Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-11-04:
Den årlige meldingen om nordisk samarbeid legger denne gangen avgjørende vekt på utviklingen og endringene i samarbeidet som følger av nye eksterne rammevilkår gjennom 1990-tallet. Både på ministernivå og i Nordisk Råd bærer arbeidet i økende grad preg av de utenriks- og sikkerhetspolitiske endringsprosessene i vårt grannelag og i Europa. Derfor snakkes det nå i nordisk sammenheng om nærområdedimensjonen og Europa-dimensjonen. Mens det opprinnelige offisielle Norden-samarbeidet dreide seg om interne nordiske forhold, slik som felles arbeidsmarked o.l., preges arbeidet både i Ministerrådet og i Nordisk Råd i økende grad av samordning og samarbeid, som bl.a. skyldes de nordiske lands ulike tilknytning både til EU og til NATO. Nærområdesamarbeidet kommer som en konsekvens av Sovjetunionens oppløsning og Murens fall. Her er Barentssamarbeidet, arbeidet i Østersjørådet og bidrag til å kvalifisere de baltiske stater til EU-medlemskap sentrale oppgaver for nordisk samarbeid. Det er lett å slutte seg til meldingens understreking av at et hovedmål for nærområdesamarbeidet er å sikre fred og stabilitet i et utvidet Norden. Både demokratisk, sosial og økonomisk utvikling er nødvendige forutsetninger for en slik stabilitet. Det er ikke minst Nordisk Råd som har presset fram en opptrapping av Ministerrådets nærområdesatsing. Som en konsekvens av endrede forutsetninger, ikke minst integrasjonsprosessen i Europa, fikk Nordisk Råd i 1995 en ny organisasjonsstruktur der tidligere fag- og sektorutvalg er erstattet med tre hovedutvalg: Nordenutvalget, Nærområdeutvalget og Europautvalget. Det er i Norges interesse å spille en aktiv rolle for å legge premisser for utviklingen i våre nærområder, også gjennom et nordisk samarbeid. Helt utrolige forandringer skjer. Vi opplever mangfold, demokrati, samarbeid og integrering, men også usikkerhet og uforutsigbarhet. Vi ser hvordan sosiale skillelinjer forsterker seg. En sølvmur eller en fattigdomsmur – litt avhengig av hvor man står – går også gjennom våre nærområder, ikke bare lenger sør. Både i de tre baltiske statene og i Russland har vi fått nye sett med interne sosiale skillelinjer. Vi opplever at fattigdomsproblemet setter seg fast. Vi opplever langtidsledige og store grupper som er permanent fattige, samtidig som nye overklasser med ufattelig rikdom vokser fram. Mye av dette kan nok tilskrives mangelen på effektive forvaltninger og offentlige og sivile organisasjoner, men også få eller ingen tradisjoner med hensyn til privat næringsutvikling, økonomiske spilleregler og et demokratisk lovverk. Det er derfor viktig at Norden bidrar i samarbeid med EU til institusjonell fornyelse, og det er kanskje vel så viktig og et like effektivt bistandselement i samarbeidet med disse landene som innsprøyting av kapital. Når det gjelder Østersjøregionen, representerer den én av de mest dynamiske regionene i Europa med et stort vekstpotensial. De nordiske land samarbeider også i Østersjørådet, som er viktig bl.a. på grunn av sin sammensetning, for her sitter de fem nordiske land med sin ulike tilknytning til EU, her er de tre baltiske stater, og her er Polen, Tyskland og Russland. Rådet holder på en måte Russland fast i nærområdesamarbeidet, og blir derfor også et viktig bindeledd mellom EU og Russland. Etter modell av Nordisk Ministerråd og Nordisk Råd er det etablert et Baltisk Ministerråd og en Baltisk Parlamentarikerforsamling. Samarbeidet mellom Nordisk og Baltisk Ministerråd er intensivert både på politisk nivå og på tjenestemannsnivå. Det siste året har det også vært en felles parlamentarikersesjon mellom Nordisk