trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2018-01-30:
Jeg er enig i representantens framstilling av at dette har vært en sak der en nok politisk, i Stortinget, i veldig stor grad har lyttet til fagmiljøet som har spesiell kompetanse på barneområdet. Så vet vi at det har vært uenighet mellom fagmiljøet som har jobbet mest orientert mot de rusavhengige, og som har lagt vekt på kvinnens situasjon, og fagmiljøene som har kompetansen sin i hovedsak knyttet til barn. Derfor tror jeg at det å gå veien om en konsensuskonferanse, der en også fikk inn internasjonale eksperter, egentlig var en veldig klok måte å komme forbi de faglige uenighetene på, som har vært på dette området. Jeg er også glad for at konsensuskonferansen endte på den siden som jeg opplever har politisk støtte i Stortinget, selv om dette i bunn og grunn er et veldig faglig spørsmål. Jeg oppfatter at jeg i mitt oppdrag til helseregionene er veldig tydelig på at kvinner som kommer inn i LAR, skal få informasjon om graviditet og tilbud om nedtrapping av LAR-medikamenter, og de skal også få tilgang til gratis langtidsvirkende prevensjonsmidler i regi av LAR på en enkel og grei måte. Det er ingen tvil om at mange har et ønske om å få barn etter å ha kommet inn i et behandlingsopplegg, men jeg tror de fleste også har et ønske om å planlegge det godt og gjøre det på riktig tidspunkt, mens det som jo skjer mange kvinner som har vært rusavhengige i mange år, og som kommer inn i LAR, er at de nå lettere kan bli gravide og derfor også kan oppleve å bli gravide uten at de nødvendigvis hadde planlagt det. Derfor er det også viktig at de får denne typen informasjon og tilbud om gratis langtidsvirkende prevensjon, slik at de kan planlegge dette på en god måte. Dette er et individuelt spørsmål, som den enkelte må vurdere selv, men de må få riktig informasjon og riktig veiledning og også tilgang til langtidsvirkende prevensjon på en gratis og enkel måte, noe jeg opplever nå er tilfellet. Når det gjelder spørsmålet om en her i større grad skal kunne være tydelig i sine anbefalinger, også basert på lovverk, vil jeg vise til at det nå er nedsatt en arbeidsgruppe knyttet til de nye retningslinjene, som skal være ferdig i juni 2018. Hvis de mener at et slikt lovgrunnlag bør være på plass, får vi anbefalinger om det, men jeg vil gjerne avvente deres arbeid. Helsedirektoratet har vært veldig tydelig overfor tjenesten på at denne føre-var-tenkningen skal gjelde fra nå og fram til de nye retningslinjene er på plass.
Bent Høie (Høyre), 2018-01-30:
Jeg vil først – forhåpentligvis – oppklare noen misforståelser knyttet til retningslinjene for LAR og det som står i budsjettproposisjonen, og noen av oppslagene som har vært i media knyttet til dette. Det som omtales i budsjettproposisjonen, er de generelle retningslinjene for LAR. Det er altså ikke retningslinjer for gravide i LAR, men de generelle. Der gjøres det nå et arbeid som bl.a. omfatter hvilke medikamenter som skal kunne brukes i den generelle LAR-behandlingen. Det er et arbeid som dessverre ikke er ferdig før i 2019. Men Helsedirektoratet har, basert på rapporten fra konsensusmøtet, nedsatt en hurtigarbeidende arbeidsgruppe som skal revidere retningslinjene for gravide i LAR. Dette arbeidet er planlagt å være ferdig i juni 2018. I påvente av det arbeidet sendte direktoratet den 21. desember 2017 brev til alle landets LAR-tiltak, helseregionene, helsetilsynene og brukerorganisasjonene, der en også ber om at tjenestens behandlingsansvarlige framlegger et føre-var-prinsipp i tråd med konsensuspanelets anbefalinger inntil en revidert retningslinje foreligger. Det gjelder allerede nå, fra 21. desember og fram til de nye retningslinjene er på plass. Så jeg oppfatter at direktoratet har tatt konsensusrapporten på største alvor og på en rask måte fulgt opp dette arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2018-01-30:
Jeg tar det siste først: Ja, det er jeg helt overbevist om. Jeg deler også interpellantens bekymring for at enkelte veldig tydelige fagfolk i den offentlige debatten skaper et inntrykk av at hovedutfordringen i Norge i dag er at folk blir «sykelurt» med hverdagslige problemer som en i tidligere tider taklet på egenhånd. Det mener jeg er noe som er med på å bygge opp barrierene for å søke hjelp. Utfordringen i Norge i dag er ikke dette. Utfordringen er at mennesker med reelle psykiske helseutfordringer i for liten grad ber om hjelp, og at for mange av dem som ber om hjelp, ikke får god nok hjelp. Det mener jeg at denne rapporten viser. Det er jeg helt enig med interpellanten i. Vi står overfor et stort arbeid på dette området, men det er også satt i gang mye som nå begynner å gi resultater. Både opptrappingsplanen for rusfeltet og regjeringen, samarbeidspartiet Kristelig Folkeparti og det tidligere samarbeidspartiet Venstres veldig tydelige satsing på psykisk helse, helsestasjoner og skolehelsetjenesten i kommunene gir resultater. Kommunene rapporterte at totalt 14 633 årsverk jobbet med psykisk helse- og rusarbeid i 2017, mot 13 936 årsverk i 2016 og 13 131 årsverk i 2015. Det har altså vært en vekst på over 1 500 årsverk i løpet av de to siste årene. Den største prosentvise økningen fra 2016 til 2017 ser vi innenfor nettopp tjenester som er rettet inn mot barn og unge, der det har vært en vekst på 7,9 pst. Men det har også vært en betydelig årsverksvekst for tjenester som er rettet mot voksne, på 4,3 pst. Den psykologiske kompetansen i tjenestene er styrket. I tjenestene som er rettet mot voksne, har det vært en økning på 29 pst. fra 2016 til 2017, og psykologer utgjør nå 9,4 pst. av årsverkene i tjenestene for barn og unge i kommunene. Jeg sier dette fordi jeg er helt enig i at fastlegene kan gjøre mer, og at vi har behov for å styrke fastlegeordningen. Men fastlegene har fått mange nye kollegaer i kommunene som ikke er fastleger, men som er psykologer, som er mennesker som har utdanning og kompetanse innenfor psykisk helse- og rusarbeid, og som bør være en del av deres behandlingsteam rundt disse pasientene, ikke minst et lavterskeltilbud til barn og unge, slik at en raskt kan få hjelp. Det er også behov for at kommunene blir flinkere til å informere fastlegene om det tilbudet som nå bygges opp i kommunene, slik at dette når fram til pasientene.
