trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-10-10:
Norsk politi har hatt stigende bevilgninger opp gjennom årene, men det er også vel kjent at politiet gjennomgår norgeshistoriens største omorganisering for sitt vedkommende ved å reorganisere seg i politireformen. Det kan tenkes at det i en slik situasjon kan ramme noe av kriminalitetsbekjempelsen, men man gjør det jo nettopp for at vi skal få ut et aktivt politi – både et politi som er ute, og et politi som kan følge opp inne. Mitt inntrykk ved å dra rundt i norske politidistrikter – og jeg pleier å gjøre det – er at politiet er toppmotivert både på grunnplan og topplan for å gjennomføre reformen og møte borgernes krav og forventninger. Når det så gjelder programmet i går, har jeg ikke sett det, men jeg antar at representanten sikter til Økokrim. Økokrim har en ganske høy terskel, men det er fullt mulig å anmelde til alle andre former for norsk politi. Og de såkalte svindelaffærene vi hadde i forbindelse med ungdomsorganisasjoner tidligere, ble bl.a. tatt opp og løst av Oslo politidistrikt. Politiet er selvsagt pliktig til å følge opp alvorlige saker og vil gjøre det. Jeg oppfatter det slik at representanten spurte meg om mentaliteten. Er viljen der? Ja, det er den. Og la oss ta et eksempel som har vært i offentligheten: henleggelse av vinningskriminalitet i Oslo. Det er klart at man må henlegge en sak når man ikke har ett spor! Og det er klart at folk melder det til politiet, for det er en del av forsikringsdealen at man gjør det. Men er det da bra at man har en lav oppklaringsprosent? Nei, det er det ikke! Det er en mye høyere oppklaringsprosent på innbrudd i hus og leiligheter, men der den er veldig lav, er når det gjelder de tyveriene som skjer på åpen gate. Hva må man da gjøre? Man må gjøre det som Sentrum politistasjon i Oslo gjør: bruke nye politimetoder, prøve å være forebyggende, alliere seg med publikum i de områdene hvor man vet at dette skjer, alliere seg med næringsdrivende og bygge nettverk for nettopp å få opp oppklaringsprosenten. Politiet er motivert for å bekjempe kriminaliteten. Hele politireformen handler om å styrke motivasjonen. Og min plikt som statsråd er å følge med og sørge for å gi dem støtte når det er nødvendig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-10-10:
Jeg er naturligvis ikke privatpraktiserende statsråd med egne meninger, så når Regjeringen fører krig i Afghanistan, er det Regjeringen som gjør det – også med Venstres støtte. Når vi gjør det, er det fordi vi vet at under Taliban-regimets beskyttelse av Al Qaida – vi kan vel si hvordan Al Qaida tok over Taliban-regimet – ble det eksperimentert med masseødeleggelsesvåpen. Vi vet at de lå farlig nær russiske anlegg i det tidligere Sovjetunionen. Den operasjonen vedkjenner vi oss, den står vi inne for. Når det gjelder Irak, har den norske linjen vært – og den er - at FN-systemet skal fungere på en presis og ryddig måte. Det har utenriksministeren markert. Men jeg opplevde ikke at det var representanten Bjørklunds hovedanliggende. Jeg opplevde at representanten Bjørklunds hovedanliggende er om vi er gode nok i den sivile beredskap. Da er svaret at der har vi forsømt oss i en årrekke. Jeg inspiserte som stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag i 1980 tilfluktsrommene i Trondheim. Jeg skal ikke bry forsamlingen med studien! Derfor satte jeg ned Willoch-utvalget i sin tid. Derfor har jeg vært med på å øke bevilgningene, ikke bare til politiets sikkerhetstjeneste og etterretning, slik det ble nevnt her, men også gjennom terrorproposisjonen som Stortinget behandlet – med altfor liten debatt, syns jeg – hvor vi bl.a. skulle styrke helseberedskapen og styrke beredskapen på brannsiden. Jeg vil gjerne si følgende, prinsipielle, til representanten Bjørklund, fordi jeg vet at han er opptatt av disse spørsmålene: I Norge har vi en unik styrke i den kompetansen som hviler i våre nødetater – i vårt sivilforsvar, i vårt heimevern, i våre frivillige organisasjoner. De har en kompetanse som gir oss den beste beskyttelse til å bekjempe trusler hvis vi tør stole på dem, gi dem utstyr, trening og trygghet. Da har representanten Bjørklund og jeg en mental utfordring: Hvordan klarer vi å snakke til 7 Eleven-generasjonen på en sånn måte – når vi liker gledene ved 7–Eleven – at vi får folk til å tenke på at en dag er det kanskje slik at man ikke får kjøpt noe! Folk i Finnmark skjønner det når strømmen går! Andre bør også skjønne det. Men jeg skjønner på representanten Bjørklund at her er vi på felles banehalvdel, og vi vil sikkert kunne møtes senere for nettopp å ta de utfordringene som var representantens hovedanliggende.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Jeg er enig i at kriminalpolitikken befinner seg i området mellom sosialpolitikk og humanisme, slik justisministeren nå fremhevet. Ved årsskiftet la man i Oslo ned Furuset fritidsklubb. Det er det som er sosialpolitikken og det er det som har resultert i at man nå i Groruddalen ser en økning i forhold til hærverk, i forhold til uro og i forhold til såkalt småkriminalitet i barne- og ungdomsmiljøene. I Oslo ser vi at i løpet av det siste året har man fått over 800 nye førstegangskriminelle under 18 år. Over halvparten av disse statuerer politiet nå som gjengangere. Dette skjer i en tid da man velger å kutte ned nettopp på det sosiale sikkerhetsnettet, som kunne ha løftet disse ungdommene i en helt annen tilværelse. Jeg må si, etter å ha hørt justisministeren nå, at utfordringen ligger jo virkelig i å fylle ordene med langt mer realistisk og alvorlig politikk enn det som nå tilsynelatende er resultatet. Og mitt spørsmål til justisministeren er: Er han villig til å strekke kriminalpolitikken så langt at man faktisk nå innser at bevilgningene overfor norske kommuner kanskje er noe av det viktigste for å få ned barne- og ungdomskriminaliteten – bevilgningene til skole, skolefritidsordning, kulturaktiviteter osv.? Og er han villig til å innrømme at det er de land som nettopp har satset på å bygge ned dette sikkerhetsnettet og som samtidig ved enhver anledning sier mer fengsel og mer politi, som har tapt og fått den høyeste kriminalitetsraten, særlig blant barn og unge?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-10-10:
