trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-06-13:
Det er et ganske vanlig triks – når Høyres skolepolitikk skal angripes – at man påstår at Høyre skal privatisere skoleverket. Hvis man ser på undervisningssektoren i Oslo: Er den privatisert? Hvis man ser på undervisningssektoren i andre kommuner: Er det en privatisert undervisningssektor? Nei. Privatskoler kan være en del av et verdifullt mangfold, men Høyre har ikke sagt at man skal privatisere skoleverket. Det viktigste i Høyres skolepolitikk er kvalitet i undervisningen i skolen og kunnskap om det som skjer, og at unger skal lære det de skal lære. Og det skal være kvalitet gjennom hele linjen oppover. Det skremmemantraet som tas fram her, stemmer ikke. Med all respekt, det er kanskje uvanlig, men jeg må få lov til å gi posisjonen et godt råd før vi går ut i valgkampen: Dere må lese dere bedre opp på Høyres skolepolitikk, hvis ikke feier vi dere av banen i denne valgkampen.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-13:
Jeg har lyst å understreke at det vi ikke diskuterer i denne saken, er forbrukernes muligheter til å få rett oppgjør. Hvis garantiordningen blir effektiv, er den stilt av bank, og da kommer pengene som skal dekke eventuelle byggefeil, fra banken. Hvis vi har en forsikringsordning, kommer pengene som skal dekke byggefeil, og som skal til forbrukerne, fra et forsikringsselskap. Så forbrukerne er like godt stilt, uansett om pengene kommer fra forsikring eller fra bank. Det som fikk meg til å ta ordet, var at representanten Oppebøen Hansen faktisk medga at dagens ordning, hvor man er rigid bundet til garantiordningen, har det ved seg at den kan utløse konkurs i mindre entreprenørbedrifter. Det skulle være helt unødvendig. En forsikringsordning ville på en annen måte kunne avlaste risikoen mellom entreprenører, uten at man behøver å reservere deler av sin egenkapital. Den måten vi innretter oss på nå, betyr at entreprenører som har solid egenkapital, i kraft av sin størrelse har en konkurransefordel som ikke fremmer konkurranse, og heller ikke effektiv utnyttelse av ressursene, og dermed heller ikke bidrar til å holde prisene nede gjennom konkurranse – til skade for forbrukeren, selvfølgelig. Jeg synes også at justisministerens svar var veldig formalistisk. Man føler seg bundet av en femårsgrense for å vurdere dette. Nå var det maksimaltiden for å vurdere, og det er jo ikke noe i veien for at Stortinget kan gå igjennom sin egen lovgivning hvis bransjen melder tilbake at dette har utilsiktede virkninger – virkninger som riktignok bransjen advarte mot på forhånd, men som nå viser seg i terrenget når ordningen iverksettes. Da må det være sånn i politikken at man kan rette feil raskere enn å holde seg til teoretiske grenser på fem år. Det er for øvrig et av mine kjære postulater at forskjellen mellom offentlig drift og privat drift ikke er at det offentlige alltid gjør feil og det private aldri begår feil, men at det private i hvert fall er i stand til å rette feil mye raskere. Det synes jeg også Stortinget som lovgiver skulle være. Derfor hadde det vært en fordel for forbrukerne, for bransjen og for lavere boligpriser om mindretallets forslag hadde blitt vedtatt her i dag.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
I dag foreslår Fremskrittspartiet å politisere Høyesterett – et forslag vi ikke kommer til å støtte fordi vi mener at vi også i framtiden vil være best tjent med at Høyesterett er uavhengig på alle mulige måter, også politisk. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet begrunner forslaget bl.a. ved å antyde at Høyesterett i dag ikke er uavhengig – dette til tross for at utpekingen av høyesterettsdommere etter dagens ordning ikke foregår ved at regjeringen plukker vilkårlig i haugen etter en kandidat med den rette partifargen. Jeg vil minne forslagsstillerne om at det er det uavhengige innstillingsrådet for dommere, bestående av tre dommere, to andre jurister og to allmenne representanter, som innstiller kandidater. Regjeringen har til nå alltid utnevnt til høyesterettsdommer den rådet har satt øverst. Fremskrittspartiet foreslår en modell som vil kunne føre til at det går partipolitikk i utvelgelsesprosessen. Dommere vil kunne bli gitt politiske stempler, noe som igjen vil skape forventninger om hvordan de vil utføre sin gjerning som dommere. Dette vil ta oppmerksomheten bort fra det viktigste, at dommere skal framstå som mest mulig uavhengige og nøytrale. Jeg mener det er grunn til å stille spørsmål ved om vi, hvis forslaget fra Fremskrittspartiet gjennomføres, kan få en situasjon der kandidatene til stillingen som høyesterettsdommer driver valgkamp mot stortingsrepresentanter og stortingskandidater og tydelig signaliserer hvilket parti de støtter. Da vil høyesterettsdommere ved utøvelse av dommergjerningen kunne føle seg presset til å være lojal mot et politisk parti, og om ikke det skjer, kan innbyggerne oppfatte det sånn. Det vil ikke bare kunne svekke folks tillit til dommerne, men til hele rettssystemet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Denne sal er jo best egnet til store politiske og konstitusjonelle debatter. Derfor har jeg lyst til å si at det er et samlet storting som ikke ønsker å politisere utnevnelsesprosessen av høyesterettsdommere, i motsetning til det enkelte har gitt inntrykk av fra denne talerstol. Alle er enige om at det ikke er partipolitiske prosesser. Men det handler altså om hvordan maktfordeling i praksis skal skje. Så har jeg lyst til kort å kommentere Knut Storbergets innlegg, for det synes jeg var godt og reflektert og viser litt av poenget med forslaget, nemlig å få opp den typen diskusjoner om hvordan maktfordelingsprinsippet i fremtiden skal være, hvordan vi skal sikre en uavhengig og kompetent høyesterett. Det er en utfordring at det ikke var søkere ved forrige utlysning av høyesterettsdommere. Uten