Bent Høie (Høyre), 2018-01-30:
Jeg vil takke for en god og viktig interpellasjonsdiskusjon om et tema som er veldig avgjørende. Det er mange utfordringer vi står overfor, så jeg vil prøve å avslutte med et litt mer optimistisk bilde, nemlig at vi i stortingsmeldingen om folkehelsepolitikken har blitt enige om at psykisk helse nå skal løftes opp og være likeverdig med den fysiske helsen i alt folkehelsearbeidet. Det er klart at mange av de tiltakene som vi gjennomfører i andre sektorer, alt fra det å få livsmestring inn som et tverrfaglig tema i skolen til satsing på kvalitet i barnehage og i skole, har stor betydning for den psykiske helsen. Og det at en på flere og flere arenaer nå snakker åpent om psykisk helse, og at vi alle har både en psykisk og en fysisk helse, vil forhåpentligvis bidra til både å bygge ned barrieren om å søke hjelp og også å bygge opp tilbudet og endre holdninger i helsetjenesten. Så er det så flott på dette området at det ikke er slik at behandlingen er dyr, omfattende og har varierende resultat. Nei, tvert imot, her er det veldig ofte snakk om relativt billig, kortvarig og effektiv behandling, som veldig ofte også gir gode resultater. Det er også et viktig budskap å få fram overfor befolkningen. En kan av og til få et inntrykk av at hvis en har en rusavhengighet eller har en psykisk helseutfordring, er det noe som en skal leve med resten av livet, og at hjelpen ikke hjelper. Nei, her er det veldig mye god hjelp å få. Det som er viktig, er at den hjelpen kommer så raskt som mulig, og ikke minst at en klarer å fange opp barn og unge tidlig. Når det gjelder psykiske helseutfordringer, vil de aller fleste som får en psykisk helseutfordring gjennom livet, få den første gang i barne- og ungdomsårene. Hvis en da får den riktige hjelpen raskt, kan det ha stor betydning for resten av livet. – Det var et forsøk på å ha en litt mer optimistisk avslutning på en veldig viktig debatt.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-01-30:
Mandag 8. januar i år var nok et bevis på at IKT-sikkerheten i Helse Sør-Øst er for dårlig, og det er alvorlig – det må understrekes. Det begynner å gjenta seg at helseministeren må orientere Stortinget om sikkerhetsbrudd i den største helseregionen vår, hvor 60 pst. av pasientene hører hjemme. Det er lett å forstå kompleksiteten, av statsrådens lange innledning, men det endrer ikke det faktum at dette er en tjeneste som må ha tillit. Pasienter og befolkning må ha tillit til helsetjenesten. Derfor må IKT-sikkerheten være god. Så er det også sånn, som statsråden sier, at teknologiutvikling ofte skjer i andre land, det er markedsdrevet, og vi ønsker det beste utstyret inn i våre sykehus. Den rapporten som Nasjonal sikkerhetsmyndighet kom med i september, slår fast at sårbarheten øker ettersom vi digitaliserer sektor for sektor, og i det perspektivet vet vi at helsetjenesten vår skal gjennom en rekke store IKT-investeringer i framtiden. Da blir spørsmålet: Hvordan er vi rigget? Er det godt nok? Det er spørsmålet Stortinget alltid må stille. Mine spørsmål dreier seg om når statsråden har visst – jeg skjønner at han ikke kan fortelle alt – også knyttet til det oppdraget han sendte til Direktoratet for e-helse, som påpeker det vi allerede har hatt et visst inntrykk av, at det må være et helhetlig sikkerhetsperspektiv som gjelder. Men de går likevel ikke så langt at de vil anbefale at man ikke outsourcer. Det krever betydelig kompetanse, både hos leverandør – åpenbart, men leverandøren er tross alt på et marked – og hos dem som skal eie, drifte og integrere deler av et system i en helhet. Spørsmålene mine til statsråden, som jeg håper han kan svare på, er: Hva er kostnadsbildet for Helse Sør-Øst? Hva er konsekvensen av å måtte avvikle avtaler midt i en periode, slik jeg forstår at de må gjøre nå overfor viktige leverandører? Hvordan vil man sikre at de som roper om sikkerhet, Sykehuspartner, de mange ansatte, blir hørt? Det gjennomgående sikkerhetsperspektivet er riktignok et lederansvar, men det er statsrådens ansvar å sikre at RHF-ene gjennomgående har dette perspektivet. Og helt til slutt: Helseministeren må peke nedover i sin ansvarslinje. Det oppfatter jeg at helseministeren gjør – kanskje i litt for stor grad. Stortinget må peke på statsråden, og sikkerhet må rett og slett bli viktigere for helseministeren. Stortinget har krav på å vite om kostnadsutviklingen. Vi står foran store investeringer. En annen helseregion starter nærmest helt på scratch og skal kjøpe IKT-løsninger for både seg selv og 30–40 kommuner. Sikkerhetsperspektivet må opp, og de som roper høyt blant de ansatte, og har gjort det gjennom hele denne prosessen, må bli hørt.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-01-30:
IKT er en utfordring. IKT er en utfordring også ved at utviklingen ofte går fortere enn vi klarer å følge med på. Når det gjelder Helse Sør-Øst, ble den opprettet 1. juni i 2007. Så mitt spørsmål er ikke bare til statsråden, men også til de partiene som da satt i regjering – om de hadde foretatt gode nok risikovurderinger for at to helseforetak skulle slå seg sammen. Jeg synes det er betimelig å stille også dem spørsmål her. Det er ingen unnskyldning for at vi er der i dag, men spørsmålet er: Hvilket grunnarbeid ble gjort da? Og er det noen av de resultatene vi nå sitter igjen med? Det tror jeg er noe av forklaringen, men ikke hele. IKT står sentralt. Vi vil aldri komme utenom dette i helsevesenet. Det handler om røntgen. Det handler om robotoperasjoner. Det handler om journalsystem. Det handler om blodprøver. Det handler om EKG. Det handler om våre pasientopplysninger, som vi er helt avhengige av, og som er sentrale for folk flest. Da må folk vite: Kan jeg ha tillit til de opplysningene som foreligger, og til dem som jobber der? Kan jeg ha tillit til at jeg kan få opp mine opplysninger i Oslo som i Stavanger, hvis jeg skulle bli alvorlig syk? Jeg må ha trygghet for at de som ikke skal ha opplysninger, ikke får dem, for at de som skal ha opplysninger, får dem, og for at de opplysningene de får, er riktige. Jeg må være trygg på at jeg får opp disse opplysningene når jeg trenger det aller mest. Og jeg må ha trygghet for at de som skal ivareta disse opplysningene, ikke misbruker opplysningene mine. Jeg må vite at taushetsplikten blir ivaretatt, at mitt personvern blir ivaretatt, og at mine opplysninger skal være