Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2016-04-05:
Jeg vil starte med å takke saksordføreren og komiteen for en veldig god innstilling. Ut fra saksordførerens tidligere engasjement i denne typen saker er jeg trygg på at han har gjort en viktig jobb i komiteen, og det vil jeg takke ham for og gi honnør for, fordi dette feltet er – som det har blitt framhevet av mange – veldig viktig. Så vil jeg også, i likhet med flere, trekke fram det arbeidet som er gjort over lengre tid, og senest gjennom forhandlingene om ny arbeidsmiljølov, der vi også har tatt viktige grep som vi ser fram til skal komme på plass. Det gjelder varslingsrutiner, at de forhåpentligvis skal bli bedre og også gjøres obligatoriske. Men jeg vil dvele også litt ved Monika-saken. Det er flere som har gjort det, og det er ikke uten grunn. Jeg har mange ganger stilt meg spørsmålet: Hva hvis Robin Schaefer ikke hadde turt å varsle? Da hadde vi hatt en sak om en ung jente, en liten jente, der saken fra politiets side hadde endt med en konklusjon om at det var et selvmord. Men på grunn av en varsler endte saken – iallfall foreløpig – med en siktelse, og at det ser ut til å være et drap. Vi må sikre en kultur der det er mulig å kunne varsle, der det er mulig å kunne si fra, og der en forhåpentligvis slipper sånne typer saker og konflikter, men at det ordnes på gode måter. Derfor er rutinene ekstremt viktige, det er konfliktdempende, det kan sørge for at en kan melde fra på en god måte, at en blir lyttet til, og at ledelsen håndterer sånne typer saker på en god måte. Men så vet vi også, dessverre, at i noen tilfeller ender det av ulike grunner med konflikt. Og når Politiets Fellesforbund, som har opplevd Monika-saken – eller Schaefer-saken – er så tydelige som de er, at de faktisk advarer mot å varsle fordi de ikke vil at deres medlemmer skal måtte gå gjennom den prosessen eller få den opplevelsen som Schaefer har gjort, mener jeg at vi må ta det på alvor. Derfor er jeg veldig glad for også det som komiteen velger, nemlig å sette ned en ekspertgruppe til å se videre på hvilke tiltak som kan sikre at en bedrer det. Jeg tror ikke at det er sånn at en bare løser det med lover. Derfor kommer ikke Kristelig Folkeparti til å støtte forslagene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, for når jeg snakker med Politiets Fellesforbund, er de også tydelige på at det er ikke nødvendigvis lover som må endres, men det er kulturen, og så peker de også på ombud. Derfor er det dette løse forslaget – som for så vidt ikke ligger utdelt i salen, men som ligger på salappen – kommer. Vi ønsker en vurdering, altså å be regjeringa vurdere opprettelse av et ombud eller en egen enhet under Arbeidstilsynet, som kan være en vel så god idé. Poenget er at når konfliktene kommer, trengs det et uavhengig organ som sørger for at saken blir sett på med nye øyne, uavhengige øyne, og at de som varsler, blir tatt på alvor. Jeg tror at en sånn type funksjon også kan dempe konfliktene, fordi en kan komme inn tidligere, og det vil være nyttig for arbeidsgivere. Når de er usikre på hvordan en skal håndtere en sak, kan de få råd og veiledning. Det vil ikke minst også være nyttig for de arbeidstakerne som opplever maktesløshet, de vet ikke hvor de skal gå lenger, og de opplever bare å stange hodet i veggen, som i Monika-saken, der en mener og tror og ser at her er det noe mye mer alvorlig: Hvor skal en gå? Da tror jeg et sånt ombud kan være en god løsning. Men når flertallet – og for så vidt subsidiært også hele Stortinget – kommer til å gå inn for en ekspertgruppe, mener jeg det er naturlig at det vurderes der. Og derfor, når representanten Wiborg sier at han ikke kommer til å støtte det fordi det bør vurderes der, synes jeg at han heller kan støtte forslaget, nettopp fordi det skal vurderes der. Det er jo det som er poenget. Dette er ikke en konklusjon på at en skal ha et ombud, eller at en skal ha en varslingsenhet heller, dette er en vurdering av det, og det mener jeg vil være naturlig at gjøres i den ekspertgruppa. Vi trenger varslerne. Det er viktig. Det er viktig at de blir tatt på alvor, og det er viktig at de iallfall ikke får livet sitt ødelagt når de tar det modige grepet og avslører ting der sjefene, ledelsen, kulturen gjør at det dessverre ikke er blitt avdekket før. Derfor tar jeg opp forslaget.