trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-12-06:
Jordbruksavtalen er viktig og nødvendig for å sikre et aktivt landbruk over hele landet, for å sikre matkvalitet og holde kulturlandskapet i hevd og for å gi utøverne i landbruket tilfredsstillende arbeidsvilkår og arbeidsforhold. Regjeringens støtteparti, Fremskrittspartiet, har flere ganger tatt til orde for å avvikle jordbruksavtalen som ordning. Også i regjeringspartiet Høyre har man hatt sterke argumenter mot den landbrukspolitikken som hittil har vært ført. Kan nå landbruksministeren garantere at denne regjeringen vil sikre jordbruksavtalen som en god ordning, en ordning for å sikre et landbruk over hele landet også i framtida? Eller vil denne regjeringen ta grep som vil svekke ordningen og det innhold som ordningen har?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-12-06:
Jeg har lært meg at man i politikken skal være på vakt når politiske motstandere bruker talerstolen til å gratulere en med noe. Det gjelder også nå. Det å få hyggelige klapp på skulderen bak i rotunden, og ellers, fra politiske motstandere er jo alltid hyggelig, men når man får dem fra talerstolen, skal man være på vakt. Når det gjelder det å gratulere med fullt gjennomslag innenfor dette politikkområdet, har jeg jo forstått det slik at Arbeiderpartiets strategi – veldig gjennomført, de skal ha all ære for hvor homogent de opptrer – er at de har tenkt å plage Kristelig Folkeparti mest mulig i forhold til de situasjoner som måtte oppstå hvor de ikke fullt ut kan slutte seg til forslagene og velger å stemme imot. Da vil jeg i hvert fall si at det i dette budsjettet vi nå behandler, og i den innstillingen som foreligger, faktisk er slik at Arbeiderpartiet anført av Akselsen stemmer imot en del ting som han var med og fremmet fra regjeringskontorene i St.prp. nr. 1 for 2001-2002. Det er en alminnelig godt kjent teknikk her i Stortinget at man fremmer forslag, ikke fordi man synes det er veldig viktig å fremme forslagene, men utelukkende i den hensikt å prøve å ramme politiske motstandere. Det er jo selvfølgelig også lovlig, men det er veldig lite fruktbart. Jeg hadde kanskje tenkt at man hadde hatt litt større visjoner knyttet til næringspolitikk enn det som jeg har registrert Arbeiderpartiet har anlagt i dag. Det at vi på dette området viderefører den reduksjonen som er gjort på SND, som Arbeiderpartiet har stått for på 1990-tallet, kan jeg ikke si er noen veldig stor sak, slik jeg opplever det. Når det er sagt, er det slik at det ikke er denne regjeringens intensjon at vi ved gjennomgangen av virkemiddelapparatet har som ambisjon å ha et lavere engasjement for å bidra til nyskaping og innovasjon i norsk næringsliv. Det har aldri vært uttalt fra min side. Jeg er klar over at det en eller annen gang har vært henvist til en artikkel som stod i Aftenposten, men jeg ser det ikke slik. Og det er jo helt umulig å forestille seg at vi skal finansiere de resterende 18–20 milliarder kr i skattelette med 2 milliarder kr i kutt. Om vi kuttet hele SND, ville vi ikke kunne finansiere dette. Jeg vurderer det slik at vi vil opprettholde det nivået vi har hva gjelder å få i gang ny næringsvirksomhet i dette landet, og det gjelder for SND, og for så vidt for det øvrige virkemiddelapparatet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-12-06:
For et par uker siden hadde jeg møte med administrerende direktør og styreleder i SND for å gå gjennom det som blir budsjettsituasjonen for SND, og diskuterte gjennomføringen av det. Forrige mandag, på flyet hjem fra Brussel, leste jeg i Dagbladet der Grete Knudsen redegjorde for sin nye jobb og sitt nye firma, om hvem som var hennes kompanjong, og hva som var intensjonen med dette selskapet. Da hoppet jeg i flysetet, og tirsdag morgen gjorde jeg undersøkelser om hva denne forretningsideen var, og hva som skulle være dette selskapets anliggende. Jeg konkluderte veldig fort med at jeg ikke ønsker å ha styremedlemmer og slett ikke styreledere i virkemiddelapparatet som har en forretningsidé som det det her var snakk om. Da jeg i uken forut hadde samtaler med Bengt Martin Olsen om helt ordinære ting, var jeg for så vidt ikke klar over hvilken jobb vedkommende hadde. Jeg bad embetsverket ta en gjennomgang av alle styrene i virkemiddelapparatet for å se om det var andre i en tilsvarende situasjon eller en som kunne likne på denne. Jeg kom fram til at det var det. Det vil si, ikke direkte, men det vil bli det i og med at lederen i Eksportrådet, Kaci Kullmann Five, skal begynne en tilnærmet lik virksomhet etter nyttår. Jeg tok da kontakt med lederen i Eksportrådet og presenterte mitt syn, som er at for meg er det utenkelig å ha den type konsulenter til styremedlemmer i noen av virkemiddelapparatene. Kaci Kullmann Five trakk da den konklusjon at hun ikke var aktuell i forhold til å ta gjenvalg i Eksportrådet. Jeg har i dag i telefonsamtale med Bengt Martin Olsen redegjort for hva som er min holdning til dette, og Bengt Martin Olsen trakk den konklusjon at han ville trekke seg fra styreledervervet i SND. Vi hadde en grei samtale. Både Kaci Kullmann Five og Bengt Martin Olsen er personer som jeg har full tillit til i alle sammenhenger. Det har ingen ting med det å gjøre, og det har slett ikke noe å gjøre med hvilken partikulør det måtte dreie seg om. Men jeg ønsker altså ikke å ha den slags konsulenter i virkemiddelapparatet under Nærings- og handelsdepartementet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-12-06:
