trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Jeg ser det fylles med folk i salen, men det er vel dessverre liten grunn til å tro at det er innlegget mitt i denne debatten som er grunnen til det.(Munterhet i salen.) Jeg tok ordet for å kvittere ut innlegget fra Bastholm og Miljøpartiet De Grønne om at Arbeiderpartiet ikke stemmer for de fleste av Miljøpartiet De Grønnes forslag. La meg bare si at mange av forslagene både i forrige sak og i denne saken er veldig bra. Grunnen til at Arbeiderpartiet ikke stemmer for dem slik situasjonen er nå, er at vi mener det er viktige overordnede problemstillinger som hører hjemme i arbeidet med Nasjonal transportplan. (Munterhet i salen.) Tidligere hadde vi på dette huset fire plandokumenter for transportsektoren: én veg- og vegtrafikkplan, én jernbaneplan, én luftfartsplan og én havneplan. Så vedtok Stortinget at det var uhensiktsmessig å ha det sånn, vi ønsket å se transportpolitikken i sammenheng og hvert fjerde år diskutere de store linjene i transportpolitikken. De forslagene som Miljøpartiet De Grønne har invitert oss til å diskutere, både i forrige sak og i denne – forrige sak om barnas behov og interesser i transportpolitikken og nå en rekke forslag om mindre biltrafikk – hører naturlig hjemme i slike overordnede diskusjoner som vi skal ha ved rulleringen av Nasjonal transportplan. Jeg bare minner om at helt overordnede viktige transportpolitiske målsettinger, som nullvisjonen – altså null drepte og hardt skadde i trafikken –i sin tid ble lansert og vedtatt gjennom Nasjonal transportplan. Målsettingen om at framtidig trafikkvekst skal tas med kollektiv, sykkel og gange, var også en overordnet målsetting som Stortinget trakk opp ved en revisjon av Nasjonal transportplan. Jeg vil faktisk advare litt mot at vi nå de to neste årene, fram til vi på nytt skal revidere Nasjonal transportplan, igjen går tilbake til det gamle systemet og griper fatt i enkelte områder i transportpolitikken og vedtar overordnede målsettinger for dem. I transportpolitikken hører de ulike transportformene nøye sammen, og det var også der vi i sin tid lanserte begrepet transportkorridorer, nettopp for å se ulike virkemidler i transportpolitikken i en større sammenheng. Jeg ser fram til prosessen – som for så vidt er i gang – med revisjon av Nasjonal transportplan, med brede høringer, omfattende prosesser og med både fylkeskommuner og interesseorganisasjoner, og så kommer vi tilbake igjen til mange av disse spørsmålene der.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2019-06-13:
Jeg har først lyst til å kommentere representanten Gahr Støres innlegg: Jeg tar fullstendig avstand fra det som skjer i Alabama og i andre stater i USA, fullstendig avstand, men jeg tar også avstand fra dem som prøver å plassere den saken vi nå diskuterer, inn i en sånn Alabama-kontekst. Det hører ingen steder hjemme, mener jeg. Jeg erfarer at opposisjonen reiser prinsipielle spørsmål rundt abort og kvinners rett til selvbestemmelse. Det er forståelig når en slik sak blir debattert, og jeg vil anerkjenne viktigheten av denne debatten – vi er ikke ferdig snakka. Kvinners rettigheter, retten til liv, retten til vern og menneskets verd i alle livets faser er for viktig til det. Så mener jeg at saken om fosterreduksjon er etisk krevende, og jeg vil framheve at Kristelig Folkeparti er svært opptatt av hvordan kvinnen blir ivaretatt gjennom prosessen. Arbeiderpartiet og SV mener at å møte i nemnd er krevende og belastende for kvinnen. Jeg vil si det så sterkt at om det så er bare én kvinne som har opplevd at hennes integritet ble krenket i en nemnd, så er det én kvinne for mye. Dersom kvaliteten på nemndas arbeid er et problem, så la oss ta tak i det. En nemnd skal legge vesentlig vekt på kvinnens bedømmelse av egen situasjon og være et rom for etisk refleksjon, der både medisinske og menneskelige momenter ivaretas, og etisk refleksjon kan ikke foregå i et vakuum. I tillegg har mange sykehus et tilbud om samtale med sosionom, både i forkant og i etterkant av møtet med nemnda. Avslutningsvis vil jeg bare framsnakke organisasjonen Amathea, som har et samfunnsoppdrag som går på å redusere individuelle og samfunnsmessige belastninger når en graviditet oppleves utfordrende. Amathea er en landsdekkende og spesialisert lavterskel helsetjeneste, og de komplementerer det offentlige helsevesenet med sin spisskompetanse på veiledning og forebyggende arbeid innen graviditet og abort. Jeg mener det er viktig å løfte fram også dem som bistår, spesielt kvinner, som har vært og er i en utrolig vanskelig situasjon, i en debatt som denne.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2019-06-13:
Jeg ble utfordret av representanten Jonas Gahr Støre til å si hva konsekvensene ville blitt hvis man hadde vedtatt Kristelig Folkepartis grunnlovsforslag, som vi har fremmet i alle de periodene jeg har sittet på Stortinget – om det ville endret abortloven. Jeg vil si at retten til liv er en rettighet som til tross for sin fundamentale betydning er en rettighet som skal realiseres i en virkelighet full av dilemmaer og motstridende interesser, og abortforbud er ikke noen logisk konsekvens av en slik rettighet. Men det er helt riktig, som Jonas Gahr Støre minner oss på, at Kristelig Folkeparti fremmer et slikt grunnlovsforslag nettopp for å reise debatten om retten til liv. Ellers må jeg bare si at jeg ikke er uenig i at vi også må ha et globalt, altså internasjonalt, perspektiv når vi diskuterer dette. Kvinners seksuelle og reproduktive helse er viktig, og vi vet at den er truet i mange land. Det skal vi være oppmerksomme på, og vi har en utviklingsminister som er svært opptatt av dette temaet, og som jobber godt med det. Det jeg reagerer på, er at Kristelig Folkeparti nå settes inn i en kontekst der jeg mener at verken Kristelig Folkeparti eller denne saken hører hjemme. Å bli satt inn i en Alabama-kontekst synes jeg blir litt for drøyt. Vi gjør en endring i abortloven. Norge er ikke lenger, dersom dette lovforslaget blir vedtatt, Europas mest liberale land når det gjelder den praksisen vi har hatt, men å sette det inn i en kontekst hvor man sammenligner dette med det som skjer i USA, og også i Europa, og ser de strømningene som er der, synes jeg blir feil. Jeg tenker at vi heller bør samle kreftene, slik at vi klarer å løfte dette perspektivet også internasjonalt sammen. Det gjør denne regjeringen, og det kommer vi til å fortsette å gjøre. Jeg har lyst til å benytte anledningen, også som saksordfører, til å takke for en debatt som har vært intens, krevende – sikkert krevende for oss alle. Men det har vært en viktig debatt sett fra Kristelig Folkepartis ståsted, og jeg er glad for at regjeringen har kommet med det forslaget som den har kommet med.