trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders B. Werp (Høyre), 2017-05-29:
Det er et betydelig og viktig spørsmål representanten tar opp. For det første: For Høyre var det viktig å ivareta lekmannsinnslaget i størst mulig grad. Vi mener at det veide tyngst da vi landet på fem pluss to. Jeg vil også understreke det som står i proposisjonen – og som for så vidt også står i merknadene – at man fra regjeringens side vil følge med på saken og på hvordan dette utvikler seg, ikke minst også de praktiske sidene ved det, og komme tilbake til Stortinget dersom det er nødvendig. Jeg vil tro dette kanskje er det punktet man bør følge nøyest med på: den mulige sårbarheten som ligger i sammensetningen fem lekdommere pluss to fagdommere.
Anders B. Werp (Høyre), 2017-05-29:
Utgangspunktet er dagens ordning, med ti lekdommere og null fagdommere. Her har det vært diskutert nesten alle mulige tallkombinasjoner, hvor kanskje fire pluss tre, som representanten spør om, kan representere et annet ytterpunkt i den diskusjonen. Derfor har det fra vår side vært viktig at det er et markant flertall i meddomsretten fra lekmannssiden, og større, naturligvis, enn tre pluss fire. Dette dreier seg om mer enn matematikk. Dette dreier seg om å synliggjøre et prinsipp som har vært viktig for Norge som rettsstat, og som har vært viktig som grunnlag for veldig mange rettssaker og for forståelsen av det norske rettssystemet.
Anders B. Werp (Høyre), 2017-05-29:
Jeg skal ikke legge skjul på at det ligger økonomiske regnestykker i proposisjonen, men det har ikke vært det avgjørende for denne konklusjonen. Det har vært avveiningen – på den ene siden å synliggjøre et tydelig lekmannsinnslag i en meddomsrett. Så er det drøftet i proposisjonen og i merknadene: Skal vi ha et system med ulik sammensetning av meddomsretten? Det har også en ulempe, ved at man på den måten kompliserer domstolsbehandlingen og vurderingen på forhånd. Vi må ha et system som ivaretar det viktigste ved lekmannsinnslaget, slik vi etter min mening har gjort med det som ligger i saken – å få en god domstolsbehandling hvor vi også har et faginnslag i retten, med tyngde, men som ikke har flertall.
Anders B. Werp (Høyre), 2017-05-29:
Jeg vil takke for et godt innlegg fra representanten Rotevatn. Innledningsvis vil jeg understreke at debatten dreier seg om å ivareta lekmannsprinsippet inn i en ny tid, etter min vurdering, og å ta vare på det beste fra prinsippet som sådant, men tilpasse det til ikke minst kravene om å begrunne skyldspørsmålet som sådant. Det har rettssikkerhetskvaliteter ved seg, som er understreket av både Høyesterett og internasjonal rett. I dag blir det ivaretatt av at dommeren på egne vegne skal forsøke å tolke juryens beslutning og ta utgangspunkt i de såkalt springende punkt i saken. Representanten Rotevatn sier at dette med å begrunne skyldspørsmålet kan ivaretas i dagens ordning. Da blir jeg litt nysgjerrig på hva representanten legger i det, slik at vi kan få ivaretatt dette på en bedre måte enn det som Høyesterett har sagt.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2017-05-29:
Jeg takker komiteen for konstruktivt samarbeid om denne saken, og det er en enstemmig komité som legger saken fram for Stortinget i dag. Dette er en proposisjon fra regjeringen hvor vi gir samtykke til ratifikasjon av Europarådets konvensjon av 11. mai 2011 om forebygging og bekjempelse av vold mot kvinner og vold i nære relasjoner, nærmere omtalt som Istanbul-konvensjonen. Formålet med denne konvensjonen er å forebygge og bekjempe alle former for vold mot kvinner og vold i nære relasjoner, beskytte rettighetene til kvinner som er utsatt for slike overgrep, og å fremme nasjonalt og internasjonalt samarbeid mot overgrep. Konvensjonen skal fremme likestilling mellom kvinner og menn og bidra til å fjerne diskriminering av kvinner. For å sikre en effektiv gjennomføring av konvensjonens bestemmelser gir konvensjonen anvisning på opprettelse av en egen overvåkingsmekanisme. Norge undertegnet denne konvensjonen i juli 2011. Med forslaget forplikter Norge seg folkerettslig til å følge konvensjonens bestemmelser. Flere av bestemmelsene i konvensjonen pålegger partene å sikre at visse handlinger er straffbare. På undertegningstidspunktet ble det lagt til grunn at norsk rett i hovedsak oppfylte disse forpliktelsene, men at det kunne være nødvendig med enkelte lovendringer. Disse lovendringene ble gjennomført i straffeloven og straffeprosessloven i 2016 og resulterte i forbud mot personforfølgelse – nærmere bestemt stalking – og forberedelse til tvangsekteskap. Lovendringene som er gjennomført, innebærer at norsk rett oppfyller konvensjonens forpliktelser fullt ut. Denne konvensjonen er viktig, da den omfatter et helhetlig regelverk for å forebygge og bekjempe vold mot kvinner og vold i nære relasjoner. Konvensjonen stiller strengere krav til straffeforfølging, tilpasning av etterforskning og det prosessuelle regelverket om vold mot kvinner enn det andre rettslige instrumenter gjør. Norge skal stå fremst i kampen mot vold og overgrep mot kvinner. Med ratifikasjonen av Istanbul-konvensjonen sementerer vi viktige forpliktelser for å hindre vold og overgrep mot kvinner. Ratifiseringen av konvensjonen er en symboltung markering som viser at Norge mener alvor med våre forpliktelser overfor volds- og overgrepsutsatte kvinner.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Eg meiner at det arbeidet som juryutvalet har gjort, er veldig grundig og veldig godt. Eg meiner òg at det er fleire svakheiter med juryordninga enn det representanten frå Senterpartiet peiker på. Eit av hovudargumenta i tillegg til grunngjeving og anonym votering er det som riksadvokaten har peikt på, at i over halvparten av valdtektsdommane i tingrettane som blir anka til lagmannsrettane, blir det frifinning. Eg meiner det såleis er eit rettssikkerheitsproblem å ha ein jury. Eg meiner at det å ha ein meddomsrett, slik ein har hatt i andre saker – som er ei prosessform som det norske rettssystemet kjenner godt – har fungert veldig bra. Me høyrer òg at erfaringane frå dei som har vore meddommarar i tingretten, er at samhandling og samarbeid med fagdommarane fungerer veldig godt. Så eg ser eigentleg ikkje heilt den store rettssikkerheitsgrunnen for ikkje å gjere det me gjer i dag. Eg meiner det er bra for rettssikkerheita. I tillegg er det ei prosessform som fungerer godt frå før.