trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Dette er vel sjølve indrefileten av norsk jernbanedrift. Langs strekninga Oslo–Skien, Oslo–Halden og Oslo–Lillehammer bur faktisk 90 pst. av NSB sine kundar. Det er ein region som har vekst, og som kjem til å oppleve ein formidabel vekst framover. Der må tog vere ei av hovudprioriteringane for å løyse transportutfordringa. Det er heller ikkje tvil om at i ei arbeidsmarknadstenking vil tog vere usedvanleg viktig, nettopp fordi vi da utvidar arbeidsregionane. Me gjer det mogleg å kunne bu i Lillehammer, men jobbe i Oslo, eller bu i Oslo og jobbe i Lillehammer, fordi toget er betre og betre eigna som arbeidsstad – anten tidleg på morgonen eller på ettermiddagen – ein kan svare på mail og vere direkte pålogga. Derfor meiner eg ei av hovudutfordringane når det gjeld dette arbeidet, er å få ei målsetjing. Denne debatten så langt har vist stor vilje til å satse på intercitytriangelet, men det me treng, er ei målsetjing for når dette arbeidet skal vere klart. Kva tid skal intercitytriangelet i Noreg vere klart? Det er det ingen som i dag kan gi eit godt svar på, og det meiner eg er eit nederlag for heile Stortinget. Når me da har følgt norsk jernbane de siste åra i krisesituasjonen dei har hatt, ser me nettopp det: Eit samla storting kunne gitt eit felles signal ved neste Nasjonal transportplan for når intercitytriangelet i Noreg skal vere klart. Kristeleg Folkeparti har lagt eit landsmøte bak seg. Me har antyda at eit godt årstal kan vere 2023, som er avslutning av neste Nasjonal transportplan. Det viktigaste er ikkje om dette er 2023, 2022 eller 2025, men eg trur det er veldig viktig at me samlar oss om eit felles tidspunkt for dette. Framstegspartiet påpeiker at ein del av partia ikkje er med på forslaget. Da har eg lyst til å minne om det Framstegspartiet sa i sine merknader om norsk jernbanetransport for nokre få år tilbake. Da la dei inn formuleringar om at Noreg ikkje er eigna for togtransport. No har ikkje me i Kristeleg Folkeparti noko imot omvending. Det er for så vidt flott at òg no Framstegspartiet ønskjer å støtte opp om norsk jernbanetransport. Men det skal vere realisme i det dei foreslår. Derfor meiner eg det er veldig realistisk om me kan få eit samla storting ved neste nasjonale transportplan som seier at intercitytriangelet er jobb nummer éin for norsk jernbane. Og for å gi både trykket og moglegheita for ei satsing på dette må eit samla storting bli einige om når dette skal vere klart. No har den politiske debatten gått i så mange år om intercitytriangelet, men me veit ikkje når det skal vere ferdig. Det må det bli ei endring på.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Eg vil minne statsråden om at denne salen òg kjenner historia. Me er òg kjende med at det som fekk regjeringa til å satse på jernbanen, var ei finanskrise. Og det er ikkje så imponerande å kome med at det faktisk er nye planar regjeringa kjem med etter å ha styrt i seks år. Etter den nasjonale transportplanen som no ligg til grunn, vil det vere 58 pst. dekning av dobbeltspor på dei strekningane me snakkar om. Ser ikkje statsråden behovet for at me får full dobbeltspordekning, og er det ikkje behov for ei talfesting av når det målet skal vere nådd, når me kjem til neste nasjonale transportplan? Me har venta så lenge på intercitytriangelet. Er det ikkje no viktig å sende eit signal til heile jernbanesektoren om at det vil kome ei målsetjing for når dette skal vere klart?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Det verkar ikkje som om Gorm Kjernli har fått med seg essensen i innlegget mitt. Eg sa at eg trur at heile Jernbane-Noreg – etter at me har diskutert intercitytriangelet i så mange år – ventar på at Stortinget blir einig om ein dato for når me skal få dette fram. Eg synest det var positivt å høyre statsrådens siste innlegg no, der ho nettopp sa at det er det me skal få til når me no behandlar neste Nasjonal transportplan. Da er det vårt felles ansvar å vere med og sikre det. Når me har sett på korleis norsk jernbane har hatt det dei siste åra, trur eg at det som verkeleg kan gi dette eit lyft, er at me landar på ein dato for når intercitytriangelet skal stå klart. Følgjer me planen i dag, har me 58 pst. dobbeltspordekning i 2020. Det vil seie at det må ein kraftig innsats til for at me skal kunne nå fram – lat oss seie – i 2025, som kan vere eit godt år. Kristeleg Folkeparti har hatt landsmøte. Me har i ei uttale derfrå sagt 2023, men eg trur det viktigaste for Kristeleg Folkeparti er at me kan få ei samla einigheit om nettopp det når vi behandlar Nasjonal transportplan våren 2013. Så vil eg òg seie at eg trur det er løyvingane som i hovudsak har vore i fokus når me har debattert jernbanen i dag. Det er klart at fornyinga av norsk jernbane er heilt nødvendig, og at det å få meir igjen for kvar krone me set inn i norsk jernbane, er usedvanleg viktig. Da trur eg at ei fornying er heilt nødvendig. Eg synest derfor det er veldig bra at Arbeidarpartiets landsmøte har opna for prosjektfinansiering og moglegheiter knytte til det. Kristeleg Folkeparti er sjølvsagt positive til det, men me hadde òg vore villige til å ha Offentleg Privat Samarbeid innanfor dette området. Vi meiner at jernbanen skal ha same moglegheit til fornying som det vegsektoren og andre transportsektorar har. Vi ønskjer å lyfte jernbanen, og da ønskjer me å gi jernbanesektoren dei same moglegheitene som andre transportformer har.