Regjeringen sier i trontalen at den vil bekjempe organisert kriminalitet. Fremskrittspartiet vil satse sterkt på å bekjempe all alvorlig kriminalitet. I den sammenheng er et oppegående politi og en oppegående påtalemyndighet svært viktig. Det var derfor bekymringsfullt å se nyhetene i går, der en fikk høre at politiet i ett år hadde sittet på opplysninger om mulig svindel av offentlige midler foretatt av en ungdomsorganisasjon. Politiet valgte bevisst ikke å løfte en finger. Dette kan vel neppe sies å ha en god signaleffekt for yngre personer og for organisasjoner som bedriver ungdomsaktiviteter. Mange vanlige mennesker opplever at rimelig enkle og klare saker overses eller henlegges av politiet. Dette reduserer tilliten til politiet som en aktiv og effektiv lovhåndhever. Skyldes dette en holdning hos politiet, som statsråden er øverste ansvarlig for, eller skyldes det at politiet ikke får de nødvendige pengene for å gjøre jobben sin?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Denne uken var det et år siden krigen mot Taliban og Al Qaida i Afghanistan startet. Krigen pågår fortsatt. Norge deltar i krigen med jagerfly med bomber for første gang siden annen verdenskrig. Det er svært vanskelig å få øye på hvilke militære mål som skal oppnås før krigen kan avsluttes. Målt i penger er det ingen tvil om at det nå brukes langt mer ressurser på militær krigføring mot terror enn hva som brukes på de andre og etter vår oppfatning mer opplagte virkemidlene. Dette er bl.a. etterretningsvirksomhet, politimessige virkemidler og tiltak for å redusere sårbarheten og øke den sivile beredskapen mot terror. SV er ikke alene om å mene at det er en overdreven fokusering på militære virkemidler mot terrorisme. Problemet er ikke bare at krigføringen spiser opp ressurser og tar oppmerksomheten bort fra mer effektive og målrettede virkemidler, men også at krigføringen kan bidra til å skape grobunn for mer terrorisme. Vold avler vold. Er det sannsynlig at de Al Qaida-soldatene som er blitt jaget opp i fjellene eller over grensen til Pakistan, nå jobber med å smi våpnene om til plogjern? Er det ikke også sannsynlig at krig mot Irak vil kunne fremme ekstremisme og skape ustabilitet som kan gi grobunn for ny terror? Å satse på å krige bort terrortruslene er etter SVs oppfatning ren gambling med vår sikkerhet. Norge bruker i tiden framover en halv milliard kroner på jagerfly utstyrt for bombing i Afghanistan. Det Willoch-ledede Sårbarhetsutvalget uttrykte følgende: «Utvalget anser heller ikke at det er unaturlig å stille spørsmål ved balansen i ressurstildelingen mellom den sivile og den militære delen av samfunnets totalberedskap mot ekstraordinære påkjenninger, gitt de grunnleggende endringene i trusselbildet.» Mitt spørsmål til justisministeren er derfor følgende: Er justisministeren enig i at det fokuseres for mye på militære virkemidler i kampen mot terror, og at det er et skjevt forhold mellom de ressurser som går til militær innsats og de som går til sivil beredskap og terrorbekjempelse gjennom sivile virkemidler?
Victor Norman (Høyre), 2002-10-10:
Hvis vi hadde foreslått reduksjon i ytelsene i dagpengene, kunne jeg forstått denne voldsomme moralske patos. Men det er jo ikke det vi har foreslått. Vi har foreslått at ytelsesnivået skal være akkurat som det har vært. Det vi har foreslått, er at maksimal dagpengeperiode skal reduseres fra tre til to år. Det er ingen reduksjon i ytelsene. Det er å sette et høyere mål for hvor raskt folk skal komme ut i arbeid. Så har vi foreslått at ventedagene før man får utbetalt dagpenger første gang, økes fra tre til fem dager. Det har nesten ingen innvirkning på dem som er ledige en stund, men det har en betydelig innvirkning på dem som nesten ikke er ledige, altså ledige bare en liten stund. Jeg er enig i at vi gjerne kan diskutere det spørsmålet. Kan vi finne annen inndekning for det – flott! Det er ikke noe sentralt punkt. Så foreslår vi at en del grupper som ikke har hovedforankring i arbeidsmarkedet, og som ikke har hatt arbeidsinntekt som sin hovedinntektskilde, som dagpengesystemet derfor aldri var laget for, skal tas ut. Det gjelder f.eks. skoleelever og studenter som har jobbet på si mens de gikk på skole, og som nå får dagpenger mens de er på jakt etter sin første jobb. Det har aldri vært meningen at de skal ha arbeidsledighetstrygd. Å få disse gruppene vekk, slik at vi har en dagpengeordning som er skreddersydd for dem som dagpengeordningen er laget for, som gjør det tydelig at dette er inntektssikring i en arbeidssøkerfase, at det ikke er en varig trygd, er å verne om dagpengeordningen. Det er å sørge for at vi i fremtiden fortsatt kan gi gode ytelser til dem ordningen er laget for. Det er en linje jeg tror vi er nødt til å følge i alt arbeid for å bevare velferdsstaten fremover. Så jeg deler fullt ut representanten Solbergs moralske patos. Det er nettopp derfor vi foreslår de endringene vi foreslår.
