Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-11-26:
Vi nærmer oss snart ni og en halv time ut i debatten. Her har det vært veldig mange gode innlegg, interessante innlegg, og ikke minst har det vært relativt mange bortforklaringer for hvorfor man stemmer som man gjør. Det første som slo meg da jeg hørte representanten Lundteigens innlegg her i dag, var at representanten nå har måttet bytte ut ønskekvisen, som han har hatt med seg enkelte ganger i denne sal, og selv fått smake spanskrøret for at han skal stemme riktig på slutten av debatten i dag. Her er det sagt svært mye i den såkalte biodieselsaken, og jeg skal komme inn på den i slutten av mitt innlegg. Jeg ønsker å sette søkelys på noe som er en fullstendig mangelvare i budsjettet. Vi har i en årrekke snakket om viktigheten av både å fornye og modernisere offentlig sektor. Vi har snakket om viktigheten av å forenkle, slik at små og mellomstore bedrifter får en lettere og bedre hverdag, at de slipper å bruke for mye tid på å sende inn en rekke skjema. Et positivt bidrag som har vært gjort, er jo Altinn-systemet, men så er spørsmålet: Hvorfor har det nå stoppet opp? I dette budsjettet finnes det svært få spor igjen av det som nettopp går på forenkling og tilrettelegging, slik at de små og mellomstore bedriftene, som er selve bærebjelken i det norske systemet, skal få en lettere og bedre hverdag for å kunne skape verdier. Det er trist at man ikke følger opp dette, og jeg forventer at Regjeringen ved neste korsvei i hvert fall sørger for å gripe fatt i disse tingene igjen. Hvis ikke vil en rekke andre bedrifter også få merke finanskrisen på en annen måte enn man nå gjør. Så er jeg glad for at også regjeringspartiene sier at finanskrisen ikke er over. Mange har nærmest ikke fått føling med krisen. Noen står med begge beina plantet i den, mens andre ser at dette kommer til å ramme dem skikkelig tøft – da snakker jeg om verftsnæringen og annen eksportrettet industri. Jeg forventer at man raskt kommer tilbake med tiltak, for det budsjettet som ligger her i dag, ivaretar ikke de problemene som disse næringene kommer til å møte. Man gir allerede i dag uttrykk for at det er vanskelig å få finansiering. Det er vanskelig å få på plass de løsningene som de har behov for, for å kunne løse problemene når ordretørken slår inn for fullt. Jeg vil gripe fatt i biodieselsaken fra et bedriftsøkonomisk synspunkt for å illustrere at også staten som eier, og staten som yter av lån, gir veldig rare signal. Jeg vil da nevne følgende: Staten eier 43,5 pst. i Cermaq, og Cermaq eier så igjen 13 pst. i Uniol. Innovasjon Norge har som statens virkemiddelapparat gitt 5 mill. kr i direktestøtte til Uniol. Så har de i tillegg gitt 15 mill. kr i landsdekkende innovasjonslån, og på toppen av det har man gitt 30 mill. kr i lavrisikolån. Ja, det stopper ikke der. Nå viser det seg også at DnB NOR, der staten er en av hovedeierne, med 34 pst., er en av hovedlångiverne til den samme bedriften som vi kan oppleve, som følge av det vedtaket i budsjettet som fattes her i dag, at kanskje må legges ned etter fem måneders drift. Da må dette være den dyreste snorklippingen Erik Solheim noen gang har gjort. Det har bare tatt fem måneder fra denne bedriften ble åpnet, og til den muligens – men la oss håpe det ikke skjer – må permittere sine ansatte og stenge dørene. Dette er et alvorlig signal til dem som faktisk trodde på staten, når staten gjennom sine ordninger er inne for å garantere for bedrifter, for å gi lån og for å sørge for at de ansatte har trygge arbeidsplasser. Dette er et svært dårlig signal fra staten, og det undrer meg at Senterpartiet og SV har latt seg piske av spanskrøret.