trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-10:
I denne salen har vi stor evne til å ha lange debatter, sjøl om saker vi er enige om. Det er spesielt når det er snakk om lokalisering, og da er det jo hyggelig at noen av oss har fått innspill fra fylker vi ikke representerer, for å representere bredden. Som Oslo-representant vil jeg gjerne også si at vi i Venstre støtter det forslaget som legges fram her i dag. Og for å si hva det er vi også lokalt har understreket sterkt når det gjelder å kunne gjennomføre et slikt arrangement, er det å ha fokus på at det ikke bare er et stort idrettsarrangement, men det er også et kulturarrangement, og det er et utdannelses- eller dannelsesarrangement. Samarbeidet med Høgskolen i Lillehammer og med Nansenskolen, som er planlagt rundt dette, syns vi er med på å gjøre dette til et mye mer spennende arrangement enn et vanlig idrettsarrangement. Jeg tror at Lillehammer som kulturby, hvor man har stor grad av frivillig innsats og stor grad av dugnadsånd, som de viste oss sist det var olympiade der, har mange muligheter til å bruke det kulturlivet og alle de skapende utøverne som er der – gi rom for et levende kulturuttrykk, også på et slikt sportsarrangement. Det som er viktig for Venstre, er at det også er en sterk lokal forankring og en forankring i idretten når det gjelder ledelsen av sjølve arrangementet. Så vil jeg også få understreke at Lillehammer-OL i sin tid hadde en helt ny standard når det gjaldt det å arrangere store idrettsarrangementer – når det gjaldt miljø. Det var virkelig et av de arrangementene som viste hvordan vi kunne lage nye miljøstandarder knyttet til så store folkesamlinger som en olympiade er. Jeg syns det er viktig at Lillehammer kommune og arrangementet blir i stand til å videreføre det miljøengasjementet som fantes rundt Lillehammer-OL, at man får en miljødimensjon også knyttet til dette arrangementet, som gjør at man kan vise at man kan lage store folkefester, men likevel ha en god miljøprofil på arrangementet. Det tror jeg de lokale arrangørene er veldig opptatt av. Så jeg håper at vi som stat gir dem mulighet til å utvikle det i en positiv retning.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-11-10:
Det har seg slik at den valgte ordfører for denne saken er kalt ut til et viktig oppdrag. Når komiteen legger frem en enstemmig innstilling, skal jeg bare knytte noen få merknader til den i saksordførerens fravær. Dette handler om en tilleggsbevilgning på 100 mill. kr som Stortinget beslutter skal bevilges til operasjonen i Libya, altså igjen en situasjon hvor norske styrker har vært involvert i et utenlandsoppdrag. Alle forutsetninger for denne operasjonen og deltakelsen var på plass via FNs sikkerhetsråds resolusjon 1973 – igjen en aksjon hvor NATO spilte en helt sentral rolle. En hel verden har fått se og blitt rystet over de bildene som har vist Gaddafis overgrep mot sin egen befolkning. Denne aksjonen har bidratt til at det nå er opp til befolkningen selv å legge til rette for en utvikling som kan skape fred, ro, demokrati og utvikling i Libya. Komiteen understreker det selvfølgelige i at når man deltar i denne typen meget skarpe og krevende oppdrag, skal alle forutsetninger rundt øving, trening, materiell og utstyr være på plass. Komiteen har også lagt til grunn at når denne typen aktivitet gjennomføres utenom de årlige, planlagte aktivitetene for Forsvaret, skal dette også finansieres utenom det vedtatte, årlige forsvarsbudsjettet, som det også blir i dette tilfellet. La meg bare avslutningsvis si at utenriks- og forsvarskomiteen besøkte USA i forrige uke. Det var en entydig tilbakemelding som ble gitt når det gjelder den norske innsatsen – den får den best oppnåelige karakter som kan gis. Det brukes de sterkeste og beste adjektiver om det norske bidraget, både om ledelse, kvalitet og utrykning. «Best in Class» og «Gold Star» er adjektiv som blir brukt om den norske innsatsen. På kryssjekkingsspørsmål om dette er en omtale som gis til alle av generell høflighet, ble dette på det bestemte avvist. Jeg tror det er en enstemmig komité som har grunn til å slå fast at dette er en tilbakemelding og en karakter som vi alle har grunn til å være meget stolt av.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Det er leit å se at salen tømmes når vi skal behandle noe så viktig som Stortingets ombudsmann for forvaltningens innsynsrett i forvaltningens dokumenter. Men bakgrunnen for denne saken er, som vi hørte av oppramsingen av forslagsstillerne, noe så sjeldent som et representantforslag fra samtlige av Stortingets partier. Så sånn sett er det verdt å markere. Bakgrunnen er at sivilombudsmannen i flere omganger tidligere har pekt på en litt spesiell bestemmelse i ombudsmannsloven § 7 annet ledd, som i hvert fall i teorien har begrenset sivilombudsmannens innsyn i en del dokumenter. Komiteen mener at innsynsretten til sivilombudsmannen er helt fundamental og uinnskrenket, og at det er unaturlig å beholde en innskrenkning av ombudsmannens innsynsrett slik § 7 annet ledd har gjort. Derfor har en enstemmig komité støttet representantforslaget fra samtlige partier om at en skal oppheve denne innsynsbegrensningen. I forbindelse med komiteens arbeid med innstillingen dukket det opp en annen problemstilling, som gjaldt opplysninger som er taushetsbelagt i henhold til sikkerhetsloven og beskyttelsesinstruksen, noe som ikke er særskilt presisert i denne loven. Derfor har komiteen på eget initiativ supplert forslaget fra forslagsstillerne med en presisering av taushetsbestemmelsen. Selv om komiteen i utgangspunktet mener at den eksisterende bestemmelsen likevel ville ha dekket det, er det greit at all tvil her er rensket ut. Det er også fremmet forslag om noen andre små endringer. Det er i hovedsak bare formaliteter – der henvisninger i loven ikke er blitt endret i tråd med endringer i andre lover, i tillegg til at lov om Stortingets ombudsmann for forvaltningen ikke har hatt noen kortform tidligere. Det er jo vanlig i norsk lovpraksis at lover gis kortformer. Forslaget går nå ut på at vi skal slippe å si lov om Stortingets ombudsmann for forvaltningen, men kan si «sivilombudsmannsloven». Det er en slags forenkling og en koordinering med det øvrige lovverket. I praksis vil nok ikke dette forslaget ha stor betydning, men det vil kunne lette ombudsmannens arbeid med hensyn til å få innsyn, fordi det ved noen anledninger har dukket opp en situasjon hvor forvaltningen har vært tilbakeholden med å gi sivilombudsmannen opplysninger, bl.a. med bakgrunn i § 7 annet ledd. Den tvilen og den usikkerheten er nå fjernet, og det er helt i tråd med det som har vært Stortingets intensjon når det gjelder Stortingets ombudsmanns innsynsrett: Den skal være tilnærmet absolutt. Selv om ikke alle har oversikt over det, er det en stor forskjell på det å gjøre dokumenter offentlige og det å gjøre dem tilgjengelige for sivilombudsmannen. Det at sivilombudsmannen får tilgang til dokumenter som er nødvendige for hans arbeid, betyr verken at klager eller at andre får innsyn i disse dokumentene. Det er også helt klart i forhold til de taushetsbestemmelsene som gjelder. Så dette er en god dag for sivilombudsmannen, som får gjennomslag for påpekinger som han har kommet med flere ganger tidligere, hos det som vil bli et enstemmig storting.