at det nødvendigvis kan løses ved å endre utnevnelsesprosessen, er dette et fokus som jeg mener dette hus må ta på alvor. Så var det ikke min intensjon, hvis det ble oppfattet slik, å si at en i dag har utnevnt høyesterettsdommere basert på partipolitiske preferanser. Det jeg sier, er at man har muligheten til det. I dagens system kan man gjøre det. Man kan også gå utenom Innstillingsrådets innstilling forutsatt at man rådfører seg med Innstillingsrådet før utnevnelsen. Så det er muligheter for å utnytte den ordningen vi har i dag, til partipolitisk gevinst. Det er det som er utfordringen. Så er det et poeng, f.eks. når vi ser på rederibeskatningsdommen, at bakgrunnen til dommere i Høyesterett har en sammenheng med hvordan høyesterettsdommerne til slutt avgir stemme. Det er også noe som vi må tillate oss å diskutere i denne sal. Vi befinner oss nå i – la meg kalle det – en konstitusjonelt sett rolig periode, altså det er ikke noen store krangler eller uenigheter mellom statsmaktene. Det er ikke en situasjon som vi vet vil være vedvarende. Når vi snakker om noe så viktig som den uavhengige domstol og Høyesterett, med den rollen som jeg tror Storberget har helt rett i at Høyesterett vil få fremover, er det enda viktigere at begge de to andre statsmaktene er involvert i denne prosessen. Derfor lar jeg meg bekymre når justis- og beredskapsministeren sammenligner dette forslaget med «amerikanske tilstander». Det er et forsøk på å undergrave en diskusjon om hvordan vi skal sikre en uavhengig høyesterett og utnevnelse til Høyesterett gjennom å bruke en argumentasjon som ikke er verdig en justisminister. Det er vanskelig å se hvordan justisminister Grete Faremo mener at det skal være en partipolitisk prosess når forslagsstillerne foreslår at to tredjedeler av Stortinget skal bidra i anbefalingen frem til endelig utnevnelse i regjering. Jeg synes det er en simplifisering som ikke er verdig.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Jeg vil starte med å gi honnør til forslagsstillerne. Jeg mener det er usedvanlig viktig at dette spørsmålet løftes inn i Stortinget, for det er ualminnelig viktige spørsmål man har reist. Jeg er helt enig i konklusjonen til flertallet i saken, nemlig at den foreslåtte løsningen ikke er egnet. Jeg vil likevel understreke at med den rolle som Høyesterett har, har fått og vil få i framtiden, ikke bare som lovtolker, og ikke bare for å fylle ut et rettstomt rom, men for å være en mer aktiv medspiller i utformingen av hvordan dette landet styres, og særlig fordi vi har rettsliggjort mange av befolkningens velferdsgoder, er det min oppfatning at rekrutteringen til Høyesterett blir viktigere enn den har vært. Høyesterett vil inneha en viktigere og viktigere rolle. Jeg kjenner meg ikke igjen i beskrivelsen av at det er politiske – og partipolitiske – grunner til at folk blir utnevnt til Høyesterett. Jeg har en viss erfaring i å være med i ansettelsesprosedyrer og innstillinger. Vi har vel nærmest byttet ut halve Høyesterett i løpet av de siste årene. Man har fulgt Innstillingsrådets innstilling, og for meg har det vært helt ukjent hva slags partipreferanser vedkommende har. Så jeg mener at det ikke er der problemet ligger. Men grunnen til at jeg syns det er bra at man løfter inn denne typen konstitusjonelle spørsmål i Stortinget, er at vi trenger en diskusjon rundt hvordan man rekrutterer til Høyesterett, og hva slags rekruttering vi kan sikre oss for framtida. Det er bekymringsfullt at man har så pass få søkere til Høyesterett. Vi skulle etter mine begreper hatt langt flere søkere. Debatten om rekruttering til Høyesterett bør først og fremst handle om hva slags bredde vi skal ha i rekrutteringen til en så viktig statsinstitusjon. Da tenker jeg på både det å sikre at man får jevn fordeling med hensyn til kjønn, og at det også blir rekruttert godt nok ut fra erfaring utover de juridiske kunnskaper som man trenger i en så viktig posisjon. Hvilke kriterier som legges til grunn for at man blir akseptert eller innstilt som søker, synes jeg nok fortjener en bredere debatt enn det vi tradisjonelt har hatt. På denne bakgrunn har jeg i dette innlegget lyst til å gi honnør for at denne typen spørsmål løftes inn, for jeg mener det er av vital betydning. Vi er helt avhengig av å kunne rekruttere bredere, få et høyere antall søkere, til Høyesterett, hvis Høyesterett skal fylle sin viktige rettspolitiske rolle i framtida.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
For oss som kommer både fra skogen og lever av skogen – i innlandet – kan det være to tilnærminger til det representantforslaget som behandles her i dag, og til rammevilkårene for skogbruket som sådant. Den første er om man skal velge å svartmale – si at alt er håpløst, og at toget på en måte er gått. Den andre er å si at alle nye politiske tiltak som kommer fra regjeringa, nærmest er uten nytte. Jeg har motsatt innfallsvinkel i denne debatten. Først: Det er et enormt potensial i skognæringen, med henblikk både på tradisjonell virksomhet og på det å kunne utnytte tømmermaterialet på nye måter, noe som har økonomisk betydning for oss. Det snakkes om milliardbeløp med tanke på hva dette betyr for Norge – det sysselsetter 25 000 mennesker. Men det har også betydning inn mot den debatten som vi har hatt ved mange anledninger i Stortinget i det siste, nemlig om det å kjempe mot en todeling av norsk økonomi og bidra til en økonomi som er klimavennlig, og som tar vare på muligheter for det fornybare. Slik sett er dette et positivt utgangspunkt, sjøl om mange av utfordringene rundt næringa er tunge, og sjøl om mange sliter. I så måte må jeg si at det er gledelig å se at regjeringa er så tydelig i sine tiltak. Jeg må også understreke: Dette er ikke et arbeid man startet på i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Man hadde jo – som både statsråden og flere andre