Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-06-15:
Den situasjonsbeskrivelse som ligger til grunn for Dokument nr. 8-forslaget, opptar Regjeringen og har vært sentral i det arbeidet som Regjeringsutvalget for marin verdiskaping har gjort. Det arbeidet og Dokument nr. 8-forslaget er helt på linje. Begge de to dokumentene vil også danne grunnlaget for den stortingsmeldingen om marin verdiskaping og marin næringsutvikling som vi har varslet skal legges fram. Et verdiskapingsprogram må selvsagt, som også representanten Elvik var inne på, settes inn i en helhetlig fiskeripolitikk. Det får Stortinget til behandling som særskilt sak i form av en stortingsmelding. Det er en behandling som jeg gleder meg til, med bakgrunn i den store enighet som komiteinnstillingen viser. Det skulle være et godt grunnlag for å komme fram til omforente løsninger. Innovasjon Norge forvalter allerede ordninger med relativt sammenfallende formål med det foreslåtte verdiskapingsprogram. Både Forskningsrådet og Regjeringens innovasjonssatsing, Innovasjon 2010, prioriterer marin sektor. Jeg vil i tråd med innstillingen komme tilbake til dette i budsjettproposisjonen til høsten, men den helhetlige verdiskapingspolitikken må selvfølgelig etter mitt skjønn behandles i stortingsmeldingen, som jeg sa i sted. I innstillingen blir også forslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet om å si opp hovedavtalen for fiskerinæringen med virkning fra 1. januar 2005 tatt opp. Dette er i samsvar med det opprinnelige forslaget fra Regjeringen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett av 2004. Mindretallsforslaget kommer opp til votering senere i kveld. Hovedavtalen for fiskerinæringen ble inngått den 3. juni 1964 mellom Fiskeridepartementet og Norges Fiskarlag og innledet et samarbeid med sikte på tiltak som kunne øke lønnsomheten i fiskerinæringen. Målet var at fiskerne skulle oppnå en inntekt minst på linje med inntekt i andre yrker, slik at næringen etter hvert kunne gjøres uavhengig av statlige støttetiltak. Avtalen var altså en økonomisk avtale og ikke en generell samarbeidsavtale, slik representanten Arnesen synes å tro. Det framgår tydelig både av avtalen og stortingsbehandlingen i forbindelse med St.meld. nr. 7 for 1964-1965, Om hovedavtale for fiskerinæringen. Etter Regjeringens vurdering er målsettingen i hovedavtalen oppnådd. Lønnsomheten i flåten er forbedret, og ulike tiltak vil forsterke denne positive utviklingen. De ferskeste lønnsomhetstallene fra Budsjettnemnda viser at 21 av 25 fartøygrupper har positive driftsresultater. Driftsmarginene i 2002 for enkelte fartøygrupper er gode, for ringnotfartøy mellom 24 pst. og 32,4 pst., for snurrevadfartøy på 8-13 meter på 14,3 pst. og for garnjuksebåter i Nord-Norge på 13-21 meter på 12,2 pst. Innføring av fartøykvoter i kystflåten har bidratt til en bedre lønnsomhet, og Regjeringen har med utvidelsen av enhetskvoter for havfiskeflåten og innføring av drifts- og strukturordning for kystflåten lagt grunnlaget for at fartøyene skal kunne øke sitt kvotegrunnlag og dermed tilpasse driften slik at det blir økt lønnsomhet. I tillegg har vi lagt til grunn stabilitet og forutsigbarhet i kvotefordelingen mellom hav- og kystflåten. Det samme gjelder for kystflåten etter at man innførte den såkalte Finnmarksmodellen. Målt i faste priser er tilskuddsrammene redusert fra over 3 milliarder kr tidlig på 1980-tallet til 50 mill. kr i 2004. Forhandlingsformer har vist seg å være lite egnet når støtteomfanget er blitt så pass begrenset som det faktisk er. Allerede i 1964 ble det faktisk stilt spørsmål om Norges Fiskarlag alene skulle være statens motpart i disse sammenhenger. De siste årene har det så blitt stadig lengre avstand mellom Fiskarlagets krav og statens tilbud, og det ble brudd da Fiskarlaget stoppet på 200 mill. kr, mens Stortinget vedtok en ramme på 50 mill. kr. Fiskerinæringen er i mange sammenhenger også best tjent med å framstå som mest mulig subsidiefri og i størst mulig grad å bli behandlet som alle andre næringer. Den nødvendige dialogen mellom Fiskeridepartementet og næringen vil selvsagt bli ivaretatt på andre måter enn i forbindelse med støtteforhandlingene. Dette vil også bli fulgt opp så snart Stortinget har gjort sitt vedtak. Det har partene vært enige om. Arbeiderpartiet viser i sin innstilling til at Stortinget gjennom det overordnede fiskeripolitiske mål har gitt fiskerinæringen en spesiell rolle i nærings- og distriktspolitikken. Det er min faste overbevisning at fiskeripolitikkens viktigste bidrag til distriktspolitikken er å skape betingelser som vil skape lønnsomme bedrifter på hav og på land, ikke først og fremst gjennom statlige overføringer. Regjeringen vil i budsjettet for 2005 selvfølgelig vurdere hvilke tiltak som i dag finansieres over fiskeriavtalen, som skal videreføres. Jeg vil minne om at årets avtale omfatter både føringstilskudd og støtte til selfangst. Men representanten Enoksen tar feil når han sier at velferdsstasjonene er en del av hovedavtalen. Stortinget får muligheter til å komme tilbake til dette i forbindelse med støttebehandlingen. Min overbevisning er at både næringen og Stortinget dermed får en større reell innflytelse over eventuelle målrettede virkemidler i den ordinære budsjettbehandlingen i denne sal.