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Takk for eit godt innlegg frå representanten Werp. Me er jo einige i sak. Werp viser sjølv til sårbarheita som kan oppstå gjennom at me vel ei form med to fagdommarar. Der tør ikkje Arbeidarpartiet vere like skråsikre som Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti er i merknadene sine. Me kjenner òg til domstolloven, både § 15 og § 12. Paragraf 12 seier at ein kan kome med ein varamann i vidløftige saker, men slik me ser det, kan det hende at dette kan bli ei utfordring i saker som ikkje blir sett på som vidløftige – om ein skjønar. Spørsmålet mitt er om Høgre kan vere einig i at det framleis kan vere sårbart, trass i desse paragrafane, at ein må følgje nøye med, slik at det ikkje fører til så mange utsetjingar at det på ein måte går ut over gjeldande partar, at det ikkje fører til auka kostnader og forseinkingar, og at ein vil vere villig til å kunne justere undervegs.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Me er igjen einige i sak, men når me fyrst legg opp til replikkordskifte, får me nytte høvet. Aftenposten spådde i ein leiar i 2014 at juryordninga kom til å overleve denne stortingsperioden òg, fordi dei partia som var for å bevare ordninga, ikkje kom til å snu. Framstegspartiet har tidlegare vore for å bevare juryordninga, men snudde i løpet av denne perioden, og no har me fleirtal. Eg er einig med representanten Leirstein i at det er ein dag å gle seg over. Så får me ofte høyre at grunngjevinga for ikkje å ha jury, er at me manglar grunngjeving. Det er me einig i. Men det er ein del andre forhold òg, så eg lurer på om representanten Leirstein kunne greie litt ut om kva for andre hovudgrunnar Framstegspartiet kom fram til då dei skifta standpunkt og blei einige med mange andre her om å fjerne juryordninga?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Både Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti er opptekne av å arbeide mot valdtekt. Me veit, dessverre, at det skal litt til å bli dømt for valdtekt, for bevisføringa er veldig krevjande. Riksadvokaten har vore tydeleg overfor oss i justiskomiteen på at halvparten av dei som blir dømde for valdtekt i tingretten, blir frifunne av juryen i lagmannsretten. Er representanten frå Kristeleg Folkeparti einig med meg i at det òg er eit relevant element med omsyn til standpunktet om å avvikle juryordninga?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Mitt spørsmål er eigentleg ganske enkelt. Eg lurar på kva representanten meiner er det fornuftige i å skulle vurdere skuldspørsmålet etterpå og ikkje laupande.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Ja, beklagar dersom eg skulle gjort det lengre, men eg refererer til noko av det Klinge sa i sitt eige innlegg. I dag er det slik at juryen resonnerer og vurderer spørsmålet etterpå, men i forslaget som ligg føre i dag, vil ein vurdere i samspel med fagdomar og lekfolk mens rettsaka er i gang. Det har me fått veldig klare innspel på at både er ein styrke for rettssikkerheita og er fornuftig – òg i tråd med mykje av det Ropstad sa i sitt innlegg. Det eg lurar på, er kva Senterpartiet meiner er det fornuftige i at ein skal begynne å diskutere og vurdere etter at rettssaka har vore, og ikkje imens.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
I innlegget mitt og i fleire rundar i replikkordskiftet har eg vist til Riksadvokaten sin gjennomgang av juryordninga, og mitt spørsmål er om representanten Rotevatn kjenner til han, bl.a. det som Riksadvokaten går gjennom om kvinnesynet i overgrepssaker, og det eg nemnde i mitt innlegg. Kjenner representanten Rotevatn til denne gjennomgangen? I så fall: Meiner representanten Rotevatn at den gjennomgangen og dei klare innspela me har fått, er uviktige?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Takk for eit godt innlegg frå statsråden. No sa statsråden på slutten eigentleg mykje rundt det eg hadde tenkt å spørje om. Det er klart at me er einige i at det kan liggje sårbarheit rundt det å ha to fagdommarar. Domstollova § 12 – om eg ikkje tek feil – handlar om anledning til å nytte seg av varamann, og så har me den andre paragrafen som handlar om å kunne utvide ved behov. Ser statsråden, om ein ikkje ynskjer å setje ein forsterka rett, ei moglegheit for å kunne sjå på den eine paragrafen som seier noko om at det berre er i vidløftige saker ein skal kunne gjere det? Skal ein kanskje òg kunne gjere det i ordinære saker om det er behov?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Det er ikkje så ofte eg kan seie det eg seier no, men eg stiller meg fullt og heilt bak det representanten Hårek Elvenes nettopp sa. Dette har vore ein god runde. Me er ikkje heilt ferdige enno, men replikkordskiftet har vore veldig godt. Eg har berre lyst til å vere veldig tydeleg på at grunnlaget for fleirtalet i komiteen, og no ser eg at Rotevatn har forlate salen, er å gjere ordninga betre – meir rettssikker. Eg føler meg ganske trygg på at sjølv om me kan diskutere litt når det gjeld talet i den nye meddomsretten, er ikkje meddomsrett som prosessform omdiskutert. Han finst ikkje omdiskutert. Og der synest eg at me i justiskomiteen eigentleg har bruka ganske god tid, for det er bytt beite sidan Kristeleg Folkeparti fremja sitt forslag. Me har hatt høyring om den saka, me har møtt Dommerforeningen og Advokatforeningen. Me har snakka med folk frå nord til sør. Eg trur avgjerdsgrunnlaget me har for å gjere det vedtaket me gjer i dag, er veldig godt. Det kan vere andre motivasjonar som ligg bak meiningane som kjem frå Venstre. Eg synest òg at Karin Andersen, til tross for at me ikkje er einige i sak, hadde eit veldig godt innlegg, for det er klart det er bekymringsfullt når undersøkingane til Riksadvokaten viser at eit svært forkvakla eller gamaldags kvinnesyn kan påverke dommane i lagmannsretten. Det trur eg eigentleg alle er einige om viss me tenkjer etter, for der har representanten Karin Andersen heilt rett. Juryen skal ikkje synse ut frå eigne personlege haldningar. Den skal vurdere skyldspørsmålet ut frå bevis som vert lagde fram i retten. Då får me ei mykje meir rettssikker ordning no, for lekdommarane skal sitje saman med fagdommarane – lekdommarane er i fleirtal – og vere aktive deltakarar i prosessen. Det er ein styrke for rettssikkerheita, og det er ein styrke for drøftinga og vurderinga som ein skal gjere basert på dei bevisa som er lagde fram i saka. Eg vil elles takke komiteen for eit godt samarbeid. Det er ein historisk dag. Me kjem til å hugse dette. Me gjer eit godt vedtak i dag.