Trine Skei Grande (Venstre), 2002-05-21:
Det er opposisjonspartienes privilegium alltid å kunne overby ansvarlige partier med bevilgninger til gode formål. Jo lenger vekk fra makten, jo enklere er sjølsagt denne øvelsen. Og vi forstår at det er fristende. Det er en relativt ny situasjon i Norge at den kritiske holdninga til en slik overbudspolitikk ikke lenger syns å være like sterk. Populistiske partier har medvind. Det er sant å si ingen prestasjon å snu kappa etter vinden og gi folk det de vil ha, uten å synliggjøre baksida av medaljen. Det som er nytt og oppsiktsvekkende i denne saken, er at vi har fått et nytt fenomen, nemlig flertallspopulisme. Her samler et flertall i Odelstinget seg om et vedtak med betydelige budsjettmessige konsekvenser, uten å gjøre det i forbindelse med budsjettbehandling, uten å ha en felles inndekning av de utgiftsøkningene det medfører, ja endatil uten utredning. Den som best har beskrevet dette, er Arbeiderpartiets leder, Thorbjørn Jagland, i et avisinnlegg i Dagsavisen den 3. mai, der han bl.a. skriver: «Det er ingen bragd å skape flertall for nærmest hvilken som helst utgiftsøkning. Men en sak som medfører kostnader er ikke gjennomført før den er passet inn i et helhetlig statsbudsjett. De partier som gjennom en drøss med enkeltvedtak setter opp store deler av statsbudsjettets utgiftsside, må være villig til å inngå et forlik om hele budsjettet.» Jagland tar riktignok et forbehold om de sakene som har vært kjent til nå, bl.a. den som behandles i dag. Det måtte han vel gjøre for ikke å tale sitt eget parti direkte imot. Men ingen kan være i tvil om at hans kritikk rammer nettopp en sak som denne. Ingen er vel heller i tvil om at Arbeiderpartiet, hvis det hadde vært i posisjon, ville ha ment at en behandling ikke kunne gjøres slik. For Venstre handler dette om to ting: for det første en ryddig og ansvarlig politisk behandling av budsjettsaker ut fra et overordnet mål om å holde orden i norsk økonomi, for det andre om å ta vare på viktige ting samtidig, både kultur, idrett og forskning. Vi er for alle de tiltakene som økt bruk av tippemidler til idrett og kultur vil bidra til. Vi er også for en opptrapping av forskningsinnsatsen, ikke minst grunnforskninga. Disse tiltakene må vi vurdere i forhold til hverandre og i forhold til andre gode formål. Det er det vi har en helhetlig budsjettbehandling til. Det er det politikk handler om: å prioritere mellom ulike gode formål innenfor en ansvarlig ramme. Den form for populisme som forsøker å oppheve dette dilemmaet, har ikke Venstre noe sans for, og det er sterkt beklagelig at Arbeiderpartiet har begitt seg inn på den kursen. Jeg er enig med Thorbjørn Jagland som i artikkelen med tittelen «Frp kan få fullstendig taket på Ap», sier: «De riktige prioriteringer kan bare gjøres når alle forhold er på bordet. For SV og Frp er dette ikke noe dilemma. De kan bare hente de pengene de mangler ved å gå til oljefondet.» I det bildet hører sjølsagt, som det også framgår av innstillinga, og som flere har sagt her i debatten, behovet for en forsvarlig og grundig saksbehandling i en sak med så store konsekvenser. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet er på kollisjonskurs med seg sjøl og sin egen leder. Det skal bli spennende å se om dagens flertallskonstellasjon finner sammen i nye saker, og ikke minst under høstens budsjettbehandling for 2003. Det vil i sannhet bli en ny vending i norsk politikk for Arbeiderpartiets politiske taktikk. I starten sa jeg at jo lenger vekk fra makten, jo enklere er denne øvelsen. Arbeiderpartiet har sånn sett beveget seg langt og fort bort fra den makten. Venstre ønsker også en større innsats i forhold til frivillighet. Det har vi vist i en rekke budsjetter. I all beskjedenhet, som litt gudmor til Frifond – jeg syns kanskje Senterpartiet tok litt hardt i når det var deres kulturminister som led nederlag i denne salen på Frifond – vil jeg si at tanken bak Frifond har hele tiden vært å ikke utvikle et stort byråkrati. Og jeg er oppriktig engstelig for at Frifond kommer til å utvikle seg til å bli mer byråkratisk hvis man bare plusser på ordninga uten å se på organiseringa. Det er ikke slik at det frivillige Norge bare hyller dette. Jeg vil sitere fra et brev til alle partiene på Stortinget, sendt 15. april, der det står: «Stortinget bør ta seg tid til å vurdere spørsmålet som ledd i arbeidet med den varslede stortingsmeldingen om spillovgivningen i Norge, og i forhold til arbeidet med den kommende kulturmeldingen.» – Det er faktisk underskrevet av Norsk musikkråd og Landsrådet for Norges Barne- og Ungdomsorganisasjoner. Man finner ikke noen tyngre organisasjoner i landet på frivillighet. Og når de er skeptiske, burde også de partiene som er opptatt av frivillighet, være skeptiske.