trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Etter denne debatten er jeg litt fristet til å si: Hvor mye enklere hadde det ikke vært om vi hadde levd i et samfunn hvor alle var mye mer like! Men jeg vet ikke om det hadde blitt et rikere samfunn. I denne saken har barnas beste stått i fokus. Adopsjon handler ikke om voksnes rettigheter og krav, men om hva som er best for barna våre. For meg har det vært helt avgjørende å sikre barn som lever i familier som består av registrerte partnere og den enes barn, de samme trygge juridiske rammene som barn i familier som består av ektefeller og den enes barn. For meg handler dette om ikke å diskriminere de barn som i dag bor hos homofile par. Jeg er svært glad for at flertallet i komiteen støtter departementets forslag om å endre adopsjonsloven og partnerskapsloven for å åpne for at den ene partner i et registrert partnerskap skal kunne adoptere den annens barn dersom adopsjonslovens generelle vilkår er til stede. Jeg har merket meg at komiteens medlemmer fra Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet og representanten Inger Stolt-Nielsen ser at familier som består av registrerte partnere og den enes barn, også kan ha behov for tryggere juridiske rammer, men at de er uenig i måten Regjeringen foreslår å sikre de aktuelle barnas juridiske og økonomiske rettigheter på. Vi har under arbeidet med forslaget om å åpne for stebarnsadopsjon i registrert partnerskap også vurdert andre ordninger enn dem vi allerede har i dag for å sikre stebarnet, enten steforelderen er forelderens ektefelle eller registrerte partner. Jeg mener imidlertid at forslaget om stebarnsadopsjon er en langt enklere og bedre juridisk løsning enn å endre barneloven slik at barnet og steforelderen får en annen juridisk tilknytning enn det som er mulig etter dagens regelverk. Det som er det viktigste for meg, er at forslaget innebærer at barn i registrert partnerskap får den samme muligheten til full juridisk sikring i forhold til steforelderen som barn i ekteskap har hatt i flere tiår. Forslaget inneholder som kjent ingen endring av vilkårene for stebarnsadopsjon i forhold til gjeldende rett, bortsett fra denne utvidelsen med hensyn til hvem som kan søke om stebarnsadopsjon. De generelle vilkårene i adopsjonsloven, bl.a. at adopsjonen skal være til barnets beste, og at de nødvendige samtykker og eventuelle uttalelser skal være innhentet, må selvfølgelig være oppfylt. Helt til slutt har jeg lyst til å si at for meg blir det helt feil å ha som utgangspunkt at det å forandre et lovverk vil være feil. I forhold til noen få tilfeller eller unntakssituasjoner er jeg faktisk villig til å forandre loven hvis det kan bidra til å sikre noen barn i Norge en bedre hverdag. Jeg tror at vi i denne debatten må evne å ha to tanker i hodet samtidig. Jeg tror at diskusjonen om stebarnsadopsjon og om en generell adopsjonsrett for homofile ville ha vært helt annerledes hvis vi som politiske ledere og representanter for vår nasjonalforsamling i dag hadde vist en større legitimitet for forskjellen og for de enkeltmenneskene som er annerledes enn det store flertall av befolkningen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Jeg har merket meg de synspunktene som SUAK har, og det vil selvfølgelig være interessant i den videre debatten å se på det materialet som SUAK har bygd sine uttalelser på. Jeg har lagt merke til at det ikke har kommet spørsmål om dette fra komiteen. Men så er det slik at SUAK er en ytre etat, som også må forholde seg til de beslutningene og de vedtakene som fattes av Stortinget, og når et flertall på Stortinget er for stebarnsadopsjon, vil det være riktig at SUAK etterlever de bestemmelsene, gjør sine vurderinger i tråd med det Stortinget har sagt, og selvfølgelig også passer på hvilken rolle de skal ha. Det er jeg trygg på at SUAK vil gjøre. Men jeg kan love én ting, og det er at vi skal be om å få se nærmere på det grunnlagsmaterialet som SUAK har i denne saken.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Jeg vet jo at vi har ulike roller å innta når vi er i opposisjon og i posisjon. Representanten sier at tiden er overmoden, og at dette har vært etterlyst lenge. Ja, det er godt mulig det. Men mitt utgangspunkt er at denne regjeringen leverer konkrete resultat i rett tid på område etter område. Og da kan en godt ta på seg en ideologisk hatt her i dag eller bli veldig prinsipiell. Men poenget er at vi har sittet i regjering litt over et år, og vi har faktisk lagt fram et forslag som vil sikre barn som lever i homofile forhold, og vi har gjort et grundig arbeid med en stortingsmelding som vil ha stor betydning for homofile i Norge. Vi har også vist mot – og vi har fått kritikk for det – og det har vi gjort nettopp for å vise at dette handler om menneskeverd og ikke om at vi driver et spill i forhold til disse gruppene. Så legger jeg merke til hva representanten Ågot Valle sier når det gjelder bestillingen, og jeg skal ta med meg det videre. Men jeg kan si én ting; at landsmøtet i Arbeiderpartiet har vedtatt sine ting, som saksordføreren nøye har redegjort for, og jeg ser ikke noen grunn til å kommentere noe mer utover det.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Jeg tror jeg skal forsøke meg på å være veldig kort. Jeg vil vise til innlegget til saksordføreren. Jeg vil også si at jeg har forståelse for de synspunktene som flertallet gir uttrykk for når det gjelder § 8, og kan leve godt med det.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Fremveksten av nye kampaktiviteter i samme kategori som profesjonell boksing, som er forbudt ved lov av 12. juni 1981 nr. 68, har reist spørsmålet om forbud også bør innføres for disse «nye» aktivitetene. Utviklingen på feltet gir grunnlag for bekymring. Alternativer til lovregulering for å forhindre fremveksten av disse aktivitetene har vært vurdert, og jeg har kommet fram til at lovregulering vil være mest egnet. Slik kan vi være i forkant av utviklingen. Utviklingen på feltet har bl.a. ført til anbefalingen fra Europarådet om forbud mot cage fighting. Det framlagte lovforslaget som flertallet i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen har sluttet seg til, legger opp til regulering av organisert kampaktivitet som tillater knockout. Det foreslås at slik kampaktivitet kun kan utøves etter særskilt godkjenning. En viktig bakgrunn for forslaget er at det anses som medisinsk sannsynliggjort at slag og spark, støt, mot hodet har alvorlige medisinske skadevirkninger. Det vises til uttalelsen fra Norsk Idrettsmedisinsk Forening