har vært inne på tidligere – en tiltakspakke allerede i fjor og følger bra opp dette året, i volum, etter mitt skjønn, veldig kraftig og svært treffsikkert. Det er svært viktige tiltak som kommer, men det er gledelig at regjeringa velger å satse så tydelig på dette, og som jeg ser at skognæringa og aktørene ute har tatt imot med åpne armer og har gitt positivt skussmål. Da skulle det bare mangle at man i en politisk debatt som dette ikke var såpass at man – når man ser at forslagene fra regjeringa overgår det som ligger i representantforslaget – i det minste kunne si at dette har noen positive elementer i seg. Det er, etter mine begreper, svært viktig at vi nå klarer å få gjort noe med transportkapasiteten til skognæringa. Den kraftige satsinga som nå kommer på vei, den kraftige satsinga på skogsbilveier og på det å få tømmeret ut, gjør at dette kan bli et virkelig tilslag for skognæringa. I så måte undres jeg litt over partiet Venstre, som i dag fremmer mange forslag om utvikling av bioøkonomi og bioenergi, men som samtidig, for bare et par dager siden her i Stortinget, valgte å fremme forslag om at all subsidiering av skogsbilveier skulle avskaffes. Det er en manglende konsekvens i skogpolitikken som vil bety at man ikke får nyttiggjort seg det store potensialet som ligger der.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
La meg først slå fast at flertallet her har misforstått totalt at Fremskrittspartiet ønsker ytterligere å politisere denne prosessen. Det som er viktig, er jo at det ved maktfordelingen i dette landet er svært uheldig at den utøvende makt sitter med all innflytelse når det gjelder utnevnelse av den tredje statsmakt. Men det jeg synes er den mest interessante dreiningen i denne debatten, er nettopp det siste innlegget som ble holdt av tidligere justisminister Storberget, altså nåværende stortingsrepresentant Storberget. Han trekker opp en debatt som flere av oss i løpet av de årene da Storberget var justisminister, prøvde å trekke opp i offentligheten – uten at Storberget tok noe initiativ i de vel seks–syv årene han satt som justisminister. Men Storberget og undertegnede kan være enige om en ting, og det er at søknadsmengden til Høyesterett er sterkt bekymringsfull. Man får ikke nok søkere totalt sett, men man får heller ikke nok søkere i den bredden som man skulle ønske å ha. Derfor kunne jeg tenke meg å utfordre statsråd Faremo på om dette er en tematikk som regjeringen nå vil ta tak i. Det er vel kjent at det i den siste utlysningsrunden, som var nå i mai, ikke kom noen søkere til det ledige embetet som dommer i Høyesterett. Når vi vet hvilket nasjonalt viktig verv dette er, er det noe som er galt, og det er sterkt bekymringsfullt. Vi er nødt til å ta tak i dette, ellers får vi ikke en slik høyesterett som vi alle ønsker oss. Sammensetningen har nok blitt noe bedre de senere årene enn det den i utgangpunktet var, men den kan bli enda bedre. Spesielt med tanke på den internasjonale rolle som Høyesterett nå har fått, hvor mer og mer internasjonale forhold, internasjonal rett osv. påvirker norsk rett og norske dommer, er det helt avgjørende at vi får flere folk som har betydelig internasjonal erfaring inn i Høyesterett. Vi har også et svært internasjonalt næringsliv, en tung olje- og gassnæring og tunge, vanskelige saker i Høyesterett. Vi er helt avhengig av at vi får inn jurister i Høyesterett som også har tung internasjonal næringslivsbakgrunn, og ikke bare bakgrunn fra offentlig forvaltning eller fra advokatfirmaer her i byen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Jeg er glad for den tilslutningen alle partier, utenom Venstre, har gitt til lovforslagene som komiteen har hatt til behandling. Det kom en god begrunnelse fra Kristelig Folkeparti. Representanten Sandberg nevnte at han var glad for at Skei Grande fra Venstre gikk inn på presisjonsnivået for lovbestemmelsene. Jeg vil gjerne kommentere noe av det Skei Grande sa, med tanke på det samme presisjonsnivået. Jeg mener også det er viktig at vi er nøye her. Når man omtaler Natur og Ungdom som en organisasjon som muligvis skal komme innunder de terrorbestemmelsene vi innfører i dag, når de bedriver sivil ulydighet, vil jeg etterlyse et presisjonsnivå – med motsatt fortegn. Når man vil forby medlemskap i terrororganisasjoner, handler det om terrororganisasjoner som har som hovedmål å begå terrorhandlinger. Vi har allerede bestemmelser som gjelder deltakelse i voldelige organisasjoner som vil true norske interesser – det vi innfører nå, gjelder terror mot alle interesser. Så når man trekker Natur og Ungdom inn i bildet av organisasjoner som har som hovedmål å begå terror, mener jeg at man har presisjonsnivå med negativt fortegn, og heller skaper bilder som mer er egnet til å skremme og skape misforståelser. Videre om presisjonsnivået: Når Skei Grande mener at dette åpner for bred bruk av alle slags metoder – hemmelige razziaer, kommunikasjonsovervåking osv. – vil jeg påpeke at i proposisjonen sies det det motsatte, at dette i liten grad berører utvidelse av tvangsmidler, fordi PST og andre etter gjeldende rett har en viktig mulighet til å gå til retten og be om tvangsmidler når det er rimelig grunn til å tro at noen har kommet langt i å forberede en terrorhandling. Ellers har man etter politiloven mulighet til å gå til retten, som ledd i PSTs forebyggende virksomhet, og be om tvangsmidler. Så dette ligger under andre lovparagrafer. Det ligger ikke i dette noen omfattende utvidelse av muligheten til kommunikasjonsovervåking, romavlytting, razziaer osv. – her er det presise lovendringer. Og igjen: All bruk av disse metodene skal kontrolleres av EOS-utvalget og først godkjennes av retten osv. Så jeg ber om at man ikke skaper de bildene som bare er egnet til å skape misforståelser. Det samme gjelder når man snakker om Riksadvokaten. Som jeg refererte til i stad, sa han at han ikke forsto at han var ført på den negative siden i høringsinstansene. Han sa under høringen at han så viktige forbedringer som var gjort i lovforslaget, og at de selv hadde lagt for liten vekt på soloterrorister tidligere.(Presidenten klubber) Så det gjelder å være presis på alle måter når vi skal lage nye lover. (Presidenten klubber)