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Kristelig Folkeparti har valgt å følge Høyre i denne saken. Forslagsstillerne fra Høyre viser, både i forrige runde og nå, til at vår såkalte sammenpressede lønnsstruktur er et problem når det gjelder å rekruttere høyt kompetent arbeidskraft i Norge, og videre at denne problemstillingen må tas på alvor dersom Norge i framtiden skal kunne vedlikeholde og videreutvikle velferdssamfunnet Norge til å bli en kunnskapsnasjon. Mitt spørsmål til representanten fra Kristelig Folkeparti er: Deler Kristelig Folkeparti Høyres utgangspunkt om at svaret på framtidens utfordringer er at vi må få større forskjeller mellom folk? Eller sagt på en annen måte: Mener Kristelig Folkeparti at det er en fordel eller en ulempe at vi bor i et land med mindre sosiale forskjeller enn i veldig mange andre land?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Bare kort på tampen av en ganske god debatt, synes jeg – en debatt som vi kanskje egentlig burde ha rigget i motsatt retning, for Trond Helleland stilte i sitt innlegg mange spørsmål som jeg allerede hadde svart på i mitt første innlegg. Når jeg sier «omkamp», er det fordi jeg har lest debatten og innstillingen fra tre år tilbake, og det er ikke så mye nytt. Det er veldig mye av det som den gangen ble nedstemt i Stortinget. I mellomtiden har det kommet nye og forbedrede regler som faktisk også er enklere enn en del av det som Høyre foreslår. Trond Helleland ga en beskrivelse av utfordringer i distriktskommuner. Ja, det er utfordringer vi også ser, men det kan jo ikke føre til at en ikke skal ha noen kontroll med tanke på en viss beskyttelse mot sosial dumping. Det har ikke noe med knefall for Landsorganisasjonen å gjøre, det har å gjøre med hvilke tilstander vi ønsker i norsk arbeidsliv. For det andre vil en del av forslagene til Høyre neppe virke etter hensikten. Jeg skal ikke dra hele det første innlegget på nytt, men et av hovedpoengene mine var at Høyres forslag, en del av dem i hvert fall, kan føre til at en risikerer mer byråkrati og doble søknadsprosesser, og da har en ikke oppnådd noe. Trond Helleland nevnte også eksempler, bl.a. fra Drammen. Ja, jeg skal ikke nøle med å kalle det eksemplet som representanten der hadde i tankene, for en skandale. Men den saken handler først og fremst om hva som er definisjonen på «faglært», og det har også flertallet bedt regjeringen se nærmere på. I den saken Helleland nevner, illustreres akkurat det definisjonsproblemet med at UDI og UNE hadde to ulike oppfatninger av det samme, men det var også faktisk to ulike oppfatninger internt i UNE av det samme, og da sier det seg selv at vi er nødt til å gå og se på praktiseringen av det regelverket i forhold til Stortingets intensjon. Så var det snakk om at Høyres forslag bærer preg av nytenkning. Jeg er ikke helt enig i det. Som sagt er veldig mange av disse forslagene fremmet og debattert før. Nå begynner taletiden min å gå ut, men la meg ta ett eksempel, det med språkopplæring for ledige EØS-borgere. Da har jeg lyst til å returnere spørsmålet til Høyre: Hvorfor bare ledigmeldte? Spørsmål nr. 2: Hvorfor ikke også familien? Det er jo det som statsråden sier i sitt svarbrev faktisk utredes for tiden. Det er også sånn at Bondevik II-regjeringen fjernet en ordning i 2004. Det kan hende at det er nytenkning internt i Høyre og Kristelig Folkeparti, men det er i hvert fall ikke nytt for oss andre. Som statsråden sa: Brochmann-utvalget sier nei, Kaldheim-utvalget sier ja, Arbeiderpartiets landsmøte sa ja. Det blir spennende å se hva Lysbakken sier til våren.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Nei. Fremskrittspartiet mener ikke at det er helt greit at en del arbeidstakere blir utsatt for uakseptable lønns- og arbeidsvilkår. Det vi er mer opptatt av, er begrepet «sosial dumping». Som jeg sa, uakseptable lønns- og arbeidsvilkår skal ikke forekomme, de skal reguleres via tariff. «Sosial dumping» er ikke et godt begrep, og vi vil ikke være med på et slikt begrep. Hadde det derimot vært «sosialistisk dumping», kunne vi vært mer velvillige til å være med på det, men da i helt andre sammenhenger.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Den danske versjonen av Norges Bank, den danske Riksbanken, gjorde en slik undersøkelse for – jeg tror det var – fire eller fem år siden og kom fram til disse resultatene. Det er dem jeg refererer til.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
I forbindelse med dette Dokument 8-forslaget har vi ikke foreslått noen ting. Vi har gått inn på de flertallsmerknadene som er der. Som jeg redegjorde for i den første replikken, er vi også opptatt av at ingen skal ha uakseptable lønns- og arbeidsvilkår. Det skal dekkes gjennom tariff, og de som jobber i Norge, skal jobbe under tariffavtaler som gjelder for Norge, uansett. Vi ser ikke noe stort behov for å fremme egne forslag om det, når det dekkes av loven.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Det er stor enighet om at behovet for arbeidsinnvandring er der, men størrelsen regulerer seg jo ut fra den kompetansen som finnes i Norge til enhver tid. Det er slik at en del av dem som utdanner seg, utdanner seg til arbeidsledighet, og enkelte kompetanseområder forsvinner fra arbeidslivet. Det sies at over halvparten av de bedrifter og den kompetansen som er om 20 år, ikke finnes i dag. Da må man utdanne i tråd med det næringslivet har behov for. Det viser seg at en del av de utdanningstilbudene vi har i dag, som er populære, finnes det ikke arbeid for i dag og heller ikke i framtiden. Er det næringslivet og samfunnet som skal være retningsgivende for utdanningstilbudet, eller er det ungdommens ønsker?
