Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-25:
Som interpellanten var inne på, er dette en viktig sak å diskutere, og jeg synes det er bra at det er et engasjement i Stortinget for en sykdom, for tilfeller, som hvert eneste år går for å være blant de hyppigste som forårsaker død og funksjonshemning. Sykdommen er ofte en betydelig belastning for den som rammes, og for de pårørende. En tredjedel av dem som får hjerneslag, dør innen tre måneder, og nesten alle som rammes, får senskader. Som representanten Bøhler påpeker, er det ca. 15 000 personer her i landet som får hjerneslag hvert år – tre av fire er over 70 år. Antall hjerneslag – og det synes jeg er en viktig opplysning – vil kunne øke med 50 pst. de neste 20 årene, først og fremst fordi antallet eldre vil øke sterkt i de samme årene. Tilbudet til pasienter med hjerneslag er ikke godt nok alle steder. Det er variasjoner i behandlingstilbudet, og ny kunnskap om behandling er ikke tatt i bruk i full skala. Regjeringens mål er at alle skal sikres likeverdig behandling, uavhengig av bosted. Det gjelder selvsagt også hjerneslagpasienter. Derfor har Helsedirektoratet fått i oppdrag å lage nasjonale retningslinjer som skal omhandle hele behandlingskjeden, fra forebygging og diagnostisering til behandling og rehabilitering. Retningslinjene skal være klare til bruk høsten 2009. I 2008 fikk de regionale helseforetakene i oppdrag å sette i gang prosesser for å bedre tilbudet til slagrammede, i tråd med ny kunnskap om akuttbehandling. Vi vet at det er mye å hente på forebygging blant dem som er i risikogruppen for hjerneslag. Derfor er det viktig at befolkningen har kunnskap om risikofaktorer, og hva de skal gjøre hvis de er vitne til at noen rammes. Ny kunnskap viser at tidlig intervensjon med blodfortynnende midler – det som representanten Bøhler omtalte flere ganger som trombolyse – hos dem som har symptomer på hjerneslag, kan minske omfanget av hjerneskaden betydelig. Også helsepersonell på alle nivåer må få mer kunnskap, slik at risikopasienter kan få forebyggende behandling, og slik at de som henvender seg med mistanke om hjerneslag, blir tatt på alvor og raskt får hjelp. Det er godt dokumentert at behandling i egne slagenheter reduserer dødeligheten ved hjerneslag. Å opprette slike avdelinger har derfor stor betydning for å få til et godt behandlingstilbud til slagpasienter i Norge. Jeg vil at tilbud om slagenhet skal være tilgjengelig for alle som trenger det. Og som også Bøhler var inne på, er det slik i dag at det er egen slagenhet ved 43 av de 54 sykehusene som behandler akutt hjerneslag. Tre av fire akutte slagpasienter får behandling i en slik enhet. Vi er altså et godt stykke på vei, men ikke i mål. Derfor skal de nasjonale retningslinjene inneholde anbefalinger om at alle akutte slagpasienter bør behandles i slagenhet. I Sverige, som trolig har det beste tilbudet om behandling i slagenhet i Europa, er dekningsgraden om lag 85 pst. Jeg tror også at vi vil få – og bør ha – en debatt om hvorvidt 54 sykehus som behandler akutt hjerneslag, er for mange, noe også interpellanten Bøhler var inne på i sin interpellasjon. En anledning til å vurdere dette er når forslaget til nasjonale retningslinjer foreligger fra Helsedirektoratet. Det er store samhandlingsutfordringer knyttet til denne pasientgruppen, som ofte har behov for tett oppfølging og tjenester på tvers av nivåene. Vi vet at dagens organisering og finansiering av helsetjenester ikke støtter opp om å få til en god samhandling for slike pasientgrupper. Derfor har jeg satt i gang arbeidet med samhandlingsreformen. I april 2009 skal jeg legge fram et forslag til økonomiske og juridiske virkemidler som stimulerer til god samhandling mellom kommuner og sykehus. Regjeringen har som mål å sikre rehabilitering til alle som trenger det. Nasjonal strategi for habilitering og rehabilitering for perioden 2008–2011 skal bidra til å nå målene på dette området. Kunnskap om hva som er god rehabilitering, må formidles både til spesialisthelsetjenesten og til primærhelsetjenesten. Blant annet vet vi at samarbeid mellom slagenhet og primærhelsetjeneste – med vekt på tverrfaglige team og tidlig rehabilitering i kommunen – bedrer slagpasientenes funksjonsnivå betraktelig, sammenliknet med tradisjonell behandling i sykehus eller rehabiliteringsavdeling. Det er jo bl.a. dette vi har eksempler på gjennom gode, spennende samhandlingsprosjekt, samhandlingsforsøk, f.eks. ved Søbstad helsehus i Trondheim, der Trondheim kommune, St. Olavs hospital og Helse Midt-Norge i fellesskap har laget en intermediær avdeling, et distriktsmedisinsk senter – her er det slik at kjært barn har mange navn – hvor man har veldig gode resultater å vise til i forhold til rehabilitering overfor pasienter som har hatt slag. Til slutt: Gode nasjonale medisinske kvalitetsregistre er av avgjørende betydning for å dokumentere kvalitet i behandlingen og for å drive forskning og klinisk forbedringsarbeid. Departementet opprettet Norsk hjerneslagregister i 2005, der Helse Midt-Norge RHF har ansvar for databehandlingen. Registeret er ett av 12 nasjonale medisinske kvalitetsregistre som foreløpig er besluttet etablert. Hovedregelen er at kvalitetsregistrene skal være basert på samtykke fra dem som skal registreres. Dette er en utfordring når det gjelder hjerneslagpasienter, fordi de ofte mangler samtykkekompetanse. Derfor fungerer registeret foreløpig bare som behandlingsregister i Midt-Norge. Nasjonalt helseregisterprosjekt utreder nå et forslag om å etablere et personidentifiserbart hjerte-kar-register, med flere underliggende kvalitetsregistre innen hjerte-kar-området. Modellen kan sammenliknes med Kreftregisteret. Det vurderes derfor nå å foreslå at Norsk hjerneslagregister kan bli et personidentifiserbart register under et nasjonalt hjerte-kar-register. Dette vil i så fall kreve lovendring, og det kan derfor ta noe tid før det hele kan være på plass.