Trine Skei Grande (Venstre), 2015-11-16:
Internasjonalt er vi nå i en situasjon der krig og konflikter gjør at vi har en enorm flyktningkatastrofe i hele verden, der behovet for humanitær hjelp og for byrdefordeling mellom land kommer til å bli viktig framover. Europa klarte ikke å være rask nok i responsen til å hindre at de store menneskegruppene nå er i bevegelse i Europa – som vi akkurat nå ser. Når dette skjer, blir asylinstituttet vårt satt under press. Da er utfordringa vår å klare å løfte de idealene som er viktige å løfte, men også å være villige til å ta grep for å sikre at de asylsøkerne som har grunnløse søknader, ikke ødelegger for asylinstituttet, som er en så viktig del av den vestlige verdens demokratiske tankegang. Det er viktig, når vi føler at hele asylsystemet vårt blir presset, å huske at Norge med sine 22 000 kan sammenlignes med vår nabo, Sverige, som virkelig har et system under press. De får 10 000 i uka og har til nå tatt imot 112 000. Det gir virkelig perspektiv på et asylsystem som er under stort press. I tillegg har Norge et spesielt ansvar, fordi vi har en egen del av Schengens yttergrense som vi har ansvar for. Venstre har en rekke forslag som vi mener kunne effektivisert saksbehandling, fått bort køer, sett på ulike innstramminger og også behovsprøving av enkelte sosiale ytelser. Vi har en rekke forslag for å bedre integrering og å sørge for at asylinstituttet blir brukt for nettopp dem det skal brukes for – de som trenger beskyttelse. Da må vi ha raskere avklaring, også av dem som ikke trenger beskyttelse. De forslagene har vi lagt inn i de pågående asylforhandlingene her på huset, og vi håper at man har en åpen holdning til det, som man har hatt når Stortinget møter en hastebehandling fra regjeringa. Som jeg sa tidligere, har Venstre vært innstilt på at vi må strekke oss for å finne ekstraordinære løsninger tidlig. Vi var faktisk villige til å gjøre det allerede i september og syns det er leit at regjeringa har noen dager på seg – når vi allerede i september sa at vi var villige til å strekke oss for å finne de gode løsningene. Så til forslagene som ligger på bordet i dag. Det ene forslaget, som handler om å utvide adgangen til å nekte realitetsbehandlinga av søknadene, skjønner vi er for situasjonen på Storskog og ved vår Schengen-yttergrense. Venstre er enig i at det er ingen grunn til å bruke mye av vår saksbehandlingskapasitet på folk som har vært lenge i, eller har hatt opphold i, land som vi ser på som sikre. Men dialogen med Russland kommer nok til å være avgjørende for hvorvidt dette kommer til å fungere. Jeg syns det er viktig at man også har menneskerettighetssituasjonen i Russland i blikket når man skal utvikle dette. Det er klart at for Venstre, som har et søsterparti som heter Yabloko, som i dag opplever at deres egen partileder er arrestert og satt i fengsel i Russland, er ikke menneskerettighetssituasjonen i Russland sånn at alle med opphold i Russland ikke bør få behandlet en søknad. Det som gjør at Venstre kan gå inn for den formuleringa som regjeringa har lagt fram, er at det er understreket at man ikke ønsker å sende folk tilbake hvis det de møter, er videre retur til et land vi ikke anser som sikkert. Det er en viktig forutsetning for vår støtte til det forslaget her i dag. Det andre forslaget handler om mulig bruk av tvangsmidler. Dette gjør vi i dag, og vi har tidligere hatt noen runder med Den europeiske menneskerettighetskonvensjon, EMK, om bruken av tvangsmidler overfor asylsøkere. Den politikken vi står for i dag, har stått seg overfor EMK. Forskjellen er nå at vi er villige til å bruke tvangsmidler overfor folk som ikke har fått behandlet en asylsøknad. Det betyr at man utvider bruken av tvang på noe som kan gå på EMKs klare forutsetninger for menneskerettigheter til hvert enkelt menneske. Vi er også litt