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Sist gang Stortinget debatterte spørsmålet om fosterreduksjon gjennom behandlingen av et Dokument 8-forslag, sa statsråden veldig tydelig at «det var Stortinget i 1975 som vedtok en lov som åpnet opp for fosterreduksjon i Norge». Statsråden sa også: «Jeg mener det er et svært stort spørsmål om Norge skal stramme inn retten til selvbestemt abort, som en ikke bare kan ta stilling til f.eks. gjennom behandling av et representantforslag. Dette er også noe som en måtte – i hvert fall fra Høyres side – hatt grundige drøftinger om i partiet, forankret i et landsmøte, hvis en skulle hatt mulighet til å foreta innstramminger i kvinners rett til selvbestemt abort.» Jeg har lyst til å spørre statsråden: Hvordan tror han Høyres velgere har oppfattet prosessen fram til denne lovendringen, som innskrenker kvinners selvbestemte rett til abort?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Det var en elegant unnamanøver. Det er likevel sånn at lovfortolkningen slår fast akkurat det sitatet jeg leste opp – det var det som var poenget. Og statsråden svarte ikke på det andre spørsmålet mitt, om hva han tror Høyres velgere tenker om denne prosessen. Jeg har et annet spørsmål til statsråden. Han understreker at det er legene som har det faglige ansvaret for tjenesten, som har ønsket denne lovendringen, og som man har lyttet til – i motsetning til det store antall andre faginstanser som har vært imot det. Mener statsråden at det er legene som sitter med ansvaret i tjenesten, som skal definere norske lover og ta de etiske vurderingene? Og hvordan mener han det står opp mot lovverket vi har om reservasjonsrett for selve inngrepet, som er ment å ivareta den enkelte leges etiske betenkeligheter ved utføring av abort og også fosterreduksjon?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Det statsråden den gang sa i Stortinget, var: «Regjeringen har ikke gjort noen endringer i retningslinjer eller forskrifter som har ført til ny praksis når det gjelder å åpne opp for fosterreduksjon. Dette er en ren lovtolkning som er utført av Justisdepartementets lovavdeling etter at helsetjenesten fremmet behovet for å få avklart dette spørsmålet allerede i 2010.» Og så sier statsråden at hans forgjenger ikke gjorde noen ting. Nei, helseminister Jonas Gahr Støre foretok ikke den lovavklaringen som Bent Høie gjorde, men han uttalte flere ting offentlig – at ved tvil måtte kvinners selvbestemmelse ligge til grunn. Og det hadde han tung støtte for faglig fra flere kjente helsejurister, bl.a. Aslak Syse, som uttalte seg tydelig om dette. Hvordan forklarer statsråden at det ikke ble gjort noen endring i praksis verken før eller etter lovfortolkningen? Hva er da forskjellen på det Bent Høie gjorde, og det Jonas Gahr Støre gjorde?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Jeg savner presidenten i debatten – det var greit at hun «tittet» innom hun også. Til debatten: Strategien fra flertallet er åpenbart fortsatt å dekke til en politisk hestehandel med såkalte faglige argumenter – fra de ytterst få representantene fra regjeringspartiene som deltar i denne debatten. Men her kommer det påstander som ikke holder vann, og som må tilbakevises. Først: Lovendringen sier eksplisitt at fosterantallsreduksjoner skal i nemnd også dersom det kan utføres før. Det er en eksplisitt innføring av nemnd for aborter også før uke 12. Det er helt nytt. Og så: Med tanke på risiko for gjenværende foster beregner fagfolkene ved St. Olavs 5–10 pst. risiko for dem som er igjen. Men de presiserer at her blander de bakgrunnsrisiko, altså den generelle risikoen ved alle flerlingsvangerskap, og prosedyrerisiko. Det er høyst usikkert, og det sier fagfolkene selv. Bekkevold viste til en nederlandsk studie for å beregne risiko for det gjenværende fosteret ved fosterreduksjon. Denne undersøkelsen – på 118 fosterreduksjoner, der samtlige var veldig syke foster og prosedyren ble utført sent i svangerskapet – er ikke relevant for å gi dekning for verken nemndbehandling eller risiko for gjenlevende foster etter inngrep i uke 13. Vi kan ha ulike meninger i denne sal, og det har vi, men vi kan ikke akseptere alternative fakta. Til alle dem som er støtt av at sammenligningen til andre lands debatter dras: Det er nettopp det som skjer også her i Norge – det er fakta som ikke holder vann, fordekt for en politisk hestehandel. Etter dagens lovendring må flere kvinner be om lov til en etisk, grundig vurdering de allerede har tatt. Det er Arbeiderpartiet imot.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Til statsrådens påstand om at norske kvinner i en gitt situasjon ville ha blitt møtt uten et tilbud i norsk helsetjeneste: Jeg har bare lyst til å presisere at Nasjonal behandlingstjeneste for avansert invasiv fostermedisin oppgir at fra 2002 til 2015 ble det utført til sammen 18 fosterantallsreduksjoner – tre firlinger, sju trillinger og åtte tvillinger. Vi kan ha ulike meninger, og det har vi i denne saken. Bent Høie var opptatt av å respektere dem. Men vi kan ikke akseptere alternative fakta. Til Reiten, som var opptatt av at vi måtte debattere abortloven fordi teknologien har utviklet seg, vil jeg si at prosedyren man bruker ved inngrepet fosterantallsreduksjon, ble beskrevet første gang i en vitenskapelig artikkel i 1978. Den er like gammel som abortloven.