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Fremskrittspartiet er med på en flertallsmerknad, hvor vi ber regjeringen se på praktiseringen av regelverket om hvem som kan anses som faglært, og om den praktiseringen er i samsvar med intensjonen i regelverket. Fremskrittspartiet følger imidlertid ikke resten av flertallet når vi sier at eventuelle justeringer «må skje innen rammene som er lagt for å forhindre sosial dumping». Det er rart, for ved behandlingen av arbeidsinnvandringsmeldingen var Fremskrittspartiet med på et felles borgerlig forslag, hvor man ba regjeringen «om å styrke Arbeidstilsynet for å sikre en god oppfølging av handlingsplanen mot sosial dumping». Hva betyr det? Har Fremskrittspartiet endret standpunkt? Mener Fremskrittspartiet nå, i motsetning til for tre år siden, at sosial dumping når det gjelder utenlandske arbeidstakere, er helt greit?
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Arbeidsinnvandring er viktig, og jeg synes det er bra at vi får en anledning til å debattere dette viktige feltet. Norge trenger kompetente mennesker til å fylle alle nødvendige stillinger i landet. Men like viktig er det at arbeidsinnvandring er regulert og satt i system. Et regulert arbeidsliv er en stor del av forutsetningen for utviklingen av Velferds-Norge. Vi har stor likhet i Norge mellom mennesker og ulike grupper. Mange av de elementene som har ført til denne situasjonen, er kjempet fram av fagbevegelsen. Forslagsstillerne framstiller det som om det er svært vanskelig å komme som arbeidsinnvandrer til Norge. I statsrådens svarbrev til komiteen viser hun til de rekordhøye tallene for arbeidsinnvandring, og at tilbakemeldingen fra arbeidsgiverne ikke tyder på at det er store administrative barrierer som motvirker arbeidsinnvandring til landet. Det betyr ikke at det ikke kan være uheldige enkeltsaker. Høyres Helleland kommenterte i replikkvekslingen at Arbeiderpartiet ville verne LO. Det er ikke et vern av LO, men det er et vern av mennesker og menneskeverdet og en anstendig behandling av arbeidstakere. Et annet urovekkende felt som vi har sett i Norge, er saker som dukker opp knyttet til sosial dumping. Utenlandske arbeidstakere, både innenfor og utenfor EØS-området, er overrepresentert i disse tragiske sakene. Disse må bekjempes, og vi må alle være på vakt mot et uanstendig arbeidsliv. Vi så noen groteske eksempler i fiskeindustrien sist vinter som verken denne næringen eller landet for øvrig kan være bekjent av. For tredjelandsborgere som er faglært eller har spesielle kvalifikasjoner, er heller ikke inngangen til arbeidstillatelse i Norge spesielt vanskelig. De kan få arbeidstillatelse for tre år til en bestemt type arbeid, ikke til en bestemt arbeidsgiver. Det betyr at det er lagt inn en fleksibel ordning, slik at tredjelandsborgere som har tillatelse etter denne kategori, kan skifte arbeidsgiver og slik sett er en del av det fleksible norske arbeidsmarkedet. Arbeidsinnvandring er ikke det feltet hvor det er helt åpenbart at en må gjøre raske endringer. Det betyr ikke at vi ikke skal følge utviklingen og gjøre endringer der det er nødvendig, og når det er nødvendig.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-11-10:
Jeg merket meg henvisningen fra representanten Ørsal Johansen til danske arbeidsmarkedsundersøkelser, som angivelig skulle gå ut på at for at en arbeidsinnvandrer skulle være «bærekraftig» samfunnsøkonomisk, måtte vedkommende komme ferdig utdannet til landet, arbeide uten familie – og så skulle man altså reise hjem når man blir 62 år. Siden jeg har respekt for både representanten Ørsal Johansen og Stortinget, som blir presentert dette som et faktum, vil jeg etterlyse nærmere kildeangivelse til denne oppsiktsvekkende undersøkelsen. Den er i strid med alt annet i hvert fall jeg har tilegnet meg om dette emnet.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-11-10:
Statsråden var så vennlig å kommentere forslagsstillernes forslag, bl.a. dette om språkopplæring. I sitt brev har statsråden gjort rede for at grunnen til at man ikke har gått inn på dette, er dels at Bondevik-regjeringen angivelig skal ha avskaffet en ordning for generell språkopplæring for EØS-innvandrere i 2004, hvilket må antas å være et forhold man var klar over da man fremmet St.meld. nr. 18 for 2007–2008. Man har altså nå brukt foreløpig fire år på å vurdere dette, uten at det har kommet noe resultat ut av det. Og et siste argument for ikke å gjøre noe med det er at disse to utvalgene i NOU 2011:7 og NOU 2011:14 også gir motstridende råd. Vårt forslag går ikke ut på en generell opplæring av EØS-borgere, men nettopp av de ledigmeldte, og det forslaget har statsråden ikke kommentert.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-11-10:
Jeg tror vi kan slå fast at arbeidsinnvandring er et ubetinget gode. Det som er ulykken i vår tid, er at det blandes sammen med diskusjonen om en annen type innvandring, nemlig innvandring til arbeidsledighet og et liv som klient i velferdsstaten. Når disse to diskusjonene blandes sammen, kan man lett gå feil. La meg minne om at historisk sett har vi hatt glede av arbeidsinnvandring. Nidarosdomen hadde ikke vært reist uten stenhuggere fra England. Et poeng i denne forbindelse er også at det var en privat sparebank som besluttet gjenoppbyggingen av Nidaros etter at Stortinget hadde sagt nei, men det ligger utenfor denne debatten. Det som er poenget her, er at vi må ha en bevisst og helhetlig politikk som sikrer en bærekraftig arbeidsinnvandring, og det er en av de store økonomiske utfordringene i årene som kommer. Dette har også betydning for handelsbalansen, for hensikten med arbeidsinnvandring er at varer og tjenester kan produseres i Norge. Derfor blir alternativet til arbeidsinnvandring at tjenester – og særlig varer – produseres andre steder og til slutt importeres til Norge, og dermed fastholder oss i rollen som en råvareleverandør som betaler for importert kunnskap fra utsiden. Vi må også ha en politikk som underbygger tilgang på kunnskap og kompetanse i samfunnet, sammen med mangfold i arbeidsstyrken, som også kan bidra til innovasjon og næringsutvikling i et mer konkurranseutsatt og internasjonalt arbeids- og næringsliv. Det er ut fra dette vi da må vurdere om vi har virkemidler som er gode nok, og da har vi fra Høyre fremmet disse konkrete forslag til overveielse. Så hører vi at enten så er alt i orden, eller så har regjeringen funnet bedre måter å gjøre det på. Jeg vil imidlertid oppfordre statsråden til å gå nøye gjennom Høyres forslag. Det er ikke nødvendigvis slik at alt vi peker på, skal løses akkurat etter våre innspill, men jeg etterlyser en mer offensiv politikk for å gjennomføre det vi er ute etter, nemlig en bærekraftig arbeidsinnvandring. Jeg legger også merke til at departementet ser nok verden litt annerledes fra sine kontorer enn næringslivet ser den ut fra sine, for vi får meldinger om at bedrifter ofte må vente i seks måneder for å få klargjort arbeidskraft som oppfyller kravene som vi ellers er enige om å sette. Til slutt vil jeg da også, bare som et eksempel på at departementet ikke forhaster seg, imøtese at man utreder nærmere forslaget om språkopplæring for de EØS-borgerne som er blitt arbeidsledige mens de er her.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-10:
Jeg er ikke overrasket over en politikk fra Fremskrittspartiet som går ut på at nordmenn skal kunne få lov til å reise hvor de vil i verden, og bosette seg hvor de vil, la oss si i Spania, der Fremskrittspartiet har et eget lag av fremskrittspartimedlemmer, eller i Thailand eller i andre deler av verden, og jobbe eller nyte sitt otium som ferdig utdannede og ferdige i det norske arbeidslivet. Men problemet oppstår når man legger denne logikken til grunn også i Norge. Jeg hører Morten Ørsal Johansen sier at han angivelig ikke er imot lønnsdumping, men er imot bruken av begrepet «sosial dumping». Da stiller jeg spørsmålet til Morten Ørsal Johansen: Er det sånn at Fremskrittspartiet på noe som helst tidspunkt i forbindelse med behandlingen av dette forslaget fra Høyre – som er ganske fritt for bekymring for sosial dumping i sin forslagsstillelse, det skal sies, opptatt av å åpne for arbeidsinnvandring, men ikke så veldig opptatt av sosial dumping – foreslo noen tiltak for å bekjempe sosial dumping, om enn med et annet navn?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-10:
Jeg synes det er litt for billig av Helleland å si at dette handler om å verne LO. Men jeg skal komme tilbake til det i hovedinnlegget mitt. Jeg vil egentlig bare komme med en påstand, og så får Trond Helleland kommentere den hvis han vil. Jeg synes det er veldig bra at Høyre har fremmet dette forslaget. Jeg synes det er bra at Høyre ønsker å ta denne debatten, men jeg oppfatter det som et linjeskift fra Høyres side. Fra å møte arbeidsinnvandringen som kom i forbindelse med EØS-utvidelsen, med den holdningen at greit, disse menneskene kan godt få lov å komme hit, men de skal i minst mulig grad integreres i det norske samfunnet og heller dra tilbake igjen når de er ferdige og det ikke er behov for dem, oppfatter jeg at dette er et signal fra Høyre om at, nei, vet du hva, vi må møte folk sånn som de gjør i Canada, i USA og en god del andre steder. Så istedenfor å si: Hvor raskt skal du reise hjem til det landet du kom fra?, sier man: Hvor raskt har du lyst til å bli norsk og delta i det norske arbeidslivet? Så skal du få lov til å reise fram og tilbake mellom de forskjellige landene, fordi det går an å ha flere identiteter.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-10:
Jeg må innrømme at jeg synes det er lettere å være med på dette nettopp fordi vi sitter i regjering og har muligheten til å «trøkke» dette gjennom og ta ordentlige diskusjoner rundt det. Jeg mener at det er det vi får til. Trond Helleland har på en måte kommet til en ny erkjennelse nettopp nå. Det synes jeg er kjempebra. Men arbeidsinnvandringsmeldingen som vi laget, synes jeg Trond Helleland har gitt litt for lite kred. Da vi laget den, så vi nettopp på å utvide de snevre spesialistutdannelseskriteriene som lå på 500 000 kr, til også å gjelde fagarbeidere. Det er en ganske betydelig utviding. Hvis vi er enige om at folk skal ha skikkelige lønninger når de jobber i Norge, må Høyre være med på å se på det. Der man har stor arbeidsinnvandring, f.eks. i fiskeribedrifter, risikerer man at fiskeribedrifter leier inn vikarer fra andre land i EU til luselønninger, og man ender opp med å få folk som aldri har muligheten til å integrere seg, for de vil aldri ha råd til det. Så jeg sier: erkjennelse – kjempeflott at det er en erkjennelse, og så tar vi inn over oss den erkjennelsen og ser at dette kan vi bygge videre på.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-10:
Jeg kan bare slutte meg til det Lise Christoffersen sier. Vi har jo ment dette hele tiden og er veldig glade for at både Arbeiderpartiet og Høyre nå åpenbart åpner for det. Arbeiderpartiet har fattet et vedtak på sitt landsmøte der man er enig i det SV har stått for. Så vi har i hvert fall to regjeringspartier som er tydelige på at man ønsker dette. Så vil jeg også oppfordre Høyre til å ta den diskusjonen litt bredere. Vi har ikke råd til dette i årets budsjett, men vi er positive til språkopplæring. Jeg er veldig spent på å se om f.eks. Høyre kommer til å gå inn for språkopplæring for arbeidsløse EØS-innvandrere i sitt alternative statsbudsjett nå, eller om dette er noe som de tenker seg en eller annen gang i framtiden. Det blir all right å se. Jeg vil bare imøtegå én ting som Michael Tetzschner sa; det er egentlig bare en oppfordring til å tenke litt på det jeg sier. Og så skal jeg ta en litt teit regelgreie i etterkant. Når man sier at arbeidsinnvandring er et ubetinget gode, vil jeg si at det ikke er riktig, for hvis man har arbeidsinnvandring som bidrar til f.eks. dramatisk å redusere lønnsutbetalingene til uutdannede og ufaglærte i Norge, vil jeg ikke se på det som ubetinget positivt. Vi har behov for å sørge for at arbeidskraft i Norge brukes til det beste for samfunnet sett under ett. Det er best at det kun utføres arbeid som er mest mulig produktivt, og som gir mest mulig avkastning. Får man en rekke ufaglærte mennesker som arbeider billig, får man håndvask av bil-priser, sånn som vi har det her i Oslo, som ligger langt under det vi alle sammen vil mene er en anstendig timelønn. Det er ikke ønskelig. Tilsvarende vil jeg si at det er grunn til å være litt bekymret for den delen av norsk næringsliv som har tatt inn flest arbeidsinnvandrere de siste årene, nemlig byggenæringen. Det er ingen næring som har hatt så negativ produktivitetsutvikling de siste årene, som byggenæringen. Det er ingen tvil om at det kan skyldes at man tar inn arbeidsinnvandrere der man har et kortsiktig perspektiv på hvor lenge man har tenkt å ansette dem, folk som reiser igjen når høykonjunkturen er over – og så har man en negativ produktivitetsutvikling. Det gjør også at jeg vil be Høyre vurdere om ikke spørsmålet om språkopplæring bør være bredere enn bare for de arbeidsløse, og om det ikke er bra for samfunnet å gjøre det de gjør i Canada, nemlig å si at alle som kommer hit, skal få hjelp til språkopplæring, sånn at alle kan yte sitt beste i arbeidslivet, istedenfor å si at man vil vente med å bruke språkkompetansen til man er ferdig. La meg bare helt til slutt ta ett eksempel der jeg mener vi må ha en regelendring. I dag vil det være sånn at hvis du er fagutdannet som snekker eller tømrer, vil du kunne få jobb som tømrer. Hvis du er fagutdannet som bygningsingeniør og har en utdannelse som absolutt vil være lukrativ for Norge, får du ikke arbeidstillatelse som tømrer. Det er ikke åpenbart at det er et fornuftig regelverk.
Trond Helleland (Høyre), 2011-11-10:
Det var det jeg forsøkte. Det er kanskje litt feil måte å si det på, men det er herved gjort.
Trond Helleland (Høyre), 2011-11-10:
Det er ett av mange tiltak som jeg ber om blir vurdert. Det har sammenheng med behovet for kompetent arbeidskraft, og det har sammenheng med at vi har et høyt kostnadsnivå i Norge. Vi snakker om de ypperste spesialistene. Jeg tror at viktigere enn skatteincentiver er det å få sving på dette med forhåndsgodkjenning av bedrifter som kan hente inn arbeidsinnvandrere, og at en fokuserer på det å få fart i det byråkratiske systemet, bl.a. ved å få personnummer. Vi mener at dette er ett av flere forslag som bør vurderes, og jeg er skuffet over at Arbeiderpartiet i denne saken er mer opptatt av å verne om LO enn å gi norske bedrifter tilgang til kompetent arbeidskraft.
Trond Helleland (Høyre), 2011-11-10:
Jeg synes Heikki Holmås hadde en god replikk. Han touchet ikke bare – han var inne på et viktig poeng. Jeg vil ikke si det er et linjeskift, men det er en erkjennelse av at vi nå lever i et annet verdensbilde der migrasjonen vil være global, der den vil gå mellom land. Jeg avsluttet innlegget mitt med å snakke om det jeg kaller sirkulær migrasjon, der du faktisk kan vokse opp i ett land, studere i et annet, jobbe i et tredje og så gå tilbake. Dette trenger vi en politikk for, og vi mener at arbeidsinnvandrere som mister jobben, naturligvis må få tilbud om norskopplæring istedenfor å bli straffet ved å bli tatt fra dagpengene dersom de studerer norsk. Så dette er helt riktig observert. Norge har fortsatt stor mangel på arbeidskraft og vil få det i årene framover. Vi trenger kompetente arbeidsinnvandrere, og vi ønsker å stimulere til det. Så det er riktig. Jeg håper SV kan være med på det etter hvert når de kommer seg ut av regjering.
Trond Helleland (Høyre), 2011-11-10:
Heikki Holmås betegner Høyres forslag som et linjeskifte, mens saksordføreren fra samme blokk, Lise Christoffersen, betegner det som en omkamp. Er det en omkamp, eller er det et linjeskifte? Jeg sier at det er en ny erkjennelse fra vår side. Vi vil få et helt annet trykk på dette med arbeidsinnvandring. Vi vil få nye utfordringer for å kunne bekle viktige jobber i det norske samfunn. I en fiskeribedrift på Frøya med 430 ansatte er det 400 utlendinger og 30 nordmenn. Rådmannen i kommunen har vært smart og sagt at blant de 400 ansatte er det mange som er overkvalifisert for å jobbe i fiskeribedriften med det de gjør der, og kan kanskje brukes i kommunal virksomhet. Så spørsmålet til Heikki Holmås er: Oppfatter også Holmås dette forslaget fra Høyre som en omkamp? Eller ser han på det som litt spennende nytenkning, som han gjerne kunne vært med på hvis det ikke hadde vært for at han satt i regjering?
