, og det er å sikre kraftprodusenter stødige og gode rammevilkår som sikrer nødvendige investeringer, og så byr vår reguleringskapasitet på en del spennende muligheter knyttet opp mot land i Europa som har helt andre utfordringer. Men vi er nødt til å vite hva vi gjør, og gå stegvis framover.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Vi kjenner variablene, det er helt korrekt, men det er ikke alle variablene vi kontrollerer. Og nedbørsmengden i de delene av landet der vi har magasin og kraftproduksjon, er én av de variablene vi ikke er i stand til å kontrollere. Det hadde vært fristende å ha den kontrollen, men foreløpig er det ingen som har fremmet konstruktive forslag til hvordan det rett og slett skal oppnås. Så vårt svar på det er selvsagt å gjøre det norske kraftforsyningssystemet mindre avhengig av variasjoner i nedbør, selv om jeg tror at vi i et system som vårt, er nødt til å akseptere at kraftproduksjonen varierer mellom våtår og tørrår. Stort sett er vårt vannkraftsystem en stor glede og en stor styrke for det norske samfunnet. Og da dreier det seg om de tingene jeg snakket om: økt overføringskapasitet, økt produksjon og et økt fokus på hvordan vi forvalter de ressursene og bruker den strømmen vi allerede har.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Først må jeg få korrigere representanten Solvik-Olsen på det siste. Det er ikke som en konsekvens av en feilslått energipolitikk at vi nå har lav fyllingsgrad i magasinene våre. Det er på grunn av kombinasjonen lite nedbør og svært mye kulde, og dermed et litt for høyt forbruk. Så regner jeg med at heller ikke Solvik-Olsen har som utgangspunkt i denne debatten at det er et mål i seg selv å skru på de mobile gasskraftverkene. Man kan si hva man vil, men de forurenser noe mer enn vanlig og har lav virkningsgrad. Så det er noe som vi er nødt til å prøve å unngå. Det er feil at vi stenger ned industrien. Vi bruker muligheten til å kjøpe energiopsjoner. I situasjoner der alternativet er rasjonering, altså tvungen nedstengning, er reglene slik i dag at vi har mulighet til å kjøre denne reservekapasiteten. Jeg håper at vi slipper å gjøre det, at vi får et forsyningssystem som er robust nok til at slike situasjoner ikke oppstår. Skulle vi imidlertid komme dit, vil vi selvsagt alltid diskutere formålstjeneligheten ved inngangsetting, men politikken ligger altså fast, ikke endringer …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Aller først til dette med lik pris. Jeg synes det er et unaturlig utgangspunkt ikke å skulle ha som mål at vi skal ha lik pris og lik forsyningssikkerhet i dette landet. Hvis Høyre mener det er feil, ser jeg fram til at man presenterer årsaken til at man ønsker ulik pris, hvor man i så fall ønsker at folk skal betale mer, og hvorfor man mener at det er riktig. Jeg mener at Norge er en nasjon der vi bør tilstrebe å ha et velfungerende elmarked. Det var for øvrig Senterpartiet som innførte dette elmarkedet. Når det gjelder avklaring av fornybardirektivet, er det vår målsetting at det skal være klart slik at det kan synkroniseres med innføringen av de grønne sertifikatene, dvs. at alle nødvendige vedtak er fattet, ratifisert og i orden til 1. januar 2012.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Jeg har et par korte merknader til representanten Solvik-Olsen. Det er først og fremst knyttet til AMS, som Fremskrittspartiet visstnok skal være positive til, men som jeg opplever at man underkjenner potensialet i. Det kan jo være greit at man har sannhetsvitner på det. Jeg tror at potensialet for AMS er langt større og går mye videre enn det Solvik-Olsen her refererer til – altså 50 kr i året. For det første kommer det jo veldig an på folk selv. Det er ikke et påbud, men en mulighet til å få kontroll over egen strømregning og eget strømforbruk på en helt annen måte enn i dag. Det tror jeg er grunnleggende positivt. Det vil gi incitament til at man tenker seg om. Kanskje enda viktigere er konsekvensene knyttet til nettleie. Hvis du får et velfungerende AMS-system, både i næringslivet og i private husholdninger, vil du oppnå to effekter. For det første utnytter