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Arbeiderpartiets mål er et samfunn som fremmer god helse og livskvalitet for alle, og som forebygger sykdom. Det handler om hvem vi er, hvem vi vil være som fellesskap og som enkeltmennesker. Saksordfører Elise Bjørnebekk-Waagen redegjorde godt for Arbeiderpartiets folkehelsepolitikk og våre forslag i saken, som et tydelig alternativ til høyreregjeringen. Folkehelse handler om å holde friske folk friske, og som flere har sagt, er rent vann i springen helt avgjørende for å oppnå det. I Norge har vi rent vann og vi har god tilgang på vann – vi er heldige. Men saken i Askøy danner et alvorlig bakteppe, og folkehelsemeldingen er anledningen for å skjerpe oppmerksomheten og virkemidlene for å sikre god vannforsyning. Vi har store utfordringer foran oss for å sikre nettopp det. Vannledningene er gamle og lekk. Hver tredje liter vann forsvinner. Vannverkene, særlig de som ikke har vært rustet opp på lenge, sliter med dårlig funksjonalitet. 1 million mennesker er ikke sikret med alternativ vannforsyning, og det utgjør et beredskapsproblem. Den forrige store opprustingen av vannforsyningen ble gjort da staten bidro. Spesielt i perioden 1995–2001 så vi effektene av det statlige programmet for vannforsyning. Selv om vannverkene har fått opprustning, gjenstår det mye på vannledningene. Om lag en femtedel av ledningsnettet ble bygd i Gerhardsen-tiden. Vannforsyning er et folkehelsearbeid som ikke legges merke til før det svikter. Med det totale vedlikeholdsetterslepet, som er estimert til 280 mrd. kr, kan ikke Erna Solberg og folkehelseministeren bare peke på kommunene – staten må også ta et ansvar. Vi har forslag i innstillingen om et program for teknologiutvikling og innovasjon i vannbransjen og om en egen sektorlov for vann og avløp. De borgerlige partiene har signalisert at de vil stemme imot. Men det er vanskelig å forstå statsråden på annen måte enn at hun støtter et program for teknologiutvikling og innovasjon i vannbransjen med det innlegget hun nettopp holdt. Hvorfor hun ikke vil ha en egen sektorlov, begrunnes dårlig. I dag er lovverket spredt over fem–seks ulike lover. Ansvaret fragmenteres med en sånn lovstruktur, og det er ikke noe som tyder på at eksisterende lovverk stimulerer godt nok til investeringen. En sektorlov finnes i en del andre europeiske land, og Stortinget har tidligere klart gitt uttrykk for at man ønsker å sette i gang et lovarbeid.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-06-13:
Sjølvbestemt abort står og skal stå sterkt i Noreg. Kvinna sjølv kjenner sin eigen situasjon best og er opplagt nærmast til å ta vurderinga knytt til abort. Då abortlova blei vedteken på 1970-tallet, var ikkje fosterreduksjon ei problemstilling. Ny teknologi har gitt moglegheit for å fjerne eitt eller fleire foster ved fleirlingar og fortsetje svangerskapet med det andre fosteret eller dei andre fostera. Dette reiser nye, vanskelege etiske spørsmål. Når temaet er seinabort, skal vi akte oss vel for at ikkje argumentasjonen blir drege ut til det ekstreme – i begge retningar. Reduksjon i talet på foster er ei altfor viktig sak for å kunne tillate seg ei karikering av kjernen i debatten. Den norske abortlova står sterkt, og ho er eit kompromiss som balanserer kvinna sin rett til eiga avgjerd og fosteret sitt rettsvern – vanskeleg, men riktig. Fosteret sine rettar aukar etter kvart som levedyktigheita utanfor livmora aukar. Tala tyder på at kvinner og helsevesenet nyttar seg forstandig av lova. 96 pst. av alle abortar skjer før uke 12. Lite tyder på at dei få seinabortane ikkje er godt grunngjevne. Eg har stor tru på at norske kvinner tek kloke val, og at avgjerder om seinabort blir tekne med utgangspunkt i eigen og familien sin situasjon, sysken sine behov og i grundige vurderingar av kva for liv ein ser føre seg for dette nye mennesket. Kvinna si avgjerd om abort vil og skal vere basert på eit grunnlag få andre skal ha krav på å kjenne. Vi skal vere varsame med å endre dei rettane kvinnene før oss har kjempa ein lang kamp for å oppnå. Ulike sider ved abort er vanskelege å diskutere. Eg synest saka fortener ein kunnskapsbasert og ikkje ein misvisande debatt. Abortlova av i dag seier ikkje noko om fosterreduksjon. Abortlova av i morgon kjem til å gjere det. Endringane vi vedtek i dag, vil likestille reduksjon av talet på foster i eit svangerskap med behandlinga av andre seinabortar, og desse inngrepa må som oftast takast mellom veke 12 og18. Alle søknadar om abort etter uke 12 blir i dag behandla av ei nemnd, i medhald av lova frå 1975. Teknologisk utvikling vil fortsetje, og nye problemstillingar og spørsmål dukkar opp, også her. Vi har fått stadig meir informasjon om eigenskapane til fosteret tidleg i svangerskapet. Det opnar for nye løysingar, men skapar også nokre nye dilemma, og desse er vi nøydde til å handtere på ein god måte.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-06-13:
Lat oss dvele litt ved realitetane i saka om fleirlingabort og seinabort. For det første skal kvinna framleis sjølv kunne setje fram søknad om abort. Så lenge dette skjer før 12. uke og gjeld ønske om eit fullstendig svangerskapsavbrot, treng ho ikkje grunngje valet, og det er heller ikkje noko krav om omtenkingstid. Kvinna treng heller inga tilvising frå fastlegen, men kan ta direkte kontakt med eit sjukehus som har gynekologisk avdeling. Dette gjeld både for svangerskap med eitt og med fleire foster. For det andre skal kvinna sikrast rett til god rettleiing og oppfølging. Fastlege, helsestasjon eller anna medisinsk personell som tilbyr rettleiing, er ei viktig støtte. Når kvinna treng nokon å snakke med, både før og etter at avgjerda blir teken, må den faglege hjelpa vere lett tilgjengeleg. For det tredje må alle søknader om abort etter uke 12 òg i dag behandlast i nemnd. Ei nemnd består i dag av ein gynekolog og ein