som er omtalt i lovproposisjonen. Kampaktivitetene skiller seg fra annen fritidsaktivitet ved at mulige skadegjørende handlinger tillates og honoreres. Regjeringen mener at det er i samfunnets interesse å forhindre etableringen av kampaktiviteter med stor grad av vold. Det vil bli utarbeidet forskrifter til loven med nærmere vilkår for godkjenning. Forskriftene vil inneholde sikkerhetsbestemmelser, der sentrale vilkår vil være om kampaktiviteten i tilstrekkelig grad tar hensyn til utøvernes helse og sikkerhet. Eksempler på mulige sikkerhetsbestemmelser er redusert kamptid, medisinsk tilsyn og krav om sikkerhetsutstyr. Kampaktiviteter som i all hovedsak følger slike sikkerhetsbestemmelser er taekwondo, amatørboksing og fullkontakt kickboksing. Disse kan betegnes som lavrisikoaktiviteter i motsetning til høyrisikoaktiviterer som f.eks. cage fighting, toughman fighting og thaiboksing. Høyrisikoaktiviteter vil etter lovforslaget ikke få godkjenning. Jeg vil imidlertid understreke at de fleste typer kampaktiviteter i regi av Norges Idrettsforbund og Olympiske komite ikke tillater knockout, og vil derfor ikke være underkastet lovforslagets krav om godkjenning. Jeg ber om at Odelstinget slutter seg til det fremlagte lovforslag om lov om organisert kampaktivitet som tillater knockout.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Jeg registrerer at representanten Helleland er skeptisk til å innføre en lovregulering på dette området, mens Lægeforeningen på den annen side mener at dette er for svakt. Jeg vil uttrykke at når vi nå får vedtatt lovproposisjonen, skal vi komme med forslag til forskrifter, som selvfølgelig vil bli sendt ut på høring til alle berørte organisasjoner, også Norges Idrettsforbund og Norges Bokseforbund bl.a., og da regner vi med at vi skal få en innretning som i best mulig grad kan sikre at ikke de alvorlige skadene som vi har sett mange tendenser til, inntreffer. Den brutaliseringen av idretten som er i utvikling på dette feltet, er det grunn til å se på med stort alvor, og vi må følge nøye med på hvordan lovreguleringen fungerer. Det er jo nettopp for å unngå at det skal oppstå undergrunnsmiljøer på dette området, at vi innfører en regulering og ikke et forbud. Men vi må følge nøye med i fremtiden, og, som sagt, ha god dialog med alle berørte organisasjoner.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Jeg kan forsikre representanten Bredvold om at vi ikke har noen konkrete planer om å innføre regulering i andre idretter enn kampsporter som tillater knockout. Vi ser selvfølgelig at det i en rekke idretter er risikofaktorer som den enkelte utsetter seg for, men vi har ikke til hensikt å gjøre noe konkret med dette. Jeg har lyst til å understreke at forskjellen i forhold til disse idrettene som tillater knockout, er nettopp at en del av spillets regler går på slag rettet mot hodet. Som det er all grunn til å påpeke, og som legevitenskapen har påpekt gjentatte ganger, er det stor fare forbundet med dette, som en direkte del av denne kampidretten.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Det er en selvfølgelig sak for oss i Kulturdepartementet at vi vil ha internasjonal kontakt på dette feltet. Som i alle andre idrettssaker er det bred kontakt internasjonalt. Jeg har orientert om Europarådet, som har gått imot enkelte av disse idrettene, og vi vil ha en god dialog med andre land om utviklingen på feltet.
Siri A. Meling (Høyre), 2001-11-29:
Først takk til statsråden for en grundig redegjørelse! Det er all grunn til å gi honnør til miljøvernminister Børge Brende både for sluttresultatet av forhandlingene i Marrakech og for hans egen innsats i klimaforhandlingene. Samarbeidsregjeringen har i Sem-erklæringen nedfelt at Norge skal føre en offensiv miljøpolitikk, og dette ble ivaretatt på en svært god måte av statsråden og hans forhandlingsdelegasjon. Det skal politisk mot til å vise den fasthet som ble synliggjort ved at Norge brøt ut av paraplygruppen under forhandlingene. Jeg deler statsrådens vurdering av at den norske opptredenen bidrog sterkt til å legge grunnlaget for den endelige forhandlingsløsningen. Miljøutfordringene er omfattende både nasjonalt og internasjonalt. Vår teknologi- og velstandsutvikling har hatt sin pris, ikke minst på miljøsiden. Få er uenig i at klimaendringene vi ser konturene av, helt eller delvis er et resultat av dette. Disse problemene er globale, og globale problemer krever globale løsninger. Vi vet hvor vanskelig det kan være å enes i nasjonale spørsmål. Da kreves det ikke mye fantasi for å se omfanget av det å oppnå enighet globalt. Motpolene er mange, ikke minst mellom industriland og utviklingsland. I forhandlingene var det bl.a. snakk om viktige elementer som etterlevelsesregimet, kontroll og sanksjonsmuligheter, alle faktorer som har stor betydning for det enkelte land. Med bakgrunn i denne kompleksiteten må det regnes som en milepæl i vår håndtering av klimaspørsmål at forhandlingene resulterte i en enighet. Det var viktig i seg selv å få på plass en avtale som kan ratifiseres og danne basis for håndteringen av disse globale utfordringene. Da får vi heller se gjennom fingrene med at spørsmål som i hvilken grad dette systemet skal være juridisk bindende, ble utsatt, og at et land som Russland kan utnytte sin stormaktsposisjon til å få økt sin ramme for kreditering av skogforvaltningstiltak. Det er lett å stille seg bak ønsket om en offensiv klimapolitikk, og at Samarbeidsregjeringen tydelig ser dette som et viktig område. Men denne satsingen har sine kostnader; ikke minst gjelder dette for næringslivet. Det er en utfordring å balansere mellom ønsket om en offensiv miljøpolitikk og samtidig ta hensyn til norsk næringslivs konkurransekraft. For næringslivet er det ingen ulempe om Norge som energinasjon kan ha et stempel som foregangsland og være offensivt i forhold til miljøspørsmål. Det å være krevende på miljøstandarder kan i seg selv generere forretningsmuligheter, fordi det stiller krav til vår industri og teknologi. Industri, teknologi og kunnskap innenfor miljø og gode miljøløsninger er et vekstområde både nasjonalt og internasjonalt. Vi må allikevel være varsomme med å sende regningen for vår miljøoffensive holdning i sin helhet til næringslivet. Vi må samarbeide om løsninger og være lydhøre for næringslivets synspunkter og behov i denne utviklingen. Her har vi en utfordring fremover. Derfor er jeg glad for at Samarbeidsregjeringen tydelig har nedfelt i Sem-erklæringen: «Nye tiltak og virkemidler skal også ta hensyn til industriens konkurranseevne.»
