Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2008-12-05:
I går kom Statistisk sentralbyrå med nye tall hvor de anslår at ledigheten i 2009 vil kunne komme opp i over 100 000 mennesker. Det er dystre utsikter. Det sies at den internasjonale krisen vil bli den verste siden 1930-årene, og det er åpenbart for oss alle at dette også vil få følger for Norge. I denne situasjonen må kampen for full sysselsetting gå foran alt annet. Takket være valgresultatet i 2005 har vi nå en regjering som kan styre økonomien stødig, som har beslutningsdyktighet, og som har politisk evne og vilje til å gjøre jobben. Siden 2005 har vi fått redusert antall karensdager for arbeidsledige fra fem til tre, vi har sørget for at arbeidsledige får feriepenger, vi har sørget for en kraftig økning av arbeidsmarkedstiltak, og ledigheten har blitt halvert. Dette er en politikk for fattigdomsbekjempelse, det er en politikk som kommer dem til gode som virkelig trenger vår solidaritet. Når vi nå er på vei inn i dårligere tider, skal vi fortsatt føre en politikk for mer solidaritet, for anstendige vilkår for dem som er arbeidsledige, for et anstendig arbeidsliv, mot sosial dumping. Vårt budsjett er et ledd i det. Høyre har andre prioriteringer. I denne situasjonen er det skattelette som trengs, sier Høyre. Det sa de også i fjor, og året før det og året før det. Skattelette står som en slags mirakelmedisin for enhver anledning, dette til tross for det vi kan lese i Aftenposten i dag, at 19 milliarder kr i skattelette bare vil gi 2 500 nye jobber, ifølge Statistisk sentralbyrå. I arbeidsmarkedspolitikken har de i hele denne perioden kjempet for å redusere dagpengeytelser og kutte i lønnsgarantiordningen som sikrer lønn for dem som har jobbet i en konkursrammet bedrift, og de har kuttet i arbeidsmarkedspolitikken. Økonomisk krise endrer ikke på dette heller. Fortsatt er det slik at partiet vil kutte hundrevis av millioner i ordninger som kommer arbeidsledige til gode. Høyres politikk er en konsekvent politikk for økte forskjeller i samfunnet, mot solidaritet og fattigdomsbekjempelse. For Arbeiderpartiet er arbeid til alle jobb nummer én, men det er også viktig at vi har et godt arbeidsliv. Vi har styrket arbeidsmiljøloven og gjennomført en restriktiv politikk mot midlertidige ansettelser, vi har sørget for at vi har arbeidstidsordninger man kan leve med, og vi innfører registreringsordninger for arbeidsutleiefirmaer. Vi har også lagt ned et stort arbeid for å bekjempe sosial dumping, og vi har gjennomført mange effektive tiltak fra handlingsplanen. Nå lanserer Regjeringen handlingsplan 2, hvor vi går videre og gjør en jobb for å få på plass regionale verneombud i hotell- og restaurantbransjen og i renholdsbransjen. Vi sier også at vi vil innføre solidaransvar i en kontraktskjede der vi har allmenngjorte lønns- og arbeidsvilkår. På denne måten sikrer vi at arbeidstakerne faktisk får den lønn de har krav på, og vi imøtekommer et viktig krav som fagbevegelsen har reist på grunnlag av bitre erfaringer med arbeidsgivere som fordufter når lønningsdagen kommer. Vi skal også ha id-kort i renholdsbransjen, og vi fortsetter å styrke Arbeidstilsynet. Dette er en politikk for et anstendig arbeidsliv, et arbeidsliv hvor ærlig arbeid blir satt pris på, og hvor konkurransen mellom bedriftene handler om effektivitet, kvalitet og innovative løsninger framfor en hodeløs konkurranse om hvem som klarer å slippe unna med de minste arbeidskraftkostnadene. Jeg ser at Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre i en felles merknad på prinsipielt grunnlag tar avstand fra en politikk som tar sikte på å forhindre konkurranse på lønn. Jeg undres på om disse partiene selv forstår hva de her sier. Kollektive avtaler i arbeidslivet har til formål å regulere lønns- og arbeidsvilkår og forhindre at arbeiderne må underby hverandre for å få jobb. Vår kamp mot sosial dumping bygger på å styrke kollektive avtaler og bl.a. allmenngjøring. Når arbeiderne må underby hverandre for å få jobb, er vi tilbake til en situasjon vi så mye av i Norge i 1920- og 1930-årene, og vi ser det dessverre fortsatt i dag i andre deler av verden. Arbeid er ikke en vare. Det er ikke bare en produksjonskostnad. Dette er et grunnleggende prinsipp i ILOs globale virksomhet for å skape et anstendig arbeidsliv. Arbeidet er for de fleste den eneste kilden til inntekt, og arbeidernes velferd og verdighet i arbeidslivet må respekteres. Det er ingen nyhet at Fremskrittspartiet er fagforeningsfiendtlig, men at Høyre og Venstre også har utviklet en prinsipiell motstand mot kollektive avtaler, er en nyhet velgerne bør ta med seg. Her pekes det fram mot en samfunnsorden vi ikke har hatt siden 1930-tallet. Men det er kanskje slik at når krisen kommer, kommer også klassekampen.