trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-06-07:
NAV-reformen og den lovgivning vi behandler i dag, er det første skrittet i riktig retning når det gjelder en ny velferdsforvaltning for å få færre på stønad og flere ut i arbeid. Jeg viser til det som Fremskrittspartiet har tatt opp i innstillingen, som går på at man fra flertallets side ikke ønsker å innlemme sosialkontorene fullt og helt. Det hadde etter mitt skjønn vært en fordel om man hadde gjort det, for situasjonen i dag er at det er veldig mange mennesker som har det tøft, og vi ser rundt omkring i Kommune-Norge at man opererer med forskjellige satser for sosialhjelp. Vi vet også at det rapporteres om at enkelte har det så tøft at de bruker hele sin tid og alle sine ressurser på å finne ut hvordan de skal klare å brødfø seg dagen etterpå. De menneskene vil mest sannsynlig ikke ha det overskuddet som skal til for å bruke sine ressurser på å søke arbeid. Derfor tror jeg at det hadde vært langt bedre og mer helhetlig og hensiktsmessig om man hadde fått også den biten inn i en statlig ordning som kunne ha ivaretatt mulighetene for å få også denne gruppen ut i arbeidslivet. Jeg er overbevist om at mange av dem har en restarbeidsevne som kunne ha vært benyttet. Så til dette som jeg var inne på i replikken til statsråden som går på kvalitetsheving av arbeidskraft. Jeg er klar over at det er loven vi behandler i dag, men det er dermed enda viktigere at man, når loven blir vedtatt, ikke lager forskrifter som er av en slik art at det blir vanskeligere å få de instrumentene som skal til, på plass for å få folk ut i arbeid. Vi har fått en del rapporteringer fra enkelte som møter et rigid system i dag. Poenget og hovedmålet med den nye lovgivningen må bli slik at systemet blir mindre rigid, og at man klarer å nå målgrupper mer spesifikt. Jeg har også store forhåpninger og forventninger – og ser også utfordringer – når det gjelder kompetanseheving i selve NAV-reformen. Men det vil være utrolig viktig at man lykkes med den kompetansehevingen, at man lykkes 100 pst., slik at man unngår at folk blir gående på feil stønadsordninger på feil premisser og kanskje også i perioder, som vi vet har vært tilfellet i dag, blir gående på uføretrygd på grunn av lang saksbehandlingstid. Det må også være en overordnet målsetting at man ved denne reformen klarer å få ned saksbehandlingstiden for å hjelpe flest mulig folk tilbake til arbeidslivet.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-07:
Det er på mange måter en historisk dag. Vi som satt i sosialkomiteen i de foregående åtte årene, har opplevd denne saken fra dens spede begynnelse i 1997–98 og utviklingen videre. Denne reformen er kanskje en av de mest betydelige som er gjennomført i Stortinget i løpet av den siste åtte–tiårsperioden. Sykehusreformen var en stor reform, men den velferdsreformen vi nå vedtar, vil ha store konsekvenser for en rekke brukere. Det er grunn til å gi honnør både til arbeids- og sosialministeren og til arbeids- og sosialkomiteen for det arbeidet som er utført. Dette er kanskje også en av de sakene der Stortinget i størst grad har engasjert seg i sluttresultatet. Flere dokumenter har kommet fra ulike statsråder underveis, men man har hatt en hånd med på rattet i Stortinget, og etter mitt syn er resultatet vi nå ser, et godt resultat. Jeg har tidligere jobbet i trygdeetaten som rådgivende lege og har opplevd at enkeltbrukere blir kasteballer. Først søker de om ytelser fra trygdeetaten og tror at de skal få innvilget det. Så blir arbeidsmarkedsetaten ansvarlig for gjennomføringen, men reserverer seg fordi de mener at avgjørelsen er gal. Så må man tilbake til trygdeetaten, og kanskje opplever man at man ikke kommer videre der. Og så må man i tredje instans til sosialetaten. Det er uverdige forhold. Alt dette handler om offentlige instanser, der kasteballproblematikken ikke tjener noen når det kommer til stykket, og det har ofte som sluttresultat at mange ender opp med uførepensjon. Derfor må man håpe at dette fører til mye mer målrettede tiltak for den enkelte brukeren på en slik måte at man blir bedre hjulpet, og at det apparatet man har til rådighet, samordner tjenestene. Så har flere vært inne på, og det er viktig å understreke, at selv om man nå er kommet et betydelig skritt videre, ligger det betydelige utfordringer i sosialetaten. Det at sosialetaten pr. dato er en kommunal etat, mens de to andre er statlige etater, gjør at det blir spennende å se på hvordan man kan få til et samarbeid under samme tak. Men det reiser også nye utfordringer med hensyn til sosialytelsene og hvor de naturlig over tid vil høre hjemme. Jeg må for min del si at jeg har reflektert mye rundt om det ikke kan være gode argumenter for at de på sikt skulle vært på andre hender enn på kommunens. Dette har man ikke diskutert ferdig i regjeringspartiene, heller ikke i SV. Men en slik reform legger vel til rette for at man over tid kunne ha sett enda et skritt videre. Uansett er det en historisk dag. Jeg vil ønske alle til lykke, ikke minst de brukerne som nå skal nyttiggjøre seg det felles kontoret. Så får vi alle i spenning følge med på de resultatene som reformen kommer til å gi.