lege. Noko «tilsyn for høg moral» er heldigvis ein «saga blott». Kvinna søkjer, og ho vel sjølv om avgjerdsprosessen skal skje skriftleg, ved oppmøte eller via Skype. Abortlova vår frå 1975 seier ikkje noko om fosterreduksjon, naturleg nok, då det å fjerne eitt av fleire foster den gongen ikkje lét seg gjennomføre samstundes som svangerskapet skulle kunne halde fram. I 2009 blei problemstillinga belyst, og den etisk vanskelege saka blei liggjande fram til hausten 2013. I 2016 kom konklusjonen frå Justisdepartementet. Den eksisterande abortlova opna for reduksjon av friske foster. Den retten kvinna har til sjølvbestemming innan uke 12, omfattar òg rett til å bestemme kor mange barn ho ønskjer å bere fram. Dette innebar at kvinner som ønskte fosterreduksjon og avgjorde dette før uke 12, som oftast enda med at sjølve inngrepet måtte utførast etter uke 12. Alle søknader om abort etter uke 12 blir i dag behandla i nemnd, i samsvar med lova frå 1975.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-06-13:
Kriteria for å få innvilga fosterreduksjon blir med denne lovendringa dei same som dagens kriterium for å få innvilga abort etter veke 12. Det er blitt mykje negativt snakk om nemnd i salen her i dag. Arbeidarpartiet stemde sjølve ned ei utviding av sjølvbestemd abort til veke 18. Arbeidarpartiet er altså einig i at inngrep etter veke 12 skal behandlast i nemnd. Om vi løfter blikket, som representanten Jonas Gahr Støre oppfordra til, vil vi sjå at den norske abortlova framleis står sterkt. Lova er framleis eit kompromiss som balanserer retten for kvinna til å bestemme sjølv og rettsvernet til fosteret.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-06-13:
I folkehelsemeldinga går det fram at både førebygging av einsemd og mindre sosial ulikskap i helse er to av områda der regjeringa ønskjer å forsterke innsatsen. Mange står utanfor arbeidslivet i ein kortare eller lengre periode på grunn av ulike helseutfordringar. Det er eit tap for den enkelte, men det er òg eit tap for samfunnet. Vårt største og dyraste folkehelseproblem er muskel- og skjelettlidingar. Kvinner er overrepresentert. 34 pst. av uføretrygda kvinner har ein muskel- og skjelettsjukdom. Dette er ei av vår tids største helseutfordringar. Dette har vore lidingar som har låg prestisje i helsetenesta, men som er enormt belastande for den enkelte person, og som kostar samfunnet dyrt. Det er blant dei største enkeltårsakene til sjukefråvær og òg utanforskap i det norske folk, og problemet er veksande. Eg er glad for at regjeringa har sett i gong tiltak for å utvikle gode og heilskaplege pasientløp for dei som blir ramma av desse typiske kvinnesjukdommane. Gjennom Noregs forskingsråd blir det finansiert forsking og innovasjon som skal vere kjenneteikna av både høg kvalitet og stor nytte. Eit av dei viktigaste forskingsprogramma er nettopp kvinners helse og kjønnsperspektivet. Historisk har sjukdommar som i størst grad rammar menn, fått mykje større merksemd enn sjukdommar der kvinner er i fleirtal. Når kommunane no skal følgje opp folkehelsemeldinga og lage eigne planar, håpar eg at vi kan sjå igjen ei forståing av at menn og kvinners helse er ulik, og at dei krev ulike tiltak.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-13:
I høyringa vi hadde i komiteen, var Nasjonal behandlingsteneste for avansert invasiv fostermedisin til stades. Dei etterlyste behovet for eit medisinsk register over ting som vert gjort når det gjeld fostermedisin. Vi har i dag eit abortregister og eit medisinsk fødselsregister, men det er uklart om fosterreduksjon no automatisk skal bli meld. Dei etterlyste i alle fall behovet for eit eige register. Poenget med det er at ein skal få meir kunnskap om korleis det går med kvinnene og med barna. Eg syntest det var eit godt innspel frå det fagmiljøet som behandlar desse kvinnene. Så eg vil gjerne stilla statsråden spørsmål om dette er noko som statsråden vil gå vidare med, eller korleis han ser for seg at behova deira kan løysast i eit nytt register eller ved innlemming i abortregisteret.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-13:
Eg synest det er naturleg at ein i ein sånn debatt trekkjer fram det som skjer internasjonalt, i andre land, for det er veldig urovekkjande. Eg vil frå Senterpartiets side seie at vi tar sterkt avstand frå det, og vi står bak dagens abortlov. Vi har i programmet vårt at vi ikkje vil tillata fosterreduksjon av friske foster. Elles står vi bak dagens abortlov. Det ein vedtar i dag, inneber på mange måtar å lovfesta at Noreg blir – er det i alle fall i dag – det einaste landet i Europa som innfører eit nasjonalt tilbod om fosterreduksjon av friske foster i den offentlege helsetenesta. Før 2016 var ikkje dette ein etablert praksis. Frå 2016 til 2018 var dette definert av Lovavdelinga til å vera innanfor lova, men poenget er at den medisinske praksisen var i strid med dette lovverket. Abortlova seier at kvinna skal ta den endelege avgjerda når svangerskapsavbrotet vert gjennomført innan 12. svangerskapsveke, men alle fosterreduksjonar vert utførte etter veke 12, og legane sjølve meiner det er uheldig at dei vert tvinga til systematisk å praktisera retten til sjølvbestemd fosterreduksjon basert på ein unntaksregel. Det er det det er viktig for meg at ein no faktisk ryddar opp i. Fleire representantar tar opp at ei nemnd ikkje er betre i stand til å vurdera situasjonen til kvinna enn kvinna sjølv. Det synest eg er eit legitimt argument, men da argumenterer ein mot nemndbehandling i seg sjølv – og mindre mot fosterreduksjon. Det er eit stort politisk fleirtal for å vidareføre nemndordninga og dagens abortlov. I innstillinga er det berre SV som tar til orde for å endra på dette og setja grensa for sjølvbestemd abort til veke 16. Representanten Kjerkol problematiserer abortrisikoen på 5–10 pst., men eg meiner at vi må ta omsyn til det som Nasjonal behandlingstjeneste i Noreg erfarer. Stortinget kan ikkje vedta kva risikoen med fosterreduksjon er, det må vi ta til etterretning. Det kan godt vera at denne risikoen kjem til å gå ned med åra, men det er det vi har i dag, og det er det denne lova er basert på. Eg vil igjen seia at vi i Senterpartiet ikkje er tvinga av nokon pisk – vi er fristilte i denne saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-13:
Vi kan lesa i media i dag at statsråden vil invitera KS, Norsk Vann og leverandørindustrien til eit møte for å diskutera moglegheita for å oppretta eit program for teknologiutvikling i vass- og avløpssektoren. Det er eit forslag som vi har fremja, som ligg konkret i innstillinga til folkehelsemeldinga, og som ikkje har fått støtte frå nokon av regjeringspartia. Vil dette bety at statsråden no vil få oppretta eit slikt program, eller er det det ein skal diskutera moglegheitene for med desse aktørane?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-13:
Da ventar vi i spenning på om regjeringa har vilje til å prioritera midlar inn i eit slikt program, for dette er heller ikkje gratis. Eit anna forslag frå opposisjonen som ligg i innstillinga til folkehelsemeldinga, handlar om å få ei eiga sektorlov. Det er etterlyst i årevis frå bransjen og frå kommunane å få ei eiga sektorlov for å kunna samla alle reguleringar i ei lov, som vil gjera det lettare å få til ei trygg vassforsyning. I 2017 vart det fleirtal for eit forslag frå dagens regjeringsparti om at regjeringa måtte koma tilbake til Stortinget med forslag til tiltak og verkemiddel for overvassproblematikken, inkludert ei vurdering av ei eiga sektorlov. Korleis vil statsråden følgja opp det forslaget?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-13:
Eg synest det er utruleg skuffande at regjeringa vender ryggen til ønsket ute om å få ei eiga sektorlov. Det har Stortinget vore positiv til i merknader i samband med andre folkehelsemeldingar. Eg synest det er ei dårleg grunngiving at ein ikkje trur det vil hjelpa til akkurat no. Å få auga opp – i Bergen i 2004 var det ein stor epidemi med giardia, og vi har hatt liknande på Røros, dersom eg ikkje hugsar feil. Poenget er at det har vore mange skandalar når det gjeld vassforsyninga i Noreg dei siste 10–20 åra, og vi kan ikkje venta på at vi skal få auga opp no. Er det avklart med Venstre og Kristeleg Folkeparti at ein ikkje skal gå inn for ei sektorlov i denne regjeringa? Er det heilt avklart?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-13:
Det er masse som kunne og burde vore tatt opp og snakka om i samband med ei folkehelsemelding. Det handlar om heile politikken på alle samfunnsområde. I denne saka er det fremma 42 forslag, og det seier litt om at vi i opposisjonen meiner at meldinga er for lite konkret på tiltak. Det er viktige forslag som ikkje er omtalte her i dag. Eg kan nemna heilt kort tiltak for å avgrensa barns bruk av energidrikkar, tiltak for å styrkja frivillig sektor si rolle i folkehelsearbeidet, at ungdom bør sleppa å betala eigendel hos fastlege, stortingsmelding om studenthelse osv. Det er viktig med lavterskeltiltak, men ein må ha politiske verkemiddel for å redusera dei største risikofaktorane, som er fysisk inaktivitet, usunt kosthald, skadeleg stråling og skadeleg bruk av rusmidlar, tobakk og alkohol. Det etterlyser eg i denne meldinga. Så til vatnproblematikken. Senterpartiet fremma i 2017 eit representantforslag om ei sektorlov. Det fekk støtte frå dagens opposisjon, mens dagens regjeringsparti hadde eit anna forslag, at dette skulle vurderast. No har vi fått svaret: Dette skal aldeles ikkje vurderast lenger – det har ikkje regjeringa tenkt å følgja opp. Det meiner eg er veldig beklageleg. Så skal vi ikkje vera etterpåkloke, men eg må vera det likevel. For i 2013 var det regjeringsskifte, beklagelegvis. Da kom det ei tilleggsinnstilling med den nye regjeringa. I den tilleggsinnstillinga hadde da Høgre–Framstegsparti-regjeringa kutta 15 mill. kr på ei ordning som vi hadde prioritert i statsbudsjettet for 2014, som skulle støtta vassverk for å etterleva drikkevatnforskrifta. Det skulle altså vera ei statleg støtteordning for å bidra til meir kunnskapsbasert forvaltning for å hjelpa kommunar med å etterleva drikkevatnforskrifta – 15 mill. kr som ein brukte til skattelette og andre ting, og som Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV var sterkt ueinige i. Så kan ein koma no og seia at no må vi få auga opp. Men dette er ingen ny problematikk. Det har vore kjent i årevis det store vedlikehaldsetterslepet og risikoen for at ein kan få vatnboren smitte. Vi har òg fått melding om at det generelt står dårleg til med smittevernsarbeidet i kommunane, og det er synd at vi fekk ei ny regjering i 2014, for å seia det sånn, på mange måtar.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-13:
Eg skal berre gi ei kort stemmeforklaring til forslaga frå SV. Vi stemmer for ei stortingsmelding. Kartlegging forstår vi er på gang, og når det gjeld å få ei rentekompensasjonsordning, meiner vi det iallfall må greiast ut, så vi vil ikkje støtta det i dag. Men dette kan diskuterast i ei stortingsmelding. Til den siste talaren: Vi er nok ikkje einige i at det er kommunestrukturen som er årsaka til at det er dårleg vasskvalitet. No er det den nest største kommunen i Hordaland som har problem, og Bergen hadde problem i 2004. Men eg er einig i behovet for ei sektorlov. Det er berre så synd at Venstre ikkje stemmer for det i Stortinget.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-13:
Det er litt vanskelig å skjønne hva regjeringen vil oppnå med denne lovendringen. Hvis målet er at flere skal få avslag i nemnd, vil den altså tvinge kvinner til å bære fram barn mot deres eget ønske. Hvis målet ikke er at flere som ber om det, skal få avslag i nemnd, sitter vi igjen med lite annet enn en ekstra strafferunde for å påføre den gravide ekstra skyld og skam før inngrepet. Hva er egentlig regjeringens linje og formål med denne lovendringen – at det er greit å be om fosterreduksjon hvis du ber staten om lov først, og dermed bli påført mer skam etterpå?
