trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-14:
Det er godt å høre at statsråden i sitt innlegg er så tydelig på synet på voldtekt som et alvorlig samfunnsproblem. Da vil jeg gjerne høre hvordan statsråden ser på det forebyggende arbeidet. Hva er den viktigste strategien for forebygging av voldtekt i dag? Ser statsråden behovet for en økt innsats når det gjelder forebygging av voldtekt?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Jeg har heller ikke den store forståelsen for hvorfor man skulle operere med ikke-forpliktende handlingsplaner, derfor er jeg heller ikke kjent med at vi gjør det. Handlingsplaner er per definisjon forpliktende. Det er nettopp derfor man lager dem, det er nettopp derfor man forankrer dem, det er nettopp derfor man har den behandlingen i regjering som man nettopp har, når man får på plass nye handlingsplaner. Derfor er det også betydelig politisk oppmerksomhet rundt disse prosessene når de enkelte tiltakene skal falle på plass. Så jeg er enig i at vi ikke trenger uforpliktende handlingsplaner. Derfor har jeg tenkt å få på plass en forpliktende handlingsplan – slik jeg forventer at alle handlingsplaner skal være når regjeringen legger dem til grunn for sitt arbeid – også på dette området, i kampen mot voldtekt.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Jeg mener det er viktig å prioritere å oppklare og bekjempe voldtekt, derfor er det også et tydelig signal om at det prioriteres høyt fra regjeringen. Så har jeg litt vanskelig for å forstå hvordan man her problematiserer det som jeg mener er den riktige fremgangsmåten. Nå må vi først samle den kunnskapen vi har, identifisere de tiltakene som gir best effekt, gjennom en ny handlingsplan, realisere dem og få på plass god politikk som kan bringe oss videre etter 2014, da forrige handlingsplan gikk ut. Da handler det om konkrete tiltak som skal være målrettede, som skal være forankret, og som dermed også skal følges opp på en forpliktende måte.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Jeg har ingen problemer med å erkjenne den problemstillingen som representanten tar opp. Jeg mener at det også er noe som må vurderes i forbindelse med en ny forpliktende handlingsplan, den grensedragningen mellom barn, og den oppfølgingen de skal få, og personer som er 15–16 år og oppover. Den grensedragningen er viktig. Det som er avgjørende, er at vi får på plass gode tilbud som ivaretar de fornærmede. Det er høyt prioritert. Og jeg er enig med representanten i at når man nå gir et tydelig signal fra Stortinget, og det er et tydelig signal fra regjeringen, må det vel være noe av det best begrunnede handlingsplanarbeidet som vi noen gang har igangsatt – når både storting og regjering signaliserer det.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Jeg skal være så ærlig å si at da jeg ble mer klar over Riksadvokatens funn, som jeg mener er ganske alvorlige, og som peker i retning av at vi må gjøre mer, var det min vurdering at vi måtte få på plass en ny handlingsplan mot voldtekt. Det er bare å ta inn over seg at vi har utfordringer på dette området som ikke ivaretas godt nok. Også etter å ha konsultert folk på feltet, som jobber med dette i det daglige, og særlig frivillige, blir jeg ganske overbevist om behovet for å få på plass nye tiltak, ikke minst også basert på den nye kunnskapen som vi har fått på dette området siden 2014, som ikke er ubetydelig, og som jeg tror borger for at vi kan få på plass effektive tiltak som vil kunne styrke kampen mot voldtekt.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
I likhet med representanten er det også mitt syn – og heldigvis synet til et stort flertall i denne sal – at nærpolitireformen er et effektivt grep for å styrke politidistriktene i all etterforskning generelt, men spesielt med hensyn til å kunne avsløre og etterforske og at man har et godt påtalegrunnlag for voldtektssaker. For det er ikke godt nok. Her handler det om å få på plass Etterforskningsløftet, som vil sette politiet enda bedre i stand til å håndtere også denne typen saker. Så tror jeg at de resultatene vil vise seg etter hvert som vi kommer ut i neste år, altså at vi får bedre oppfølging av saker, som blir videreført i retten. Men jeg deler synet til representanten om at det er viktig at man skal anmelde voldtekt.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Jeg mener at i kampen mot voldtekt – som alvorlig kriminalitet – må vi følge alle sporene. Det handler om å få opp anmeldelsesgraden, og det handler om å straffeforfølge, at vi også får dom og straff for dem som begår denne typen handlinger, og at det straffes tydelig fra samfunnet. Men forebygging – her som i alle andre sammenhenger ved bekjempelse av kriminalitet – er også viktig. Det handler om holdninger, og der mener jeg vi alle har et ansvar i den generelle debatten og for hvordan man omtaler og hvilke holdninger man har til det andre kjønn. Der tror jeg vi også har utfordringer i innvandrermiljøet som vi må tydeliggjøre, og som jeg mener vi skal kunne være tydelige på. Men jeg mener også at dette må adresseres i forbindelse med handlingsplanen, altså den forebyggende siden.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Jeg deler representantens syn på at ROSA gjør en god og viktig jobb, og at det er en viktig aktør som i aller høyeste grad ivaretar et viktig formål. Jeg vil i utgangspunktet ikke avvise tanken som representanten tar opp, men jeg tenker at det som er viktig nå, er at man får på plass gode og effektive tiltak, og at man ikke stadig legger på enda mer uten at man har et kunnskapsbasert, godt fundert grunnlag for de tiltakene man faktisk gjennomfører. Jeg skjønner og har stor forståelse for alle intensjoner som er av de beste, men jeg er også veldig opptatt av at de tiltakene og endringene man faktisk gjør, er kunnskapsbasert, at vi vet de fungerer, og at de er de mest effektive tiltakene vi kan sette i verk.