trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-26:
Jeg syns det er veldig bra at det tydeligvis er et så stort engasjement fra Høyres Inge Lønning i denne saken. Men jeg har lyst å minne om hva som var situasjonen da Lønnings eget parti var dominerende i regjering, med Per-Kristian Foss som finansminister. Da var det ikke hallelujastemning når det gjaldt pleie- og omsorgssektoren. Tvert imot var det slik at Høyre-ordførere rente ned Stortinget – og blant andre Kristin Halvorsen som satt her – for å få oss til å presse på for å øke bevilgningene til kommunene, bl.a. fordi de så at forskjellene økte og at det gikk ut over folk som hadde store omsorgsbehov når man kuttet i overføringene til kommunene. Hvis Høyre hadde fortsatt i regjering, hadde de lovt nye 23 milliarder kr i skattelette, mest til dem som har mest fra før. Så det å påstå at det ikke gjør en forskjell hvem som sitter med finansministeren, er sprøyt. Derfor vil jeg heller anbefale representanten Lønning å ta en titt på hva som ble gjort, og hvilke løfter som er blitt gitt for neste periode.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-26:
Jeg syns det er en veldig rar beskrivelse som nå blir gitt, at ingen vet hvilken vei det går med denne regjeringa. Jeg tror at hvis man spør kommunepolitikere rundt omkring i de aller, aller fleste kommunene, ser de veldig tydelig hvilken vei det går. Det samme gjelder også for folk i kommunene som er hjelptrengende. Det har vært en massiv styrking av kommuneøkonomien, som er det viktigste grepet vi kan gjøre for å få bedre velferd lokalt. Vi vet at hvis den forrige regjeringa hadde fortsatt, så hadde heller skattelettelser vært prioritert, og da er det snakk om mest til dem som har mest fra før. Dette var en utvikling som også Fremskrittspartiet støttet, i tillegg til at Fremskrittspartiet hadde et sterkt ønske om å øke den innsatsstyrte finansieringen når det gjelder sykehus, som jo er et system som særlig rammer dem som er kronisk syke, som har behov for omfattende og koordinerte tjenester. Så jeg tror ikke at Fremskrittspartiet har så veldig mye bedre svar på dette. Tvert imot tror jeg folk ser hvilken vei dette går.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-26:
For å ta det første først: Det er ikke slik at vi har lagt oss på det samme nivået når det gjelder skatteinntekter. Vi skrudde det tilbake til 2004-nivået, dvs. at vi har 12 milliarder kr mer hvert år å rutte med og bruke på velferd, istedenfor å bruke det til privatpersoner, noe som hadde ført til økende forskjeller. Når det gjelder spørsmålet om konkurranse eller fritt brukervalg, er det en stor forskjell på å satse på kommersielle aktører og å satse på frivillige aktører – hvis vi sørger for at de frivillige aktørene opptrer som frivillige og ikke som markedsaktører. Det som har vært helt klart fra brukernes side, er at ønsket om å få bestemme hvem som skal komme hjem til dem, ønsket om å få mer tid, mer fleksibilitet i de løsningene som tilbys, er viktigst for dem, ikke spørsmålet om valg av firmalogo. Jeg syns det er veldig rart at Høyre og Fremskrittspartiet, særlig i denne byen, har lagt seg på en definisjon av valgfrihet som et spørsmål om hvilken firmalogo brukerne skal velge. Det tror jeg ikke engang representanten Lønning sjøl ville satt spesielt pris på.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-26:
Jeg oppfatter ikke at denne omsorgsmeldinga, det som står i Soria Moria-erklæringa, og det som vi har skrevet i innstillinga, hvor vi konkretiserer hvilke områder vi ber Regjeringa gå igjennom spesielt nøye i en egen sak til Stortinget i forbindelse med budsjettet for 2008, samt et investeringstilskudd som skal være langsiktig og forpliktende fra og med 2008, er lite forpliktende. Tvert imot mener jeg at vi har gitt veldig klare signaler om hvilken retning dette skal gå i. Vi har Kompetanseløftet 2015, som også er veldig klart og tydelig når det gjelder hvilken retning vi skal gå i, og hvor vi sier at vi også skal ha en klar satsing på kommuneøkonomien framover. Så jeg synes ikke at vi nå har lagt oss på et uforpliktende løp. Jeg syns det er veldig tydelig i hvilken retning dette kommer til å gå framover.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-26:
Representanten Nesvik var inne på språkbruk. Han sa at det vel ikke går an å være mot fritt brukervalg – for det er frihet, og det er valg. Jeg vil minne representanten Nesvik om at språk er makt, og at man ofte har prøvd å tildekke de forskjellige sider ved samfunnet ved å bruke et blomstrende språk – som er tiltrekkende, og som gjør at det nærmest ikke går an å være imot. Jeg vil gå litt mer inn på såkalt fritt brukervalg. Det er viktig å huske på at omsorg ikke er en vare som har spesifikke produksjonsmål, og som kan prises og omsettes på samme måte som en oppvaskmaskin eller et kjøleskap. Dette skulle det være unødvendig å si, men vi ser at mange har den oppfatningen at offentlig sektor er treg og inneffektiv, og at innføring av markedsprinsipper i eldreomsorgen – enten rene markedsprinsipper eller hybridvarianter – vil gjøre den både effektiv og god. Både privatisering, konkurranseutsetting, såkalt fritt brukervalg og pengene-følger-pasienten eller -brukeren mener vi er en trussel mot idealer som rettferdighet, trygghet, likhet og fellesskap. Og vi tror at det vil føre til mye byråkrati, detaljstyring og merarbeid for pårørende. Det snakkes så fint om frie valg, men frie valg bør handle om mer enn å velge firmalogo, noe som faktisk har vært tilfellet her i hovedstaden. Spør man landets eldre, vil de understreke at det aller viktigste for dem er visshet om at de, når de en gang blir hjelptrengende, får tilstrekkelig hjelp. Det er mye frihet i slikt. Dernest er hjelptrengende eldre opptatt av å få større innflytelse over hjelpens innhold. De eldre i hovedstaden mener f.eks. at man innenfor hjemmehjelpstjenestene er altfor firkantet. Hjelperne i Oslo går etter et detaljert vedtaksskjema som ikke skal avvikes. Det hjelper ikke at den eldre en dag heller vil ha hjelp til å få handlet noen tekniske hjelpemidler i butikken, når det på hjemmehjelperens arbeidsskjema uttrykkelig står at i dag skal vinduene vaskes. En slik firkantethet har eldre grunn til å bli sure for. Er det noe som nettopp kjennetegner høy alder og sykdom, er det en ustabil form og et ustabilt bistandsbehov. Hjelpebehovet varierer fra dag til dag. Derfor trengs det fleksible tjenester. Oslo SV har fremmet forslag om et prøveprosjekt hvor de eldre sjøl skulle få ha avgjørende innflytelse på hvordan hjelpen skal utføres. Stockholm har hatt et vellykket prøveprosjekt på dette. Forslaget var sånn: «Det etableres et forsøksprosjekt ut fra en overordnet målsetting om å gi eldre større innflytelse over egen hverdag. Det er også et mål at prosjektet kan inngå som en del av Oslo kommunes arbeid med å forebygge større hjelpebehov. Reell valgfrihet også når det gjelder hvilke oppgaver som skal utføres vil kunne gi eldre større trygghet og økt livskvalitet.» Men nei – forslaget ble nedstemt, av de samme som mener at valgfrihet er så viktig.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-26:
Først til representanten Giltun: Hun sier at man ikke trenger å velge, hvis man innfører et system som er basert på såkalt valgfrihet. Det er klart at hvis prinsippet innføres, og man stimulerer til utstrakt tilbud fra kommersielle aktører som skal tjene penger på dette, vil det være slik at de som ikke velger, i realiteten tar et valg, nemlig om å bli et sted. Det som ofte skjer, hvis en har et stort innslag av kommersielle aktører, er at det blir konkurranse som kan bidra til å tappe ressurser fra en del av de tilbudene som er, og gjør at de som er nødt til å bli et sted, faktisk ikke får et godt nok tilbud. Vi er opptatt av at alle skal ha et godt tilbud, ikke bare de som har styrke nok eller som har pårørende som er sterke nok til at de får tatt dette aktive valget. Så er spørsmålet: Hva er valgfrihet? Er det å kunne velge firmalogo, eller er det å kunne ha innflytelse over hvem som kommer hjem til deg og hva de skal gjøre? Jeg syns begrepet «valgfrihet» er ekstremt snevert i Høyres og Fremskrittspartiets retorikk.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-03-26:
Jeg er også overrasket over den tonen som representanten Dåvøy har stått fram med etter at komiteen avgav sin innstilling. Hun sier at eldre og omsorgstrengende fortjener bedre enn å bli rundlurt på denne måten, mens man faktisk er enig i alle strategier og hvilke tiltak som skal til for at en skal nå målene, både med hensyn til kapasitetsheving og med hensyn til kvalitetsheving innen dette viktige området som omsorg er. Jeg må vise til det forslaget som regjeringspartiene fremmer, der man ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med en egen sak. Denne skal nettopp bygge på disse fem strategiene. Den skal særlig ta for seg satsingen på demensutfordringen, på palliativ behandling, som også representanten etterlyste, på forebygging av ensomhet gjennom dagaktiviteter og bedre vilkår for dem som har krevende omsorgsutfordringer.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-03-26:
Jeg forstår at representanten Giltun var lokalpolitiker før hun ble innvalgt på Stortinget. Spørsmålet mitt er om representanten Giltun ikke har tro på at lokalpolitikere rundt omkring i kommunestyrene faktisk kan fatte ganske fornuftige vedtak når det gjelder å planlegge eldreomsorg, når det gjelder tiltak som skal settes i verk, når det gjelder sykehjemsbygging og behov for sykehjem osv. Har ikke representanten Giltun tiltro til at de mange lokalpolitikere som sitter rundt omkring i kommunestyrene, foretar prioriteringer, som en alltid må gjøre?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-03-26:
Det som er helt vesentlig, er at kommunene har et differensiert tilbud slik at mennesker som trenger heldøgns omsorg, er sikret å få det. Noen kommuner velger å bygge ut omsorgsboliger, andre velger å bygge ut sykehjem. Noen satser på avlastningsplasser, som gjør at folk kan bo hjemme lenger og får være lenger i eget hjem. Dette er altså veldig forskjellig rundt omkring i de enkelte kommuner. Etter den storstilte sykehjemsutbyggingen har en sett at mange kommuner ikke har nådd målet om å ha tilstrekkelig med sykehjemsplasser. Derfor vil altså Regjeringen i statsbudsjettet for 2008 fremme forslag om et investe-ringstilskudd, som gjør at kommunene fortsatt kan bygge sykehjem, slik at folk som har behov for det, skal få plass.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-03-26:
Nei, det mener vi faktisk ikke! Vi mener at folk skal ha mulighet til å velge også – velge hvem som skal komme hjem til dem. Men det er stor forskjell fra å ha brukermedvirkning til kommuner som f.eks. inngår avtaler med ISS for sykehjemsdrift eller hjemmetjenester, der selskap skal tjene penger på det offentlige tilbudet som gis. Jeg har en ryggmargsrefleks på at det vil vi faktisk ikke. Vi vil ikke at noen skal tjene penger på det offentlige omsorgstilbudet som kommunene rundt omkring ønsker å gi. Så enkelt er egentlig det.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-03-26:
Nå har jeg ikke lest hele rapporten, men jeg har lest sammendraget og litt inne i rapporten, og jeg er enig i mange av konklusjonene der. Det er tydelig at denne gruppen ser på lokalsykehusene som en fantastisk flott ressurs som skal videreutvikles og bygges ut for å møte befolkningens behov, og særlig den aldrende befolkningens behov. Når jeg får tid til å studere rapporten nærmere, er jeg sikker på at jeg vil finne veldig mye bra i den. Når jeg nevner halvannenlinjetjeneste, er det fordi vi ønsker at folk skal behandles på lavest mulig ansvarlig nivå. Det å ha noen forsterkede avdelinger, et forsterket sykehjem i en storkommune f.eks., mener vi er en god måte å løse dette på. Da må også kompetansen heves noe, og en må ha noe mer midler å drive for.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-03-26:
Representanten Lønning stiller spørsmål om vi, medlemmene av regjeringspartiene, er fornøyde. Ja, vet du hva – vi er svært fornøyde. Vi er svært fornøyde med å ha en regjering som leverer en omsorgsmelding med et sånt godt og solid innhold. Vi er stolte over å ha en helseminister som gjør dette. Vi er stolte og glade og veldig fornøyde fordi vi har en kommunalminister som styrker kommunesektoren. Vi er altså meget fornøyde med det Regjeringen totalt sett gjør på disse områdene. Vi er også meget fornøyde med at Regjeringen skal komme tilbake til Stortinget med en sak der disse fem strategiene som hele omsorgsmeldingen bygger på, skal være drivende. I tillegg tar en opp en rekke av de forslagene som andre partier har, og sier at dette er områder en vil vurdere. Det vises særskilt til forslagene som går på forskning, på demensutfordringen, på lindrende behandling, altså palliativ behandling, på dette med å kunne leve et aktivt liv, altså forebygging av ensomhet gjennom dagaktiviteter m.m., og bedre vilkår for dem som har krevende omsorgsoppgaver. Vi er faktisk svært fornøyde med det vi har fått til gjennom denne meldingen og den innstillingen som ligger der. Det må ingen være i tvil om. I tillegg skal Regjeringen vurdere bl.a. dette som går på autoriasasjonsordningen i sosial- og helsetjenesten, vurdere styrking av det nasjonale forskningsprogrammet for forskning på eldreomsorg tilknyttet Norges forskningsråd, retningslinjer for å sikre tverrfaglig kompetanse fra ulike typer fagpersonell i kommunehelsetjenesten, kartlegging av dagens fysioterapitjeneste og gjennomgang av finansieringsordningen for fysioterapeuter og tiltak for å sikre kompetanse ved sykehusene, og sikre at det i kommunene er en ansatt med koordineringsansvar for familier som har fått eller venter et funksjonshemmet barn. Jeg mener faktisk at vi i regjeringspartiene svært langt har imøtekommet opposisjonen og en rekke av de forslagene som ligger der. Vi har altså en regjering som vi stoler på. Jeg vet ikke hvordan det var i forrige regjering, når en snakker om forpliktelser, men vi vet at denne regjeringen holder det den faktisk lover.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-03-26:
Jeg er ikke skuffet, men jeg er faktisk litt overrasket. Fordi opposisjonen ikke fikk det akkurat slik som de ønsket, velger de altså å stemme imot et forslag om at Regjeringen skal komme med en sak. Det kommer de faktisk til å gjøre, slik jeg har forstått det. Når de ikke får igjennom at det skal være en proposisjon, vil de altså stemme imot det forslaget som regjeringspartiene fremmer. Det synes jeg faktisk er noe underlig – og samtidig ber de om og ønsker å være med på å utforme eventuelt innhold i den saken som vi ber Regjeringen komme med.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
Det er en viktig problemstilling at det ligger pasienter på sykehus som skal over til sykehjem, men som ikke får plass, og det oppstår korker i systemet. Jeg har snakket om at det gjelder i mange kommuner. Vi har sett f.eks. her i Oslo at Lovisenberg sykehus flere ganger har påpekt at de har mange pasienter som de skulle hatt over på sykehjem, men at det har stoppet opp. Jeg tar forbehold om at det var Lovisenberg – jeg tenkte nok på et annet sykehus, jeg rekker ikke å stedfeste det – men jeg har sett i media at det er et stort problem. Vi har nå en betalingsordning hvor kommunene straffes hvis pasientene blir liggende over tiden på sykehus. Jeg tror det trengs flere tiltak, og ett av tiltakene er selvsagt det investeringstilskuddet vi nå får i budsjettet i forhold til å få bygd ut kapasiteten, der det også understrekes at vi skal bygge ut korttidsplasser som vil være egnet til å kunne ta imot pasienter på en raskere basis, før man får vurdert hvor langvarig behovet for å ligge på sykehus er.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