Jeg tror jeg – i hvert fall tidvis – deler Karin Andersens bekymring for en del av det som foregår i norsk og i internasjonalt næringsliv. Yukos eller andre som Karin Andersen måtte mistenke for å ha midler som ikke er fremskaffet på legalt vis, har bekymret enkelte. På den annen side var det et ikke ubetydelig press fra medlemmer i denne sal, også fra medlemmer i næringskomiteen, som mente at næringsministeren burde gå ut og virkelig støtte opp om dette tilbudet fra Yukos. Det var Senterpartiets anliggende. Så her er det press fra flere retninger. Røverkapitalisme eller ikke røverkapitalisme – det som er situasjonen, er at det som vi jobber for, og som det er bred politisk enighet om, er at vi må inngjerde den kapitalismen vi praktiserer, ta bort utskuddene og lage regler som gjør at vi kan unngå de verste utslagene. Men poenget er at det ikke er noe alternativ til dette systemet. For meg er det relativt utenkelig at jeg skulle granske hjerte og nyrer til norske og utenlandske aksjonærer som vil gjøre oppkjøp i norske bedrifter, og si at de ikke har en slik moralsk standard eller at de har skaffet pengene på et vis som ikke er forenlig med den moralske standarden jeg måtte ha, og at jeg av den grunn velger å bruke statlige midler for å gå inn og kjøpe. Jeg kan vanskelig forestille meg at det er noe i nærheten av et politisk flertall i denne forsamling som mener at det skulle være beveggrunner f.eks. for at man gikk inn i Kværner. At vi skulle ha brukt 1, 2 eller 3 milliarder kr til å kjøpe opp Kværner fordi vi var engstelige for at midlene fra de andre aksjonærene ikke skulle holde en moralsk standard som ville passere hos oss, anser jeg som helt utenkelig og en måte å agere på i markedet som jeg ikke oppfatter som praktikabel i det hele tatt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-12-06:
Først til måten å agere på i Kværner-saken. Jeg tror faktisk at man ikke skal se bort fra at da Regjeringen holdt en helt stram kurs i forhold til hvordan vi hadde tenkt å agere eller ikke agere i Kværner-saken, var det en medvirkende årsak til at styret, aksjonærer og finanskreditorer tok innover seg det faktum at dette måtte vi løse. Det var heldigvis et bredt politisk flertall for at dette skulle gjøres. Det betyr ikke at ikke Næringsdepartementet var involvert i samtaler – jeg hadde nær sagt – både natt og dag knyttet til den saken. Men det som var gjort stjerneklart fra første stund, var: Det er ikke aktuelt å gå inn og overta der aksjonærene ikke er villige til å gå inn med mer kapital. Det vil også være mitt generelle utgangspunkt i andre saker som måtte oppstå. Så er det ikke riktig, som Arnstad prøver å fremstille det som, at jeg i finansdebatten sa at jeg ikke hadde mottatt noen negative reaksjoner. Jeg sa at jeg ikke har mottatt noen reaksjoner som er slik at man vil bytte ut det budsjettet som i dag er til behandling, med det som var alternativet. Det har jeg ikke fått. Jeg er fullstendig klar over at Høyre-folk som driver næringsvirksomhet, ikke er annerledes enn senterpartifolk som driver næringsvirksomhet. De er, i den grad de er i posisjon til å få offentlige midler til et eller annet prosjekt, like opptatt av å få disse tingene. Det skal det heller ikke herske noen tvil om. Når det gjelder eventuelle fremtidige skattereduksjoner som måtte komme og hvordan det skal finansieres, er det klart at det, som Arnstad utmerket godt vet, er mange alternativer til det å kutte i budsjettet. Det var også i regjeringen Stoltenbergs opplegg finansiert på andre måter enn ved kutt. Men vi vet at når først et budsjett er lagt frem og man har laget rammene, er det bare én måte å gjøre det på, og det er ved kutt. Og det er det som er gjort. Neste års budsjett vil nok inneholde nye skattereduksjoner, finansiert på andre måter.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-12-06:
Nei, representanten Akselsen skal ikke være redd for at jeg skal si at det er bare næringsministeren som har rett. Det kunne aldri falle meg inn. Men nå er ikke dette noen eksakt vitenskap, hva som er det mest virkningsfulle for å ta vare på det næringslivet vi har, og for å stimulere til nytt. Jeg føler meg rimelig overbevist om at hvis det var slik at bevilgningene til SND var det som skulle til for å realisere visjonen om et sterkt næringsliv når oljeinntektene begynner å falle, da hadde ikke Arbeiderpartiet redusert overføringene til SND hvert år siden 1993. Det er jeg brennsikker på. Akselsen hadde aldri som statsråd akseptert å sitte i en regjering som reduserer disse, hvis det var slik at dette var avgjørende for norsk sysselsetting og for å få et fremtidig næringsliv. Jeg tror at det vil være et samspill mellom flere virkemidler som gjør at vi har et konkurransedyktig næringsliv. Men er det én ting jeg føler meg veldig overbevist om, må det være at den vekten man legger på SND, også i denne debatten, ikke står i rimelig forhold til betydningen av det for å ha et sterkt næringsliv i fremtiden. Det føler jeg meg veldig sikker på. Jeg tror vi skal flytte fokus litt når det gjelder virkemiddelapparatet, som jeg har sagt tidligere, i retning av oppstartingsfasen. Og da kan vi antakeligvis gjøre det innenfor de rammene som vi nå har satt. Det er faktisk slik at vi bruker flere hundre millioner kroner på å administrere disse tingene. Vi har et ganske tungt og svært virkemiddelapparat, og jeg tror definitivt vi kan oppnå det vi er ute etter, med en slankere organisasjon og innenfor de rammene vi har satt. Og så er det spørsmålet: Tar Høyre-ordførerne feil – som har sendt brev om at de ikke setter pris på at det blir kuttet i overføringer til kommunale næringsfond? Nå har jeg også vært ordfører et par perioder og vært styreleder i næringsfond. Jeg stilte meg alltid et spørsmål når vi bevilget disse pengene: Er det på tross av disse bevilgningene eller er det på grunn av dem vi får arbeidsplasser? Noe sikkert svar har jeg heller ikke fått i dag.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-12-06:
Som presidenten sa, det begynner å bli sent på kvelden, og jeg skjønner at presidenten begynner å få liten tid. Jeg synes allikevel vi skal bruke den tiden som er nødvendig. Det som fikk meg til å ta ordet, var Schjøtt-Pedersen, som nå har forlatt salen – jeg vet ikke om det er for å tørke de krokodilletårene han avleverte på talerstolen. Men når Schjøtt-Pedersen sier at det er «meget trist å se» Regjeringens innsats i forhold til forskning, antar jeg at den tristheten vil gi seg ganske fort når han kommer ut av salen. Det har vært mange tall frem og tilbake i lufta, men det som er et uomtvistelige faktum, er at Samarbeidsregjeringens forslag til statsbudsjett for neste år har en forskningsramme på 11,7 milliarder kr. Det er en økning på 9,7 pst. fra foregående år. Det er imidlertid riktig at det er en reduksjon i forhold til det som var Stoltenberg-regjeringens utgangspunkt, på 263 mill. kr. Men så har vi økt Fondet for forskning og nyskaping med 2 milliarder kr. Avkastningen av det fondet inngår jo i forskningen. I tillegg har vi utvidet ordningen med skatteincentiver til å gjelde bedrifter med opp til 100 ansatte istedenfor 50. Og det vil også gjelde for bedrifter som ikke er i skatteposisjon. Jeg tror at i den grad en er villig til å ta på seg et par objektive briller, vil en i hvert fall i det minste kunne si at nivået på forskning totalt sett er – om det ene forslaget er 10, 20, 50 eller 100 mill. kr større eller mindre enn det andre, tror jeg er vanskelig å si – tilnærmet likt. Og så kan man jo felle de krokodilletårene man måtte ha tilgjengelig. Når det gjelder hvorfor vi har kuttet forskjellige steder, er det ganske åpenbart. Det er av de årsakene som vi er blitt skjelt ut for nokså sammenhengende: Vi har satset på generelle rammebetingelser og på reduserte skatter av avgifter, som er en betydelig årsak til at vi etter all sannsynlighet vil få en rentenedgang, som kanskje er viktigere for norsk næringsliv, norske husholdninger og norske kommuner enn mange av de postene man er villig til å felle krokodilletårer over. Så helt til slutt til SND: Bendiks H. Arnesen hadde på ny en feilreferanse til hva jeg sa i finansdebatten. Jeg erkjenner at det er kommet bunkevis med henvendelser knyttet til kutt på enkeltposter. Slik vil det alltid være. Det jeg har sagt, er at jeg ennå ikke har fått noen henvendelser som viser at man i sum f.eks. i en bransje eller i en bedrift vil foretrekke Stoltenberg-regjeringens budsjettforslag. Og siden Bendiks H. Arnesen hadde en svær bunke, som han sa, kunne det for så vidt ha vært interessant i hvert fall å få presentert ett av disse navnene. Jeg hadde denne utfordringen i finansdebatten. Og det kan godt tenkes at slik dokumentasjon forefinnes, jeg sier bare at jeg ikke har sett den ennå. Men debatten er jo ikke over ennå, selv om presidenten stresser litt i forhold til tidsfaktoren.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-12-06:
Det var fornuftig.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-12-06:
La meg si med en gang: Jeg har intet behov for å karakterisere Schjøtt-Pedersen. Det synes jeg han vanligvis greier veldig godt selv. Det som var mitt poeng med hensyn til de prioriteringene vi har gjort i budsjettet i forhold til en mulig rentenedgang, er følgende: Jeg sier ikke at de omdisponeringer vi har gjort, er årsak til en eventuell rentenedgang, og at det som var alternativet, de prioriteringene som var gjort innenfor den samme økonomiske rammen fra Stoltenberg-regjeringen, skulle hatt et helt annet perspektiv i forhold til disse tingene. Men jeg antar at økonomen Schjøtt-Pedersen er enig med meg i at hvis man innenfor én og samme økonomiske ramme reduserer utgiftene og gir skattelette, så øker i hvert fall muligheten. Det gir ikke samme virkning om man velger å gi det som skattelette eller som utgift – eller kanskje han ikke er enig med Norges Banks analyse på det punktet? Jeg oppfatter det slik at det er en allment akseptert økonomisk læresetning at hvis man velger å prioritere kutt på utgiftssiden for å gi det tilsvarende i skattelettelse, så har det en gunstigere innvirkning på mulighetene for lavere rente enn om man velger alternativet: å beholde utgiftene på et høyere nivå. Jeg har oppfattet at det er slik, ut fra tidligere budsjettproposisjoner fremmet også av Schjøtt-Pedersen, og jeg ser det vel i proposisjonen som ligger til grunn i høst, at det er noe av bildet i forhold til de 7 milliarder kr som lå som helårsvirkning for skatte- og avgiftsreduksjonene fra den forrige regjeringen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-06:
SV og Regjeringen er svært uenige om statlig eierskapspolitikk. Men hvis vi for et øyeblikk kunne se bort fra de prinsipielle uenighetene og se på hvordan verden er, tror jeg både næringsministeren og vi kan være enig i at en fungerende og sterk rettsstat er en forutsetning for at fri flyt av kapital ikke skal resultere i røverkapitalisme. Den 26. november holdt Eva Joly, fransk korrupsjonsjeger, foredrag i Polyteknisk Forening. Det var et foredrag som en næringsminister burde merke seg. Hun sa: «Alle er glade for at Yukos investerer i Kværner, men ingen spør hvor pengene kommer fra», og hun fortsatte:«Hvorfor finner vi oss i at enorme summer går ukontrollert gjennom stråselskaper og skatteparadiser». Og hun svarte: «Fordi økonomisk kriminalitet bare angår pene mennesker man ikke er redde for og som ikke stjeler for gamle damer». Hun mente at nordmenn lider av virkelighetsbenektelse, og at vi har lyst til å tro godt om alle. Jeg har lyst til å spørre næringsministeren som var opptatt av ordnede forhold for næringslivet: Jeg har ikke registrert noen aktivitet fra næringsministeren for å verge norske bedrifter og norske verdier mot slik røverkapitalisme og spekulasjon. Vil næringsministeren av prinsipielle grunner sitte dørgende stille og se på at hvem som helst med hva slags penger som helst skal kunne kjøpe opp store norske hjørnesteinsbedrifter nesten for vrakpanten i redsel for at staten skal kunne bli sittende med noe mer eierskap enn det man gjør i dag?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2001-12-06:
For ei jente fra Asker, der det er få fiskefartøyer, har fiskeripolitikk vært god mat. Det er spennende å komme inn i næringskomiteen og få lov til å jobbe med et slikt felt. Da jeg skulle begynne å lese meg opp på fiskeri, startet jeg med pressemeldingen, som fiskeriministeren sendte ut den 9. november. I overskriften i pressemeldingen står det: «Ressurskontroll og forskning preger Fiskeridepartementets budsjett.» Og videre: «Satsing på ressurskontroll og innsats for å utløse verdiskapingspotensialet i fiskeri og havbruk preger regjeringens budsjettforslag.» Men når jeg leser St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 4 side 149 og 150, ser jeg at regjeringen Bondevik II kutter kap. 1023 post 50 Tilskudd Norges forskningsråd med 20 mill. kr, de kutter post 70 Tilskudd Fiskeriforskning i Tromsø med 3 mill. kr, de kutter kap. 1050 post 73 Tilskudd til Fiskerinæringens Kompetansesenter med 2,5 mill. kr, og de kutter kap. 2415 SND, fiskeri- og andre regionalpolitiske tiltak post 74 Tilskudd til næringsutvikling i marin sektor med 30 mill. kr. Mitt spørsmål er da: Hvordan kan fiskerminister Ludvigsen i sin pressemelding si at de satser på forskning? Har han lest feil budsjettall? Eller har han tatt pressemeldingen fra tidligere fiskeriminister Gregussen og satt sitt navn på? Jeg vil gjerne få svar fra fiskeriminister Ludvigsen. Hvor er satsingen på forskning?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2001-12-06:
Jeg er litt usikker på om statsråden ble litt sår på meg, ut fra måten han svarte på replikken min på. Men det er da vitterlig sånn at den utviklingen og den massive satsingen som det er lagt opp til på forskningssiden, er lagt inn av regjeringen Stoltenberg i St.prp. nr. 1. Og det er da vitterlig sånn at de kuttene som er foretatt, er foretatt av regjeringen Bondevik. Jeg kan ikke ha lest så feil. Selv om jeg er ny, lover jeg fiskeriministeren å følge godt med, men da må vi ha en litt annen tone enn han la opp til i sitt svar.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-12-06:
Spørreren slo fast at for henne hadde fiskeripolitikk opp til nå dreid seg om god mat, og hun hadde forsøkt å lese seg opp. Spørsmålet bærer preg av at man burde ha brukt mer tid på å lese – og så kunne man jo ha spist god og trygg norsk mat ved siden av. Dette budsjettet bærer faktisk preg av at man satser både på forskning og på ressurskontroll. Jeg kunne redegjøre i detalj for begge deler. Skulle jeg konsentrere meg om ressurskontrollen, ville jeg henvise til at vi i budsjettet følger opp den satsingen som vi gjorde i år, i 2001, da man bevilget 8 mill. kr ekstra. De 18 stillingene videreføres. Det er en realøkning på Fiskeridirektoratets budsjett på 31 mill. kr, som skal brukes til økt satsing på ressurskontroll, havbruksforvaltning og trygg sjømat. Dette er satsinger som man ikke kan overse hvis man leser lenge nok. Og det bør man gjøre når man stiller spørsmål ved det. Som jeg redegjorde for i mitt innlegg, iverksetter man en rekke tiltak for å få bedre kontroll med fangsten som bringes i land. I tillegg er det jo slik at det er betydelige satsinger, ja større satsinger enn som så, på forskning og utvikling, både gjennom SND-systemet, gjennom direkte bevilgninger til institutter og gjennom satsingen på et nytt forskningsfartøy. Så det å prøve å framstille det som om man ikke satser på nyskaping, er feil, desto mer ettersom man gjennom skatte- og avgiftspolitikken gir bedriftene et bedre grunnlag for egenfinansiering av den slags aktivitet. En skattelette i størrelsesordenen 1,5 milliarder kr på dobbeltbeskatningen, slik som det var påført, betyr at næringslivet er i stand til å være med på å finansiere nyskaping også innenfor denne spennende næringen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-12-06:
Det var mange spørsmål på kort tid, men jeg skal forsøke å svare så lenge klokka tillater det. Først: Satsingen på forskning og utvikling på marin sektor står ved lag. De endringer som denne regjeringen fremmer i forhold til Stoltenberg-regjeringens opprinnelige forslag, rokker ikke ved at de fire hovedsatsingsområdene, hvorav marin sektor er ett, står fast både i Forskningsrådet og i Fiskeridepartementet. Det er fortsatt prioritert å satse på nyskaping og forskning. Og som jeg for litt siden redegjorde for, så satser man nå helt konkret på torskeoppdrett. Så til dette med overkapasitet i flåten. I deler av flåten har man hatt strukturtilpasninger som har gitt resultater. Vi ser at det har bidratt til økt lønnsomhet i næringen, og til at rekrutteringen er bedre. Og en av de største utfordringene i tiden fremover er å tilpasse fiskeflåten til ressursgrunnlaget, fordi dette også er et problem i forhold til ressursuttaket. Og departementet har planlagt og iverksatt en rekke tiltak. Blant annet vil vi innføre adgangsbegrensninger i flere fiskerier, og det vil bli utarbeidet spesielle kvoteordninger for fartøy under 28 meter. Spesielle kvoteordninger vil gjøre det mulig for fartøyeierne å gå sammen og i fellesskap finne frem til hensiktsmessige samarbeidsformer som sikrer et mer rasjonelt driftsopplegg enn det vi har sett frem til nå. I tillegg har næringen selv tatt initiativ til å opprette et strukturfond for fiskeflåten der hensikten er å kjøpe ut kapasitet. Sammen med andre driftsordninger vil et slikt fond effektivt kunne bidra til kapasitetsreduksjon i flåten, og i forbindelse med fiskeriavtalen som ble fremforhandlet for kort tid siden, har man også tatt inn i protokollen at dette er en oppgave og et ansvar som næringen og staten skal bære frem i fellesskap, nettopp for å skape grunnlag for mer lønnsomme enheter i alle deler av flåten gjennom at man kjøper ut overkapasitet permanent. Det var så langt jeg rakk.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-12-06:
Jeg takker for de sportslige karakterer, både når det gjaldt stil og når det gjaldt innhold. Selv om de kommer sent, får vi takke for dem når de kommer. Det er slik at jeg verken har endret oppfatning, stil eller innhold når det gjelder dette med å utløse og ha tro på verdiskapingspotensialet i norsk fiskeri- og havbruksnæring. Jeg er overbevist om at potensialet i verdiskapingen i denne sektoren først og fremst begrenses av fantasien og ikke av bevilgninger over SND. Sysselsettingspotensialet i tiden fremover vil sannsynligvis være begrenset av muligheten til å skaffe arbeidskraft nok langsmed kysten. Men det er altså ikke slik at man kun kan utløse det ved bestemte bevilgninger over SNDs budsjett eller over forskningsmidler. Det er et viktig element i det. Men næringens egenfinansiering er minst like viktig, og derfor er det så viktig at vi gjennom skatte- og avgiftspolitikken bidrar til å stimulere næringslivet. Så er det slik at i Fiskeridepartementets budsjett er det en betydelig satsing, og hvis vi ser det over tid, er det slik at det i tiårsperioden fra 1989 til 1999 viser seg at FoU-bevilgningen hadde tilnærmet nullvekst, og marin FoU faktisk hadde en relativ nedgang. Det vi nå ser, er at det er en satsing, og på Fiskeridepartementets budsjett er det, inklusiv det nye fartøyet, en økning på 392 mill. kr, 56 pst. Hvordan man kan fremstille det som en nedgang og en ikke-satsing på havbruk og på fiskerinæringen, er for meg en gåte. Det er altså slik at man både satser på forskning og på utvikling, og det skal bli resultater.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-12-06:
For å ta det siste først: Hva statsråden og Regjeringen måtte komme tilbake til i fremtidige budsjetter når det gjelder det ene eller det andre budsjettkapittel, skal vi se når tiden er moden. Men representanten kan være helt trygg på at denne regjeringen kommer til å ha stor bevågenhet når det gjelder utviklingen innenfor havbruksnæringen og fiskerinæringen, nettopp fordi der er et potensial. Men representanten Arnstad så vel som Nordlys, som hun refererte til, tar grundig feil når de sier at vi ikke kommer oss ut av startgropa. Faktum er jo at vi er langt oppe på oppløpssiden. At Senterpartiet står igjen i startgropa i forhold til denne næringen, er i så fall Senterpartiets problem. Vi andre er i ferd med å komme langt opp på oppløpssiden. Jeg minner om at laks, som jo er en suksesshistorie i norsk fiskerinæring, er en suksess som ikke først og fremst ble båret frem av SND. Den ble båret frem av industrien selv, båret frem av forskere som trodde. Men når man da nærmest gjør dette til et være eller ikke være med hensyn til hvorvidt man skal utløse potensialet, at det må ligge på Arbeiderpartiets nivå, slik de foreslo i sitt opprinnelige budsjettforslag, stiller jeg spørsmålet som også næringsministeren var inne på: Hvordan kan det da henge sammen at Arbeiderpartiet år etter år har foreslått kutt i SND? Dette henger derfor ikke helt sammen. Men jeg understreker: Havbruksnæringen og fiskerinæringen er av de næringer som har størst vekstpotensial, og vi har lagt inn betydelige midler både til forskningsfartøy, til nyskaping og til instituttene. Dette kommer til å gi resultater, og vi skal være med også i tiden fremover. Jeg vil minne om at prioriteringer på marin sektor ligger fast både i Forskningsrådets og Fiskeridepartementets prioriteringer.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-12-06:
Nei, fiskeriministeren er på ingen måte sår over å møte en som også forstår at fisk er god og trygg mat, og at fiskeripolitikk er interessant. Men det forhindrer jo ikke at fiskeriministeren kan ha en oppfatning om hvorvidt man har lest nok når man skulle sette seg inn i det. Det er klart at det opprinnelige forslaget som lå på bordet, var Stoltenberg-regjeringens. Vi har foretatt visse kutt, også ut fra en helhetsvurdering som skulle bidra til at næringslivet fikk bedre rammevilkår. Jeg er ikke et øyeblikk i tvil om at de avgifts- og skattekutt som Regjeringen har gått inn for, og som Stortinget synes å gi sin støtte til, og de muligheter som det nå er for at man skal få et rentekutt etter at vi har gjennomgått en periode med rekordhøye renter, vil være med på å bidra til at ikke minst fiskeindustrien, havbruksindustrien og fiskebåtene får betydelige kostnadskutt. De vil da være bedre i stand til å være med og ta sin del av den nyskaping som skjer, for vi ser samtidig at det viktigste incitamentet for å lykkes når det gjelder nyskaping og utvikling, er ikke først og fremst å få statlige midler, men at man legger inn kompetent kapital, og at de som legger inn kapitalen, har en egeninteresse av å lykkes. At offentlige kroner skal være med på å bidra til dette, er det rom for også i det budsjettet som denne regjeringen har lagt frem, og som vil få full tilslutning i Stortinget i kveld.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-12-06:
I tilknytning til det bl.a. representanten Arnesen var inne på, kan jeg bekrefte at Arnesen ikke er den eneste som har fått mye post før jul – og det har ikke vært julekort. Det har vært relativt mange henvendelser om kuttene, spesielt i SND og i næringspolitikken generelt. Og jeg synes at noe av de mest interessant innspillene har kommet fra nyskapingsbedrifter, som understreker at skattetiltak ikke kan kompensere for kutt i de distriktspolitiske og næringspolitiske virkemidlene, ganske enkelt på grunn av at de bedriftene som rammes, ikke er i skatteposisjon. Og da er spørsmålet hvordan vi skal få fram denne nyskapingen – det er poenget. Men det var faktisk ikke derfor jeg bad om ordet. Statsråden inspirerte meg til å ta ordet på grunn av Regjeringens stadig understreking av mulighetene for en nedgang i rentenivået. Ja, det er muligheter for en nedgang i rentenivået, og markedet forventer en nedgang. Men det er ikke et resultat av denne regjeringens politikk. Denne regjeringen har jo nøyaktig de samme økonomiske hovedrammene og den samme økonomiske hovedinnretningen som lå til grunn for Stoltenberg-regjeringens budsjett. Og jeg er tilfreds med at man holdt på handlingsregelen. Jeg var blant dem som appellerte veldig sterkt til at man burde gjøre det, for i motsatt fall ville man ha svekket tilliten til norsk økonomisk politikk, og man ville ha hatt en stor risiko for at man ikke skulle slippe fram den rentenedgangen som markedet nå forventer. Men når man bruker utsiktene til en mulig rentenedgang som begrunnelse for at man har vært nødt til å kutte i budsjettet, blir det det rene og skjære tøv. Da er det slik at man innenfor de rammene som det har vært viktig å holde for å kunne slippe fram en mulig rentenedgang, har foretatt prioriteringer. Denne regjeringen har prioritert å kutte 65 mill. kr på fiskeri, å kutte viktige bevilgninger til SND, til næringsutvikling, til distriktspolitikk osv., for å slippe fram andre ting. Men man må ikke prøve å framstille det som at disse kuttene var nødvendig for å slippe fram en rentenedgang. Tvert imot er disse kuttene resultat av politiske prioriteringer. Men de økonomiske hovedrammene lå vel til rette for denne rentenedgangen gjennom Stoltenberg-regjeringens budsjett. Det ble også bekreftet i Norges Banks forrige hovedstyremøte, hvor de endret utsiktene for den framtidige prisutvikling, som igjen gjør at utsiktene for en rentenedgang blir anslått større etter budsjettframlegget enn tidligere.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-12-06:
Det er jeg fullstendig klar over. Men sannheter er det jo lov til å si fra Stortingets talerstol.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2001-12-06:
Det er med betydeleg undring eg høyrer Arbeidarpartiet sine talarar beskriva Kristeleg Folkeparti sin næringspolitikk. Vår tilnærming til det å vera næringslivsgründer er at det skal vera mogleg å byggja opp ei verksemd ved å leggja stein på stein. Ved å innføra avsetningsmoglegheiter for forsking og utvikling skal det bli mogleg å reinvestera ein del av avkastninga, med andre ord: byggja ut ved hjelp av eigne surt erverva kroner. Det var også denne tankegangen som låg bak distriktsskattelova som Borten-regjeringa innførte i 1969. Det finst mykje privat kapital i Noreg. Utfordringa vert å gjera det attraktivt med positive verkemiddel å kanalisera ein del av denne kapitalen inn i produktiv næringsverksemd. Kommunale næringsfond er ikkje avvikla, slik det vert hevda. Rett nok vert det ikkje påfyll i år, men vi som var kommunepolitikarar da denne ordninga vart innført, veit at det i starten heller ikkje var årlege påfyllingar. Frå opposisjonen vert det stadig hevda at Kristeleg Folkeparti har vorte påtvinga Høgre sin næringspolitikk. Sem-erklæringa er eit resultat av politikken til tre parti, også på dette området. Derfor er det vår tru at dette vil verta ein slitesterk politikk. For ein gründer som også har opplevd å få avslag hos SND fordi utviklinga av eit produkt har kome for langt – med andre ord ein som har vist eit for stort privat initiativ utan å spørja saksbehandlaren på førehand – er det svært viktig med ei forenkling og kanskje også ei sanering av nokre ordningar. Eg stiller spørsmålet. Samarbeidsregjeringa har gjennom Sem-erklæringa lagt malen for ein god landbrukspolitikk. Den har vore omtala tidlegare av andre talarar frå Kristeleg Folkeparti, så eg skal ikkje gå langt inn på det. Arbeidet med å setja denne politikken ut i livet slik at utøvarane på bygdene får vilkår som gjer at også ungdom ser seg tente med å satsa på utdaning/arbeidskraft, vert krevjande. Denne utfordringa vil Kristeleg Folkeparti ta del i.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Eg la ikkje vekt på desse spørsmåla fordi Norge ikkje er medlem av EU. Dermed er det ikkje vi som skal avgjere desse spørsmåla.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Eg er litt usikker på kva representanten Lønning meinte med at det er «eiendommelig» at utanriksministeren er formann for Arbeidarpartiet. Men utover det er det også underleg at ein faktisk spør om omsynet til konkurranseevne i høve til land i EU er noko som opptar Regjeringa, for naturlegvis er det jo det. Like underleg blir det at ein framleis framstiller EU som eit heilt homogent område når det gjeld t.d. skattepolitikken. Slik er det ikkje. Ser ein på skattenivået rundt omkring i ulike EU-land, så varierer det svært mykje. Derfor diskuterer ein også innafor EU behovet for samordning for å unngå skattekonkurranse. Dette er eit spørsmål som vi slepp å ta stilling til her hos oss, i og med at vi står utafor. Men på det enkle spørsmålet om det finst ein strategi – ja, poenget med at vi prøver å få til eit så tett samarbeid som råd er med EU, er nettopp at vi skal prøve å sikre at norske verksemder har konkurransevilkår som gjer at vi sikrar arbeidsplassar i Norge.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Enkelte gonger lurer eg på kva slags samarbeid representanten Jakobsen er vant til, som trur at folk meiner noko anna enn det dei seier. Men vi meiner faktisk det vi seier, og vi meiner at Norge skal byggje samarbeidet sitt med EU på mellomstatlege avtaler, med EØS-avtala som ein hjørnestein. Det står i meldinga, det står i innstillinga, det er det som er opplegget frå Arbeidarpartiet si side. Poenget er nettopp å få fram at det er mange utviklingstrekk som vi ikkje heilt kan føreseie, så vi må skaffe oss ein handlefridom til å inngå dei nødvendige avtaler eller kva det no måtte vere, framover. Men Arbeidarpartiet legg ikkje opp til noka endring av Norges forhold til EU med omsyn til medlemskap. Det står fast, og det er meininga. Og derfor kan vi godt diskutere kva Schröder meiner om kva som er utviklinga i EU, som vi kan diskutere intern utvikling i enkeltstatar i EU. Men når vi har ei melding som skal handle om Norges forhold til EU og situasjonen for oss når vi ikkje er medlem, og kva slags innverknad utviklinga i EU får på Norge som ikkje-medlem, blir det litt avsporing om vi legg altfor stor vekt på å drøfte den indre utviklinga i EU, som er noko som ikkje direkte vedkjem oss. Det passar dårleg inn i valkampopplegget for Senterpartiet. Men dessverre trur eg at den debatten høver best over ein kaffikopp, og ikkje når vi skal diskutere Norges forhold til EU som eit utaforland – i og med at alle i Stortinget seier at Norge framleis skal vere dette utaforlandet, men med spesielle forhold til EU.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Den begeistra skildringa av verdien av EØS-avtala er vel kladden til regjeringserklæringa for ei ny sentrumsregjering, går eg ut frå. For det må vere dette grunnlaget som alle desse partia byggjer sin Europa-politikk på. Vi er samde med Kristeleg Folkeparti i tre fjerdedelar av det Steensnæs sa då han berre vart varm på talarstolen. Tre fjerdedelar gjekk på utfordringane som Norge står overfor i EU. Arbeidarpartiet er samd i det som vart sagt. Eg trudde det var ein styrke for Norge at vi har ei så brei semje, som faktisk omfattar alle partia. Til og med Senterpartiet og SV er ganske svake i ordbruken sin om EØS-avtala. Dette må vere ein styrke. Men det høyrest ut som eit problem for Steensnæs at Arbeidarpartiet er samd med Kristeleg Folkeparti om det grunnlaget vi skal byggje Europa-politikken vår på. Slik kan det vel ikkje vere – men alle kan jo ha ein dårleg dag innimellom. Eg spør derfor kort og godt om det ikkje er slik at denne innstillinga er ein styrke og eit framsteg, i den forstand at vi har fått ei felles plattform for den politikken vi skal føre i forhold til Europa. Og kanskje hr. Steensnæs også berre kunne føye til litt, når Kristeleg Folkeparti kritiserer så sterkt at det ikkje er lagt mykje større vekt på rolla til OSSE og Europarådet. Det har no gått eit halvt år der partia har hatt moglegheit til å brodere ut dette og forklare for oss andre kva ein faktisk meiner. Men det kjem berre stutte setningar om at Regjeringa ikkje har skreve dette. Kristeleg Folkeparti kunne vel ha utarbeidd eit alternativt dokument. Det har vore så mange alternative meldingar opp igjennom åra at eit alternativt dokument om dette burde ha late seg gjere frå desember til juni.