Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-12-14:
Jeg vil i mitt innlegg fokusere på og konsentrere meg i første rekke om næringspolitikken generelt og fiskeripolitikken spesielt. Mine kolleger fra Fremskrittspartiet i komiteen, Bredvoll og Trældal, vil ta for seg landbruksbudsjettet. Det er ikke til å komme bort fra at årets budsjettforslag bærer betydelig preg av den globale finanskrisen – det skulle bare mangle. For Norges del kommer det signaler om at man fra næringslivets side nå begynner å se en lysning i horisonten. Dette gjelder dessverre ikke for alle. Det er grunn til å frykte at i det kommende året vil arbeidsplasser i en rekke bransjer kunne bli nedlagt, og da vil en se at som en konsekvens av dette vil arbeidsledigheten øke. Hvor mange og hvilke bransjer som blir hardest rammet, vil nok bare historien vise oss. Men enkelte faresignaler ser vi allerede. For å få en viss pekepinn om hva som kan møte oss, må en ta de signaler som er kommet fra næringslivet, på alvor. I NHOs kvartalsrapport har en spurt 2 200 medlemsbedrifter om troen på året som kommer. Svaret er nedslående lesning: I industrien regner 37 pst. av de spurte med å måtte permittere arbeidstakere det neste kvartalet, innen bygg og anlegg svarer 44 pst. det samme, og i reiselivsbransjen svarer 31 pst. det samme. Man skal nok ikke lese disse tallene bokstavelig, men det gir oss en viss pekepinn om hvordan næringslivet selv ser på tiden som kommer. Når vi så i tillegg kan lese i Oljeindustriens Landsforenings kvartalsrapport om stor usikkerhet knyttet til neste års investeringer innen olje- og gassektoren, gir dette grunn til å påpeke at de som hevder at finanskrisen er over for norsk industri, bør revurdere sine uttalelser. Vi ser videre at det er bortimot kontraheringstørke innen verftsnæringen. Selv om denne næringen foreløpig går for full maskin, er det dessverre bare et tidsspørsmål før en vil kunne oppleve en bråstopp hvis en ikke får nye båter og skip i bestilling. Bakgrunnen for at jeg drar inn alle disse negative signalene fra industrien i min innledning, er at man kan stille spørsmål om hvorvidt vi i det budsjettet som ligger til behandling her i dag, har fremmet forslag om rett medisin og, ikke minst, tilstrekkelig medisin for å kunne møte problemene kommende år. En av bransjene som nå virkelig sliter og har relativt stort behov for å omstille seg i et vanskelig globalt marked, er den norske møbelindustrien. Dette er en bransje som stadig må tilpasse seg nye trender og endrede forutsetninger. Når bransjen så i tillegg må takle en fallende etterspørsel, sier det seg selv at noen får til dels betydelige problemer med å gjennomføre de omstillingsprosessene som er nødvendig for å møte framtidige utfordringer, da det nå er vanskelig å skaffe tilgjengelig kapital i det åpne marked. Mange av disse bedriftene er hjørnesteinsbedrifter i mindre lokalsamfunn som vil få store utfordringer hvis bedriften går over ende. Når vi politikere snakker om møbelbransjen, er det ofte Ekornes man tenker på. De ser ut til å greie seg svært godt også i disse tider. Jeg vil imidlertid få påpeke at møbelbransjen er så uendelig mye mer enn Ekornes. Fremskrittspartiet mener derfor at det programmet som allerede er igangsatt knyttet til Innovasjon Møbel, må videreføres også i tiden som kommer. Norsk Industri har på vegne av sine medlemmer søkt om 50 mill. kr fordelt over to år til dette prosjektet for å komme i mål. Fremskrittspartiet vil be om at statsråden i sitt styringsbrev til Innovasjon Norge sørger for at dette blir oppfylt, all den tid det er en samlet komité som påpeker viktigheten av at Innovasjon Møbel blir videreført. Norge har en unik mulighet til å bruke av sine enorme ressurser for å bøte på de verste scenarioene uten at dette setter økonomien flere år tilbake. Dette har gjort det mulig å vedta flere krisepakker for næringslivet. Det har vært stor enighet om dette i Stortinget. Det er imidlertid et faktum at vi ikke kan