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Representanten Ropstad har selvfølgelig helt rett. Det er en statsråds oppgave å følge opp Stortingets vedtak. Så kan man selvfølgelig diskutere hva som er de mest effektive tiltakene. Jeg tror vi alle er enige om målet. Så er det veien frem dit – hva er det mest effektive vi kan gjøre, hvordan kan vi bruke ressursene best for å nå det målet? Jeg skal selvfølgelig love at vi så raskt som mulig vil gjennomføre og implementere tiltakene som Stortinget vedtar i dag. Vi kan kanskje være uenige om i hvilken rekkefølge vi setter i verk tiltak, vi kan kanskje være uenige om hvor raskt man går frem, hva man prioriterer først, men i det hele og fulle søker vi alle det samme målet, og da mener jeg det er naturlig å følge den oppskriften Stortinget angir. Vi må jobbe ut fra den, og da er det ingen grunn til noe annet enn å implementere den så raskt som mulig.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Jeg mener at det åpenbart viktigste tiltaket vi kan sette i verk for å skjerme denne gruppen, er å begrense at enslige mindreårige asylsøkere uten beskyttelsesbehov tar seg til Norge. Det er en lang, farefull ferd – en lang, farefull reise disse barna gjør gjennom Europa og i Norge. Det er ikke bare i Norge de risikerer å bli utsatt for forferdelige overgrep, men også på veien hit. Derfor mener jeg at et av de viktigste tiltakene vi som samfunn kan ha, er ordninger som ikke gir incentiv for personer, altså mindreårige som ikke har et beskyttelsesbehov, til å ta seg til Norge. Det er nettopp gjennom den farefulle ferden man utsettes for den største risikoen.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Jeg ser ikke at det er noe motsetningsforhold mellom det som representanten viser til, den reaktive reaksjonen i en hendelse, at politiet griper inn, og den konkrete, kortsiktige oppfølgingen, og det andre sporet, som handler om strategisk, langsiktig arbeid. Begge sporene må følges opp, og det er politiets oppgave. Jeg mener at det ikke er noe motsetningsforhold mellom etterforskningsløftet og det som ligger i politireformen – økte ressurser og økte mannskaper, noe som er veldig viktig særlig for hovedstaden, som bare i år får over 100 nye årsverk utover dem som blir erstattet og går ut i pensjon. Begge sakene er viktige og må følges opp.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Absolutt! Det er ingen tvil om at man også må ha rom for den langsiktige jobbingen. Det er helt avgjørende. Skal man kunne ta bakmennene, som representanten viser til, må det jobbes langsiktig, det må jobbes strategisk, og man må akseptere at man setter av noen ressurser – over tid – som jobber med sånne saker. Som jeg sier, ser jeg ikke motsetningsforholdet. Men jeg har selvfølgelig en forventning om at man gjennom den styrkingen, den betydelige historiske oppbyggingen av norsk politi som vi ser nå, også legger til rette for at politiet kan jobbe på den måten. Jeg vil være litt tilbakeholden med å detaljstyre politiet i hvordan de skal håndtere disse tingene. Det er naturlig at politiet får et sånt oppdrag, og at man ivaretar det, men jeg vil advare mot for stor detaljstyring av politiet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Jeg er helt enig med representanten i at det ikke nødvendigvis er sånn at politikontaktene vil være den store løsningen for Oslo. Men Norge er et sammensatt land med store og små kommuner, og jeg tror nok politikontaktene vil være viktig i – la oss si – Lenvik kommune. Når vi snakker om hovedstaden, er det helt særegne utfordringer der som ikke er til stede på samme måte andre steder i dette landet. Da handler det om at man – gitt den særstillingen man står i i hovedstaden og gitt de spesielle utfordringene man har – må kunne anvende andre løsninger enn de som kanskje fungerer i Bodø, i Tromsø eller i Lenvik, for den saks skyld. Så jeg er fullstendig åpen for det. Jeg mener at det er en naturlig forventning som man – gjennom de ordinære styringsprosessene – har med tanke på politiet. Men det at Stortinget skal gå inn og vedta en A4-løsning for hvordan dette skal håndteres, vil jeg advare mot.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Det er litt underlig å lytte til representanten Tajik som jeg nå oppfatter kritiserer meg for for mye detaljstyring. For sist var det at man ikke styrte politiet nok, så det er litt vanskelig for meg å følge med på hva jeg blir beskyldt for av representanten Hadia Tajik. For noen uker siden var det at jeg styrte for mye – eller var det motsatt? Uansett er det sånn at de viktige problemstillingene som reises i dette representantforslaget, vil håndteres gjennom politireformen ved pågående prosesser. Så oppfatter jeg at det å pålegge politiet ytterligere tiltak – ytterligere styring – nødvendigvis ikke er den beste måten å håndtere det på.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-14:
Det bør kanskje ikke være nødvendig å minne representanten Tajik om at vi faktisk gjennom disse årene denne regjeringen har styrt, har lagt til rette for et historisk løft for politiet. Ja, vi gjennomfører en politireform som er krevende, og som selvfølgelig oppfattes som krevende der ute. Det har jeg stor forståelse for. Det betyr også at man i noen sammenhenger driver med detaljstyring. Det er riktig at det kan være krevende, men så underslår representanten det faktum at vi i denne stortingsperioden har økt handlingsrommet til politiet med 2,6 mrd. kr. Man underslår også det faktum at vi gjennom dette året og i denne perioden har fått et historisk løft i antall årsverk i politiet. Så denne beskrivelsen står ikke til troende. Men vi følger utviklingen i politiet tett, og vi vil også sørge for at politiet i det videre har gode rammevilkår for å kunne levere på sitt viktige oppdrag til samfunnet.
