Mari Lund Arnem (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Interpellanten peker i sitt innlegg på hvordan rasistiske holdninger er en sykdom som gjennomsyrer det norske samfunnet, og det vil jeg gi ham rett i. Når jobbsøkere på min alder, fra samme sted som meg, som gikk i klassen min, og som har samme utdanning som meg, stiller lenger bak i køen og ikke blir kalt inn til intervjuer, er det kanskje vanskelig å se at det er rasisme. Men når navnet ditt er en hindring som gjør det vanskeligere å få jobb, og ikke den utdanningen og de kvalifikasjonene du har, og når dette er systematisk og gjennomgående, er det på tide å se på enkelte holdninger som vi finner i det norske samfunnet. Undersøkelsen som interpellanten viser til, er med på å gi oss en forståelse av omfanget av etnisk diskriminering i det norske arbeidsmarkedet. Når sjansen for å bli innkalt til intervju er 25 pst. lavere for mennesker som heter Chaudhry enn for mennesker som heter Arnem, er det betimelig å påpeke at det kan være et utslag av rasisme. Vi må ikke se oss blinde på at Norge er et godt land å bo i – vi har fremdeles rasismeproblemer som vi må ta på alvor. Vi kan heller ikke forvente at mennesker med utenlandskklingende navn skal være 25 pst. flinkere, bare for å veie opp for diskrimineringen i arbeidsmarkedet. Da må vi heller se på de tiltakene som inkluderingsministeren drar fram, som kan være med på å bekjempe de rasistiske holdningene som mange møter. Derfor er jeg stolt av at både den forrige og den nye inkluderingsministeren tar dette på alvor. Det viser hun både gjennom det svaret hun ga her i dag, og gjennom det arbeidet hun gjør og kommer til å fortsette å gjøre – håper jeg da. Når det er sagt, så er det én problemstilling som jeg gjerne vil løfte fram. I denne undersøkelsen er det sendt ut ganske mange søknader – om lag 900 – som sannsynligvis er skrevet av mennesker som kan skrive søknader. Likevel er det avdekket diskriminering på grunnlag av navn. Det betyr at like gode søknader blir ulikt behandlet. Men det er veldig mange ungdommer, særlig ungdom med minoritetsbakgrunn, som ikke kan skrive søknader, og mange av dem får heller ikke hjelp hjemme. Derfor vil jeg takke statsråden, som bl.a. har nevnt JobbX, og så vil jeg si litt om hvorfor deres jobb er så utrolig viktig. JobbX her i Oslo hjelper ungdom med minoritetsbakgrunn med å skrive søknader, skrive cv-er og alt annet de trenger for å søke jobb, og det hjelper faktisk. Men det burde ikke være JobbX’ ansvar, det burde være et ansvar vi tar. Vi bør ta lærdom av hva JobbX gjør, for ifølge nettsidene deres får hele fire av fem deltakere jobb etter endt kurs hos dem. Derfor er det tydelig at vi må ta utfordringene på alvor og se på hva skolen kan gjøre for at ungdommer skal være bedre i stand til å skrive jobbsøknader. Jeg er selv i den alderen, og skal ut i arbeidslivet, og jeg har brukt nesten hele ungdomstiden min på å gjøre meg klar til å få en jobb. Men arbeidslivet er ikke bare arbeid – det inkluderer også å få seg en jobb. Derfor bør vi spandere et par timer på å lære nettopp å søke på jobber og skrive cv, slik vi lærer alt fra å bli elektrikere til å bake kringle på skolen. Og vi må ikke stole på at folk får hjelp hjemme, for det er det altfor mange som ikke får. Jeg håper inkluderingsministeren fortsetter det gode arbeidet mot diskriminering og rasistiske holdninger på arbeidsmarkedet. Så vil jeg takke interpellanten for å ha tatt opp et så viktig tema.