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Representanten Torve holdt et godt innlegg med hensyn til hvordan folk i området har følt det. Jeg har selv vært på møte der rett etter ett av rasene, og opplevde det engasjementet som var der for å få gjort noe med Oppdølstranda. Og som statsråden også sier: Det har vært en lang historie, det har vært store utfordringer, og det har vært over lang tid. Jeg er veldig glad for at proposisjonen endelig kommer, for det er lenge siden man ble kjent med og klar over problemene der. Men det er veldig bra at den kommer, og derfor slutter jeg helhjertet opp om alle dem som viser til at man har heist flagget og nå er veldig godt fornøyd med at saken kommer. Jeg synes også det er veldig bra at den blir raskt behandlet i Stortinget, slik at man begynner å jobbe med det og får utbedret denne situasjonen, slik at alle de som bruker veien, skal kunne få skikkelige og gode veier. Men jeg er fortsatt litt bekymret for veistandarden og utfordringene med veistandarden fremover i tid. Jeg synes det er bra at det går an å få til ting, selv om det blir mye høyere kostnader – 43 pst. er mye høyere enn det som ble forutsatt til å begynne med. Men heldigvis er det ikke det som har gjort at det har blitt nye utsettelser. Så hørte jeg at statsråden var opptatt av å prate om 50 år med den forrige regjeringen. Nå har ikke jeg veldig behov for å forsvare den forrige regjeringen, men jeg synes at på en dag som denne er det kanskje ikke det man burde bruke tid på. Man burde heller være glad for at det er en enstemmig og tydelig komité som fullt og helt støtter opp om dette. Og for en FrP-er er det med glede jeg registrerer at det også skjer med full statlig finansiering, selv om dette er litt utydelig i proposisjonen. Men det er veldig tydelig fra statsrådens side fra talerstolen her i dag. Så dette er veldig bra. Jeg synes også man skal kunne gjøre ting fort – man skal kunne handle og vise at man faktisk tar tak i dette, med tanke på den bekymringen som veldig mange som har brukt denne veien, har følt over lang tid. Derfor er det gledelig at man nå får banket saken igjennom og får begynt, og at man forhåpentligvis får åpnet så fort som overhodet mulig.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Det er interessant å høre på statsrådens skryt. Ja, det har skjedd en del som er bra, men hun sier at vi skal ta oss god tid til utredning og gjennomgang for å få gode og helhetlige planer. Da begynner jeg å bli bekymret, for det handler om å bruke tid, og at det vil ta lang tid før man får noe på plass. Da er det ene spørsmålet mitt til statsråden: Er statsråden enig i at 30 år før man har dobbeltspor på intercitytriangelet er altfor lenge? Mener ikke statsråden at man burde ha ambisjon om i hvert fall å halvere den ventetiden? For det andre sa statsråden at organisering og finansiering ligger fast. Nå har, så vidt jeg vet i hvert fall, Arbeiderpartiet hatt et landsmøte hvor de har vedtatt å få på plass prosjektfinansiering. Betyr det at statsråden ikke kommer til å gjøre noe med det før i 2013 eller 2014?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Ja, det var en festdag i går for alle norske arbeidere, men jeg må nok si, etter å ha hørt på representanten Gorm Kjernlis andre innlegg, at jeg opplevde at han ikke var kommet helt ut av rusen ennå, og at han i hvert fall ikke hadde noe konkret forslag til når man skulle være ferdig med dobbeltsporet i intercitytriangelet. Etter å ha hørt på debatten, der representanten Hareide sier at i 2020 har vi 58 pst. dobbeltspor på intercitytriangelet på Østlandet, regner jeg med at regjeringen er fornøyd med at man har 58 pst. dobbeltspor på intercitytriangelet i 2020 – for det er jo et år etter at Nasjonal transportplan for denne perioden skal være ferdig. Jeg synes det er ganske spesielt når statsråden og de rød-grønne representantene på denne talerstol hele tiden sier at nå skal man jobbe, vi må ha planer, og vi skal diskutere dette eller legge fram et forslag, kanskje i 2012, eller at Stortinget i hvert fall skal behandle det i 2013. Planer er vel noe vi virkelig har nok av. Vi har lagt masse planer når det gjelder utfordringene vi står overfor på jernbanenettet. Vi hadde stamnettutredningen, som var ferdig når det gjaldt jernbane, før vi vedtok den nasjonale transportplanen vi har, og som regjeringen nå hele tiden hevder at man følger opp. Det ble for kort tid siden lagt fram en ny stamnettutredning som viser noe om hvilke behov og utfordringer de forskjellige etatene ser fremover. Så er jeg litt glad for at statsråden sier at hun mener at 30 år er altfor lenge. Jeg synes det hadde vært bra hvis vi virkelig hadde hatt en visjonær samferdselsminister som sier at det er et mål at vi må være ferdige i løpet av i hvert fall 15 år. Men jeg opplever at man ikke vil være villig til å fastsette noe. Jeg skjønner at for en statsråd kan det ofte være vanskelig å fastsette en dato – men det må jo være noen ambisjoner! Utfordringen er at Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre sier at de er opptatt av det, og jeg synes representanten Schou hadde et godt innlegg. Men man forteller jo ikke hvordan man skal finansiere det! I tillegg, oppi all denne diskusjonen, vil de samme partiene, sammen med regjeringspartiene, ha høyhastighetstog som skal gå mellom de fire–fem største byene i landet. Vi vet hvilke kostnader det vil medføre å få på plass et høyhastighetsnett. Vi snakker om 350–500 mrd. kr, og jernbanebudsjettet på investeringer er i år altså i overkant av ca. 4 mrd. kr. Kanskje vi bør stikke fingeren i jorda og begynne å se på de utfordringene, når vi vet at det vil koste et sted mellom 100–150 mrd. kr å få på plass et moderne og effektivt jernbanenett på den jernbanen vi har i dag? Det er kanskje en ambisjon som vi burde satse på å oppfylle på under 20, kanskje 15, år.
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-05-02:
Jeg hører statsråden si at hun skal tenke seg nøye om, og det skal planlegges grundig. Men planleggingen har vel ikke startet i dag? Dette er jo ikke nye grep? Det høres ut for meg som om statsråden forsøker å trå vannet. Regjeringen har altså sittet i seks år – i 2013 er det åtte år. For å si det sånn så hører jeg at statsråden av og til er opptatt av tiden som var. Hun vil ikke snakke om den, men gjør det allikevel – det er jo en velkjent teknikk. Men det kan ikke være ille artig – i generasjonsperspektivet – å arve en nedslitt jernbane på ett spor! Så spørsmålet mitt blir helt konkret: Når kan jeg forvente at de reisende og næringslivet får dobbeltspor til EU, til Skien og til Lillehammer?