Bent Høie (Høyre), 2019-06-13:
Det første sitatet som representanten brukte, er løsrevet fra sin sammenheng. Som representanten er klar over, ble det i den debatten hevdet at det var regjeringen og undertegnede som hadde endret loven for å åpne opp for fosterreduksjon. Det er feil. Det er en lovtolkning av den opprinnelige loven som åpnet opp for fosterreduksjon i 2016, og det var i den forbindelse den setningen som representanten trakk fram, ble brukt – nettopp for å tilbakevise en påstand om at det var undertegnede som hadde åpnet opp for fosterreduksjon i Norge. Dette var også en debatt før valget i 2017. Høyre har hatt en prosess knyttet til grunnlaget og mandatet for partiet til å gjennomføre de forhandlingene vi gjorde på Granavolden, forankret i vårt sentralstyre. Det er heller ingen tvil om at i Høyre har det vært ulike syn på dette spørsmålet hele veien.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-13:
Jeg mener det er Stortinget som bør drøfte, diskutere og beslutte slike spørsmål. Det er også årsaken til at vi har lagt fram saken for Stortinget. Det er også sånn at legene over lengre tid har ønsket svar på dette spørsmålet – ikke minst tok de det opp da Arbeiderpartiet satt i regjering, uten at de fikk et svar. Jonas Gahr Støre satt som helseminister i ett år med dette spørsmålet i sin skuff uten å svare verken legene som ønsket et svar, eller kvinnene som ønsket svar på dette. Det som skjer i dag, er en lovregulering av et område der kvinner som hadde bedt om dette da Arbeiderpartiet satt i regjering, og det var et friskt foster, ville fått nei av fagmiljøet – fordi man ikke hadde gjort jobben med å få avklart disse spørsmålene.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-13:
Den vesentlige forskjellen er at jeg som helseminister i Helse- og omsorgsdepartementet sørget for at helsetjenesten fikk et svar. Det er ikke sånn at helsetjenesten kan forholde seg til det en helseminister eventuelt har uttalt til pressen som en lovtolkning og svar på den typen formelle henvendelser. Det ville i tilfelle vært en veldig rar praksis. Og det var helt åpenbart – for meg, i hvert fall – da jeg ble helseminister den våren dette ble tatt opp, at helsetjenesten i hvert fall ikke opplevde at de hadde fått et svar fra helseminister Jonas Gahr Støre i dette spørsmålet. Jeg synes kanskje Arbeiderpartiet bør tenke seg om når det gjelder hvilke ord man bruker både om prosessen og ikke minst om innholdet i dette lovforslaget, med tanke på det som også representanten Toppe var inne på, at praksisen på dette området var strengere under Arbeiderpartiets styring av Norge, da de satt med ansvaret for abortloven.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-13:
Jeg har også merket meg det innspillet, som jeg opplever er viktig. Vi jobber nå med å avklare en rekke spørsmål knyttet til helsepersonells mulighet til å følge resultater for pasienter som har vært i helsetjenesten, og de utfordringer som dagens lovverk gir på det området. Vi kommer også snart med forslag til justeringer på det området. Når det gjelder spørsmålet om register: Hvis en ønsker å opprette nye eller justere eksisterende register, er det i dag et faglig spørsmål der Helsedirektoratet sitter på den besluttende myndigheten, så det er noe som fagfolkene eventuelt må forfølge i sin linje, faglig sett.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-13:
Jeg tror de aller fleste vil slutte seg til at dette er en vanskelig etisk sak, der det er vurderinger og argumenter for ulike former for regulering av dette området. Høyres stortingsgruppe har behandlet denne saken i forbindelse med at de har behandlet regjeringsplattformen, og også når de har behandlet saken underveis.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-13:
Det er rett og slett av den årsak at jeg i motsetning til representanten er av den oppfatning at vi i Norge skal ha nemndbehandling av aborter etter 12. uke, sånn som i dag. Det er rett og slett fordi jeg mener at dagens abortlov bygger på det prinsippet, og at fosteret skal ha en økende selvstendig rettsbeskyttelse underveis i svangerskapet. Før 12. uke er det min oppfatning at da er det kvinnen selv som skal ta den typen avgjørelser. Etter 12. uke skal man også legge veldig sterk vekt på kvinnens egen vurdering, men da har fosteret en rettsbeskyttelse gjennom at det er nemnden som har det siste ordet, selv om en vektlegger veldig sterkt kvinnens vurdering. Det er den graderingen som er. Når fosteret har mulighet til å leve selvstendig utenfor mors liv, er det en absolutt grense for abort i Norge.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-13:
Nei, dette er å sørge for at loven blir i tråd med det som er praksisen ellers for aborter som gjennomføres etter uke 12, og dermed sikre den samme rettsbeskyttelse for tvillinger og flerlinger i en sånn situasjon som det en har i andre svangerskap. Det er også å avklare regelverket på denne måten og forankre det i Stortinget, sånn at en så betydelig endring, egentlig, i oppfattelsen av abortloven ikke bare skal være basert på en juridisk tolkning i Justisdepartementet, men skal være gjennom en demokratisk behandling i Stortinget.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-13:
Det er selvfølgelig raust av representanten Gahr Støre å gi Kristelig Folkeparti anerkjennelse for at de kan ha et annet syn når det gjelder abortloven. Men jeg håper at alle de i Kristelig Folkeparti som tok til orde for at de skulle forhandle med Arbeiderpartiet, har merket seg Arbeiderpartiets representanters omtale av Kristelig Folkepartis gjennomslag, og ikke minst Arbeiderpartiets syn på det å diskutere saker som er viktige for andre partier – de sakene som betyr noe for andre partier og deres velgere. Jeg håper også at Senterpartiet merker seg det, men de har vel ganske mye erfaring med det spørsmålet allerede som de kan ta med seg videre. Det er også spesielt å merke seg mange av Arbeiderpartiets representanters omtale av abortnemndene – at de er der for å påføre folk skyld, skam og avmakt – og at representanter sier at de ikke kan akseptere at ikke kvinnen selv skal bestemme. Vel, det er bare noen måneder siden Arbeiderpartiets landsmøte, der et stort flertall opprettholdt standpunktet