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
I merknadene til saken tar Høyre sammen med Kristelig Folkeparti til orde for skatteincentiver for å øke innvandringen av kvalifisert arbeidskraft. Et tilsvarende forslag ble vurdert og forkastet av det såkalte Skauge-utvalget i 2003, ledet av en tidligere finansminister fra Høyre. Har Høyre snudd her? Mener Høyre virkelig at vi skal innføre et regelverk der utlendinger systematisk betaler mindre skatt enn nordmenn med samme inntekt? Og siden Høyre ønsker økt arbeidsinnvandring, hva tror representanten Helleland en slik regel vil bety for den øvrige befolkningens oppslutning om arbeidsinnvandring?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-11-10:
Jeg er glad for at vi kan ha denne debatten. Det er en litt annen side ved innvandringsdebatter enn det vi ellers pleier å ha, så jeg er glad for at vi kan diskutere en sak som denne. Kristelig Folkeparti er opptatt av at vi må tilrettelegge for nødvendig arbeidsinnvandring og gjøre landet attraktivt for spesialister og høyt utdannet arbeidskraft. Vi er også opptatt av at vi skal ha en seriøs innvandringsdebatt, der vi snakker om de utfordringer som eksisterer, men også om de positive effektene ved innvandring. Det har rådet en sprikende oppfatning av hvor lønnsomt innvandring er. I kjølvannet av Brochmann-utvalgets rapport ble det hevdet at ikke-vestlig innvandring er et rent nettotap. I det stille har Statistisk sentralbyrå utarbeidet et innvandrerregnskap. Man kan like det, eller ikke like det, men det viser at selv for de innvandrergrupper som man tror er overrepresentert når det gjelder å være mottaker av ulike velferdsgoder – grupper fra Somalia, Irak og afghanere – er det faktisk sånn at inntekter fra arbeid og kapital utgjør en høyere del enn velferdsordninger. Det er i hvert fall liten tvil om at høyt utdannet arbeidskraft har en høy etterspørsel på det internasjonale arbeidsmarkedet, og det er ingen tvil om at landene som klarer å tiltrekke seg de beste hodene, tjener på det. De blir vinnerne i en stadig tøffere internasjonal konkurranse. Arbeidsmarkedet vil trolig være preget av at arbeidstakere og tjenesteytere i årene framover vil migrere mer, slik representanten Helleland har vært inne på, men også av større konkurranse om arbeidskraft mellom land. Det er en stor politisk utfordring i årene som kommer, å tiltrekke seg kvalifisert arbeidskraft. Det krever en politikk som er helhetlig, og som ikke er unødvendig byråkratisk. Forslagsstillerne skriver: «Kunnskap og kompetanse, sammen med mangfold i arbeidsstyrken, er avgjørende for innovasjon og næringsutvikling i et stadig mer konkurranseutsatt og internasjonalt arbeids- og næringsliv.» Det er Kristelig Folkeparti enig i. Hvis Norge skal ta et steg fra å være råvareeksportør til å bli en kunnskapsnasjon, bør det være slik at næringslivet vårt tiltrekker seg nyutdannede fra de beste universiteter i verden. Vår jobb som politikere er å sørge for at barrierene er minst mulig for disse arbeidsinnvandrerne, og nettopp derfor støtter Kristelig Folkeparti Høyres forslag i denne saken.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-11-10:
Kristelig Folkeparti er også veldig opptatt av å utjevne forskjeller mellom folk. Det har vært Kristelig Folkepartis linje og politikk bestandig. Det som er utgangspunkt i denne saken, og som jeg også var litt inne på i mitt innlegg, er at spranget fra å være en råvarenasjon til å bli en kunnskapsnasjon er avhengig av at vi klarer å tiltrekke oss de beste hodene. Det kommer vi til å være avhengig av i tiden framover, og vi må legge til rette for at det skjer. Derfor er mange av disse forslagene veldig gode forslag. Det pekes på en helhetlig politikk rundt dette spørsmålet. Når det gjelder å utjevne forskjeller, tror jeg Arbeiderpartiet vet at Kristelig Folkeparti er med i kampen for å utjevne forskjellene.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-11-10:
Jeg synes ikke statsråden i sitt svarbrev svarer særlig godt på det som har med «Blue Card»-ordningen å gjøre. Hun bare avviser det, for vi må ikke innføre det. I Tyskland satser de nå på «Blue Card». De har nylig redusert beløpsgrensen til 380 000 i året, slik at langt flere kommer inn under ordningen. Ser ikke ministeren at det kan være ryddig for en arbeidssøker at Norge er en del av et europeisk system, slik at arbeidssøkeren ikke trenger å lære seg et særegent norsk system, som kan være logisk nok for oss, men som kompliserer saken for f.eks. en indisk ingeniør som kunne tenke seg å jobbe i Skandinavia, eller i Tyskland for den saks skyld?
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Jeg tror vi er enige om at næringslivet og etterspørselen etter arbeidskraft må være veldig avgjørende for hva slags utdanning man har. Men jeg håper også at vi kan klare å kombinere det med hva ungdom ønsker, og jeg tror faktisk ikke det trenger å være noen motsetning over tid mellom de to tingene.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Det er helt riktig at dette er en sak som Bondevik-regjeringen reverserte, og det er riktig at vi var klar over dette tilfellet da vi la fram meldingen i 2008, og at vi for så vidt har vurdert spørsmålet siden da. Jeg understreker at det at de to anbefalingene vi har fått nå, er motstridende, også viser at det er behov for å se på om dette er den riktige måten å rette inn innsatsen på. Jeg er veldig opptatt av det som Nav gjør nå, at man knytter språkopplæring til ulike typer kurs, arbeidstrening osv. for dem som er utenfor arbeidslivet, og dem som har mistet jobben sin ved å komme til Norge. De vil særlig trenge dette. Jeg tror vi i det store og hele er enige om hvor vi skal hen. Spørsmålet er hvordan det er fornuftig å innrette norskopplæringen.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Det er sånn at heller ikke Danmark har innført denne «Blue Card»-ordningen. Så dette er ikke et enhetlig system innenfor EU-området og EØS-området. Jeg er opptatt av at de hensynene som ligger bak «Blue Card»-ordningen, langt på vei også ligger inne i det nye systemet vi nå har etablert siden 1. januar 2010, og som jeg har vært tydelig på at jeg synes vi skal se hvordan virker mer over tid. Da er det f.eks. paradoksalt at saksbehandlingstiden i «Blue Card»-ordningen er lengre enn den saksbehandlingstiden vi legger opp til. For meg er det ikke avgjørende at vi skal inn i et slikt system. Nå har vi lagt, mener jeg, kortene for en ordning som jeg har tro på, og som det er viktig at vi nå ser hvordan virker før vi gjør nye endringer.