Råd og Baltisk Forsamling. Fra og med 1999 inngår også det arktiske samarbeidet i Ministerrådets nærområdeprogram. I april 1999 arrangerte Stortinget og Nordisk Råd i fellesskap den første parlamentariske Barentskonferanse i Alta. Likevel er det nok Europa og EU-saker som er mest framtredende, og som kommer til å bli det i det nordiske samarbeidet. EUs videre utvikling og takten i integrasjonsarbeidet berører alle de nordiske land, også Norge. Det er interessant at Regjeringen mener at det nordiske samarbeidet har ført til at felles nordiske holdninger og vurderinger har hatt innflytelse på EUs lovgivningsarbeid, bl.a. på områder som miljø, arbeidsmiljø, forbrukervern, matvaresikkerhet, sysselsetting og likestilling. I Nordisk Råds Europautvalg har vi bl.a. behandlet EUs sysselsettingspolitikk, innføring av euro, forbrukervern i EU, EUs utvidelsesprosess, Schengen og EUs nordlige dimensjon. Det har vært viktig ved iverksettelsen av Amsterdam-traktatens bestemmelser å ha nær nordisk kontakt. Ikke minst er dette tilfellet i forbindelse med forhandlinger om den institusjonelle avtalen mellom EU på den ene siden og Norge og Island på den andre siden om Schengen. De nordiske EU-landene vil i årene som kommer, i tur og orden inneha formannskapet i EU. Finnene har allerede vist tenner som EU-ledere og satt seg i respekt. Sverige kommer i lederposisjon våren 2001 og Danmark høsten 2002. Jeg savner en felles nordisk strategi for hvordan vi best kan utnytte de fordeler formannskapene åpenbart vil gi Norden som region, inkludert våre nærområder, også fordi medlemskap for de baltiske stater og Polen og flytting av Tysklands hovedstad til Berlin vil flytte tyngdepunktet i EU nordøstover. Vi må i Norden sterkt bidra til at vi får en substans, et innhold i den nordlige dimensjon, og at det må innebære en fokusering på Nordvest-Russland, ikke bare Østersjøområdet. Vi må trekke EU inn i et forpliktende samarbeid nordover. De siste to årene har forsvars- og sikkerhetspolitikken blitt satt på dagsordenen i Nordisk Råd. Det mest spennende vi kommer til å stå overfor framover på den sektoren, er EUs initiativ for en forsvars- og sikkerhetsidentitet. Med de ulike utgangspunkt de nordiske land har, både i forhold til EU, Vestunionen og NATO, vil dette temaet måtte bli sentralt og debattene også spennende i tida som kommer. Jeg sa i mitt innlegg om nordisk samarbeid for et år siden at «limet i samarbeidet i Norden har vært kulturelle og språklige likheter, demokratiske samfunnsmodeller og sammenfallende verdivurderinger». Vårt felles verdigrunnlag, basert på bl.a. solidaritet, likeverd og demokrati, har muliggjort en nordisk samordning av holdninger, tiltak og politikk i ulike internasjonale fora, ofte med konstruktive og vellykkede resultater. Nordiske initiativ har preget utviklingen av arbeid, mål og virkemidler i en rekke flernasjonale institusjoner, langt utover det Nordens størrelse og geografiske plassering skulle tilsi. Eksempler på dette er Verdensbanken og IMF, reformer i FN-systemet og internasjonal handel. De nordiske land har bl.a. engasjert seg sterkt i videreutviklingen av det såkalte HIPC-programmet for å lette u-landenes gjeldsbyrde, og her er også kontakten ganske sterk inn mot de enkelte EU-land. Til slutt: De endrede ytre og indre rammebetingelsene gjør at komiteen mener tida er inne til å drøfte nærmere erfaringene med den reformprosessen og den omstruktureringen som Nordisk Råd har gjennomgått på 1990-tallet, slik også saksordføreren understreker. En enstemmig komite ber derfor om at meldingen i 2000 gir en vurdering av situasjonen, og at delegasjonen til Nordisk Råd også utarbeider en egen rapport.