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Jeg ble stimulert av den formuleringen Skei Grande hadde på slutten, som er egnet til å skape skremmebilder av hva vi faktisk vedtar. Når Skei Grande nå sier fra Stortingets talerstol at man ikke vet om man kan snakke privat over telefon eller i rom, lager man et bilde av hva vi behandler her i dag, som er hinsides den virkeligheten vi snakker om. Vi snakker om at det er så alvorlig kriminalitet som pågår, at man har fått kommunikasjonskontroll eller romavlytting av en person. Det må man gå til retten for å få. Hvis en annen ringer eller er i rommet med vedkommende person og snakker om en forbrytelse av et visst alvor – altså snakker om en forbrytelse av et visst alvor – skal statsadvokaten – gitt at det er forholdsmessig og ikke handler om fartsgrenser, som Skei Grande har snakket om i den offentlige debatten, gitt at det ikke går an å komme videre med å oppklare den kriminaliteten med en vanlig etterforskning, og at man trenger den opplysningen for å få hele bildet, gitt at det ligger en bevisoppgave i retten, og at man har brukt opplysninger fra overskuddsinformasjon fra en lovlig kommunikasjonskontroll, gitt alle de betingelsene og flere – kunne vurdere om den opplysningen kan brukes til å oppklare kriminalitet som er alvorlig og viktig for oss å oppklare, ved hjelp av den endringen vi gjør i dag. Det betyr ikke at man rundt om i Norge skal sitte og tenke på at nå vet man ikke lenger om man kan snakke privat over telefon eller i rom. Man må være forsiktig med å uttale seg på en så generell måte som man har gjort her og i forrige debatt, da man snakket om Natur og Ungdom som en organisasjon som kunne rammes av terrorlovgivningen. Jeg vil bare be om at man tilstreber seg en presishet i diskusjonene. Det er bra at det kommer korrektiver også fra partier som ikke sitter i justiskomiteen, men det er viktig at vi fører debatten på et felles grunnlag, slik at vi ikke snakker om generaliseringer som har lite med virkeligheten og de forslagene som fremmes – av en samlet justiskomité, for øvrig. Jeg synes representanten Ropstads belysning av problemstillingen, som vi også har vært igjennom, som André Oktay Dahl var igjennom, og som vi har hatt grundig høring om osv., er en god beskrivelse av de avveiningene som gjøres. Det er ikke flere tilfeller av kommunikasjonsovervåkning som skal foretas ut fra dette her, men det er den strenge rammen om å bruke opplysninger derfra vi har lagt i komiteens innstilling. Vi må prøve å vise at vi skal skape trygghet for personer i dette samfunnet uten å true personvernet, og da la være å lage skremmebilder når vi er så presise og nøye som vi er i denne innstillingen.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Den saken som vi behandler i dag, er en direkte oppfølging av Den særskilte komité her i Stortinget, som Kristelig Folkeparti var svært involvert i. Og vi er jo glad for den proposisjonen som regjeringen fremmer, som nå bidrar til at forberedelser til terrorhandlinger – særlig soloterrorisme – blir rammet. Dette er jo ikke bare enkelt. Etter vår mening er innrammingen god, noe både proposisjonen og komiteen også understøtter, slik at her er det ikke fritt fram, som kanskje noen i den offentlige debatt har fremstilt det som. Dette med soloterrorisme er jo ikke bare knyttet til den tragiske hendelsen vi hadde for et par år siden. Det er også et faktum at vi hadde anslag mot den jødiske synagogen i Oslo før det, der vedkommende ikke kunne straffes etter slike bestemmelser fordi det da ikke var rettslig grunnlag for det. I dag – med disse vedtak – kunne også det antagelig ha kommet til anvendelse. Det er viktig for oss å understreke at grunnlaget gir en ganske høy terskel for å ta den som forbereder terror. Den handlende må først ha bestemt seg for å fullbyrde en terrorhandling. Dernest må forsettet komme til uttrykk gjennom ytre handlinger som viser hvilke planer vedkommende gjerningsperson har. Dette er etter Kristelig Folkepartis mening en god innramming av forslagene, og jeg kan også slutte meg til det som saksordføreren ellers redegjorde for. Så til det forslaget som representanten Sandberg har fremmet: Jeg er på mange måter enig – som også representanten Werp var inne på – i at når lovvedtak skal fattes, trenger vi et godt, saklig grunnlag. Når det gjelder å endre foreldelsesfristen på de områdene vi her snakker om – drap m.m. – så er jo ikke dette en ny diskusjon. Dette har vært fremmet og diskutert i ulike sammenhenger, og Stortinget har, som det har vært nevnt, i to omganger faktisk bedt om endringer. For Kristelig Folkeparti kommer dette derfor i en litt annen kategori. Vi har for så vidt hatt det saklige grunnlaget ganske lenge. Dessuten er det i tråd med Kristelig Folkepartis vedtatte program, og alle forstår vel at det betyr noe når vi skal votere. Det har også skjedd noe teknologisk sett som gjør at tiden er kommet for å vurdere dette på nytt. Så vi er beredt til å stemme for forslaget, men jeg slutter meg til Werps anmodning til justisministeren om hvorvidt regjeringen ser for seg en mulighet for raskt å komme med en provisorisk anordning. Hvis vi tenker litt tilbake, så har regjeringen handlet raskt i denne type saker tidligere når den har ment at det var behov for det. Jeg minner om det som skjedde i 1997. Etter et MC-oppgjør i Drammen kom det en meget rask provisorisk anordning fra regjeringen – jeg tror vi snakker om noen få dager. Vi er spent på hva justisministeren har å melde Stortinget.