for dem som trenger å ha tilgang til dem. Hvem får så tilgang til disse opplysningene? Det blir det store spørsmålet. Til slutt, for å få en hel hånd, som IKT egentlig er, og som jeg som pasient er helt avhengig av: Tillit, trygghet, taushetsplikt, tilgang og en total risikovurdering må være viktig for at jeg skal kunne si at det er greit, vi har sikkerhet rundt våre IKT-løsninger og våre pasientopplysninger. Etter å ha hørt utredningen fra statsråden er jeg opptatt av: Hvilket tidsperspektiv er det for det arbeidet som nå pågår i Helse Sør-Øst? Dette er et kritisk arbeid, å vite at vi både har risikovurderinger og får iverksatt de tiltakene på beredskapssiden som trengs, samtidig som det pågår et arbeid for å få systemet og tilliten blant befolkningen som har sine pasientopplysninger i journalsystemet til Helse Sør-Øst, opp å gå, slik at en klarer å gi pasientopplysningene, journalsystemene og IKT-løsningene i Helse Sør-Øst et annet omdømme enn de har i dag. Mitt andre spørsmål til statsråden er: Hvordan kvalitetssikrer – som nå skal gjøres – statsråden de IKT-løsningene som er i Helse Midt-Norge, i Helse Nord og i Helse Vest? Hva slags risikovurderinger blir gjort? Vi vet alle at vi vil være avhengige av gode og sikre plattformer for å være sikre på at den helsehjelpen som trengs, skal vi få, ut fra at opplysningene om oss er sikret. Derfor ønsker jeg å få svar fra statsråden på disse spørsmålene.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-01-30:
Kristelig Folkeparti er enig med interpellanten i at panelets anbefalinger må følges opp både raskt og grundig. LAR kan fungere godt for riktige målgrupper, men terskelen for å komme inn i programmet er blitt lav, og terskelen for å komme ut er blitt høy – stikk i strid med det som var intensjonen med LAR. Jeg er enig med representanten fra Høyre i at vi aldri må miste målet om medikamentfri behandling. LAR og graviditet er ingen god kombinasjon. Vi kan ikke sitte stille og se på at unger lider og skades. Jeg mener at helsetjenestene må hjelpe kvinner i LAR-programmet til å ta vare på barnet de har i magen, og møte situasjonen de er i, med minst mulig eller uten medikamenter. Ja, dette kan faktisk også inkludere tvang. Gravide med rusavhengighet som er en del av LAR-programmet, skal av hensyn til ungen kunne tvangsinnlegges i avrusningsinstitusjon på lik linje med andre rusavhengige. De som jobber med ungene som har abstinenser, som har kramper, som har smerter, har virkelig stått på for å løfte disse ungene opp og fram. For meg er det et paradoks at akkurat den gruppen som jobber med disse pasientene, har Helse Sør-Øst, som har 60 pst. av alle totalpasienter, faktisk valgt å redusere i sitt nedslagsfelt. De har tatt det valget på Borgestadklinikken, som har tilbudt behandling til og hatt tilbud for den gruppen vi snakker om her – ikke bare tilbud under graviditet og avrusning, men også tilbud etter at barnet er født. Dette er et tilbud som er viktig for både mor og barn, og Kristelig Folkeparti tror ikke vi trenger færre slike tilbud, men flere. Kristelig Folkeparti mener også at kvinner i et LAR-program må følges opp utrolig tett under svangerskap, og føre-var-prinsippet tilsier at vi faktisk bør stoppe LAR til gravide nå. Det sier egentlig føre-var-prinsippet, og så venter vi altså på retningslinjer. Det er ikke nok med oppfordringer, og det er ikke nok med drøftinger. Det er bra, og det er bra å få retningslinjer. Alt dette er bra, men spørsmålet er om vi ser disse ungene nå. De ungene som blir født nå. De ungene som ligger på nyfødtavdelingen nå. De ungene som nå faktisk betaler prisen for at vi ikke skynder oss med denne avgjørelsen. Det er heller ikke, tror jeg, morens ønske at disse ungene skal lide. Derfor er det vårt ansvar å stille opp og hjelpe. Jeg vil takke interpellanten for at hun har tatt opp et så viktig spørsmål.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-01-30:
Det at Folkehelseinstituttet viser at to tredjedeler av dem som hadde depresjon, verken hadde fått diagnose eller behandling, er egentlig skremmende tall. Og grunnen var enten at de ikke hadde oppsøkt hjelp, eller at de ikke ble fanget opp med de symptomene de hadde. Jeg tror det fortsatt er mye stigma ute og går også for denne pasientgruppen, noe som ikke er nytt i det hele tatt. Jeg ønsker å være bitte litt personlig. Jeg vokste opp med en mor som var psykisk syk. Hun fikk fødselsdepresjon etter at jeg var født. Min mor fikk ikke mye hjelp, hun ble aldri behandlet før vi ble voksne, og det var først da vi tre ungene ble voksne, at vi forsto at mor egentlig var ganske syk. Den syke er altså ikke alene, men det er mange rundt den syke som også er i en risikogruppe, fordi mor, far eller en av ungene ikke blir oppdaget. Det er viktig at de psykisk syke får hjelp, fordi det er så mange rundt som tenker på sine, er opptatt av sine og faktisk kan gå hen og bli syke selv, fordi deres egne ikke får hjelp. Det samme tenker jeg gjelder for dem som sliter med alkohol. Her handler det både om forebygging og om å komme inn og behandle og oppdage tidlig – det å tørre å stille spørsmålene, bry seg, se bak fasaden. Når så mange ikke blir fanget opp, er det en advarsel til oss alle – som gode naboer, som venner og som behandlende institusjoner. Det er ikke mange uker siden jeg møtte en ung kvinne som sa: Det var ingenting som ble fanget opp hjemme hos oss. Vi hadde fint hus, vi hadde den rette bilen utenfor, far klarte å gå til den jobben som han skulle gå til. Men på innsiden, Olaug, var det ikke sånn, der var det ikke mye som ikke viste at far hadde et alkoholproblem. Derfor handler dette om å oppdage tidlig, få komme inn og behandle tidlig, og om så mye mer. Det er viktig at den det gjelder, den pasienten som har det vondt og er syk, blir trodd og oppdaget av helsevesenet. Det er også utrolig viktig for pårørende, det er viktig for arbeidslivet. Det er viktig for alle at vi kommer dit at vi klarer å løfte opp denne problemstillingen. Når to tredjedeler går rundt og ikke blir oppdaget eller får den hjelpen de skal ha, er det ikke rart at tallene stiger, for da er det så mange andre rundt som også får en utfordring. Derfor handler dette om statens løfting innenfor helsevesenet, men det handler også om å lage hverdagsliv rundt familier, som gjør at vi klarer å bry oss, både om den psykisk syke og om den som har en rusutfordring.