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Representanten Østberg fokuserer innledningsvis på at vi i utgangspunktet har støtte fra Fremskrittspartiet i deler av denne innstillingen, og det er på mange måter riktig. Jeg har ingen skamfølelse over at Fremskrittspartiet støtter Arbeiderpartiet i gjennomføringen av tidenes største helsereform. Det er der vi finner den klareste støtten til Arbeiderpartiets opplegg. Vi er også i den situasjonen at vi sammen er i stand til å akseptere Regjeringens måte å legge det økonomiske grunnlaget for statens overtakelse av sykehusene på. Vi aksepterer også at det er et stramt opplegg, og derfor er vi i stand til å øke bevilgningene med ytterligere 200 mill. kr. Det som er forunderlig, er at de andre partiene ikke er i stand til å synliggjøre hvor mye ekstra man er villig til å tilføre fylkeskommunene, samtidig som man sier at det økonomiske opplegget som er knyttet til sykehusovertakelsen, er for dårlig. Vi søker alliansepartnere der det er mulig å finne dem, til støtte for Arbeiderpartiets politikk og Regjeringens opplegg. Vi hadde i utgangspunktet et sterkt ønske om at også Kristelig Folkeparti og resten av sentrum kunne gi oss den samme støtten. Det var ikke mulig. Det er uforståelig i forhold til de økonomiske rammebetingelsene man fra sentrumspartiene bidrog med overfor kommunesektoren den tiden de satt i regjering.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Arbeiderpartiet gjør ingenting for storbyene, sier representanten Solberg. Det er jo Arbeiderpartiet som har tatt tak i selve inntektssystemet som i stadig større grad skal ivareta interessene til de befolkningsrike områdene i dette landet. Det at vi i økende grad legger vekt på objektive kriterier, bidrar jo til at de utfordringene som større befolkningssentra har, er bedre ivaretatt i forhold til det som har vært del av inntektssystemet tidligere. Dessuten var det faktisk Arbeiderpartiet som tok initiativ til å få på plass hovedstadstilskuddet i sin tid. Så påstandene om at Arbeiderpartiet ikke ivaretar de hensyn som representanten Solberg her drar fram, er ikke korrekte. 2001 er det første året hvor vi ser at KOSTRA kan virke. Og det er vår begrunnelse for at vi ikke på dette tidspunktet er innstilt på å kvittere ut et såkalt rus/psykiatri-kriterium. Vi vil se på det datagrunnlaget som det vil være mulig å dra ut av KOSTRA-systemet, før vi kan legge et sånt kriterium inn i inntektssystemet. Hva som vil skje i årene framover, er derfor noe usikkert. Men vi må i alle fall ha tilstrekkelig datagrunnlag til å kunne få fram kriterier som blir oppfattet som rettferdige.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Det var mye å gripe fatt i, men jeg tror ikke representanten Solholm skal ha de helt store forventningene i forhold til problemstillingen med å frigjøre oss fra LO og Kommuneforbundet, iallfall ikke utover den frigjøringen representanten måtte ha registrert når det gjelder gjennomføringen av den store helsereformen. Det skulle kanskje være et uttrykk for at man er i stand til å håndtere og se ulikt på sakene også oss imellom. Fornyelsen av offentlig sektor er et av hovedarbeidsområdene for arbeiderpartiregjeringen og en kontinuerlig prosess som pågår, ikke minst i Kommune-Norge. Det er litt vrient å få tak i selve etterlysningen av framdriften i fornyelsesarbeidet når vi nettopp har gjennomført en omfattende helsereform, og i går diskuterte vi en omlegging av Forsvaret der man skal håndtere den samme typen problemstillinger. Konkurranseutsetting er jo noe som til stadighet skjer i Kommune-Norge. Vi har også nettopp gjennomført store omstillinger og fornying i domstolsapparatet og i Politiet, så det fornyelsesarbeidet som representanten Solholm etterlyser, er faktisk godt i gjenge. Spørsmålet knyttet til fylkeskommunen tror jeg vi overlater til neste sak på dagsordenen. Derimot vil jeg prøve å rette opp en feil i innstillingen. På side 36, andre spalte nederst, skal Arbeiderpartiet også være med i merknaden fra «et annet flertall», slik at det blir en merknad fra komiteen. Setningen som begynner nederst på side 36, skal dermed lyde: «Komiteen mener heldøgns omsorgs- og pleieprosjekter fra kommuner som har lavere dekningsgrad,» osv. Merknaden som hele komiteen står bak, går fram til og med andre punktum i første spalte på side 37, som avsluttes med «innen fristen 1. oktober.» Setningen deretter skal begynne slik: «Komiteens flertall, medlemmene fra Kristelig Folkeparti, Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, mener det er umulig i dag å anslå noe tall».