Victor Norman (Høyre), 2002-10-10:
Joda, han har både tenkt tanken, og vi har kommet veldig langt. Men la meg minne om et par ting. For det første: Elektronisk signatur er veldig viktig for å få IT brukt på riktig måte. Elektronisk signatur er samtidig noe av det farligste som finnes. Det å sørge for at vi kan få et system som fungerer godt, men som samtidig ivaretar rettssikkerheten til alle de 4 ½ million mennesker som skal ha rettigheter i forhold til det offentlige, er viktig, derfor er forskriftsverket rundt dette kanskje det aller viktigste, og ikke de tekniske løsningene. Det forskriftsverket er på plass. Noe av det som var sjokkerende å oppdage da jeg kom til det offentlige, var hvor kort departementsfellesskapet selv var kommet i forhold til elektronisk saksarkiv. Det gjennomføres nå i løpet av neste år. Den generelle IT-strategien – og det er for så vidt en mer generell observasjon – følger av det som er den generelle moderniseringsstrategien generelt. Den beste moderniseringsministeren sitter stille og rolig på sitt kontor, for jeg kan ikke modernisere offentlig sektor. Derimot kan offentlig sektor modernisere seg selv hvis vi avgir myndighet nedover i systemet, og det er den linjen vi følger. Derfor kan vi se mange spor av vårt moderniseringsarbeid, men heldigvis er det mine statsrådskolleger som stort sett kan vise til disse, for de gjennomføres på deres områder nede i deres systemer. Det vi kan gjøre sentralt, er å legge forholdene til rette, lage en infrastruktur og sørge for at minst mulig blir bestemt sentralt. Det betyr f.eks., for å gå tilbake til elektronisk signatur, at vi skal sørge for et forskriftsverk som gjør at man kan velge de løsningene på elektronisk signatur i de enkelte etatene som er mest hensiktsmessige i forhold til de brukerne man har. Og da er det f.eks. viktigere at man i en del sammenhenger kan bruke samme løsninger som private banker gjør, enn at man nødvendigvis skal bruke nøyaktig samme løsning som man bruker i andre statsetater.
Victor Norman (Høyre), 2002-10-10:
Det er mulig jeg har misforstått representanten Solberg, men jeg mener vitterlig at jeg hørte at hun stilte spørsmål om jeg syntes at 62,4 pst. kompensasjon var for mye. Vi foreslår 62,4 pst. Vi foreslår avvikling av ferietillegget, og vi foreslår det av flere grunner. For det første foreslår vi det fordi det bare er en begrenset del av dagpengemottakerne som får noen reell glede av det. For det andre fordi nesten alle som mottar ferietillegg, får dette utbetalt lenge etter at de er tilbake i jobb. Det er altså ikke en inntektssikring mens de er arbeidsledige. Og for det tredje foreslår vi det fordi sammenlignbare grupper, som f.eks. de på yrkesrettet attføring, ikke har noen tilsvarende ordning, og vi synes det er grovt urimelig og urettferdig at to ulike grupper arbeidsledige skal behandles forskjellig.
Victor Norman (Høyre), 2002-10-10:
Jeg har sagt i Stortinget tidligere at hvis det er nødvendig å pålegge statsetater å medvirke for å få gode offentlige servicekontorer som er brukerrettet og møter innbyggernes behov, så skal jeg gjøre det. Det har vi også gjort i konkrete tilfeller. Men jeg vil presisere at det det dreier seg om, er å lage gode brukerrettede løsninger for innbyggerne, ikke gode løsninger for kommunene. En av problemstillingene vi har, er at mange offentlige servicekontorer som er opprettet av kommunene, tar sikte på å gi fullstendig samling av kommunale tjenester i ett offentlig servicekontor. Når Aetat, trygdekontor eller ligningskontor da skal forholde seg til dette, er problemstillingen at man samtidig skal gi samlede gode tjenester til en begrenset gruppe brukere, og vi kan ikke sitte sentralt og pålegge dem at istedenfor å få en god løsning på tvers av arbeidskontor og trygdekontor skal de for enhver pris være inne i et kommunalt servicetorg eller et kommunalt servicekontor. Vi må oppmuntre til å finne gode lokale løsninger som kan være ulike forskjellige steder i landet. Vi konstaterer at det er et godt samarbeid mellom Aetat, trygdeetat, sosialkontor og til dels ligningskontor veldig mange steder i landet. Andre steder har man valgt rene kommunale løsninger, atter andre steder har man valgt å samle de statlige tjenestene. Vi har i år gitt økonomisk støtte til forsøk med ulike måter å organisere de offentlige servicekontorene på. Det vi først og fremst har lagt vekt på, er å få samlet arbeid, trygd og sosiale tjenester som er på tvers av forvaltningsnivåer, og som retter seg inn mot en avgrenset brukergruppe. Vi tror den type samlinger er bedre enn å si at alle typer offentlig virksomhet skal være over én disk. Folk klarer seg stort sett i privat sektor selv om barber, frisør og bank ikke er ved samme skranke. Det samme gjelder i store deler av det offentlige. Derimot bør de tjenestene man har behov for samlet, fremstå samlet. Det er viktigere enn å samle alt offentlig ved én disk.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-10-10:
Da Regjeringen tiltrådte i fjor, var forhåpningene til arbeids- og administrasjonsministeren store. Endelig skulle landet få en minister med et fremsynt perspektiv på fornying og effektivisering av offentlig sektor. Med en akademisk bakgrunn som skulle gi tanker og idéer for en fremtidsrettet offentlig sektor, skulle noe endelig skje. Men hva har skjedd? Beklageligvis kan det synes som om statsråd Norman har sittet ganske stille på kontoret sitt. Der har han kanskje hatt mange gode tanker, men noen synlig gjennomføringsevne har vi ikke sett. Hva har f.eks. skjedd med digitale sertifikat? Hvis det er en nyvinning som virkelig kan øke befolkningens direkte tilgjengelighet til det offentlige saksapparat, er det dette. Med digitale sertifikat vil det være mulig å sende søknader elektronisk og følge fremdriftsprosessen over Internett. Digitale sertifikat vil øke det offentliges muligheter til effektiv og rasjonell saksbehandling. Når skal vi få slike? Hva har skjedd med vyene om effektiv elektronisk saksbehandling i det offentlige? Når mange offentlige virksomheter tar papirutskrift av henvendelser på e-post og sender dem rundt i saksmapper, er dette en fallitterklæring. Hva skjer med offentlighetens innsyn i offentlig saksbehandling? Når den er elektronisk, er det fullt mulig å åpne den for innsyn. Dette har vi ikke sett gjennomført, og vi har heller ikke hørt at dette vil skje. Kanskje statsråden har tenkt tanken, men ikke funnet ut hvordan den skal gjennomføres?