du eksisterende infrastruktur bedre. Det gjør behovet for nye investeringer mindre, noe som igjen selvsagt sparer kostnader for samfunnet, og dermed for forbruker. I tillegg vil du ha den effekten at hvis du reduserer topplasten, reduserer du også strømtapet i nettet, som igjen vil gi akkurat den samme effekten. Fasit er at jeg tror at AMS rett og slett har et potensial utover det Fremskrittspartiet ga uttrykk for fra denne talerstolen. Jeg tror rett og slett at dette kunne vært – ikke hele svaret, men – en ganske viktig bit av den totale kaka når det gjelder hvordan vi skal møte disse utfordringene i framtiden. Når det gjelder bostøtte, skal jeg nøye meg med å si at her leverer regjeringen varene. Man fattet vedtak i Stortinget i vinter. Jeg var saksordfører for den saken. Folk fikk disse pengene da strømregningen kom, og jeg vil si at det er interessant at opposisjonen allerede før jul var klar over at både vær- og føreforhold kom til å bli av en sånn karakter at det kom til å bli behov for denne bostøtten. Men da vi hadde fått konstatert faktum, leverte vi altså når behovet var der. Så kan vi i hvert fall være enige om at det er bra, det er vår jobb, og i dette tilfellet er jobben gjort.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Aller først: Når det gjaldt kritikken jeg refererte til, var det ikke dermed sagt at den kom fra Fremskrittspartiet og Solvik-Olsen. Jeg bare refererer til en generell debatt i samfunnet der man fra mange hold problematiserer de stadig strengere kravene som regjeringen stiller til energieffektivitet i hus, og følgelig også de kravene som stilles til kompetanse og gjennomføringsmuligheter for dem som skal bygge dem, og at mange setter spørsmålstegn ved kostnadene. Så presiserte jeg at det ikke er det samme som at vi ikke skal gjennomføre det, men det er åpenbart en debatt. Så er det slik at å gi statsstøtte i seg selv ikke er noe mål, det er et virkemiddel for å oppnå de målene man ønsker. Når det gjelder vedovner, er min analyse at det er et velfungerende marked. Da er det ikke noe poeng å gå inn og gi statsstøtte der. Enova har en oppgave med å introdusere nye teknologier og gjøre det til en del av et velfungerende marked. Ellers bør vi ha et mål om mest mulig kostnadseffektiv bruk av skattekronene.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Jeg er litt usikker på hvor Solvik-Olsen vil hen, rett og slett fordi han prøver å gjøre avveininger mellom sparing og effektivitet på den ene siden og nye markeder og ny teknologi på den andre siden til et motsetningsforhold der man er nødt til å velge, og si enten–eller. Det er ikke jeg enig i. Enova skal gjøre begge deler. De skal i hovedsak sørge for at vi får mest mulig igjen for skattekronene våre, og så skal de bidra til at man utvikler nye marked og får på plass nye teknologier. Både luft-til-luft varmepumper, som representanten refererte til, og vedovner er velfungerende markeder, og det omsettes for store beløp og i stort antall hvert eneste år. Det er noe som folk flest åpenbart – og heldigvis – har råd til, og det er fornuftig. Skulle vi virkelig ødelagt de markedene, skulle vi jo nå sagt at vi vurderer å innføre en støtteordning for dette. Det ville sannsynligvis vært den mest effektive stopperen for at noen hadde kommet til å kjøpe en varmepumpe i morgen.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Til spørsmålet om vi skal utløse potensialet: Ja, jeg mener at vi er nødt til å være offensive på det viset at vi utvikler nye teknologier, får ned inngangsprisen, på sikt gjør det mulig å ta i bruk løsninger som i dag kanskje ligger litt foran, også for vanlige forbrukere. Men jeg tror også det er viktig å være klar over at det nok kan komme til å ta noe tid. Er virkemiddelapparatet vårt godt nok? På generell basis tror jeg at jeg vil svare slik at vi alltid må være åpne for å diskutere virkemiddelapparatet vårt i tråd med «tida og tilhøva», for å sitere fjelloven. Det er nødt til å være slik at vi hele tiden justerer det etter kart og terreng, og sørge for at det er optimaliserte forhold til de målene vi ønsker å oppnå. Nå skal vi inn i en prosess med Enova for å skrive et nytt oppdragsbrev og et nytt målbrev, og da er dette den typen debatter og den typen innspill som selvsagt vil være med.