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
La meg igjen gi uttrykk for at jeg er glad for den støtten som Arbeiderpartiet har fått for å gjennomføre Regjeringens økonomiske opplegg for 2002, og for gjennomføring av det økonomiske oppgjøret ved statlig overtakelse av spesialisthelsetjenesten. Men så sier representanten Solholm at politikken burde blitt spart for slike samboerskap som mellom Arbeiderpartiet og LO. Det er trist på mange måter, for det er nettopp det samboerskapet og det gode forholdet mellom fagbevegelsen og Arbeiderpartiet som har bidratt til at det er et av de fineste og kanskje mest velfungerende velferdssamfunn vi har i dette landet. Til sammenlikning kan man se på hvordan utviklingen har vært i de land hvor kommunikasjon mellom fagbevegelse og myndigheter har vært totalt fraværende. Det er nok å vise til hva som har skjedd på 1990-tallet gjennom det inntektspolitiske samarbeidet mellom myndigheter og fagbevegelse, som har vært av stor verdi for hva slags samfunn vi har fått. Men det var den siden av saken. Igjen: Jeg er glad for at Fremskrittspartiet støtter Arbeiderpartiets rammeforslag for neste år. Men grunnlaget for at Fremskrittspartiet kan støtte Arbeiderpartiet, er vel at det er Arbeiderpartiet som skaffer til veie de pengene som skal gjøre det mulig å sikre kommunenes inntekter for neste år. Tar man utgangspunkt i det som på mange måter er Fremskrittspartiets visjon, å gjennomføre skattelettelse i flere titalls milliarder kroner-klassen, kan man jo undre seg over troverdigheten hvis Fremskrittspartiet fortsatt skulle tilføre kommunene de inntektene de her viser til, og samtidig kutte inntektsgrunnlaget. Det kan ikke bare være bistandsbudsjettet man kutter i, for det har jo en størrelse på bare 10 milliarder kr. Det må jo være noe mer man kutter i.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Senterpartiets leder, Odd Roger Enoksen, har i P2 i dag karakterisert Arbeiderpartiets økonomiske opplegg for 2002 som en bløff. Våren 1998 la Bondevik-regjeringen opp til en reell vekst i kommunesektorens samlede inntekter på kun 1–1 ¼ pst. Arbeiderpartiet foreslo da en styrking av kommuneøkonomien på om lag 1 milliard kr i tillegg. Vi ble stående alene om å gå inn for denne økningen. Årets opplegg ville den gangen ha gitt en økning i frie inntekter på vel 1,2 milliarder kr i form av økte inntekter og reduserte kostnader i forhold til det sentrum, Høyre og Fremskrittspartiet i fellesskap klarte å oppnå. Heller ikke våren 1999 la Bondevik-regjeringen opp til større vekst enn på om lag 1 ¼ pst. Sentrum var langt fra sine valgløfter om mer penger til kommunene. Arbeiderpartiet varslet ved behandlingen av statsbudsjettet for 2000 at vi ville fremme forslag om økning av kommunesektorens inntekter utover Bondevik-regjeringens forslag. Dette fulgte vi opp høsten 1999, hvor vi fikk gjennomslag for en styrking av kommuneøkonomien på om lag 1 milliard kr i forhold til Bondevik-regjeringens forslag. Vi klarte med andre ord å finne penger til kommunene som Bondevik-regjeringen ikke hadde prioritert i sitt budsjett. I kommuneøkonomiproposisjonen i mai 2000 la arbeiderpartiregjeringen opp til en reell vekst i kommunenes samlede inntekter i størrelsesorden om lag 4 milliarder kr. Arbeiderpartiets økning var med andre ord større enn det Bondevik-regjeringen noen gang hadde foreslått. Vi fortsatte med dette i statsbudsjettet for 2001, hvor den reelle veksten i samlede inntekter var på 4 milliarder kr, i tillegg kompenserte vi i størrelsesorden 5 milliarder kr på andre utgifter. Da er mitt spørsmål til representanten Meltveit Kleppa: Hvorfor er våre forslag å karakterisere som bløff, når vi beviselig har fulgt opp lovnader med konkrete bevilgninger, mens Senterpartiet kun har penger når de er i opposisjon? Eller er det slik som representanten Solberg uttrykte det, at Senterpartiet ikke lenger ser seg selv i regjeringskontorene og derfor kan opptre på den måten som de gjør akkurat nå?
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Avslutningsvis er det mye som burde ha vært kommentert, la meg bare konsentrere meg om noen få ting. Når det gjelder det siste innlegget fra representanten Østberg, vil jeg bare vise til at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i alle fall har lagt 200 mill. kr ekstra i potten til fylkeskommunene. Det er penger som sentrum og Høyre ikke har. De har en formulering om at fylkeskommunene skal kunne forhandle med staten, men det kan jo faktisk resultere i null hvis det er frittstående forhandlinger som skal legges i bunnen. La meg også kommentere kriteriene for kompensasjon rus/psykiatri-problemer som Høyre har fremmet forslag om. Jeg vil da vise til at det i kostnadsnøkkelen til kommunene tidligere var et tillegg for de største byene begrunnet med høye utgifter i sosialsektoren. Dette ble fjernet på grunnlag av Rattsø-utvalgets utredning. Utvalget sier følgende: «I forslaget til ny kostnadsnøkkel tas det i større grad hensyn til sosiale forholds betydning for beregnet utgiftsbehov innen sosialhjelp og barnevern. I tillegg er alders- og kjønnsstandardisert dødsrate tatt inn som eget kriterium i kostnadsnøkkelen. Det er utvalgets oppfatning at disse endringene vil fange opp sentrale forhold knyttet til forekomst av sykdom og sosialsektoren som tidligere var forutsatt dekket ved særtillegg.» I tillegg fikk Oslo ved innføringen av statlig selskapsskatt delvis kompensasjon ved etablering av et eget hovedstadstilskudd. Dette ble begrunnet nettopp i at Oslo hadde særskilte utfordringer innenfor bl.a. helse- og sosialsektoren som tidligere ble finansiert av relativt høye skatteinntekter i forhold til landsgjennomsnittet. På mange måter er de forhold som Høyre tar opp her, ivaretatt i noen grad i det inntektssystemet vi har. Men vi sier i tillegg at vi får se hvordan KOSTRA fungerer, om det vil være mulig å trekke ut data for å se om det kan være mulig å bidra til å redusere eller kompensere for de ekstra utgiftene storbyene har knyttet til disse problemene. Det vil det være mulig å se på i etterkant. Når det gjelder klimakriteriet som Kristelig Folkeparti og Senterpartiet tar opp, mener jeg at dette er vurdert, og at det er funnet uhensiktsmessig å innføre. Blant annet for Nord-Norges vedkommende vil den type problemstilling bli ivaretatt gjennom Nord-Norge-tilskuddet. Ellers vil det være vanskelig å finne objektive kriterier knyttet til klima. I Buskerud fylke har man bl.a. de kaldeste og de varmeste stedene målt i året, det kan være like kaldt på Røros som i Finnmark, og ettersom jeg har skjønt, kan det være både vått og heftig på Vestlandet.