Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-20:
Det er vel noen tegn i tiden som tyder på at Stortinget snart trenger en liten ferie, og det er ikke så mange timer til heller. Jeg synes at vi klarer å lage en debatt som er preget av mangel på framtidstro og optimisme, som ikke hører hjemme i et av verdens rikeste land og i et av verdens flotteste land. Hvis en kommer seg ut av dette huset, ser en hvor irrgrønt Norge kan være, hvor heldige vi er som har alle de ressursene vi har, og f.eks. hvor mye vann vi har. Veldig mange land sliter med vannforsyning og reint vann, og veldig mange av konfliktene i verden framover kommer til å dreie seg om kampen om reint vann. Jeg hadde lyst til å begynne med å si det, for det påhviler oss i Stortinget et veldig stort ansvar for å sørge for at vi ikke tegner et bilde av Norge, av norsk økonomi og av de mulighetene vi har, som gjør at folk mister motet. Det er mange tegn som tilsier at vi burde samle oss om noen breie, viktige løft i norsk politikk. Når arbeidsløsheten øker, er det viktig at vi utnytter de mulighetene vi har, og setter inn ressurser. Utgangspunktet er at det verste et samfunn kan gjøre, er å sløse ved å la folk – med eller uten kompetanse – gå ledige. Derfor blir det helt bakvendt at vi har en kommuneøkonomi som mange steder er så stram at man begynner å si opp folk som man egentlig trenger, rundt omkring i kommunene. Det gjelder nå i forhold til en del skoler og på andre områder. De pengene vi hadde trengt å bruke for å pleie den oppvoksende slekt, finnes ikke, og det går motsatt vei av det mange skulle ønske. Hvis vi ikke klarer både å beskrive det som er feil, og også å påpeke de mulighetene som finnes, tror jeg mange andre, utenfor denne salen, ikke vil utnytte de muligheter som faktisk finnes. Nå har Stortinget blitt sammensatt etter et stortingsvalg i 2001. Vi har et borgerlig flertall i Stortinget. Det betyr at vi har en Høyre-dominert regjering, med en statsminister fra Kristelig Folkeparti, og de sitter stort sett på Fremskrittspartiets nåde. Det kan ikke velgerne få gjort noe med før i 2005. Det stiller krav til oss: Klarer vi å samarbeide om noen viktige saker fram til 2005, eller skal vi bruke tiden vår på hvert halvår å sette i gang store «hulabalu» og kamper, og spre den pessimismen som til tider råder i norsk politikk? Det var mange som sa at barnehageforliket – det å gjøre noe på den måten – var det mest hårreisende som noensinne er gjort i norsk politikk. Og det er riktig at det var frekt gjort. Men det har altså ført til 5–6 milliarder kr mer til barnehagesektoren og en reform som folk har jobbet for i 30 år – kanskje ikke alle partiene på Stortinget, men etter hvert ble det allemannseie. Man har klart å få til et forpliktende flertall til å jobbe fram en barnehagereform som skaffer plass til alle, og med makspris. Det er et stort løft. Hvis en kan tenke videre langs den aksen og tenke skole, og særlig ungdomsskole, i neste omgang, så kan man få til noe på det området også. Og så kan man som en tredje sak prøve å løse arbeidsledighetsproblemet, ikke med 1950-tallsløsningene og ropet om de svære ledningene og de digre røra, men med vekt på det som er bærekraftig på sikt, med miljøarbeidsplasser., Vil vi sørge for at vi får arbeidsplasser innenfor ny fornybar energi, så har vi muligheter til det. Det dette Stortinget ikke kommer til å bli enige om, er fordelingspolitikken. Det er klart – Høyre og SV blir ikke enige om: punkt 1, hva som er målene for fordelingspolitikken, og: punkt 2, hva som er virkemidlene i fordelingspolitikken. Det er vel kanskje på det området at forskjellene er størst. Det er der vi har opplevd flest smålige nederlag, med kutt i ytelsene til arbeidsløse og økte egenandeler som resultat. Den faiten skal vi ta hver dag i Stortinget. Får vi lirket Høyre på plass gjennom å appellere til Kristelig Folkepartis dårlige samvittighet, så gjør vi gjerne det. Men jeg tror vel at fordelingskampen blir en av de viktigste fram til 2005. Det som jo vil skje hvis Stortinget kan samle seg om noen breie, viktige forlik, er jo at vi indirekte demmer opp for en del Høyre-politikk. Det er klart at hvis vi båndlegger en del av de milliardene som Høyre gjennom Sem-erklæringen har forpliktet Regjeringen til å bruke til skattelette, og mest til dem som har mye fra før, så kan vi sørge for at vi har handlefrihet framover også. SV kommer til å fortsette den konstruktive tonen som vi har prøvd å reindyrke. Vi klarer det ikke alltid med like stort hell. La oss ta såpass selvkritikk på egne vegne. Men jeg tror faktisk at hvis ikke folk flest ser at vi har et stortingsflertall som kan samle seg om noe av det vi synes er viktig, og det vi alle sammen kommer til å snakke om i valgkampen fram til 2005, så mister folk respekten for politikken.