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Jeg er alltid åpen for gode forslag, men jeg ber om forståelse for at jeg ikke er villig til å kvittere ut støtte til dette forslaget over bordet. Det kommer til å være et innspill som jeg vil betrakte som interessant, og som jeg kommer til å ta med meg framover. Representanten Tenden peker på noe som jeg tror kanskje er vel så effektivt som tilskudd hvis målet er energieffektivisering og lavere energibruk, og det er jo den rollen staten har som regulatorisk myndighet, der man stiller krav og bestemmer spillereglene. Det har denne regjeringen gjort, bl.a. gjennom nye tekniske forskrifter. Jeg har også tidligere i denne debatten redegjort for de avveiningene som jeg mener det er viktig å ha med seg inn i et sånt bilde.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-04-12:
Min bemerkning om at det er mange som har lært mye, er en positiv invitt som går begge veier. Det er flere, mener jeg, som har behov for å lære mye, som et resultat av denne saken. Når det gjelder det behovet for informasjon som komiteen mener å ha, skal selvsagt departementet stille opp med den informasjonen som komiteen spør etter.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Regjeringa og Stoltenbergs månelandingsprosjekt, som blei annonsert med brask og bram under nyttårstalen i 2007, har møtt store utfordringar og framstår meir og meir som ugjennomførleg både teknisk og økonomisk. Enkelte har sågar karakterisert det som eit gedigent politisk mageplask. At utfordringane ville bli store, visste ein på førehand, men når prosjektet ikkje er gjennomførbart innanfor dei gitte rammene, bør ein begynne å sjå etter andre alternativ. Når SINTEFs konserndirektør, Torstein Haarberg, i Adresseavisen 13. november 2010 seier at regjeringa bør droppe planane om eit fullskala CO2-reinseanlegg på Mongstad, og at prosjektet kan gjerast betre og billigare i Midt-Noreg, bør ein lytte til rådet. Haarberg kjenner teknologien, da det ved SINTEF blir forska på nettopp den reinseteknologien som er tenkt nytta ved gasskraftverket på Mongstad. SINTEF-sjefen seier at ein knapt finn ein dyrare stad å byggje fullskala reinseanlegg enn akkurat Mongstad. Det må vere lov å setje spørsmålsteikn ved klokskapen i å byggje det første fullskala fangstanlegget for CO2 frå gasskraft på ein stad der det samtidig er ei rekkje faktorar som gjer det både teknologisk komplisert og svært dyrt. Lat meg understreke at det er tverrpolitisk einigheit om at teknologisenteret – TCN – som vil vere eit svært viktig og nødvendig bidrag på veg mot ei teknologisk løysing, blir realisert. Representanten Torve misforstår når ho meiner at å flytte Mongstad-prosjektet betyr at teknologisenteret ikkje skal realiserast. Men slik saka står no, ville det mest fornuftige vere å flytte månelandingsprosjektet til Elnesvågen i Møre og Romsdal. Der står Industrikraft Møre klar til å byggje, og Siemens lovar reinseteknologien på plass på vilkår av «no cure, no pay agreement». Sist, men ikkje minst, trengst straumen desperat i dette området. Eit anlegg i Elnesvågen kan stå ferdig før ein har fått teke det fyrste spadetaket på Mongstad, så no bør regjeringa og statsråden kjenne si besøkstid og bidra til at eit gasskraftverk med full CO2-reinsing blir bygd der det er mogleg, og der behovet er størst. Eg fekk i dag mail frå elleve ordførarar på Nordmøre, der dei ber om at prosjektet Ironman blir gitt moglegheit til realisering. Dette vil gi 120 arbeidsplassar på Nordmøre. Det kan dei nok sjå langt etter med energipolitikken til denne regjeringa, sjølv med ein trønder som statsråd.