Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-09:
Så har det skjedd, det som jeg advarte mot fra denne talerstol den 3. juni i år – mobilbiten i det nye fusjonerte teleselskapet, et område Telenor har vært veldig sterk på og som forretningsmessig har vært i en voldsom ekspansjon, ender sannsynligvis i Sverige. Det bekymret ikke stortingsflertallet og statsråden da vi behandlet fusjonen. Det gråtes muligens noen krokodilletårer i etterpåklokskapens lys. Om budsjettet er det følgende å si: perspektivløst. Jeg var så lite inspirert at jeg vurderte om jeg kunne gjort som presten, snudd bunken og tatt fjorårets preken – fjorårets budsjettinnlegg, men jeg har prøvd å fornye det. Miljøperspektivet er fortsatt bare prat. Distriktspolitikken som ble løftet i Voksenåserklæringa ligger fortsatt nedlåst i departementsskuffene. Honnørordene er retorikk, og forliket med Arbeiderpartiet forandrer lite på det. Det blir fortsatt ingen jernbanesatsing, uansett hvor mange pene ord og hvor mye penger sentrumspartiene hadde da vi behandlet jernbaneplanen for 2 ½ år siden. Den gangen beskrev de jernbanens kjøreveg som første generasjons jernbane, bygd ut fra helt andre krav enn i dag til trasé, hastighet og bæreevne, og kritiserte Arbeiderpartiet for manglende satsing. Det var den gang da. Hver gang når denne sentrumsregjeringa legger fram et budsjett, er det den samme elendigheta som under Arbeiderpartiet. At Arbeiderpartiet i tillegg forhandler fram et kutt på 30 mill. kr til jernbanen, gjør ikke saken bedre. At Arbeiderpartiet allerede nå har glemt at de i fjor var sammen med oss om å kritisere sentrumsregjeringa for manglende jernbanesatsing, gjør dette enda verre. Jeg har bare ett ord å si om det: Fy! I tillegg fusker Regjeringa. Når de skal legge tall på bordet om hvordan de oppfyller Jagland-regjeringas jernbaneplan – merk det, Jagland-regjeringas, ikke sin egen – da tar de påplussinga på 600 mill. kr til krengetog inn i rammene som var lagt fram av Jagland-regjeringa. Det er en form for historieskriving som bør innberettes til Verdikommisjonen. I SVs primære budsjettforslag gir vi jernbanen et skikkelig løft med en påplussing på 700 mill. kr. i investering i kjørevegen. Dette vil vi bruke til å forsere utbygginga av dobbeltspor i Østfold og Vestfold samt tilrettelegging for økt godstransport på bane bl.a. ved profilutvidelse av tunneler, som er spesielt aktuelt på Nordlandsbanen og Bergensbanen, samt at vi foreslår å fjerne kjørevegsavgifta for gods. Det vil styrke NSB konkurransemessig i forhold til vegtransport. Jeg kan ikke skjønne hvorfor Regjeringa og Arbeiderpartiet ikke ser poenget med å styrke jernbanens konkurranseevne på godssida og hele tida utsetter å ta avgjørelsen om kjørevegsavgift, moms osv. Når jeg snakker om kjørevegsavgift, må jeg minne Høyre om at det som var mitt hovedspørsmål til representanten Oddvard Nilsen i formiddag i en replikk, som jeg ikke fikk noe svar på, var: Hvorfor går Høyre nå inn for å øke kjørevegsavgifta, mens de for 2 ½ år siden var sammen med oss om å fjerne den for kombitransporter? Hvorfor har de snudd? At Fremskrittspartiet kutter på jernbane med 700 mill. kr til Jernbaneverket, overrasker ikke. Det som overrasker, er at de er med på merknadene i komiteen om videreføring av arbeidet på Østfold- og Vestfoldbanen, de er med på å støtte nye prosjekt som Eidangertunnelen, krengetogsatsing på Kongsvingerbanen, osv. Hvordan får de det til når de skal kutte så dramatisk på investeringsmidler og på vedlikeholdsmidler til Jernbaneverket? Det er en gåte. Men hele Fremskrittspartiets budsjett består av gåter. For eksempel er de med på å kritisere servicenivået på posttjenester, samtidig som de kutter i offentlig kjøp av posttjenester med 300 mill. kr. Ja, da blir nok servicen bedre, da! Når jeg sier dette nå, er det ei utfordring til de som skal ha replikker til meg. De kan bruke den første halvparten av sin replikk – siden jeg har så vanskelig tilgang til replikker på dem – til å svare på de problemstillinger jeg har tatt opp om deres budsjetter, og så kan de ta spørsmål til meg i den siste halvparten. Men jeg skal nå bevege meg fra bane til veg. Nord-Norge er igjen taperen på vegbudsjettet. Jeg sa i fjor at dette var bunnåret for min landsdel. Men de greide å slå rekorden i år: 11,5 pst. av vegmidlene til Nord-Norge. Det er bare ti år siden Nord-Norge fikk 25 pst. og det begynte å gå nedover. Nå prøver departementet her også å trikse litt med tallene, og vil så gjerne ta med denne kompensasjonen for økt arbeidsgiveravgift når de skal lage oversikten. Ifølge kommunalministeren er dette en ren