Flere av de dokumentene skal til Stortinget. Vi behandler også mange av de spørsmålene som vi har, f.eks. når det gjelder rehabilitering/habilitering og opptrapping av omsorgen for rusmisbrukere, i dette dokumentet her og har gjort det samme i budsjettinnstillingen for i år. Vi har behov for en forpliktende tankegang/plan framover. Jeg mener at omsorgsmeldingen, Omsorgsplan 2015, med de forskjellige konkretiseringsløpene vi nå har lagt, er forpliktende. Jeg mener den gir oss mulighet til å jobbe utdypende med disse spørsmålene. Jeg er helt enig med representanten Lønning i at vi, når vi i forbindelse med statsbudsjettet behandler opptrappingen innenfor omsorg, skal ha et perspektiv som går utover ett år av gangen. Vi må kunne se lenger, men vi må også få dette forholdet på plass i de årlige statsbudsjettene, for at det skal bli en realitet. Det vet alle som har vært i regjering. Jeg tror at viljen i komiteen til å få ting til å skje er så stor at vi sammen – istedenfor å diskutere proposisjon eller sak – skal kunne drive dette fram.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
I omsorgsmeldingen omtales omsorgsbehovene bredt. Jeg synes komiteen på en veldig fin måte har utviklet mange av spørsmålene. Den har også kommet med nye vinklinger, som jeg selv omtalte en god del av, og som også saksordføreren omtalte tidligere i dag. Jeg mener at omsorgsmeldingen er et hoveddokument. Så skal vi utdype – gå grundig inn i – flere av disse spørsmålene. Jeg har nevnt demens, rus, rehabilitering, tannhelse, helseforskjeller, KOLS osv. Vi har fortalt Regjeringen hva vi ønsker at den skal komme tilbake med i forbindelse med statsbudsjettet. Hvis man ser på de saksfeltene som omtales i regjeringspartienes forslag, er de faktisk ganske brede. Jeg vil oppfordre opposisjonen til å være med og utvikle arbeidet med disse ulike sakene fram til neste statsbudsjett. Dette arbeidet vil vi i regjeringspartiene i høyeste grad gjerne ha opposisjonen med på – og gjerne føre samtaler om og ha prosesser for.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
I likhet med representanten Lønning er jeg også litt skuffet over debatten, men på en annen måte. Jeg er opptatt av at vi på Stortinget skal gjøre en jobb, at vi skal jobbe i komiteen og i debattene i salen med å forbedre, å være lydhøre og å gå på i saker som vi er opptatt av å gjøre noe med. Når jeg da hører innleggene fra representantene Lønning og Fredriksen – som vesentlig konsentrerer seg om betroelser om hva de har opplevd i komiteen, og polemikk mot noe som angår en sak, en proposisjon osv. – blir jeg skuffet, fordi det er så få innholdsmessige utfordringer i forslagene som ligger her i innstillingen. Forslagene utover dette om det skal legges fram en proposisjon eller en egen sak er stort sett forslag om ting som regjeringspartiene og Regjeringen har varslet at vi arbeider med, der det ikke er store uenigheter innholdsmessig. Noe av det som er kommet opp her i debatten, blir paradokser, når f.eks. representanten Nesvik viser klipp fra Aften om sykehjem i Oslo og folk med psykiske lidelser, når situasjonen er den at det er hans parti som har helsebyråden. Det er også i denne byen man har de største problemene rundt korridorpasienter. Det var representanten Nesvik som viste til det klippet. Jeg har ikke fått lest det, men han sa at det var fra Oslo. Det er i hvert fall skuffende at vi får så få innholdmessige utfordringer. Når det gjelder brukervalg, er det foreslått fra Regjeringen i et høringsnotat en utvidet rett til brukerstyrt personlig assistanse. Vi er ikke imot alle former for utvikling. At brukerne skal delta, er selvsagt viktig, og også frihet til å velge. Men det er noe annet å organisere et omfattende stykkprissystem med en annen form for finansiering, som bryter opp alt det vi har bygd opp i helsevesenet. Det virker som om opposisjonspartiene har lett etter et profilpunkt og et konfrontasjonspunkt og litt krampeaktig har valgt dette med proposisjon/sak. I det legger