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Representantforslaget vi behandlar i dag, er eit viktig og tidsaktuelt tema som regjeringa i altfor lang tid har ignorert. Resultatet av dette ser vi i rekordlåge vassmagasin og like rekordhøge straumprisar, trass i for høgt importvolum frå våre naboland. Når statsråden seier at tomme magasin ikkje er eit utslag av feilslått politikk, er det fullstendig feil, for dei låge og tomme magasina er eit eksempel på manglande eigenproduksjon innafor grensene, spesielt i Midt-Noreg. At regjeringa inntil nyleg fann det uaktuelt å kome med ei energimelding til Stortinget, viser denne regjeringas mangel på rammevilkår for næringslivet og konsekvensane av det. Arbeidet med meldinga burde ha kome langt tidlegare, slik at nødvendige tiltak kunne setjast inn for å bøte på straumkrisa denne regjeringa har skapt. Då held det ikkje at representantar frå SV finn våre kritiske innlegg såkalla surmaga og grinete. Det seier meir om SVs evne og vilje til å gå inn og ta vare på industriarbeidsplassane som vi har, noko vi berre må konstatere at dei har vore lite opptekne av, trass i at vi eksempelvis har den reinast produserte aluminiumen i verda basert på vasskraft. Kristin Halvorsen uttalte følgjande til NTB 4. januar 2003, som også representanten Hjemdal var inne på: «Nå må vi gå skikkelig gjennom energiloven, for det som nå skjer er jo at den kaldeste høyrepolitikken slår rett inn i stuene til folk.» Aldri har utfordringane vore større, etter at SV har sete i regjering i snart seks år. Så kvar er SV sine løysingar for dette no? Arbeidsplassar går tapt, og talet på fattige er rekordhøgt. Den relative prisen er betydeleg høgare no enn då Halvorsen indignert slo til verbalt. Derfor er det umåteleg viktig at regjeringa tek inn over seg dei grunnleggjande utfordringane i kraftmarknaden, nemleg mangel på ny produksjon, mangel på overføringsliner og stadig aukande energiforbruk. Noreg treng no ein forpliktande plan for å sikre forsyningssikkerheita for straum og hindre framtidige kraftkriser. Fleire vintersesongar med ein anstrengjande kraftsituasjon og høge straumprisar krev politisk handlekraft. Først og fremst må det byggjast ut meir kraftproduksjon, nye kraftliner som tek ut flaksehalsar i kraftsystemet, og sterkare satsing på energieffektivisering, spesielt i byggsektoren. Stat og fylke er jo dei største byggherrane, så det handlar kanskje om å begynne i sin eigen bakhage. Så representanten Serigstad Valen har store moglegheiter. Spørsmålet er berre om dei blir effektuerte. Når enkelte peikar på at dei såkalla intelligente straummålarane skal gi eit viktig bidrag til å redusere energiutfordringane, er det ei sanning med visse modifikasjonar. Dei vil bidra til å redusere effekttoppar, men ikkje totalforbruk dersom dei fungerer etter intensjonane – og det er ein føresetnad – men det er det fleire av energiselskapa som har uttrykt skepsis til.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
For eit par veker sidan var eg saman med tre andre stortingsrepresentantar på synfaring ved industrianlegga på Mongstad. Det er imponerande å koma dit og sjå dette mangfaldige og høgteknologiske industriområdet, som kvar bidige dag året rundt bidreg sterkt til verdiskaping og arbeidsplassar både i Hordaland og i landet elles. På besøkslista stod også Technology Centre Mongstad. I dag handsamar me Meld. St. 9 om fullskala CO2-fangst. Men saka har òg i seg ein grundig omtale av teknologisenteret, og eg vil nytta høvet til nettopp å peika på det fantastiske og innovative prosjektet som TCM er. Eg har ofte undra meg over den kritikken som har kome mot dette prosjektet. Eg meiner denne kritikken har vore heilt ufortent, og at han ofte har vitna om kunnskapsløyse og i enkelte tilfelle billig retorikk. Det har vorte framstilt som om det å innhenta kunnskap og prøva ut ny teknologi, som me no er i ferd med å gjera på Mongstad, er heilt forgjeves og mislukka. Det er ikkje noko som kan vera fjernare frå sanninga. At det ofte er media som kjem med denne kritikken, er uforståeleg, i alle fall for meg. Me byggjer dette senteret fordi me ønskjer å gå føre i kampen mot klimaendringane og utfordringane knytte til å dekkja energibehovet i verda. Dette er fundamentet for satsing på fangst og lagring av CO2. Gjennom kunnskap og erfaring opparbeidd frå eigne prosjekt vil me i Noreg kunna vera eit føregangsland i denne samanhengen. TCM er det største senteret i verda for testing og forbetring av CO2-fangstteknologi. Når det no vert brukt 5 200 mill. kr – eller om det no skulle verta sånn som representanten Astrup antyda tidlegare: 6 500 mill. kr – til dette prosjektet, ja, så må vel det vera den største og djervaste miljøteknologisatsinga i vår del av verda. Eg er derfor glad for at komiteen i sine merknader understrekar den sentrale rolla TCM har i å utvikla kommersiell CO2-reinseteknologi. Den teknologien som no vert utvikla, skal vera ein nøkkel i kampen mot CO2-utslepp – ikkje berre i Noreg, men i heile verda. Lat oss alle hjelpa dei i å lukkast med det.