om at aborter etter uke 12 skal behandles i nemnd. Det er det som er Arbeiderpartiets politikk. Da er jeg overrasket over at en omtaler det å få sakene sine vurdert i nemnd som noe som påfører folk skyld, skam og avmakt. Hva handler denne saken om, reelt sett, for kvinner? Da kan vi gå tilbake til Norge før 2016. Vi kan gå tilbake til Norge i alle de åtte årene Arbeiderpartiet satt i en flertallsregjering. Hvis en var kvinne, ble gravid med tvillinger, hadde en vanskelig hjemmesituasjon, gjerne mange barn fra før av og ønsket å få bare ett barn, hva ville hun da bli møtt med i den norske helsetjenesten? Jo, et absolutt nei – det var ikke aktuelt. Arbeiderpartiet ble gjort oppmerksom på dette i 2010, og de løftet ikke en finger for å gjøre noe med det. Hvordan vil en kvinne i den situasjonen bli møtt etter det som skjer i dag? Jo, hun vil bli møtt av en helsetjeneste som sier at hennes sak vil bli vurdert av en nemnd. Den nemnda vil gi henne råd og veiledning, og de vil legge vekt på hennes vurdering av sin egen livssituasjon. I det tilfellet jeg trakk fram, det eksemplet, ville kvinnen med all sannsynlighet ha fått innvilget fosterreduksjon. Det er det som er forskjellen på Norge etter dette vedtaket og Norge under Arbeiderpartiet.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-13:
Det er behov for å oppklare noe knyttet til spørsmålet om hva som har vært praksisen og lovforståelsen i Norge tidligere, for representanten Kjerkol framstiller det som om min beskrivelse er alternative fakta. Men representanten Kjerkol har lest stortingsproposisjonen, og der står det veldig tydelig at regelverket rundt muligheten for å foreta fosterreduksjon der en hadde et alvorlig sykt foster, ble presisert allerede i 2001. Så det er helt riktig: Det var fosterreduksjon i Norge fra 2001 til 2016, men det handlet om de tilfellene. Det jeg trakk fram i mitt innlegg, var en situasjon der en har et tvillingsvangerskap med to friske tvillinger. Så vidt jeg er kjent med, ble det ikke gjennomført fosterreduksjon på det før 2016. Arbeiderpartiet, ved representantene Gahr Støre, Kjerkol mfl., har også prøvd seg på en alternativ historiefortelling i denne saken, som om det var klart hva som var politikken under den rød-grønne regjeringen. Nei, den 4. februar 2014 hadde NRK et oppslag om full forvirring hos sykehuslegene om fosterreduksjon. Jeg vil sitere hva en av legene sa der – og dette er altså fire år etter at Arbeiderpartiet ble gjort oppmerksom på denne problemstillingen: «Jeg ønsker egentlig bare en avklaring, så forholder vi oss til reglene som gis.» Det sa klinikkleder Terje Rootwelt ved Kvinne- og barneklinikken på Oslo universitetssykehus. Videre i oppslaget står det: «Han sier ansatte opplever valget om hvem som skal leve og dø som vanskelig.» Det var ingen avklaring fra Arbeiderpartiet i regjering på dette spørsmålet – fra 2010, da de ble gjort oppmerksom på dette, og fram til de gikk ut av regjeringskontorene høsten 2013 – selv om det var et klart behov i helsetjenesten for å få den avklaringen. Og konsekvensen av det var at kvinner i den situasjonen som jeg beskrev, fikk et nei til å få gjennomført – og til å få vurdert om de i det hele tatt kunne gjennomføre – abort hvis de var gravid med to friske tvillinger.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Først kort, til statsråd Høie: Jeg berømmer ham for å ha bedt Lovavdelingen komme med den vurderingen. Det skulle jeg også gjerne gjort; jeg tror jeg ville gjort det. Det er for øvrig slik at det Lovavdelingen konkluderte med, var nøyaktig det jeg sa som helseminister: Abortloven åpner for dette. Vårt standpunkt i denne saken er godt redegjort for av våre representanter. Arbeiderpartiet er imot og stemmer imot. Men jeg ønsker å løfte blikket på to nivåer, om det vi er vitne til i dag – for det første løfte blikket her i Norge. Dette handler om noe mer enn det vi faktisk vedtar i salen, med det flertallet som avtegner seg. Vi husker Kjell Ingolf Ropstad som i fjor høst oppfordret til å være med på en historisk endring av abortloven, og det gjorde han etter at Erna Solberg hadde invitert ham til å gå inn i den prosessen. Hun åpnet for å endre § 2 c og fjerne kvinners rett til å ta beslutningen om å søke om abort etter 12. uke ved alvorlig sykdom. Slik ble det ikke, men det var historisk at det skjedde. En lov med stor oppslutning var havnet i strid. En lov med lavt konfliktnivå fikk høyt konfliktnivå. Og jeg har fått mange brev, senest denne uken, fra kvinner som opplevde at et vanskelig valg ble vanskeligere i lys av det som nå var skapt, nemlig bildet av at denne loven var kommet i diskusjon, og at statsministeren, mot sitt eget partis program, åpnet for å gjøre en endring i den. Da er det spørsmål om å løfte blikket ett nivå til. Nei, vi er ikke USA, vi er ikke Alabama, men strømninger internasjonalt treffer oss. Det har de alltid gjort. Og i USA vedtas det nå forbud mot abort i amerikanske delstater også ved incest og voldtekt, med det mål å drive saken til amerikansk høyesterett, hvor det nå kan være flertall for å endre grunnloven. Slike ting treffer Norge, det treffer Europa; europeiske land strammer nå inn i abortlovgivningen. Derfor er det et viktig spørsmål vi diskuterer i dag, for pådriverne for den endringen vi ser i dag, har klart sagt at dette er første steget, de ønsker å gå videre. Da spør jeg meg: Er denne loven truet? Nei, jeg tror ikke det. Får de flertall for det? Nei, jeg tror ikke det. Men det har minnet oss om at 1970-årenes kamp og resultatet derfra ikke er en kamp kjempet en gang for alle. Den kommer til å kreve beredskap og mobilisering – saklig, i respekt for at det er etisk vanskelige spørsmål. Men det vi har sett internasjonalt og i Norge, bør være en vekker for en rettighet vi var stolt av, et konfliktnivå som var lavt, som vi var stolt av, aborttall som gikk ned, en diskusjon om å redusere uønskede svangerskap på grunnlag av informasjon, seksualundervisning, prevensjon osv., ikke gjennom abort. Denne kampen må faktisk fortsatt kjempes, for disse strømningene har vi også i vårt land.