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Bjørgulv Froyn sier noe som er helt riktig: Vi kommer til å få et dyrere tilbud, og det er dårligere. Når det gjelder spørsmålene knyttet til om vi kan gjøre noen omprioriteringer fra vei til bane, jobber vi med det og skal så langt vi klarer, legge det fram i vårt alternative budsjett. Men det er noen kandidater som ligger litt fram i tid, som vi nå bør si fra om at vi må avstå fra – og det tror jeg blir viktig for å klare å ta kollektivtrafikken i Oslo på alvor. Det er bl.a. byggingen av ti-felts E18 til Asker. Det er et meningsløst prosjekt som vil generere så mye forurensning inn i denne byen at det skal enorme tiltak til for å kompensere det. Det er ingenting miljøvennlig i at man i dag står i seks felt og forurenser, men hvis man bygger ti felt, og vi om ti år skal stå her og diskutere om vi skal ha en utvidelse fra ti til seksten felt, så har vi bare gjort ting verre. Vi er nødt til å se at vi ikke kan bygge oss ut av de transportproblemene vi har, særlig knyttet til rushtiden. Vi er nødt til å satse kollektivt. Når det gjelder Ringeriksbanen, har vi ikke tatt standpunkt til trasévalg, og jeg ser fram til en spennende behandling i forhold til hva som skal til for å få den best tenkelige traseen, men det må ikke herske noen tvil om at både hjertet mitt og mange andre hjerter banker hardt for den banestrekningen. Jeg tror også representanten har rett i at det vil være et være eller ikke være for Bergensbanen. Dramaet som skjer i Oslo, er, som Bjørgulv Froyn helt riktig sier, meget dramatisk når kjerneoppgaven for å ha en trivelig by – som vi som har ansvar, må ta innover oss – er et ordentlig kollektivsystem. Hvis vi ikke klarer å levere et ordentlig kollektivsystem til Oslos innbyggere, har vi sviktet en av våre mest alvorlige kjerneoppgaver. Og når man nå diskuterer å asfaltere trikkeskinner og legge ned bussruter, er det å gå baklengs inn i framtida.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Det forundrer meg at representanten fra Høyre syns jeg har gitt en sørgmodig framstilling av de to siste årene. Jeg trodde det var en jubelframstilling sett fra Høyres synspunkt. Bensinen har blitt billigere, strømmen har blitt billigere, og så har vi satset mindre på det Høyre sjelden har vært opptatt av, kollektivtrafikk og nye fornybare energikilder. Jeg trodde Høyre jublet over det. Har ikke dere vært pådrivere for denne politikken? Så til spørsmålet om det bør bli dyrere bensin i dag. Ja, hvis vi skal løse de infrastrukturproblemene vi står overfor, vil jeg mene at det er riktig. Jeg kan ikke skjønne at vi i verdens rikeste land, som har den tredje billigste bensinen i Europa regnet opp mot levestandardkostnader, ikke skulle ta det valget og si ja til litt dyrere bensin, og så har vi råd til et anstendig – og jeg mener et anstendig – kollektivtilbud. Hvis man lurer på hvem det rammer hardest, har vi nettopp fått reisevaneundersøkelsen. De som kjører mest bil i Norge, bor i Østfold, Akershus, Buskerud og Telemark. Det er de store pendlerfylkene i Norge. De som kjører minst bil, bor her. Det er greit. Men de som kjører nest minst bil, bor i Finnmark, og de som kommer på plassen etter der igjen, bor i Troms. Så kommer Nordland, Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. Så ja, jeg tør å stå for det. Hvis man har vært et sekund i tvil om at jeg syns at forbruksavgiften på strøm er for lav, er det også riktig. Det hadde vært riktig av Norge å ha en forbruksavgift som var på gjennomsnittet av det de andre nordiske landene hadde. Da hadde vi kanskje turt å legge om vår energipolitikk. Til Snøhvit.: Det milliardsluket er subsidiert forurensning og naturødeleggelse, og intet stortingsvedtak kan endre min oppfatning av det.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Jeg er veldig enig med representanten Sørensen når det gjelder beskrivelsen av det dramaet som finner sted i Oslo i dag. Det er et drama som lett kan bli et scenario for andre større byer, fordi man bare halvveis tar ansvar for kollektivtrafikken og ikke helt. Så står man igjen med dem som skal håndtere virkeligheten, og det fører til en betydelig nedleggelse, ikke bare av sporvognslinjer, men også av busstilbudet, og reduksjon i tilbudet på T-banen. I tillegg vil man øke takstene med mer enn prisstigningen, hvilket altså betyr at folk skal betale mer for et dårligere tilbud, etter det som nå ligger som vedtak. Jeg skal imidlertid konsentrere meg om noe annet, og det gjelder konsekvensene av det Regjeringen nå har lagt opp til når det gjelder bevilgninger i forhold til Nasjonal transportplan. Da man vedtok Nasjonal transportplan, var det kanskje historisk. Det ble skapt mange forventninger. Med de to budsjettene som vi har for inneværende år, og det som kommer til neste år, er Nasjonal transportplan blitt historie. Det er dramatisk. Det fører også til at vi i opposisjonen må tenke gjennom hvordan vi skal forholde oss til de økonomiske rammer som etter hvert blir tildelt. Mitt spørsmål til Sørensen er derfor: Har SV foretatt noen vurderinger av hvilke veiprosjekter de ønsker å prioritere innenfor mindre rammer enn det som var forutsatt i Nasjonal transportplan? Mitt andre spørsmål knytter seg til Ringeriksbanen, som representanten var inne på i innlegget. Vi er også for Ringeriksbanen. Det er kanskje et være eller ikke være for Bergensbanens framtid. Men det er et problem med trasévalget, og mitt spørsmål er: Har SV bestemt seg for et trasévalg som sikrer at den nye Ringeriksbanen også legger forholdene til rette for at vi får en ringbane rundt Oslo-regionen, slik at vi kan få et betydelig bedre kollektivtilbud som dekker dette området?
