Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-10-06:
Verden står overfor store oppgaver i åra som kommer. Finanskrisa vi er midt inne i, viser behovet for å finne nye virkemidler for politisk styring. Vi trenger mer, ikke mindre, trygghet for folk flest. Vi trenger flere, ikke færre, grenser for kapitalismen. Velferdsordningene og sosiale rettigheter for vanlige arbeidstakere er under press i vår del av verden. Å forsvare det vi har bygd opp, mot angrep og å videreutvikle det vi har skapt her i landet, blir en hovedoppgave for oss. Samtidig står vi overfor store endringer som krever lederskap. Skal vi klare å forhindre en global oppvarming av katastrofale dimensjoner, må vi gjøre langt mer i åra som kommer. Igjen: Vi trenger mer, ikke mindre, politisk styring. Norge er et oljeproduserende, oljeavhengig land, og vi har et bredt politisk flertall som har slutta seg til målet om å unngå mer enn to graders oppvarming av kloden. Med andre ord: Vi har litt av en jobb foran oss. Vi vet at togradersmålet er ambisiøst, men vi vet også at det er gambling med jordas framtid ikke å forsøke. Såkalte tilbakekoblinger, altså forsterkede effekter som følge av f.eks. at et varmere og surere hav begynner å bidra til ytterligere oppvarming av kloden, kan føre til at oppvarminga kommer ut av kontroll. Jo varmere det blir, jo flere tilbakekoblinger vil vi se, og jo større er sannsynligheten for at vi mister kontrollen. Midt oppe i alt dette har Det internasjonale energibyrået gitt oss en pekepinn på hva som vil bli energibehovene på jorda framover. I IEAs prognoser ser vi at behovet for energi i verden dobles de neste 25 åra. Olje, gass og kull kan ifølge IEAs scenario måtte dekke rundt 80 pst. av dette behovet. Dette har fått oljeselskapene og enkelte politikere til å juble. Dette gir oss sikre inntekter for framtida, sier de. Kanskje kan til og med oljesand bli lønnsomt? Glemt er det vi vet om klimaendringenes farlige effekter. IEAs prognoser er et skrekkscenario. Konsekvensene av et slikt forbruk av fossile energikilder er at vi vil få en ukontrollert oppvarming av kloden. Etter min mening er det soleklart at det ikke går an å legge opp til at verden skal oppfylle IEAs prognoser - og samtidig hevde at klimaendringene er farlige og må unngås. Dersom vi skal klare det ambisiøse togradersmålet, må utslippene i verden begynne å synke seinest i 2015. Det er ikke lenge til. Vi må derfor allerede nå begynne å omstille oss til en ny hverdag. Jo lenger vi venter, jo vanskeligere og dyrere vil dette bli. Og jo mer utrygge blir norske arbeidsplasser. Som så ofte ellers: Det er mye bedre - og tryggere - å styre dette politisk enn å overlate det til markedet eller bare vente til oljen tar slutt av seg sjøl. Siden jeg tror på FNs klimapanel, vil jeg jobbe for at Norge og andre oljeproduserende land skal trappe ned på oljeutvinningstempoet i åra som kommer. Jeg vil at ungdom skal se at det fins en framtid innen alternativ energi, teknologiutvikling og samfunnsfaglig klimaforskning. Jeg vil at vi skal se kritisk på egne mål om økonomisk vekst og i større grad bry oss om hva slags vekst vi skal ha, og fordelinga av denne i Norge og i verden. Norge har tatt en del grep for å forberede en overgang til den nye virkeligheten. Vi har tatt initiativer for å få med oss utviklingslandene i en ny, internasjonal klimaavtale. Regnskogsmilliardene og satsinga på CO2-håndtering er ekstremt viktige satsinger. Norge må være villig til å bidra med store penger på klimaet for å vise u-landene at vi mener alvor. De rike landene i verden må være villige til å ta på seg de største forpliktelsene. Det er ikke annet enn rettferdig at de som har bidratt mest til klimaendringene - USA, Vest-Europa og enkeltland andre steder i verden - tar på seg det største ansvaret. På samme måte er det urimelig om land som ikke har fått utvikle seg, skal måtte ta på seg store byrder samtidig som de rammes hardest av klimaendringer som uansett vil komme. De fattige i verden må få garantier om at de får hevet sin levestandard. Vi i den rike delen av verden må på vår side være villige til å dele mer. Vi må vise solidaritet i praksis, både med verdens fattige og med kommende generasjoner. Prinsippvedtaket fra klimaforliket om at den offentlige forskninga på ny fornybar energi skal bli minst på linje med petroleumsforskninga, vil bli viktig. Incentiver for å få ned biltrafikken, arbeidet med å få på plass et felles norsk-svensk sertifikatmarked, utfasing av oljefyr, nye energikrav for bygg, påbud om fjernvarme og deponiforbud er viktige elementer i Regjeringas klimapolitikk. SV mener likevel at vi bare så vidt har begynt på det spranget vi er nødt til å ta i ganske nær framtid. Elektrifisering av sokkelen, rensing av store punktutslipp, innfasing av elbil og kraftige begrensninger på fossile kjøretøyer er bare noe av det som må til. Kvotesystemet vil forhåpentligvis bidra til å gjøre forurensning så dyrt at det vil føre til viktige omlegginger. Vi vil se at teknologi vil kunne bli tilgjengelig for flere. Men kvotesystemet har klare begrensninger med hensyn til forutsigbarhet. Derfor må politikerne - vi - trå til.