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Eg vil beklaga overfor representanten Solvik-Olsen dersom eg her har fyrt opp for mykje. Eg har litt meir perifert følgt debattar her om Mongstad tidlegare, og då har det vore ei litt anna stemning. Mitt poeng her var, og det sa eg òg, at når det vert satsa så mykje på eit miljøteknologiprosjekt, må me alle vera med og hjelpa det fram og gjera det godt, nettopp òg fordi det vert brukt så mykje pengar. Eg er klar over at 5,2 mrd. kr er veldig mykje pengar, og 6,5 mrd. kr er jo endå meir pengar. Det ser eg. Det som liksom var mi hovudsak, var å rosa komiteen for at dei er samla i merknadene om at TCM er veldig bra. Det synest eg er ei kjempegreie.
Tove Linnea Brandvik (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Fullskalarensing av varmekraftverket på Mongstad er et løft for industriell forskning uten sidestykke i Norge. Dette er et prosjekt som jeg har fulgt veldig tett gjennom de ulike fasene og under ulike regjeringer. Da jeg var ordfører i vertskommunen, var dette en stor del av min arbeidsdag. Framdrift for å finne løsninger for teknologiutvikling og sikring av eksisterende industri kom først med Stoltenberg I. Raffineriet på Mongstad har over tid vært Norges største utslippspunkt for CO2. Raffineriet, før varmekraftverket ble bygd, baserte seg delvis på teknologi utviklet på tidlig 1970-tall. Et raffineri bruker mye energi i produksjonen, mye i form av varme. Mongstad produserte varmen i oljefyrte kjeler. Gasskraftverk som produserer elektrisk kraft, har et relativt hyggelig «avfallsprodukt», og det er varme – raust med varme. Ved ombyggingen av Mongstad ble de gamle oljefyrte kjelene erstattet med varme fra energiverket. Energiverket leverer energi til raffineriet, både i form av elektrisk kraft og varme, og det leverer strøm til Gjøa og inn på det lokale nettet. Energiverket er nå i drift, slik at det kan levere røykgass til TCM. Den røykgassen kan være av ulik kvalitet, med høyt innhold av CO2 og med lavt innhold av CO2. Det gjør det svært godt egnet til forskning. Prosjektet gjennomføres i det man betegner som et varmt anlegg – det er i drift. Det gir særlige utfordringer som man er nødt til å håndtere underveis. For å nå de overordnede målene om reduksjon av CO2-utslipp globalt er det avgjørende å finne teknologier som kan benyttes i eksisterende anlegg. Anslagene fra IEA er et behov for ca. 3 000 fullskala renseanlegg for CO2 innen 2050. Mange av disse må nødvendigvis bygges på eksisterende kull- og gasskraftverk. Det er derfor det må utvikles løsninger som enkelt kan bygges inn i kraftverk som er i drift. Høyresiden ønsker nå å vurdere å flytte fullskalarensingen etter prinsippet «no cure – no pay» og billigste løsning. De argumenterer for at det vil bli billigere å gjøre dette på nye anlegg. Ja, mye mulig det, men gjør vi det, så mister vi viktig kunnskap om hvordan dette kan løses for anlegg som er i drift, og det er de som må renses. Høyresidens utspill om å flytte fullskalaprosjektet bryter opp kompetansemiljøet som nå bygges opp rundt TCM, hvor forskning og industribyggingen ikke bare organisatorisk, men faktisk fysisk er samlokalisert for en gangs skyld. Lokalt vil jeg påpeke at man allerede har tegnet avtaler om bruk av CO2 for industriell utvikling, og det er for å gjøre CO2 om fra avfall og et problem til en industriell ressurs. Hvis vi flytter fullskalarensingen, mister Norge de positive ringvirkningene. Det er derfor fullskala renseprosjektet må gjennomføres på Mongstad. Det er da man bruker de store pengene på de store utfordringene, der det monner mest.