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Denne saken er en oppfølging av innstillingen om St.prp. nr. 49 som ble enstemmig vedtatt i Stortinget for drøyt to timer siden. Jeg skal ikke bruke mye tid på å argumentere for hvorfor vi skal ratifisere den FN-konvensjonen, for den debatten hadde vi altså før i dag her i salen. Jeg vil si litt i forbindelse med den odelstingsproposisjonen vi nå skal behandle. Justiskomiteen er glad for den økende erkjennelsen av hvilke problemer korrupsjon fører med seg både nasjonalt og internasjonalt. Hovedformålet med de endringene som foreslås, er selvfølgelig å få ratifisert FN-konvensjonen mot korrupsjon og bidra til å kunne straffeforfølge hvitvasking mer effektivt. Vi viser til at forslaget som fremmes, vil gjøre det enklere å inndra utbytte fra straffbare handlinger også internasjonalt. Det er også viktig å påpeke at siden vi i Norge har mange organer som helt eller delvis har antikorrupsjonsarbeid som sitt ansvar, er det nødvendig med et tett og nært samarbeid på tvers av disse. Komiteen nevner spesielt det særskilte ansvaret Økokrim har både for å etterforske og føre for retten store, komplekse og/eller prinsipielle saker, samtidig som de har et ansvar for å veilede og støtte de enkelte økoteamene ute i politidistriktene. Økokrim må også ha et særskilt ansvar for at informasjonsflyten mellom de andre organene, som f.eks. Tollvesenet, Kredittilsynet og Rikstrygdeverket, fungerer godt. Hvordan dette arbeidet skal håndteres, er det redegjort for i proposisjonen. Det jeg vil påpeke, er at lovendringen synliggjør at bestemmelsen også rammer hvitvasking og gjør det til et selvstendig straffbart forhold å hvitvaske utbytte fra egen straffbar handling. Videre vil lovforslaget oppfylle kravene til norsk rett etter FN-konvensjonen, ved at en ny § 318 i straffeloven kriminaliserer det å inngå forbund om hvitvasking. Komiteen er enig i departementets forslag om at maksimumsstraff forhøyes til det dobbelte om overtredelsen skjer som et ledd i virksomheten til en organisert kriminell gruppe. Komiteen er på generelt grunnlag opptatt av å intensivere innsatsen mot økonomisk kriminalitet og styrke det etterforsknings- og forvaltningsmessige arbeidet for å avdekke svart økonomi, deriblant hvitvasking. Kompetanse hos lokale politimyndigheter og samarbeidet med skattemyndigheter, trygdeetat og sosialmyndigheter skal prioriteres. Komiteen understreker at Økokrim skal settes bedre i stand til å avdekke og straffefølge aktører som har økonomiske ressurser til å skjule sin kriminalitet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2006-06-07:
Det er bare seks måneder siden et enstemmig storting opphevet tiggerforbudet. Bakgrunnen var at tigging i vår tid ikke skulle skade eller medføre skade, og at tigging generelt måtte avkriminaliseres. Stortinget mente at en burde bruke sosialpolitiske virkemidler for å hindre at personer tigger. Men det vi har sett det siste halve året, er en utvikling når det gjelder tigging ikke bare her i Oslo, men i alle de store byene, som ingen av oss liker. Vi trenger ikke gå mange meterne før vi støter på aktive, pågående og aggressive tiggere, og de fleste av dem har utenlandsk bakgrunn, mange er fra østeuropeiske land. Vi står nå foran en helt annen form for tigging enn den vi avkriminaliserte før jul. Det vi ser i dag, er organisert tigging med utenlandske bakmenn som utnytter medmennesker i nød. Dette er en utvikling som ingen av oss ønsker at vi skal ha i Norge. Det er viktig at politiet nå får de nødvendige midler til å følge dette opp og prøve å få satt en stopper for det. Politiet må ha fokus på den type kriminalitet som organisert tigging er, og de trenger ressurser for å etterforske og spane på bakmennene. Den loven vi vedtar i dag, er veldig viktig. Og slik Fremskrittspartiet ser det, er ikke det å kriminalisere tigging igjen måten å gjøre det på. For en tid tilbake leste jeg i Stavanger Aftenblad at politivedtektene til en rekke kommuner mildt sagt er klare for oppdateringer. Seks av atten kommuner i Rogaland har vedtekter som er mer enn ti år gamle, og den eldste forskriften er fra 1939. Stortinget har i løpet av de siste ti årene vedtatt veldig mange lover som skulle vært implementert i de kommunale politivedtektene. Disse vedtektene er ofte den hjemmel som politiet også bruker i ordenssaker, så det er viktig for kommunene å ha gode og oppdaterte politivedtekter. Derfor er det viktig for Fremskrittspartiet i denne saken vi behandler i dag, å fremme forslag om at kommunene må få mulighet til å innføre regler om bortvisning av personer som driver med aggressiv og sjenerende tigging, salg og prostitusjon. Derfor tar jeg opp det forslaget som Fremskrittspartiet og Høyre har fremmet i innstillingen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-06-07:
Saken vi behandler i dag, ble i og for seg bebudet av tidligere statsråd Dørum, men den er blitt utrolig mye mer aktuell i forhold til problemstillingene som sjøl distriktenes representanter her i salen oppfatter som utfordringer for bl.a. Oslo som by. Det handler i bunn og grunn om hvorvidt et nei er et ordentlig nei. Og for meg som bor og som lever her i byen, må jeg si at det av og til er litt vanskelig å se forskjellen på roser, trekkspill og Hafslund Energi når det gjelder pågåenhet. Vi i Venstre ønsker å stemme for forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet, fordi vi tror det er viktig å kunne gi rom for lokale politivedtekter som går på å håndheve ting i forhold til lokale utfordringer. Men det som ligger i bunnen her, er at sosiale utfordringer skal møtes med sosiale virkemidler. Det som undrer meg litt, er at media med enkle virkemidler, som et fotoapparat eller et kamera, kan dokumentere ting som tidligere bare har vært påstander, og som politiet synes det er nærmest umulig å finne ut av. Jeg synes det er utrolig at man så enkelt kan bevise ting som politiet synes det er umulig å finne ut av, knyttet til de utenlandske tiggerne som vi ser i byen vår. Dette griper også inn i en litt større debatt som jeg mener i bunn og grunn handler om et renovasjonssystem, en