Svein Harberg (Høyre), 2009-12-07:
Det er heldigvis – det skulle bare mangle – stor enighet i salen om det vi diskuterer i dag. Slik skal det være. Sånn sett kunne jeg kanskje latt være å gå på talerstolen, men jeg har allikevel lyst til å knytte noen tanker til saken. Først takk for at dette blir tatt opp som interpellasjon! Jeg har også lyst til å slutte meg til dem som sier takk til statsråden, som har satt dette på dagsordenen. Hvis vi fra denne sal holder et visst trykk på statsråden, og statsråden gjør det videre, har jeg tro på at vi kan få gjort noe med mobbeproblematikken. Vi burde kanskje ha hatt dette som sak her i salen med jevne mellomrom, fordi det da blir løftet opp og blir aktuelt – og helst, som Dagrun Eriksen sa, med overskrifter i pressen. Det er ikke så lett å få til. Det er noen tanker omkring dette som gjør det litt vanskelig. Ofte føler jeg at mobbedebatten dreier seg om at det er riktig å snakke om det, kanskje mobbing til og med i enkelte sammenhenger er blitt et moteord som skal være med. Det må det ikke bli, for mobbing er grusomt. Det må heller ikke bli en debatt om mange praktiske tiltak og regler som skal løse problemet. Jeg ønsker at vi i langt større grad skal arbeide med det forebyggende og med det holdningsskapende. Jeg har tro på at det må bli en kultur for å finne ut av mobbing. Jeg har selv vært ordfører i en kommune der vi nærmest fikk sjokk etter en elevundersøkelse, hvor det ble avklart at mobbing var et stort problem blant elevene på en skole – og ingen hadde oppdaget det! Men så oppdaget de det, og så grep de fatt i det, og så kom skolen mye bedre ut på de neste undersøkelsene. Det må bli en kultur for å finne ut av det. Det må bli en kultur for å se problemet. Det må bli kultur for å ta det på alvor og si stopp, enten det skjer mellom elever, eller det skjer blant de foresatte på skolen og elevene, og det må bli en kultur for å bli gode forbilder. Jeg er nok litt skeptisk til å oppnevne det ene eller det andre, enten det er ombud eller annet, for jeg er redd for at hver enkelt av oss fraskriver seg et ansvar ved at andre skal passe på. Det må i hvert fall ikke være det som blir resultatet. Derfor tror jeg vi skal arbeide mye mer med at vi alle sammen har et ansvar. Jeg har sansen for ordene nulltoleranse og nullvisjon når det gjelder mobbing. Jeg tror det må være det soleklare målet. Alt som lukter av mobbing, må avstedkomme en reaksjon. Det er lov å si ja til å bry seg. Det er òg lov til å lære hverandre opp til å bry seg, eller som den ene representanten sa her – rett og slett ha mot til å bry seg. Akkurat det begrepet har jeg plukket fra en organisasjon som driver med dette. Jeg vil gjerne inn på det på slutten. Jeg har gode erfaringer med å bruke MOT, som er en organisasjon som ikke er imot, men det handler om å ha mot til å gripe inn i hverdagen. Det er god hjelp å få av organisasjonen MOT og andre organisasjoner som har tilsvarende formål med sin virksomhet. Det kunne være spennende å høre om statsråden har en reaksjon eller en tilbakemelding på hva hun konkret vil gjøre for å inkludere dette både i skoleledelsen og i skolehverdagen. Her tror jeg det er mye å hente, som en kan hente inn fort, og som griper inn i hele hverdagen vår.