de at vi ikke vil legge fram en langsiktig og forpliktende plan når vi ikke vil si at dette skal legges fram som en proposisjon. Man viser til forrige gang som et glanseksempel. Hill-Marta Solberg leverte ikke proposisjoner, hun leverte stortingsmeldinger da hun fulgte opp den første meldingen. En sak kan være mye forskjellig, men en proposisjon kan bare være én ting. Det var det også den gangen. Jeg tror at vi kommer til å levere – vi har levert det antall årsverk i fjor som vi lovet, og som er langt høyere enn det den forrige regjeringen leverte. Jeg synes det er skuffende at opposisjonen er så opptatt av å dømme oss nord og ned i forkant, og ikke i stedet bruker denne debatten til å komme videre innholdsmessig, og til å utdype ting vi bør arbeide med i tiden som kommer.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
Jeg synes representanten Høybråten sier det godt når han sier: Legg partipolitikk til side, la oss her prøve å få fram en sterk og bred enighet. Det er derfor vi blir så fortvilet over dette med at man setter konfrontasjonen akkurat ved dette med proposisjon og hvordan oppfølgingen skal være aller best. Man må, som sagt, huske på at også den forrige eldreomsorgsopptrappingsplanen var en stortingsmelding. Alt ble ikke glimrende gjennom den satsingen heller. I 2005 var sykehjemsdekningen i Norge noe lavere enn i 1997. Vi har ikke en situasjon med gull og grønne skoger i eldreomsorgen, og derfor er det behov for straks å gjennomføre en ny satsing. Satsingen slik den er lagt fram i meldingen denne gangen, ser jeg som en mer omfattende, mer konkret, mer direkte innsats enn det som lå i den første meldingen i 1997. Man tar i denne meldingen for seg langt flere områder, og vi utvikler en mengde forpliktende planverktøyer knyttet til denne planen, når det gjelder tannhelse, demens, rehabilitering osv. Så jeg håper at alle blir med videre også.
Inge Lønning (Høyre), 2007-03-26:
Jeg skal ikke kommentere den delen av representanten Bøhlers innlegg som gjaldt Dokument nr. 8:34 for 2005-2006, utover å påpeke at han kom i skade for å blande sammen spørsmålet om finansieringsmodell med spørsmålet om fritt brukervalg. De to tingene har ingen nødvendig sammenheng i det hele tatt. Så til det som er hovedsaken. Representanten Bøhler la stor vekt på at de økte skatteinntektene har gitt større armslag. Det er godt å få slått fast at det er den vellykkede skattepolitikk den forrige regjeringen førte, som har ledet til det resultatet. Representanten Bøhler beskrev utfordringene på en meget god måte, og alle kunne høre at dette er ting som ikke lar seg løse i ett statsbudsjett. Det underlige er at den samme representanten Bøhler i dag vil stemme imot komiteflertallets forslag, der en ber Regjeringen om å legge frem en forpliktende, langsiktig plan for å løse disse problemene. Alle de dokumentene representanten Bøhler listet opp er utmerkede, men de fleste av dem kommer aldri til Stortinget i det hele tatt, fordi det er interne arbeidsdokumenter i Regjeringen.(Presidenten klubber.) Hvorfor kan ikke representanten Bøhler stemme for flertallsforslaget? (Presidenten klubber.)
Inge Lønning (Høyre), 2007-03-26:
Det representanten Thorkildsen sier, har vel de fleste hørt noen ganger før, for det er en plate som har vært spilt temmelig mange ganger, med hakk i. Kommuneøkonomien har utviklet seg usedvanlig sterkt. Det gjorde den i forrige periode, og det har den gjort i denne perioden. Som representanten Bøhler viste til, er størstedelen av den økningen et resultat av dramatisk økte skatteinntekter, som igjen er et resultat av den skattepolitikk den forrige regjeringen førte. Det dreier seg om en økning på 10 milliarder kr, som i dag er en styrkelse av kommuneøkonomien. Det blir ikke riktigere om man gang etter gang gjentar at denne skattepolitikken hadde som formål å gi mer til de rikeste. Resultatet av denne skattepolitikken er at fellesskapet har fått en langt romsligere økonomi enn det hadde før.
