Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-25:
Vi får se om jeg har mer flaks med å kunne framføre resonnementene i sammenheng. Jeg har lyst til å starte med å si at representanten Solvik-Olsen har et viktig poeng i innledningen til sitt innlegg med tanke på at energibehovet kommer til å øke betydelig framover. I internasjonal sammenheng betyr det økte investeringer i alle energikilder, også – som representanten sier – kjernekraft. Så mener jeg at ikke det betyr at Norge skal satse på det. Norge er en energinasjon. Vi bærer stolte tradisjoner. Vi har over 100 års erfaring med vannkraft, vi har over 40 års erfaring med olje og gass. Vi er verdens tredje eksportør av gass, syvende størst på oljeeksport og sjette størst på vannkraftproduksjon. Det betyr at vi bidrar til verdens energiforsyning – langt utover vårt folketall – men vi bidrar som kjent ikke når det gjelder kjernekraft. Tidligere i dag holdt nærings- og handelsministeren og jeg en pressekonferanse sammen med General Electric om investeringer innen havvind i Norge. GEs beslutning om å etablere seg ytterligere i Norge er en stor seier for Norge, og det er ikke minst en illustrasjon på at norsk kompetanse og norsk næringsliv er i tet internasjonalt. GE kommer til å investere betydelige beløp innenfor forskning, utvikling og også demonstrasjon og produksjon av havvindturbiner i Norge i årene framover. Det er en satsing som betyr at vi får nye høykompetansearbeidsplasser i Norge. Selskapet skal bygge opp et teknologisenter for havvind i Oslo og planlegger også å øke produksjonen av vindturbiner i Verdal. Hvorfor gjør de dette i Norge? Jo, fordi våre bedrifter og forskningsinstitusjoner har ferdigheter i verdensklasse innenfor de områdene man etterspør. Det er troen på at kombinasjonen offshore- og energikompetanse og marin kompetanse vil gi dem et konkurransefortrinn som gjør at denne investeringen finner sted. I tillegg har vi gode rammebetingelser og en offensiv politikk på området. Når det gjelder kjernekraft, har representanten Solvik-Olsen tatt opp det spørsmålet ved ulike anledninger de siste årene. Sist gang vi diskuterte dette, var i Stortinget 2. desember 2008 i forbindelse med et representantforslag. Globalt er kjernekraft en viktig del av energibalansen i dag – det samme også i Europa. Det er riktig at en rekke land ser på mulighetene for å trappe opp sin satsing på dette området. I tillegg ser flere land, som ikke har kjernekraft i dag, på mulighetene for å bygge slike anlegg. En forutsetning for økt utbygging av kjernekraft framover er at kjernekraften oppleves som trygg. Katastrofene i Harrisburg i 1979 og i Tsjernobyl i 1986 har gjort menneskeheten smertelig klar over det. Representanten Solvik-Olsen tar til orde for en brei debatt om «Norges rolle innen forskning og utvikling av sikker kjernekraft». Vi har i lang tid forsket på kjernekraft, som også representanten var inne på, men da i all hovedsak innenfor sikker drift og avfallshåndtering. Reaktorene i Halden og på Kjeller kom i drift allerede på 1950-tallet. Jeg synes det er interessant at denne kompetansen har gitt betydelig merverdi, bl.a. har Institutt for energiteknikk nå fremragende miljøer innen materialteknologi takket være disse reaktorene. Vi bevilger betydelige midler til forskning på sikkerhet knyttet til kjernekraft i Norge i dag. IFE mottar nærmere 40 mill. kr til dette i år. Men jeg vil understreke at politikken på dette området ligger fast. Jeg ser det ikke som aktuelt å gjøre mer på området. Jeg hørte også representanten Solvik-Olsen si at dette ikke er et spørsmål om å bygge kjernekraftverk i Norge nå. Det mener jeg absolutt ikke er nødvendig, og jeg vil heller ikke ta til orde for at forskningssatsinga skal trappes opp på bekostning av andre områder. Innstillinga som Stortinget sist gang avga på dette området i en tilsvarende sak, viser at det heller ikke var noen støtte i salen til det. Men jeg ønsker å kommentere noe mer rundt dette. Spørsmålet om thorium, som representanten