Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-02:
I denne debatten, som i den forrige, ble vi presentert for av Regjeringen at det er viktigere med handlekraft enn å levere utredninger. Ja, jeg er helt enig. Problemet er når det blir fravær av handlekraft fra Regjeringens side – en leverer målsettinger, men aldri virkemidler. Da har opposisjonen kun to alternativer. Det ene er statskupp, det andre er å be Regjeringen komme med sakene til Stortinget. Vi foretrekker det siste fordi vi stoler på at 2009 åpner for det vi egentlig ønsker. Denne saken handler om systemer. Det handler om å velge grønne sertifikater eller subsidiesystem gjennom Enova. Regjeringen har dessverre valgt det siste, til tross for at en høring i energi- og miljøkomiteen i 2006 – det er jo to statsråder siden i departementet – viste at samtlige høringsorganer, alle 14, var enige om at grønne sertifikater var langt å foretrekke framfor det som Regjeringen foreslo i sin omfattende stortingsmelding på fire sider. Samtlige 14 anbefalte grønne sertifikater, men fra den stortingsmeldingen er stort sett samtlige virkemidler skrinlagt. Det viser jo at her endres rammebetingelser stadig vekk. Bransjen vet ikke hva den skal forholde seg til, og en får ikke utløst det potensialet som er i norsk energibransje. Det er nettopp å utløse potensialet som er det viktige her. En kan stå og skryte til en blir blå i trynet av hvor flink en er til å bevilge penger til Enova, men når systemet ikke gir den utløsningen av prosjekt som en ønsker, har en altså ikke nådd målene. Da bør vi ta en diskusjon: Har vi valgt rett system? Bransjen, miljøbevegelsen og opposisjonen har sagt nei, en har ikke valgt rett system. Det sa heller ikke regjeringspartiene da de selv satt i opposisjon, for da var grønne sertifikater det saliggjørende. Men da de kom i posisjon, valgte de bort systemet. Det finnes mange grunner til at det skjedde. Regjeringen sier at det var fordi en ikke fikk en avtale med Sverige som ivaretok norske interesser, byrdefordelingen ble skjev, og antakelig ville all kapitalen gå til Sverige. Det er veldig mange som setter spørsmålstegn ved hvordan en kommer til det. Econ hadde i 2004 en rapport som viste at i et felles grønt sertifikat-marked med Sverige ville Norge hatt bedre vannressurser igjen, vi hadde bedre vindressurser, og vi hadde bedre bioenergiressurser. På samtlige prosjektområder var Norge det landet som kapitalen kom til. Hvis vi da får en byrdefordeling der kapitalen går den andre veien, må jo det være fordi denne regjeringen har valgt teknologikrav som gjør at det ikke er interessant å investere i Norge. Det tyder alt på når en ser hva Soria Moria-erklæringen sier, nemlig at småkraftverk ikke skal være med i ordningen med grønne sertifikater. Ergo: Det energivirkemidlet som ville gitt mest kraft med minst mulig behov for subsidier, er tatt ut av Regjeringen. Da er det ikke rart at en får den konklusjonen en får, nemlig at grønne sertifikater ikke virker. Derfor er det så utrolig viktig i det arbeidet som Regjeringen gjør videre, at en går vekk fra den teknologismale ordningen man har hatt, legger opp til en teknologinøytral ordning på linje med Sverige, sikrer at ulike prosjekt i landene likebehandles, og at ikke SV her får sabotere fornybarsatsingen i ytterligere ett år. Det er helt klart at et svensk-norsk system ville være langt å foretrekke framfor et som var bare norsk. Det tror jeg heller ikke Høyre har problemer med å innrømme. Men dette er et skritt på veien. Dette er et skritt på veien for å få til et system som virker, et system som bransjen også kan begynne å forholde seg til, vel vitende at om ett år eller to år, når både Norge og Sverige har fått på plass sine krav når det gjelder EUs fornybardirektiv, kan de samkjøre resten. Men da kan en få utløsninger i investeringene i dag, fordi en vet en har en ordning å forholde seg til i morgen. Da er det veldig trist å se at de signalene som kommer fra Regjeringen når EUs fornybardirektiv omtales, er negative. Vi viser jo hele veien til at vi kan ikke gjøre noe med svenskene før de vet hvilke forpliktelser de har med Sverige. Men alt tyder jo på at Norge vil få like forpliktelser, og da kan en fort ende opp med den tilnærmingen Regjeringen har, at når svenskene har fått avklart sitt, må de sitte og vente på at Norge skal avklare sitt med EU. Når vi på vår sedvanlige måte skal gjøre ting på særnorsk vis, går det fort et par år ekstra. Det har vi sett på CO2-kvoteregimet – som ett eksempel. Med de dunkle signalene Regjeringen kommer med, at vi i Norge prøver å redusere våre forpliktelser til EUs fornybardirektiv, samtidig som vi lager en politisk debatt som om vi skulle være verdensmester i å satse, burde man absolutt kunne si at ok, vi skal ta målsettingene til EU og gjennomføre det de har, så lenge vi har krav som er på linje med andre. Derfor er det så viktig å få på plass et grønt sertifikat-marked i Norge nå, slik at vi kan begynne den prosessen og få tillit innenfor bransjen. Jeg tar med dette oppe forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.