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Representanten Eriksen gav uttrykk for at Arbeiderpartiet var glad for at de hadde fått flertall. Arbeiderpartiet har nå fått flertall for sitt opplegg med støtte ikke minst fra Fremskrittspartiet. Samtidig beskriver representanten Eriksen forslagene fra bl.a. Kristelig Folkeparti som «bla-bla-forslag». Jeg finner at det er et merkverdig parlamentarisk uttrykk. Det vi har foreslått, er at Regjeringen legger eventuelle budsjettmessige konsekvenser av de forhandlingene som vi foreslår skal føres, fram for Stortinget. Det ville være meningsløst om man i forkant skulle gi uttrykk for hva resultatet av disse forhandlingene skulle koste. Da er det ikke reelle forhandlinger. Det forundrer meg at Arbeiderpartiet nettopp i noe så viktig for samfunnet, for Norge, som kommuneøkonomien, søker sine alliansepartnere der hvor de i år har gjort det. Jeg trodde Kristelig Folkeparti og de øvrige sentrumspartiene nettopp på dette området var de som burde og kunne danne flertall sammen med Arbeiderpartiet. Jeg vil ta sterk avstand fra karakteristikken «bla-bla-forslag» og spørre representanten Eriksen om det ikke er vanlig i Arbeiderpartiet at man forhandler først – før man trekker konklusjonen.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Jeg vil takke replikanten for de rosende ord om et seriøst parti – det er godt at Arbeiderpartiet registrerer at Kristelig Folkeparti er et seriøst og ansvarlig parti. Når replikanten gir uttrykk for at det kun skiller ca. 500 mill. kr mellom Arbeiderpartiets opplegg og Kristelig Folkepartis, kan det ikke ha gått henne hus forbi at Kristelig Folkeparti er forslagsstiller og medforslagsstiller til forslag om forhandlinger. Dette har vi gitt uttrykk for må få budsjettmessige konsekvenser, og der er den store skilnaden mellom Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti. Arbeiderpartiet har sammen med Fremskrittspartiet sagt at de vil putte på 200 mill. kr til fylkeskommunene. Kristelig Folkeparti er fryktelig redd for at dette er altfor lite. I motsetning til Senterpartiet, som representanten gjerne ville jeg skulle analysere forholdet til, har vi ikke tallfestet dette. Vi synes det beste prinsipp er at man først skal føre forhandlingene – helt ut – på et fritt grunnlag. Det fatale er at Arbeiderpartiet ikke går inn for å føre disse forhandlingene, bl.a. med den begrunnelse at dette er svært ressurskrevende, samtidig som vi vet at en del av uttrekkene er helt urimelig.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Når representanten Hoddevik sier at sentrum sprer seg for alle vinder, oppfatter jeg det mer som et lønnlig ønske enn som en realistisk beskrivelse av virkeligheten. Senterpartiet og Kristelig Folkeparti står sammen i en rekke forslag i denne innstillingen, og jeg kan love at sentrum skal komme sterkt tilbake. Men vi opptrer som selvstendige partier, også i denne saken. Representanten Hoddevik beskrev Kristelig Folkepartis holdning til selskapsskatten som «håpløs», og sett med Høyres øyne kan jeg godt tenke meg at det er sant. Vi har nemlig gått inn for en ordning når det gjelder selskapsskatten som skulle gi en bedre fordeling, og Høyre er jo ikke det partiet som pleier å tale for en god og rettferdig fordeling. Det er ikke selskapsskatten som fører til at kommunene f.eks. satser på industrivekst eller legger til rette for næringsvirksomhet – dette gjør kommunene i alle tilfeller, uansett hvordan vi organiserer selskapsskatten. Så til slutt om skolefritidsordningen, som representanten Hoddevik tok opp. Hoddevik har rett i at Kristelig Folkeparti i år har skiftet standpunkt i forhold til i fjor. Det har vi gjort fordi vi ser med stor bekymring på den prisen som foreldrene er i ferd med å måtte betale. Vi ønsker ikke at skolefritidsordningen skal bli en ordning som de som ikke har råd til det, må unnlate å delta i. Vi ønsker å sikre foreldrene en fornuftig betaling. Derfor har vi skiftet holdning.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Ja, av og til spriker det mellom Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. Det har replikanten helt rett i. Men det som er påfallende, er at perlevennene Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet stadig – i flere og flere saker – blir enige, til tross for at de ofte ynder å betrakte seg som hovedfiender. Når det gjelder klimakriteriet, sa Rattsø-utvalget i sin utredning nettopp at dette kriteriet skulle inn, og Stortinget har tidligere gitt uttrykk for at det må inn. Representanten Andersen har rett i at det sikkert er vanskelig, men vi har et apparat for å utrede denne type ting, og det er det Regjeringen som har ansvaret for. Representanten Andersen kan ikke bl.a. på de reiser som kommunalkomiteen har vært på, ha unngått å registrere at forskjellene i utgifter på grunn av klimaet i dette landet må være rimelig store, og det er nettopp det systemet skal fange opp. Når veier er stengt i ukevis i mitt eget fylke, og når vi kjører i Finnmark og blir stoppet fordi bussen komiteen satt i, måtte ha en brøytebil foran, betyr dette kostnader som f.eks. kommunene på Sørlandet ikke sliter med. Det er spørsmål om et rettferdig system, og rettferdighet er Kristelig Folkeparti for. Jeg håper at også Fremskrittspartiet er det.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Representanten Lodve Solholm gav utrykk for at Fremskrittspartiet vil ha like tjenester «uavhengig av kvar i landet ein bur». Noe av dette er jo nettopp hensikten med tilskudd som Nord-Norge-tilskuddet og regionaltilskuddet. Fremskrittspartiet har moderert seg. Selv om det nå ikke ble talt om det, har de skrevet om disse tingene i innstillingen; de skal nå avvikle Nord-Norge-tilskuddet og regionaltilskuddet over fire år, og ikke brutalt over ett år, som tidligere. Argumentasjonen er at objektive kriterier må legges til grunn. I debatten omkring distrikts- og regionalmeldingen var Fremskrittspartiet opptatt av flyprisene og -avgiftene og pekte på hvor dyrt det var å reise mellom Oslo og Tromsø. Jeg tillot meg da å vise til hva Nordlys skrev den 7. juni, at over de siste ti årene hadde vi hatt 75 pst. økning av flyprisene. Kun 10 pst. av dette var relatert til avgifter. Resten var det konkurransen og markedet som sørget for. Ser ikke Fremskrittspartiet at underfinansierte reformer, som de altså vil være med på å bidra til, og objektive kriterier også må gjelde for den nordlige landsdelen? Det er faktisk objektive kriterier man legger til grunn hvis man ønsker bl.a. å utjevne avstandskostnader. Ser ikke Fremskrittspartiet at det er hvilke kriterier man tar med, som er avgjørende?