Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2013-02-12:
Det har vært mye snakk om Høyres jernbaneseminar i forrige uke. Jeg synes det er litt spesielt, når man nå først arrangerer et seminar, at man ikke samtidig benytter anledningen til faktisk å lytte til de innlederne man har invitert. Hadde man gjort det, ville man hatt en helt annen beskrivelse av Jernbaneverket enn det representanten Schou her ga. Man ville fått høre om en kraftig satsing på jernbane, en prioritering av jernbane, en tredobling av investeringer, man ville hørt om intercityutbyggingen som allerede er startet, viktige jernbaneprosjekter som har vært framkjempet over tiår, som Eidangerparsellen, og som fikk bl.a. Bård Hoksrud til å juble da budsjettet ble lagt fram. Man ville fått høre at punktligheten har gått opp, og man ville fått høre om de store organisatoriske grepene som er gjennomført i Jernbaneverket under denne regjeringen, og som fører til både raskere og mer effektiv planlegging og ikke minst utbygging. Det har vært en ganske sær opplevelse å følge samferdselsdebatten som har pågått i snart fire timer i dag, og det har vært spesielt å bivåne den uenigheten mellom Fremskrittspartiet og Høyre som har utspilt seg. Dette omfatter ikke bare satsing på vei, men også på bane. Det er uenighet mellom de to partiene om hastighet. Mens Ingjerd Schou er kritisk til statsrådens uttalelser om at vi i neste NTP-periode vil prioritere intercity og ikke høyhastighetstog, jubler Fremskrittspartiet og Bård Hoksrud over den samme politikken. Det er uenighet mellom Fremskrittspartiet og Høyre om organisering og graden av privatisering og konkurranseutsetting av jernbane. Det er uenighet om finansiering: Mens Høyre kutter i vedlikeholdsbudsjettet og plusser på en heis, vil Fremskrittspartiet ha et eget investeringsfond for jernbane, noe Høyre mener er helt uansvarlig. Og det er uenighet om veibygging: Mens Fremskrittspartiet nå fører et korstog for firefeltsveier – jeg synes det er interessant at man sier over hele landet, jeg har så langt ikke registrert det lengst nord i landet – kritiserer de samtidig Høyre for å være for passive. Hadde Fremskrittspartiet fått gjennomslag for sin politikk, ville det utvilsomt gått kraftig ut over jernbanen. Det er – og det har denne debatten demonstrert – en stor avstand mellom Fremskrittspartiet og Høyre, og jeg skjønner godt opposisjonspartienes uvilje mot å avklare grunnlaget for et eventuelt regjeringssamarbeid før valget. Blir det firefeltsvei over hele landet? Er det intercity som er det viktigste nasjonale prosjektet? Det er i hvert fall umulig etter dagens debatt for velgerne å forutsi hvordan en blå-blå samferdselspolitikk vil bli. Jeg syntes det var interessant å se at Fremskrittspartiet var så bekymret for lønnsomheten i intercityprosjektene da de sammen med Høyre gikk ut og kritiserte TØI-prosjektet slik de gjorde. Jeg er for øvrig helt enig med representanten Kjernli i at det er veldig spesielt og egentlig ganske foruroligende å se at to partier som tar mål av seg til å sitte i regjering, ikke er mer interessert i å få et bredest mulig kunnskapsgrunnlag for et så viktig vedtak som framtiden til intercityutbyggingen. En viktig forutsetning for Vista og Jernbaneverkets utredning om samfunnsøkonomisk lønnsomhet er også behovet for å få mer kontroll og begrense, redusere trafikken. De peker på viktigheten av bl.a. køprising for å få det til og for å få en satsing på intercity til å bli samfunnsøkonomisk lønnsom. Derfor vil jeg avslutte mitt innlegg med å stille et spørsmål til Fremskrittspartiet: Når Fremskrittspartiet nå er så bekymret over TØIs lønnsomhetsanalyser og varmt omfavner Vista og Jernbaneverkets lønnsomhetsanalyser, betyr det at partiet også har snudd i synet på køprising?