Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2008-01-10:
Ufordringen i denne salen i dag er at man både i de ulike partier imellom og internt i noen partier ikke engang er helt enig om hva innholdet i denne saken egentlig handler om. Noen kaller dette en EU-sak, og noen kaller det en demokratisak. For meg er dette en demokratisak - det er en prinsippsak om demokrati. Grunnen til at jeg tar ordet, er at jeg er en av dem som, i veldig godt selskap, har undertegnet et par spørsmål fra Nei til EU i 2005, og flere som i dag vil stemme nei, har om ikke spurt om en forklaring, i alle fall oppfordret til at de som har gjort det, må være rakrygget og svare for hvorfor de har tenkt å gjøre noe så alvorlig som å bryte et løfte som man har gitt om Grunnloven. Jeg er en av dem som i dag kommer til å stemme ja til grunnlovsforslaget. Det betyr at jeg dermed bryter det jeg lovte Nei til EU i 2005. Så vil jeg si - ikke for å bagatellisere det jeg lovte, eller for å bagatellisere saken - at det kan godt være at jeg gjorde det mot bedre vitende, at jeg gjorde det av kunnskapsløshet eller hva det var. Forklaringen på det er ikke det viktigste. Det som er viktig for meg, er at det ikke er én velger i Rogaland som ikke vet at jeg sier ja til EU - hvis dette da er en EU-sak. Jeg stemte ja i 1994, og jeg kommer til å stemme ja hver gang det eventuelt skal være en avstemning. Det er heller ikke én velger i Rogaland som har stemt på meg som ikke vet at jeg vil ta inn over meg det som folkeavstemningen bestemmer. Det er ikke én velger som er i tvil om det! Men jeg skjønner at folk som har svart at de ikke vil endre Grunnloven, og altså har gitt beskjed om det til Nei til EU, synes det er vanskelig i dag å stemme ja i salen. For det har vært et betydelig press mot oss som har svart ja til Nei til EU, både fra media og ikke minst fra folk hjemmefra som forventer at man skal gjøre som man har sagt. Så må jeg bare si at jeg har fått en del mail, på lik linje med mange andre. Men hovedessensen i de mailene som jeg får hjemmefra fra dem som er sinte, er at de er mest sinte på at jeg i utgangspunktet sier ja til EU. Det er Nei til EU-folk som er sinte på mitt EU-standpunkt. Og når den dagen kommer at mitt politiske regnskap skal gjøres opp, så skal det gjøres overfor mine velgere og overfor partiet og partiprogrammet som jeg er valgt på. Det skal ikke gjøres overfor Nei til EU. Det er ikke sikkert at det er et godt argument, men jeg har også lyst til å si at det er ingen av mine velgere som før 2005, under valgkampen i 2005 eller etter 2005 har lurt på hva jeg mener om § 93, utenom Nei til EU. Jeg snur, eller holder ikke min lovnad som noen mener ikke er rakrygget. Men respekten for folket, som jeg mener denne saken dreier seg om, veier så tungt for meg at jeg løfter det over den lovnaden jeg da bryter i dette spørsmålet. Derfor tar jeg den belastningen, eller hva det nå blir, å bli hengt ut som løftebryter eller andre ting, til og med av professorer som har sagt at ved bare å si det jeg sier nå, så har jeg brutt Grunnloven. Men det er andre professorer som sier det motsatte. Det er en slags forklaring - sikkert ikke god nok for enkelte - men jeg ville likevel stå på talerstolen her og tilkjennegi at jeg har sagt noe i 2005 som jeg ikke kommer til å holde i dag, og prøve å begrunne hvorfor. Jeg har et par betraktninger rundt et par ting som er blitt sagt i salen i dag. Representanten Brekk sa i sitt innlegg at de som stemmer ja i dag, gjør det for at det skal bli lettere å melde Norge inn i EU. Det er altså ikke det jeg vil. Det er ikke tvil om at jeg vil ha Norge inn i EU. Det ville jeg 1994, og det kommer jeg fortsatt til å ville, men i denne saken vil jeg altså at man - om det noen gang skjer - lettere skal ha respekt også for et eventuelt lite ja-flertall i folket. Det er det som jeg mener er innholdet i denne saken. Det er noen i denne salen som har bestemt seg for at uansett om et lite flertall sier ja, så kommer de til å si nei. Derfor skulle jeg ønske at representanten Brekk svarte på spørsmålet fra representanten Foss og andre om hva Senterpartiet vil gjøre med sine representanter når det gjelder å opplyse folket om hva man vil gjøre med et eventuelt resultat av en folkeavstemning. Jeg skjønner at i Senterpartiet står representantene fritt, men det må jo være lov for en representant som er på valg, å fortelle hva man tenker i sitt eget hode om å respektere folkets vilje. Jeg skulle ønske at det kom fram her i dag. Så har jeg lyst til å si helt til slutt at når det gjelder bindende folkeavstemning eller ikke, har det, som representanten Hansen redegjorde for, i Arbeiderpartiet ikke vært noen diskusjon om hvorvidt man skal ha det, men vi har et partiprogram i Arbeiderpartiet som er helt tydelig på at man skal respektere folkets vilje. Nå har jo representanten Siv Jensen bebudet at det kommer et forslag. Men blir denne grunnlovsendringen nedstemt i Stortinget i dag, som det ser ut til at den blir, er jeg sikker på at det kommer en debatt om bindende folkeavstemning. Jeg har ikke tenkt å bebude hva jeg eventuelt skal mene om det, men jeg ønsker i så fall den debatten velkommen, for vi vil ikke kunne leve med, tror jeg, det som man oppfatter som en så klar urettferdighet knyttet til folkeavstemningsaspektet, hvis ikke Grunnloven blir endret i tråd med flertallsforslaget som foreligger i dag.