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-10-10:
Det var en ganske sørgmodig fremstilling Heidi Sørensen hadde i sitt innlegg. Hun snakket riktignok om at hun hadde hatt noen drømmer, men det var tydelig at ingen av drømmene hadde gått i oppfyllelse. Jeg tror vi kan være enige om én ting: Vi ville alle i denne sal gjerne ha kunnet satse mer både på kollektivtrafikk og på vei. Nå har Regjeringen – og jeg er helt enig i den vurderingen – sagt at vi må sørge for at vi får den konkurranseutsatte industrien opp å stå, og at det må være prioritet én. Da er det noe man har måttet skjære ned på. Men er det slik at representanten Sørensen mener at bilen ikke bør få anledning til å leve lenger, eller at den i hvert fall bør bli dyrere; at bensinprisene skal opp, og vi skal ikke bygge ut noe mer el-kraft, for vi regner med at folk plutselig skal bruke mye mindre – i hvert fall skal vi sette opp prisene på el-kraften slik at vi ikke lenger har billig strøm? Mitt siste spørsmål er: Når vi har hatt en demokratisk prosess i forhold til Snøhvit, er det ikke da slik at både Heidi Sørensen og jeg bekjenner oss til et demokratisk system og aksepterer at et flertall har besluttet at Snøhvit er godt for Finnmark, at det er godt for vår gass- og oljevirksomhet, og at vi derfor nå må slutte opp om det, når det først er besluttet?
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Årets trontale er regjeringa Bondeviks dokument, fullt og heilt. Veljarane får her varsel om ein annan politisk kurs enn den Arbeidarpartiet stod for og står for, men folket bad om endringar ved siste val. Bondevik I og Bondevik II er det stor forskjell på. Både Sem-erklæringa og den praktiske politikken vi ser, vitnar om ei kraftig høgredreiing. Bondevik I var ei regjering som godblunka til begge sider, til dels med hell. Bondevik II, som er tufta på Sem-erklæringa pluss Framstegspartiets 52 spørsmål med svar, er bygd over ein annan lest. Biletleg, så langt ut i debatten, minner det meg mest om ein som har for tronge sko på. Gnagsåra kan fort føre til at ein blør, og det kan vera smerteleg nok, og det er ikkje så lett å kome seg vidare heller om ein skal setje føtene i FrP-kalosjane. Eg er ikkje sikker på at det var den kursen vi ser no, folket ute såg for seg. Ikkje eingong ordførarkorpset til Kristeleg Folkeparti jublar. Mange tek derimot bladet frå munnen og er bekymra – bekymra for om kommunane får nok midlar til oppgåvene dei alt har: god eldreomsorg, gode offentlege skular og lovnader til småbarnsfamiliane knytte opp mot barnehagesatsinga og SFO. Og som om det ikkje var nok for kommunane å få redusert overføringane, står det å lese i trontalen: «For å forenkle og fornye offentlig sektor vil Regjeringen delegere ansvar og myndighet innad i staten og desentralisere oppgaver til kommunene.» og «Det krever vilje til politisk fornyelse. Regjeringen vil forsterke kampen mot fattigdom, hjemme og ute. … Regjeringen vil fornye og forsterke distriktspolitikken.» Det er berre det at dei som slit med å klare det Stortinget alt har lagt på dei, skjønar ikkje medisinen som er foreskriven, og som botnar ut i mindre overføringar. I mitt politiske hovud gir trontalen eit fordekt bilete av ein kraftig høgrevri. Og da skal forskjellane auke, det er ideologien. Fødselshjelpar Hagen fører an med argumentasjon om bruk av meir oljepengar. Han har uttalt at han er basis for den sitjande regjeringa. Framstegspartiet fyk rundt som frifantar og lovar i aust og vest. Det verkar mest som dei har fått i oppgåve å seie alt som folk gjerne vil høyre. Er det underleg at meiningsmålingane stig i den leiren? Vi har alle våre ønske, men dei bør gå i hop i praksis, ikkje berre på papiret. Samferdsel har frå alle parti vore sett på som god distrikts- og næringspolitikk. I trontalen blir det så vidt nemnt, og i Sem-erklæringa, som er grunnlaget for denne regjeringa, er det omtala som noko av det viktigaste denne regjeringa verkeleg skulle satse på. Tysdagsutgåva av Aftenposten var slik sett ikkje lysteleg lesnad. Nasjonal transportplan blir der gravlagd, og den parlamentariske leiaren i Høgre bruker ikkje dei same store bokstavane som han gjorde før. Men skattelette blir det, i alle høve til dei som kan ete seg meir enn mette. Rekninga blir send dei som har minst å bidra med, dei arbeidslause, dei uføretrygda, og dei som kunne bidra litt, men som sosialministeren har kutta handa av. Det er det samfunnet vi vil få med den politiske retninga som trontalen i klår tekst uttrykkjer.
Børge Brende (Høyre), 2002-10-10:
Først vil jeg understreke at miljøutfordringene er internasjonale i sin karakter. Mye av det vi strir med i Norge, er forurensning som kommer innover vårt land fra andre land. Derfor er det så utrolig avgjørende for oss i Norge at det inngås forpliktende internasjonale miljøavtaler. Derfor la vi også stor vekt på dette i Johannesburg. Regjeringen er selvsagt rede til å følge opp alle de forpliktelsene som land påtok seg i Johannesburg. Problemet var at man ikke gikk langt nok. På de viktige områdene er det ingen utfordring for Norge, fordi vi er ganske gode på miljø i forhold til det som ble bestemt i Johannesburg. Men det som representanten Brustad tar opp, er hvordan vi skal greie å strekke oss ekstra i Norge for å gå foran som et godt eksempel og komme opp med en politikk som er i tråd med det som vi ønsker som globale og internasjonale miljøforpliktelser. Dette arbeidet er Regjeringen i god gang med. Vi er opptatt av biologisk mangfold, at man skal redusere de dramatiske tapene som skjer internasjonalt. I budsjettet som Regjeringen har fremlagt, dobler vi satsingen på nasjonalparker og nye verneområder i Norge i forhold til det som er inne i inneværende års budsjett. Vi får flere nye nasjonalparker til neste år og nye naturreservater. I løpet av høsten vil Regjeringen også fremme en kystvernplan for Nordland, slik at vi også begynner å verne andre naturtyper enn bare fjellområder. Vi kommer med en oppfølging av klimameldingen i Stortinget, med en egen proposisjon om det nasjonale kvotesystemet. Olje- og energiministeren vil fremme en gassmelding i løpet av høsten, som tar opp mange av de forholdene som er viktige i forhold til klimapolitikken, og som også er viktige i forhold til å øke bruken av fornybar energi i Norge. Nå er vi i Norge veldig heldig i forhold til det med fornybar energi, ettersom vi bruker 99 pst. fornybar energi i forhold til målet om 15 pst. så langt.