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Det var begeistring i saksordførerens beskrivelse av utviklingen i Europa. Det kan jeg forstå. Utviklingen har vært veldig dynamisk, veldig interessant. Det har skjedd veldig mye på kort tid: forhold som en ikke har kunnet forutse, selv ikke de mest optimistiske, når det gjelder det å få en nærmere integrasjon mellom de europeiske landene. EU arbeider med to viktige prosesser som nå går parallelt. Den ene prosessen er å få til en utvidelse av Den europeiske union til nye land. Den andre prosessen er å få til en sterkere vertikal fordypning av samarbeidet, hvor bl.a. Den økonomiske og monetære union og innføringen av en felles valuta, euroen, er en viktig del. Disse to parallelle prosessene har til dels sterke motstridende hensyn å takle. Det er tatt til orde for en sterkere føderal utvikling i EU for å kunne sikre nødvendig styringsdyktighet når antall land innenfor Den europeiske union utvikles så kraftig som en nå har fått til. Både den finske statsminister, Paavo Lipponen, og den tyske utenriksminister, Joschka Fischer, har gitt uttrykk for dette. Toppmøtet i Nice understreket også nødvendigheten av å få en sterkere beslutningsdyktighet som åpenbart har måttet gå ut over de mindre landene. Det andre hensynet er dette med å sikre nødvendig fleksibilitet for å kunne tilpasse så ulike land i Europa som det utvidelsen innebærer. Jeg vil gjerne spørre representanten Blankenborg om hvorfor ikke dette har vært en så viktig del å drøfte for Regjeringen i Europa-meldingen, og hvorfor ikke han, som saksordfører, har ofret disse viktige problemstillingene en større oppmerksomhet enn det han også gjorde i sitt innlegg.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Det er heftig begeistring både hos den ene og andre taler. Hvis jeg på noen måte skulle reflektere en begeistring for EØS-avtalen, er det i så måte balansert, idet jeg også tok fram at EØS-avtalen selvsagt ikke uttømmer alt vårt behov for et samarbeid med EU, men en viktig del av dette. Jeg er glad for at Haakon Blankenborg nå allerede forbereder seg på at en ny sentrumsregjering vil se dagens lys, og at noe av det jeg presenterte her i dag, kunne danne plattformen for en ny sentrumsregjerings politikk når det gjelder forholdet til EU og Europa. Jeg er også selvfølgelig glad for at Arbeiderpartiet er enig i tre fjerdedeler, som han sa, av det jeg sa. Det hadde jo vært veldig interessant å høre hvilken fjerdedel han hadde innvendinger og nyanseringer til. Jeg hadde vel et inntrykk av at nettopp forholdet til EØS-avtalen var innenfor den fjerdedelen hvor Haakon Blankenborg måtte ta reservasjoner. Og det er der jeg synes at meldingen blir ubalansert, i det at den understreker hvor viktig EØS-avtalen er, men så plutselig at den er utilstrekkelig. Etter mitt syn er dette en feil beskrivelse, fordi EØS-avtalen aldri har hatt som hensikt å fange inn alt vårt behov for et samarbeid med EU. Men den konsentrerer seg vesentlig mot det indre markedet, og der gjør den jobben. Den er dynamisk, den følges opp, men vi innser at den ikke er tilstrekkelig for å ivareta vårt samarbeidsbehov med EU. Derfor har vi også vært positive til å inngå tilleggsavtaler. Jeg synes dette dokumentet er et godt dokument. Jeg har gitt uttrykk for det, men jeg har også kritisert det, fordi det ikke tar opp de problematiske sidene i samarbeidet med EU slik EU nå utvikler seg. Det synes jeg også faktisk Haakon Blankenborg kunne ofre større oppmerksomhet i sitt innlegg og i sine kommentarer.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Bare kort til EØS-avtalen. Jeg kjenner meg nok ikke komfortabel med beskrivelsen av EØS-avtalen som et slags minste felles multiplum. Det er vel mer korrekt – ettersom jeg er matematiker – å kalle dette for et største felles mål for hva vi ønsker innenfor samarbeidet med EU. Det er det ikke. Jeg har gjentatte ganger forsøkt å forklare at for oss er EØS-avtalen viktig for tilgangen til det indre markedet. Det regulerer norske eksportbedrifters muligheter for å kunne handle med EU uten de tollbarrierer som EU setter opp. Men på andre områder har ikke EØS-avtalen det inngrepet, og dermed må den suppleres med andre avtaler, og det har Kristelig Folkeparti gått inn i og vurdert. Noe har vi vært imot, noe har vi akseptert at flertallet har vedtatt, og andre avtaler har vi aktivt arbeidet for. Det gjelder bl.a. ESDP, og det gjelder forsknings- og utdanningssamarbeidet. Jeg erkjenner uten videre at EU og NATO er de to viktige store samarbeidsorganene innenfor ulike felt som konstituerer et viktig samarbeid mellom de europeiske landene. Men det betyr ikke at disse to organene uten videre uttømmer alle viktige aspekter ved et europeisk samarbeid – jeg syns det ville være å underkjenne det viktige forhold som vi må ivareta i forhold til de østeuropeiske landene, og særlig til Russland. Jeg er forbauset over at meldingen f.eks. ikke i mye sterkere bredde tar opp hvor viktig det er at vi sørger for at Russland trekkes inn i et vestlig samarbeid gjennom økonomisk, politisk og kulturell oppfølging, og på den måten sikrer stabilitet og demokratisk utvikling av Europa. Tilsvarende synspunkter kunne en også utvikle overfor andre land som i dag ikke er medlem i EU.