Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-23:
Representanten Per Arne Olsen får det nærmest til å høres ut som at vi diskuterer en tilleggsbeskatning på bruk av treningssentre. Han sier altså at vi straffer det at folk bruker treningssentre. For å ta det i sin ytterste konsekvens vil jeg si: Hvorfor skal jeg straffes for å jobbe? Hvorfor skal jeg i det hele tatt ha inntektsskatt? Hvis denne saken hadde handlet om fysisk helse og ikke om en skattelette, er jeg helt sikker på at det hadde vært mange andre og viktigere tiltak vi nå ville diskutert enn akkurat det å gi skattelette for treningskort. Ellers er jeg enig med representanten Olsen i at inaktivitet ikke bare er et individuelt problem, men et samfunnsproblem. Det er ikke så veldig lenge siden vi her behandlet et Dokument 8-forslag fra Fremskrittspartiet om forenklinger i skjemaveldet i offentlig sektor. Nå kommer da et forslag som vil bidra til økt byråkrati gjennom å innføre en særregel, som man selvfølgelig, i likhet med alle andre særregler, kan argumentere for fremmer et godt formål. Det har vært gjort mye arbeid de senere årene for å forenkle skattesystemet – tankegangen er altså at et bredt skattegrunnlag gir rom for lave skattesatser, desto flere unntak vi har, desto høyere må skattesatsen bli for dem av oss som må betale. SV ønsker også å tilrettelegge for økt fysisk aktivitet, men vi tror ikke at det er riktig å gjøre det gjennom å uthule skattesystemet. Det er ikke et mål å åpne for flere muligheter for skattemessige tilpasninger for å spare skatt gjennom naturalytelser som kommer til erstatning for lønn. Folk bør få bestemme over pengene sine sjøl, og ikke måtte ta ut lønnen i et treningssenter eller i form av arbeidsgiverbetalte forsikringer. Derfor har det vært bred enighet om at naturalytelser bør skattlegges til markedsverdi. Som representanten Breen var inne på, er det de med best inntekt som tjener mest på hull i skattesystemet. Det er de med høyest marginalskatt som tjener mest på det, og det er de som i størst grad også får naturalytelser. Det betyr at de som har lavest inntekt, må dekke utgiftene sine sjøl av allerede beskattede inntekter. For ikke å snakke om hvor urettferdig det ville bli for dem som står utenfor arbeidslivet, som arbeidsledige eller trygdede. En god arbeidsgiver kan gjøre mye for å fremme fysisk aktivitet blant sine ansatte. Jeg har arbeidet på steder hvor vi har hatt felles trening uten tilgang til verken treningssenter eller trimrom. Jeg har også vært ansatt et sted hvor arbeidsgiver tilbød én time i uken til fysisk aktivitet i arbeidstiden, også uten å ha treningsrom – f.eks. at folk gikk på jobben i stedet for å ta bil. Noen tok ut denne timen i et treningssenter, men det var i stor grad de som allerede var brukere av et slikt tilbud. Opposisjonen peker på forskjellsbehandlingen som ligger i at noen større arbeidsplasser har egne trimrom, mens andre ikke har det. Slike urettferdigheter kan vi alltid finne. Trimrommene er forskjellige. Noen kan bli forbannet på at andre får firmabetalt treningskort til treningssenter med spa, mens jeg bare får en spinningsykkel i kjelleren på jobben. Vår anbefaling er altså å ikke gå inn på skattelette for slike naturalytelser. Det offentlige – stat, fylker og kommuner – må tilrettelegge for fysisk aktivitet gjennom idrettshaller og treningsanlegg og, ikke minst, gjennom tilrettelegging for friluftsliv, som jo er den største bidragsyteren i Norge når det gjelder fysisk aktivitet. Veldig ofte kan tredemølla erstattes av at man går eller løper en tur, og i tillegg får man faktisk en naturopplevelse. Forslaget om å gi skattelette for behandlingsforsikring er et brudd med prinsippet i skattereformen og også med norsk helsepolitikk. Det er en oppmuntring til privatisering, der folk i arbeid skal gå foran andre, og vil ta fokus vekk fra at det er det offentlige som skal ha et ansvar for at alle mennesker i dette land får et helsetilbud som er kvalitetsmessig godt, og til riktig tid. Representanten Gundersen har rett i at det er et ideologisk skille her, hvor staten, etter min mening, bør bruke sine penger på å gi et godt helsetilbud i egen regi og ikke gi skatteletter til private forsikringer.