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Det var veldig greit å få statsrådens vurdering av dette med provisorisk anordning, for det gir for så vidt den lovgivende forsamling en grei beskjed om at man eventuelt må vedta dette selv dersom det skal få virkning raskt. Så til det statsråden brukte mesteparten av innlegget sitt på. Hun understreket at det for regjeringen var viktig å sørge for at Norge ikke blir en frihavn for terrorister. Da er mitt spørsmål: Dersom Stortinget mot formodning ikke skulle vedta de forslag som regjeringen har fremmet, mener statsråden da at Norge ville bli en frihavn for terrorister?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Som jeg varslet i mitt første innlegg, er vi beredt til å støtte Fremskrittspartiets forslag. Det var intet i det statsråden sa, som gjør at vi ser noen grunn til å endre vår holdning, snarere tvert imot. Det er altså ikke slik at dette skjer i et tomrom. Dette har vært utredet i flere omganger, også av den fremste juridiske ekspertise vi har på feltet. Så forsøkte statsråden å problematisere noen av forholdene. Jeg synes ikke det var overbevisende. Vi står overfor spørsmålet om hva Stortingets vilje er. Da synes jeg det er på sin plass, også ut fra den debatten vi har hatt, at vi får en votering i kveld som uttrykker Stortingets vilje. Så vi er beredt til å støtte forslaget. Når det gjelder provisoriske anordninger, respekterer jeg fullt ut det statsråden sier om grunnlaget for det. Samtidig må jeg minne om at i andre tilfeller – hvor provisoriske anordninger har blitt brukt, også av en arbeiderpartiregjering – var det ikke akkurat krystallklart om man hadde anledning til det eller ikke etter den sedvaneretten vi har på det området. Så dette er også et skjønnsspørsmål. Det synes jeg skal være sagt. Men vi fikk et svar. Jeg synes det er grunn til å legge vekt på at statsråden overhodet ikke kan anbefale forslaget i denne situasjonen – og da stemmer vi for.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Da tar jeg dem også opp.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Jeg skal prøve å få inn to spørsmål på den korte tiden. For det første litt rundt det statsråden var innom, nemlig åpenhet. Hvordan vil statsråden se på at fondet løpende offentliggjør hvordan man stemmer på generalforsamlinger? For det andre: Under høringen var det noen analyser av hvordan man kan se for seg at Statens pensjonsfond utland investerer fremover og vektingen i de ulike markeder. Er statsråden enig i at det fremover kan bli enda større behov for å endre vektingen, slik at man går inn med større tyngde i fremvoksende markeder, også av hensyn til den avkastningen vi ønsker å få på fondet?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Denne meldingen – finansmarkedsmeldingen – kommer med et bakteppe, hvor vi ser uro i Europa, og hvor «det er vanskelig på forhånd å si hvilke forstyrrelser økonomien kan bli utsatt for i møte med nye kriser», som det heter i komiteens merknader. Jeg slutter meg i grunnen til komitéleders overordnede syn på dette og har ikke så mye å tilføye til det. Et par andre bemerkninger: Når det gjelder uenigheten om egenkapitalkravet, vil jeg fra Kristelig Folkepartis side si at vi i forrige uke ga vår tilslutning til regjeringens forslag om økte kapitalkrav til finansnæringen. Gjennom det har vi gitt uttrykk for at det er viktig at vi har en solid kapitalbase for norsk finansnæring. Men slik utslagene har blitt når det gjelder det nye egenkapitalkravet, mener vi at regjeringen har tatt for lett på hvilken effekt disse endringene faktisk har fått. Hvis en lytter til dem som nå er i markedet, er det faktisk slik at vi står overfor en mer klassedelt boligsektor enn på mange, mange år. Selv et nyutdannet akademikerpar, med solide fremtidsutsikter, både for lønn og soliditet, har nå ikke mulighet til på egenhånd å skaffe seg bolig. De må enten ty til foreldre eller få inn kapital på annen måte – endog gjennom forbrukslån – eller gå til husbank, ta opp startlån eller ty til den typen virksomhet som tross alt innebærer noe begrensede muligheter for å få lån. Jeg synes ikke argumentasjonen om at man må ha et slikt generelt krav, frembæres med den største overbevisning. Jeg synes det hadde vært bedre at man utøvde et individuelt skjønn i hvert enkelt tilfelle i disse sakene. Så til Finansklagenemnda: Vi fremmet i fjor et forslag om betydelige endringer i det systemet vi har i dag. Daværende saksordfører, Gerd Janne Kristoffersen, gikk inn i dette med stort alvor, og opposisjonen fikk for en gangs skyld et vedtak i positiv retning. Det har vært jobbet i Finansdepartementet, og det er vi glad for også fra Kristelig Folkepartis side. Jeg tar opp forslaget vårt i innstillingen. Vi ønsker primært å få en helt uavhengig statlig nemnd. Det gjør vi med bakgrunn i det vi har sett av hvordan nemnden har fungert til nå. Jeg er likevel glad for de klare endringene i forbrukervennlig retning som regjeringen foreslår, når man først legger til grunn det rammeverket for nemnden, som man gjør. Problemet er at – og det kan jeg ikke unnlate å si – det har vært en for høy terskel for mange. Når forbrukerne selv må bruke advokat for å komme i noenlunde grei kontakt med nemnden, er det noe som ikke fungerer. Det som generelt er alvorlig, er at finansinstitusjonene i altfor stor grad har tilpasset seg det faktum at nemnden overhodet ikke bryr seg om det som har skjedd av muntlig kontakt mellom kunder og banknæring. Det har finansinstitusjonene så til de grader tilpasset seg ved å sørge for å massere kundene i lang tid før det kommer noe skriftlig, som man da undertegner på. For norsk finans- og banknæring synes jeg det må være et stort tankekors å se hvordan man har behandlet sine kunder.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Om man er enig om den femte replikken, kommer an på hvem som hadde fått den!
