Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Vi vedtar nå en finanspakke med finansiering til bedrifter gjennom Statens obligasjonsfond og finansiering av bankene gjennom de pengene som vi nå skyter inn i hybridkapital for å sørge for at bankene får betalt for å drive bank, som vi diskuterte tidligere i dag. Det som er interessant, er to ting: Det ene er jo at dette viser en gang for alle at høyrebølgen, den ideologiske høyrekraften som har skyllet over verden, har bidratt til å skape et system som har vært grunnleggende ustabilt. Høyresidens ideologi blir på mange måter – og da snakker jeg om høyrefundamentalistene som har stor tro på markedets evne til å regulere seg selv – skrotet på historiens skraphaug. Det andre er at den runden som vi har her og den gjennomgangen vi har hatt, og det vi foreslår nå, viser at høyresiden i Norge, når det gjelder den økonomiske politikken, for hver dag som går, er mer villig til å bruke sosialdemokratiske virkemidler, slik som det er når staten stiller opp på den måten den gjør for å få markedet til å fungere. Det er ikke bare slik at vi regulerer, som deler av høyresiden ofte har vært for, men det er faktisk sånn at vi stiller opp ekstra for næringer, for banker, når det er nødvendig av hensyn til samfunnet og samfunnets beste. Det er jo bra. Det er kjempeflott. Hvis det betyr at vi i stadig større grad ser et ideologisk tilbakeslag for høyresiden, er vi på venstresiden fornøyd med det. Det har vært tatt opp et par forskjellige punkter her. Det ene, som jeg synes er viktig å ta i diskusjonen videre framover, når vi begynner å analysere bankkrisen og finanskrisen og skal se videre på ting, er å få sett på obligasjonenes rolle i finansieringen av næringslivet. Det har vært flere kritiske stemmer i forhold til hvor mye mer sårbare bedrifter og banker er enn vi trodde de var, når de har finansiert seg gjennom kortsiktige lån, kortsiktige obligasjoner, fordi man forventet at dette skulle være et godt og likvid marked, som plutselig ikke var der, og som skaper risiko og usikkerhet for bedrifter. Der stiller vi nå opp med Statens obligasjonsfond. Men det var ikke selvsagt at et samfunn og en stat ville komme til å gjøre det. Det er altså usikkerhet om finansieringen, som det er nødvendig å gå igjennom og se på om skal vektes på andre måter i forhold til risiko osv. i tiden som kommer. Det må vi ta en vurdering på. Det andre spørsmålet som har vært reist, er om sparebankene kommer til å være med. Fra regjeringspartienes side mener vi at komiteens merknad er veldig klar. Vi viser til det Finansdepartementet holder på med, og det som kommer til å skje for å sørge for at alle de forskjellige innenfor banksektoren får muligheten til å være med. Sparebanksystemet er et veldig viktig system for vår regjering. Vi har vært opptatt av å sørge for sparebankenes framtid. Det er helt åpenbart at når vi lager en pakke som vi gjør nå, sørger vi også for at sparebankene skal få være med. Jeg oppfattet heller ikke Flåttens innlegg som et angrep eller en slags mistillit mot det vi holder på med, men som en ytterligere presisering for å vise at også høyresiden og sentrum er opptatt av sparebankene. Så er det en siste ting som jeg synes det er nødvendig å ta opp. Det er Fremskrittspartiets snuoperasjon. For oss som tilhører venstresiden, er det bare å si til Fremskrittspartiet: Velkommen etter! Når Fremskrittspartiet nå mener at det er nødvendig å gå inn og regulere lederlønninger, sier vi: Velkommen etter! Dette har Fremskrittspartiet aldri tidligere vært med på. De hadde oppe et forslag i forbindelse med den forrige bankpakken, men det var altså en snuoperasjon av de store fra værhanepartiet Fremskrittspartiet da de gjorde det. Vi er veldig glad for at de er med på det i forbindelse med denne pakken. Men vi stiller oss litt undrende til én ting: Er det slik at Fremskrittspartiet i alle sammenhenger der staten går inn og støtter, mener at vi skal være inne og stille krav til lederlønninger? Er det slik at Fremskrittspartiet neste gang vi skal behandle eierpolitikken i Norge, vil være villig til å si at når staten eier andeler, skal man også ha anstendige lønninger og legge begrensninger på lønns- og bonusordningene i bedriftene? Eller vil de fortsatt snu kappen etter vinden, og snu seg enda en gang?