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-05-02:
Jeg merker meg at statsråden ikke svarer på spørsmål om når en kan forvente dobbeltspor i intercitytriangelet. Jeg merker meg også at statsråden omtaler regjeringens storstilte satsing på jernbane som formidabel, i motsetning til den de – unnskyld uttrykket – slappfiskene som satt i den siste borgerlige regjeringen hadde. Og den storstilte satsingen gjør at jeg stilles i utsikt å få et dobbeltspor i intercitytriangelet om 30 år. Den storstilte satsingen medfører at min togreise fra Askim til Oslo i dag tar fem minutter lengre tid enn det den gjorde i 1975. Og med 30 års horisont vil det si at vi bygger jernbane med gamle løsninger, med gammel teknologi, fordi både tiden og teknologien og utviklingen vil gå fra oss. Ti år holder. Jeg kan jo henlede oppmerksomheten på hvordan man bygde jernbane til Bergen for litt over 100 år siden, og hvor mange år det tok. For Høyres del er intercitytriangelet vår førsteprioritet. Vi har lagt fram en alternativ transportplan. Vi viser til hvordan vi vil prioritere og hvordan vi vil anlegge et dobbeltspor i hele intercitytriangelet. Dette er ryggraden, og jeg opplever at reisende, pendlere og næringsliv ikke blir tatt på alvor når vi ikke får en forpliktende plan etter snart åtte år – om to år, i 2013 – med dagens regjering. Vi vil ha nye finansieringsformer, vi vil ha nytt planleggingssystem, vi vil reformere planleggingssystemet. Vi har avsatt 50 mrd. kr i vårt vedlikeholdsfond. Det ville gitt en dobling av vedlikeholdsløftet, bare på jernbane. Og vi har foreslått nye organisasjonsmodeller for både NSB og jernbane, og vi tror sågar at det å få konkurranse på sporet kan ta ut noen gevinster når det gjelder regularitet, kvalitet og engasjement. Det er mange flotte medarbeidere der ute som er opptatt av å gjøre jernbanen god, og som gjør det med de utfordringene som er der hver dag. Jeg startet denne dagen med en SMS fra en reisende på det som antakeligvis i denne sammenhengen er «gryteretten» innenfor jernbanen – Østre linje. Han sa at av de 40 minuttene toget skulle ta, har det stått i 37. Han betaler full pris, han får ikke en kvalitet som er prisen verdig. Man får heller ikke sitte på sin daglige pendlerreise til hovedstaden. Dette er med skam å melde ikke bærekraftig for fremtiden.
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-05-02:
Helt avslutningsvis har jeg lyst til å si: Tenk å være så elsket, så omstridt, så mye debattert – og så lite prioritert. Når det gjelder togdebattene vi har i denne salen, tror jeg det er verdt å merke seg at alle vil ha tog – alle vil ha utbygging av tog – men vi er uenige om virkemidlene. Vi er uenige om planleggingssystemene, og vi er uenige om nye organisasjonsformer. Vi er uenige om nye finansieringsformer – noen av ideologiske grunner, og det beklager jeg. Jeg skulle ønske at vi hadde blitt enige om det også. Hvis regjeringen hadde villet, hadde regjeringen kunnet komme til dette storting og hørt et enstemmig flertall si at i løpet av en drøy tiårsperiode har vi på plass dobbeltspor i hele intercitytriangelet. Det er viktig for samfunnsplanleggingen. Det er viktig for at folk skal oppleve at arbeidstiden er noe verdt. Det er viktig for å bygge landet og for at veiene våre blir trafikksikre, og for at det meste av tungtransporten går på jernbane og ikke på vei og kommer fram til kontinentet, slik at næringslivet kan konkurrere. Mye ved denne debatten som vi har med jevne mellomrom om tog, understreker én ting, og det er at vi har behov for et løft. Jeg håper at vi ikke får en debatt om det som har vært, men om fremtiden. Til tross for at det har gått åtte år i 2013, håper jeg at det kommer forpliktende planer, og at opposisjonen i denne salen kan slå seg litt på brystet og si at det har vi faktisk medvirket til å presse fram. For, som sagt: Det er ikke ille artig å arve en nedslitt jernbane på et enkeltspor.
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Representanten Hoksrud beskyldte meg for å holde en festtale. Til representanten Hoksrud kan jeg jo bare si at som god sosialdemokrat hadde jeg den store festdagen i går. I dag er det sånn sett litt mer dagen derpå. Jeg kan forsikre om at jeg ikke er i bakrus, men er mer motivert enn noen gang før. Så har ikke jeg det samme behovet som representanten Sortevik for det frieriet han hadde til Knut Arild Hareide – muligens inspirert av fredagens begivenheter i England, hva vet jeg. Men representanten Hareide sa at Kristelig Folkepartis landsmøte hadde antydet 2023. Både Kristelig Folkeparti og Høyre har her vært oppe og klagd sin nød over at vi fortsatt ikke har tidfestet dobbeltsporutbygging i intercitytriangelet. Men kan Høyre komme med en lovnad? Dersom Høyre får bestemme, når skal dobbeltspor i intercitytriangelet være klare? Kan Knut Arild Hareide si at hvis Kristelig Folkeparti får bestemme – jeg har registrert at representanten Hareide ikke har en statsminister i magen – skal intercityutbyggingen være ferdig i 2023? Eller er det bare opposisjonens forsøk på å sette fokus på regjeringspartiene istedenfor? Vi har sagt at intercitytriangelet må bygges ut. Vi har som ambisjon å tidfeste denne utbyggingen når vi rullerer Nasjonal transportplan, som også statsråden avsluttet sitt innlegg med, og nå er det fullt fokus på de dobbeltsporutbyggingene som, mens vi har denne debatten, pågår i intercitytriangelet. Så snakkes det om nytenkningen i Bondevik II-regjeringen. Det var jo ikke så mye nytenkning. Vi var med transportkomiteen i New Zealand og så resultatene av en feilslått politikk der. New Public Management var allerede på retur i Europa og andre deler av verden da Bondevik II fant ut at det var lurt å bruke New Public Managements styringsmetoder som retningsgivende i Norge. Vi vet jo hva det resulterte i: Vi mistet mye kompetent arbeidskraft i Jernbaneverket. Det er godt mulig det var nytenkning. Det var en nytenkning som var prøvd ut, og som hadde vist seg å slå feil, og så kom man diltende etter i Norge. Man ser alle resultatene av det fortsatt.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-05-02:
Ja, da fikk jeg SV inn i salen, og det er bra, for jeg savner en mer offensiv holdning fra det partiet. Det representanten Langeland sa, var på ingen måte noen overraskelse. Vi har sittet i komité sammen i fire år før, og det han sa nå, har jeg hørt noen ganger. Ja, det brukes mer penger på jernbanen nå. Det har alle regjeringer gjort, og vi har mer penger å bruke, også på jernbane. Derfor bruker også Venstre mer penger på jernbane og kollektivtrafikk, og i vårt alternative budsjett bruker vi 1,2 mrd. kr mer enn SV i regjering gjør på jernbane og kollektivsatsing. I dette forslaget kommer vi i tillegg med konkrete forslag til hvordan vi kan få raskere fremdrift i intercitytriangelet. Janne Sjelmo Nordås utfordret meg på hvilke grep Venstre vil gjøre for å redusere bilbruken. Lokalt har vi vært en veldig offensiv pådriver og initiativtaker til Oslopakke 3, som er en betydelig kollektivsatsing. Tidligere samferdselsminister Torild Skogsholm var en sterk pådriver for Bybanen i Bergen. Tidligere samferdselsminister Torild Skogsholm innførte også den nå suksessfulle belønningsordningen og fikk oppgradert Gjøvikbanen, som vi hørte om her i stad. I tillegg har Venstre i Oslo vært pådriver for rullende fortau, som det kalles. Jeg kunne fortsette, men stopper her, og jeg ser fram til konkrete forslag som kommer i rulleringen av NTP. Så vil jeg takke for en god og frisk debatt – det blir sikkert ikke den siste.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-05-02:
Med dette forslaget fra Venstre ønsket vi å komme regjeringen i møte med konkrete og fremtidsrettede forslag. I stedet ble det – som det ofte blir – en debatt om fortiden. Det beklager jeg sterkt. Vi kommer ikke videre hvis vi skal holde på sånn i alle debatter som omhandler dette veldig viktige temaet. Vi hadde håpet at vi gjennom forslaget fra Venstre skulle kunne se fremover på hva vi kan gjøre i dette området. Det blir kalt indrefileten. Det er en enorm befolkningsvekst. Dette må vi ta inn over oss, og da må vi få litt mer fart på sakene enn det vi ser nå, når man bare skryter av hvor mye penger man bruker innenfor hvert samferdselsbudsjett. Man må ha konkrete planer, og man må rett og slett jobbe litt raskere enn det vi gjør nå.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-02:
Ei kort deltaking i oppsummeringa av denne debatten: Lat meg òg starta med å gratulera Hareide med leiarvervet i Kristeleg Folkeparti. Eg håpar han nyttar det til å sørgja for at toget får løyvingar, også når ein har makt – ikkje berre når ein er ute av makta. Det er jo det me snakkar om her, og det er det me vil snakka om når det gjeld Venstre, at no, når ein er ute av regjering, har ein meir pengar til tog. Men kva tyder dei pengane då, når det er «luftmilliardar», som Venstre, Kristeleg Folkeparti og Høgre kalla det forslaget som blei vedteke i Nasjonal transportplan i 2004, subsidiært støtta av Framstegspartiet, Arbeidarpartiet og SV? Då sa Kristeleg Folkeparti, Venstre og Høgre at det er luftmilliardar, det går ikkje an å få dette til. Så har altså den raud-grøne regjeringa, med SV i spissen, sørgt for at toget faktisk har fått tredobla, firedobla løyvingane sine. For meg kunne ein gjerne tidobla dei i forhold til det Venstre hadde. Det har eg ikkje klart å få gjennomslag for. Men eg skulle veldig gjerne vore ute av regjering og løyvd 50 mrd. kr til toget – i året. Det ville vore heilt uproblematisk. Men det er ikkje sånn ein opererer. Når ein har makt, må ein sørgja for å bruka makta. Og ein liten replikk, i avslutningsfasen, til saksordføraren, som heldt eit godt førsteinnlegg når det gjeld kor viktig intercityprosjektet er. Men eg må jo seia at eg smiler litt i det skjegget eg ikkje har, når ein snakkar om at no går toget mykje seinare enn før. Men jaggu meg, då Schou var sosialminister, gjekk det i akkurat det same tempoet som det går i no, og eg såg ingen ting til at Høgre og sosialministeren greip fatt i den problemstillinga gjennom auka løyvingar til toget. Men det er klart at når ein er ute av regjering, er ting enklare. Til slutt: Det er jo sånn at Skogsholm gjorde mange gode ting. Belønningsordninga er SV veldig for, og den har me auka og tredobla og firedobla. Det er veldig bra. Bybanen i Bergen er me òg veldig fornøgde med. Me er òg fornøgde med mykje av kollektivsatsinga i Oslo, trass i at det ikkje er SV-styrt. Men Venstre kjem ikkje vekk frå at når det gjeld toget til Stockholm, var det Skogsholm som sa: Me vil ikkje ha noko med svenskane å gjera lenger. Dei får køyra bil dersom dei skal koma hit.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-02:
Jeg slutter meg til Kristelig Folkepartis leder Knut Arild Hareides beskrivelse av at vi her snakker om «indrefileten» innenfor norsk jernbane. Men når jeg tok ordet, er det også for å påpeke at det faktisk finnes en ytrefilet. For hele østlandsområdet er avhengig av at vi har et godt jernbanetilbud. Jeg tar jevnlig toget fra Lillehammer, som er intercitytogets endestasjon. Fra Lillehammer til f.eks. Bjorli, Skjåk, Grotli eller Lom, som alle er deler av mitt fylke, er det ytterligere to og en halv time, kanskje nærmere tre, hvis en skal til Skjåk, å kjøre med bil. Men for dette området er den kontakten man har inn til Oslo, like viktig. Når det gjelder hele den samfunnsmessige utviklingen i østlandsområdet, den økonomiske utviklingen, er suksesskriterium nr. én at vi får Oslo til å være en ressurs for resten av østlandsområdet, at ikke østlandsområdet blir det vi noen ganger har kalt en Oslo-skygge. Skal vi greie å få til den dynamikken, må det være kommunikasjonsårer som fungerer hyppig og godt. Og da er jernbanen en nøkkel inn i fremtiden, i forhold til alt det Oslos trengsel på bilsiden kommer til å handle om. Når vi snakker om et helhetlig grep for dette geografisk store området, har jeg også lyst til å nevne Gjøvikbanen og Gjøvikbanens mulige tilknytning til Dovrebanen. Det handler om å finne en god løsning for et område hvor det også bor mange mennesker som representerer viktige deler av industrien – Raufoss-området er kanskje det viktigste industriområdet på hele Østlandet – og å få den hyppige dynamikken mellom Oslo og distrikt til å fungere på en god måte. Jeg synes det er flott at det er så stor enighet i denne sal om dette, men la oss nå huske på denne helheten når vi skal jobbe inn mot Nasjonal transportplan. La oss greie å finne noen tidsmessige målsettinger som gjør at vi får trykk i utbyggingen, for det haster faktisk. La oss finne de grepene som skal til, også gjennom alternative måter å finansiere jernbanen på, for at vi skal greie å få det som ellers kunne bli Oslo-skyggen, til å være et område som vokser på de ressursene Oslo representerer, enten man reiser den ene eller den andre veien.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-02:
Jeg lyttet nøye til statsrådens innlegg om det som jeg oppfatter å være signaler på at man ser frem mot en sak for Stortinget knyttet til den gamle bygningsmassen, kanskje med særlig vekt på Nasjonalgalleriet, den gamle bygningen. Det er jo viktig at en slik sak bærer med seg også noen av de signalene som Stortinget har kommet med, kanskje spesielt i det perspektivet som representanten Skei Grande trakk opp i sitt innlegg. Det er også viktig at man i så fall får en viss bredde i dette, og at det er en sak som ikke kommer som noen linjer i et revidert nasjonalbudsjett eller i et statsbudsjett. Det må jo være en type sak som enten er en melding eller noe som – hva skal jeg si – åpner for en egen debatt om dette temaet, som vi kan i så fall gjøre i en viss bredde. Jeg vil gjerne be statsråden utdype lite grann hva hun har tenkt seg når det gjelder dette.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-02:
Jeg har forstått det slik at jeg glemte å fremme det forslaget som Høyre har reist i saken, og det fremmer jeg herved. Når det er sagt, har jeg lyst til å ledsage det med en kommentar til replikkordskiftet. Jeg synes det er positivt at vi får signaler nå om at det arbeides konstruktivt med en bruk av Nasjonalgalleriet. Måten dette beskrives på fra statsrådens side, synes jeg også vitner om at man er på et spor som jeg opplever som positivt, og som jeg håper vi vil kunne imøtekomme, slik at vi kanskje kan bringe hele denne saken inn på et litt annet og mer konstruktivt spor enn det den har vært så langt. Så stusset jeg litt over at statsråden syntes vi hadde så god tid. Vi snakker om et ganske stort bygg. Vi snakker om et ikke ubetydelig prosjekt. Det kommer til å koste mange penger å gjøre det i stand, hva enten det er til det ene eller andre formål. Vi vet at dette kommer til å trekke ut i tid. Det tidsperspektivet er ikke et så veldig hyggelig perspektiv for Oslo. Vi kan risikere at mens vi planlegger her, blir det stående tomt. Det kommer ikke til å bli noe hyggelig syn, og det kommer ikke til å bidra til en mindre regning når bygget til slutt skal gjøres i stand – og det skal det. Jeg hadde kanskje ønsket meg at statsråden kunne vært litt mer konkret rundt dette spørsmålet om tidsperspektivet. Det er klart at det å enes om å skyve dette ut i det uendelige, er litt lenge – for å si det sånn. Samtidig forstår jeg jo at statsråden ikke har så veldig lyst til å love bort en sak til jul eller til en konkret dato. Men jeg hadde håpet at Stortinget skulle hatt litt tydeligere holdepunkter til hvordan vi nå kan se for oss en prosess videre, som kan involvere aktørene på en god måte. Og aktørene er da i særdeleshet Oslo kommune. Jeg er helt enig med statsråden i at i Oslo er det litt av en kabal med gammel bygningsmasse. Det er en fordel at denne ses i sammenheng. Men det må ikke bety at dette går ut i det uendelige. Jeg vil oppfordre statsråden til kanskje å komme med et lite signal, en liten utdypning: hva dette kan innebære, og hva slags tidsperspektiv vi står overfor.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-02:
Jeg opplever at denne diskusjonen er på et godt spor, som man kan bringe videre. Jeg har merket meg at statsråden ikke vil gi noe tidspunkt for når hun vil fremme en sak for Stortinget om gammel bygningsmasse. Men jeg har også merket meg at hun sier at hun ikke har veldig god tid. Jeg forventer at vi f.eks. i forbindelse med statsbudsjettet til høsten vil kunne få et signal om hva slags fremdrift man vil ha i en sånn sak. Dersom statsråden f.eks. kunne gi en bekreftelse på det, eller en tydeliggjøring rundt dette, vil jeg foreslå at Høyres forslag blir gjort om til et oversendelsesforslag.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-02:
Norge har, på tross av forbudet mot profesjonell boksing, fostret store navn innenfor boksingen som har hevdet seg internasjonalt. Cecilia Brækhus, Ole Klemetsen og Steffen Tangstad er navn av nyere og aktuell dato som viser det. Kulturdepartementets vurdering er at den oppdaterte faglige vurderingen av skadevirkningene gir grunnlag for å opprettholde forbudet mot profesjonell boksing i Norge. I Europa er det bare Norge som har et slikt forbud. Europa har et strengere lisensieringssystem enn resten av verden, og det har ikke forekommet dødsfall i forbindelse med profesjonell boksing i Europa siden 1985. Profesjonell boksing er en gren innenfor de olympiske lekene, som norske utøvere kan kvalifisere seg til. I tillegg får norske utøvere som driver med boksing, støtte, trening, medisinsk oppfølging og hjelp til forebygging fra Toppidrettssenteret. Norges idrettsforbund har gjennom sitt høringssvar pekt på sider ved idrettens integritet internasjonalt, som taler imot en opphevelse av forbudet mot profesjonell boksing. Ujevn matching mellom motstandere, dvs. en kamp som foregår mellom en sterk og en svak motstander, er i strid med idrettens fair-play-prinsipp. Denne bekymringen deler Høyre. Norges Bokseforbund mener, som det ansvarlige forbundet for idretten, at en opphevelse av forbudet mot proffboksing må komme under forutsetning av at det etableres en egen proffboksekomité underlagt Norges Bokseforbund, som er ansvarlig for lisenser, godkjenning av utøvere, godkjenning av kamper for å hindre ujevn matching og andre oppgaver som naturlig faller inn under en slik komité. Dette vil bedre den medisinske oppfølgingen av utøverne, bedre arbeidet med antidoping og få idretten inn under fair-play-prinsippet. Ansvaret