Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-15:
Vi skal nå behandle et budsjett på om lag 445 mrd. kr, eller om lag en tredjedel av hele statsbudsjettet. Ingen komité har tilsvarende størrelse på budsjettet, og heller ingen komité har poster med større betydning for folk, som krever fellesskapets solidaritet. Samtidig har arbeids- og sosialkomiteen ansvaret for arbeidslivspolitikken. Ingen ting er viktigere enn at vi som folkevalgte legger til rette for at folk med arbeidsevne, full eller delvis, kan skaffe seg trygg inntekt til å leve av. Historisk er arbeidslivspolitikken et av de viktigste konfliktområdene mellom partiene. Svakt regulert arbeidsliv gir ubalanse i tilbud og etterspørsel av arbeidskraft samt tilhørende ubalanse i maktforhold mellom den som lever av sin arbeidsinntekt, som lønnsmottaker eller sjølstendig næringsdrivende, og den som er arbeidsgiver eller kjøper av de manges utbud av varer og tjenester. Både samfunnet, næringslivet og de mange ansatte og sjølstendig næringsdrivende taper etter Senterpartiets syn på et svakt regulert arbeidsliv. Et slikt arbeidsliv gir dårligere arbeidsproduktivitet, mindre grunnlag for tillit, større utrygghet for inntekt å leve av, og familielivet taper også sjølsagt når arbeidsvilkår og inntekt blir mer uforutsigbart. For stadig større deler av norsk arbeidsliv erfarer folk at dette skjer nå, og den utviklingen må snus. Det er EØS-avtalen med fri arbeidsinnvandring fra land utenfor Norden, hvor lønns- og arbeidsvilkår er langt dårligere enn i Norge, som har en skyhøy reell arbeidsledighet, som er drivkraften bak denne utviklingen, som svekker tryggheten for norske lønns- og arbeidsvilkår, og som endrer maktforhold, slik at upersonlige arbeidsgivere eller vare- og tjenestekjøpere bemektiger seg på de manges arbeidsinnsats. Høyre har hatt sin faste plass i dette politiske konfliktområdet, så også i dag. Ingen skal beskylde Høyre for å vingle, men konsekvensen av Høyres ideologi om svakt regulert arbeidsliv må de og vi få tydeligere fram, slik at konflikter og framtidige valg blir tydeligere. Venstre har i denne stortingsperioden ikke prioritert å være representert i arbeids- og sosialkomiteen. Det som har skjedd i forrige periode, fra 2013 til 2017, viser at behovet for en plass imidlertid ikke er så stort, fordi da framsto Venstre nærmest som en spydspiss for et enda mer uregulert arbeidsliv. Derfor er det bare en nyanseforskjell mellom dagens Venstre og Høyres fraksjonsleder i komiteen, Heidi Nordby Lunde, som titulerer seg som «Right Wing Conservative». Hun er tidligere medlem i det økonomiske, liberalistiske Fremskrittspartiet. Det er linjer over representantens arbeid. Av erfaring vet vi i Senterpartiet hva dette betyr for kamp når det gjelder Senterpartiets grunnverdier. Kristelig Folkepartis sentrale personlighet ved dannelsen av partiet i 1933 var Nils Lavik fra Eksingedalen. For partiet var betydningen av et trygt familieliv, og ikke minst tid til familie, viktig. Dette forutsatte et bedre organisert arbeidsliv med mer balanserte maktforhold. Jeg har erfart at disse kjerneverdier i Kristelig Folkeparti også står sterkt i dag. Spørsmålet i denne stortingsperioden blir derfor hvordan Kristelig Folkeparti vil forvalte arven fra Lavik. Vil en styrke de politiske krefter som ønsker et mer velorganisert arbeidsliv med en sterkere arbeidsmiljølov, hvor det legges til rette for faste ansettelser for arbeidsgiver, og at dette grunnsyn fremmes i alle deler av arbeidslivet? Senterpartiets linje er klar. Vi ønsker regulert arbeidsinnvandring fra land utenfor Norden, en sterkere arbeidsmiljølov, fremme fagorganisering, og vi vil vitalisere debatten ved at vi blir dyktigere ombudsmenn og -kvinner for arbeidsfolk som erfarer arbeidslivets virkelighet. Vi er lydhøre for forslag til nye og bedre løsninger som fremmer større trygghet og forutsigbarhet i arbeidslivet. Det er ikke mulig å oppnå full sysselsetting og et velorganisert arbeidsmarked samtidig som det er fri EØS-innvandring fra land utenfor Norden. Derfor er Senterpartiet bekymret for hvordan EØS-avtalen ødelegger arbeidslivet og også medvirker til å skape politikerforakt. Mange av de samfunnsløsninger som vi går til valg på, viser seg ikke å være mulig å gjennomføre fordi muligheten til å kontrollere og organisere arbeidslivet svekkes gjennom EØS-avtalen. Jeg vil understreke at det er ikke den enkelte arbeidstaker fra EØS-land som er problemet, men systemet med fri arbeidsinnvandring uten krav til verken innhold i ansettelseskontraktene eller bolig, noe