kompensasjon for økte utgifter, og det blir ytterst tvilsomt å ta dette med. Men sjøl om man gjør det, blir det små tall, en meget beskjeden påplussing, og det retter ikke opp statistikken. Tallenes tale er entydig, og de er dystre for den nordlige landsdelen. Dette er en del av sentraliseringspolitikken. Jeg hørte representanten fra Høyre, Oddvard Nilsen, i dag snakke om veger i Distrikts-Norge, snakke om næringsliv osv., hvoretter Arbeiderpartiets hovedtalsmann, Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, kommer opp – og når han snakker om veg, snakker han bare om veger i Oslo, det ene prosjektet etter det andre. Da kom jeg til å tenke på at i finansdebatten vi hadde, sa han jo nesten at vi hadde løst så mange vegproblemer i Nord-Norge. Og da begynte jeg å tenke på dette med vinterstengte veger, jeg begynte å tenke på dette med vogntog som ligger veltet langs E6-en fordi det ikke er bæreevne på den vegen, de kommer i nærheten av kanten, og vegen bryter sammen. Jeg begynte å tenke på alt det, og så spurte jeg meg: Hvorfor snakker ikke Arbeiderpartiet litt om det også, ikke bare om veger i hovedstaden? Det andre som undrer meg, er at det stadig vekk snakkes om en ny motorveg til Asker. Da har jeg lyst til å minne om at et dobbelt jernbanespor har en transportkapasitet på over 30 000 mennesker i timen i hver retning. En firefelts veg kommer ikke i nærheten av en slik transportkapasitet, den tar mye større areal, og det er en mye dårligere miljøinvestering. Det bør Arbeiderpartiet nå tenke gjennom på nytt, syns jeg. Det er ett vegprosjekt som jeg vil gi en spesiell omtale, Europaveg 6 gjennom Melhus. Samferdselskomiteen har tidligere bedt om endring av trasévalg for å spare inngrepene i forhold til det vernede vassdraget Gaula. Dessverre har denne gjennomgangen utelukket det alternativet som går gjennom Vassfjellet. Man har bare sett på alternativer som har gjort meget store inngrep i jordbruksareal, næringsvirksomhet og boligområder, og som faktisk heller ikke godt nok sparer Gaula. Nå har kommunestyret i Melhus bedt om at Vassfjellet-alternativet også blir sett på. Mi utfordring går til alle de øvrige partiene og til ministeren: La oss ikke måtte velge mellom flere dårlige alternativer når det finnes ett som er tilnærmet ukontroversielt. Så skal jeg ta av – luftvegen. Departementet gjorde en elendig jobb da de la ut det regionale rutenettet på anbud. De var så opptatt av å finne konkurrenter til Widerøe’s at de ikke tok hensyn til brukerne. Det har et flertall i komiteen gitt en hard kritikk av. Departementet har åpnet for en lavere standard ved å invitere til bruk av mindre fly uten trykkabin. – Jeg trodde den tiden var over. Departementet har delt opp i små ruteområder, slik at internkommunikasjonen er smuldret opp. Internkommunikasjonen i Finnmark blir vanskelig, tidkrevende og dyr, likeså på Helgeland. For å bruke et eksempel: I industrisamfunnet Rana jobber en del folk i oljebransjen, med base i Brønnøysund. I dag har vi tre avganger hver veg på hverdager. Når det nye anbudet trer i kraft, blir det null avganger. Da må man reise til Bodø eller Trondheim før man kan reise til Brønnøysund, og motsatt hvis man skal til sykehuset i Rana fra Brønnøysund. – Med andre ord en dårlig internkommunikasjon. Når representanten Sahl forteller at han har fått så gode signaler utenfra, folk er så fornøyd, har han fått signaler fra en annen virkelighet enn den jeg kjenner. At Værøy har fått et dårligere tilbud enn før på sin helikopterrute når staten faktisk må betale mer, er heller ikke godt håndverk. Godt håndverk syns jeg heller ikke at departementet har gjort i hurtigrutesaka. I juni, under behandlinga av revidert nasjonalbudsjett, avviste man å forhandle fram ei avtale. Den skulle komme neste år under transportplanen. Bare vi i SV sa at det hadde vi ikke tid til å vente på, for dersom selskapene skal kontrahere nye båter, må de ha en avtale de kan forholde seg til når det gjelder kjøp av tjenester. Departementet ombestemte seg, og det er forhandlet fram en femårig avtale. Det gir ingen langsiktighet, verken for kystsamfunnene eller selskapene. Det ville ha gitt ei framtid å forhandle fram en avtale med 20-års perspektiv, slik som selskapene inviterer til i vekstmodellen. Det ville ha gitt ei framtid. Til slutt vil jeg si noe positivt – før tida går ut: Man har gitt et lite løft når det gjelder investeringer i fiskerihavner samt investering og vedlikehold av fyr, lykter og merker. På dette området kan man få gjort en god del for beskjedne midler. Da må jeg avslutte med å ta opp de forslagene som ligger i innstillingen.