Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
Som jeg sa til noen kolleger i rotunden for et lite øyeblikk siden, er det faktisk slik at Fremskrittspartiet på sitt partiprogram i over 15 år har hatt en endring i studiefinansieringen, dithen at vi har ønsket å gi en belønning til de studentene som hadde normal fremdrift i studiene, som konsentrerte seg om å studere og drev litt mindre med festing og andre ting, og altså ble ferdig på normert tid. I 15 år har vi sagt at vi skal belønne dem i forhold til dem som på grunn av at de kanskje er litt late og driver med andre ting, bruker mer tid og opptar plass. Skjønt vi er glade for å ha fått gjennomslag for dette etter å ha hatt det på programmet i 15 år, er det litt merkelig at det er sammen med Arbeiderpartiet og SV, og ikke Høyre! Det har alltid tidligere vært Høyre som har snakket om å belønne de driftige, de som står på, de som jobber, i forhold til dem som ikke gjør det. Og nå snakket altså representanten Eriksen om de studenter som lykkes kontra de som ikke lykkes. Det er da vel ikke et spørsmål om hell om man greier å gjennomføre studiene på normert tid eller ikke! Det er da vel et spørsmål om evner, men også i høy grad om egen arbeidsinnsats – det å konsentrere seg om studiene og ikke gjøre alt annet. I alle andre situasjoner i samfunnet er det faktisk Høyre som snakker om at man skal belønne dem som er driftige, som står på og som gjør det kjempebra. Når det gjelder utdanningspolitikken, er det plutselig omvendt. Der er det spørsmål om hell og lykke om man greier en eksamen! Hvordan statsråden kan forsvare det, er for meg komplett ubegripelig når jeg har hørt en del innlegg av henne opp gjennom veldig mange år. Hun har gitt inntrykk av akkurat det motsatte. Så her har det nye regjeringspartiet Høyre et meget alvorlig internt problem. Vi er veldig glad for at vi nå har fått gjennomført en slik reform sammen med Arbeiderpartiet og SV. Det ble en slags ekstrabonus som vi synes er skikkelig artig. Det er resultatet som teller, og resultatet som er avgjørende. Og det er et signal til dem som nå skal ta høyere utdanning, om at man blir belønnet hvis man gjør en skikkelig innsats, hvis man står på og følger opp både forelesninger og studier osv. Selvsagt, hvis det er snakk om sykdom og sånne ting, må man finne ordninger som tar vare på det. – Så vi er veldig glade for, etter å ha hatt det på partiprogrammet i 15 år, at det blir gjennomført. Så skjønner vi at det er enkelte i regjeringspartiene som er litt skuffet – det er bl.a. snakk om at studenter i utlandet kan få noen småproblemer på grunn av den nye utbetalingsformen. Det kan man ordne. Men det jeg synes er rart når enkelte snakker om studier i utlandet, er hvorfor man på prinsipielt grunnlag avviser Fremskrittspartiets forslag om et eget utenlandsbudsjett. Når det er såkalt press i innenriksøkonomien, som noen hevder – det tror vi ikke lenger vil være noe særlig problem, for det går den motsatte retningen nå – og den norske stat har massevis av penger som ikke kan brukes i hjemlandet på grunn av press i økonomien, hvorfor i all verden innfører vi ikke i dag langt mer omfattende kjøp av studieplasser i utlandet, uten at det belastes alle disse merkverdige beregningene til skredderøkonomene i Finansdepartementet? Vi burde være nettopp det land som aktivt kjøpte studieplasser ved universiteter og høyskoler i Australia, England, Tyskland, Frankrike, Sveits, USA og andre land, og hadde gode stipendordninger for utenlandsstudier, slik at vi også reduserte presset på vårt eget utdanningssystem her hjemme. Jeg synes det er leit at verdens rikeste land, som har gode muligheter til å foreta langsiktige investeringer i kompetanseoppbygging av den oppvoksende slekt, sier nei, og sier at det er viktigere at alt skal plasseres i aksjer i Coca-Cola og Philip Morris og andre selskaper, i stedet for i større grad å være plassert i kompetanse hos unge mennesker. Vi burde ha fått gjennomslag for at utgifter som påløper i utlandet, ikke skal tas med i de makroøkonomiske regnestykkene som er grunnlaget for hva man kan bruke av penger her hjemme. Vi burde se mulighetene til å omforme noe av den kapitalen til kunnskapskapital i våre unge mennesker. Jeg utfordrer også her Kristin Clemet til å begynne å arbeide innad i Regjeringen for å få gjennomslag for et så fornuftig forslag som et eget utenlandsbudsjett.