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Eg er berre nøydd til å understreke at ingen skal ta frå nokon noko som helst av haldningar, om dei måtte vere gode eller dårlege. Men som medlem av justiskomiteen tek eg Riksadvokatens gjennomgang av juryordninga på største alvor. Det er det eg legg til grunn for det eg seier. Å sitje i eit lukka rom utan referat med anonym votering – å leggje det til grunn for eit skuldspørsmål som ikkje blir grunngjeve, når det viser seg å kunne vere basert på bl.a. dårlege haldningar, der det ikkje er beviset som blir vurdert, meiner eg er eit rettssikkerheitsproblem. Det er grunnlaget. Eg stoppar der.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Dette direktivet inneber ei rekkje endringar av direktiv 2003/98/EF, kalla vidarebruksdirektivet. Dette direktivet set strengare reglar for gjennomsiktigheit ved utrekning av gebyr for tilrettelegging for vidarebruk, det har nye reglar for fastsetjing av slike gebyr og utvidar virkeområdet for direktivet. Komiteen merkar seg at endringsdirektivet medfører sterkare føringar for å gjere offentlege data tilgjengeleg for vidarebruk. Utover det vil komiteen påpeike at det ikkje endrar gjeldande rettslege utgangspunkt om at det ikkje påligg offentleg verksemd noka plikt til å gjere data tilgjengeleg for vidare bruk. Elles viser eg til proposisjonen, som ein samla komité støttar.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2017-05-29:
Jeg mener at jeg i mitt innlegg har vist til flere gode grunner, men aller først er det det med begrunnelse som har vært viktig. Som også Senterpartiet påpekte i et replikkordskifte, det kunne man for så vidt også ha innført uten å skrote juryordningen. Men når vi har sett på hvordan juryordningen fungerer, nemlig at det er noe man bare har i et fåtall av sakene, er det en god begrunnelse i seg selv for å skulle se på en ny løsning. Vi har i dag god erfaring med meddomsrett i tingretten. Jeg har selv tjenestegjort tolv år som lekmann i tingretten i Moss og har absolutt opplevd hvordan en meddomsrett fungerer på tingrettsnivå. Det er vel ingen i fagmiljøene som mener at det fungerer dårlig – tvert imot – og da tenker Fremskrittspartiet at dette vil også kunne fungere godt på neste nivå, nemlig lagmannsrettene. Så summa summarum mener vi at dette blir en god ordning, både fordi vi får et krav til begrunnelse, og fordi vi nå får en bedre sammensetning med en meddomsrett kontra jury.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2017-05-29:
Jeg er litt usikker på spørsmålet, men jeg antar at spørsmålet går på om man bl.a. kunne hatt en større meddomsrett – altså med større innslag av lekfolk – hvis man først skal ha en meddomsrett. Svaret er ja – det kunne man hatt. Man kunne selvfølgelig hatt en ordning, som noen har påpekt, med tre fagdommere og seks lekfolk. Men vi valgte å gå inn i forhandlinger for å lage et kompromiss på denne ordningen. For Fremskrittspartiet var det avgjørende viktig å få et godt og bredt innslag med lekfolk i en ny meddomsrett, og vi mener at fem pluss to er den perfekte modellen til det, sånn som vi ser det. Det betyr bl.a. at lekfolkene er mer enn dobbelt så mange som fagdommerne, og det er da et betydelig innslag av lekfolk i den nye meddomsretten.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2017-05-29:
Hvis vi skulle lyttet til alle fagfolk i denne debatten, hadde nok lederen til Aftenposten fått rett, nemlig at vi aldri hadde klart å lande noe som helst. Og selvfølgelig må jeg nå karakterisere denne ordningen som perfekt, siden vi går inn for den. Derfor brukte jeg den betegnelsen. Men jeg sa også i mitt innlegg at det kan være at vi underveis vil se at det kan være behov for noen småjusteringer, og da er ikke Fremskrittspartiet negative til det. Vi er altså for at man underveis, hvis man ser noen utfordringer med den nye ordningen – om den ikke var så perfekt som jeg da hevdet fra denne talerstol – får komme tilbake og eventuelt gjøre noen småjusteringer. Men summa summarum mener Fremskrittspartiet at dette er en god ordning. Det er en god ordning nå med begrunnelse, slik at den som eventuelt blir dømt, pårørende og fornærmede osv. nå får vite: Hva er rettens begrunnelse for å fatte den beslutning man gjør? Det mener jeg er en veldig viktig rettssikkerhetsordning, og den nye sammensetningen fem pluss to mener Fremskrittspartiet i stor grad, i bra nok grad, ivaretar lekmannsprinsippet.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2017-05-29:
Jeg synes det var underlig i innlegget til representanten Klinge at man gir kritikk til regjeringen for den saken man har lagt fram. Den saken man har lagt fram, er altså noe som Stortinget har bestilt, så det ville vært veldig spesielt hvis regjeringen hadde lagt fram en helt annen type sak enn det Stortingets flertall har bestilt. Jeg antar at det også hadde vært grunnlag for kritikk. Men det jeg egentlig er ute etter, er at jeg skjønner at Senterpartiet også ser at det er en del svakheter i dagens juryordning. I siste svar på replikken til representanten Lene Vågslid var representanten Klinge veldig tydelig på at her er det forbedringsmuligheter i dagens ordning. Når jeg leser innstillingen, foreslår Senterpartiet at man skal beholde dagens ordning – punktum. Hvorfor har ikke Senterpartiet benyttet denne anledningen til å legge fram alle sine gode endringsforslag til forbedringer av juryordningen?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-05-29:
Nei, det meiner ikkje representanten Rotevatn, og eg trur ikkje mitt innlegg var så unyansert at det skulle gje inntrykk av det motsette. Eg er klar over at både Riksadvokaten og mange andre aktørar innanfor rettsvesenet har ønskt ei endring. Samtidig er det mange som ikkje ønskjer det, særleg forsvarsadvokatane, som kanskje også bør seie noko om kva interesser som er i spel her. Igjen viser saksordføraren – implisitt – til at ho meiner at det er for mange som blir frikjende, på grunn av kvinnesyn eller andre ting. Det er noko ein sikkert kan diskutere, men når det kjem fram så tydeleg at målet – frå Arbeidarpartiet si side – med å fjerne juryen er å få domfelt fleire, synest eg det er urovekkjande.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-05-29:
Det er klart at ein kunne lagt opp til ei ordning der juryen grunngjev si bevisvurdering og sitt syn på skyldspørsmålet. Det er krevjande – eg er klar over det – men det har vore ei rekkje forslag i debatten som kunne tilsagt at ein gjekk i den retninga. Det vel ein då ikkje å gjere. Representanten Werp seier igjen at ein styrkjer lekmannsprinsippet. Det meiner eg det ikkje går an å seie. Ein kan seie at ein styrkjer rettstryggleiken, og ein kan meine at det å ha fleire fagdommarar inne i bildet og ikkje å la juryen bestemme skyldspørsmålet styrkjer rettstryggleiken – det kan ein argumentere for. Men det ein gjer, er at ein tek ut ei rekkje av dei lekfolka som er der i dag, som altså ikkje skal vere med, og så introduserer ein fagdommarane, som skal vere med på å ta avgjerdene. Å seie at det styrkjer lekmannsprinsippet, synest eg ikkje står til truande.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-05-29:
Eg synest det er litt underleg å seie at det var heilt riktig – då ein innførte juryordninga – at ein ikkje skulle ha grunngjeving, men no er det plutseleg heilt feil. Det er jo det same prinsippet som har lege til grunn heile vegen. Som eg sa i mitt førre svar, meiner eg at ein kunne vurdert ordningar der juryen grunngjev, det kunne ein absolutt ha gjort. Det ville eg vurdert. Men når det er sagt, er det nok også verdt å ha med seg følgjande: Kva tek juryen stilling til? Jo, det er ei bevisvurdering, om det er tvil om dette har skjedd eller ikkje skjedd. Rettsregelen og tolkinga av han blir jo grunngjeve, og han blir ein del av rettsutgreiinga frå fagdommarane. Men å skulle drive og grunngje kvifor ein trur noko er meir eller mindre sannsynleg, om det er tvil eller ikkje tvil – ja, ein kan gjerne skrive det, eg trur det hadde vore ein styrke. Men synet på rettsregelen er også utruleg viktig – i spørsmålet om ankemoglegheit osv. – og det blir jo grunngjeve. Så eg vil nok ikkje overdrive dette til å vere ei uoverkommeleg hindring for å ha eit system med eit større lekmannselement enn det ein får med det som fleirtalet no ønskjer.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-05-29:
Som eg sa i mitt innlegg, ser eg ein god del argument for å avskaffe juryordninga. Det som undrar meg, er at fleire av talarane – no også statsråden i sitt innlegg – seier at det ein no gjer, er å styrkje lekmannselementet. Det ein gjer, er å gå frå at ti lekmenn skal delta til at fem lekmenn skal delta. Og i staden for at dei skal avgjere skyldspørsmålet aleine, skal ein altså ha inn fagdommarar, som også har vetorett i og med at ein må ha tilslutning frå begge partar for å dømme. Ein kan argumentere for det ut frå ei rekkje ulike omsyn. Fleire har i dag sagt at det er den rådande folkemeininga som gjev seg uttrykk i desse juryane, og som ein ikkje ønskjer osv. Men eg tenkjer at då må ein nesten argumentere med det. Kva er det statsråden meiner når han seier at vi no skal styrkje lekmannselementet?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-05-29:
Statsråden sa i sitt siste innlegg at det ligg føre klare rammer for når denne informasjonen kan delast. Det er riktignok ganske skjønnsprega rammer, for å seie det forsiktig, men rammer er det. Når det er sagt, vil ikkje dei bli kontrollerte av nokon domstol. Eg synest at statsråden avfeia dette spørsmålet om etterfølgjande domstolskontroll litt lett i stad. Det vi snakkar om, er at PST då vil innhente løyve til å gå ut og f.eks. hacke ei datamaskin med eit føremål og med ein mistenkt for auge. I den prosessen vil ein kunne få tak i mykje overskotsinformasjon om heilt andre menneske som ikkje er involverte eller er gjenstand for vurdering. Så skal denne informasjonen då kunne vidaredelast E-tenesta seinare utan at ein domstol skal kunne vurdere om det er nødvendig å gjere det, om det møter krava. Ser ikkje statsråden at det å ha ein domstol inne i bildet der kunne vore både ønskjeleg og nødvendig?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-05-29:
Eg trur representanten Elvenes må høyre atskilleg betre etter når eg snakkar og han skal gjere eit forsøk på å svare, for eg sa ikkje i innlegget mitt at ein med dette vedtaket lèt informasjonen flyte fritt. Det eg sa, var at ut frå representanten Elvenes sin argumentasjon var det lite som talte imot at den kunne det, fordi han så einsidig la vekt på det enorme behovet for at ein her skulle ha nær sagt vidopne dører av omsyn til å nedkjempe terrorisme. Heldigvis er det ikkje så gale fatt i det som no ligg føre oss. Men det er heller ikkje heilt riktig det representanten Elvenes seier når han snakkar om vilkåra for at PST i utgangspunktet kan gå inn med skjulte tvangsmiddel, f.eks. dataavlesing. Det er riktig at der er det relativt strenge inngangsvilkår. Dei er rett nok ikkje avgrensa til terrorisme, det gjeld òg f.eks. narkotikakriminalitet, som har svært høge strafferammer. Men spørsmålet er jo ikkje det, spørsmålet er: Kva med eventuell overskotsinformasjon som ein får tak i etter å ha hacka den pc-en eller den mobilen, om tredjepartar som ikkje var gjenstand for den vurderinga, men som likevel har fått sitt privatliv invadert? Skal den informasjonen kunne delast vidare til E-tenesta, slik representanten her tek til orde for? Det meiner eg er ein ganske