Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-05-23:
Uten lastebilen stopper Norge. Det vokste jeg opp med da jeg jobbet på bensinstasjonen til far. Det var en del av hverdagen, og det er like sant i dag. Det er en del av logistikk-kjeden til næringsliv, til butikker, til fabrikker – en del av det som gjør at landet vårt fungerer. Derfor er det så utrolig viktig at vi sikrer at den næringen fungerer på en best mulig måte, at det er attraktivt for unge å rekrutteres inn i den, at det er attraktivt for eldre å bli værende i den, at en investerer og har skikkelig utstyr, sånn at en både er stolt av arbeidsplassen sin, har god driftsøkonomi, og – ikke minst – er en sikker og trygg sjåfør. Vi har jobbet mye med dette mens vi har sittet i regjering. Jeg vet at tematikken har vært aktuell også før oss. Allikevel så vi at det var veldig mye på regelverksiden som langt ifra var så strengt som det burde være, f.eks. på kjøretøytekniske ting. Noe av det første vi gjorde, var f.eks. å stramme inn reglene for bruk av vinterdekk, sånn at det ikke bare skulle holde å ha vinterdekk på framhjulene, men at man skulle ha det på hele vogntoget. Resultatene kom ganske umiddelbart. Vegvesenet, spesielt i Nord-Norge, kunne melde om at antallet russiske lastebiler som var dårlig skodd, gikk kraftig ned – rett og slett fordi sannsynligheten for å bli tatt og kostnaden ved å bli tatt var gått opp, og ikke minst: Man tok seg ikke bare en svipptur til Norge for å tjene lette penger hvis man også måtte ha atten nye dekk for turen. Da gikk vinningen opp i spinningen og vel så det. Å øke kontrollintervallene kraftig og sørge for at vi kan ta i bruk hjullås for å holde kjøretøy tilbake for å sikre at de betaler det de skal, er andre virkemidler som har gjort at vi lykkes i større grad nå enn før. Men vi er langt ifra i mål, og det er det viktig å understreke når noen gir inntrykk av at det er vi og dem i denne salen: Jeg er like utålmodig som dem som nå fremmer forslag, med tanke på å ta neste skritt. Men jeg tror at for dem som er opptatt av å lykkes i dette, er dagens regjering og dagens flertall den beste garantisten for at en kommer lengst mulig. Det er ikke bare å lage handlingsplaner, det handler faktisk om å få resultat og få gjennomføring. Og der ser vi at det arbeidet vi har gjort, har gitt resultater. Men som sagt: Vi er ikke i mål. I løpet av få uker skal en av mine statssekretærer reise til Luxembourg for å delta i et oppfølgingsmøte på det som heter Road Alliance. Det er en samling av land, primært fra Vest-Europa, som går sammen for å se på hvilke krav vi skal stille for de internasjonale reglene som er med og styrer førerkort o.l., som vi alle har en glede av er internasjonale, slik at de i enda større grad ivaretar transportsikkerheten, i enda større grad ivaretar de seriøse aktørene. Jeg blir ikke lystig til sinns når jeg ser at latviske transportører ifølge en del medier nå rekrutterer sjåfører fra Filippinene under påskudd av at det er vanskelig å få tak i relevant arbeidskraft i sitt hjemland, altså Latvia. Det er ikke sånn konkurranse skal være. Det å sørge for at du kommer til Norge og leverer varene du har fordi du har en reell leveranse, og ikke bare for å posisjonere deg inn i et marked som betaler godt, er en annen av mine bekymringer. Derfor er jeg enig i mange av forslagene som Arbeiderpartiet fremmer, men det som er enda bedre: vi er allerede i gang med å gjøre noe med det. Det er det jeg synes egentlig blir en bra bekreftelse fra Arbeiderpartiet; de støtter regjeringens politikk på dette området. Vi kan ikke sitte og vente på å gjennomføre mye av dette – vi er allerede i gang. Men det er en del utfordringer, for noe av dette handler om internasjonalt samarbeid. Der har vi som sagt vært med og tatt initiativ, og vi prøver å invitere med oss våre nordiske naboer inn i dette initiativet. Vi prøver også å jobbe bedre med våre nordiske naboer. For eksempel er det for meg litt ubegripelig at et vogntog som kommer til Norge, som gjerne har kjørt gjennom både Danmark og Sverige før det kom til Norge, kan ha store feil og mangler uten at det har blitt stoppet tidligere. Der må vi sørge for at både informasjonsflyten mellom våre land og felles kontrolltenkning blir bedre koordinert. Vi må lære og bli inspirert. Finland synes jeg er et foregangsland på en del ting, og der skal vi også bli inspirert. Når det gjelder f.eks. vinterførerkort, som vi har tatt initiativ til, har vi vært i kontakt med våre nordiske naboer, vi har vært i kontakt med de såkalte alpelandene for å få til et felles initiativ. De forsto problemene våre etter at vi viste dem noen filmer fra YouTube, men de hadde ikke de samme problemene selv, og da ble det litt vanskelig å få dem til å bruke mye energi på det. Det betyr ikke at vi gir opp, men vi må ha litt andre strategier enn det vi trodde innledningsvis, rett og slett fordi vi må kjempe kampen litt mer alene enn det vi håpte. Men det å sikre fortsatt gode kontroller, det å sikre fortsatt tekniske krav for å sikre at vi jobber internasjonalt sammen, men også at vi tar internasjonale initiativ der det trengs, vil være min arbeidshypotese framover, og den skal vi gjennomføre.