Tove Linnea Brandvik (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Jeg ønsker å benytte anledningen til å gi en liten tilbakemelding til representanten Astrup når det gjelder hva man skal gjøre med utvikling av prototyper. Så langt som man har klart å oppfatte, har alle bekreftet at det er langt mer krevende å bygge dette i et varmt anlegg, altså i et anlegg som er i drift, og nettopp derfor er det viktig å klare å utvikle teknologi i den type anlegg som er rimelig nok til at man kan få implementert den på verk rundt omkring i verden som allerede er i drift. Jeg synes faktisk at representanten Astrup gir den begrunnelsen veldig godt selv. Det bygges i dag ett kraftverk i Kina per dag. Skal vi komme i mål med de framtidige løsningene for å få renset dette her, er det faktisk et stort poeng å klare å rense dem også. Det er vel kanskje den teknologien Norge først og fremst er nødt til å sikre at vi klarer å løse. Jeg setter veldig stor pris på at det er så stor støtte til Mongstad. Det er sånn at jeg begynte med Mongstad allerede i 2004–2005. Dette har ikke vært en enkel jobb når det gjelder å sikre rensing og sikre teknologiutvikling. Så det å ha et enstemmig storting bak prosjektet gleder en gasskraftforkjemper.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
En stabil og sikker forsyning av kraft er helt sentralt – både for husholdninger og for næringslivet. For Arbeiderpartiet og regjeringen er forsyningssikkerhet en viktig bærebjelke i energipolitikken. Forsyningssikkerhet kommer også opp i en av sakene vi skal diskutere senere i kveld, nemlig Hardangersaken. Denne vinteren har vi hatt, og har fortsatt, en vanskelig situasjon i kraftmarkedet. Vi har hatt lav fyllingsgrad i vannmagasinene og kaldt vær. Arbeiderpartiets og regjeringens politikk for å bedre situasjonen i kraftmarkedet er tredelt: Vi må produsere mer strøm. Vi må ruste opp kraftlinjenettet og bygge nye kraftlinjer. Vi må satse på energiøkonomisering. Regjeringens satsing på automatisk måleravlesning er også et positivt bidrag. Når det gjelder å produsere mer kraft i Norge, vil jeg særlig trekke fram avtalen med Sverige om grønne sertifikater. Sammen skal vi produsere 26 TWh ny fornybar kraft. Det er et stort bidrag til kraftsituasjonen, og det vil komme Norge til gode. Fra 2006 til 2009 ble det gitt tillatelser til ny produksjon for 6 TWh per år. Det er dobbelt så mye som i forrige periode. Vi har doblet saksbehandlingskapasiteten i NVE, og det vil bidra til kortere saksbehandling i slike saker. NVE har også fått beskjed om å prioritere områder med kraftunderskudd. En styrking av kraftsystemet er helt sentralt for å bedre forsyningssikkerheten. Jeg er derfor veldig glad for at regjeringen har fattet gode vedtak for å få på plass en slik styrking. Kraftlinjen fra Sima til Samnanger i Hordaland skal vi diskutere senere i dag – så nå nøyer jeg meg med å si at den linjen vil styrke kraftsituasjonen i bergensområdet. Regjeringens stadfesting av vedtaket var veldig positivt. I forrige uke fattet regjeringen første delvedtak for kraftlinjen fra Ørskog til Sogndal. Denne kraftlinjen er svært viktig for å bedre kraftsituasjonen i Midt-Norge. For Arbeiderpartiet og regjeringen er det viktig at den linjen kommer på plass så snart som mulig. Regjeringen har satset stort på energieffektivitet. Gjennom Enova har det blitt gitt støtte til prosjekter både i husholdninger og i industrien. Fra 2006 til 2011 er det satt av over 8 mrd. kr til en satsing på energieffektivitet gjennom Enova. Fra 2006 til 2009 har Enova gitt støtte til prosjekter som vil spare inn 8,3 TWh per år. Dette er et utrolig viktig bidrag. Regjeringen har satt ned et utvalg som skal se på den langsiktige utviklingen av energipolitikken i Norge. Utvalget består av representanter fra