Børge Brende (Høyre), 2002-10-10:
Først vil jeg si til representanten at mitt inntrykk er at nordmenn er veldig opptatt også av internasjonale miljøspørsmål. Når Sellafield-anlegget i Storbritannia kjører ut radioaktivt avfall, som vi da merker langs hele kysten vår, er nordmenn opptatt av internasjonale miljøspørsmål. Man er opptatt av at i nordområdene våre ser vi at vi har sterk luftforurensning med skadelige miljøgifter. Nå er det slik at i Nord-Norge kan en voksen mann spise bare ett måseegg i året, fordi de er så stappfulle av miljøgifter at man har kostholdsrestriksjoner knyttet til dette. Ni av ti nordmenn mener at friluftsliv er det mest forebyggende helsearbeid. Folk er glad i å komme seg ut i Norge, i marka, man er glad i å bruke fjellet, man er også glad i å bruke strendene våre. Derfor har Regjeringen i sitt budsjett satset mer på friluftslivet for å tilrettelegge for det. I det siste har vi faktisk også sett en del skremmende eksempler på bruk av kjøretøy i utmark. Jeg vet ikke om representanten har fått med seg at i Finnmark sliter de nå med veldig mye barmarkskjøring, slik at man da ødelegger viktige friluftsområder for mange generasjoner, og dette er ikke bra. Når det gjelder snøscooterkjøring, er det fullt mulig å kjøre snøscooter i dag, i Norge, hvis du har løyve, og hvis du trenger det til transport til hytta di og i andre sammenhenger. Men ren fornøyelseskjøring, som Fremskrittspartiet vil ha fritt frem, er åpenbart Fremskrittspartiets eneste miljøsak for tiden – det er det som tas opp. Litt stakkarslig synes jeg det er å bare fokusere på det med snøscooter, det må jeg innrømme. Der vil ikke vi ha fritt frem. Vi skal ikke få kjøre rundt i nasjonalparkene med snøscooter. Du må kunne få gå en skitur uten å bli nedkjørt av snøscooter. Men det er allerede et svært løypenett, f.eks. i Finnmark, med mange titalls mil hvor du kan kjøre snøscooter.
Børge Brende (Høyre), 2002-10-10:
Først vil jeg takke representanten Vaggen Malvik for den rosende omtalen av Regjeringens samlede innsats i Johannesburg, hvor utviklingsminister Frafjord Johnson, statsministeren og jeg representerte Norge. Vi fikk forhindret en del uheldige vedtak, og vi fikk også til en politikk hvor det internasjonale samfunnet skal gå foran i forhold til å redusere det alvorlige artstapet som vi ser, også innenfor kjemikaliepolitikken, i forhold til å la flere mennesker få tilgang på bedre sanitære forhold og ferskvann, som ikke minst statsministeren var inne på. Det var jo statsminister Kjell Magne Bondevik som ledet vår delegasjon i Johannesburg, og det var også statsministeren som gikk ut og sa at han ønsket en global målsetting i forhold til 10 pst. nye fornybare energikilder. Og det skyldes at den største miljøutfordringen vi står overfor globalt sett, er klimaendringen. Skal vi greie å hanskes med klimaendringene som er i ferd med å føre til økt forørkning, oversvømmelser og ganske store reduksjoner i artsmangfoldet, må vi skifte ut noen av de tyngre fossile brenslene med nye energikilder. Vi gikk foran med dette, og vi har selvsagt også tenkt å følge opp nasjonalt når det gjelder fornybar energi. Det er derfor Norge har satt seg en målsetting om at vi i løpet av de nærmeste årene skal få 3 TWh med vindkraft. Vi har mål også gjennom Enova, som da skal være med og finansiere nye og fornybare energikilder. Og som jeg også sa i sted, er det slik at i Norge i dag er 99 pst. av den elektrisiteten vi bruker, faktisk fornybar, den kommer fra vannkraft. Så sånn sett ligger vi relativt bra an. Når det gjelder Regjeringens miljøsatsing, er den betydelig. I et stramt budsjett legger vi reelt opp til en økning i miljøbudsjettet med 2,5 pst., ikke minus 2,7 pst. Fordi vi har flyttet oljevernberedskapen over til Fiskeridepartementet, begynner SV å regne ut det som et kutt. Det er ikke redelig, og det synes jeg representanten Vaggen Malvik, som vanligvis legger vekt på å være sannferdig, burde ha opplyst om i sitt innlegg.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Både statsministeren og miljøvernministeren har i dag trukket fram resultatene fra toppmøtet i Johannesburg. Heldigvis ble resultatet bedre enn vi kunne frykte, men likevel langt fra bra nok. Det skyldes ikke manglende norsk innsats, og det var brei støtte i forhold til de sterke krav som ble stilt i Johannesburg. Men nå er utfordringene å feie for egen dør og greie å følge opp her hjemme i Norge. For hvis vi skal vise at vi mente alvor med de krav som ble stilt i Johannesburg, må vi gjøre enda mer her hjemme. Så hørte jeg miljøvernministeren si at nå skal vi gå fra prat til praksis. Det er også helt nødvendig, for vi kan ikke basere vår miljøpolitikk på store ord på reiser i utlandet og lite handling her hjemme. Så langt er alt bra. Men så kommer vi til de konkrete forslagene. Regjeringas budsjettforslag bærer ikke preg av at Regjeringa følger opp med tiltak. Tvert imot er det kutt på flere viktige områder. Jeg nevner f.eks. lokalt miljøarbeid. For kort tid siden behandlet vi klimameldinga i Stortinget. Der hadde Arbeiderpartiet, sammen med flere partier, en lang rekke forslag, som ikke minst dreide seg om ny fornybar energi og fornybar energi, som kunne ha bidratt til en bedring for miljøet. Dette stemte regjeringspartiene imot. Det var f.eks. støtteordninger til bedrifter og hus for vann- og luftbåren oppvarming, det var biodrivstoff, det var hydrogen, det var energigjenvinning, mv. Så spørsmålet mitt til miljøvernministeren er: Når skal Regjeringa følge opp på hjemmebane de store og fine ord som ble sagt i Johannesburg og andre steder rundt om i verden? Og helt konkret: Hvor blir det av planen om 15 pst. fornybar energi, som vi stilte krav om i Johannesburg, og 10 pst. ny fornybar energi? Hvor kommer det, og når kommer det? Så langt har vi sett lite konkrete resultater.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-10-10:
Miljøvernministeren var tradisjonen tro opptatt av internasjonal såkalt miljøvernpolitikk og lite opptatt av det som folk flest er opptatt av her til lands, nemlig å ha en friluftspolitikk – og gjerne en balansert friluftspolitikk. I likhet med resten av det som skjer i samfunnet er også friluftslivet i endring. Man har i hovedsak to typer friluftsliv. Man har det som foregår til fots, og så har man det motoriserte friluftslivet. Motorisert friluftsliv har lange tradisjoner her til lands. Jeg tenker på båttrafikk langs kysten, og også etter hvert bruk av båt på elver og vann i innlandet. Motorisert friluftsliv vinterstid på land baserer seg på bruk av snøscooter. I Sverige og Finland har altså myndighetene lagt til rette for bruk av snøscooter gjennom et sammenhengende løypenett, og turistnæringen tjener milliardbeløp på friluftslivet på den måten. I Norge er myndighetene svært restriktive til å opprette nye løyper, og resultatet av det er dessverre at man får mye ulovlig kjøring og frustrerte snøscooterbrukere. Vil statsråden ta inn over seg at friluftslivet er i endring, og sørge for at kommunene selv får avgjøre og legge til rette for å opprette egne særskilte løyper for motorisert friluftsliv? Det er et forslag som Fremskrittspartiet har fremmet mange ganger i denne sal, og dessverre fått nedstemt, også av Høyre etter at Høyre kom inn i regjering.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Miljøvernministeren har gjort en strålende innsats på den internasjonale arena, senest nå på FN-konferansen i Johannesburg, da statsråden jobbet for en målsetting om at 10 pst. ny fornybar energi skulle bli målsettingen innen 2010 – altså et mål som ville innebære en økt satsing på vindmøller, biobrensel og f.eks. solenergi. Betenkelig nok framstod Høyres miljøvernminister under konferansen i Johannesburg som langt mer offensiv enn både Kristelig Folkepartis olje- og energiminister og statsminister gjør her hjemme. Trontalen var prisverdig nok spekket med honnørord i forhold til miljø. Desto mer skuffende ble det å høre finanstalen fra Børge Brendes partifelle, finansminister Per-Kristian Foss. Det er vel ingen overdrivelse å si at miljøtiltakene hadde en temmelig beskjeden plass i hans gjennomgang. Og det skjønner vi godt etter å ha lest statsbudsjettet til Regjeringen, med 2,7 pst. kutt i Miljøverndepartementets budsjett. Spørsmålet jeg vil stille Børge Brende, er: Når har han tenkt å levere varen? Når vil vi få se et forslag til statsbudsjett som ikke formelig roper om at miljøvernministeren internt i Regjeringen har tapt kampen mot finansministeren, og kanskje olje- og energiministeren? Og når skal vi få et nasjonalt mål om 10 pst. ny fornybar energi? Jeg kan faktisk støtte statsråden i at gassmeldingen kan være et passende sted å ta opp dette spørsmålet.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
Eg tykte representanten Sanner hadde ein utmerkt replikk, som var heilt på sin plass etter eit innlegg som bar veldig sterkt preg av retorikk. Eg kan forstå at representanten Giske føler det noko sårt når Regjeringa no har teke initiativet til kampen mot fattigdomen, og det for første gong på fleire tiår er lagt fram ein omfattande plan for å nedkjempa den fattigdomen som dessverre finst i Noreg, for å fjerna den. Grete Knudsen, tidlegare representant for Arbeidarpartiet, sa at ho var nærmast skamfull over at Arbeidarpartiet ikkje hadde klart å ta dei nødvendige grepa for å hjelpa denne utsette gruppa. Difor er det ei glede at me iallfall har laga ein plan, og eg håper me kan få oppbakking i Stortinget for å gjennomføra nødvendige, treffsikre ordningar for å hjelpa dei mest utsette i det norske samfunnet. Når det gjeld dei uføre som blir trekte i trygd dersom dei tener over 1 G, låg det i den noverande ordninga at dersom ein tener opp til 1 G, ca. 50 000 kr, tapte ein på å arbeida vidare. Det var ei sperre som me ville fjerna for at det skulle løna seg alltid å vera i arbeid. Det er tanken med den ordninga. Det er arbeidslinja. Arbeidet har så stor verdi at me vil kjempa for at dei uføre skal koma fort ut i arbeidslivet. Skulebøkene som Arbeidarpartiet framheva her, er ei beskjeden støtte. Etter det eg kan minnast, var det snakk om 100–200 kr pr. elev. Når det gjeld stipenddelen, var det Kristeleg Folkepartis målsetting å koma opp på dette nivået, men ikkje så raskt som stortingsfleirtalet vedtok. Barnehageforliket har vore kritisert av KS som ei detaljstyring frå Stortinget. Me ville ha gjort det på ein annan måte. Det er først og fremst lønsoppgjeret som gjer at den private rikdomen aukar med 3,5 pst., medan det offentlege må nøya seg med 0,5 pst. Statsministeren tok initiativ for å få meir balanse.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Representanten Sanner spør hva Arbeiderpartiet vil. Vi vil stort sett på alle de områdene som jeg har nevnt, det motsatte av Høyre. Det var Arbeiderpartiet som sørget for at uføre og pensjonister skulle slippe å betale egenandeler på medisiner på blå resept. Ikke bare lovet vi det i valgkampen, men bare noen uker etterpå foreslo vi det i statsbudsjettet. Og vi fikk det vedtatt, slik at det nå er norsk politikk. I det første statsbudsjettet som regjeringspartiene har hatt tid til å forberede, som de selv sier, fjerner de det fritaket for pensjonistene. Pensjonister over hele landet er nødt til å betale opptil 2 000 kr mer for medisinene sine – uføre likeså. Vi mener det motsatte, og vi gjorde det motsatte. Vi ønsker en politikk som reduserer arbeidsløsheten, ikke, som regjeringspartiene skriver i sine egne dokumenter, øker den opp mot 100 000 arbeidsløse. Vi ønsker en politikk som sørger for at de som blir arbeidsløse, kan komme seg tilbake i arbeid, og at de som er arbeidsløse, i hvert fall skal ha til livets opphold, slik at man ikke må sende enda flere til sosialkontoret. Vi ønsker at bøkene i videregående skole – for de 150 000 elevene og enda flere foreldre, som betaler 4 000–5 000–6 000 kr – skal være gratis, og foreslo i statsbudsjettet for inneværende år å bevilge penger til det. Nå selger skolene rundt omkring i landet bøkene, slik at elevene ikke lenger får dem gratis, takket være den regjeringen vi nå har fått. På område etter område går det i motsatt retning. Vi ønsker bedre velferdstjenester, billigere velferdstjenester, mer rettferdig fordeling og en velferdsstat som er gratis for dem som trenger det når de trenger det – ikke enda større egenbetalinger og enda større forskjeller. Hvordan går det an å foreslå 400 mill. kr til de 1,5 pst. av elevene som går i privatskoler, samtidig som man skjærer ned på kommunenes inntekter i forhold til de 98,5 pst. av foreldrene og elevene som bruker den offentlige skolen? Det er en systematisk ideologisk dreining, fra de offentlige fellesgodene for alle til de få som får en tjeneste som blir bedre fordi de kan betale litt ekstra, og for dem som har valgt et annet løp. Det er urettferdig!