Seher Aydar (Rødt), 2018-01-30:
Dette er en alvorlig sak, ikke minst fordi det har vært så mange som har advart – advarsler som har blitt oversett. NITO, Fagforbundet og EL og IT Forbundet ba om et møte med statsråden fordi de var bekymret for at tilgangen til sensitive pasientopplysninger ikke kom til å bli godt nok ivaretatt dersom helseforetaket brukte ansatte i utlandet. Men departementet svarte at de ikke hadde behov for et møte, fordi statsråden kjente godt nok til saken. Både tillitsvalgte, fagfolk og sikkerhetseksperter advarte mot utflagging av IKT-driften i Helse Sør-Øst til utlandet. Mitt spørsmål er: Hva er grunnen til at helseministeren valgte ikke å lytte til disse advarslene? For valget om ikke å lytte til advarslene har hatt store konsekvenser for pasientsikkerheten. Retten til privatliv slås fast i artikkel 12 i menneskerettighetserklæringen. Helsemyndighetenes håndtering av pasientdata bryter 2,8 millioner norske personers menneskerettigheter. Få steder er denne rettigheten viktigere enn i møte med helsevesenet. Det kan dreie seg om sensitive opplysninger som man absolutt ikke ønsker at andre personer enn helsepersonell skal ha tilgang til. Helseministeren kan ikke lenger fraskrive seg ansvaret. Ansvarsfraskrivelse bryter ned tilliten, tilliten mellom samfunnet og helsevesenet. Når du møter helsevesenet i en sårbar situasjon, forventer du at dine helseopplysninger er trygge, og at de ikke skal komme på avveier. Det er nemlig den tryggheten som er så avgjørende for tilliten. Helseministeren må sørge for at tilliten ikke brytes ned. Tillit må alltid bygges, og den må bearbeides. Det er mange helsearbeidere rundt om i landet som sørger for det hver eneste dag. Men i dette tilfellet er helseministeren ansvarlig for et overtramp mot privatlivet til pasienter, et overtramp som kan skape mistillit. Da Datatilsynet ga ut rapporten som viste tydelig at det hadde vært flere lovbrudd i den tjenesteutsatte infrastrukturen, skrev de også følgende i sin rapport: «Det er grunn til å understreke at saken er spesiell fordi det er første gang norske helseforetak har besluttet å legge drift av hele helseregionens IKT-infrastruktur til ekstern leverandør i utlandet. Driften omfatter behandling av helseopplysninger om mer enn halve Norges befolkning og saken er av den grunn også prinsipiell med tanke på liknende prosjekter som er under planlegging i helsesektoren.» Her må helseministeren ta ansvar. Og denne gangen må helseministeren lytte til de tillitsvalgte og til fagfolk. Utflagging og privatisering går ut over pasientsikkerheten. Det bør derfor ikke gjentas. Det er ikke bra for pasientene, ikke for ansatte og ikke for tilliten. Noen private selskapers ønske om å tjene mer penger er ikke viktigere enn pasientsikkerhet og trygghet i helsevesenet. Vi må lære av feilene og ikke gjenta dem.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-01-30:
Jeg vil starte med å si at pasientdata og pasientinformasjon er viktig, og det opplever jeg at alle i denne salen er veldig enige om. Det handler om at befolkningen kan stole på at informasjonen om dem blir ivaretatt på en god måte, derfor er dette et så utrolig viktig område. Jeg hørte på representanten Wilkinson, og han brukte en ganske høy utestemme. Det hender ofte at jeg også gjør det, men det var en voldsomt høy utestemme fra representanten Wilkinson og en ganske høy sigarføring – jeg skal kanskje ikke si det, men det var litt det jeg tenkte på. Det var vel ikke alt som fungerte utmerket under de rød-grønne når det gjaldt IKT-systemer. Dessverre har det vært utfordringer på det området. Jeg synes statsråden på en veldig god måte redegjorde for situasjonen og hvordan man nå jobber for å lukke det som er oppdaget, og hindre at man i framtiden skal oppleve at man f.eks. får innbrudd, som angrepet vi hadde den 8. januar. Jeg opplever at statsråden er veldig klar og har sendt klare og tydelige bestillinger nedover om hvordan dette skal håndteres. Jeg registrerte også at statsråden sa at han hadde styrket styret i Helse Sør-Øst med denne typen kompetanse, og det tror jeg også er veldig viktig. Sikkerhet er utrolig viktig, for det handler om pasientene og alle dem som skal bruke dette, og at man skal være trygg på at de opplysningene som ligger der, er sikret på en god måte. De opplysningene som pasientene gir fra seg, kan faktisk være de opplysningene som gjelder når det står om minutter eller sekunder. Derfor er det så viktig at man har tiltro og tillit til disse opplysningene. Jeg er nok ikke helt med i det koret som enkelte representanter fra opposisjonen som har vært oppe på talerstolen, er med i. Men jeg er helt enig i at det er alvorlig, at det må tas tak i, og at det blir tatt tak i. Det er helt avgjørende, og jeg opplever at statsråden på en veldig god måte har redegjort for det her i Stortinget. Jeg