og gjennomføringen av dette må foretas av idretten selv. Under disse forutsetningene, som idretten selv har kommet frem til, ønsker Høyre å støtte forslaget om opphevelse av forbudet mot profesjonell boksing i Norge. Ett poeng er: Om intensjonen til regjeringen er å beskytte boksernes helse gjennom forbudet, er det meningsløst når en tillater at de deltar i kamper i utlandet og sågar tillater et støtteapparat rundt dem i Norge, som altså skal bidra til at de skal kunne delta i andre land. Det viktigste for Høyre er imidlertid en prinsipiell inngang som handler om idrettens integritet. Det skal mye til før vi som lovgivere bør gripe inn i det som oppfattes å være den frie idrettslige sfære. Høyre har ved mange korsveier når dette har vært diskutert, falt ned på det standpunkt at grunnene rett og slett ikke er gode nok til å overkjøre den integritet som idretten som bevegelse skal ha. Det er også slik at om ikke alle liker profesjonell boksing, bør jo ikke det at man ikke liker en ting, være synonymt med at man også vil forby den. Vi mener kort og godt at de argumentene som er fremført, ikke er tunge nok for å opprettholde forbudet videre. Så vidt jeg husker, er Høyre med på forslaget som Fremskrittspartiet fremmet, så da er det vel fremmet, regner jeg med.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-02:
Jeg forstår at vi ikke har utsikt til å få tillatt profesjonell boksing i vårt land. Så var representanten Skei Grande inne på dette med at det blir et paradoks at vi kan tillate noen å gjøre det der ute og ikke gjøre det her hjemme, og hva burde i så fall sanksjonen være mot dem. Det er ikke mitt spørsmål, men mitt spørsmål er: Hva med støtteapparatet? Nå forstår jeg at statsråden har gjort en undersøkelse av hva det faktisk har vært tale om. Men det vil jo være interessant for f.eks. Bokseforbundet å få et klart svar fra statsråden på om det er slik at et støtteapparat for en proffbokser ikke vil være lov i Norge, altså at proffboksere, som dem vi har nevnt, for å underbygge sin idrett ikke skal kunne søke medisinsk assistanse eller annen type kunnskap og støtteapparat.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-02:
Jeg er selvsagt enig i statsrådens refleksjoner når det gjelder kontroll, men vi må skille mellom det som er betingelser, og det som er kontroll i mer tradisjonell regnskapsmessig forstand. Betingelser i forbindelse med tilskudd av forskjellig art bør være veldig transparente. Jeg er selvfølgelig helt enig i det utgangspunktet hun tok, f.eks. i forbindelse med homofili/ikke-homofili, og den bruken av penger. Det ble en gang gjort et ganske stort arbeid som knyttet seg til at man kan ha én kanal for informasjon. Hvis Frivillighetsregisteret hadde vært innrettet slik at når de frivillige organisasjonene faktisk hadde lagt inn informasjonen sin om medlemstall, økonomi, regnskap, det hele, burde det kunne være tilstrekkelig for at departementene kunne forholde seg til det i det videre søknadsarbeidet, altså at man har én portal som informerer om hva man kan søke på, ett sted å henvende seg, ett sted å gi informasjon og ett sted å hente informasjon. Er det en vei kulturministeren kunne tenke seg å gå?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-02:
Jeg synes det er flott at vi har en æresbolig i Norge, en æresbolig til forskjell fra et gjesteatelier som man har noen få år. Dette er en bolig man får livet ut. Jeg synes det er flott at nettopp Wergelands navn er knyttet til denne æresboligen. Hans navn og de som senere har bodd der, legger alener til stykket i forhold til at det virkelig er en ære – det er virkelig en gunstbevisning – å få lov til å bruke denne bygningen som en bolig. Jeg mener at det også er en viktig funksjon og en viktig verdi å ta med seg fremover. Jeg mener at den bærer i seg en sterk historisk linje, som ikke minst understreker Wergelands virke og Wergelands posisjon i norsk kulturhistorie. Så er det klart at det forslaget som Fremskrittspartiet i én form, og Venstre i en litt bearbeidet form, har lagt frem, ved første øyekast kan virke besnærende. Det å åpne huset, det å drive en virksomhet der, er noe som man, som sagt, ved første øyekast kunne tenkes å slutte seg til. Men når det er sagt: For det første er det noe med å bevare æresboligen, som jeg har vært inne på innledningsvis. Og for det andre er de funksjonene som man tenker seg lagt der, ganske godt ivaretatt ellers. Det er ikke mangel på et sted å sitte og skrive i Oslo. Og så er spørsmålet: Hva med Wergeland? Wergelands hus på Eidsvoll er jo ikke noe Wergeland-museum i tradisjonell forstand – det kalles også Rikspolitisk senter. Det er mer et sted i tråd med Wergelands ideer og det han står for i vår historie. Det er et senter for tenkning og formidling av politisk historie. Nå er anleggene på Eidsvoll konsolidert med Folkemuseet. Det ville være naturlig at Folkemuseet – eller den konsoliderte enheten – tar med seg de signalene som disse forslagene bærer i seg, og går litt igjennom hvordan Wergeland i mer historisk-museal forstand presenteres og tilgjengeliggjøres for kanskje særlig de yngre aldersgrupper. På Eidsvoll er det også utviklingspotensialer utover de utstillingene som er der i dag. Kanskje kunne man nettopp bringe et sånt perspektiv inn i en slik sammenheng. Så er jeg i og for seg enig i at det er regjeringens anliggende å finne ut av hvem som skal få bo i Grotten, men jeg synes nok også det er Stortingets rett å få mulighet og lov til å mene noe om bygningens bruk. Sånn sett synes jeg det er positivt at vi har fått disse forslagene, og det er positivt at vi får denne debatten rundt dem. Det vil kunne løfte frem perspektiver i det videre arbeidet både i forhold til Grotten som æresbolig og Wergelands posisjon i – skal vi si – Museums-Norge eller måten han vises på. Men vi slutter også altså til flertallet i denne saken.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-02:
Dette er bare en liten avklaring, for jeg støtter jo statsrådens refleksjoner rundt dette. Men så var det representanten Skei Grande, som påsto at ektefeller – enker eller enkemenn – måtte flytte ut dersom den som hadde fått tildelt boligen, døde. Slik som jeg oppfatter det nå f.eks., er det Nordheims enke som selv har funnet det naturlig å se etter et annet sted å bo, og det må være et hensyn som vil være mulig å ivareta. Jeg har bare lyst til å spørre statsråden om ikke det er en naturlig ting å bringe opp når man inngår en avtale. Jeg formoder at det vil være en avtale man inngår med den som får tildelt denne muligheten, og da må man vel kunne ta – skal vi si – vanlige familiære hensyn rundt et sånt spørsmål?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Jeg tar bare ordet for å kommentere forslag nr. 2, fra Høyre, som jeg synes er et godt forslag, og svaret fra statsråden, både på replikken fra Olemic Thommessen og i innlegget holdt senere i debatten, der statsråden gjør rede for at man tar sikte på å fremme en egen sak for Stortinget rundt dette spørsmålet, altså vedrørende forslag nr. 2, og komme tilbake med en debatt rundt det. Jeg vil derfor be Høyre om å gjøre forslaget om til et oversendelsesforslag, da jeg betrakter det sånn at vi er enige om akkurat det spørsmålet.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
I likhet med saksordføreren vil også jeg gi honnør til Venstre for å reise en viktig debatt om selve bærebjelken i det norske samfunnet, nemlig frivilligheten, og en viktig del av den – barne- og ungdomsorganisasjonenes vilkår. Dette er et tema som også de rød-grønne partiene har vært og er sterkt opptatt av, og som regjeringen allerede har gjort mye i forhold til. Barne- og ungdomsorganisasjonene står for unike, lokale fritidstilbud. Omkring 141 organisasjoner med 16 000 lokale lag over hele landet jobber hver eneste dag for å bedre fellesskapet vårt, for å inkludere både innbyggerne, de som flytter til lokalmiljøet, og også gjerne nye landsmenn. De tilbyr også en god trening i demokrati. Kort sagt har de i tillegg til sin kjernevirksomhet stor betydning for hele vårt samfunn. Tallet på medlemmer under 26 år har økt fra om lag 280 000 til nesten 400 000 i perioden 2002–2011, og foreløpige tall for 2011 viser at veksten fortsetter. I forberedelsen til denne talen fant jeg fram LNUs resultatrapport for 2011. Der står det noe som er i ganske skarp kontrast til det som er merknaden fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti i denne saken. Opposisjonspartiene mener vilkårene for frivillige organisasjoner har endret seg i negativ retning de senere årene. Dette stemmer jo ikke. Det påpeker også LNU i sin årsrapport, hvor de bl.a. skriver: «Resultatrapporten for 2011 slår fast at barne- og ungdomsfrivilligheita i Noreg er i vekst. Nye organisasjonar har kome til, og medlemstala aukar i mange av dei etablerte organisasjonane. Målretta arbeid frå LNU og frå styresmaktene har skapt eit meir mangfaldig og inkluderande organisasjonslandskap.» De skriver videre: «Gjennom denne resultatrapporten presenterer LNU eit bilete av ein vital og veksande del av frivilligheita i Noreg.» En sterkere tilbakevisning av påstandene fra opposisjonspartiene skal man lete lenge etter. Men også vi ser tegn som bekymrer. Mange medlemsorganisasjoner, hele 56 pst., rapporterer at de bruker mer tid på søknadsskriving og rapportering enn tidligere. Fire av ti opplevde de ulike støtteforvalterne som like lite eller mindre samordnet enn før. Derfor er det en betimelig debatt som man reiser gjennom dette forslaget. Dette har jo regjeringen allerede tatt tak i. LNU viser til at de har blitt invitert av Kulturdepartementet til å delta i en prosess som tar sikte på å identifisere ulike aktuelle forenklingstiltak, og har i fellesskap definert hvilke tiltak det kan være, og hvordan man skal jobbe med dette for å avbyråkratisere og forenkle. Dette beskrives som meget positivt fra LNUs side. Derfor anser vi som representerer de rød-grønne partiene, at intensjonene i forslaget er ivaretatt. Det er en viktig debatt. Regjeringen har allerede gjort mye i forhold til økte bevilgninger til disse organisasjonene, til avbyråkratisering, til skattelettelser, og til å sikre at frivilligheten har gode vilkår i framtiden – og mer skal det jobbes med gjennom de tiltakene som statsråden har vist til i sitt svarbrev. Derfor anser vi at intensjonene er ivaretatt allerede.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Jeg tror nok representanten Håbrekke kom i skade for ikke å få med seg det jeg sa, da jeg kom med mine sitater fra LNUs årsrapport for det foregående år. Bakgrunnen for min uttalelse var merknaden fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti der de påstår at vilkårene for frivillige organisasjoner i Norge har endret seg i negativ retning de senere årene. Det er jo helt klart en feilaktig påstand. Det viser også resultatene fra LNU, som rapporterer om vekst i antall organisasjoner, vekst i antall medlemmer og stor grad av optimisme i sektoren. Det er vi glad for å se. Da synes jeg det er betimelig å vise til hva organisasjonene sier selv, når opposisjonen prøver å male et bilde som er helsvart. Så er det en del ting i opposisjonens forslag og i Venstres opprinnelige forslag som jeg synes viser et prisverdig engasjement. Organisasjonene peker selv på at de bruker mer tid på byråkratiske ordninger, rapportering og søknadsskriving. Det er noe vi allerede har sett. Det er nettopp derfor Anniken Huitfeldt har invitert disse organisasjonene til et samarbeid, for å gjøre noe med det. For det er ingen av oss som er interessert i eller spesielt tjent med en situasjon som oppleves som byråkratisk. Derfor opplever jeg at det opposisjonen foreslår, og det Venstre har foreslått i sitt forslag, er forslag som allerede er ivaretatt. Vi trenger altså ikke å sitte og vente på at opposisjonen får fremmet sine forslag. Statsråden har allerede satt i gang den prosessen. Så må den prosessen gå sin gang. Men en har jo som hensikt å få en mindre byråkratisk situasjon for organisasjonene, ellers hadde hun ikke invitert til noe møte. Vi er selvfølgelig alle utålmodige – statsråden også – etter å vite hvilke tiltak det skal bli, slik at man jobber iherdig med å få fortgang i det arbeidet. Men å påstå at det har endret seg i negativ retning de siste årene, er, med respekt å melde, bare tullprat.