vanskeleg debatt. Difor etterlyste eg litt fleire nyansar i staden for denne einsidige vektlegginga på den heilt riktige og viktige kampen mot terrorisme – ein forsømer både omsynet til privatliv og ikkje minst kvifor ein i utgangspunktet har organisert sikkerheitstenesta på den måten ein har, i to ulike delar, der ein har ulike mandat, ulike kompetansar og ulike ting ein skal overvake og etterforske. Den refleksjonen synest eg manglar både i Elvenes sitt første innlegg og i svaret hans til meg, og eg håpar at vi i framtidige debattar kan nærme oss desse spørsmåla med noko meir ulik vektlegging og noko meir nyansert tilnærming. Her er det heilt reelle omsyn ein må sjå opp mot kvarandre, og det trur eg – dersom Stortinget skal kunne ta gode avgjerder – at ein gjer klokt i å anerkjenne, utan å tru at ein aleine sit på fasiten for kva som er best både for privatlivet til norske borgarar og for å nedkjempe terrorisme.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-05-29:
Med all respekt, eg meiner at dette er å dra debatten ned på eit nivå der han ikkje høyrer heime. Eg veit ikkje om det er slik at representanten Elvenes ikkje har forstått nyansane i dette, eller at han ikkje vil forstå, men det er faktisk ikkje slik at det vi debatterer, er om PST skal kunne dele informasjon med E-tenesta eller ikkje. Det er ikkje det vi diskuterer. Spørsmålet er kva type informasjon, kor langt og under kva vilkår. Det er diskusjonen. Eg sa i hovudinnlegget mitt – og eg trur eg har halde fast ved den linja i alle innlegga mine – at dette er ein krevjande debatt, og eg seier at regjeringa ikkje har greidd ut dette på ein god nok måte og ikkje har teke omsyn til dette med overskotsinformasjon i tilstrekkeleg grad. Det å love at det skal kome ei sak seinare, etter at ein har gjeve heimelen, er sjølvsagt ikkje eit godt nok svar. Difor kjem vi til å stemme for Senterpartiets forslag om å sende denne saka tilbake til regjeringa, så vi kan få ei ordentleg vurdering. Det synest eg eigentleg representanten Elvenes også burde gjere, og dersom det forslaget skulle falle, kan iallfall ikkje Venstre i dag stemme for desse lovendringane.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Diskusjonen om man skal beholde juryordningen eller ikke, har pågått lenge. Det har vært offentlige utredninger på området, og det som det ser ut til å være bred enighet om, er at lekmannsinnslaget i norske domstoler skal være sterkt. Spørsmålet er om man mener at det ivaretas best ved å beholde juryordningen, eller om man skal lage en meddomsrett. Kritikken mot å beholde juryordningen i lagmannsretten har først og fremst gått på mangelen på begrunnelse av avgjørelsen. SV deler den kritikken, den har vært berettiget. Det har under debatten her vært vist til en dom i Den europeiske menneskerettsdomstolen, der man krevde begrunnelse når man blir dømt. Vi, i likhet med Venstre og Senterpartiet, mener at dette kunne forbedres innenfor dagens ordning ved at det innføres en plikt til å begrunne. Som representanten fra Senterpartiet sa, har Danmark en ordning som det går an å vurdere også i Norge. SV ønsker å beholde et sterkt lekmannsinnslag i norske domstoler, slik vi har i juryordningen, mens en meddomsrett ivaretar lekmannsinnslaget, men har et mindre innslag av lekdommere enn juryordningen. Vi ønsker også å se på endringer i utvelgelse og godtgjøring for å sikre at juryen er bredt og folkelig sammensatt – at det er større bredde i utvalget av dem som sitter der, enn i dag. Vi ønsker også å gå inn for at juryen må begrunne sitt standpunkt. Dette synet er forankret i SVs partiprogram, og vi vil derfor primært stemme for Senterpartiets forslag, som innebærer å beholde juryordningen. Subsidiært ønsker SV å støtte komiteens tilråding om hvordan en slik meddomsrett skal se ut – med fem meddommere og to fagdommere. Det vil gi et lekmannsinnslag, samtidig som det styrker den juridiske kompetansen. Men jeg har også sett noen av innspillene der man mener at det burde være et større antall her – både for å balansere og for å være mindre sårbar for eksempelvis forfall. Jeg har merket meg Riksadvokatens gjennomgang av voldssaker, som representanten Vågslid var inne på. Jeg mener at det er en alvorlig bekymring at lekmannsinnslaget i rettsvesenet kan handle litt mer om folkemening enn om bevis, og det er alvorlig. Jeg hørte nå representanten Rotevatn svare på om det er greit at man har et gammeldags kvinnesyn og legger det til grunn for sine avgjørelser. Det er jo ikke det. Det er bevis eller ikke bevis, fakta eller ikke fakta, som skal ligge til grunn. Utmålingen av straff er selvfølgelig et juridisk spørsmål. Jeg tror ikke vi skal være blinde for at folkemeningen – for å si det sånn – har en viss innflytelse på noen av disse sakene, slik Riksadvokaten har pekt på, som ikke kan godtas eller ikke er i tråd med rettferdigheten for offer og gjerningsperson. Det gjelder ikke bare ofrene, selvfølgelig, dette kan også ramme gjerningspersoner. Også når det gjelder disse temaene, er det viktig med god rådgivning fra fagdommere. Vi som har sittet og vært meddommere, vet jo at det som regel er bra, men det er også slik at synspunkter som kommer fram under de drøftingene, kanskje bærer mer preg av synsing enn av bevisvurdering, og det regner jeg med alle er enig i ikke skal forekomme.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Først til statsrådens skryt av kommuneøkonomien: Jeg var i forrige uke i Åsnes kommune, som har en av landets eldste befolkninger, og som nå har vært nødt til å kutte 25 sykehjemsplasser. For å si det slik: De kjenner seg ikke helt igjen. De går i pluss fordi de har kuttet ut ting som befolkningen faktisk trenger. Men spørsmålet går ut på: Om de sakene der privatpersoner kan bli omfattet av en slik søksmålsrett som kommunene har overfor staten, sier statsråden og også proposisjonen at det ikke vil få «direkte virkning for den private parten». Men det er vel slik at kommunen f.eks. kan bruke forvaltningsloven til å gjøre om vedtaket uansett, og at den loven antakeligvis vil bli brukt ganske raskt i slike saker. Ser ikke statsråden at det er behov for at privatpersoner får fri rettshjelp i slike saker?