registrerer også at SV nå har sagt at private skal kunne få lov til å levere deler av dette, og det tror jeg er viktig. Jeg tror at når det gjelder mye av dette, trenger man å bruke de private for å levere gode tjenester og for å sikre at vi skal være helt i tet og ha de beste IKT-systemene – de som er sikre, og som ivaretar pasientene på best mulig måte. Jeg synes det har vært en god redegjørelse, men dette viser også at helseforetakene må fortsette å jobbe med dette. Direktoratet jobber godt med dette, og det må man fortsette å gjøre også framover. Vi, fra Fremskrittspartiets side, er i hvert fall veldig opptatt av å sikre at man ivaretar opplysningene på en sikker og trygg måte. Man kan kanskje aldri sikre seg mot å oppleve nye angrep – det er dessverre slik at noen ønsker å ødelegge denne typen systemer – men det er i hvert fall viktig at man gjør alt man kan for å sikre det på best mulig måte.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-01-30:
Det er en viktig debatt representanten Toppe reiser. LAR-behandling er kjempebra for mange, selvfølgelig også for kvinner. Men det er også utfordringer knyttet til at noen blir gravide og at det får store konsekvenser for barna. Derfor er jeg veldig glad for at konsensuspanelets anbefalinger er klare og tydelige, og jeg opplever at det er stor enighet i Stortinget om hva man vil her. Jeg synes også det er bra med de oppfølgingene som statsråden har redegjort for knyttet til II og III i Stortingets vedtak i forbindelse med Prop. 15 S for 2015–2016. Det er veldig bra, og det viser at dette blir fulgt opp på en god måte. Dette er selvfølgelig vanskelig fordi det er kvinner som – som også foregående representant sa – er i en vanskelig situasjon og kanskje ikke ønsker et rusfritt liv, men er gravide, noe som kan få store konsekvenser for barnet når det blir født. Man har jo sett hvilke konsekvenser det kan få. Så dette er en vanskelig sak, men jeg er veldig glad for konsensuspanelets anbefalinger og at statsråden også sier at det nå følges opp videre, og at man gir tilbud om nedtrapping av LAR-medikamenter og sikrer informasjon om forskjellige tilbud. Jeg synes det har vært veldig bra at interpellanten har løftet denne saken, og jeg tror det er veldig bred enighet i denne salen om hvor man skal, og hvor man vil, og derfor er jeg veldig glad for den debatten som kom i dag.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-01-30:
Spørsmålet om retningslinjer for gravide som får LAR-behandling, er et viktig spørsmål, som Arbeiderpartiet har engasjert seg i. Årlig blir det født rundt 30 barn som har en mor som har gått på LAR-medisin, som f.eks. Metadon, i svangerskapet – barn som ifølge bl.a. Barneombudet blir født som rusavhengige og umiddelbart må starte på en nedtrapping med morfin. Det er ikke noen god start i livet for et barn å bli født med abstinenser, og vi kan ikke gamble med nyfødtes helse. Det er derfor viktig at statsråden så raskt som mulig får på plass nye retningslinjer for LAR-behandling av gravide, slik at de baserer seg på ny og oppdatert kunnskap samt føre-var-prinsippet. Allerede i begynnelsen av desember tok derfor Arbeiderpartiet opp denne saken i et skriftlig spørsmål til statsråden og gjennom et oppslag i Aftenposten. I forslaget til statsbudsjett skrev statsråden at Helsedirektoratet hadde startet arbeidet med å revidere gjeldende retningslinjer for LAR, som skulle være ferdig i 2018. I løpet av helse- og omsorgskomiteens behandling av saken kom det imidlertid fram at de nye retningslinjene først ville være ferdig i 2019, noe statsråden selv beskrev som beklagelig i sitt svar på mitt skriftlige spørsmål 15. desember 2017. Det er beklagelig at statsråden ikke har fått fram nye retningslinjer for LAR før 2019. Det kan tyde på at regjeringen ikke har prioritert dette arbeidet tilstrekkelig. Da blir det desto viktigere at statsråden sikrer at man får til den fast-tracken når det gjelder retningslinjene for gravide i LAR-behandling. I desember svarte statsråden at man kun hadde kommet dit at man arbeidet med en plan for selve revisjonsprosessen av den reviderte retningslinjen. Ut fra det statsråden nå har svart, håper jeg at man har klart å løfte dette arbeidet og gitt det den tyngden det fortjener. Det er positivt hvis statsråden nå kan garantere at vi får på plass nye retningslinjer for gravide i LAR innen juni 2018. Jeg oppfatter ut fra statsrådens svar at det er nettopp det han nå gjør – at vi kan forvente at retningslinjene er på plass i juni 2018, og at det ikke er noe som skulle tilsi at vi eventuelt får en utsettelse av det. For, som barneombudet sa til Aftenposten i desember, samfunnet har ikke råd til at 60 flere barn blir født med abstinens. Jeg vil legge til: Disse barna fortjener at vi som politikere kan si at vi har gjort alt vi kan for at de skal få en best mulig start i livet.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-01-30:
Jeg tror alle i denne salen har et ønske om at vi skal bli enda bedre til å sikre fullverdig helsehjelp til personer med psykiske lidelser. Det er et godt utgangspunkt. Men samtidig – for å løfte arbeidet med psykiske lidelser framover – vil en av forutsetningene være at også de økonomiske rammene må komme på plass. Regjeringen legger for 2018 opp til en aktivitetsvekst for spesialisthelsetjenesten på om lag 2 pst., men det er altså før en demografisk utvikling som kan tilsi merutgifter for sykehusene på 1,5 pst. Vi har en spesialisthelsetjeneste som av regjeringen ble bedt om ta en del av innsparingene i forbindelse med ABE-reformen. Samtidig skal vi oppfylle våre forventninger om nye behandlingsmetoder og tilgang på flere effektive, men ofte også dyre medisiner. Da er det kanskje ikke så rart at det med regjeringens statsbudsjett for inneværende år blir lite igjen til å satse på psykisk helse. Arbeiderpartiet erkjenner at vi fortsatt har store, uløste oppgaver innenfor spesialisthelsetjenesten. Det gjelder også innenfor psykisk helse. Derfor har vi til sammen prioritert 3 mrd. kr mer i vårt alternative statsbudsjett, inkludert det som regjeringen har lagt inn. Før jul ble statsråden utfordret på den gylne regel, der rus og psykisk helsevesen hver for seg skal ha en årlig vekst høyere enn somatikken. I sitt svar 24. november avklarer statsråden at dette kun er et mål, ikke et krav. Det gjenspeiler kanskje også virkeligheten der ute for mange av dem som jobber på feltet. Tillitsvalgte som jobber innenfor feltet psykisk helse og avhengighet ved Oslo universitetssykehus, sier de opplever at somatikken får en vesentlig høyere vekst enn det deres felt får. Før jul rykket de derfor ut med en bekymring om at man fryktet forringet kvalitet i pasientbehandlingen, og mente til og med at sikkerheten til de ansatte – de som jobber ved Klinikk psykisk helse og avhengighet – kunne være truet, nettopp på grunn av for få økonomiske ressurser. Overskriften i deres rop om hjelp var: «Krise i Klinikk for psykisk helse og avhengighet ved Oslo universitetssykehus» – «Hvor blir det av Høies lovnader?» Har statsråden forståelse for at virkeligheten oppleves slik for dem som jobber på dette feltet der ute, og ser han også at vi trenger å styrke arbeidet innenfor psykiske lidelser ytterligere, gjennom bl.a. økonomiske rammer som står i stil med de forventningene og behovene som en hittil ikke har klart å innfri?
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-01-30:
Rusavhengige er sårbare pasientar. Når ein er gravid og rusavhengig, er det to sårbare pasientar, og det er klart ytterlegare komplekst. Konsensuspanelet sitt grundige arbeid med anbefalingar om behandling av kvinner i legemiddelassistert rehabilitering, LAR, gjev eit viktig grunnlag for det vidare arbeidet. I dag er rusbehandling sidestilt med behandling i somatisk og psykisk helsevern. Tiltak og behandling er regulert gjennom lovverk, rundskriv og nasjonale rettleiarar som skal sikre at behandlingstilbodet er tufta på kunnskapsbasert praksis og er gjenstand for kontinuerleg dokumentering og evaluering. I Høgre finn vi det ønskjeleg å sikre ei god utvikling av alle ulike behandlingsformer. Medikamentfri behandling må òg i alle situasjonar kunne vere eit mogleg val. Føresetnaden er sjølvsagt at pasienten er motivert for det, difor er kort tid mellom første møte og behandling heilt vesentleg. Dette har ministeren teke til orde for, og han har ytra ønske om at det skal vere eit krav at det ikkje skal gå meir enn éin dag frå tilvising til behandling. Det er utruleg viktig at vi sikrar individuelt tilpassa behandling, og at alle dei ulike alternative vala i gjevne situasjonar skal vere reelle val. Vi har i seinare tid fått rapportert god behandlingseffekt av tiltak som er etablerte med ein klar behandlingsideologi òg innanfor medikamentfri behandling. Vi ser rapporterte resultat der medikamentfri behandling fungerer godt for mange med langvarig rusmiddelbruk og store tilleggsbelastningar i form av både psykiske lidingar, traume, relasjonsvanskar og andre tilleggsvanskar – behandling som synest å ha stor nytteverdi òg for seinare rusmeistring, helse, trivsel og kvardagsfunksjon. LAR er eit viktig behandlingstilbod for rusavhengige som ikkje er klare for eit rusfritt liv, og eg ser det som heilt opplagt at ein er nøydd til å sikre ei kontinuerleg vurdering, der ein opnar for at ein kan tilpasse og utvikle tilbodet etter kvart, og at ein sikrar at ein innfrir forventninga om eit helsevesen for pasienten – òg når det er to pasientar det skal takast omsyn til. Eg ser fram til at rapporten blir følgd opp, og er glad for at ministeren har understreka at inntil nye retningslinjer er på plass, er det føre-var-prinsippet som skal gjelde.