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Jeg vil komme tilbake til disse alleuropeiske samarbeidsorganene fordi både representanten Blankenborg og representanten Petersen klaget på at vår kritikk ikke følges opp med anvisninger om hvilken annerledes politikk som bør føres som en konsekvens av denne understrekningen. Jeg må da si at det er ikke godt å vite om det er en annerledes strategi eller politikk, slik det uttrykkes gjennom denne manglende beskrivelse av f.eks. Europarådets og OSSEs rolle, for å ta to av de kanskje viktigste alleuropeiske samarbeidsorganisasjonene som ikke undergis noe særlig drøfting i meldingen. Det var jo denne analysen, denne betydningen, som måtte danne grunnlaget for en slik vurdering. For Kristelig Folkeparti er det viktig å se vår internasjonale arena i sammenheng, altså som sammensatt av flere plattformer. Derfor er både Europarådet, OSSE, Det baltiske råd, Nordisk Råd og Arktisk Råd, for å nevne noen flere, en del av den arena som Norge kan spille på i den internasjonale sammenhengen – og selvfølgelig har jeg ikke glemt FN oppi dette. Det er derfor jeg på vegne av Kristelig Folkeparti uttrykker at dette er en samling av arenaer som til sammen har gitt Norge en plass på den internasjonale arena. Vi er ikke isolert, vi kan spille en aktiv rolle både i Europa og i verden for øvrige. Vi er altså ikke i en så håpløs stilling som noen forsøker å beskrive det som. Jeg har lagt merke til at både Arbeiderpartiet og Høyre understreker EU og NATO såpass sterkt at det synes som om de andre samarbeidsplattformene kommer i skyggen. Da vil jeg gjerne spørre: Hvordan ser Petersen for seg at Europarådet og OSSE vil utvikle seg – av betydning for Norge – i tiden fremover etter som EU utvides?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Jeg forstod det slik at representanten Fridtjof Frank Gundersen forsøkte å få en replikk her. Det kunne jo vært fristende å gi ham min replikkadgang, men det er det vel ikke anledning til. Det var uansett nyttig å få høre Fremskrittspartiets synspunkter. Jeg er enig i beskrivelsen når det gjelder EØS-avtalen, og det er jo for så vidt uttrykk for samme type vurdering som Kristelig Folkeparti har gjort. Jeg merket meg det forslaget som Carl I. Hagen nå legger fram i forbindelse med denne debatten. Det er noe usikkert hvordan det skal oppfattes – ikke i innhold og i forhold til voteringstema, men i forhold til hva det uttrykker på vegne av Fremskrittspartiet og deres politikk. Etter at Anne Enger Lahnstein nå abdiserer som nei-dronning, er det interessant å spørre seg om vi nå har fått en som har tenkt å bestige tronen når den nå er ledig, med andre ord om vi har fått et prinsipielt nei-parti i tillegg til dem vi allerede kjenner til. Jeg vil gjerne at Hagen utdyper noe mer hva slags politikk dette er uttrykk for, fordi Fremskrittspartiet tidligere har stått for andre synspunkter. Men jeg vil gjerne utfordre Carl I. Hagen til å utmynte nærmere om det nå er slik at Fremskrittspartiet har lagt seg på en prinsipiell nei-linje, og om han har ambisjoner om å bestige den tronen som nå er ledig etter at nei-dronningen Anne Enger Lahnstein har abdisert.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Jeg vil gjerne komme tilbake til det spørsmålet Marit Nybakk stilte, for jeg hadde også merket meg SVs kommentarer. Det går ikke klart fram om SV da faktisk støtter den handlingsplanen som Regjeringen har lagt fram, og som sentrumspartiene eksplisitt har sagt at de støtter, nemlig at når søkerlandene på demokratisk grunnlag har valgt å søke medlemskap, så er vi innstilt på å sørge for at de får en best mulig avtale. Så jeg vil gjerne utfordre representanten Lisbet Rugtvedt til å bekrefte at også SV står bak en slik politikk. Jeg er litt forbauset over den beskrivelsen som SV gir når det gjelder utvidelsen østover. Det er klart at det kan gå i den retningen at en slik utvidelse fører til at utviklingen av den politiske unionen går i en mer fleksibel retning enn den føderale. Men utviklingstrekkene i dag er dessverre etter vår vurdering i hvert fall, at de føderale trekkene er sterkere. Så når SV beskriver dette som en mulighet for å få en mer fleksibel mekanisme og tillate søkerlandene en større grad av tilpasning, så er nok det etter vår mening mer uttrykk for et håp enn en realitet. Jeg vil også varsle at Kristelig Folkeparti kunne tenke seg å støtte det første av de tre punktene under forslag nr. 5. Der er det tre forslag som er nummerert. De to siste kan vi ikke støtte, men det første kan vi støtte. Vi mener at det kan ikke være et ansvar for Regjeringen å sørge for at organisasjoner er oppdatert. Det er et ansvar organisasjonene selv må ta. Men Regjeringen kan legge forholdene til rette for dette, og derfor må ansvaret plasseres slik.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Politi- og justissamarbeidet innenfor EØS-området er et eksempel på hvordan land som også står utenfor EU, på en positiv måte kan medvirke til et fornuftig og konstruktivt samarbeid på et viktig politikkområde. Å bekjempe internasjonal kriminalitet er et slikt område. Og jeg forstår det slik at nå har også Regjeringen fremforhandlet en avtale når det gjelder Europol og tilknytning til Europol-samarbeidet, og jeg antar at en proposisjon her vil bli fremmet så snart avtalen fra EUs side er behandlet. Jeg forstår det også slik at det er en avtale som Regjeringen har et sterkt ønske om blir ferdigbehandlet i Stortinget i denne sesjonen. Det siste skaper selvfølgelig et stort press på utenrikskomiteen og på Stortinget for øvrig, så det må vi få lov til å drøfte og se på, men jeg har stor forståelse for nødvendigheten av en implementering så raskt som mulig. Jeg vil gjerne spørre justisministeren om erfaringene med det felles Schengen-området, som Norge inngår i, og at Det norske storting sluttet seg til Dublinkonvensjonen. Det ble lagt inn en rekke premisser fra Stortingets side, i alle fall fra en del partier, med hensyn til hva dette kunne få av betydning for den flyktning- og asylpolitikk vi ønsket å føre – en human flyktning- og asylpolitikk, som tok nødvendige hensyn til bakgrunnen til flyktningene og asylsøkerne og de behov de hadde for beskyttelse. Jeg vil gjerne utfordre justisministeren til å informere litt om de erfaringene som Norge har hatt etter at denne konvensjonen ble gjort gjeldende for Norge.