fortsette med stadig nye krisepakker for å løse akutte situasjoner. Man må komme tilbake til et system og en næringspolitikk der landets bedrifter igjen kan selge sine varer i et velfungerende verdensmarked preget av sunn konkurranse, uten for mye innblanding fra de enkelte lands myndigheter – ikke minst uten innblanding fra de landene som mer og mer går i retning av en proteksjonistisk næringspolitikk. Skal vi få dette til, må vi føre en mer aktiv og målrettet næringspolitikk for å møte utfordringene i en global økonomi der både etablerte bedrifter og virksomheter i oppstartfasen opplever kapitaltørke. Norge er en kapitalrik stat, og det er nå viktig at det stilles kapital til disposisjon i form av flere fondskonstruksjoner som på en profesjonell måte kan stimulere til fortsatt risikotilgang. Fremskrittspartiet foreslår en utvidelse av Argentum-modellen med fond-i-fond-investeringer til tre nye fond. Dette er en modell som har vist seg å fungere på en god måte og med profesjonell ledelse, i motsetning til hva vi ble vitne til fra statens side i forbindelse med håndteringen av bl.a. Aker Solutions-saken, som vi nå har liggende bak oss. Fremskrittspartiets alternative budsjett tar selvfølgelig utgangspunkt i Fremskrittspartiets næringspolitikk, som bygger på at alle bransjer skal drive næringspolitikk basert på prinsippet om fri konkurranse, der en betydelig reduksjon av skatte- og avgiftstrykket samt reduksjon i det offentlige byråkratiet vil ha en positiv effekt på økonomien. Det er bekymringsfullt at vi i en tid preget av virkningene av en global finanskrise har en tendens til å glemme at hoveddelen av det norske næringslivet og det som er selve bærebjelken for å kunne skape nok arbeidsplasser i framtiden, er små og mellomstore bedrifter. Dette er gjerne bedrifter som er underleverandører til industrien, og som først vil bli rammet dersom f.eks. et verft eller en større industribedrift legges ned. Dette er ofte bedrifter som ikke har hatt anledning til å bygge seg opp en kapitalreserve for å kunne møte framtidige vanskelige tider, og det er ikke minst disse bedriftene som sliter tyngst med det å måtte bruke tid på å fylle ut stadig nye skjemaer på grunn av at offentlige etater skal ha stadig mer informasjon. En kan få inntrykk av at det er en manglende forståelse for at det for en liten bedrift går med relativt mye tid til dette arbeidet – tid som isteden skulle vært brukt til å skaffe bedriften inntekter. Dette skjer til tross for at stadige regjeringer proklamerer at de vil gjøre noe med skjemaveldet, og sørge for betydelige forenklinger. Det eneste som ser ut til å være sikkert, er at det offentlige byråkratiet vokser nærmest uhemmet på kommunalt, statlig og fylkeskommunalt nivå. Dette kan ikke fortsette, og det må kunne forventes at det gjøres mer på dette feltet. En har heldigvis kunnet se enkelte positive effekter knyttet til Altinn-programmet, men det går jo så uendelig sent framover. Regjeringen har satt av en del millioner til trinn 2 av dette programmet, men med det tempoet som føres knyttet til reduksjon av skjemavelde og byråkrati, vil det ta mange tiår før en er kommet ned på et akseptabelt nivå. Fremskrittspartiet har gjennom sitt Representantforslag 15 S, Dokument 8:15 for 2009–2010, fremmet forslag om forenklinger i rapportering, skjemaer og regelverk for næringslivet. Det fremmes her 21 konkrete forslag til forenklinger som vil kunne gi et mer oversiktlig næringsregelverk og færre rapporteringsbyrder, og som vil medføre at næringslivet heller kan fokusere på sine primæroppgaver. Dette forslaget ligger nå til behandling i finanskomiteen, og det skal bli interessant å se om de mange lovnader knyttet til forenklinger er praktisk politikk og ikke bare festtaler uten reelt innhold. Fremskrittspartiet er også svært opptatt av å ha norske sjøfolk i virksomhet. Derfor ønsker Fremskrittspartiet at vi skal få på plass en fullverdig nettolønnsordning, en lovfestet ordning som sådan, slik