Torbjørn Hansen (Høyre), 2004-11-26:
I dette forslaget til statsbudsjett blir store deler av Regjeringens forslag til skattereform behandlet og vedtatt. Forslaget er basert på skattemeldingen fra i vår, som igjen var basert på arbeidet til Skatteutvalget, som var ledet av tidligere finansminister Arne Skauge. I debatten i vår var det kommentarer knyttet til at dette ikke var et bredt forlik, og at ting var uavklart. Når vi i dag får vedtatt Ot.prp. nr. 1, er mye av usikkerheten erstattet med konkrete, forutsigbare vedtak. Forbedring av skattesystemet er en viktig del av Regjeringens økonomiske politikk. Målsettingen er å gjøre dette enklere og mer rettferdig og å stimulere til økt verdiskaping både gjennom forbedringer og gjennom reduksjon av skatte- og avgiftsnivået. Det er også nødvendig at skattesystemet er i samsvar med EØS-avtalen. De konkrete elementene i reformen består av fjerning av delingsmodellen, fjerning av RISK-systemet, fjerning av godtgjørelsessystemet utjevning av forskjellen mellom marginalskatt på kapitalinntekt og arbeidsinntekt å stimulere til økt arbeidsinnsats gjennom reduksjon av marginalskatten på arbeid forbedring av kapitalbeskatningen gjennom reduksjon og på sikt fjerning av den særnorske formuesskatten I dag får altså Samarbeidsregjeringen vedtatt aksjonærmodellen, som gjelder fra 1. januar 2006 fritaksmetoden, som gjelder fra inneværende år fjerning av delingsmodellen, RISK-systemet og godtgjørelsesreglene fra 1. januar 2006 reduksjon av marginalskatten på arbeid, for alle inntektsgrupper reduksjon og forbedring av formuesskatten fjerning av fordelsbeskatningen av egen bolig forenkling av en del fradragsordninger forbedring og lettelser i petroleumsskattesystemet forbedring og lettelser i rederiskattesystemet en rekke andre forslag omtalt i innstillingen Det må understrekes at skattereformen er en helhet som forutsetter at flere tiltak må gjennomføres parallelt. Aksjonærmodellen innebærer at aksjeutbytter og gevinster utover en viss avkastning skattlegges som alminnelig inntekt. Modellen bidrar til en mer rettferdig beskatning ved at kapital- og arbeidsinntekter blir beskattet likere. Aksjonærmodellen gjør det mulig å avvikle delingsmodellen, som er urettferdig og definitivt utgått på dato. Men det er to viktige forutsetninger knyttet til aksjonærmodellen. For det første må økningen av marginalskatten på kapital kombineres med en reduksjon av marginalskatten på arbeid. Dersom dette ikke blir gjort, vil konsekvensen være at arbeidstakere kan omgjøre arbeidsinntekt til kapitalinntekt og ta den ut med betydelig lavere skatt. Denne åpenbare systemfeilen er underlig nok å finne i Arbeiderpartiets forslag til reform. Partiet insisterer på å opprettholde en marginalskatt på arbeid på 64,7 pst. Marginalskatten på kapitalinntekt blir derimot 48,16 pst., og forskjellen i marginalskatt blir da om lag 17 pst. Dette blir en åpen låvedør av tilpasningsmuligheter for høytlønnet arbeidskraft. Det er ingen tvil om at høytlønnede advokater, tannleger, meglere, revisjonspartnere, rådgivere og konsulenter og andre vil benytte seg av denne tilpasningsmuligheten. Dette er en systemfeil og en gavepakke til «de aller rikeste», som Arbeiderpartiet med sin Robin Hood-retorikk pleier å kalle høyinntektsgruppene. For eksempel vil en arbeidstaker som har en inntekt på 3 mill. kr, og dem er det faktisk en del av i Norge, kunne spare 374 000 kr. i skatt ved å ta inntekten ut via et aksjeselskap. Arbeiderpartiets påståtte motstand mot å gi lettelser til de aller rikeste blir sånn sett meningsløs, når partiet velger å fjerne delingsmodellen uten at man gjør noe med marginalskattesatsene. For det andre må aksjonærmodellen kombineres med reduksjon og helst fjerning av formuesskatten. Dette er en forutsetning for å opprettholde et konkurransedyktig skattenivå for kapital. Kapital er en mobil innsatsfaktor for næringslivet. Derfor er det gledelig at Regjeringen allerede i 2005 kutter formuesskatten med 0,5 milliarder kr. Reduksjonen gjøres ved at verdsettelsen av børsnoterte aksjer settes ned til 65 pst. av markedsverdi. Systemet bringes også i samsvar med EØS-avtalen. I tillegg blir bunnfradraget økt med 25 pst. i klasse 1 og 20 pst. i klasse 2, slik at færre betaler formuesskatt. Den særnorske formuesskatten er et problem for privat eierskap i Norge. Den svekker incentivene til sparing, og den rammer utelukkende norske eiere. Over tid bidrar formuesskatten til utflagging og svak kapitaltilgang. Den har sterke vridningseffekter på fordelingen mellom ulike investeringstyper i Norge og er urettferdig for enkelte grupper, f.eks. ved at bankinnskudd skattes mye høyere enn eiendomsinvesteringer. Regjeringen vil redusere og på sikt fjerne formuesskatten. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti vil derimot øke formuesskatten. Dermed blir nivået på kapitalbeskatningen i Norge avhengig av valgresultatet i 2005. Det blir, uansett reform eller ikke, økt skatt på kapital dersom flertallet skulle gå over til sosialistisk side. Derfor blir dette valget et skjebnevalg for bedrifter og norsk privat eierskap. Fritaksmetoden innebærer at selskapsaksjonærer fritas for skatt på gevinst og utbytte fra aksjer, samtidig som det ikke gis fradrag for tilsvarende tap. Metoden hindrer kjedebeskatning og gir bedre kapitalmobilitet. Metoden gir forenkling både for selskapene og for ligningsmyndighetene og økt likebehandling av investeringer i Norge og i utlandet. Fritaksmetoden er fullt ut i samsvar med EØS-avtalen. Innføringen av fritaksmetoden er anslått å gi en skattelettelse for næringslivet på en halv milliard kroner. Næringslivet vil altså ha store fordeler av fritaksmetoden, som har et bredt flertall i innstillingen. Fritaksmetoden gis virkning for utbytte fra 1. januar 2004 og for gevinst og tap fra 26. mars 2004. Denne måten å gjennomføre regelendringen på medfører at selskapsaksjonærer, med enkelte unntak, ikke får fradrag for latente tap pr. denne dato. For noen kan dette virke belastende. På den andre side er det ingen tvil om at tilpasningene ville blitt meget omfattende dersom man varslet endringen før denne trådte i kraft. De fleste likvide tapsposisjoner på aksjer eid av selskapsaksjonærer ville antakelig blitt realisert dersom det ble gitt mulighet til det. Derfor er det nødvendig å innføre metoden på denne måten. Flertallet støtter Regjeringens forslag til overgangsregel. Flertallet foreslår i tillegg at det skal gis fradrag ved likvidasjon av aksjeselskap dersom dette var endelig vedtatt av selskapets generalforsamling før 26. mars. Etter regjeringspartienes vurdering gir overgangsreglene en rimelig avdemping av ulemper, samtidig som kravet til likebehandling og rettferdighet blir ivaretatt. En viktig målsetting for reformen er at aksjegevinster skal kunne reinvesteres i næring uten at det blir gitt ekstrabeskatning. Personlige aksjonærer vil i utgangspunktet ikke oppnå en slik skattefri reinvesteringsmulighet. Regjeringen drøftet imidlertid i proposisjonen en overgangsregel som sikrer dette. Derfor er det meget positivt at en samlet finanskomite nå foreslår denne overgangsregelen. Dette bedrer kapitalmobiliteten, og det gir skattyter en prinsipielt viktig valgmulighet. Venstresiden argumenterer mot momsøkningen på varer og tjenester, bortsett fra på mat. Men alle inntektsgrupper får altså redusert skatte- og avgiftsnivået med Regjeringens opplegg. Det er ingen tvil om at et moderat skifte av beskatning fra arbeid til forbruk er bra for verdiskapingen i Norge. En stor andel av forbruket dekkes av importvarer, og inflasjonen er meget lav. Derfor er det god økonomisk politikk å gjennomføre et slikt skifte i beskatningen nå, under den klare forutsetning at midlene blir brukt til å gi lettelser i andre skatter og avgifter. Høyre har i mange år kjempet for at vanlige arbeidstakere ikke skal betale toppskatt. Da Stoltenberg-regjeringen styrte, var det 931 000 vanlige personer som betalte toppskatt, og innslagspunktet var 289 000 kr i bruttoinntekt. Med forslaget som blir vedtatt i dag, er det nesten 250 000 arbeidsfolk som slipper å betale toppskatt i forhold til da regjeringen Stoltenberg styrte, og innslagspunktet er kommet over neste års forventede gjennomsnittsinntekt for folk i full stilling. Det skulle bare mangle, for toppskatten skulle være for de høye inntektene, og jeg er meget godt fornøyd med at vi er kommet langt på dette feltet i denne stortingsperioden. Boligskatten er en annen gjenganger i den norske skattedebatten. Boligskatten er åpenbart urimelig og vilkårlig. For mange er det meningsløst å betale skatt av den såkalte fordelen av å bo i egen bolig. Det er ganske interessant at venstresiden ber om retaksering av samtlige boliger i Norge i innstillingen til skattereform fra i vår, og viser til at andre land i Europa har høyere boligskatt. For Regjeringen er dette uaktuelt. Folks hus og hjem er betalt med beskattede midler, og det er et viktig gjennomslag for regjeringspartiene at boligskatten nå blir fjernet helt til neste år. Samarbeidsregjeringen har gitt betydelige skatte- og avgiftslettelser denne stortingsperioden, i sum nærmere 23 milliarder kr. Halvparten er gitt i form av bedrede rammebetingelser for næringslivet, resten til personlige skattytere. Når vi ser på listen over lettelser, er det ingen tvil om at disse hver for seg og i sum har bidratt til økt aktivitet og økt verdiskaping i Norge. Når vi også får på plass en reform som bedrer systemets virkemåte, skattereformen, er det ingen tvil om at skattepolitikken i denne stortingsperioden har vært meget vellykket. Jeg vil med dette ta opp de forslag som er fremmet av regjeringspartiene, enten alene eller sammen med andre.