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
La meg først ta det med stipendandelen. Det er ikke rett det som blir sagt. I fjor vår, da vi behandlet utdanningsreformen, var sentrumspartiene – med Kristelig Folkeparti og Venstre – misfornøyd med at det ikke ble nok penger raskt nok til stipend når vi skulle gi 10 000 kr fra høsten 2002. Det var tvert imot motsatt retning – det skulle gå enda fortere, og det skulle bli enda mer penger til studentene, bare Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre fikk overta regjeringsmakten. Så kom da den nye regjeringen i fjor høst og skar ned 8 000 av de 10 000 kr i stipendøkning. Det er det største løftebruddet som studentene noen gang har blitt utsatt for. Man kan jo sitte og le av det, men jeg tror faktisk at 200 000 studenter som stod utenfor Stortinget, og sa «stopp tyven» om Kristin Clemet, kanskje har en litt annen oppfatning. Men vi kan godt le av studentene hvis det er det Høyres finanspolitiske talsmann ønsker å gjøre. Så til dette med de uføre. Jeg forstår rett og slett ikke logikken. Man sier at vi må redusere det uføre kan tjene de dagene de er friske nok til å tjene noen kroner, fra 50 000 til 5 000 kr, for å gjøre det lønnsomt å gå på jobb. Disse folkene er ikke uføre fordi det er ulønnsomt å gå på jobb. De er uføre fordi de er uføre. Det er en medisinsk vurdering som sier at de er uføre. Og så sier vi at kanskje skal de få lov til å tjene opp til 50 000 kr de dagene de føler seg friske nok til det. Det er akkurat den sammen logikken som brukes når man snakker om egenandeler og sykelønn. Carl I. Hagen sa i en debatt på TV i fjor høst at vi må ha egenandeler på sykelønn. Folk som blir syke, må kunne betale litt for det. Da blir man motivert til å gå på jobb. Ja, er det slik at i dag skal jeg jammen ikke bli overkjørt og få en skade, for nå har jo høyresiden kuttet ut sykelønnen, så nå er det ikke lønnsomt å bli overkjørt lenger? Folk blir syke, og spørsmålet er: Skal vi hjelpe dem som er syke, eller skal vi gjøre dem fattige når de er syke? Skal vi hjelpe dem som er uføre, eller skal vi gjøre dem fattige når de er uføre? Det er de to retningene. Det er ikke en dramatisk forskjell, selv om jeg tror at det er ganske dramatisk for de uføre å få 45 000 kr mindre. Men det er en retning i politikken som går i en urettferdig retning.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
La meg først få korrigere representanten Sanners forsøk på historieskriving om stipendøkningen, fra 13 pst. på midten av 1980-tallet til 30 pst., som det var da jeg overtok som utdanningsminister. Høyre var bare med på ett av de budsjettene hvor man vedtok disse stipendøkningene. Det var det siste, hvor andelen ble økt fra 28 til 30 pst., og det var etter at Bondevik kom i regjeringsposisjon. Det er mulig at Høyre hadde økning i stipendandelen i sine alternative statsbudsjett som aldri ble vedtatt, men det var altså ikke det som drev frem den stipendøkningen. Men da vi økte fra 30 til 40 pst., var Høyre veldig med. De satt da i opposisjon, men kuttet den med en gang de overtok. Vi gikk til valg i 1997 uten å love 40 pst. stipendandel. Det var andre partier her i salen som lovte det, uten å gjøre noe med det. Vi hadde ikke lovt det, men vi gjorde det. Vi foreslo 40 pst. stipendandel, til og med i et budsjett med full inndekning. Så kommer Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre i full mundur inn i regjeringskontorene og kutter altså 8 000 av de 10 000 kr studentene skulle få i stipend, stikk i strid med det som ble sagt i hver eneste debatt om det temaet i hele valgkampen. Vi skal lage et budsjett som har inndekning for hver eneste krone vi bruker, for å rette opp kuttene for de svakeste som Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre står for. Vi skal dekke hver eneste krone til alle de kommunene som strever med å få skolebudsjettet til å gå opp, til å få helsebudsjettet til å gå opp og til å få omsorgsbudsjettet for de eldre til å henge sammen slik at alle kan få den verdige alderdommen de har gått til valgkamp etter valgkamp og lovt dem. Det skal Jan Tore Sanner ta helt med ro, det skal vi finne! Men å beskylde oss for ikke å invitere Kristelig Folkeparti – jeg føler ikke akkurat at vi har blitt invitert til noe giftermål med Kristelig Folkeparti med det budsjettet som er lagt fram, fordi kutt til uføre, kutt til arbeidsløse og kutt til syke er ingen invitasjon til Arbeiderpartiet. Det er det stikk motsatte. Nå har jeg registrert at statsministeren frir til de aller fleste her i salen, men vi har registrert at han i hvert fall i Regjeringen foreløpig har fast følge med et Høyre som har hånd om den familieøkonomien så det holder.