Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-26:
Bakgrunnen for forslagene til endringer i voldsoffererstatningsloven og straffeprosessloven er et felles politisk ønske om å sikre en tilfredsstillende behandling av voldsoffererstatningskravene etter terrorangrepene 22. juli i fjor, i forvaltningsapparatet og forhindre at voldsoffererstatningsloven slår urimelig ut. Endringene i straffeprosessloven skal sikre at fornærmede og etterlatte skal kunne gjøre bruk av rettighetene straffeprosessloven gir dem, selv om antallet aktører i en straffesak er høyt. Lovforslagene er initiert av terrorangrepene mot regjeringskvartalet og Utøya 22. juli i fjor. Forslagene har blitt til gjennom et nært og fruktbart samarbeid mellom regjeringen og justiskomiteen. Jeg vil derfor benytte anledningen til å takke for dette gode samarbeidet. Det gleder meg at det er bred politisk enighet om de foreslåtte lovendringene. Jeg foreslår å heve den øvre grensen for voldsoffererstatning fra 40 G på skadetidspunktet til 60 G på vedtakstidspunktet. Grensen skal kunne fravikes i særlige tilfeller. Dersom unge personer blir påført så alvorlige skader at de blir tilnærmet 100 pst. invalide og uføre, vil de kunne få erstatningskrav som overstiger 40 G. I helt spesielle tilfeller vil kravene også kunne overstige 60 G, selv om de er beregnet ut fra en alminnelig levestandard. Dette skyldes at det framtidige inntektstapet og utgiftene til framtidig pleie og ombygging av bolig vil kunne bli høyt når ofrene er unge. Adgang til å fravike den øvre grensen i særlige tilfeller skal være en snever unntaksregel. Den skal hindre at erstatningskrav blir avkortet når dette slår særlig urimelig ut. Jeg ønsker også å gi forvaltningen en skjønnsmessig adgang til å gi voldsoffererstatning til personer som har bistått ofre. Slik voldsoffererstatningsloven er utformet i dag, vil personer som har bistått ofre for straffbare voldshandlinger, normalt ikke kunne få voldsoffererstatning. Etter lovforslaget vil privatpersoner som fraktet personer til land ved Utøya, eller personer som drev livreddende arbeid på Utvika camping eller i regjeringskvartalet, kunne få erstatning. Jeg mener innsatsen fra dem som bistår ofre for straffbare handlinger, har en så stor verdi for samfunnet at en slik utvidelse har gode grunner for seg. Etter forslaget skal hevingen av den øvre grensen og adgangen til å gi voldsoffererstatning til personer som har bistått ofre, få virkning for alle erstatningskrav med bakgrunn i straffbare handlinger skjedd 1. januar 2011 eller senere. Jeg legger til at reglene om standardisert erstatning til barn etter skadeerstatningsloven § 3-2a ikke er til hinder for at barn vil kunne få erstatning over 40 G. Bestemmelsen angir hvordan erstatning for framtidig inntekt og ménerstatning for barn under 16 år skal utmåles. Det gis maksimum 40 G i erstatning for disse postene. Barn kan i tillegg få erstatning for lidt skade, erstatning for utgifter som personskaden antas å påføre barnet i framtiden, og oppreisning. Det innebærer at barn på lik linje med alle andre voldsofre vil kunne få opptil 60 G i voldsoffererstatning. I særlige tilfeller vil de kunne få mer. Spørsmålet om hvordan erstatning for framtidig inntekt og ménerstatning for barn skal utmåles, er et av flere spørsmål som er vurdert av Personskadeerstatningsutvalget i NOU 2011:16 Standardisert personskadeerstatning. Utredningen som også er omtalt tidligere i dag, vil bli sendt ut på høring. Jeg foreslår at retten i straffesaker av større format skal kunne beslutte at de fornærmede og etterlatte skal kunne overvære rettsmøtet ved bruk av fjernmøte, såkalt videokonferanseteknikk, eller ved at de mottar lyd- og bildeoverføring fra rettslokalet på nærmere angitt sted, ofte kalt «streaming». I saker med mange aktører kan det være vanskelig praktisk gjennomførbart at alle er til stede samtidig. Det kan også være utfordrende å gjennomføre rettsmøter på en verdig og ryddig måte. Bestemmelsen vil bare komme til anvendelse dersom det er nødvendig for å få til en hensiktsmessig og ressursmessig forsvarlig gjennomføring av straffesaken, og beslutningen bør ikke gå lenger enn det som er nødvendig for å sikre disse hensyn. Overføring til tilstøtende lokaler vil være en del av rettsmøtet, på lik linje med selve rettslokalet. Retten skal avklare spørsmål om hvem som skal være til stede til hvilke tidspunkt, i dialog med de enkelte aktørene. Forslaget er ikke ment å frata aktørene rettigheter som ellers følger av straffeprosessloven.