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Stortinget behandler i dag to saker som ligner veldig på hverandre, på den måten at begge, slik jeg opplever det, er konstruktive innspill til hva Grotten kan brukes til i framtiden. Grotten har vært æresbolig for fortjente kunstnere siden 1922, og det er et stort engasjement rundt framtidig bruk av dette byggverket. Stort sett blir det engasjementet vekket hver gang Grotten blir ledig – så også i denne sammenheng. Jeg synes det er positivt med dette engasjementet. Vi har sett forslag til alternativ bruk av bygningsmassen, men også mange forslag til hvem som kan være aktuelle beboere nå som regjeringen faktisk har bestemt at det fortsatt skal være en æresbolig for fortjente kunstnere. Men komiteen, minus Fremskrittspartiet, presiserer at håndtering av framtidig bruk av Grotten er regjeringens ansvar. Begge disse to forslagene inneholder forslaget om å etablere et Wergelandsmuseum i Grotten. I den sammenheng vil jeg minne om at det i dag allerede eksisterer en Wergelandsutstilling på Eidsvoll, og at det for tiden planlegges flere nye museer i Oslo, noe vi også har hatt eksempler på tidligere i dag. Jeg vil også minne om at Fremskrittspartiet i sitt alternative statsbudsjett kutter Kulturdepartementets budsjett med 1 mrd. kr. De gir mindre penger til nasjonale bygg enn noe annet parti, men i denne saken vil de pålegge et nytt. Det kunne vært interessant og ryddig om Fremskrittspartiet var tydelig på hvor disse pengene skal komme fra. Regjeringspartiene – Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV – har gått inn for at disse forslagene ikke bifalles, dette både fordi vi anser det som regjeringens ansvar å håndtere dette spørsmålet, og fordi regjeringen allerede har besluttet at det skal være æresbolig for fortjente kunstnere. Nå imøteser vi alle sammen hva regjeringen kommer fram til når det gjelder hvem som blir ny beboer av Grotten.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Påstanden om at bygningen ikke tåler krav til museets inneklima, og at kunsten derfor blir skadet, er en påstand som er imøtegått av galleriets tidligere sjefskonservator fra 1957 til 1999, som bør ha kunnskap om dette. Da er spørsmålet mitt: Hvilket inneklima er det det dreier seg om? Skader av inneklimaet er heller ikke påvist, verken på bygninger eller på kunsten de siste 100 årene. Det bør være kunst der, sier noen representanter fra regjeringspartiene. Men det er jo nettopp derfor man flytter, fordi at man er bekymret for kunsten og for inneklimaet. Kan statsråden si noe om det og forklare hvorfor det er så viktig? Og så vil jeg ta opp en gang til: Hva skal bygget brukes til? Er det lesesal, er det hotellsenger nær Karl Johan, eller er det et snobbete, eksklusivt kjøpegalleri som blir kalt Nasjonalgalleriet? Kunst kan jo ikke være der, for det er jo så dårlig inneklima.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Et norsk fotballtalent, Flamur Kastrati, ble hardt skadet i en fotballkamp i Tyskland. Han lå bevisstløs i et kvarters tid. Ironien her er at han – selv om jeg tror at han sikkert har fått god medisinsk oppfølging – i praksis kunne reise seg opp og spille kamp dagen etter. De kan altså ikke utestenge ham – og han var bevisstløs et kvarters tid! Det har vært nevnt at Norge, Cuba og Nord-Korea – noen har spilt inn også Island – er blant de land som har forbud mot proffboksing. Da vil jeg bare supplere med at Island også har forbud mot snus. De mener at det er helseskadelig og har gjort noe med det. Jeg vet ikke om det er et tips, men det er i hvert fall sånn de har vurdert det på Island. Jeg fatter ikke at regjeringen fortsatt kan gå imot. Jeg trodde at det var noe på gang. Statsråden har sagt at man i hvert fall ikke har stengt døren helt, men ønsker å diskutere det videre. Hva med en prøveordning? La oss prøve noen år. At regjeringspartiene vil stemme imot i dag, er da litt forunderlig når man er så åpen. Jeg forstår at det er flere ting som må på plass for at det skal bli tillatt med proffboksing i Norge, som at den medisinske oppfølgingen av bokserne er god, og at organiseringen må tilfredsstille NIFs krav til regler. Noen har vært inne på at man bør ta hensyn til «fair play», at boksere ikke møter andre boksere som har stor forskjell i styrke og boksekunnskaper, men at begge to har reell sjanse til å vinne. Det finnes gode dokumentasjoner på skader i Sverige, Finland og Danmark. Det er vanskelig å dokumentere noe for Norge når utøverne ikke er underlagt Norges Bokseforbund. Vi har åtte proffboksere i Norge, men forbundet har ikke noe mandat til å følge dem opp. Er dette en god smak å ha i munnen? Er dette tilfredsstillende for regjeringen? Cecilia Brækhus, med lisens i Tyskland, følges opp der. Andreas Evensen har det på samme måte i Finland. Er ikke litt av poenget at Norge skal følge opp sine egne utøvere og ha kontroll på dem? Hadde forbundet, som de selv sier, fått lov, ville de ha innført en strengere medisinsk oppfølging enn de har i resten av verden. De har kompetanse, ekspertise og medisinsk utstyr tilgjengelig som gjør dette mulig. Og hvor behandles proffbokserne i dag? Jo, de behandles i Norge, men man har ikke kontroll på det.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Frivilligheten sier – og de opplever det motsatte av det kulturministeren står her og sier – at de må bruke mye tid, ressurser på dokumentasjon, søknader og rapportering, og de blir frustrert over den samlede arbeidsinnsatsen som går med til å administrere overfor offentlige myndigheter. Problemet med å motivere tillitsvalgte til å påta seg administrative oppgaver for å drive virksomheten kommer de med som en utfordring. Det er altså en helt annen virkelighetsforståelse enn kulturministerens, med det hun står og sier her i dag. Da vil jeg spørre kulturministeren: Hva mener hun frivilligheten bør gjøre for å møte disse store utfordringene som de opplever i det daglige arbeidet, og som de kommer til oss med?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Jeg sa ikke noe om privatisering.