Lise Solveig Wiik (Arbeiderpartiet), 2017-06-14:
Vi har i dag en sentral enhet som koordinerer og hjelper voksne som er utsatt for menneskehandel – ROSA. Jeg tror vi alle kan være enige om at de gjør en utmerket jobb. Det fungerer veldig bra, og vi er vel alle glade for at de eksisterer. Derfor er det litt vanskelig for meg å forstå at statsråden og regjeringen ikke ønsker et lignende tilbud for de barna som utsettes for menneskehandel. Statsråden snakket både i går og i dag varmt om ofre for kriminalitet, og disse barna er i høyeste grad utsatt for alvorlig kriminalitet. Hvorfor vil ikke regjeringen gi barn som utsettes for menneskehandel, et like godt tilbud som voksne?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-06-14:
Ja.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-06-14:
Når statsråden sier han er trygg på at vi vil styrke arbeidet mot organisert kriminalitet gjennom politireformen fordi vi får større enheter, osv., må jeg si: Det som er mitt poeng er forskjellen på reaktiv jobbing – etterforsking av hendelser, at man styrker etterforskningskapasiteten, at man får flere folk til å rykke ut på hendelser – og en langsiktig strategisk jobbing for å rulle opp organiserte kriminelle som ikke selv begår kriminaliteten. I gjengprosjektet, f.eks., måtte en ha 40 stykker som jobbet i fem år før man fikk tak i en av gjengene, nemlig B-gjengen, og fikk satt dem ut av spill i en god periode. Ser ikke statsråden forskjellen på den reaktive jobbingen, som man nå bygger opp etterforskningskapasitet for, og det vi etterlyser, å prioritere den langsiktige jobbingen med noen miljøer som står bak mye kriminalitet?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-06-14:
Jeg takker statsråden for svaret. For å ta et eksempel: I et av disse gjengmiljøene som har satt seg veldig fast nå, i et av disse områdene, gjør politiet mye nå om dagen. De rykker ut på hendelser, etterforsker dem og er mer på hugget når det gjelder å ta hendelser. Problemet er å ta bakmennene, ta hovedpersonene – som de vet hvem er. Men det er et langt steg fra å vite hvem de er, og hva de driver med, til å pådømme det. Da har jeg spurt: Hva trengs for å få til det, og de sier: Vi trenger 30 mann som jobber med det i noen år, for å rulle opp dette, for dette er profesjonelle kriminelle som ikke gjør ting selv. Det er det jeg spør statsråden om: Hvordan skal vi løse det? Gjengprosjektet var ett forsøk på det, som forrige justiskomité sto bak. Er statsråden enig i at sånne tiltak også må finne en plass innenfor den nye reformen?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-06-14:
Takk for det svaret også, som nærmer seg en konkretisering av hvordan vi skal ta gjengene. Det er ganske stor forskjell på å forebygge ved å opprette politikontakter i kommunene, som er ungdomsforebygging, og å forebygge når det gjelder kriminelle gjenger. Oslo-politiet, ved en stor enhet som heter Spesielle operasjoner, brukte ti måneder for å avverge at de NOKAS-ranerne som var på frifot, begitt et nytt, stort kriminelt anslag – og ble tatt for det. Det var ti måneders arbeid. Det er den typen innsats vi er bekymret for at ikke vil bli ivaretatt hvis man skal jobbe mer og mer reaktivt. Så jeg vil spørre statsråden, når han sier at vi ikke skal sette i gang parallelle prosesser, og når statsråden så sterkt er enig i kampen mot organisert kriminalitet: Hvorfor er det feil at Stortinget gir signal om at det skal ivaretas like godt eller bedre framover med politireformen? Det er jo det statsråden ønsker.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2017-06-14:
Det er greitt at statsråden ikkje vil detaljstyra. Det er òg greitt at dette skal vera ein del av politireforma, og at distrikta skal jobba systematisk med dette over tid, men korleis ser eigentleg statsråden for seg at ein skal gjera det når konsulentrapporten, som dei sjølve bestilte og fekk, har dokumentert at handlingsrommet i politidistrikta er redusert med godt over 400 mill. kr?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2017-06-14:
Det er ikkje sikkert at eg kan oppklara forvirringa i statsråden sitt hovud, men eg kan godt gjenta spørsmålet mitt. Når ein forventar at dette er noko politidistrikta skal løysa innanfor rammene av sin økonomi og innanfor rammene av politireforma, er spørsmålet ganske enkelt: Korleis skal ein få til det, når dei under Framstegspartiet si leiing har fått eit vesentleg redusert handlingsrom, nesten ein halv milliard kroner mindre enn det dei hadde før? Det er dokumentert av ein konsulentrapport som dei sjølve har bestilt – altså av uavhengige fagfolk, det er ikkje noko Arbeidarpartiet seier. Men uavhengige fagfolk, som Framstegspartiet sjølv har bedt om at ser på økonomien til politidistrikta, seier at handlingsrommet har vorte vesentleg redusert. Så når han ikkje har tenkt å ta noko initiativ og ikkje har tenkt å vera nokon pådrivar eller har tenkt å sikra økonomien deira, korleis skal ein då løysa desse oppgåvene knytte til organisert kriminalitet når ein ikkje sikrar dei det økonomiske handlingsrommet for faktisk å kunna få det til?