de relevante aktørene i sektoren og skal se på utviklingen av energisektoren fram mot 2030 og 2050. Basert på utvalgets rapport kommer regjeringen med en stortingsmelding om temaet. Det gir oss anledning til å ta den store debatten om energipolitikken i denne salen. Vi har fått på plass en del viktige vedtak for utvikling av kraftsituasjonen. For Arbeiderpartiet og regjeringen er hensynet til forsyningssikkerhet, gode vilkår både for husholdninger og ikke minst for industrien og målet om én kraftpris i Norge en rettesnor i energipolitikken. Jeg anbefaler herved innstillingen.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Vi har tatt viktige skritt i retning mot en tryggere energiforsyning i bergensområdet. Sikker og stabil tilgang på kraft er viktig både for bosetting og næringsvirksomhet. Bergensområdet er i vekst, og den veksten må storsamfunnet være med på å legge til rette for. Jeg er glad for at regjeringen har fattet et riktig og viktig vedtak for å sikre kraftforsyningen i denne regionen, og for at regjeringen nå har fattet første delvedtak for kraftlinjen fra Ørskog til Sogndal. Denne linjen vil bedre situasjonen også i Midt-Norge. Skal vi løse de utfordringer vi står overfor i kraftsektoren i Norge, krever det mer produksjon av ren kraft, et bedre og sterkere linjenett og satsing på enøktiltak både i industrien og ikke minst i husholdninger. Regjeringen har mangedoblet innsatsen innenfor alle disse tre områdene. Forslagsstillerne ønsket at oppgradering av eksisterende linjenett skulle settes opp mot nye forbindelser i forbindelse med Sima–Samnanger-diskusjonen. Regjeringen har opprettholdt sitt forslag om luftspenn mellom Sima og Samnanger. I NVEs konsesjonsbehandling ble spenningsoppgradering vurdert som et alternativ. NVE konkluderte med at en slik løsning ikke ville være god nok for å sikre forsyningssikkerheten. I departementets avgjørelse av klagesaken i brev av 2. juli 2010 ble spenningsoppgradering gjennomgått som en av flere alternative muligheter til overføringsledning fra Sima til Samnanger. Departementet konkluderte der med at det ikke var et aktuelt alternativ å oppgradere eksisterende ledninger før det foreligger en tredje overføringsledning inn til det området for å sikre forsyningen i anleggsperioden. Det er i dag svært begrensede muligheter til å knytte ny produksjon til nettet i BKK-området. I NVE ligger det meldinger og søknader om småkraftverk med en samlet produksjon på rundt 115 GWh på vent inntil ny overføringskapasitet er etablert. Statnett har videre vurdert at Sima–Samnanger-ledningen kan muliggjøre etablering av 1 TWh fornybar energiproduksjon. Ved en spenningsoppgradering må planer om ny produksjon legges på is i 15 år. Jeg synes det er litt rart at Fremskrittspartiet her går inn for et forslag som ville utsette investeringer i ny kraftproduksjon med 15 år, men dem om det. I utvalgsrapportene kunne vi lese at om vi ikke bygger en ny linje inn til bergensområdet, måtte vi etablert bergensområdet som eget prisområde med tidvis mye høyere pris enn resten av landet. Det er ikke en løsning som verken jeg eller regjeringen er interessert i. For Arbeiderpartiet og regjeringen har det i denne saken vært viktig å sikre en god og stabil kraftforsyning i bergensområdet, at vi ikke skal ha store forskjeller på pris mellom landsdelene i Norge, og at en muliggjør mer produksjon av kraft i bergensområdet. Det sikrer vi med den løsningen vi nå har valgt. Kraftledningen Sima–Samnanger er det alternativet som raskest kan bidra til etablering av ny kraftproduksjon i regionen, og på den måten bidra til lokal næringsutvikling, verdiskaping og ikke minst bosetting. Jeg tar da opp mindretallets forslag.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-04-12:
Det har skapt stor bekymring det ministeren sa om at kablar til utlandet bør kuttast for å sikre Noreg låg nok og lik pris på straum. Vi veit at det er store planar for utbygging av fornybar energi i Noreg. Vi veit at det er eit stort potensial for småkraft og anna kraftutbygging, og vi har sett dei siste to åra at vi er svært avhengige av å ha import frå utlandet for å kunne dekkje innanlandsbehovet. Så mitt spørsmål til statsråden er: Er statsråden villig til både å gamble med vår forsyningstryggleik og til ikkje å utnytte potensialet for produksjon av kraft ved å kutte kablane til utlandet?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-04-12:
Det er godt å høyre at statsråden meiner at det er mange som har lært mykje i denne prosessen, og det er ein positiv invitasjon til forbetring. Under arbeidet i komiteen vart det sendt brev til departementet om å få oversendt fleire rapportar om forsyningssituasjonen i Bergensregionen. I den rapporten frå Troll Power som komiteen fekk oversend, blir det vist til ein tilsvarande rapport frå 2007. Troll Power har gjort fleire utgreiingar, og det er interessant å sjå kva vurderingar som har vorte gjorde tilbake i 2007. Vil statsråden sørgje for at komiteen får dei dokumenta som komiteen har bedt om, deriblant rapporten frå Troll Power til Statoil frå 2007 med nødvendige vedlegg og eventuelt andre relevante dokument i saka?
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Som medlem av kommunal- og forvaltningskomiteen er jeg i en komité som har fokus på energieffektivitet i bygg. Regjeringen og Kommunal- og regionaldepartementet jobber nå med en stortingsmelding om bygningspolitikk, der energieffektivisering er ett av fire prioriterte områder. Energieffektivisering i bygg er trukket fram som et av de viktigste klimatiltakene. Det brukes 80 TWh i bygningsmassen, og fram til 2020 er sparepotensialet beregnet til 10–12 TWh. Jeg vil i mitt innlegg fokusere på lavenergiprogrammet, som også vil ha innvirkning på om vi vil bygge flere plusshus i Norge. Det er et samarbeid mellom byggenæringen og flere statlige etater. De som er med, er Byggenæringens Landsforening, Arkitektbedriftene, Husbanken, Enova, NVE, Statsbygg og Statens byggtekniske etat. Programmet jobber med energieffektivisering i bygg og kompetanseheving i byggenæringen innen feltet. Det er ute i samfunnet et voksende engasjement og mye oppmerksomhet rundt energieffektivisering på grunn av høye strømpriser. I 2009 omsatte byggenæringen for 105 mrd. kr innen nybygg og 86 mrd. kr innen rehabilitering og vedlikehold av bygningsmassen. Gjennom å satse på kompetanseheving i byggenæringen kan man målrettet vri store investeringer til å inkludere energi- og miljøtiltak og dermed legge grunnlaget for en offensiv og god regulering. I klimaforliket heter det: «Partene er enige om at erfaringene med passivhus skal følges opp, og at det skal vurderes å innføre krav om passivhusstandard for alle nybygg innen 2020.» Det er hittil bygget ca. 21 000 passivhus i Europa, de fleste i Tyskland og Østerrike. Vi har allerede mye kunnskap om passivhus og energirehabilitering. Utfordringen er at dette skal bli standard i hele byggenæringen, hvor kunnskap ikke er allmenn og mangel på kunnskap kan bli den største barrieren for å gjennomføre en slik standard. I dag er det anslagsvis 250 000 som jobber i byggenæringen, og mange av disse jobber i små håndverksbedrifter. For å sikre at energieffektiviseringstiltak blir prosjektert og utført riktig, er det avgjørende at det utvikles trygge og robuste tekniske løsninger. Satsingen vår på dette feltet må gjenspeiles i økt satsing på anvisninger, verktøy og øvrig utvikling av kunnskap og dokumentasjon i takt med at energikravene i byggebransjen skjerpes. Dette vil føre til at vi vil få flere plusshus som gir oss energi.