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Jeg opplever at SV både i arbeidet med innstillingen og i debatten er opptatt av rettferdighet og god fordeling av de ressurser vi har. SV er opptatt av skole. En del pressområder sliter med å kunne bygge skoler fordi man teller galt, de får stor tilvekst, og har ikke penger til å bygge f.eks. for de nye innbyggerne. Hvorfor kan ikke SV være med på forslaget om å flytte datoen fra 1. januar til 1. oktober? Hvorfor kan ikke SV være med på forslaget om nå å virkelig be om at klima skal tas med? Hvorfor kan ikke SV være med på forslaget om å beholde fordelingsnøkkelen for tilskudd til landbrukskontorer, hvor det Regjeringen foreslår, i realiteten er å ta midler fra landbrukskontorer i små kommuner og overføre f.eks. til Oslo, som får økt sitt tilskudd fra ¼ mill. kr til 40 mill. kr? Dette kan neppe være et rettferdig fordelingssystem. Og hvorfor skal vi fjerne midlene til trossamfunnet Den norske kirke, et tilskudd til kirkelig virksomhet som organiseres utenfor den ordinære kommunale virksomhet, ved å trekke det inn i inntektssystemet? Hvorfor kan ikke SV være med på denne type rettferdige forslag?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Statsråden gir uttrykk for – og med sterk understreking både i tonefall og kroppsspråk – at kommunene må fornye seg. Jeg har lyst til å gjøre statsråden oppmerksom på at for knappe 20 år siden da jeg satt som varaordfører i en av landets kommuner, da fornyet og omstilte vi oss, og det har man gjort hele tiden siden. Det høres ut på statsråden som om hun ikke er klar over at kommunesektoren driver en kontinuerlig omstillings- og fornyelsesprosess. Jeg vil gjerne ha bekreftet at statsråden er klar over at dette faktisk har pågått i årevis. Men vi må forenkle Norge, og da er forslagene om 137 kutt eller forenklinger gode. Jeg kunne tenke meg å få statsrådens kommentar til det Kommunenes Sentralforbund gav uttrykk for overfor oss i komiteen da vi hadde dem på høring. De gav uttrykk for at de støttet det meste og var glad for det som hadde kommet av både egne forslag og andre forslag, men de bad om at Beregningsutvalget for flyktninger ikke måtte nedlegges. De påpekte at noen av de 137 forslagene er lite konkrete, og de påpekte også at det er eksempler på forslag til tiltak som allerede er gjennomført. Jeg er derfor glad for at statsråden sier det er galt når det påstås at fylkeskommunene gjennom Regjeringens opplegg skal avgå ved døden. Jeg vil minne om KS" krav, som et stort mindretall har prøvd å følge opp, nemlig at det må gjennomføres individuelle forhandlinger.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Jeg har tidligere i debatten gitt min tilslutning til det overordnede prinsipp som statsråden var inne på. Men er det slik at statsråden da mener de tar feil, disse fylkeskommunene, som nå sier ifra om at de er i ferd med å behandle sine økonomiplaner, og at det går kraftig ut over skoletilbud og samferdsel, som representanten Erna Solberg akkurat var inne på? KS sier at «uttrekket fra fylkeskommunene til de nye helseforetakene er for stort. Regjeringens mål om at fylkeskommunene skal kunne drive sine oppgaver videre på en tilfredsstillende måte, kan ikke bli oppfylt etter foreliggende opplegg». Er det slik at statsråden mener at KS tar feil? Er det ikke slik at beregningsmodellene ikke tar hensyn til at fylkeskommunene er forskjellige? Er det ikke slik at Regjeringen i proposisjonen nettopp har påpekt at dette kommer til å føre til store omfordelinger fylkeskommunene imellom? Når det i mitt eget hjemfylke, Troms, er et akkumulert underskudd på 142 mill. kr og man også regner med underskudd inneværende år, og dette ikke kompenseres, blir det galt. Er det ikke da slik at det blir galt når uttrekket for administrative utgifter i Troms er på 24 mill. kr og de reelle utgiftene til helseadministrasjonen er 6 mill. kr fordi man har kuttet ned og effektivisert tidligere? Blir det ikke noe galt når kapitalkostnadene på 140 mill. kr som trekkes ut, bare koster fylkeskommunen 117 mill. kr fordi man har reforhandlet lånene sine og har en lengre betalingstid enn det staten regner med? Bare det siste betyr at 23 mill. kr ekstra må fylkeskommunen spare inn, og det er nettopp på samferdsel og skole dette kan gjøres. Det betyr at man ikke overholder det overordnede prinsipp.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Representanten Solholm var i en replikkveksling med statsråden innom min replikkveksling, og han syntes det var forunderlig at jeg på den ene siden kunne peke på at det hadde skjedd en kontinuerlig omstilling i kommunesektoren, samtidig som jeg bad om at arbeidet med «Et enklere Norge» skulle fortsette. Saken er at ikke minst Fremskrittspartiet ber om at stadig flere tiltak skal bli overført til staten. I dag har det vært sykehusene, man har pekt på skoler osv. Og det er nettopp overstyringen fra statlig nivå som har ført til alle de reglene vi burde forenkle, som ville innebære et enklere Norge, et arbeid som Regjeringen prisverdig følger opp. Representanten Korsberg pekte på at jeg viste til Nordlys av 7. juni. Det er riktig at flyprisene har økt med 75 pst. Jeg har lest hele artikkelen, og der pekes det også på at kun 10 pst. av økningen skyldes avgifter. Fremskrittspartiet sprer myter! Jeg fant det meget oppsiktsvekkende det statsråd Tønne sa i en replikkveksling om Rikshospitalet, at bakgrunnen for at vi måtte bevilge 230 mill. kr ekstra, var at Rikshospitalet ikke hadde hatt et reelt budsjett. Det som i hvert fall er reelt, er at alle de andre regionsykehusene også trenger bevilgninger i denne størrelsesorden. Jeg fant det meget frimodig av representanten Konglevoll å be sentrum velge mellom velferd og høyresiden når Arbeiderpartiet altså velger Fremskrittspartiet framfor sentrum i denne saken. Det ble pekt på at arbeiderpartiordfører Herman Kristoffersen i Tromsø slet med at skolene ikke var i orden på grunn av tidligere styre. Herman Kristoffersen har bedt representanten Synnøve Konglevoll om å støtte forslaget om å bruke 1. oktober som dato. Det er frimodig det representanten Konglevoll får seg til å si fra denne talerstol. Til slutt: Representanten Gunnar Halvorsen lurte på om dette var valgkamputspill. Nei, i denne sak gjør Regjeringen opp for ting som skjedde i 1992. Derfor fremmer vi for tredje år på rad forslaget når det gjelder kompensasjon, delvis til bl.a. Arendal.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Utgangspunktet var representanten Torbjørn Andersens lovprisning av konkurranse, og at det skulle føre til lavere priser. Jeg vil da vise til artikkelen i Nordlys 7. juni – jeg har lest hele artikkelen – hvor det står: «Ser en bort fra skatter og avgifter, har en fullprisbillett gått opp 65 prosent de siste ti årene. I snitt har billettprisene – eksklusiv skatter og avgifter – hatt en prisøkning på 65 prosent innenlands i Norge.» Videre står det: «Flyprisene har steget 75 % – avgiftene bare 10 %» Jeg står fast ved min påstand om at Fremskrittspartiet sprer myter om at det er avgiftene som gir de høye prisene og ikke konkurransesituasjonen, for den har vi hatt mellom flyselskapene.
