Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Jeg har registrert Arbeiderpartiets leders uttalelser her i dag, som er blitt gjentatt en rekke ganger. Jeg vil derfor åpne med å fastslå følgende: Etter dette forliket mellom Arbeiderpartiet og Regjeringen er Arbeiderpartiet, og Arbeiderpartiet kommer til å bli, det parlamentariske grunnlaget for denne regjeringen – uansett hva Arbeiderpartiet måtte mene i den sammenheng. Jeg registrerer at en rekke representanter fra regjeringspartiene og venstresiden i norsk politikk i dag har vært på talerstolen og vært meget tilfredse med at nesten 20 pst. av Norges befolkning er satt på sidelinjen i norsk politikk, altså Fremskrittspartiet. Det registrerer jeg med interesse, for det legger en viss mal for videre føringer i politikken i nasjonalforsamlingen overfor denne regjeringen. Jeg er godt kjent med, og regjeringspartiene burde kanskje også være godt kjent med, at det er en rekke andre tunge og store saker som skal behandles i denne salen. Jeg registrerer da at Fremskrittspartiet i utgangspunktet er satt på sidelinjen, og at regjeringspartiene her på huset i første runde må ta kontakt med venstresiden i norsk politikk for å få gjennomslag for sin politikk. Det er med interesse jeg merker meg det. Jeg har også merket meg litt forskjellige uttrykk fra de forskjellige partiene i dag. Jeg har registrert en kjempesvær skuffelse i Høyre. Jeg har merket meg en kjempesvær frustrasjon hos Kristelig Folkeparti, og særlig hos statsministeren, og jeg har merket meg en fullstendig stillhet fra Venstre. Det er forståelig at Høyre utviser en kjempestor skuffelse når de nå har brakt landet nærmere en sosialistisk regjering enn det vi har vært på lenge. Jeg skjønner det. Men min oppfordring til Høyres representanter og Høyre i regjering er: Valgt er valgt, spist er spist – se framover! Det kan altså finnes andre muligheter. I Fremskrittspartiet skal vi selvfølgelig – som vi alltid har gjort – vise storsinn. Jeg registrerer at når Fremskrittspartiet skaffer ekstra midler til kommunene, er det et dårlig budsjett. Når Fremskrittspartiet skaffer ekstra midler til sykehusene, er det et dårlig budsjett. Når Fremskrittspartiet reduserer egenandelene til syke og de svakeste, er det et dårlig budsjett. Da er det rett og slett et problem. Men når Arbeiderpartiet – i småskala – får gjennomslag for noen millioner på disse områdene, da er budsjettet plutselig en kjempesuksess. Det er interessant, men det er ikke noe nytt. I forkant av budsjettforhandlingene om statsbudsjettet for 2004 har dette «spillet» i norsk politikk vært oppe til debatt. Det er interessant å merke seg hva som har skjedd det siste året. Etter at vi inngikk forlik med Regjeringen om budsjettet for 2003, har det vært en gjenganger i norsk politikk, og i særdeleshet fra Arbeiderpartiet, i klagesangen: For lite penger til kommunene, et direkte angrep på de arbeidsledige og ikke minst kuttet i gravferdsstøtten. Vi tok bort feriepengene til de arbeidsledige, vi reduserte langtidsperioden for arbeidsledige, vi sa nei til økt lønnsplikt for arbeidsledige, og vi reduserte gravferdsstøtten i forliket. Det var med interesse jeg merket meg at da Arbeiderpartiet inngikk budsjettforhandlinger og fikk til et forlik, fikk de ikke på plass én eneste krone sammenlignet med dette. Faktisk innebærer forliket en forverring, sammenlignet med det budsjettforliket som Fremskrittspartiet fikk til på disse områdene. Jeg håper at det også kan bli gjenklangen i 2004, men det tviler jeg på at det blir. Jeg merket meg også med interesse at inngangsporten for at Arbeiderpartiet skulle forhandle med regjeringspartiene, var punktet om midlertidig ansettelse. Jeg gleder meg til Arbeidslivslovutvalget kommer med sin konklusjon og innstilling. Hvis dette utvalget legger fram en innstilling som går på at midlertidig ansettelse kanskje er en klok avgjørelse, ser jeg for meg at det vil knirke i denne nye konstruksjonen av partier her på Stortinget. Jeg registrerer også at Jens Stoltenberg og andre i dag har konkludert med at Sem-erklæringen er død. Det betyr at Fremskrittspartiet overhodet ikke har noe ansvar for denne regjeringen, for Regjeringen har selv brutt sine egne forutsetninger for videre politikk.