Anders B. Werp (Høyre), 2017-06-14:
Jeg vil takke Arbeiderpartiet for at man løfter denne debatten, og det er også grunn til å takke representanten Bøhler spesielt for et vedvarende og parallelt engasjement til mitt eget på dette feltet. Så ser og hører vi en debatt i salen om innretningen på dette arbeidet videre. Det er ingen tvil om – i forlengelsen av det statsråden sier – at dette er noe både justisministeren og regjeringen er veldig opptatt av. Så kobles dette til virksomhetsanalysen i replikkordskiftet, med en påstand om at den viser at regjeringen svekker mulighetene for politiet til å arbeide mot organisert kriminalitet og gjengkriminalitet. Det er feil, helt feil. Denne regjeringen har ikke bare styrket politiet med ressurser og mannskaper, denne regjeringen har også styrket politiet på det området som politiet etterlyste mest da vi kom inn i regjeringskontorene. Og hva var det? Jo, det var mannskaper. Det var polititjenestemenn og -kvinner, som politiet selv sa var det viktigste for å kunne løse sitt samfunnsoppdrag. Det virksomhetsanalysen sier, er at den prioriteringen regjeringen har foretatt, som er i tråd med politiets prioritering, om å styrke mannskapsstyrken, medfører at ressurser må tas fra et sted. Og regjeringen har vært helt åpen på – i alle fire årene – at konsekvensen er at budsjettene for de frie midlene i politidistriktene blir noe redusert. Men vi har styrket politiet på det som politiet var mest opptatt av: flere menn og kvinner i uniform på gatene, i påtaleseksjonene, i det forebyggende arbeidet og i etterforskningen. Det styrker politiets mulighet og evne til å bekjempe organisert kriminalitet. Det er ikke, slik det framkom i replikkordskiftet, å svekke handlingsrommet. Tvert imot, denne regjeringen har styrket både handlingsrom og kapasitet til å bekjempe organisert kriminalitet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-24:
På vegne av stortingsrepresentantene Lars Haltbrekken, Une Bastholm, Bjørnar Moxnes og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om midlertidig stans i uttransport av asylsøkere til Afghanistan fram til et uavhengig ekspertutvalg har gjennomført en åpen vurdering av regelverk og praksis i disse sakene m.m.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2017-10-19:
På vegne av representantene Olaug V. Bollestad, Steinar Reiten og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om endring av botidskravet for rett til kontantstøtte.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-10-19:
På vegne av representantene Jette F. Christensen, Torstein Tvedt Solberg, Nina Sandberg og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om beredskapsteam for økt innsats mot mobbing.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-10-19:
Eg vil på vegner av representantane Jan Bøhler, Maria-Karine Aasen-Svensrud, Hadia Tajik og meg sjølv setje fram eit representantforslag om endring i ekteskapsloven(forby barneekteskap i Noreg) (forby barneekteskap i Noreg)
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2017-10-19:
På vegne av meg selv vil jeg framsette et representantforslag om avvikling av pelsdyrnæringen.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2017-06-20:
På vegne av representantene Kjell Ingolf Ropstad, Olaug Bollestad, Geir Toskedal, Anders Tyvand og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om tryggere og sikrere veitrafikk ved bruk av alkolås.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
På vegne av stortingsrepresentantene Hadia Tajik, Lene Vågslid, Jorodd Asphjell og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om å styrke vanlige folks rettssikkerhet og motvirke økte forskjeller.
Pål Farstad (Venstre), 2017-06-20:
På vegne av representanten Iselin Nybø og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om å heve status for håndverksarbeid innen maling og muring.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Saksordførar Keshvari er på veg i trafikken, har eg fått beskjed om, så eg skal seia nokre ord på vegner av han. Me er glade for at alle dei fire samarbeidspartia er einige om ein gjennomgang av prinsipp og retningslinjer for samarbeid mellom staten og private aktørar, med siktemål å redusera offentleg aktivitet i velfungerande private, kommersielle marknader. Gjennomgangen bør vera klar allereie til neste år. Representantforslaget frå Venstre som me no tek stilling til, dannar grunnlaget for dette vedtaket og er med på å illustrera ei viktig og underkommunisert problemstilling. Ei av årsakene til den veksten me ser i offentleg sektor, er at staten i stort omfang tek på seg oppgåver der det eksisterer ein velfungerande marknad og sterke, etablerte fagmiljø utanfor staten. Statleggjering av oppgåveløysing skjer gjennom nye program og prosjekt og delvis «insourcing» av oppgåver der marknaden tidlegare har løyst oppgåva. Kvar for seg kan desse oppgåvene verka tilforlatelege, men summen utgjer etter komitéfleirtalet sitt syn eit aukande problem. Eg er glad for at me har ei regjering, støtta av Kristeleg Folkeparti og Venstre, som i denne perioden i stor grad har fokusert på forenkling, effektivisering og avbyråkratisering. Arbeidet med å forenkla byråkratiet for privat næringsliv vil fortsetja. Vedtaket i dag vil vera eit viktig bidrag i den samanhengen. Privat næringsliv skal i størst mogleg grad fokusera på produktivitet og i minst mogleg grad på myndigheitsrapportering. Det er viktig at dei tenestene ein yter til innbyggjarane, held ein høg kvalitet, same kven det er som driftar tenestene. Konkurranse i marknaden er betre eigna til å fremja kvalitet, innovasjon og effektiv drift enn offentlege monopol. Slike monopol bør kunna etablerast med grunngjeving i spesielle samfunnsmessige forhold. For å unngå uønskte monopolliknande bransjar er det difor nødvendig å ha like rammevilkår for offentlege og private aktørar. I inneverande stortingsperiode er det innført nøytral meirverdiavgift i staten, det er utgjeve ein rettleiar for auka brukarval i kommunal sektor og etablert ein nasjonal strategi for bruk av skytenester, og det offentlege anskaffingsregelverket er betydeleg forenkla. Fleirtalet i komiteen vil pressa på for nye reformer i same retning. Dessverre er det no fleire stader der den utviklinga vert motarbeidd lokalt gjennom andre fleirtal i lokale kommunestyre og bystyre. For eksempel i byen me er i no, hovudstaden i landet, har fleirtalet vedteke å gå i motsett retning ved å la dei som driv private sjukeheimar, mista kontraktar. Det same gjeld innanfor barnehagesektoren. Den haldninga som ligg bak her – både haldning og retorikk – er negativ for utviklinga i landet. Vidare vil ein i innstillinga frå komiteen sjå at her deler komiteen seg gjennom den tradisjonelle høgre–venstre-aksen, der fleirtalet – regjeringspartia og Kristeleg Folkeparti og Venstre – står saman. Dei andre vil nok gjera greie for sitt syn.