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Først vil jeg understreke at den situasjonen som beskrives av representanten, er en konsekvens av at vi har to ulike pensjonsordninger i henholdsvis offentlig og privat sektor. Det har aldri vært denne regjeringens ønske å ha dette, men gjennom forhandlingene i 2009 fikk vi ikke med oss pensjonistene fra det offentlige på en ordning som ville ha gjort at denne problemstillingen ikke ville ha eksistert. Det man har gjort, er å innføre et fleksibelt uttak av alderspensjon for statspensjonistene, men man har beholdt en bruttopensjonsordning på 66 pst. Når de to tingene fungerer sammen, gir de det utslaget at hvis man tar ut folkepensjonen tidligere, vil man over tid etterpå få en lavere samlet pensjon per år. Men legger du sammen det du faktisk får i de tre årene i folkepensjon, vil du samlet sett komme ut mer eller mindre på samme måte. Du får ikke i både pose og sekk, og det er det heller ikke regjeringens ønske at du skal få.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Jeg har også uttalt og vært helt tydelig på at vi skal gå igjennom følgende: Vi må gå igjennom den situasjonen som Gjensidige-dommen viser. Der tror jeg det er veldig viktig også å ha en diskusjon med partene, fordi det er kostnader knyttet til dette for pensjonsordningen. Så må vi gå igjennom aldersgrensen på 75 år kontra 70 år. Det er, som også representanten sier, to ulike spørsmål. Så må vi komme tilbake til særaldersgrensene. Det er også varslet, og jeg skal komme tilbake til når vi konkret kan komme tilbake til det – det ble mange «tilbake» her. Det er en stor utredning å gå igjennom alle særaldersgrensene, så etter mitt syn bør vi se på de to første spørsmålene isolert først, ellers tror jeg dette vil kunne ta veldig lang tid. Kanskje det aller viktigste knyttet til eldre i arbeidslivet er å hindre den diskrimineringen vi ser. Vi kan ha veldig gode aldersregler, men hvis situasjonen for eldre i arbeidslivet er slik at de ikke ønsker å stå i arbeid, hjelper det veldig lite om vi forrykker aldersgrensene. Så disse tre tingene må vi gjøre samlet.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Dagens arbeidsmiljølov er utformet på en slik måte at dette er lovlig å gjøre. Jeg skal medgi at jeg også satte meg veldig grundig inn i den jusen da jeg så dette, for å være sikker på at det er lovlig. Det er lovlig å gjøre det. Det er den rettslige situasjonen. Men som jeg har gitt uttrykk for, og som jeg føler at veldig mange her i denne salen deler, er dette en situasjon vi bør se på hvordan vi skal håndtere for framtiden, og derfor er jeg tydelig på at jeg kommer tilbake til dette. Men det er et poeng å få vurderingen til Banklovkommisjonen II, som også skal se på denne type pensjonsordninger. Men intensjonene tror jeg vi langt på vei er enige om.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Jeg er nå tydelig på annet halvår 2012. Jeg understreker at dette er en vanskelig sak. Den må forankres godt også hos næringslivet, for dette har store økonomiske kostnader for norsk næringsliv. Det tror jeg man skal være klar over. Jeg mener dette er riktig, ut fra de argumentasjonene alle har hørt her i dag, og som alle representantene har gitt uttrykk for, men det er en jobb som skal gjøres, og april er ikke lenge til. Jeg må også få lov til å si at det er de samme som sitter og arbeider både med uførereformen, pensjonsreformen osv. Derfor har dette måttet tas i tur og orden. Nå er jeg tydelig på at det kommer i annet halvår 2012. Det håper jeg at man kan slå seg til ro med.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Det skal gå veldig fort. Jeg vil bare helt formelt tilrå komiteens innstilling.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Som jeg viste til i mitt innlegg, og som også statsråden understreket i sitt innlegg, har man nå gjort endringer i samordningsregelverket for dem som har startet uttak av tjenestepensjon, dvs. at man starter uttak ved f.eks. 67 år, men fortsetter opptjening i folketrygden til man er f.eks. 70 år – eller 75 år, for den saks skyld. Hvis man tenker seg det motsatte, en person som jobber i det offentlige, en ressursperson som fortsatt er i jobb og ikke vil over i privat sektor. Han vil fortsatt jobbe i den virksomheten han har blitt ansatt i, men begynner å ta ut folketrygdpensjon fra 67 år og fortsetter å tjene opp tjenestepensjon til han er 70 år. Synes statsråden det er rimelig at vedkommende persons trygd skal samordnes som om han hadde tjent opp folketrygdpensjon til han er 70 år? Det er der man får den negative differansen. Vil statsråden gjøre endringer også på det området?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Bare en kort kommentar til svaret på det forrige spørsmålet: Det er ikke snakk om at man skal få i både pose og sekk, men det er snakk om at man ikke skal samordne mot et beløp som man ikke har tjent opp. Men det kan vi ta i en annen debatt, vi kan komme tilbake til det. Det jeg ønsker å stille spørsmål om nå, går på Gjensidige-dommen. Både representanten Ropstad og statsråden har vært innom den grundig. Min inngang er ganske enkel, for slik det fungerer i dag, viser man i en del av domspremissene til de bedriftsinterne reglene som ikke er framforhandlet med de ansatte, men som er vedtatt på styrerommet i Gjensidige, og som gir disse konsekvensene. Da blir mitt spørsmål mer av en prinsipiell art: Mener statsråden det er riktig at bedriftsinterne regler skal ha en rang som overgår de lovgivende reglene som er nedfelt i arbeidsmiljøloven?