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Til dikteren Nordby Lunde, som gikk ned fra talerstolen nå, vil jeg bare si at jeg trengte ikke noen lovavdeling for å komme til den konklusjonen. Men det var fint å få den, for da ligger den der. Men det var nå min mening. Jeg vil berømme Kristelig Folkepartis representanter for å stå rakrygget og argumentere for sitt syn nå. Jeg vil si til representanten Reiten at for meg går det ingen grense for hva et parti kan argumentere for av sitt primære syn for å få gjennomslag. I en sak hvor man er i mindretall, er det egentlig enda mer legitimt. Jeg mener vi skal takke demokratiet vårt for at man står opp for det. Debatten her handler om hva Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre gjorde med det. Sånn sett kan en berømme Kristelig Folkeparti for å få et gjennomslag, riktignok ikke det store, historiske gjennomslaget Ropstad lokket sine partifeller med, å endre 2 c – som Erna Solberg åpnet for – men de fikk gjennomslag. Når jeg stiller spørsmål nå, er det fordi: Er det grunn til å se på muligheten for at Kristelig Folkeparti kan få gjennomslag på ny? De er dyktige forhandlere, Erna Solberg vil sitte i regjering, de tre andre partiene er villige til å gå langt. Jeg vil aldri et sekund tro at representanten Bekkevold vil applaudere vedtaket fra Alabama, jeg kjenner ham på en helt annen måte. Men jeg har lyst til å stille Bekkevold følgende spørsmål, og det er det anledning til å svare på: For noen dager siden drøftet dette stortinget et grunnlovsforslag fra Kristelig Folkeparti der det heter at «enhver har rett til legemlig integritet fra unnfangelse til naturlig død». Hvis dette forslaget hadde fått flertall – det var et stykke unna å få det – ville det ifølge representanten Bekkevold ha ført til endringer i abortloven vi har i dag? Hvorfor er det interessant? Det som skjer i USA nå, er at de i Alabama som har fått flertall for å forby abort, vet at det er ulovlig i henhold til amerikansk lov. Vedtaket blir stemt ned av domstolen i USA, for det er imot amerikansk føderal lov. Men det er også meningen med vedtaket, det skal nemlig drive oppover i rettssystemet til en høyesterett, som på ny kan vurdere vedtaket fra 1973, Roe v. Wade, som sikret rett til selvbestemt abort i USA. Nå er det kanskje et flertall i den domstolen som vil si: «Vi vil endre på det.» Da er spørsmålet mitt, oversatt til norsk: Om dette grunnlovsforslaget hadde fått flertall – og dette er Kristelig Folkepartis syn, det er det Kristelig Folkeparti, går jeg ut fra, vil møte de andre partiene med i regjeringsforhandlinger ved en ny korsvei, om de kommer dit – ville det ført til endringer i abortloven? Det kan det være interessant å få vite nå, for det sier noe om hvor solid den loven er som nå alle står og sier er hugget i stein – alle er for den, og alle vil kjempe for den. Jeg skulle gjerne høre fra den sindige representanten Bekkevold hvordan han ser på det. Hvis det grunnlovsforslaget hadde fått flertall, ville det ført til at abortloven måtte endres?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Jeg takker for Bekkevolds svar, og særlig det at han belyste den internasjonale utviklingen, som går i negativ retning, og at det er en statsråd som står opp mot det. Det mener jeg høver seg for en norsk statsråd. Det som undrer meg likevel, er at representanten refererer til å reise grunnlovsforslag – om målet er å få debatt. Jeg går ut fra at det er mer enn det, og derfor mener jeg spørsmålet er relevant. Med det forslaget i bunnen – hadde det fått flertall, hva hadde det ført til når det gjelder abortloven? Hva ønsker Kristelig Folkeparti å møte neste gang de møter Høyre og Fremskrittspartiet i en diskusjon om regjering? Hvilke endringer i abortloven ønsker de å få da? Det må jo være noe man kan dele i denne sal når vi nå diskuterer denne viktige loven.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Høsten 2017 fikk jeg som nyvalgt representant reise til New York i forbindelse med FNs generalforsamling. Et av de sterke inntrykkene jeg satt igjen med etter oppholdet, var de mange tilbakemeldingene om at kvinners rettigheter, særlig de seksuelle og reproduktive rettighetene, var under press i en rekke konservative regimer rundt omkring i verden. Dette fikk vi høre fra internasjonale organisasjoner, og vi fikk høre det fra våre folk i FN-delegasjonen. Våre egne folk i diplomatiet ute advarte om en urovekkende internasjonal trend. Eksemplene vi har sett fra enkelte delstater i USA de siste ukene, er groteske. Selv kvinner utsatt for voldtekt og incest skal ikke få tilgang til abort. Vi er ikke der i Norge i dag, men for første gang siden abortloven ble innført for 40 år siden, foreslås det nå en historisk svekkelse av kvinnens rett til selvbestemmelse. Dette er et uakseptabelt tilbakeskritt i likestillingskampen, og det er et forferdelig dårlig signal å sende til verdenssamfunnet. Nå får de konservative kreftene vann på mølla. Det er ikke høyrepartienes bortforklaringer og bagatellisering av denne lovendringen som vil nå fram der ute. Signalet som nå sendes fra Norge, er at kvinners rett til selvbestemt abort innskrenkes for første gang på 40 år. Jeg hadde virkelig ikke trodd da jeg satt der i FN for ett og et halvt år siden, at Norge skulle føye seg inn i rekken av denne dystre statistikken, og jeg må spørre representantene som er til stede her i dag: Vil dere virkelig være med på det? Daværende utenriksminister Børge Brende la i 2016 fram Frihet, makt og muligheter, en handlingsplan for kvinners rettigheter og likestilling i utenriks- og utviklingspolitikken. I innledningen står følgende: «Vi vil motarbeide tilbakeslagene mot kvinners rettigheter som vi ser i noen land. Norge vil styrke likestilling ved å bruke vår politiske kapital, vår erfaring og kunnskap og våre økonomiske virkemidler for å fremme jenters og kvinners rettigheter. Vi vil mobilisere menn for å fremme likestilling. I handlingsplanen prioriterer vi jenters utdanning, kvinners politiske og økonomiske deltakelse, bekjempelse av vold og fremme seksuell og reproduktiv helse og rettigheter. Dette er avgjørende for at jenter og kvinner skal ha frihet, makt og mulighet til å forme sitt eget liv.» Jeg lurer på om Norge nå planlegger å endre kurs i utenrikspolitikken – eller skal vi fortsatt kjempe for kvinners frihet, makt og muligheter ute, samtidig som vi innskrenker dem her hjemme.