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Offentlig sektor er grunnpilaren i den norske modellen. Offentlig sektor og den grunnpilaren som den er, gjør at Norge er kåret til et av verdens beste land å bo i. Vi i Arbeiderpartiet mener at offentlige oppgaver som finansieres gjennom skatter og avgifter eller brukerbetaling, som hovedregel bør drives i regi av det offentlige. Dette sikrer demokratisk styring og utvikling av viktige samfunnsområder. Vi mener at det finnes lite belegg for representantenes påstand om at staten – det offentlige – i fravær av konkurranse ikke evner å drive innovasjon innenfor sine virksomhetsområder. Tvert imot er staten i kraft av sin størrelse, kunnskapsbase og innkjøpsmakt en tilrettelegger for innovasjon i både nye og eksisterende næringer og en aktiv fornyer av felleskapets tjenester. Mange større offentlige anskaffelser er knyttet til utvikling og drift av IT-systemer. Dersom det offentlige også i framtiden skal ha reell kontroll over egne systemer, er det avgjørende at man ikke knytter seg ensidig til større leverandører, og at man foretar en vurdering av hvilke systemer som bør driftes i egen regi. Vi viser i merknadene også til at på enkelte områder konkurrerer staten med det private næringslivet om å tiltrekke seg kompetent arbeidskraft, særlig innenfor IT-området. Da er det avgjørende at arbeidsbetingelsene i statlig sektor er tilstrekkelig gode til at staten kan beholde en stabil bemanning. Vi mener også at det tilligger politiske myndigheter å bestemme hvilke samfunnsområder som skal være underlagt offentlig styring og myndighet. Den praktiske gjennomføringen av forslaget vil føre til en betydelig merutgift til konsulenter, i tillegg til et betydelig tap av driftseffektivitet i forbindelse med bestilling av oppdrag og påfølgende vurderinger. Vi mener at forslaget bærer preg av å ønske å privatisere offentlig sektor ut fra en ideologisk overbevisning. Vi viser i merknadene også til at statens engasjement i næringsdrift historisk har vært begrunnet i flere forskjellige hensyn. Næringspolitikk, sektorpolitikk, regionalpolitikk og sysselsettingspolitikk har vært viktige faktorer. I tillegg har fordelingshensyn ofte vært avgjørende. Dette er hensyn som i forskjellig grad og på forskjellige områder vil gjøre seg gjeldende framover. Jeg tror at dette er siste gangen jeg står på denne talerstolen. Jeg har fått lov til å være i dette fantastiske huset i tolv år. Jeg har lyst til å si tusen takk til dem som har gjort livet lettere. Det er alle de som passer på, de som gjør at planter blir grønne av seg selv, de som bare fikser EDB-en, de som vasker gulvene, de som ordner flybilletter, de som tilbyr fantastisk mat, og jeg kan til og med kjøpe strømpebukser her. Jeg vil takke gode kolleger og komitésekretærer, som gjør livet lettere – og referenter, som skriver bedre enn jeg klarer å si det selv. Tusen, tusen takk for tolv år her på Stortinget!
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Vi har tidligere i uken som har vært, hørt og sett mange eksempler på at Høyre stiller seg bak den norske modellen når Norge blir kåret til verdens beste land å bo i, mens de når de kommer til Stortinget, vil ha en annen retning med mer markedsstyring på bekostning av folkevalgt makt. En aktiv stat og en stor offentlig sektor er grunnpilaren i den norske modellen, som jeg sa i mitt innlegg. Da kan jeg jo spørre statsråden om hvordan han tror at norsk leverandørindustri, Stavanger som oljeby, norsk oppdrettsnæring osv. hadde sett ut hvis ikke det offentlige hadde blandet seg inn, stilt krav og stilt opp med kapital og penger til utvikling i viktige faser.
Frode Helgerud (Høyre), 2017-06-20:
Er det noen som tviler på at restauranttilbudet i vårt land ville vært mindre spennende om alle spisesteder hadde vært eid av staten og drevet av statsansatte, eller som ikke ønsker å opprettholde et fritt valg av konkurrerende tannleger og fastleger? Uansett hvem som finansierer kjøp av produkter og tjenester, er det viktige argumenter for at det offentliges aktivitet i velfungerende kommersielle markeder bør begrenses, ikke minst i samfunn med en stor og voksende offentlig sektor, som i Skandinavia. La meg nevne noen poenger: Kvalitet: Tjenester blir bedre når leverandørene daglig må møte kundene i et marked og de vet at mangel på kvalitet vil medføre tap av arbeidsplasser og redusert fortjeneste. Innovasjon: Det er liten grunn for gründere og sosiale entreprenører til å bruke tid og penger på nyskaping dersom de vet at de stoppes av offentlige vedtak om ikke å bruke kommersielle leverandører uansett. Oslo under rød-grønt styre kan bli et eksempel på hvordan befolkningens skaperkraft ikke utnyttes fullt ut. Kontroll: Ingen er gode kontrollører av seg selv. Ved offentlige innkjøp er det knapt nok diskuterbart at det er lettere å kvitte seg med private leverandører enn med egne organisasjoner som ikke leverer godt nok. Økonomi: Alle monopoler vil før eller senere levere dyrere og dårligere enn i en konkurransesituasjon. Det vil svekke Norges konkurranseevne over tid og dermed muligheten til å videreutvikle vårt velferdstilbud. Det offentlige bør styrke konkurransen gjennom gode rammebetingelser, ikke svekke den ved selv å bli leverandør på områder der det ikke er nødvendig. At Virke mener Kommune-Norge kan spare 4 mrd. kr på å la private levere flere hjemmetjenester, og at en undersøkelse gjort av Agenda Kaupang tilsier at det offentlige har spart drøyt 2 mrd. kr i året på å benytte private barnehager, er interessante indikasjoner. I tillegg er det grunn til å løfte en advarende finger når det gjelder demokratiets utvikling i et samfunn hvor en stor majoritet er avhengig av månedlige utbetalinger fra staten. I dag er godt over halvparten av landets innbyggere helt eller delvis avhengig av månedlige utbetalinger fra offentlig sektor. Mindre aktivitet i fungerende markeder vil også gi det offentlige bedre tid til å drive egen kjernevirksomhet. La meg få understreke at dette er systemargumenter. Det er ingen grunn til å tro eller hevde at det i utgangspunktet er forskjell i kvalitet eller innsats, enten man jobber i privat eller i offentlig sektor. Har så ikke det offentlige noen rolle i å påvirke velfungerende kommersielle markeder? Jo, så absolutt – gjennom rammebetingelser, gjennom innkjøp og ikke minst som finansiør av særdeles viktige velferdstjenester. Dette er et spørsmål hvor de ikke-sosialistiske partiene tenker fundamentalt annerledes enn de sosialistiske. Derfor trenger vi heller ingen krystallkule for å vite at forslaget som i dag blir vedtatt av de fire ikke-sosialistiske partiene, vil bli lagt i reverseringsskuffen ved et regjeringsskifte. Det fortjener ikke Norge.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2017-06-20:
Mitt parti er antagelig velsignet med en prinsipielt sett avslappet holdning i dette spørsmålet, for vi har ikke en dogmatisk holdning om at mest mulig skal løses av staten og det offentlige apparatet. Ei heller har vi en dogmatisk tilnærming om at så mye som mulig skal løses av det private. Likevel går vi inn for forslaget, for vi ser at en debatt og en praktisk og ideologisk grenseoppgang mellom det som skal løses av staten, og det som skal løses av det private, er viktig. I balansen mellom systemtenkning, ideologi og det frie markedet mener vi at det må finnes en løsning mellom disse. For Kristelig Folkeparti er det imidlertid veldig viktig å understreke – og her har vi en klar prinsipiell holdning – at private ideelle tjenesteleverandører ikke må komme i skvis mellom de kommersielle og det offentlige. Vi deler statsrådens vurdering av at det kan være nyttig å avvente arbeidsgruppen som allerede er i gang med å se på dette, før vi nedsetter et tungt og ressurskrevende offentlig utvalg. Derfor er vi tilfreds med den omformuleringen som komiteens flertall har gjort av det opprinnelige forslaget fra Venstre, og vi støtter komiteens innstilling.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2017-06-20:
For Kristelig Folkeparti er dette en viktig sak, og vi vil stemme med flertallet for å få nye kriterier for opprettelse, videreføring og nedleggelse av asylmottak – kriterier som sikrer kvaliteten i tilbudet og bidrar til god integrering. I tillegg må det være god balanse mellom kommunale, ideelle og private aktører, og det krever at det settes i verk tiltak som styrker de ideelle og kommunale operatørenes andel av mottaksplassene. I kontakten med de ideelle aktørene er tilbakemeldingene entydige. For det første blir det stadig med krevende å overleve som humanitær aktør, og for det andre blir det stadig lagt større vekt på pris i anbudsregimet og mindre vekt på kvalitet. Denne utviklingen synes vi i Kristelig Folkeparti er urovekkende, og vi mener dette kan svekke både integreringen og samfunnsøkonomien. Vi vet at tiden i mottak er viktig for en god integreringsprosess. Kvaliteten i mottakene vil innvirke både på norskferdighetene og psykisk helse ved bosetting. Gode, verdige boforhold med aktivisering og tett samarbeid med lokalsamfunnet gir en god base for videre integrering. Det motvirker senere radikalisering og utenforskap, og det trodde jeg vi var ganske enige om. Det blir derfor helt feil med ensidig vektlegging av pris eller større vektlegging av pris ved opprettelse eller nedleggelse av asylmottak. Å nedlegge de gode mottakene som har investert mye over lang tid for å etablere tillit og samarbeid mellom beboere og lokalsamfunn, vil virke negativt på integreringen. Slik sett kan de billigste mottakene fort bli de dyreste. Å spare på mottaksdrift kan føre til at andre institusjoner i lokalsamfunnet senere blir sittende igjen med en desto større regning. Dessverre ser vi at de ideelle aktørene i stadig større grad skvises ut av en anbudspolitikk som kan synes uklok, på område etter område. Og for Kristelig Folkepartis del har vi registrert det både innen barnevern og rusomsorg. Vi må legge bedre til rette for å ta vare på det unike bidraget de ideelle gir. Der får en ofte mye for pengene. Derfor er dagens vedtak viktig. Det handler om de lange linjene i integreringspolitikken. Vil vi ha en kortsiktig innsparing, eller vil vi legge til rette for kvalitet og god integrering i asylmottakene, hvor det gjennom år har vært bygd opp en betydelig kompetanse og profesjonalitet? Jeg vil med det fremme de forslag Kristelig Folkeparti står inne i.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2017-06-20:
Faktum er at forholdene ved mottakene for enslige mindreårige asylsøkere er ganske alvorlige. Allerede i fjor høst ble det meldt om økende uro med selvmordsforsøk, selvskading og deprimerte barn. Mottaksledere slo alarm, frivillige organisasjoner som jobber på mottakene, slo alarm, ja til og med UDI advarte regjeringen, som har ansvaret for situasjonen, allerede i desember i fjor. Regjeringen har nå kommet med noen tiltak som nevnes i innstillingen, og det er jo vel og bra, men det er for lite, og det er for sent. Det minste regjeringen burde ha gjort, var å følge rådene fra sitt eget fagorgan UDI om å lovfeste hvilken omsorg barn ved mottakene har rett på, og begrense bruken av midlertidig opphold til de eldste barna. Men disse faglige rådene har regjeringen nektet å følge opp. Kristelig Folkeparti foreslo i Dokument 8:100 S for 2016–2017 en lovfesting av hvilken omsorg enslige mindreårige på mottak skal ha krav på. Jeg er glad for at forslaget fikk stortingsflertallets støtte, og de presiseringene forslagsstillerne bak dette representantforslaget foreslår i dag, kan Kristelig Folkeparti også stille seg bak. At slike regler kommer på plass, skulle bare mangle. Det er det minste vi kunne gjøre. Kristelig Folkeparti vil primært at barnevernet skal ha ansvar for alle barn i Norge, uansett hvor de kommer fra. Nasjonal institusjon for menneskerettigheter mener Norge bryter barnekonvensjonen ved å forskjellsbehandle enslige mindreårige over og under 15 år, slik dagens regelverk gjør. Det er ikke holdbart, og vi kan ikke akseptere en politikk som er i strid med barnekonvensjonen. Kristelig Folkeparti stiller seg bak forslaget om at alle barn skal ligge under barnevernets omsorgsområde. En viktig grunn til at svært mange barn lever i den usikkerheten, er at stortingsflertallet i fjor valgte å fjerne rimelighetsvilkåret. Jeg merker meg at regjeringspartiene bruker god plass på å forklare at dette ikke er i direkte strid med folkeretten, men vi har også merket oss at FNs høykommissær for flyktninger er uenig, vi har også merket oss at det har en rettslig forankring i flyktningkonvensjonen. Vi har også merket oss at høykommissæren viser til Den europeiske menneskerettsdomstolen som har fulgt opp høykommissærens retningslinjer på dette feltet. Vi merker oss også at Utlendingsnemnda, Advokatforeningen, Amnesty, NOAS og juridiske eksperter på feltet antar at det er en folkerettslig forpliktelse å vurdere rimeligheten dersom internfluktalternativet skal benyttes. Også i forarbeidene til utlendingsloven blir det forutsatt at Norge er folkerettslig forpliktet til å vurdere rimeligheten. Derfor var Kristelig Folkeparti imot å innføre en regel der man henviser mennesker til å bli internt fordrevne selv om det er urimelig. Derfor støtter Kristelig Folkeparti forslaget om å gjeninnføre et slikt rimelighetsvilkår.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2017-06-20:
I den opphetede situasjonen i 2015/2016 fremmet regjeringen Prop. 90 L, der det vises til at de som ikke lenger får beskyttelsesstatus fordi rimelighetskravet oppheves, vil få sine saker behandlet etter § 38, og at innholdet i denne bestemmelsen normalt vil favne de tilfeller hvor det tidligere ble vurdert urimelig å henvise til internflukt – det skulle altså kompenseres i § 38. Men så ser vi etterpå at rimelighetskravet faktisk har ført til at mange flere barn får midlertidig opphold, og de skal returneres straks de er 18 år. Hvordan henger det sammen? Feilinformerte regjeringen i sin proposisjon, eller er praktiseringen av regelverket blitt vesentlig mye strengere?
