Nikolai Astrup (Høyre), 2010-12-16:
Forskning og utvikling av teknologi for fangst og lagring av CO2 må ha som formål å utvikle løsninger som flere enn verdens rikeste land har råd til å ta i bruk. Det er viktig å redusere nasjonale utslipp. Norge bør demonstrere at det er mulig å kombinere økonomisk vekst og høy levestandard med lave utslipp og et beskjedent økologisk fotavtrykk. I global sammenheng er imidlertid norske utslipp helt marginale. Hensikten med vår satsing på teknologiutvikling innen CCS må derfor være å gjøre en forskjell internasjonalt. I lys av vår rolle som en stor olje- og gasseksportør har vi et medansvar for å bidra til dette. En nasjonal strategi for CO2-håndtering vil klargjøre hvordan vi best bidrar til å nå målene om på den ene siden å rense nasjonale utslipp og på den andre siden å bidra til å realisere en kostnadseffektiv teknologi med internasjonal anvendelighet. Samtidig vil en helhetlig plan for CCS i Norge også bidra til klarhet i fremtiden for teknologisenteret på Mongstad, som har et betydelig potensial som senter for testing og videreutvikling av CCS-teknologi i mange tiår fremover. Høyre har hele tiden støttet – og er fortsatt tilhengere av – en sterk offentlig satsing på forskning og utvikling av renseteknologi for kraftproduksjon fra fossile energikilder. Imidlertid har ikke Norge ubegrenset med ressurser til noe formål – heller ikke til dette. Derfor er det avgjørende at vi får mest mulig igjen for de ressursene vi setter inn. Norges første fullskala renseanlegg bør derfor realiseres der det har størst læringsverdi og lavest kostnader. Regjeringen varslet i forslaget til statsbudsjett for 2011 at prisen for rensing av kraftverket på Mongstad anslås til 20–25 mrd. kr. Det er mye penger – og sannsynligvis avskrekkende for andre land og aktører som vurderer CCS i klimakampen. Regjeringen har også, klok av skade, varslet at investeringsbeslutningen kan bli ytterligere utsatt grunnet teknologiske og økonomiske komplikasjoner. Hittil har beslutningen blitt skjøvet på til 2014, med forventet ferdigstillelse tidligst i 2018. Regjeringen åpner også for å vurdere andre teknologier for fullskala rensing enn den aminbaserte. Alt dette viser hvor krevende det er å bygge et fullskala anlegg på et varmt anlegg inne på et raffineriområde. Konserndirektør i SINTEF, Torstein Haarberg, mener det knapt finnes et dyrere sted i verden å bygge et slikt anlegg enn på Mongstad. De høye kostnadene og det faktum at anlegget neppe vil stå ferdig før om ti år, gjør det krevende å forsvare investeringene. Verdien for Norge og verden synker i takt med at prisen stiger og prosjektet drar ut i tid. Høyre står ved sine forpliktelser i klimaforliket. Dermed er det ingen tvil om at vår ambisjon om å rense Mongstad og andre store punktutslipp i Norge står fast. Imidlertid er det helt nødvendig å ha en tverrpolitisk plan for hvordan vi best innfrir den ambisjonen, samtidig som læringsverdien i nasjonale og internasjonale CCS-prosjekter øker. Det er relativt bred enighet utenfor dette huset om at det neppe er mulig å innfri klimaforliket dersom vi legger regjeringens strategi og tempoplan til grunn. Derfor er tiden kommet for å tenke nytt. Vi merker oss at viljen til å gjennomføre konkrete klimatiltak har vist seg svært begrenset i regjeringspartiene, men Høyre har fremdeles håp om at regjeringen kan være med og bidra til en mer offensiv CCS-strategi. Når kart og terreng skiller lag, er det klokest å følge terrenget. Høyre mener derfor at det første fullskala renseanlegget i Norge bør realiseres raskest og rimeligst mulig i et nytt gasskraftverk. Det må være viktigere for verden at det realiseres et anlegg raskt – kanskje allerede i 2014 – enn at det realiseres på Mongstad i 2018 eller senere. Realiseringen av et fullskala anlegg med rensing integrert fra dag én vil være teknologisk banebrytende, og erfaringene fra bygging og drift av et slikt anlegg kan også gjøre at det ettermonterte anlegget på Mongstad kan realiseres billigere og raskere. Det er ingen tvil om at staten må bidra til å realisere det første fullskala renseanlegget i verden. Det er underlig at regjeringspartiene ikke ser paradokset i at man er villig til å betale 25 mrd. kr for å rense et halvt gasskraftverk på Mongstad i 2018 eller senere, men ikke er interessert i å bidra med en brøkdel til et anlegg som kanskje kan stå ferdig allerede i 2014. Representanten Serigstad Valen har tidligere vært veldig opptatt av salderingen av kostnadene ved et slikt anlegg. Jeg håper han kan stille seg bak prinsippet om at staten kan og bør bidra i denne fasen, så kan vi på et senere tidspunkt ta debatten om hvorvidt salderingen skal skje gjennom bevilgninger over statsbudsjettet, utskriving av nye avgifter eller på andre måter. Til slutt: Det er viktig at en fremtidig CCS-strategi for Norge ses i sammenheng med EUs planer for en felles infrastruktur for CCS. Vi bør også legge til grunn finansieringsmodeller som tydelig avgrenser skattebetalernes økonomiske ansvar og statens ansvar knyttet til teknologisk risiko. Åpne internasjonale anbudsrunder basert på prinsippet om «no cure, no pay» må ligge til grunn for realiseringen av fremtidige renseanlegg i Norge. Helt vesentlig i en nasjonal strategi for CCS må også være løsninger som tilfredsstiller behovet for transport og lagring av CO2 og en plan for fremtidig bruk av teknologisenteret på Mongstad.