Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-15:
Utfordringen som interpellanten tar opp, er viktig og må være noe av det nærmeste man kommer det muliges kunst. Å holde øye med – og holde diskusjonen og balansegangen levende – norsk språk som vitenskapelig språk er viktig. Vårt språk er vår kulturarv og identitet, og de fleste av oss ønsker å se at det blomstrer, og at det lever videre. Derfor er jeg enig med statsråden i at dette nok er en debatt man aldri helt blir ferdig med. Men så er det jo også veldig mange «conflicts of interest», hvis man skal bruke sånne ord i en slik debatt. Vi ønsker alle forskere som blir sitert ute, forskere som forsker/skriver sammen med forskere ute, og vi ønsker at norske forskere skal delta i internasjonale fora. I dagens Aftenposten kan vi bl.a. lese at skal vi nå 3 pst.-målet for forskning så er det nødvendig med 15 000 nye forskere, og ifølge Aftenposten kommer det til å bli en storstilt import av forskere for å nå det målet. Vi ønsker jo forskere med ambisjoner, så her er det åpenbart vanskelig å forene alle interesser. Det samme gjelder studenter. Vi ønsker internasjonale studenter ved norske læresteder, og vi ønsker at norske studenter skal få tilgang til den beste kompetansen, bl.a. gjennom lærebøker. Statsråden var inne på at norsk forskning utgjør 0,4 pst. – så her har vi faktisk en ganske betydelig utfordring. I en globalisert verden der informasjonen skal og må flyte, er Norge faktisk ganske avhengig av den informasjon og kunnskap som kommer utenfra. Vi er mer avhengige av dette enn verden er avhengig av kunnskap herfra – og språket blir da en betydelig utfordring. Når det er sagt, må norsk også kunne brukes på områder der forskning er norsk rettet, enten på grunn av problemstilling, fagområde eller andre områder som er av norsk karakter og særpreg. Det faktum at Universitetet i Oslo gikk til det skritt å oppnevne et eget språkutvalg, er et godt tegn. Hvor vellykket oppfølgingen blir, tør jeg ikke spå om, men problemstillingen er iallfall satt på kartet. Oslo-utvalget har bl.a. pekt på dagens finansieringssystem, at det legger opp til urimelig favorisering av publisering på norsk. Jeg oppfatter det også slik at det slett ikke er full enighet om det innenfor universitets- og høyskolesystemet, men de stadige påstandene om at det lønner seg bedre å publisere en artikkel om norsk historie i et internasjonalt tidsskrift enn i vårt eget Historisk tidsskrift, tyder på at dette er noe man bør se på under evalueringen av Kvalitetsreformen. Det er kanskje også et paradoks at frykten for norskens framtid som fagspråk kommer omtrent samtidig som institusjonene i samsvar med forutsetningene i Kvalitetsreformen strever for å gi mer av undervisningen på engelsk både for å gjøre det fristende for utenlandske studenter å komme til Norge og for å forberede norske studenter på framtiden og på hvilke utfordringer de møter hvis de skal til utlandet for å studere. Jeg er enig med Konkurransetilsynet i at det er vanskelig å se logikken mellom fastpris på bøker og tilgjengeligheten av lærebøker på norsk, og jeg er redd for at de tiltak som er antydet, vil komme til å virke mot sin hensikt. Økt konkurranse innen bokhandel har gitt lavere priser på bøker. En bør selvfølgelig alltid ha et blikk mot markedet for å se på hvordan man eventuelt kan korrigere uheldige utslag – det kan være innkjøpsordninger, og det kan være å sikre norske forfattere betingelser som gjør at man fortsatt får bøker på norsk. Men en reversering av konkurransen er ikke løsningen. Når norske studenter kjøper færre bøker, er det jo også et uttrykk for hva de velger. I næringslivet har vi det samme. Det gir faktisk litt status i norsk næringsliv – det bør man også ta med i en slik diskusjon – å bruke engelsk i benevnelse av stillinger, noe en del selskaper er helt avhengige av om det er snakk om et internasjonalt konsern. Så her er det mange utfordringer. Som en kuriositet til slutt er det fristende å minne om at Høyre stod fullstendig alene da vi i forbindelse med behandlingen av Kvalitetsreformen sa følgende: «Komiteens medlemmer fra Høyre viser til henvendelse av 23. mai 2001 fra Norsk språkråd til komiteen(…)(Presidenten klubber.) Jeg får ikke tid til å sitere alt. Men her har oppmerksomheten i Høyre vært stor. Jeg tror problemstillingen er veldig viktig. Det er viktig at man har en åpen debatt om det, og jeg ser fram til en videre oppfølging. (…) (Presidenten klubber.)