renovasjonstankegang om mennesker i forhold til sosiale utfordringer. Om det er å rydde Plata, om det er å stenge Kvadraturen, eller om det er å rope på et forbud mot prostitusjon, er noenlunde det samme for meg. Det handler om en tankegang om at mennesker og sosiale utfordringer skal møtes med forbud og ikke med sosiale virkemidler. For meg er det en litt 1800-talls tankegang når det gjelder lovforbud mot nød, fattigdom og ellers generell fortvilelse. Og hvis vi tror at det er gjennom justisvesenet vi skal klare å løse alle slike problemer, tar vi feil, for som oftest er det de aller svakeste vi rammer med slike vedtak. De store grepene gjør vi ved å bruke våre justispolitiske virkemidler med en mye mer nennsom hånd og kombinere dem med sosiale virkemidler, som gjør at folk kommer ut av den fortvilte situasjonen som de er i. Derfor hadde jeg håpet at vi kanskje kunne fått flertall i dag både for Høyre og Fremskrittspartiets forslag og for Kristelig Folkepartis forslag, som Venstre kommer til å støtte, og som går på å se på hele virkemiddelapparatet, for det er ingen forbud som klarer å få bort problemene. Dem får vi bort ved å tenke helhetlig, ikke ved å svinge de store klubbene, men ved mange små grep som gjelder de enkeltmenneskene det faktisk er snakk om her.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Dei sosiale årsakene som gjer at medmenneske tiggar, gjev få synlege konsekvensar i småsamfunn som f.eks. Vågsøy eller Årdal. Men i dei største byane, og særleg her i Oslo, ser vi konsekvensane. Vi har i dei siste åra opplevd at folk kjem langvegsfrå for å tigga i Noreg – lokka hit av rykte om at ein kan tene opptil 2 000 kr dagen. Å få fattigdomen og elendet så rett opp i andletet ved at utlendingar inntek paradegata vår med elendet sitt – nei, vi likar det ikkje. Det er ubehageleg. Tiggarstaden Oslo – ja, det gjev eit dårleg inntrykk. Likevel er det mange som gjev pengar til tiggarane, og så lenge vi gjer det, vil det ikkje taka slutt av seg sjølv. For alternativet for dei som tiggar, er sannsynlegvis mykje, mykje verre. Dei nye tiggarane er mykje meir pågåande, ofte òg med fysiske handikap. Dei kjem frå Romania og andre austeuropeiske land. Tiggarane er godt organiserte, det har reportasjar i avisene avslørt. Pengane dei får frå gata, vert innhenta jamleg. Dei bur og dei reiser saman. Dette er organisert verksemd, og vi må sjå på dette som menneskehandel. Målet med lovendringa er som sagt å ta bakmennene. Dagens politivedtekter gjev politiet høve til å bortvisa tiggarane. Særleg vil den endra situasjonen i Oslo medføra behov for auka politiinnsats innafor ramma av eksisterande lovverk. Eg vil understreka at vi no vil sjå på ei rekkje ulike rettslege tiltak for å møta dei utfordringane vi ser i Oslo i dag. Stortinget ber Justisdepartementet m.a. vurdera ei endring av politivedtektene og ordensføresegnene og eventuelt ei lovføresegn som klårt forbyr aggressiv og pågåande tigging, prostitusjon og sal.
André Oktay Dahl (Høyre), 2006-06-07:
Representanten fra Venstre var inne på en del ting i forhold til prostitusjon. Men det rare er at da debatten om prostitusjon begynte å blusse opp, skjedde det på bakgrunn av at de prostituerte ble synlige på Karl Johan. Da ble ord som «menneskeforakt» og «uholdbar situasjon» brukt. De samme menneskene brukte ikke den type ord da de samme prostituerte stod to kvartaler nedenfor. Da ble det ikke sagt noen ting. Høyre ønsker å ta på alvor det behovet folk har for trygghet, for å slippe å bli antastet på gaten. Men til syvende og sist er det viktigste at vi greier å hjelpe de guttene og jentene som driver med prostitusjon, uansett hvilket gatehjørne de står på, og uansett hvilken by i verden de gjør det i. Forutsetningen for at vi skal kunne hjelpe de prostituerte, enten de er norske eller utenlandske, er at vi legger til grunn det samme menneskesynet overfor den enkelte prostituerte som vi gjør overfor andre enkeltmennesker. Det er mange grunner til at noen gjør dette. Derfor må vi ha tilsvarende ulike løsninger, avhengig av hvilket menneske det er, og hvilken bakgrunnshistorie den enkelte har. Som representanten Skei Grande var inne på her, er det slik at den blandingen av en litt moraliserende holdning kombinert med en renovasjonstankegang som har preget debatten, ikke kommer til å løse et eneste problem for noen av dem som har et prostitusjonsproblem – eller de oppfatter det kanskje ikke som et problem, men av underliggende årsaker vil det etter hvert vise seg for dem. Spørsmålet om en eventuell kriminalisering er en debatt vi skal ta senere, men det har noen slagsider i forhold til debatten her i dag. Jeg er opptatt av at vi, når vi fører denne type debatter, prøver å ta på alvor de problemene som storbyene opplever, samtidig som vi tar på alvor at det enkelte menneske som vi oppfatter som en antastende person, faktisk har et større problem enn den enkelte turist som en sjelden gang besøker Oslo. Jeg synes samtidig det er grunn til å understreke at det er noe spesielt at ikke flertallet – hvis det ikke skjer noe dramatisk – vil være med på å ta Oslos problemer på alvor og støtte forslaget som Høyre og Fremskrittspartiet har fremmet her i dag. Oslo og andre storbyer har en særegen problematikk. Det er derfor vi fremmer dette forslaget. Jeg håper at flertallet, regjeringspartiene, tar på alvor den situasjonen vi har, og støtter dette forslaget. Ellers vil Høyre støtte Kristelig Folkepartis forslag, som er et nyttig innspill i en debatt som vi i Høyre håper kan bli vesentlig bredere og mer nyansert og ikke så renovasjonsbasert og moralistisk som deler av mediedebatten har vært til nå.
