Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2012-11-22:
Først og fremst ønsker jeg å takke interpellanten for å ta opp denne problemstillingen. Dette er et tema som er utrolig viktig og som berører mange tusen studenter i dag. Studietilbøyeligheten i landet er stadig økende, og over halvparten av befolkningen tar høyere utdanning. Denne veksten i antall studenter kommer ikke bare på grunn av at det er flere som går ut av videregående, og som ønsker å studere. Stadig flere voksne, og andre grupper, ønsker å ta videre- og etterutdanning, fylle på utdanningen eller ta annen utdanning som de ikke har fått mulighet til tidligere. Denne trenden gjør at den typiske studenten ikke lenger er 19-åringen som kommer rett fra skolebenken, men det er også veldig mange kvinner i alle aldre – kvinner og menn, selvfølgelig – også med barn, eller i en helt annen livssituasjon enn det man kanskje var vant til tradisjonelt sett. Det gjør også at man må se på regelverk og lovverket, på hvordan disse studentene blir ivaretatt, og hvordan man kan tilpasse utdanningsmulighetene og utdanningssituasjonen til også disse gruppene. Vi ser at rundt 20 pst. av studentene i dag har barn, og enda flere får barn helt mot slutten eller rett etter endt studietid. Derfor er det viktig å se på hvordan man kan tilrettelegge for disse. I regjeringserklæringen Soria Moria II tok regjeringa til orde for at de ønsket å bedre forholdene for denne gruppen. Men man ser at på disse tre årene har det ikke akkurat blitt gjort omfattende dugnadsarbeid for å nå denne målsettingen. For all del: Jeg er den første til å innrømme at jeg er veldig glad for at regjeringa ikke oppfyller alle sine løfter fra Soria Moria, men akkurat på dette området skulle man ønske at det var blitt gjort litt mer. Debatten om frafall i videregående utdanning bør også gjelde frafall i høyere utdanning, som også representerer samfunnsøkonomiske utfordringer, og som man ved å tilrettelegge studiehverdagen for de 20 prosentene med barn, kunne hjulpet. Som representanten Eriksen tar opp, er det veldig mye som blir sett på som litt for rigid og for lite fleksibelt i disse ordningene i dag. Man må se på hvordan man kan ordne det. Samtidig vil jeg også si at jeg er veldig enig i det kunnskapsministeren sa om at studentene ofte har en like fleksibel, og kanskje i mange tilfeller også mer fleksibel, hverdag enn mange i andre arbeidssituasjoner. Så det er også et positivt perspektiv at det i dag er mulig å få barn under studietiden, og jeg synes det er viktig å formidle det til studentene, men selvfølgelig kan man se på hvordan man kan tilrettelegge bedre for disse. Et poeng som jeg synes er veldig viktig, er at man får en likebehandling når det gjelder antall uker man får være i permisjon, som representanten Eriksen er inne på, altså 47 uker. Og det er forunderlig å høre bl.a. representanten Yrvin legge så stor vekt på hvor utrolig viktig det er for samfunnet å legge til rette for at kvinner skal få barn, samtidig som man ønsker å opprettholde den forskjellsbehandlingen der studentene får mye mindre permisjon enn andre. Så jeg skulle gjerne likt å vite hva argumentasjonen for å opprettholde den forskjellsbehandlingen faktisk er. Samtidig bør man kunne se på en ordning med økt studiestøtte i tolv måneder for studenter med småbarn, fordi de har mye mindre mulighet til f.eks. å jobbe i ferien slik andre studenter har, eller i første omgang se om man kan utvide til elleve måneders studiestøtte. Alle regjeringspartiene sier at de ønsker elleve måneders studiestøtte, men de har på forunderlig vis har klart å forhandle bort dette momentet seg i mellom i regjeringserklæringen. Kanskje kunne elleve måneders studiestøtte for alle vært et første skritt på veien i hvert fall – det kunne også hjulpet småbarnsfamiliene – før man eventuelt utvidet til tolv måneders studiestøtte. Et siste moment som er veldig viktig, og som representanten Eriksen tar opp, er dette med seksmånedersregelen, nemlig de som blir gravide mot slutten av studiene, og som føder innen seks måneder før de eventuelt har klart å opparbeide rett til permisjonspenger fra Nav. Det er ikke alltid like lett å planlegge når man skal bli gravid. Jeg synes det bare er positivt at en student faktisk velger å få barnet, men da må man også tilrettelegge for at det er økonomiske ordninger – enten gjennom Nav eller andre – som gjør at disse ikke ender opp med langt dårligere økonomi, eller mindre pengestøtte i den tiden. Jeg tror ikke det å utvide støttetiden fra Lånekassen er veien å gå. Er man ferdig som student, så er man det. Men man kan se på ordninger i Nav som kan ivareta denne yrkesgruppen spesifikt.