Kari-Lise Rørvik (Venstre), 2018-01-30:
Takk til interpellanten for at hun tar opp en veldig viktig problemstilling. Graviditet under LAR er uheldig, da det påfører barnet sterke smerter, abstinenser og mulige senskader. Det er hjerteskjærende. Abstinensbarna har blitt tatt opp til stadighet, både blant fagfolk, i media og her på Stortinget. Det er høy politisk bevissthet rundt dette – heldigvis. Ingen ønsker at barna skal fødes med abstinenser, men det er heller ikke lurt å lage terskler som kan stenge ute eller skremme kvinner fra å motta nødvendig oppfølging og hjelp. Vi må derfor bevege oss med klokskap i dette feltet. I februar 2016 utfordret Venstre helseministeren til å innhente et uavhengig kunnskapsgrunnlag og få utarbeidet nye nasjonale retningslinjer for gravide i legemiddelassistert rehabilitering. Det er derfor gledelig at det nå kommer en ny retningslinje i 2018, og at Helsedirektoratet skal vektlegge føre var-prinsippet i arbeidet til konsensuspanelet. Venstre er enig med helseministeren i at nedtrapping, eventuelt avslutning, av LAR under graviditet må basere seg på en individuell vurdering ut fra kvinnens situasjon og ønske. Vi mener også at gratis langtidsvirkende prevensjon må tilbys på enklest mulig måte, og at det sterkt anbefales gjennom god veiledning ved oppstart av LAR. En viktig nøkkel ligger nettopp i god veiledning og tett oppfølging, og at det er gratis. Det er derfor bra at departementet i oppdragsdokumentet til de regionale helseforetakene for 2017 understreket at langtidsvirkende prevensjon skal være gratis. Dette får meg over på et annet, men likevel like aktuelt tema vedrørende rusavhengighet og graviditet. I Venstre er vi svært glade for vedtak nr. 627, som understreker Stortingets ønske om at regjeringen skal vurdere å gi alle alvorlig rusavhengige kvinner, også alkoholavhengige, tilgang til gratis prevensjon. Det er viktig for å forhindre at barn fødes med FAS, føtalt alkoholsyndrom. Vi vet at skadevirkningene av alkohol på foster kan være alvorlige og livslange. Vi har derfor en viktig utfordring framover for å nå alkoholavhengige kvinner i fruktbar alder, men også rusavhengige utenfor LAR. For å klare det må tilbudet om gratis langtidsvirkende prevensjon formidles mange steder, ved helsestasjoner, hos fastleger, frivillige organisasjoner osv. I Venstre mener vi det er å sette folk først og å være føre var, og som en bonus på det hele er det i tillegg svært lønnsomt i et samfunnsperspektiv å sikre dette. Vi ser derfor fram til det videre arbeidet med dette.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2018-01-30:
La meg først få si at det skal være en selvfølge at mennesker med en psykisk lidelse skal få den hjelpen de har behov for, når de får behov for den. Stadig flere sliter med psyken, og altfor mange får hjelp for sent, i mange tilfeller fordi de venter for lenge med å oppsøke hjelp, og i andre tilfeller fordi tilbudet er for dårlig eller kapasiteten for liten. Det kan være vanskelig å oppdage dem som sliter psykisk, og derfor er kompetanse et nøkkelord. Da er det også viktig at hjelpeapparatet står klart den dagen man ser dem som har behov for hjelp, eller når man endelig på eget initiativ oppsøker hjelp. Av mange viktige politikkområder er psykisk helse blant regjeringens aller viktigste prioriteringer, fordi en god psykisk helse er viktig for å ha en god livskvalitet og for å mestre hverdag og arbeid. I den nye regjeringsplattformen er det slått fast at styrkingen på området skal videreføres. For Fremskrittspartiet er det viktig at regjeringen også i praksis følger opp det som regjeringspartiene er blitt enige om. For mange begynner de psykiske problemene allerede i ung alder. Da er det viktig at kommunene har tatt ansvar ved å ruste opp lavterskeltilbud som skolehelsetjeneste og psykologkompetanse. Regjeringen har allerede over tid bevilget penger som er ment å gå til styrking av akkurat disse områdene, og da er det litt provoserende å få tilbakemeldinger om at mange kommuner har prioritert annerledes, til tross for at de har store mangler i tilbudet til barn og unge. At regjeringen ikke har valgt å øremerke disse midlene, betyr ikke at kommunene kan se bort fra å bygge opp og utvikle tilbudet. Fremskrittspartiet vil følge utviklingen i kommunene framover for å se om det kanskje er nødvendig å foreslå at midlene øremerkes i større grad enn i dag. Spørsmålet om hvordan man kan sikre et fullverdig helsetilbud til personer med psykiske lidelser, er komplekst, og slik spørsmålet er formulert, er jeg også usikker på om noen i det hele tatt kan gi et fullgodt svar. Men noen av nøklene ligger i at vi greier å senke terskelen for å spørre om hjelp, at helsepersonell og leger har bedre kunnskap i å oppdage psykiske problemer, at kapasiteten er godt nok utbygd, og at vi benytter de tilbudene som er tilgjengelig, for å sikre dem det gjelder, et bredt og mangfoldig tilbud. Så regner jeg med at også interpellanten stiller seg bak oppfordringen til kommunene om å bygge opp tilbudet i tråd med signalene fra regjeringen, selv om midlene ikke nødvendigvis er øremerket.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2018-01-30:
Vi skal i dag behandle et representantforslag fra Venstre om å utrede etablering av et norsk globalt entreprenørskapsprogram. For å starte med konklusjonen: Flertallet i næringskomiteen, alle unntatt Venstre, foreslår at dette forslaget ikke vedtas. Det samme flertallet støtter intensjonene i forslaget, men er av den oppfatning at det allerede er satt i gang eller er på planleggingsstadiet utredninger som vil ta opp i seg forslagsstillernes intensjoner. Så det vil nok framover komme mer på dette feltet. Innenfor dagens virkemiddelapparat er det ulike ordninger som er ment å bidra til gode entreprenørskapsprogram. Invest in Norway ble opprettet for å legge til rette for utenlandske direkteinvesteringer i Norge. Funksjonen som ligger under Innovasjon Norge, skal sikre at henvendelser fra utenlandske aktører som ønsker å etablere virksomhet i Norge, blir håndtert på en profesjonell måte. Invest in Norway er et koordinerende apparat, som tilrettelegger dialog mellom internasjonale selskaper som vurderer å etablere virksomheten sin i Norge, og norske myndigheter og virkemiddelaktører. Det er videre slik at Innovasjon Norge tilbyr rådgivnings- og kompetansetjenester som skal hjelpe bedrifter til å lykkes med etablering og vekst, og de fremmer møteplasser for oppstartbedrifter og mulige investorer. Innovasjon Norges virkemidler er tilgjengelige for utenlandske bedrifter dersom de etablerer virksomhet i Norge. Invest in Norway er styrket med 10 mill. kr i 2018. Dette er nettopp for å styrke innsatsen med å tilrettelegge for utenlandske investeringer i Norge og posisjonere Norge som et attraktivt land for investorer og talenter. Videre vil jeg også vise til regjeringens framlagte strategi for eksport og internasjonalisering, Verda som marknad, hvor det varsles vurderinger rundt hvordan Norge kan bli bedre til å tiltrekke seg utenlandske investeringer og kompetanse.
