Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-06-17:
Igjen hører vi tiradene av kritikk fra Jens Stoltenberg. Da skulle en jo tro at det Jens Stoltenberg har lagt frem av alternative forslag i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, og som han selv refererte til, ville være relativt betydelig annerledes enn den politikken som han kritiserer så sterkt. Jeg konstaterer at når det gjelder bruk av oljepenger, så bruker Arbeiderpartiet og Jens Stoltenberg nøyaktig det samme som den regjeringen han kritiserer for å bruke for mye. På område etter område er det fra Jens Stoltenberg altså en kritikk av noe man egentlig selv er med på. Hvis vi ser på summen av de alternative forslagene som han refererte til, er den altså på 3 promille av et statsbudsjett – 3 promille er forskjellen, 2 milliarder av ca. 700 milliarder. Og det er litt trist egentlig at vi har fått litt for mye i norsk politikk av at små endringer blåses opp, og at en later som om de er veldig store. En annen ting er dette med bruken av oljepenger. Jens Stoltenberg sa at det var en fordel for Norge. Vel, det er det, men det er en fordel for statskassen og ikke direkte for Norges befolkning. Vi gjorde opp statsbudsjettet i fjor høst med et totalt overskudd på 169 milliarder kr. Når vi nå reviderer det, er overskuddet økt til 229 milliarder kr – 60 milliarder kr som vi ikke visste vi hadde i fjor. Da skulle man tro at det var andre enn Fremskrittspartiet som kunne si: Disse uventede nye pengene som ikke er disponert, er det noe vi kan bruke dem til som kan være til gagn for befolkningen i Norge? Vi vet ikke om de pengene kommer neste år, så vi kan selvsagt ikke ha noen varige driftsutgifter, men er det noen engangsinvesteringer vi kan gjøre som befolkningen vil ha nytte av? Det har vært Fremskrittspartiets tilnærming for noe av det, ikke de store deler, for vi synes også det er greit at to tredjedeler av det spares. Men vi har tillatt oss å påpeke at når alle for noen år siden gikk inn for å nedbetale Gardermobanens gjeld på 7 milliarder kr, noe som ikke hadde noen innvirkning på norsk økonomi, så kunne vi nedbetale bompengegjelden for bomstasjonene våre og dem som er planlagt utbygd. Der er det ingen etterspørselsvirkninger, ingen virkninger for norsk økonomi, men i realiteten en fornuftig investering i infrastruktur. Vi har tillatt oss å påpeke at når mange snakker om den store eldrebølgen som kommer – man snakker selvsagt om toppen av bølgen og ikke bunnen, og det er jo min generasjon, som om en del år kommer til å trenge sykehjemsplasser osv., det gjelder – da snakker man om det store problemet, nemlig mangel på arbeidskraft. Hvorfor kan man ikke da, som Fremskrittspartiet foreslår, sørge for at man bygger ut en vesentlig del av eldreomsorgstilbudet i andre land, slik at vi letter presset på norsk økonomi? Personalet kan man ha med som frivillig deler av året eller halve året eller når man fra tid til annen vil ha et opphold på en institusjon i varmere strøk. Personalet som har direkte kontakt, vil selvsagt være norsk. Men hele støtteapparatet, bygningene, renhold, matlaging, sjåfører osv., vil være lokal arbeidskraft. Da vil vi kunne gi våre eldre et bedre tilbud og valgmulighet til å kunne være deler av året i institusjoner i sydlige land, noe som ikke har noen virkning på norsk innenriksøkonomi. De får et bedre tilbud. Vi reduserer presset på norsk økonomi, for de som trenger eldreomsorgstilbud, kommer til å trenge det her hjemme. Det er meget fornuftig. Vi skjønner ikke at vi er alene om å tenke i de baner. Så er det en del utstyr som vi selvsagt kan kjøpe fra utlandet, og som ikke har noen innvirkning på norsk innenriksøkonomi, ikke har noen etterspørselsvirkninger. Egentlig burde Norge hatt de best utstyrte sykehus i verden. Vi burde hatt tilgang på de dyreste apparatene, men sannheten er at vi ligger dårligere an enn flere av våre lutfattige naboland. Jeg etterlyser en litt mer edruelig debatt når det gjelder våre oljeinntekter, og om de ikke i litt større grad kan komme den nåværende befolkning til gode. Vi burde kunne få styringssystemer som også her i Stortinget gjør det mulig å skille mellom investering og drift, bruk av penger i Norge eller i utlandet, slik at når vi har en økonomisk debatt, så er det om realiteter og ikke de fiktive tingene som nå skjer i norsk økonomi. Det går faktisk an å få et bedre instrument for en fornuftig og edruelig finanspolitisk debatt enn det nåværende nasjonalbudsjett og statsbudsjett.