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2017-06-20:
Vann er et overflodsgode – jeg holdt på å si overvannsgode – i Norge. Vi kan tillate oss nærmest å sløse med vann. Men samtidig er vi kritisk avhengig av godt drikkevann og en leveringsdyktig vannbransje. Vannkrise og klimaendringer står begge på listen over de fem største risikofaktorene for verdens befolkning i en rapport fra World Economic Forum. Og FNs bærekraftsmål understreker viktigheten av vann og sanitær. Vi er derfor enig med forslagsstillerne fra Venstre i at det er en god idé å få fram et forslag om en norsk modell for et program for videre teknologiutvikling i denne bransjen, og da som et spleiselag mellom stat, kommune og leverandørindustri. Vi kjenner godt til problemet med vannforsyning og de utfordringene og kostnadene som ligger i det, fra Karmøy kommune, der jeg kommer fra, med drift, rensing og transport og å sørge for godt nok trykk og ikke minst reparere lekkasjer. Men mange av kommunene i Norge har overflatevann, slik at kravet til vannbehandling i Norge er viktig. Selv om vi har mye vann, er det mye regnvann, som krever behandling. Derfor i dag å kunne finne gode ideer i andre bransjer og finne nye løsninger, en slags synergi, på hvordan vi kan videreutvikle dette, tror vi er veldig viktig. Et av de viktigste kjennetegnene på et i-land er å kunne skille rent vann fra avløp. Det må vi ha et veldig høyt fokus på – det dreier seg om folkehelse og ikke minst økonomi og kommunedrift. Dette er en god sak, og vi gir vår fulle tilslutning til forslaget. Så vil jeg på samme måte som andre takke president, statsråd og komité for et hyggelig og godt samarbeid i fire år, og ønsker god sommer videre.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2017-06-20:
Venstres representanter ønsker å redusere offentlig aktivitet i det de kaller «velfungerende kommersielle markeder». Jeg kan være enig med forslagsstillerne i at det ikke er et mål i seg selv at alle offentlige tjenester skal leveres av offentlig drevne virksomheter – slik er det heller ikke i dag, uavhengig av hvem som styrer. Senterpartiet er ikke dogmatiske når det gjelder samarbeid med private leverandører på en rekke områder innenfor offentlig tjenesteproduksjon, men vi ser ikke konkurranseutsetting av velferdstjenester som et mål. Tvert om mener vi at skole, helse og omsorgstjenester som finansieres gjennom skatter og avgifter, som hovedregel bør drives i regi av stat og kommunene – gjerne supplert av ideelle aktører. Forslagsstillerne og komitéflertallet har etter min mening en altfor dogmatisk og ideologisk tilnærming til dette gjennom sine merknader. Det er tydeligvis et mål i seg selv å redusere offentlig aktivitet. Det heter at en har en grunnleggende tro på at konkurranse og markedsorganisering gir bedre tjenester. Jeg kan ikke se at de erfaringene vi har med konkurranseutsetting, gir et slikt svar. Tvert imot blir det ofte dårligere og dyrere. Ett av problemene med konkurranseutsetting er at det fører ekstra kostnader med seg. Det koster å bygge opp anbudskompetanse og å kontrollere at leveransene som gis, er i overensstemmelse med avtalene som er inngått. Privatisering av offentlig finansierte oppgaver betyr også at det offentlige skal betale det overskuddet som leverandørene henter ut av sin virksomhet. Gevinstene ved privatisering er det ikke så lett å finne igjen i regnskapene, verken de som måler økonomi, eller de som måler kvalitet og brukertilfredshet. Vi ser jo at også de fleste Høyre-styrte kommunene i stor grad holder seg til offentlig drevne velferdstjenester. La meg til slutt få vise til våre merknader – som vi står sammen med Arbeiderpartiet og SV om – om det offentlige som innkjøper. Offentlig sektor er en stor byggherre. På dette området er det stort sett private leverandører som produserer. Som oppdragsgiver er det statens og kommunenes ansvar å legge føringer. Vi har en vei å gå før vi blir gode nok som oppdragsgivere til å stille krav som ivaretar miljøvennlige løsninger og hensyn til faglig utvikling av arbeidskraft gjennom bruk av lærlinger. Et av de virkelig store byggeprosjektene det nærmeste tiåret er regjeringskvartalet. Her har vi fremmet forslag om at anbudskriteriene og kontraktene utformes slik at norsk næringsliv kan delta på en konkurransedyktig måte. Det er viktig at vi utvikler offentlig sektor, både stat og kommuner, til å bli dyktigere leverandører og bestillere av tjenester. Vi skal stille krav til effektivitet, kvalitet og miljøhensyn. Da bør ressursene brukes på noe annet enn å sette i gang nok et offentlig utvalg for å redusere det offentliges aktivitet. Det utvalget har vi ikke bruk for.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2017-06-20:
Komiteens flertall sier i en merknad at de vil understreke betydningen av å fullføre pensjonsreformen. Jeg forstår at det menes med det at det offentlige pensjonssystemet skal tilpasses det som er gjennomført for privat sektor. Det vil i så fall bety en svekkelse av pensjonsrettighetene for offentlig ansatte. Hva slags arbeid pågår fra regjeringens side for å endre dagens pensjonssystem for offentlig ansatte? Og er målet at de reglene som er innført på privat side, også skal gjelde for offentlig ansatte?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2017-06-20:
Først vil jeg takke komiteen for et godt samarbeid ved behandlingen av representantforslaget om endrede vilkår for opprettelse og nedlegging av asylmottak. I dag står vi overfor en situasjon der andelen mottak drevet av ideelle og kommuner er synkende. Jeg vil vise til Stortingets anmodningsvedtak 434:7 for 2015–2016, der det framgår at ulike modeller for mottaksetablering skal vurderes for å legge bedre til rette for kommuner og frivillige organisasjoner som ønsker å etablere og drive mottak. Da virker det motstridende at vi har totalt åtte mottak igjen som drives av ideelle aktører etter de siste nedleggelsene i 2017. Et flertall i komiteen, alle bortsett fra regjeringspartiene, er enig med forslagsstillerne i at det må sikres en bedre balanse i tredelingen mellom ideelle, kommersielle og kommunale driftsoperatører. For selv om det er et uttalt mål å øke andelen kommunale og ideelle driftsoperatører, kommer en til kort når en ser at godt drevne mottak i regi av ideelle aktører blir lagt ned fordi UDI ifølge egne interninstrukser legger særlig vekt på – eller, i praksis, kun vekt på – pris når de vurderer nedleggelser. Føringen om at alle kategorier driftsoperatører skal være representert, må hensyntas i mye større grad også ved nedleggelser av asylmottak. Statsråden skriver i sitt svarbrev datert 28. april at etablering og drift av mottak er konkurranseutsatt, og at det er nødvendig med kostnadseffektivitet og fleksibilitet i et system der kapasitetsbehovet kan svinge mye på kort tid. Det er selvsagt nødvendig å ta hensyn til kostnader knyttet til både opprettelse og nedleggelse av mottak, men det er også viktig at kvalitet er et sentralt kriterium ved nedskalering for å sikre at de kvalitativt beste mottakene bevares. Et flertall i komiteen mener det er uheldig når godt drevne mottak som har vært operative i mange år, blir lagt ned fordi kun pris har vært avgjørende. Ofte er dette mottak som har opparbeidet seg verdifull erfaring, kunnskap og kompetanse, og som har et godt samarbeid med lokalsamfunnet. De ideelle aktørene bringer med seg merverdier som er viktige i et samfunnsperspektiv. God samfunnsøkonomi handler ikke bare om innsparinger på kort sikt, men også om at fellesskapets ressurser forvaltes på en ansvarlig måte. I så måte er det i samfunnets interesse å sikre beboere ved mottak et verdig og meningsfylt liv, slik at de blir godt integrert i samfunnet. På sikt vil dette være kostnadsbesparende. Et flertall i komiteen, alle bortsett fra regjeringspartiene, ser behovet for en tydeliggjøring av hvilke kriterier som skal vektlegges når mottakskapasiteten bygges opp eller ned. Jeg er glad for at Stortinget i dag vedtar at det utarbeides klare kriterier for opprettelse, videreføring og nedlegging av mottak, som sikrer en bedre balanse mellom kommersielle, kommunale og ideelle driftsoperatører.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2017-06-20:
I PSTs rapport om hva slags bakgrunn personer har som blir radikalisert, viser man til at enslige mindreårige asylsøkere er en svært utsatt gruppe for radikalisering. Faren for å havne i destruktive miljøer eller å bli utsatt for menneskehandel er større i storbyene enn i mer oversiktlige lokalsamfunn i mindre kommuner. I de siste rundene med helt nødvendig nedskalering av mottakskapasiteten har det vært en tydelig overvekt av mottak i distriktskommuner som er blitt nedlagt. Det er mange veldrevne mottak, som har blitt kjent for at de har et spesielt godt samarbeid med lokalsamfunnet og kommunen. Burde det ikke da vært omvendt? Burde man ikke heller unngå at man beholder for mange mottak i de store byene – først og fremst for å hindre radikalisering, men også fordi dette er verdifulle arbeidsplasser i mange distriktskommuner?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2017-06-20:
Jeg føler at jeg ikke fikk noe svar fra statsråden i replikkvekslingen, så jeg prøver igjen. Senterpartiet er selvsagt helt enig i at mottakskapasiteten må nedskaleres når tilstrømningen av asylsøkere minker og behovet er betraktelig mindre. Det er det jo ingen som er uenig i. Men mitt spørsmål gikk på om det noen gang har vært vurdert å se på den geografiske fordelingen når man nedskalerer. PSTs rapport viser tydelig at enslige mindreårige asylsøkere er en svært utsatt gruppe for radikalisering, og vi vet at det er et problem som er ekstra stort i de store byene, vi vet at det er et mindre problem i små distriktskommuner, der det er mye mer gjennomsiktige lokalsamfunn. Problemene og utfordringene med menneskehandel er mindre. Jeg trodde også at statsråden var enig med Senterpartiet i at det ikke er bra at de samles i de store byene. At konsentrasjonen av enslige mindreårige blir stor på enkelte steder, gjør at integreringen blir mindre vellykket, ikke mer vellykket. I tillegg vil selvsagt det å spre asylmottakene geografisk bidra til arbeidsplasser – sårt tiltrengte arbeidsplasser – i mange distriktskommuner. Så hvorfor har ikke statsråden vurdert geografisk spredning på en sånn måte at en bygger ned i de store byene istedenfor å prioritere å bygge ned først og fremst i distriktskommunene, for å hindre radikalisering, for å hindre menneskehandel og for å sørge for en bedre integrering?