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Det hadde vel uansett ikke vært undertegnede. Det var en interessant replikkveksling mellom finansministeren og Arve Kambe. Det finansministeren nå sier, er at det skal ikke engang være forhandlinger med SV etter en eventuell ny valgseier. Det er bestemt allerede at nivået fra 2004 – den nye skattehandlingsregelen til de rød-grønne – ligger fast. Det var det greit å få avklart. Så mitt spørsmål blir da: Når statsråden likevel ikke avviser aktivitetsskatt prinsipielt, men ser dette i en internasjonal sammenheng, dvs. at hvis det skal komme, så skal det komme tilsvarende skattelettelser på andre områder – er det riktig forstått?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Ja, det var tydeligvis en øm tå, det å konstatere hva som er situasjon på rød-grønn side. Torgeir Micaelsen sa nå at vi burde holde oss unna å blande oss inn i diskusjonen på rød-grønn side. Jeg har ikke sett noen diskusjon. Jeg har sett et diktat fra Arbeiderpartiet. Så vi kan nok ikke blande oss inn i noe som ikke er en diskusjon, men vi konstaterer fakta. Det tror jeg også det norske folk er interessert i å høre om. Så var det dette med egenkapitalkravet. Ja, nå sa jo Torgeir Micaelsen egentlig det som Ketil Solvik-Olsen for så vidt sa: Man overfører mer av boliglångivningen til statsbankene, og da trenger man ikke ha det samme egenkapitalkravet. Man letter «børa», som representanten Micaelsen sa. Det er jo veldig interessant. Det er bare det at det er en veldig selektiv gruppe som får den lettelsen som representanten skryter av. Vi hadde møte med KS for bare et par uker siden. Det er jo kommunene nå som i mye større grad skal sitte med den risikoen som Torgeir Micaelsen åpenbart synes er helt riktig, i stedet for at man foretar en individuell vurdering fra privatbankenes side om hvem som faktisk kan betjene lån og ikke, og ikke med dette rigide 15 prosentkravet.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Jeg vil anbefale Kristelig Folkepartis stortingsgruppe å stemme for forslagene.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Jeg frafaller ordet, siden utenriksminister Espen Barth Eide nå er her.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Jeg vil bare si at jeg har stått her og hatt mange debatter om utdanningsbistand og bistand med Fremskrittspartiet, og hver gang kommer det nye toner og nye argumenter fra Fremskrittspartiet. Her sies det at Fremskrittspartiet vil ha en helt annen innretning på bistanden. Sannheten er at Fremskrittspartiet vil kutte bistandsbudsjettet med minst en fjerdedel i løpet av det året som vi er inne i nå, og med enda mer i prinsippet. Fremskrittspartiet står her og sier at de vil prioritere bistand til de fattigste landene, at de vil prioritere utdanning, men sannheten er at Fremskrittspartiet tidligere fra denne talerstolen har sagt tydelig fra om at de egentlig ikke ønsker en stat-til-stat-bistand i det hele tatt, fordi det er feil politikk. Om Fremskrittspartiets utviklingspolitikk vet vi i hvert fall følgende: Den er helt annerledes enn regjeringens, den er etter all sannsynlighet helt annerledes enn Kristelig Folkepartis, og den er betydelig mindre solidarisk enn den det store flertall av Norges befolkning ønsker.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Som jeg gjorde rede for i mitt hovedinnlegg, er det veldig klart at utdanningsbistanden har ligget stabilt på omtrent 1,6 mrd. kr i løpet av de årene som regjeringen har styrt. Så er det riktig at det generelle budsjettet har økt mer, og prioriteringene har også gått til andre ting. Vi har prioritert utdanningsbistanden i dette, slik som vi sier, og vi har sørget for at landenes inntekter har økt gjennom den øvrige bistandspolitikken og den øvrige utviklingspolitikken, slik at de selv er blitt i stand til å bruke mer penger på bistanden. Jeg merket meg at Fremskrittspartiets representant i sitt innlegg mente at det ikke var nødvendig – at det var feil å si dele for å skape, vi burde sagt skape for å dele. Poenget vårt er at det nettopp viser forskjellen på vår og Fremskrittspartiets politikk. I mange land finnes rikdommen, men viljen til å dele, slik at en kan få nok penger til utdanning til unger, ikke er tilstede. Derfor er vi nødt til å ha en fordelingspolitikk som er i tråd med våre verdier.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Vi har et engasjement for utdanning, men jeg mener at det er riktig utviklingspolitikk, og jeg mener det er moderne utviklingspolitikk å sørge for å gjøre land i stand til selv å ta et større ansvar. Derfor har vi satset mer på naturressursforvaltning, som gir økte inntekter til land. Vi ser at det virker på den måten at land selv investerer mer i sin egen utviklingspolitikk og i sin egen utdanningspolitikk. Jeg mener det er riktig å prioritere det som er de viktigste utfordringene i verden i dag. Klimautfordringen er en gigantisk utfordring. Det er riktig å være med på å støtte opp under land som gjør det de kan for både å tilpasse seg klimaendringene, og for å være med på å hindre den avskogingen som skjer, noe som også rammer mennesker. Det rammer også de mest marginaliserte gruppene av mennesker som bl.a. bor i Amazonas og i andre jungelområder. Så mener vi at vi bør bekjempe fattigdom gjennom en god fordelingspolitikk, som vi behandlet her i går med en god debatt. Det bidrar også til å gjøre landene i stand til å ta vare på sin egen utdanning.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Tallene fra Norad er helt riktige – og så er det mange måter å lese tall på. Det som er et faktum, er at bevilgningene som har gått til utdanning over den siste perioden, fra 2005 og fram til i dag, har ligget omtrent stabilt. Det betyr omtrent slik som jeg sa i sted, på 1,62 mrd. kr i årlige bevilgninger. Så har det gått litt opp og ned i de forskjellige årene, delvis på grunn av at vi ikke alltid har vært i stand til å bruke pengene. Men vi har hatt prioriteringene omtrent på det samme nivået. Man kan si det er mange dilemmaer knyttet opp til føring, siden representanten spør om fakta og tall rundt dette. Ved å bevilge penger til organisasjoner – gi kjernestøtte til organisasjoner som jobber med utdanning – vil ikke de pengene nødvendigvis bli kategorisert som utdanningsbistand. Det er bred enighet i Stortinget om at vi bør satse på kjernestøtte til organisasjoner istedenfor nødvendigvis å støtte programmer. Det gir mer øremerking, og det er vi negative til. Vi ønsker i stedet å styrke organisasjonene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Som også har tegnet seg.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Gjennom en bred høring har vi et godt grunnlag for den diskusjonen vi nå skal ha. Dette vil selvfølgelig være viktige perspektiver i en slik diskusjon. Jeg vil legge opp til at vi nå legger til grunn den utredningen som er gjort, at den diskuteres, og at vi trekker konklusjonene på fritt grunnlag i tråd med det. Men det det ikke skal være noen tvil om, er at vi ønsker at dette skal være en institusjon som både fungerer reelt, godt og effektivt, og at den skal oppfylle alle de kriterier som gjør at den vil ha A-status. Det tror jeg er den inngangsverdien vi skal ha, for øvrig avventer vi den debatten som nå vil komme.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Jeg tror det riktige svaret på det er: Så raskt som overhodet mulig, hensyntatt at vi også skal ha et godt ordskifte i lys av denne høringen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2013-06-13:
Da den rød-grønne regjeringa skulle legge fram sitt første egne budsjett, altså for budsjettåret 2007, benyttet de anledningen til å ta utdanning ut av listen over prioriterte områder i utviklingspolitikken. Det har jo fått noen konsekvenser. Bidragene til utviklingsbistand har stått stille siden 2005–2006, som var de siste budsjettene den forrige regjeringa leverte. Men områder der regjeringa har engasjert seg og valgt å prioritere, som f.eks. helse, skog og klima, har man opplevd store økninger i budsjettene. Når det gjelder skog og klima, har man gått fra andel av budsjettet på 9 pst. til ca. 16 pst. Bistandsbudsjettet har i perioden økt med 9 mrd. kr, men det har ikke vært mulig å øke bevilgningene til utdanningsbistand innenfor den rammen. Da UNICEFs generaldirektør Anthony Lake nettopp var her, sa han nettopp at man måtte ta internasjonalt lederskap, og at han håpet at Norge skulle gjøre det. Hvorfor har det ikke vært mulig å få det samme engasjementet for utdanning som for andre områder, fra regjeringa?
Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Dette går på utdanning spesifikt. Statsråden hadde mange tall og kom inn på mange forskjellige områder, men dette gjaldt utdanning. Han var veldig opptatt av eventuelle samarbeidspartnere og hva de gjorde, men jeg er faktisk opptatt av hvorfor ikke regjeringen og regjeringspartiene kan være med på å si noe om at de faktisk vil øke satsingen på utdanning. Norads tall sier iallfall klart at vi i 2005 brukte 9 pst., nå bruker vi under 6 pst. Det vil si at realverdien av de midlene vi i dag bruker, er mindre enn i 2005. Er disse tallene fra Norad feil? Er ikke dette riktige tall? Er virkelig statsråden fornøyd med at vi går ned når det gjelder disse bevilgningene?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
I denne proposisjonen legger Kommunal- og regionaldepartementet et framlegg om endringer i lov av 15. juni 2001 nr. 70 om fastsetting og endringer av kommune- og fylkesgrenser, eller i kortform inndelingsloven. Det er nå ti år siden denne loven ble vedtatt, og de erfaringene som vi har fått i den perioden, har dannet utgangspunktet for de endringene som er foreslått. Loven har vært på høring, og høringssvarene har vært viktig for de forslagene til endringer som legges fram: grensejustering og deling av kommuner med store kraftinntekter deling og sammenslåing av kommuner og for så vidt fylkeskommuner avgjørelsesmakt ved endring av fylkesgrenser noen spørsmål knyttet til økonomiarbeidet før en sammenslåing og før en kommune eller fylke blir delt, og de forskjellige delene blir lagt til andre kommuner eller fylker Til slutt omhandler forslagene valg av revisor og sekretariatsmodell for kontrollutvalget samt økonomiske og administrative konsekvenser av de foreslåtte endringene. Det er en enstemmig komité som gir sin tilslutning til regjeringens forslag til endringer i loven.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Jeg har merket meg at flere av de representantene som har tatt del i denne debatten, har sammenlignet sjømenn og fylkesmenn. La meg da få lov til å bemerke at jeg ikke er like sikker på om graviditet er like aktuelt for den sistnevnte yrkesgruppen. Det var i grunnen representanten Røe Isaksens bemerkning om allmenngjøring som gjorde at jeg tillater meg å bemerke at allmenngjøring er et institutt som vi bruker for å lovfeste tariffer når det er nødvendig. Når regjeringen sier at den ønsker å vurdere allmenngjøring av tariffene på sjøfartsområdet, er det fordi mye taler for at det er nødvendig å få regulert lønnsdannelsen gjennom en allmenngjøringslov. På samme måte antar jeg det er når Høyre ønsker å utrede NIS på kysten: Jeg antar at man ønsker å utrede det fordi Høyre mener det er aktuelt å innføre NIS i deler av eller i hele norsk innenriks sjøfart. Men jeg forstår godt at Høyre ønsker å utrede konsekvensene av en slik innføring. For oss andre er de ganske åpenbare.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-13:
Det er jo i og for seg prisverdig at regjeringen ønsker å utrede. Jeg tror at noe av grunnen til at regjeringen ønsker å utrede allmenngjøring til sjøs, og formulerer seg på den måten, er at man møter betydelige juridiske problemer ved å innføre en allmenngjøringsordning– slik som vi har i enkelte bransjer på land – til sjøs, bl.a. fordi Norge der er bundet av en del internasjonale avtaler som vi ikke har i landbasert industri. Det eneste jeg konstaterte, var at i det oppslaget i Stavanger Aftenblad hvor representanten Gullvåg var med – han tok seg godt ut også på bildet, sommerfrisk og fin – var det etterlatt et inntrykk av at dette var noe regjeringen skulle gjøre. Ja, det ble nærmest fremstilt som om dette var regjeringens politikk, og at de ville komme med forslag om det, mens regjeringen da legger frem et forslag om noe helt annet, nemlig om å utrede konsekvensene. Da har enten journalisten overdrevet, eller så har representanten tatt munnen for full. Så må jeg si at det er litt spesielt å bli anklaget for at det spriker i opposisjonen, når en representant fra regjeringspartiene brukte en dobbeltside i Dagens Næringsliv på å fortelle at han ville stemme imot regjeringens eget forslag. Vi er da fire partier i opposisjonen som er enige om nesten alt i denne meldingen, men ikke om absolutt alt. Det er nå én ting. Vi skal nok helt sikkert klare å bli enige om dette feltet også. Men at regjeringspartiene skal anklage opposisjonen for å sprike når de ikke engang selv klarer å holde seg samlet, synes jeg mildt sagt er spesielt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-13:
Jeg er glad for all debatt om dette temaet, og takker Fremskrittspartiet for en ny mulighet. Det er korrekt at kostnadsnivået i Norge generelt med tanke på timelønninger er høyere enn våre handelspartneres – betydelig høyere – men når det gjelder treforedlingsindustrien, er ikke det sant. En sagmester på et av de største sagbrukene våre tjener 157 kr timen, en annen sagmester tjener 195 kr timen. I forhold til andre er det dårlig betaling. Det er dårlig betaling, og det gjør at interessen for å bli sagmester og fagarbeider innenfor sagbruksindustrien og treforedlingsindustrien er mindre. Det er det som er problemet. Når det gjelder Høyre og Fremskrittspartiets påpekning av at det er lav innovasjonsgrad, er det derimot korrekt. Det er gjort store strategiske feil, anført av Norske Skog, som satset på avispapir over hele verden. Det har medvirket, og