Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-11-05:
Det er ingen tvil om at Nav-skandalen viser en grunnleggende svikt på flere nivåer i trygdesystemet og i rettssystemet gjennom mange år. Konsekvensene for enkeltpersoner er alvorlige, og tilliten til våre viktigste institusjoner er svekket. Jeg er glad for at statsråden på eget initiativ ba om å få orientere Stortinget, og at primærfokuset nå er å rette opp i en urett som har rammet så mange. Men det skulle vel egentlig bare mangle. Det er nå riktig og viktig at alle saker gjennomgås på nytt, at regjeringen sikrer gratis rettshjelp til de berørte, og at det blir foretatt en ekstern gransking. De som har blitt dømt på et feilaktig grunnlag, skal få oppreising, og staten skal gjøre opp for seg. Nav har kanskje en av de fineste formålsparagrafene i Norge, der det står at de skal bidra til sosial og økonomisk trygghet og fremme overgang til arbeid og aktiv deltakelse i samfunnet. Vi må huske på at Nav årlig yter tjenester til 2,8 millioner mennesker og følger oss fra fødselspenger til alderspensjon. Ansatte i Nav skal være stolte av den jobben de gjør, og det virket de har. Navs formålsparagraf oppsummerer egentlig velferdsstaten slik den er tenkt, og slik vi liker å se Norge. Den siste uken har rokket ved vår forståelse av oss selv, og for å være helt ærlig – det er kanskje like greit. Trygderetten og Nav har faktisk fulgt opp lover og reguleringer som har vært vedtatt i Stortinget, og som har vært uttrykk for stortingsflertallets vilje. Det er altså EØS-reguleringene som frikjenner de mange som viser seg å være urettmessig dømt. Da den nye trygdeforordningen trådte i kraft i juni 2012, ble det slått fast at den ikke ville ha lovmessige konsekvenser for norsk rett. Dette ser ut til å ha gitt følgefeil, med de alvorlige konsekvensene vi ser nå. Det blir for enkelt å begrense sakens tidslinje fra 2017 til i dag, selv om statsråden redegjorde godt for det. EØS-avtalen er egentlig ikke så vanskelig. Den har utvidet vårt handlingsrom og bygget ned barrierer for å delta i det indre marked. Når vi diskuterer EØS, har jeg først og fremst tenkt på arbeidstakeres mulighet til å søke jobb i et annet land uten å miste sine sosiale rettigheter. Dette mener jeg er en positiv forutsetning for fri bevegelse av arbeidskraft. Jeg må innrømme at jeg har hatt en blindsone mot at retten til fri bevegelse også gjelder sykmeldtes rett til å reise fritt i EØS-området. EØS-avtalen sikrer sosiale rettigheter for arbeidstakere for å legge til rette for fri bevegelse og muligheter til å få jobb der jobbene finnes. Det er fullt mulig å kombinere EØS-avtalens intensjoner med samtidig å bruke vårt nasjonale handlingsrom. Norge har mulighet til å utforme sin velferdspolitikk slik at vi når de målsettingene som er uttrykt i Navs formålsparagraf. Innføringen av bostedskrav for å få rett til kontantstøtte er et eksempel på dette. Det samme gjelder aktivitetskrav i forbindelse med andre ytelser. Dilemmaet i velferdsstaten er å sikre en anstendig inntekt til dem som trenger det, samtidig som man utformer velferdsordningene slik at det alltid lønner seg å jobbe. For å sikre legitimiteten til vår felles velferd må fellesskapet kunne stille krav, men også stille opp – og det gjør fellesskapet. Når arbeidsgivere har tilretteleggingsplikt for ansatte på sykepenger, forutsetter selvsagt det at arbeidstakeren er i landet for å samarbeide om dette. En hovedregel om at sykmeldte skal oppholde seg i landet, er derfor en god regel, men vi må sørge for at den ikke bryter med EØS-regelverket. Nå har vi en mulighet til ikke bare å rette opp en feil som har vært gjort siden 2012 – kanskje før det også – men også den uretten som mange har vært utsatt for. Dette gir oss også mulighet til å gjennomgå ytelser og ordninger for å sikre at de er oppdaterte og fungerer etter hensikten – ikke fordi EØS-avtalen krever det, men fordi det er det mest anstendige å gjøre. Departementet trakk i nødbremsen da det var klart at Navs praksis avvek fra våre faktiske rettigheter som EØS-borgere. Først gjaldt det saker om kortvarig opphold, der praksis ble endret raskt, dernest de langvarige og mer alvorlige sakene, som ble vurdert i september. Som statsråden har redegjort for: Det er flere som nå jobber på spreng for å få full oversikt over hva som har skjedd. Nav har satt ned en egen innsatsgruppe for full gjennomgang av saker som kan være feilbehandlet. Praksis har blitt endret for pågående og framtidige saker. Vi må også få på det rene hvorfor uavhengige instanser, som påtalemyndighetene og domstolene, heller ikke ser ut til å ha fungert i disse sakene. Det har åpenbart vært svikt i flere ledd – svikt som har fått alvorlige konsekvenser for enkeltmennesker. For mange har denne saken vært en stor belastning over lang tid, og de fortjener en rask prosess. Riksadvokatembetet er nå i kontakt med Gjenopptakelseskommisjonen og påtaleinstansene. Men selv om dette må skje fort, må det gjøres ordentlig. Høyre vil selvsagt bidra til å komme til bunns i hvordan dette kunne skje. Kun ved å lære av disse feilene kan vi sikre oss mot at noe lignende skjer igjen. Det er tross alt også viktig.