Erna Solberg (Høyre), 2001-06-14:
Forrige replikant berørte et ganske vesentlig tema, nemlig Arbeiderpartiets vilje til å snakke med noen om den prosessen vi har hatt om kommuneøkonomien. Den har mer eller mindre vært fraværende. Fra Høyres side har vi sagt at for vårt vedkommende har det vært én ting som har vært vesentlig, og det er å følge opp det komiteen var rimelig enig om da man i forrige periode behandlet Rattsø-utredningen, nemlig at når man skulle endre et stort sett med kriterier og legge det inn i inntektssystemet, burde man gjøre det samlet. Det Regjeringen nå foreslår, er å innføre bosettingskriterier fordi Bondevik-regjeringen valgte bare å utrede det. Til tross for at Stortinget i fjor bad om å få utredet kriterier og vekting for rus og psykiatri, har man ikke vært i stand til å finne frem til objektive kriterier for det ennå. Det vil jeg påstå til dels dreier seg om manglende kreativitet og vilje. Men for vårt vedkommende har det vært viktig at det når det gjelder det andre området som virkelig var understreket i forrige periode, ikke var tatt høyde for de utgiftene som lager forskjeller mellom kommunene, nemlig at de større byene blir oppsamlingssteder for hele landets problemer, spesielt knyttet til rusbruk. Det gjør at de sosiale utgiftene blir større, det gjør at de må sette i verk ekstratiltak som ikke andre kommuner behøver, og det gjør altså at de bruker mye mer penger på dette og får ingen vekting eller uttelling i inntektssystemet og fordelingen her. Samtidig ser vi at kommuner som f.eks. både Trondheim og Bergen nå ligger meget nær 90 pst. – altså meget nær den laveste terskelen – i forhold til inntekter til kommunen. Derfor foreslo vi at som et ekstra tilskudd bare i denne perioden, frem til det var mulig å legge inn noen kriterier, skulle vi legge inn 200 mill. kr i inntektssystemet for å ta høyde for dette – for å møte de akutte problemene som en del av de større byene har. Arbeiderpartiet sier hele tiden at de vil gjøre noe for storbyene, men når det kommer til realitetene, så gjør de ingenting. Hvorfor?
Erna Solberg (Høyre), 2001-06-14:
For det første tror jeg vi må tenke gjennom hva vi skal gjøre med inntektssystemet til neste år. Vi skal legge inn nye bosettingskriterier. Disse bosettingskriteriene er kriterier som ikke for alle, men for mange distriktskommuner betyr at man får en bedre og mer korrekt vekting av inntektssystemet. Det sier vi er greit, så fremt den andre store mangelpotten, nemlig rus/psykiatri, også legges inn og vi dermed får en dekning på de større byenes særskilte problemer. Jeg er på en måte litt forbauset over mangelen på læringsevne når det gjelder disse tingene, for man har jo vært og besøkt flere av de store byene, og de har beskrevet disse prosjektene. Når Aud Gaundal holder innlegg om boligpolitikken, er hun opptatt av at man skal gjøre noe for bostedsløse, hun er opptatt av at man skal gjøre en rekke tiltak i forhold til sosial boligbygging o.l., hvor det altså forutsettes store egenandeler og stor aktivitet fra kommunene for å få gjort det – de samme kommunene som Aud Gaundal nå mener man ikke skal ta hensyn til når det gjelder de spesielle utgiftene. Og det er de samme kriteriene. Det er kriteriene i forhold til gruppen av bostedsløse vi snakker om her. Hoveddelen av de bostedsløse har et rus/psykiatri-problem – hva som kom først, vet ingen. Man må tenke over at det er den typen utgifter denne typen kriterier skal dekke. Så til 40 milliarder kr i kutt. 40 milliarder kr i kutt oppstår ved at vi har sagt at vi ønsker å tilnærme vår beskatning til gjennomsnittet i Europa. Vi mener at det er nødvendig for at vi ikke skal tape vekstkraft i norsk økonomi, noe vi for øyeblikket gjør. Det er ikke et forslag om å kutte 40 milliarder kr på neste års budsjett. Så vil jeg minne om at Dagens Næringsliv hadde et oppslag tidligere i uken som viste at med de nye retningslinjene til oljefondet har vi dekket inn mer enn 40 milliarder kr i skattelettelser, hvis vi bare bruker det Arbeiderpartiet har tenkt å tilføre norsk økonomi i mer penger. Det er ikke nødvendigvis kutt. Det vi har gjort, er at vi har lagt frem reallister på hvor vi kutter, i hvert eneste budsjett hver eneste høst, og da tror jeg Aud Gaundal bare skal få en anvisning på å lese Høyres alternative budsjett i finansinnstillingen fra i fjor.