som underminerer jambyrdige forhold i det norske arbeidslivet. Norge har siden 1954 levd godt med et grenseløst arbeidsmarked i Norden. Dette fordi de nordiske land har hatt ganske lik levestandard og noenlunde like lønns- og arbeidsvilkår. EU-systemet med fri arbeidsinnvandring fra land med stor ledighet og svært dårlige lønns- og arbeidsvilkår fører sjølsagt til at alle disse flittige arbeidsfolkene forrykker balansen mellom tilbud og etterspørsel av arbeidskraft i stadig flere store praktiske yrkesgrupper i Norge. Maktforholdene i norsk arbeidsliv blir slik sett grunnleggende endret. Vi kan ikke sitte rolig og se på at lønns- og arbeidsvilkår som er kjempet fram gjennom 100 år i fagbevegelsen, ødelegges i løpet av noen få år. Derfor er vi nødt til å følge opp dette konsekvent på alle områder. Senterpartiet har skrevet omfattende generelle merknader. Der framgår vår hovedlinje om det velorganiserte arbeidslivet, satsing mot arbeidslivskriminalitet, prioritering av minstepensjonister, bedre sykepengeordning for sjølstendig næringsdrivende og tiltak for de svakest stilte. Nav er for Senterpartiet et prioritert område, hvor tjenestene må kraftig forbedres ved at lokale Nav-kontor i kommunene får flere fagfolk med myndighet til å løse folks vanskelige situasjon ved en direkte kontakt med folk som sliter. Dette krever at Nav reformeres. Parolen «ei dør inn til den som trenger det» må bli virkelighet. Dermed må omfanget av ansatte i spesialavdelingene reduseres til fordel for en kompetent førstelinje med mer ansvar og myndighet. Nav er en organisasjon med et budsjett – og jeg vil understreke det – snart på linje med hele jordbruksoppgjøret, som jeg har litt kjennskap til. Så det er viktig å fokusere på samfunnsoppdraget til Nav, at det løses med kvalitet og effektivitet. Den personen, det hele mennesket, som trenger bistand ved ledighet, sykdom, rehabilitering eller økonomisk hjelp må stå i sentrum hos erfarne fagfolk i Nav. Senterpartiet har en rekke endringer i budsjettet. Vi ønsker å fremme situasjonen for de svakest stilte og legger derfor inn budsjettpenger til 500 nye varige tilrettelagte arbeidsplasser – VTA – og vi fremmer forslag sammen med SV om at det skal være en statlig finansiert plass for alle ungdommer som går ut av videregående skole. Videre har vi omdisponeringer av bevilgninger innenfor Nav – 200 mill. kr til å gjennomføre det jeg nå nettopp har presentert. Vi går imot en rekke kutt i ulike stønadsordninger, som gjelder mennesker som sliter. Vi er tydelig på at minstepensjonistene må få økt prioritering. Vi er tydelig på at pensjonistene skal få pensjonslappen dersom de har behov for det. Vi er tydelig på sykelønnsordningen for sjølstendig næringsdrivende må bedres. Det er svært få i denne sal som er klar over at for sjølstendig næringsdrivende er det 16 karensdager, og etter 16 karensdager er det 75 pst. sykelønnsdekning. Det er en himmelvid forskjell fra det som gjelder for lønnsmottakere, og dette er til de grader en hemsko, ikke minst for kvinner, for å bli sjølstendig næringsdrivende. Senterpartiet går imot at den statlig finansierte hjelpeordningen skal endres. Vi er uenig i regjeringas vurdering og har fremmet forslag til en rekke forbedringer innenfor et system med statlig innsats. Vi går inn for å bruke mere penger på habilitering og rehabilitering i kommunene, 100 mill. kr. Vi går imot å fjerne hjelpestønadens sats 0 fra 1. juli 2018, og vi går også imot, sjølsagt, regjeringas forslag om endringer i dagpengeordningen. Sykefraværet er en stor utfordring, ikke minst sykefraværet i offentlig sektor. Sykefraværet i kommuner og fylkeskommuner er på nærmere 10 pst. Det innebar en kostnad for kommuner, fylkeskommuner og stat i 2015 på nærmere 22 mrd. kr. Det er et stort behov for å rette søkelyset på kultur, ledelse innenfor offentlig sektor, og vi har i vår merknad kommentert hva som har skjedd ved sykefravær på Kviteseid Omsorgssenter i Telemark, hvor sykefraværet er redusert med nærmere 70 pst. som følge av dyktige, myndige og inkluderende ledere. Barnetillegget i uføretrygden er et annet gjentagende og tilbakevendende punkt, og jeg vil bare være helt tydelig på det som Senterpartiet har sagt tidligere, at samfunnet må noen ganger stille opp med ytelser som samlet sett gir større inntekt enn inntekt før uførhet. Det gjelder ikke minst for barnetillegget i uføretrygden. Her kan vi ikke sette begrensninger, slik som regjeringa og flertallspartiene har gjort. For øvrig tar jeg opp de forslag som Senterpartiet har alene eller sammen med andre.