Erling Sande (Senterpartiet), 2006-06-07:
Saka som her blir handsama, er ei viktig sak, og ho fortener større merksemd enn ho har fått så langt. Senterpartiet sluttar seg til tilrådinga i saka og dei merknadene som justiskomiteen har kome med. Som komiteen heilt korrekt syner til i si innstilling, blei det ved handsaminga i Stortinget i mars 2005 av lov om europeiske selskap peika på at utflytting av verksemder frå Noreg kunne ha store konsekvensar i gjevne situasjonar. Senterpartiet stemte mot lova om europeiske selskap. Dei same bekymringane og innvendingane som Senterpartiet hadde den gongen, har vi framleis. Med europeiske selskap blir det i prinsippet like lett å flytte hovudkontor frå Oslo til Warszawa som frå Ås til Ski. Ei slik utflytting kan føre til store skattetap for Noreg, og viktige naturressursar kan kome i utanlandsk eige og ut av norsk styring. Eit av Senterpartiet sine argument mot lova om europeiske selskap var at ho ville føre til stor konkurransevriding mellom mindre aksjeselskap, som er underlagde norsk skattelov, og dei store, som kan nytte seg av lova om europeiske selskap og dermed flytte sitt hovudkontor til lågskatteland innanfor EU-området for å redusere verknaden av skattar, avgifter og politiske avgjersler. Vi meinte dessutan at det var unødvendig med ei slik ny selskapsform i norsk rett. Vi tek likevel til vitande at fleirtalet på Stortinget er av ei anna oppfatning og gjennom vedtak i fjor har gjort europeiske selskap til ein del av norsk rett. Når Senterpartiet no sluttar seg til tilrådinga om europeiske samvirkeforetak, handlar dette mellom anna om å skape likskap mellom dei ulike selskapsformene. Gjennom SCE-lova kan norske aksjeselskap på visse vilkår omdanne seg til europeiske selskap. Tilsvarande vil norske samvirkeforetak gjennom det regelverket som no blir vedteke, på visse vilkår kunne omdannast til europeiske samvirkeforetak. Senterpartiet vil sterkt understreke det som komiteen seier i sine merknader når det gjeld arbeidet med samvirkelov. Fleire høyringsinstansar oppfordrar departementet til å lage ei slik lov, og Senterpartiet er oppteke av at dette arbeidet blir gjeve prioritet. Ei slik lov kan få mykje å seie for korleis forordninga om europeiske samvirkeforetak bør gjennomførast i norsk rett, og Senterpartiet er nøgd med at departementet vil kome attende til dette spørsmålet i samband med ei eventuell ny samvirkelov.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Denne saken omhandler to endringer i militærnekterloven: likestilling av tjenestetid mellom sivile og militære vernepliktige og en presisering av våpenfrihetsprinsippet. Stortinget har vedtatt at de sivile vernepliktige skal likebehandles med militære vernepliktige. Forkortingen av tjenestetiden fra 13 til 12 måneder er derfor et viktig grep i forhold til å følge opp dette likebehandlingsprinsippet. Det er en enstemmig justiskomite som støtter dette forslaget. Sivile vernepliktige fritas for militærtjeneste på bakgrunn av økt motstand mot bruk av vold og våpen. Derfor er det viktig at deres overbevisning respekteres også i krigs- og kriselignende situasjoner, og komiteen er således fornøyd med at sivilarbeidernes posisjon og rettslige stilling i situasjoner med forhøyet beredskap presiseres i loven. Forslaget innebærer ingen realitetsendring i forhold til gjeldende rett. Fremskrittspartiet har en egen merknad hvor de uttrykker liten forståelse for at enkelte av dem som får fritak fra militærtjenesten ut fra overbevisningsgrunner, har private våpen og er aktive skyttere og jegere. De foreslår på denne bakgrunn at Forsvaret bør få tilgang til politiets våpenregister ved behandling av fritakssøknader. Denne merknaden synes å bero på en grunnleggende misforståelse av militærnekterlovens fritakingsregler. Innholdet i loven er presisert gjennom rettspraksis, bl.a. gjennom en rekke dommer i Høyesterett. Det kreves at søkeren har en grunnleggende pasifistisk holdning. Vedkommende må derfor være imot å bruke vold og våpen i konfliktsituasjoner. Det er ikke tilstrekkelig at et mannskap kun reserverer seg for egen del, mannskapet må også ta avstand fra at andre benytter vold og våpen som en metode for konfliktløsning. Det diskvalifiserer imidlertid ikke for fritak at mannskapet kan tenke seg å benytte våpen i en nødvergesituasjon. Bestemmelsen gir også muligheten til å søke om fritak på såkalt atompasifistisk grunnlag, men det har ingen relevans at et mannskap er aktive skyttere. Det har heller ingen betydning at søkeren er jeger og derfor tilhenger av å høste inn av overfloden i naturen. Komitemerknadene fra Fremskrittspartiet er ikke i samsvar med gjeldende vilkår for å bli fritatt for militærtjeneste av overbevisningsgrunner. Derfor ønsker jeg avslutningsvis å be representantene fra Fremskrittspartiet klargjøre hva de mener, da jeg har vanskelig for å forstå at deres forslag om at Forsvaret skal ha tilgang til politiets våpenregister, skal ha relevans for behandling av fritakssøknader.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-09-11:
Jeg har den glede på vegne av stortingsrepresentantene Jon Jæger Gåsvatn, Åse M. Schmidt, Bård Hoksrud og meg selv å fremme forslag om etablering av en ordning med fritt skolemateriell for elever i videregående skole, som bok- og materialkort.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-09-11:
Når det gjelder dette med anmodning, så skal en ikke gjøre for mye ut av det. Det er ikke Norges vurdering at vi skal bruke bistandsmidler til Israel i denne situasjonen. Vi følger her i stor grad FNs appeller, FNs vurdering av hvor det er behov for støtte, og jeg tror ikke det kommer til å endre seg som følge av en anmodning om det. Men jeg vil sterkt gi uttrykk for sympati, politisk støtte til gjenoppbyggingen og sympati med den sivile befolkningen i Nord-Israel, som har lidd under det helt uforholdsmessige og vilkårlige regn av Hizbollah-raketter. Når det gjelder anmodning fra den libanesiske regjeringen, tror jeg forsvarsministeren kanskje kommer mer inn på det, men jeg vil si at i formuleringene som jeg har valgt, og som forsvarsministeren har valgt, har vi understreket at dette fortsatt er en prosess i bevegelse. Vi er nødt til å følge den fra dag til dag framover, med den grad av fleksibilitet en regjering må ha i en slik situasjon. Skulle dette gå i veldig negativ retning, må vi ta konsekvensen av det, men vi ser at det går skritt for skritt i positiv retning. Når det gjelder det tyske vedtaket, så må hvert land finne sine prosesser og prosedyrer. Tysklands politiske beslutningsprosess i forhold til en deltakelse militært i Midtøsten er av historiske årsaker en komplisert affære, grunnet de mange forhold i det landet, som vi skal ha respekt for. Vi mener vi har tatt en prinsipiell beslutning om å delta. Vi er klare til å gjøre det, og så får vi følge utviklingen fra dag til dag, nærmest, fram til våre folk er på plass.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-09-11:
Jeg har ikke sagt at en anmodning er avgjørende for hva vi gjør her. Det var en tilleggsinformasjon, som iallfall illustrerte at Israel ikke har appellert til det internasjonale samfunn, så vidt jeg forstår, om hjelp. Jeg står fast på den argumentasjonen jeg har brukt. Det handler om forholdsmessighet – hvor er behovene størst, hvem har anledning til å gå inn og gjøre noe i forhold til de behovene? Israel har erklært at de skal bygge opp igjen det nordlige Israel, de ødeleggelsene som er der, og at de har kapasitet og ressurser til det. Våre begrensede ressurser, som alltid vil være begrenset i forhold til de skadene som har vært, settes nå inn i de palestinske områdene og i de libanesiske områdene. Jeg vil igjen understreke at det er ødeleggelser som Israel i stor grad har ansvaret for, og vi mener at de har brukt virkemidler som ikke står i forhold til den trusselen de stod overfor. Det handler heller ikke om appell fra FN, men FN er et viktig virkemiddel for oss til å forstå hvor støtten trengs mest, og til hvilken tid. Det har også vært nyttig i denne sammenhengen, hvor vi følger FNs appeller om hvor hjelpen skal settes inn.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2006-09-11:
Som jeg sa i redegjørelsen min, er det viktig at vi kan utføre oppdraget. FN har gjort en meget god jobb på operasjonskonseptet, på styrkesammensetning og på engasjementsregler, og også på kommandoforholdene i selve operasjonen. Men i den libanesiske regjerings anmodning er det noen uklarheter, og det dreier seg om to forhold. Det dreier seg om størrelsen på hva det maritime bidraget skal kunne bevege seg innenfor, og det dreier seg om hvilken grad av kontroll libanesiske myndigheter skal ha. Jeg var selv på et møte i FN på fredag, og dette er forhold som vi har gjort veldig klart overfor FN at de må avklare med libanesiske myndigheter. Det er fremdeles det ene forbeholdet vi har. Når det gjelder FN og deres forberedelser, er de isolert sett gode, men forholdet mellom libanesiske myndigheter og FN må avklares.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2006-09-11:
Når det gjelder MTB-ene, var det en test av dem som viste noen feil. De er nå sertifisert. De er helt i orden. De er klar til å seile av gårde. De vil seile av gårde nå i denne uken, sannsynligvis på onsdag. De er klarert. Når det gjelder rullering og om vi skal delta lenger enn i seks måneder, så er dette oppdraget på seks måneder. Når det gjelder en annen rullering for mannskapet om bord, er det fire båter vi har i dette oppdraget. Det er fire MTB-er. Vi har mannskap til seks MTB-er, og det mannskapet kan eventuelt rullere i perioden dersom det er behov for det.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-09-11:
Når Noreg deltek internasjonalt, er det sjølvsagt viktig at me stiller med personell som er i stand til å ta seg av det oppdraget dei har fått. Det som me i dag er blitt inviterte med på, er å diskutera om Noreg skal delta med personell i Libanon. Så er det slik at Stortinget tidlegare har diskutert opplegget for dei militære styrkane i Noreg, oppbygginga av dei og på kva måte dei eventuelt skal kunna bidra internasjonalt. Eg synest det vil vera unaturleg viss det skal gjerast nye endringar i måten me rekrutterer personell på i ein situasjon som har oppstått på grunn av ei internasjonal hending. Derfor har det vore viktig for Arbeidarpartiet at me har diskutert dei prinsipielle sakene knytte til norske bidrag. Når det då oppstår ein situasjon der det blir aktuelt å senda folk av garde, har me dette som grunnlag for utveljinga av personellet. Me har altså full tillit til at dei personane som her blir sende av garde, er i stand til å ta seg av den jobben dei skal gjera.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-09-11:
Som sikkert alle har fått med seg, har Fremskrittspartiet vært svært skeptisk til å sende vernepliktige mannskaper med kort tjenestetid ned til Libanon der man kan komme opp i skarpe konflikter. Oppdraget i seg selv er greit nok. Av de drøyt 100 personene vi skal sende nedover, har en stor del kun avtjent noen måneder med verneplikt. Mitt spørsmål blir om Arbeiderpartiet føler seg bekvem med en slik situasjon, og om Arbeiderpartiet er helt sikker på at de mannskaper vi sender, er samtrente nok til å møte en eventuell væpnet konflikt. Fremskrittspartiet er skeptisk og ønsker mannskaper som minimum har avtjent vernepliktstiden.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-09-11:
Jeg er enig i mye av det Marit Nybakk sier, jeg, men spørsmålet er jo om hun mener at en soldat med fire måneders trening i det norske forsvaret kan defineres som robust og samtrent. Det er det som er det store spørsmålet i denne sammenhengen. Vi betviler jo ikke – for å ta det som også var spørsmålet – at Forsvaret har et genuint ønske om å følge opp sitt personell. Men det er en kjensgjerning at mange tidligere FN-soldater sliter med store senskader som de ikke har fått oppfølging i forhold til. Det er bekymringsfullt. Det er denne salen som har det øverste ansvaret for å sørge for at Forsvaret får tilstrekkelige bevilgninger til også å ta hånd om dette. Det mener jeg vi har et selvstendig ansvar for, særlig når vi i større og større grad sender soldater rundt til ulike deler av verden og i en helt annen type oppdrag enn det vårt forsvar tidligere har vært utsatt for. Det gjør noe med psyken til folk, og det må vi ta alvorlig.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-09-11:
Jeg vil understreke at våre forslag er generelle og gjelder norske styrker i alle utenlandsoperasjoner, uavhengig av under hvilket flagg de er. Det synes jeg er viktig, men jeg synes kanskje at det er litt naivt av representanten Jacobsen å henge dette på et kapittel 6-oppdrag og derved på en måte slå fast at enhver potensiell fare i dette oppdraget er borte. Nei, snarere tvert imot: Vi skal altså inn i en potensiell konflikt, som hovedsakelig dreier seg om å avvæpne en terroristorganisasjon. Det mener jeg man ikke skal spøke med. All den tiden som går inntil denne styrken er på plass i området, er med på å øke risikoen for fare for alle soldater som skal være til stede, rett og slett fordi det er all mulig grunn til å tro at Hizbollah nå får stor tilførsel av våpen som kan komme til å bli brukt mot styrkene, enten de er norske eller av annen nasjonalitet. Det burde bekymre også SV. Jeg synes det er litt naivt å henge dette på en kapittel 6-operasjon og dermed si at da er problemet løst.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-09-11:
Jeg tror kanskje at man skal følge litt med i hva vi sier. Når Fremskrittspartiet tar til orde for å sende spesialstyrker, er det snakk om mannskap med betydelig erfaring og trening som er fullt ut i stand til å delta i potensielt farlige operasjoner rundt omkring. Det har bestandig vært Fremskrittspartiets linje at vi ikke skal dra for store veksler på unge mennesker som er i verneplikt, som ikke har erfaring, og som vi derved også kan komme i skade for å utsette for mye, mye, mye større problemer, også i ettertid, enn det vi kanskje overskuer. Jeg synes vi må kunne nyansere dette i en diskusjon om hvor Norge skal være delaktig i ulike operasjoner rundt omkring i verden. Hvis det står så dårlig til med vårt forsvar at vi må trekke veksler på soldater med fire måneders erfaring, synes jeg faktisk at det er andre partier i denne sal som må gå i seg selv og tenke lite grann over alvoret i de forsvarspolitiske budsjettene, og gjøre noe med det.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-09-11:
Under Libanon-konflikten i juli da debatten startet om muligheten for en ny og mer robust styrke til Sør-Libanon, gikk Fremskrittspartiets forsvarspolitiske talsperson høyt på banen og var imot. Jeg er veldig glad for at Fremskrittspartiet i dag støtter prinsippet om at vi nå deltar i den nye, robuste UNIFIL-styrken. Så tror jeg det er riktig at vi erkjenner at det i tidligere tider, ikke minst i Libanon, var slik at de styrkene vi sendte, kanskje ikke var samtrente nok, og at de fikk senskader. I dag tar Forsvaret ansvar. Jeg vil spørre om ikke Siv Jensen har tillit til både Forsvarets og Forsvarets sanitets evne til å håndtere og følge opp de soldatene vi har i utlandet. Og så: Jeg mener at det viktigste når vi skal sende styrker til utlandet, er at de er samtrente, robuste og modne. Så må det selvfølgelig være frivillig, og de må ha kontrakt med Forsvaret. Jeg vil spørre om ikke Fremskrittspartiet er enig i at det er det viktigste.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-09-11:
Eg deler fullt ut dei bekymringane for soldatane som går fram av alle dei tre forslaga frå Framstegspartiet. Så veit vi jo òg det at det er slått fast at det er eit kapittel 6-mandat vi er ute etter. Det er ein fredsbevarande operasjon, ikkje ein fredsopprettande operasjon. Vi veit at skarpheita i dette oppdraget ikkje er tilsvarande det vi har vore ute på og er ute på. Derfor undrar det meg at Framstegspartiet legg fram desse forslaga akkurat no, når det er ein fredsbevarande operasjon, og ikkje når vi tidlegare har diskutert dei skarpare oppdraga. Er det det at det er FN som er ute her og er fredsoperatør, eller er det den bekymringa som heilt klart går fram av forslaga, som gjer at Framstegspartiet legg dei fram akkurat ved denne operasjonen?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2006-09-11:
Som det går fram av debatten, er det en bred enighet om å ta vare på de soldatene som bidrar på vegne av den norske stat. Men jeg undres litt over forestillingen til Fremskrittspartiet i debatten om norske styrkebidrag. I forkant av krigen mot Irak gikk Fremskrittspartiets forsvarspolitiske talsmann, Per Ove Width, offensivt ut og sa at Norge burde bidra med spesialstyrker, marinestyrker eller på en hvilken som helst slags måte i en offensiv angrepskrig. Det gjør man når man ikke har FN-mandat, men den dagen det er et FN-mandat, og det er en fredsbevarende operasjon, kommer Fremskrittspartiet og uttaler seg kritisk til å bidra der og kommer med mange typer forbehold. Er dette virkelig troverdig?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-09-11:
Før jeg svarer skikkelig på dette: Jeg synes det er ganske bemerkelsesverdig at det er først ved denne operasjonen Fremskrittspartiet tar opp disse spørsmålene. Jeg vet at det er gjort på et generelt grunnlag tidligere, også av SV. Jeg har også møtt mange soldater med senskader – noen nært innpå meg – og jeg må si at det har gjort sterkt inntrykk. Tidligere har det vært en mangelfull oppfølging av soldatene, men ikke minst gjennom påtrykk fra både Fremskrittspartiet og SV er dette blitt mye bedre. Det vil si: Vi kan aldri legge bekymringene til side. Vi må se om vi kan gjøre enda mer. Noe av det vi kunne ha gjort, var å se om prosjektet Bæreia kunne opprettes på nytt igjen. Det var et godt tiltak. Og så må vi se på andre tiltak.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-09-11:
Erfaringer fra tidligere deltakelse i internasjonale operasjoner har dessverre vist at mange av våre soldater har fått senskader og psykiske ettervirkninger etter tjenesten. Samtidig vet vi at Forsvaret har hatt en svært mangelfull oppfølging av FN-soldatene. Dette ble nylig også stadfestet av sjefen for Forsvarets sanitet. Er man fra Sosialistisk Venstrepartis side komfortabel med å sende våre unge ut når oppfølgingen er så mangelfull, og hva vil man fra SVs side gjøre for å få oppfølgingen opp på et akseptabelt nivå?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-09-11:
Jeg synes det er grunn til å merke seg at utenriksministeren skifter argumentasjon når han blir presset på sine argumenter. Han avviste humanitær støtte til gjenoppbygging i Israel med å vise til at det ikke forelå noen anmodning om det fra den israelske regjering. Da representanten Høglund satte det på spissen, var det klart at anmodningen ikke hadde noen betydning for utenriksministerens standpunkt. Men har det ingen betydning for utenriksministerens standpunkt at de krigsofre han har sympati med, faktisk har lidd? 12 000 bygninger er ødelagt på den israelske siden. 90 000 søknader om skadeserstatning er levert til krigsdirektoratet i Israel. Det er nettopp kommet en rapport fra miljødepartementet i Israel om meget store og alvorlige miljøkatastrofer på israelsk side. Hvorfor er Norge avhengig av en anmodning fra FN for å vise humanitært sinnelag i pakt med sine beste tradisjoner på dette området?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-09-11:
Jeg vil først få lov til å meddele at Fremskrittspartiet vil omgjøre forslagene nr. 2 og 3 til oversendelsesforslag – så er det gjort. Jeg har to spørsmål til utenriksministeren. Utenriksministeren sier at spørsmålet om humanitær bistand til Israel ikke har kommet opp fordi Israel ikke har anmodet om slik bistand. Såfremt Israel anmoder om slik bistand, vil den norske regjering vurdere en slik anmodning positivt? Utenriksministeren kommenterte ikke den langtrekking som har vært med hensyn til å få den formelle invitasjonen fra den libanesiske regjering, noe som bl.a. har medført at Tyskland har utsatt sin beslutning. Ser utenriksministeren på dette som å være bare formelle ting, eller er det et reelt politisk problem innad i den libanesiske regjering knyttet til dette?