tar opp, og Thoriumutvalgets rapport fra 2008, er sånn sett en ramme rundt dette. Det er riktig, som representanten Solvik-Olsen sa, at utvalget var positiv til at Norge burde trappe opp sin kjernekraftaktivitet. Det er også riktig at mange av høringsuttalelsene var positive. Men sjøl om det skulle være en del som har en slik oppfatning, betyr ikke det at jeg mener det er riktig av Norge å bruke betydelige ressurser på å jobbe innenfor kjernekraftområdet. I mine øyne gir heller ikke Thoriumutvalgets rapport grunnlag for verken å støtte eller avvise thorium til energiproduksjon på lang sikt. For det første er det usikkerhet rundt de norske forekomstene og verdien av dem. For det andre så eliminerer ikke thorium til bruk i kjernekraftproduksjon problemet med restprodukter, sjøl om problemet etter all sannsynlighet er mindre. For det tredje gjenstår det betydelig forsknings- og utviklingsarbeid før thoriumbasert kjernekraft kan bli en realitet. Det betyr – med denne rammen rundt som består i at vi er en stor energinasjon, men samtidig et lite land – at vi må prioritere. Vi kan ikke satse på alt. Jeg synes den visitten vi hadde til dagens presentasjon sammen med GE er et godt eksempel på at når vi satser på det vi faktisk har kompetanse på, så klarer vi å utvikle oss til å bli verdensledende på områder innenfor energi. Vi ser det generelt på energifeltet nå at vi på en rekke områder er i front teknologimessig. På olje og gass er det ingen tvil om at vi er det. På karbonfangst og -lagring er vi også i verdenstoppen når det gjelder utvikling og teknologinivå. Vi ser også på nye teknologier, som saltkraft – hvor Statkraft er i front – og på utvikling av ulike havstrømsgeneratorer/tidevannsgeneratorer. Her har vi miljøer i Norge som er i verdenstoppen, og vi har som kjent også den eneste flytende havvindmølla i Norge. Så har vi leverandørindustri innenfor solceller, som er i verdenstoppen, og på energieffektivisering er vi heller ikke dårlig stilt med tanke på kompetansenivå. Jeg mener dette viser at vi har gjort mye rett med hensyn til å utvikle områder hvor vi har kompetanse og hvor vi har muligheten til å være i verdenstoppen, og jeg mener det ville være feil å skulle fragmentere satsinga vår mer framover. Jeg hører representanten Solvik-Olsen si at dette ikke skal gå på bekostning av noe. Det er mulig at en kan tillate seg å si det. Jeg kan ikke gjøre det i min posisjon – det er alltid en avveining mellom ulik ressursbruk. En kan ikke bare si at en skal satse mer på noe og samtidig mene at en skal satse like mye på alt annet. Det er ikke slik verden er når det kommer til stykket og en skal vurdere ressursbruken på ulike felt. Jeg mener å ha oppfattet også i andre debatter om energi i denne salen at samme representant har ment at det skulle satses betydelig mer også på andre områder. Det handler om å prioritere, det kommer vi ikke bort ifra. Da mener jeg det vil være feil nå å kanalisere mer ressurser inn på et område hvor vi ikke har de samme forutsetningene for å være i verdenstoppen som vi har på de områdene jeg nå nevnte. Vi har en offensiv politikk når det gjelder å møte utfordringene knyttet til miljøvennlig energiproduksjon. Vi har hevet budsjettene på dette området også når det gjelder forskning, og vi har fulgt opp både klimaforlik og enkeltbudsjetter når det gjelder både å bruke mer penger på eksisterende ordninger og å opprette ordninger som f.eks. Forskningssentre for miljøvennlig energi, som skal bidra nettopp til å løfte de ulike områdene jeg har nevnt, ytterligere i tiden som kommer. Så for meg handler dette om prioritering. Jeg mener vi skal prioritere områder der vi er sterke, der vi har en vesentlig industri, der vi har forskningsaktører som – sammen med våre politiske ønsker – har en ambisjon om å løfte nivået videre framover. Vårt bidrag for å møte verdens energibehov, for å møte klimautfordringene, må derfor først og fremst være konsentrert om de områdene der vi faktisk allerede er helt i verdenstoppen.