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Når det gjelder det å stole på lokalpolitikerne, stoler SV så mye på dem at vi mener de skal forvalte en større del av totaløkonomien i landet. Det er de nødt til for å kunne oppfylle de lovene som vi har pålagt dem, og det burde flertallet være med på. Når det gjelder kommuneøkonomien, er kommunen jeg nevnte, en ROBEK-kommune. Det kommunen har måttet gjøre for å få det driftsresultatet som statsråden skryter av, er å legge ned 25 sykehjemsplasser som de har behov for. Slik har det vært land og strand rundt. Det har vært noen ekstraordinære inntekter, som statsråden nå skryter av, og som har hjulpet en del kommuner, men det betyr ikke at mange kommuner faktisk oppfyller sine forpliktelser, som statlig tilsyn har vist, f.eks. for mennesker med utviklingshemning. Jeg er litt forbauset over Kristelig Folkeparti som ikke har fått med seg de sterke oppfordringene fra Norsk Forbund for Utviklingshemmede og fra Handikapforbundet om å gå imot disse lovendringene, nettopp med de begrunnelsene som SV har, at det er ganske langt igjen til man oppfyller rettighetene i de ulike kommunene. Da gjelder det lovens rettigheter, og ikke det kommunale skjønnet som skal ligge over det. Det er selvfølgelig et behov for å diskutere hva det kommunale skjønnet skal være, for det kan det nok være litt uenighet om. Men jeg vil minne om den NOU-en som det står om i innstillingen, gikk gjennom hvordan disse klagene blir behandlet hos Fylkesmannen. Flertallet i utvalget påpeker at det man gjør, er å gå langt i å kalle det som er rettigheter i lovverket, for skjønn. Slik tror jeg det dessverre er i mange kommuner. Det er ikke fordi de vil folk noe vondt – ingen vil det – men de har rett og slett ikke penger. Da burde de partiene som ikke synes de har råd til å gi befolkningen de rettighetene de har krav på etter loven, være ærlige og si det og heller forandre loven. SV ønsker at disse rettighetene skal bli oppfylt. Derfor har vi den sterkeste kommuneøkonomien av alle partiene i denne salen, fordi vi mener det er bra og riktig. Det er det som ville gitt kommunepolitikere mulighet til å oppfylle lovens krav, og kanskje også hatt litt i tillegg til det, slik at de kunne utøvd god poltikk på lokalplanet med inntekter som rakk til det som er helt nødvendig, og som er pålagt dem. Da tror jeg at tilliten til lokalpolitikere og ikke minst til stortingspolitikere ville øke.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Det er behov for å utvide demokratiet og for å sikre at flere kan delta i lokaldemokratiet. Derfor er SV for at man skal ha lokale råd, både eldreråd, råd for mennesker med funksjonsnedsettelser og også ungdomsråd. Ungdom er ikke bare framtida, de er nåtida, og kanskje også de som blir mest påvirket av beslutninger som tas i kommunene. Nå er det helt riktig at de fleste kommuner har ulike former for medvirkningsorgan for ungdom, og det skulle nettopp tale for at man sikret at dette ble en mulighet i alle kommuner. Så den som vil utvide demokratiet, og høre på dem som skal leve med de beslutningene som tas, i mange år, burde stemme for at også ungdomsråd blir en obligatorisk ordning i alle kommunene. Det burde også være flertall for at man sikrer at organene man oppretter, har krav på både informasjon og mulighet til å gjøre sitt syn gjeldende, ikke bare på papir og den typen medvirkningsorgan der man kan få sende inn en høringsuttalelse eller kanskje si hva man mener, men der man får tilgang i beslutningsprosessen på et tidspunkt der det er mulig å ha innflytelse. Dette ville styrke demokratiet. SV ønsker at vi også skal lovfeste at kommunene skal ha ungdomsråd. Det er synd vi ikke får gjort det nå, og jeg skjønner ærlig talt ikke de prinsipielle motforestillingene som kommer mot dette, hva det er som er annerledes med ungdomsråd enn med råd for eldre, f.eks. Når det gjelder råd for eldre og for mennesker med funksjonsnedsettelser, åpnes det også for at disse skal kunne slås sammen, og det er det en del kommuner som har gjort. Det er SV sterkt uenig i. Det er veldig bra å ha eldreråd, det er mange virkeligheter også blant eldre. Det er også der et stort mangfold av interesser å ivareta som eldre har, fra de aller sprekeste til de aller sykeste, fra de mest aktive til dem som ikke føler at de har noen plass i samfunnet lenger. Det er absolutt en stor bredde av saker der også. Men funksjonshemmede kan altså være i alle aldre, og det er helt andre interesser og behov en ungdom på 18–20 år har, som f.eks. er blind eller avhengig av rullestol, enn det et eldre menneske har. Så det blir helt feil å si at disse to rådene skal kunne slås sammen. Jeg er helt sikker på at hvis det er noen som sliter med å finne representasjon til disse rådene – og det har jeg hørt noen har sagt at det kan være i enkelte kommuner – så er det da nettopp et poeng for den kommunen å anstrenge seg litt for å finne de personene, for da er de få og alene og trenger virkelig å bli hørt i de kommunale og lokale prosessene. Jeg er svært opptatt av at det ikke blir åpnet for slik sammenslåing. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet under debatten har sagt at de også støtter dette forslaget. Det er nødvendig og greit, og det tyder på at det skal være mulig å få orden på dette etter neste valg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Til det siste svaret: Det er litt uklart om det å klargjøre og forenkle er i strid med det å gi klare anbefalinger om tale- og forslagsrett, særlig etter at statsråden selv omtaler det i veldig positive ordelag som en god ordning. Men jeg er litt usikker på regjeringens ønske om å få til mer medvirkning for ungdom, for i denne saken har man altså ikke gått inn for å lovfeste at alle kommuner skal ha et ungdomsråd. I kommuneproposisjonen har de også avslått å videreføre stemmerett for 16-åringer, det forsøket som har vært der. Det er en ordning som etter mitt syn, og etter evalueringen, har fungert godt. Den er ikke veldig annerledes enn for andre aldersgrupper – men det skulle bare mangle. Vi krever jo ikke av andre aldersgrupper at de, for å ha stemmerett, plutselig blir veldig politisk aktive, stemmer ved hvert valg, eller sånne ting. Så spørsmålet er: Kan statsråden vise til, på noe område, at regjeringen har fremmet økt medvirkning for ungdom?