Jan Petersen (Høyre), 2006-09-11:
Jeg forstår at det har tatt tid før oppdraget blir endelig klarlagt, men jeg må også si at jeg synes det er meget bekymringsfullt at man ennå ikke har nådd frem til klarhet i forhold til den libanesiske regjering. Resolusjon 1701 var jo bekymringsfull fordi den gav FN liten selvstendighet i forhold til regjeringen når det gjaldt å sørge for at våpen ikke kom inn i området. Og vi vet jo alle at den libanesiske regjering også har Hizbollah blant sine regjeringspartnere. Det målet Regjeringen må styre etter, tror jeg rett og slett er at UNIFIL har henimot en blankofullmakt fra den libanesiske regjering for å kunne gjøre jobben sin. Jeg vil gjerne ha bekreftet fra statsråden at det er det Regjeringen ønsker.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2006-09-11:
Siv Jensen og Morten Høglund har gjennom debatten i dag klart gitt uttrykk for Fremskrittspartiets ståsted i denne saken, så det behøver jeg egentlig ikke utdype så voldsomt. Det vi er veldig opptatt av, og det er naturligvis kommentert og lagt merke til av alle sammen, er hva slags soldater vi skal sende ut i disse skarpe oppdragene. Nok en gang skal vi sende soldater ut i kompliserte og veldig farlige utenlandsoppdrag. Det har vi også sagt og ment, og bundet oss til, og i mange tilfeller er det helt riktig. Men her er det snakk om hva slags soldater vi sender. Det er her den store forskjellen er, tror jeg. Forskjellen er at denne gangen sender vi ut vernepliktige soldater som er midt i vernepliktsperioden. Her er det viktig å skille i forhold til andre steder hvor vi sender soldater, hvor vi altså sender profesjonelle soldater. Noen av disse soldatene har sågar bare fire–fem måneders verneplikt bak seg, dvs. ungdom som knapt nok er ferdige med videregående skole og helt uten livserfaring, ungdom som aldri har tjent noe særlig penger og blir fristet av en god lønn, ungdom som ser på dette som et eventyr – ja noen har sågar uttrykt at de ser fram til en sydentur. Det forteller meg ganske mye. Jeg klandrer dem ikke for dette. Men noen må ta ansvar, og stoppe dem. Jeg blir gjentatte ganger fortalt at det norske forsvaret er basert på verneplikt, og det er riktig, ja vel. Men det er ikke det samme som at vi skal sende nærmest skoleungdom ut i skarpe og livsfarlige oppdrag. Dette ønsker ikke Fremskrittspartiet, og det opprører oss. Skal norske soldater ut i denne typen utenlandsoppdrag, mener Fremskrittspartiet at soldatene må ha gjennomgått minst tolv måneders verneplikt pluss spesialtrening. Jeg har anmodet statsråden tidligere om å finne vervet, mer voksent personell med kompetanse til det oppdraget vi nå skal ut i, personell som allerede har avtjent verneplikten, og som har god kompetanse utover det. Det finnes, hvis viljen er til stede. Statsråden har ved flere anledninger pekt på at vernepliktssoldatene ikke skal delta i skarpe oppdrag som bording, men derimot tjenestegjøre som radarpersonell, kokker osv. Jeg må si at dette er et merkelig resonnement og en merkelig framstilling – for smeller det, så smeller det. Da hjelper det ikke om du er i byssa eller kikker i radaren. Til slutt må jeg si at Regjeringen etter mitt syn tar på seg et meget, meget stort ansvar i denne saken. Jeg har tidligere i sommer hørt representanter i denne sal fra regjeringspartiene brukt uttrykk som «umodne soldater», og sågar foreslått at vi ikke skal ha soldater som er under 21 år. Dette har jeg ikke hørt noe om etter at det ble besluttet at vi skulle sende soldater, og i hvert fall ikke i denne sal i dag. Det må jeg si forundrer meg, men det er kanskje ikke så merkelig allikevel.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2006-09-11:
Vi har gjennom media fått opplyst at det har vært problemer med MTB-ene. Jeg håper det bare er forbigående, og at de er i orden nå. Det vil jeg gjerne at statsråden skal bekrefte. Så har hun på en grei, ordentlig og oversiktlig måte forklart oss reglene for maktanvendelse i tilfelle norske soldater kommer i skarpe situasjoner. Men jeg må jo si jeg er veldig forundret over at statsråden er så klinkende klar og sikker på at norske soldater med fire–fem måneders verneplikt skal kunne takle en slik situasjon. Det er ikke jeg. Så et annet spørsmål. Når vi nå skal sende av gårde ca. 100 soldater, er det tenkt på rullering på grunn av at noen av disse båtene kanskje må hjem, at noen av soldatene må hjem, og i tilfelle vi blir oppfordret til å stille opp utover de seks månedene?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2006-10-05:
På vegne av representanten Dagfinn Høybråten og meg sjøl har jeg gleden av å overlevere Stortinget et forslag om at personer som anses som unge uføre, kan beholde tilleggspensjonen ved flytting til utlandet.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2006-10-05:
Trontalen handler lite om utviklingspolitikk. Og med statsministerens uklare svar tidligere i dag – Regjeringen skal i alle fall vite at Kristelig Folkeparti vil presse på for at bistandsmålet skal nås. Jeg er særlig bekymret for Afrika, som har mange av verdens fattigste land. De har på grunn av skyhøye oljepriser fått milliarder i ekstra utgifter, mens Norge av samme grunn har fått milliarder i ekstra inntekter. U-landsforkjempere, ikke minst i Kristelig Folkeparti og SV, har derfor ønsket en bred strategi for utviklingen i Afrika og for økt bistand. Det var løfterikt at stormaktene på G8-møtet i Gleneagles for vel ett år siden lovde å fordoble bistanden til nettopp Afrika. Men også Norge må øke bistanden til Afrika. Det var derfor en stor skuffelse at det første SV-statsråd Solheim gjorde i fjor, var å kutte i bistanden til Afrika og heller gi til FN, som Solheim tydeligvis elsker å bruke hele sitt innlegg på. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Vil Regjeringen i tiden framover igjen øke Afrikas andel av norsk utviklingshjelp?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