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-01-30:
Etter å ha fått gode forsikringer om at dette blir fulgt opp videre, velger Venstre å trekke forslaget i saken.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-01-30:
Når forslaget er trukket, kunne man i og for seg latt være å si noe. Men så er det første gang jeg får ordet som næringsminister, så jeg følte jeg måtte si noe allikevel. Som et av komitémedlemmene allerede har redegjort for, er det bred enighet i komiteen om det som er intensjonen bak dette, nemlig at Norge skal være et attraktivt land for utenlandske talenter, etableringer og investeringer. Det er viktig både for å øke antall arbeidsplasser i Norge og for å sikre et bærekraftig velferdssamfunn for fremtiden. Så foreslår representantene å se til Storbritannia. Jeg tror også det er en god idé at vi tar lærdom av det andre land gjør, og ser på hva som fungerer, og eventuelt ikke fungerer. Det er allerede blitt vist til strategien som regjeringen la fram i 2017, Verda som marknad, og Invest in Norway, som er styrket med 10 mill. kr, vedtatt av Stortinget. Det innebærer at Invest in Norway kan gi bistand til flere utenlandske bedrifter som vurderer, eller har besluttet, å lokalisere sin virksomhet til Norge. Samtidig har regjeringen besluttet å gjøre et utredningsarbeid i 2018 for å se på hvordan Norge kan bli bedre til å tiltrekke seg utenlandske investeringer og kompetanse. Det er Innovasjon Norge som leder dette arbeidet, i dialog med departementet. Hensikten er selvfølgelig å se på hvordan Invest in Norway-funksjonen kan videreutvikles, slik at vi lykkes med å tiltrekke oss gode bedrifter og investeringer fra utlandet. Da er denne type forslag, selv om det nå er trukket, viktig for å få opp debatten, for å kunne løse det vi alle er opptatt av.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-01-30:
Vi diskuterer i dag en sak som er svært viktig for dem det gjelder. Det handler om muligheten til å delta i samfunnet, i aktiviteter og i arbeidsliv, og det handler om hvorvidt vi skal ta mål av oss til å utvikle et likestilt og inkluderende samfunn. Vi så i 2015 at regjeringen innførte endringer i denne ordningen som for dem som mistet et verdifullt tilbud, har ført til økt isolasjon, svekket mulighet til å delta i samfunnslivet, og også, tror jeg, svekket mulighet til å komme seg ut i arbeidslivet. Det var smålige kutt, for dette er små summer i det store bildet, men altså svært viktige for dem som blir rammet, og det var nok et eksempel på at regjeringen i sin iver etter å finne penger som finansierer skattekutt, svekker dem som i dag har større utfordringer enn flertallet. Vi advarte mot kuttet, og vi foreslo å øke bevilgningen i budsjettet for 2015 med 65 mill. kr, slik at man både kunne ivareta ordningen for gruppe 1-biler og utvide gruppe 2-ordningen, som vi slutter oss til. Jeg hører mange fine ord og vendinger fra regjeringspartiene om et inkluderende samfunn og at vi skal bidra til økt likestilling. Nå har vi faktisk muligheten til å gjøre noe med det, men den sjansen griper ikke regjeringen. Til tross for at statsministeren for bare et par timer siden sto på denne talerstolen og snakket varmt om inkludering, stemmer regjeringspartiene nå ned forslag som ville bidratt i den retningen. Det viser at det er langt mellom de fine ordene og den politiske realiteten. Jeg har grunn til å tro at det senere i debatten blir fremmet et løst forslag i saken fra Kristelig Folkeparti. Jeg vil signalisere at Arbeiderpartiet i så fall vil slutte seg til det forslaget subsidiært. Vi ønsker i utgangspunktet at man skal sørge for at ordningen blir utvidet for alle, men som et skritt i riktig retning vil vi bidra til at det blir flertall for Kristelig Folkepartis forslag. Jeg håper det blir flertall i stortingssalen for det forslaget, noe som vil vise at det er et nytt flertall i Stortinget, som viser en annen og mer inkluderende retning enn regjeringen legger opp til.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-01-30:
Statsråden bekrefter i sitt innlegg – og sier det veldig tydelig – at det er viktig å ha bil for å kunne delta i arbeidslivet. Det var også en av begrunnelsene for at man utvidet ordningen for disse, noe vi støttet. Det må jo enten bety at regjeringen ikke mener det er viktig å ha bil for å kunne delta i samfunnslivet – det er i så fall å ikke ta inn over seg hvilke utfordringer det byr på for mange å delta i sosiale sammenhenger og i samfunnet, særlig i Distrikts-Norge, hvor det ikke i tilsvarende grad som i byene er et tilgjengelig kollektivtilbud – eller bety at regjeringen ikke har prioritert denne gruppen. Kan statsråden si til Stortinget om dette handler om at man ikke mener at det er et behov for denne gruppen når det gjelder deltakelse i sosiale sammenhenger, eller handler det rett og slett om at regjeringen ikke prioriterer denne gruppen?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-01-30:
Jeg hører mange fine ord fra regjeringen når det gjelder ønsket om inkludering, men i realiteten ser vi ikke noe særlig av den viljen. Denne endringen har medført store ekstrakostnader for dem som er rammet av den. Det tar dessverre ikke regjeringen inn over seg, og jeg håper at Stortinget i dag i alle fall kan ta et første skritt i riktig retning. Jeg vil utfordre statsråden på hvorvidt statsråden ønsker å se nærmere på denne ordningen. Nå har man fått bekreftet fra mange hold at dette rammer svært hardt. Nå tar Stortinget de første grepene, hvis forslaget fra Kristelig Folkeparti blir vedtatt, men vi ønsker å gå videre, noe som også flertallet i komiteen peker på i innstillingen. Har statsråden til hensikt å fremme forslag som vil forbedre støtteordningene for dem vi her snakker om?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-01-30:
Jeg hører ingenting om hva statsråden har tenkt å gjøre overfor dem som opplevde kuttet i 2015. Det er en rekke andre forhold som man peker på, som man skal se nærmere på, hvor man ikke gir noe tydelig signal, men som man skal vurdere. Det samme opplevde Stortinget da vi diskuterte pleiepengeordningen, hvor regjeringen brukte retorikken at for at noen skal få et bedre tilbud, må de som står svakest, være med og finansiere det. Regjeringen er ikke villig til å ta det ansvaret, og det var først da Stortinget tvang det igjennom, at regjeringen måtte vurdere det på nytt. Akter regjeringen å fremme noen forslag som vil rette opp de usosiale kuttene som skjedde i forbindelse med gruppe 1-bilene, eller må denne gruppen regne med at det ikke skjer noen endring før eventuelt et nytt stortingsflertall får det på plass?