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Det er vanskelig å få tak i begrunnelsen – annet enn at det fra før har vært etablert eldreråd og råd for funksjonshemmede, og at dette er innarbeidet. Men hvis ønsket om at ungdom skal delta mer, er et reelt og genuint ønske, er det veldig vanskelig å forstå hvorfor det ikke skal kunne lovreguleres på samme måte som eldreråd og råd for mennesker med funksjonsnedsettelse når det – punkt 1– er veldig mange kommuner som har det. Behovet er altså anerkjent og vil ikke være i konflikt med noen lokale ønsker. Og punkt 2: Den ungdommen som bor i en kommune som ikke har etablert en slik mulighet, vil jo ha like stort behov for den type medvirkningsorgan som ungdom i andre kommuner. Så det er veldig rart at man ikke vil sikre ungdom i alle kommuner samme rett og mulighet til medbestemmelse som det er for eldre og for mennesker med funksjonsnedsettelse.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Jeg ville tro det var mer behov for å lovfeste et råd som ikke er innarbeidet, enn å lovfeste et råd som er innarbeidet, og som kommuner har erfaring med, og der det er etablerte ordninger som har fungert i lang tid. Jeg synes ikke at argumentasjonen holder i det hele tatt. Hvis man er opptatt av å øke demokratiet og særlig øke ungdoms muligheter til innflytelse, burde man være opptatt av de ungdommene i de kommunene der dette behovet ikke er erkjent, og sikre at de også får det på lik linje med andre grupper. Jeg er ikke i stand til å høre et eneste prinsipielt argument for at det ikke skal lovreguleres for denne gruppen, på linje med andre grupper som nå får sin rett regulert i denne loven. Det er bra at det i loven ligger en mal for hvordan det skal gjøres, hvis det gjøres, men det neste steget burde også statsråden innse at det er nødvendig å ta.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Jeg må tilbake til det store problemet med hyblifisering og kjøp av boliger som er regulert som boliger, til ren næringsvirksomhet via Airbnb. Statsråden sier igjen at dette bør reguleres i plan- og bygningsloven. Da er komiteens spørsmål: Hvorfor er det i så fall ikke lagt fram på en slik måte at vi kunne se på det? Oslo kommune sa i høringen at dette ikke på noen måte var tilstrekkelig for å kunne håndtere det. Det er også grunn til å spørre statsråden om man ønsker en effektiv eierbegrensning, om man ønsker å stoppe hyblifiseringen, og om man ønsker å stoppe bruken av boliger som skal være boliger, til Airbnb – og når, i så fall, de lovforslagene vil komme til Stortinget, for dette haster.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Grunnen til at jeg tar ordet, er at jeg mener at statsråden er veldig uklar på om han ser de behovene som flertallet i komiteen fremmer lovendringsforslag om – at det er nødvendig med effektiv eierbegrensning utover det som er i dag, og at det er nødvendig med tiltak utover plan- og bygningsloven – selvsagt også der – for å kunne begrense og stoppe hyblifisering og bruk av boliger som er regulert som boliger, til hotelldrift gjennom Airbnb. Det handler ikke om hvordan privatpersoner kan leie ut leiligheten sin av og til, men om hvordan profesjonelle eiere kjøper opp og driver ren hotelldrift. Statsråden er uklar. På spørsmål om hvorfor han ikke har lagt fram forslag til endringer i plan- og bygningsloven som i hvert fall skulle kunne avhjelpe noe av dette, sier han at det ikke har vært prioritert. Beboere i flere boligsameier har sagt til komiteen at boligmiljøene er i ferd med å bli totalt ødelagt. Og når det gjelder boligbehovet i denne byen, som skal dekkes av de nye boligene som er regulert til bolig, altså et hjem, tillater man at det fortsatt skal kunne kjøpes opp av flere, også selskaper, og at én eier skal kunne kjøpe opp veldig mye. Man kan åpenbart ikke bo i veldig mange forskjellige leiligheter, altså driver man ren forretningsdrift med utleie av disse enhetene, som skulle vært tilgjengelig for dem som trenger å kjøpe bolig i dette pressede boligmarkedet. Det gjør noe med prisene – det er et alvorlig problem. Jeg oppfatter at statsråden ikke synes dette er tilstrekkelig viktig til at han har villet utrede det, selv om Stortinget har bedt om dette i flere år, eller til at han nå kan gi et klart svar på om at han vil prioritere dette framover på en slik måte at det er mulig å komme tilbake til Stortinget raskt med de nødvendige lovendringer som må til, slik at man tar hensyn til både dem som bor i disse boligsameiene, og dem som trenger å kjøpe en bolig, når det gjelder både pris og tilgjengelighet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Det kan være grunner til å øke antall ansatte også i staten, det er vi enige om. Men det er litt problematisk når regjeringen og regjeringspartiene og støttespillerne ikke vil være med på forslag om at man skal redegjøre for hvordan man har brukt statens retningslinjer for lokalisering av statlige arbeidsplasser, hvordan det er brukt i konkrete saker som meldes til Stortinget. Man vil heller ikke – i saker der det betyr endring av oppgaver og kan medføre endret geografisk plassering – redegjøre for hvor mange det dreier seg om, eller hvordan dette gir utslag. Og man vil heller ikke være med på forslag der man i budsjettene skal gi en oversikt over nye statlige arbeidsplasser som er etablert i Oslo, og fordelingen internt i hovedstaden og ellers i landet. Kan statsråden gi en begrunnelse for hvorfor man ikke vil dokumentere hva man faktisk gjør?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-29:
Jeg vil følge opp om bredbånd, for det er også et av hovedsatsingsområdene for SV. Vi har hatt stor satsing på det i våre alternative budsjett. Det er grunn til å spørre både statsråden og flertallet om man virkelig tror det er mulig med sterke distrikt uten et moderne bredbånd. Det har nå kommet flere utredninger som viser at graden av urbanisering sjølsagt er helt avgjørende for at dette blir bygd ut kommersielt. Store deler av landet er ikke kommersielt utbyggbart. Særlig i fylker som f.eks. Oppland og Hedmark, som er veldig spredt bebygd, er det stor mangel. Da er det ganske alvorlig, og det må være ganske pinlig for regjeringen, med de store kuttene de har foretatt på bredbåndutbyggingen – for dette er jo det moderne, for å si det sånn. For dem som nå snakker om at man skal reversere: Bredbånd er det moderne enten man skal drive skole, drive bedrift – eller helt privat. Til disse forslagene som SV har vært med på å fremme sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet, som går ut på at regjeringen skal redegjøre for hvordan de faktisk praktiserer sine egne retningslinjer for utflytting, svarer statsråden at det har han ikke noe med, det er helt opp til regjeringspartiene i Stortinget. Da må jeg spørre dem: Hvorfor er man ikke med på disse forslagene, som går ut på at man skal redegjøre for det regelverket man sjøl har – hvordan det har slått ut i ulike saker, bl.a. også internt i Oslo? Der har man nå etablert SSB i et område som ikke er prioritert, mens det burde vært flyttet til Groruddalen, sånn som retningslinjene sier. Hvorfor er ikke det gjort? Jeg er glad for at flere fra Arbeiderpartiet er oppe og snakker om SSB og Kongsvinger, for det er helt nødvendig å få til dette – at man får bygd ut der nå, for der pågår det endringer internt, og de arbeidsplassene kommer til å havne i Oslo hvis man ikke sikrer at de blir lagt til Kongsvinger, der det er et stort kompetansemiljø. Det var det som var forutsetningen da dette ble etablert for mange år siden. Så til desentralisert høyere utdanning, som er helt avgjørende viktig. Jeg savner også at statsråden og representanter fra regjeringspartiene og støttepartiene sier noe konkret om dette. Dette er et virkemiddel som er helt nødvendig hvis man skal kunne serve bedrifter og offentlig sektor i distriktene med kompetent arbeidskraft. Og det regner jeg med at man vil, for hvis man ikke gjør det, betyr det at man har en aktiv sentraliseringspolitikk. Jeg antar at det ikke er så langt unna det Høyre og Fremskrittspartiet egentlig vil, men at Kristelig Folkeparti og Venstre er med på det, er jeg mer forundret over. Til slutt: SV vil støtte forslaget som Senterpartiet har i innstillingen.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2017-05-29:
Det er riktig at ordføraren for saka er vorten sjuk i dag. Då held eg saksordførarinnlegget på vegner av Mazyar Keshvari, som vil takka komiteen for eit grundig og viktig arbeid med denne proposisjonen om endringar i m.a. forvaltningslova, tvistelova, plan- og bygningslova og ei rekkje andre lovverk. Bakgrunnen for denne saka er ønsket til regjeringa om å innføra ei ny ordning der kommunar og det lokale sjølvstyret kan reisa sak mot staten dersom ein er ueinig i ei motsegn eller ei avgjerd fatta av departementet. Det er ei sak som partiet mitt, Framstegspartiet, lenge har ivra for. Mange har høyrt oss snakka på inn- og utpust i ulike valkampar om ein forvaltningsdomstol som skal sikra endå sterkare rettar til det lokale sjølvstyret enn det som har vore praksis fram til i dag. Så for oss er det ein dag å gle seg over, og det er òg ein dag å gle seg over for regjeringspartia at vi får fleirtal for hovudlinjene i denne proposisjonen som er lagd fram av regjeringa. Det er to forslag som i hovudsak ligg til grunn her. Det eine er som sagt at no kan kommunar bringa saker som går på avgjerder fatta av departement eller motsegnsmyndigheit, inn for domstolane. Det andre, som er vel så viktig, er den endringa som blir gjord i forvaltningslova, som frå no skal lyde: «Der statlig organ er klageinstans for vedtak truffet av en kommune eller fylkeskommune, skal klageinstansen legge stor vekt på hensynet til det lokale selvstyre ved prøving av det frie skjønn. Det skal fremgå av vedtaket hvordan klageinstansen har vektlagt hensynet til det kommunale selvstyret .» Det betyr at i forvaltningslova legg me no ei sterkare understreking av at lokalt sjølvstyre skal leggjast stor vekt på, og ein skal særskilt grunngje korleis ein har tatt omsyn til dette. Når ein vurderer å fremja motsegn, eller eventuelt fremjar ei motsegn, skal dette gå fram. Det betyr at lokalpolitikarar i heile Noreg no ut frå denne lovendringa får ei heilt anna anerkjenning enn det dei har hatt tidlegare, for no må fylkesmannen og andre som fell for freistinga til å fremja motsegn, grunngje kvifor dei gjer det ut frå det lokale sjølvstyret. Så det er ein dag å gle seg over for lokaldemokratiet i Noreg når Stortinget føretek denne endringa i forvaltningslova, som understrekar lokalt sjølvstyre endå meir. Det blir veldig spennande å få på plass myndigheita til å kunna gå til sak. No trur ikkje eg at domstolane vil bli nedringde av kommunar som går til sak, men berre det at me opnar opp for det, sender ut eit signal om at dei som har høve til motsegn, må tenkja seg om ein, to og tre gonger til før dei går til det skrittet å leggja seg borti det lokale skjønnet. Dette er ein stor dag for lokaldemokratiet, det er ein stor dag for regjeringspartia, og det er ein stor dag for Framstegspartiet, som no vinn fram med ei sak om noko me har meint lenge, at lokalt sjølvstyre skal understrekast sterkare. Difor anbefaler eg at ein stemmer for endringane som ligg i innstillinga.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2017-05-29:
Jeg leste i Kommunal Rapport fredag at ordføreren i Eidsberg – fra Høyre – som innførte eiendomsskatt fra nyttår av, uttalte at de gjorde det fordi de ikke hadde «nok handlingsrom». Uten eiendomsskatten ville det «blitt stillstand», sier denne Høyre-ordføreren. Jeg lurer på hva statsråden og regjeringen tenker og mener om – eller hvilken holdning de har til – at Fremskrittspartiet nå ønsker å avvikle kommunenes mulighet til å kreve inn eiendomsskatt, noe som jeg mener per i dag gir kommunene en inntekt på rundt 12 mrd. kr. Hva tenker statsråden om det? Er det nå innskrenkning med hensyn til å utvide det lokale selvstyret?