det er en generelt lav lønnsomhet, som gir lav innovasjonsevne. Det er derfor nødvendig å øke lønnsomheten i hele verdikjeden: bruken av skogen, hogst av skogen, transporten av tømmeret, foredling av tømmeret. Krise gir muligheter, nye, kraftfulle økonomiske virkemidler diskuteres – det er debatten i revidert. Det jeg imidlertid vil fokusere på nå, er eiendomsrett. Høyre og Fremskrittspartiet har et forslag: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om å åpne for aksjeselskapsmodellen som driftsform i skogbruket.» Senterpartiet er klokkeklare på at vi skal ha et privat, personlig eierskap med eiendomsrett og eiendomsplikter. Det har vist seg overlegent historisk, vist seg overlegent internasjonalt for en biologisk produksjon hvor man må tenke langsiktig, og hvor man må ha plikter til eiendomsretten. Vi vet at eiendomsrett gir makt, så det er vårt syn. Men hva mener egentlig Høyre og Fremskrittspartiet med forslaget sitt? Vil de åpne for aksjeselskapsmodellen som driftsform i skogbruket? Er det eiendomsretten til skogen en snakker om, eller er det å drive i skogen? Det er full åpning i dag for å ha maskiner i aksjeselskapsformen – ikke noe problem. Men hva er det de mener? I Høyres programforslag er det også uklarhet på dette punktet. Er det sånn at Høyre ønsker å ha aksjeselskap som må eie skog, eller er det ikke? Det er mitt spørsmål. Det er utrolig sentralt å få avklart det i denne diskusjonen, for det er antagelig den siste som går på dette viktige punktet. Hva er det en mener med forslaget? Er det eiendomsretten til skogarealene eller er det eiendomsretten til hogstmaskinen en snakker om? Det sentrale er eiendomsretten til skogen. Der går Senterpartiet for et personlig, privat eierskap med plikter.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-13:
Dette temaet krever en grundig diskusjon i mange fora. I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett får vi diskusjonen om de økonomiske rammebetingelsene. Jeg vil her fortsette med å ha et fokus på forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre knyttet til eiendomsrett. Det er slik at man har foreslått: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om å åpne for aksjeselskapsmodellen som driftsform i skogbruket.» Det har vært flere talere fra Fremskrittspartiet og Høyre etter meg som ikke har svart på spørsmålet om hva som menes med dette. Da får jeg prøve å veilede litt selv. I Høyres stortingsvalgprogram som gjelder for inneværende periode, heter det: «myke opp eierformene i landbruket slik at også aksjeselskap kan bli en mulig eierform, og dermed styrke næringens mulighet til å bygge egenkapital til fremtidige satsinger.» I programmet står det altså at man ønsker å ha aksjeselskapsformen som eierform til skogarealene. Dermed vet vi at alle plikter knyttet til skogarealene blir borte, slik at man får et eierskap hvor man kan skifte aksjer på samme måten som man kan skifte i ethvert annet selskap. Det er interessant at partiet Høyre ikke ønsker å diskutere eierskapet til skog, ønsker å fronte sitt syn, der de mener det er fordelaktig at man går fra et personlig privat eierskap til et aksjeselskapseierskap på skog. Jeg kjenner få Høyre-folk som er tilhengere av dette. Høyre har tidligere vært partiet som gikk for et personlig eierskap. Det er det som er virkelig urkapitalismen, urkonservatismen, det personlige eierskapet – med den langsiktighet som ligger i det. Det er ikke en tilfeldighet at personlig eierskap er det som er valgt i skogen, for det trengs en langsiktighet som går langt utover det som du får ved aksjeselskapsformen. Høyre går altså inn for å åpne opp for aksjeselskapsform som eierform for skog. Det er ikke det som står i dette forslaget, for der står det driftsformer. Jeg får regne med når jeg har gått til kilden – som er Høyres program – at det er eiendomsrett til skogen man mener, og det er klargjørende. Det blir en interessant diskusjon framover.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-13:
Jeg refererte til gjeldende program i Høyre når det gjelder skauarealer og eiendomsrett. I det kommende programmet står det: «(…) myke opp reglene for å kunne bruke aksjeselskap som selskapsform for deler av virksomheten på en landbrukseiendom – for å redusere risikoen og bedre muligheten for kapitaltilgang.» (…) Deler av virksomheten på en landbrukseiendom! Begrepene er virksomhet – deler av virksomheten. Det er mye virksomhet som skjer på en landbrukseiendom, som ikke har noe med eierformen å gjøre. Det er fritt fram for å organisere selve driften som et aksjeselskap, men ikke eiendomsretten. Men nå har vi fått klargjort fra representanten Gundersen at det her menes at et AS kan ha eiendomsretten, og det er utrolig avklarende. Det er et skifte i hvordan vi skal organisere eiendomsrett til produksjonsarealer – jord og skau – i Norge.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-13:
Som følge av klimaendringene ser det ut til at det i stadig større grad vil bli mulighet til å bruke Nordøstpassasjen som ny rute for skipstrafikk i framtiden. Det er et problem at det er veldig dårlig satellittdekning nord for 75 grader nord – det blir nevnt i meldingen. Dette gjør det vanskelig å få til regularitet i skipstrafikken. Mener statsråden at det vil være aktuelt med et mer målrettet samarbeid, bl.a. med Russland, for å få til en bedre satellittdekning som vil gjøre skipstrafikken gjennom Nordøstpassasjen lettere?