usikre på – hvis dette er rent fengselslignende tiltak, dette kan jo statsråden svare på – hvorfor det haster så mye. Er det noe min tid i denne sal har lært meg, er det at fengsel ikke bygges kjapt. Hvis man trenger fire dagers behandling for å ha lovhjemmelen, hvordan har man da tenkt å håndheve den? Venstre vil, under stor tvil, i dag likevel støtte det fordi vi tror det er viktig for å få kontroll på Storskog. Men dette er nok et av de punktene der man må være villig til å kunne revidere sitt standpunkt, når man måler det mot de europeiske konvensjonene som vi faktisk er satt til å forvalte. Men det er ett forslag Venstre i dag kommer til å stemme imot, og det er forslaget som gjelder instruksjonsretten overfor UNE. I mai i år satte justisministeren ned et utvalg etter Venstres ønske – ja, etter klare programformuleringer i både Venstres og Fremskrittspartiets program, tror jeg – om å utrede et nytt system for asylsøknader som sikrer rettssikkerheten, og som også ivaretar effektiviseringa. For å bidra til det ble Graver-utvalget nedsatt. Det man gjør i dag, er å ta det i motsatt rekkefølge. Det vi hadde ønsket oss, er et UNE som hadde lignet mye mer på den rettssaken som vi egentlig ønsker å ha i UNE. Vi tror det er mange muligheter for å effektivisere det systemet vi har i dag. Det er også muligheter for ikke å lage de uendelige loopene vi har i dag, som er avhengig av at vi bruker for lang tid, og at vi ikke har nok åpenhet i behandlinga. Men i framleggelsen understreket statsministeren at hun ikke var for at dette skulle endre noe på Storskog, hun var mer for det fordi hun mente det var rett. Vi mener det er feil. Mæland-utvalget, som har gått gjennom dette tidligere, var helt klare på at instruksjon over den delen av UNE som handler om asylfeltet, ikke bør gjøres. Det er en politisk styring av juridiske rettigheter som ligger veldig langt unna den norske rettstradisjonen. Det er lang erfaring fra mange partier i regjering som har gjort at vi har kommet fram til det systemet vi har i dag, med å flytte avgjørelsene i disse sakene bort fra politikerne. All denne erfaring kaster vi nå på båten – alle de systemene som er utviklet over lang tid, kaster vi på båten. Jeg mener egentlig at hvis man skal instruere UNE, hadde det kanskje vært like realt å legge det ned. Dette er den rettsinstansen som skal ivareta og passe på at vi overholder internasjonale konvensjoner. Man kan sikkert diskutere om politikerne bør nærmere inn i definisjonsgrensene av humanitært grunnlag og de andre vurderingene som kan være mer politisk, men hele asylfeltet ledes først og fremst av internasjonale konvensjoner. De legges ikke til et departement til politisk instruksjon. De følges, og det er UNEs jobb å sørge for at de faktisk følges. Det vil ikke vi legge inn under noen instruksjonsmyndighet. Men Venstre vil støtte både Kristelig Folkepartis forslag og Arbeiderpartiets forslag. Jeg mener at når parlamentet kaster seg rundt, er villig til å strekke seg og faktisk er villig til å gjøre noe ekstraordinært, må det være mulig i denne sal å ha toleranse for at man fremmer forslag mens man diskuterer saken – når man er nektet både komitébehandling, høringsrunder og alle de andre demokratiske institusjonene. Hvis det er sånn her i salen at man skal nekte folk å fremme forslag under en sånn type behandling, må man ikke bare gå tilbake til ryggmargen, ideologisk, som man burde gjort i noen av disse sakene som gjelder UNE. Da må man også tenke over hvordan man ønsker at folkevalgte organer skal styres, og hva som er målsettinga med denne behandlinga – om det er å overkjøre Stortinget, eller om det faktisk er å få en reell behandling. Da vil jeg minne regjeringspartiene om at dette ikke engang er en flertallsregjering, og da må man i hvert fall sørge for at man har parlamentet bak seg, og ikke imot seg.