Erna Solberg (Høyre), 2001-06-14:
Jeg våger nå likevel den påstanden at de pengene er frie, for det betyr at man kan velge hvordan og på hvilke typer tiltak man ønsker å bruke pengene, og hva man vil prioritere i kommunen. Jeg mener at det finnes et effektivitetspotensial ute i kommunene for å få mer ut av de pengene man har, hvis man sørger for ikke å detaljstyre kommunene så mye. Og da får man noe igjen. Så må vi huske at det er én grunnleggende forskjell mellom Senterpartiets og Høyres tilnærming i denne sammenhengen. Det blir helt urealistisk å komme med 4 milliarder kr økning i frie inntekter når vi vet at de to oppleggene som ble laget av senterpartistatsråder, for årene 1998 og 1999, knapt innebar vekst i frie inntekter i det hele tatt. Det var først i fjor det kom noen særlig økning i frie inntekter. Senterpartiet burde etter hvert la være å spille på dette, for troverdigheten deres er egentlig lik null. Jeg oppfatter dette som en innrømmelse av at de ikke ser for seg noen regjeringskontorer til høsten. Og det tror jeg er forskjellen på Kristelig Folkeparti og Senterpartiet i denne sammenhengen. Kristelig Folkeparti vet at de kanskje må innfri noen av disse løftene. Senterpartiet har gitt opp troen på det allerede. Dette ville man aldri kunne gjort i posisjon – aldri. Det blir litt «tenk på et tall». Så til det som er den viktige, grunnleggende forskjellen mellom oss. Det er at vi er mer opptatt av å sørge for lavere kostnader, både for offentlig sektor og for privat sektor i Norge, gjennom lavere skatter og avgifter som gjør at man får mer igjen for de pengene. Da har man fått gjort mer for de frie inntektene man fikk. Bare tenk på en utgift som økningen i elavgiften. 34 pst. av økningen i strømprisen for øyeblikket er knyttet til den elavgiftsøkningen som kom ved nyttår. Kommunene er blant storforbrukerne – på skoler, på sykehjem, i forhold til alt det som skjer. Den type ting er like viktig som de inntektsoverføringene som Magnhild Meltveit Kleppa er villig til å gi. Tjenestene skal nemlig betales.
Erna Solberg (Høyre), 2001-06-14:
Det er et faktum at vår påplussing på forsvarsbudsjettet er mindre enn forslaget til påplussing på kommuneøkonomien som representanten Karin Andersen har foreslått, i forhold til vårt opplegg. Der er enkelte grunnleggende ting som er viktig for oss i forhold til sikkerheten i vårt samfunn, og det er at Forsvaret må være moderne og avskrekkende. Jeg har lyst til å si at jeg synes det er rart at SV, som de senere årene har engasjert seg mye mer for at vi skal bruke styrker i internasjonale operasjoner, og – om enn med indre turbulens – har stemt for bombingen i Kosovo og andre ting, ikke forstår at en del av det å være sikker på norsk mannskaps deltakelse er å sikre høy kvalitet og god trening. Det henger liksom ikke sammen. Man vil gjerne delta i å rydde opp i viktige humanitære spørsmål i verden, men man er ikke villig til å sørge for at det kan gjøres på en forsvarlig måte for norsk personell. Så til spørsmålet om skattelettelser. Jeg mener at skattelettelser er viktig. Jeg mener det er viktig for å bygge velferdsbasen for Norge videre i årene fremover. Det er en av de grunnene til at vi har en del skattelettelser for bedrifter, og til at vi har sagt at vi vil ha skattenivået vårt ned til det nivået som er gjennomsnittet i Europa. Det vil bety at Norge blir et mer attraktivt lokaliseringsland. Det betyr at vi har en privat, konkurranseutsatt sektor som kan konkurrere, og som gir oss arbeidsplasser og velferdsgevinst i årene fremover. Vi er inne i en felle for øyeblikket, med lav vekst knyttet til en kombinasjon av dårlige rammevilkår og mangel på arbeidskraft. Begge de to tingene adresserer vi i vår generelle politikk. Dette er viktig for fremtidens utvikling. Så synes vi det er viktig å prioritere veksttiltak i vårt system, bl.a. ved å satse mer på skole. Vi prioriterer skole innenfor de gitte budsjettrammer som vi har, på bekostning av en del andre ting, som vi kritiseres for – bl.a. på bekostning av å ha verdens beste sykelønnsordning. Derfor tenkte vi det var greit å få verdens nest beste sykelønnsordning istedenfor, og så satse på vekstkraft gjennom et godt utdanningssystem.
Erna Solberg (Høyre), 2001-06-14:
Jeg tror representanten Lodve Solholm misforstod det jeg sa i mitt innlegg om konsekvensene av at Fremskrittspartiet utgjør et flertall sammen med Arbeiderpartiet når det gjelder føringene for uttrekket av fylkeskommunenes økonomi. Det er ikke spørsmål om hvordan dette rammer helsetilbudet neste år. Neste år rammer dette først og fremst videregående skoler, samferdsel og det som er gjenværende oppgaver i fylkeskommunene. Men for inneværende år kommer det til å ramme helsetilbudet, for det eneste fylkeskommunene nå ikke vet, er hvordan de skal takle et stort opparbeidet underskudd, også opparbeidet i år. Hva de skal gjøre, er nå å spare inn på helsesektoren, for det utgjør mellom 56 og 60 pst. av fylkeskommunenes reelle økonomi. Og for å minimere kuttene til neste år på videregående skole og samferdsel kutter de nå i helsetilbudet. Vi adresserte dette i revidert nasjonalbudsjett med en ekstrabevilgning til regionsykehusene på 250 mill. kr. Det gjorde også Fremskrittspartiet, men poenget er at når de står sammen med Arbeiderpartiet om dette oppgjøret – og 200 mill. kr er ganske lite i forhold til alle de skjønn som Fremskrittspartiet har flagget at man skal ta hensyn til i forbindelse med disse sakene – får man altså en runde med nedskjæringer på viktige helsetilbud. Det er et paradoks at det er Fremskrittspartiet som bidrar til det, og jeg syns at Lodve Solholm burde innrømme at det står skarpt i strid med det at man i alle år fra Fremskrittspartiets side har løpt rundt med milliardbevilgninger – de har ligget over alle oss andre – til helse, for å si at de satser mest på helse. Realiteten er at når Fremskrittspartiet nå inngår et kompromiss med Arbeiderpartiet på dette uttrekket, så bidrar de til kraftige innsparinger. I mitt hjemfylke er det snakk om å kutte 50 millioner kr på Haukeland sykehus, og på en rekke andre sykehus må det skjæres ned som en direkte konsekvens av at man må spare inn det underskuddet nå, fordi man ikke kan leve med at man skal nedlegge store deler av de videregående skoletilbudene neste år.