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Med respekt å melde overfor representanten Gullvåg, så lurer jeg på om vi egentlig deltar i samme debatt og diskuterer det samme. Jeg blir litt forundret over det, for her blir det blandet inn veldig mye som ikke har noe med den saken å gjøre. Men la meg svare litt på det som går på det partene har kommet fram til når det gjelder pensjon: Jo, men vi vet også at i ettertid – siden offentlig tjenestepensjon ble forhandlet i lønnsoppgjøret 2009, etter at de vedtakene ble gjort – har LO Kommune, Parat, YS og flere tatt til orde for at man ønsker omgjøringer fordi det har kommet utilsiktede virkninger. Det gikk litt fort i svingene den natten, for å si det på godt norsk. Det er resultatet. Skal vi da som lovgivende forsamling lene oss tilbake og si: Det er deres problem. Vi vil ikke ta stilling til at det gikk fort i svingene, at dere ønsker å gjøre endringer nå når vi ser de utilsiktede virkningene. So what? Jeg synes det er en arrogant holdning overfor de partene i arbeidslivet som representanten Gullvåg tydeligvis er veldig opptatt av. Til det lovmessige her: Man trenger ikke gå inn og gjøre om prinsippene i det vedtaket som partene kom til enighet om. Det er en forholdsvis enkel lovteknisk endring som skal til for å få vekk den utilsiktede virkningen, og i mitt hode er det slik at det er kun Stortinget som kan gjøre de lovmessige endringene. Da må vi jo være villige til å gjøre dem, i stedet for å sitte bakoverlent og skylde på noen helt andre, uten å ta det ansvaret vi har som lovgivende forsamling. Mitt poeng når det gjelder aldersgrensen: Partene i arbeidslivet har hatt rikelig med anledninger fra 2006 og frem til i dag til å forhandle om det spørsmålet og ta det opp. Det ønsker man ikke. Men hvis vi videre synes det er riktig å gjøre de lovendringene, ja, så mener jeg prinsipielt at det er Stortinget som også skal fatte de lovmessige beslutningene for det som har med arbeidslivet å gjøre. Det er vi som lager loven, og hvis vi mener at det er uriktig – selv om ikke partene vil ta opp den debatten som de har fått invitasjon til å gjøre nå i over fem år – må vi kunne gjøre det vi mener er rett. Så enkelt er det. Iallfall er det slik jeg ivaretar min folkevalgtgjerning og vil ivareta den på den måten.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Jeg er ikke spesielt overrasket over at Fremskrittspartiet nok en gang demonstrerer at de har svært liten aktelse for den rolle som partene i arbeidslivet spiller, og spesielt den rolle som partene i arbeidslivet spiller i pensjonsspørsmål. Det er faktisk slik at pensjonsforhold i stor grad reguleres gjennom tariffavtalene i det norske samfunnet. Det er jeg glad for. Jeg er også glad for at partene i arbeidslivet har medvirket til at vi har fått en pensjonsreform som har bred oppslutning, ikke bare i arbeidslivet, men i det norske samfunnet. Det jeg er forbauset over, er at Fremskrittspartiet ikke skjønner den handlingsrekkefølgen som følger av pensjonsreformen, altså at man i ettertid – slik hensikten hele tida har vært – kan se konsekvensene som reformen har i forhold til de aldersgrensene man har i arbeidslivet, noe jeg gjorde et forsøk på å skissere i mitt hovedinnlegg. Nå svarte jo statsråden også på et spørsmål fra representanten Eriksson om samordningsspørsmålene i offentlig sektor. Igjen har vi altså den situasjon at partene har forhandlet seg fram til en pensjonsavtale i 2009, som står seg og som får konsekvenser for uttak av pensjon fra man fyller 67 til man fyller 75, i offentlig sektor, og som – slik statsråden helt riktig poengterte – gir en annen ordning enn den man har i privat sektor. Så kan man stille seg spørsmålet om man liker eller ikke liker det forhandlingsresultatet som ble oppnådd i 2009 i offentlig sektor. Jeg konstaterer bare at partene ble enige om en ordning, og inntil partene blir enige om en ny ordning, står den ordningen vi har, ved lag.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-11-10:
Mitt spørsmål er egentlig knyttet til innlegget mitt, for jeg mener at vi bør få en grundig gjennomgang av regelverket. 70 års-grensen er én ting, det har vi diskutert før. Men det har vært tilfeller, og, som statsråden påpeker, er det ikke en generell adgang. Men det kan virke som om det i alle fall glir i den retningen, og det er en utfordring knyttet til dommene uansett. Er ikke statsråden enig i at det bør komme en vurdering, og at dette er problematisk?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-11-10:
Ungdoms-OL i 2016 er et spleiselag der både IOC, Norges idrettsforbund, fylkeskommunene i Oppland og Hedmark og kommunene Lillehammer, Hamar, Gjøvik og Øyer deltar sammen med staten. Ungdoms-OL i 2016 vil være en flott mulighet for Norge til igjen å stå som vertskap for et olympisk arrangement. Arrangementet kan bli til inspirasjon for både utøvere, trenere og idrettsledere i Norge. Det er også positivt at det kan bli en fornuftig etterbruk av OL-anleggene fra 1994. OL er noe som klinger godt for mange av oss. Som KrFU-leder for noen år siden ivret jeg sterkt for ungdoms-OL til Norge. Den gangen ble jeg satt kraftig på plass av journalisten jeg prøvde å selge inn saken til. Han mente det var reklamepress, at det var økonomi det hele dreide seg om, og at det var mye kynisme mot ungdom. Det kan være at det er en nyttig påminnelse om at det ikke må være resultatet av et ungdoms-OL, men jeg vil vektlegge de positive sidene og heller oppfordre til at en faktisk jobber med det som er det positive med et ungdoms-OL. Den internasjonale olympiske komité har ønsket å få på plass en rask avklaring når det gjelder forhold knyttet til statsgaranti. Jeg vil i så måte berømme komiteen og da særlig saksordføreren, Olemic Thommessen, for en god behandling av saken. Og jeg ser jo at med tanke på representanten Thommessens geografiske tilhørighet er det kanskje ikke så overraskende at han har vist en viss iver for saken. Det er bra. Jeg registrerer også at det er nye og positive signaler fra Fremskrittspartiet, for selv om Fremskrittspartiet skriver i sine merknader at profesjonell idrett ikke skal være statens høyest prioriterte felt innen idrettspolitikken, erkjenner Fremskrittspartiet samtidig at topp og bredde henger uatskillelig sammen. For det er selvsagt helt riktig som Fremskrittspartiet skriver i sine merknader, at en ikke kan lukke øynene for at prestasjoner på toppnivå betyr svært mye for den generelle rekrutteringen – selvsagt, vil kanskje mange si. Men at Fremskrittspartiet nå vektlegger betydningen av å satse på både bredde og topp, er bra, og det lover godt! Jeg håper at det også kan gjelde for Fremskrittspartiets kulturpolitikk for øvrig. Vi får ingen stjerner uten en aktiv og god grasrotbevegelse, og stjernene – toppen – er helt nødvendige for å sikre rekruttering, helt nødvendige for å skape bred begeistring og inspirasjon, og så må staten ta en aktiv rolle for å legge til rette for nettopp dette. Jeg er enig med idrettspresident Børre Rognlien, som i en pressemelding sier at beslutningen om tilskudd og statsgaranti «er en meget viktig milepæl i arbeidet for at Norge kan realisere Ungdoms-OL på innlandet». Nå ligger alt til rette for at det kan bli et flott arrangement på Lillehammer i 2016. Det er bare å ønske lykke til!