at man har rammevilkår knyttet til sjøfolkene i flere år framover, og ikke risikerer stadig nye forslag om endringer. Det er ikke tilstrekkelig at man har satt et tak når det gjelder nettolønn til sjøfolkene, fordi det ikke blir regulert i takt med lønns- og prisutviklingen. Dette gjør at norske sjøfolk blir litt mindre attraktive for hvert år som går, og slik kan det ikke fortsette. I statsbudsjettet ligger det inne et forslag om å utvide maksimal tillatt biomasse innenfor oppdrettsnæringen med 5 pst., noe som ifølge finansinnstillingen vil innbringe 360 mill. kr. Så sent som for under en uke siden avga denne komiteen sitt budsjett, der man også lovpriser, og ser fram til, den økningen i biomasse. Samme dag som komiteen avgir sin innstilling – der man nettopp er positiv til dette – kan man i media se at fiskeri- og kystministeren har utsatt denne utvidelsen. Da stiller jeg spørsmål ved følgende, knyttet til respekten for Stortinget: Jeg har ikke sett ett dokument fra Regjeringens side om at dette er utsatt. Jeg har ikke sett et eneste dokument knyttet til hva man nå skal gjøre med den underdekningen som statsbudsjettet har fått – for pengene er jo brukt. Det mangler altså nå, pr. i dag, 360 mill. kr i henhold til det framlagte budsjettet, og jeg ser fram til å høre om hvordan dette har blitt håndtert. Man kan jo ikke straffe en hel næring fordi en del av næringen har hatt problemer knyttet til lus. For det er jo det som har blitt argumentet. Hvis vi ser på bl.a. Nord-Troms og Finnmark, er det ikke lusproblemer der i det hele tatt. Vi har en masse andre områder i dette landet som ikke har lusproblemer, men man tør altså ikke ta den diskusjonen. Isteden utsetter man hele økningen av maksimal tillatt biomasse. Jeg stiller meg undrende til det som er gjort. Videre har vi fått en problemstilling knyttet til makrellfisket, og ikke minst til rammevilkårene til fiskerinæringen som følge av utestengelsen fra EU. Der vil jeg gi honnør til Regjeringen for at man står på, man har prøvd å gjøre sitt beste i de forhandlingene vi har med EU. Men det som vi ennå ikke har fått et svar på, og som jeg nå vil be fiskeriministeren om å gi et klokkeklart svar på, er: Hvordan skal vi nå kunne løse problemet med overføring av det fisket til neste år? For det har blitt gitt lovnader om at de litt over 50 000 tonnene som ikke har blitt fisket i inneværende år, skal overføres til neste år. Og da er spørsmålet: Er mottaksapparatet på plass? Får vi da lov til å fiske i EU-sonen, eller får vi ikke? Hvordan har man tenkt å løse disse problemene? Det håper jeg at statsråden tar opp i sitt innlegg. Stortingets komiteer får dessverre mindre og mindre å si, fordi vi har en flertallsregjering. Dette året må det vel ha vært satt rekord i så henseende. Jeg kan ikke finne et eneste sted der næringskomiteens medlemmer fra regjeringspartiene har fått flytte på en eneste krone i budsjettet. Dette er underlig. Jeg har lett med lys og lykte for å se hva Stortingets innspill har vært her, og som man har fått gjennomslag for, men det er altså borte vekk. Så nå har man – jeg holdt på å si – kommet skikkelig under hælen til Regjeringen, og dessverre ser det ut som om Stortinget mer og mer blir et sandpåstrøingsorgan når det gjelder forslag fra representantene for regjeringspartiene. Slik kan det ikke fortsette. Noe annet som ikke kan fortsette, er de økningene vi nå ser innenfor folketrygden fordi stadig flere faller utenfor arbeidslivet. Det er personer som ville ha kunnet være med og bidra i norsk økonomi hvis man hadde hatt gode løsninger på plass. Vi har store utfordringer. Særlig vil folketrygdens utgifter komme til å bli den virkelig store utfordringen i året som kommer, også knyttet til budsjettet. Til slutt en liten stemmeforklaring. Fremskrittspartiet ønsker å stemme for Høyres forslag, nr. 38, dersom vårt forslag nr. 26 faller. Jeg vil så ta opp de forslagene Fremskrittspartiet har i innstillingen, enten alene eller sammen med andre.