På vegne av Kenneth Svendsen, Robert Eriksson og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om å fjerne begrensningen for unge uføre til å beholde tilleggspensjonen under lengre opphold i utlandet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
Jeg har den store gleden å fremme et forslag på vegne av representantene Tord Lien, Torbjørn Andersen, Robert Eriksson, Gjermund Hagesæter og meg sjøl om å halvere merverdiavgift på strøm og fjerne elavgift.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
Det var et veldig lett spørsmål. Svaret er ja. Fremskrittspartiets politikk bygger på å respektere f.eks. Kyoto-avtalen. Men problemet til den sittende regjeringen er at det ikke er noe sted i Kyoto-avtalen der en stiller krav om CO2-rensing på gasskraft alt fra første dag. Det er ingen andre land i verden som har krav om CO2-rensing fra første dag. Det er fullt lovlig å oppfylle Kyoto-forpliktelsene ved å gjøre investeringer i miljøtiltak i u-land og ved å kjøpe kvoter fra utlandet om det er nødvendig. Vi vet at den norske oljeindustrien har sagt at hvis de kan få kjøpe kvoter istedenfor å ha en CO2-avgift, så skal de garantere at Norge oppfyller sine CO2-forpliktelser i forhold til Kyoto-avtalen. Det er ingenting i det Fremskrittspartiet foreslår, som bryter med Kyoto-avtalen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
For det første må jeg korrigere litt av virkelighetsforståelsen til representanten Borten Moe. Det er riktig at Mongstad og Tjeldbergodden har fått konsesjoner, men de har ikke fått utslippstillatelse. Det er det samme som å gi en butikkeier rett til å bygge en butikk, men ikke gi ham rett til å selge noe fra butikken. Det er fullstendig verdiløst. Det er det jeg siktet til med at Regjeringen er handlingslammet. Til det siste med at det er avklart rammebetingelser: Se på Skogn. Skogn har kommet opp med et kjempegodt nytt prosjekt, der de kombinerer bioenergi og gasskraft. Men da er SV med en gang på banen og sier at da må de ha CO2-rensing. De får altså ikke garantert opprettholde den konsesjonen de har. Når det gjelder elavgift, er det riktig at reduksjon av elavgiften ikke gir mer strøm i markedet. Men tror du faktisk at folk flest vil begynne å skru på varmen og åpne vinduene når strømprisen er 60–70 øre pr. kWh? Tror du de gjør det? Nei, det tror faktisk ikke jeg. Den marginale økningen du får for norske husholdninger, vil ikke nevneverdig påvirke prissettingen, som tross alt skjer i et nordisk kraftmarked der de norske husholdningene er en bitteliten andel. Når regjeringspartiene snakker om et toprissystem(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) i prisene, men heller en økning. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
Jeg takker for spørsmålet, for det er veldig relevant. La meg først si at Fremskrittspartiet støttet den forrige regjeringen i budsjettbehandlingen. Men i energipolitikken var det Arbeiderpartiet som var hovedstøttepartner til Bondevik-regjeringen, det var ikke Fremskrittspartiet. La meg begrunne det med å vise til at Fremskrittspartiet bare i 2003 fremmet over 30 konkrete forslag på Stortinget. Samtlige, bortsett fra ett utredningsforslag, ble nedstemt av alle partiene, inkludert de tre partiene som i dag er de rød-grønne. Så Fremskrittspartiet hadde en alternativ politikk allerede da, men også da ble vi nedstemt, det samme som vi blir nå. Fremskrittspartiet var det eneste partiet som gav en klar advarsel da Ormen Lange-utbyggingen ble vedtatt, om at her må vi også gjøre noe med kraftsituasjonen. SV var også bekymret, men det var fordi det kunne medføre bygging av gasskraftverk. Ingen av de andre partiene brydde seg om kraftsituasjonen i 2004, så Fremskrittspartiet har ingen ting å skamme seg over her. Det er Bondevik II-regjeringen og Stoltenberg-regjeringen i dag og i 2001 som burde gjort leksen sin.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
For det første er det helt feil å si at det er enighet om de prioriteringene jeg nå redegjorde for i mitt innlegg. Det er jo slik at i de budsjettene Fremskrittspartiet vedtok sammen med den forrige regjeringen, valgte man nettopp store skattelettelser. Det man brukte aller mest penger på, var å redusere skatten til dem som har mest fra før. Derfor måtte den forrige regjeringen, med støtte fra Fremskrittspartiet, f.eks. kutte i arbeidsledighetstrygden for de arbeidsløse, øke egenandelene, som vi nå har fjernet, og sørge for at kommuner hadde så lite penger at det ble kutt i skolene, færre lærere og trangt i eldreomsorgen. Hvis representanten Siv Jensen ikke har oppfattet at det er en dramatisk forskjell på å bruke milliarder av kroner på å redusere skatter i stedet for å sørge for at kommunene har nok penger til eldreomsorg, til skoler og til å ha vann i bassengene, er det et uttrykk for manglende evne eller vilje til å se store og viktige politiske endringer som har skjedd i Norge i løpet av det siste året. Jeg er sikker på at de arbeidsløse som får økt trygd, og at lærere og andre som får nye jobber, ser den forskjellen, selv om representanten Jensen ikke ser den.