Inge Lønning (Høyre), 2007-03-26:
Privatisering er at ansvaret overføres fra det offentlige til private. Det skjer ikke når det gjelder fritt brukervalg i denne sektoren. Det er kommunen som sitter med det hele og fulle ansvar, det er kommunen som inngår kontrakter, og det er kommunen som har ansvaret for å følge opp at kvaliteten holder mål. Å karakterisere det som privatisering er etter mitt skjønn misbruk av ord. Det må være nok at vi er uenige om realiteter, om vi ikke skal spille tiden på å bruke ord på forskjellig måte. Det som er mitt hovedpoeng, som jeg forsøkte å få frem i mitt innlegg, er at på dette området, i likhet med på alle andre områder, er det slik at de fleste ønsker å ha mer enn én mulighet, f.eks. når det gjelder å ta imot hjelp i eget hjem, og at alle undersøkelser viser at kvaliteten øker med antallet konkurrerende leverandører.
Inge Lønning (Høyre), 2007-03-26:
Ethvert parti er seg selv nærmest. Det gjelder formodentlig både for Fremskrittspartiet og for Høyre. Når vi ikke har sluttet oss til de forslagene som representanten viste til, er det fordi vi ikke er enig i dem. Vi var i forrige periode, da vi satt med regjeringsansvaret ikke enig i at ideen om en nasjonal minstestandard var god. For så vidt registrerer vi at regjeringspartiene har skiftet standpunkt og har blitt enig med oss fra forrige periode til denne perioden. Det som er det interessante spørsmålet, er: Hva er det beste virkemiddelet for å få tilfredsstillende faglig kvalitet? Til forskjell fra Fremskrittspartiet mener vel vi at på de fleste områdene er ikke nasjonale standarder et godt virkemiddel. Det er bedre med incitamenter til kommunene. Det er ganske enkelt fordi erfaringen viser at nasjonale minstestandarder har en lei tendens til å bli mestestandarder, dvs. at alle legger seg på det laveste tillatte nivå.
Inge Lønning (Høyre), 2007-03-26:
Jeg registrerer at representanten Thorkildsen er utrettelig når det gjelder å kjøre nye omdreininger på skatteplaten, nøyaktig samme ordlyd til og med. Jeg går ut fra at bakgrunnen for det er at de tre regjeringspartiene har forpliktet seg til å videreføre nøyaktig det skattenivået som de tre foregående regjeringspartiene la seg på det siste året. Hvis den skattepolitikken var så forferdelig, burde man kanskje ha gjort noe annet. Representanten Thorkildsen omtalte «stoppeklokkebydelen» Nordstrand. Det er et kreativt begrep. Mitt spørsmål er: Har representanten Thorkildsen fått med seg at prøveordningen med brukervalg av 70 pst. i bydelen Nordstrand ble evaluert som positiv? Og for å understreke ytterligere: Er representanten Thorkildsen enig med statsråd Helen Bjørnøy, som jeg siterte, som sier: « … det at folk kan velge tjenesteleverandør, er med på å heve kvaliteten. Det er jeg sikker på.»?(Presidenten klubber.) Eller er representanten Thorkildsen usikker? (Presidenten klubber.)
Inge Lønning (Høyre), 2007-03-26:
I Politisk kvarter i morges kom statsråden i skade for å hevde at fordelingen når det gjelder innsatsstyrt finansiering, 40/60 pst., ble innført av denne regjering. Jeg vil gjerne gi statsråden en mulighet til å korrigere det nå. Statsråden sa i sitt innlegg at fremtidens velferdssamfunn forutsetter at alle bidrar med sitt. Jeg kan ikke være mer enig. Men hvorfor er statsråden og Regjeringen da så skeptiske når kvinnelige sykepleiere – prosentfordelingen er jo slik – ønsker å etablere seg som gründere på omsorgsområdet? Burde ikke det være midt i blinken for det som er Regjeringens ønske? Så, til sist, til de 10 000 årsverk. Det er grunn til å gratulere med tallet 3 900 for året 2006, men det er noen skjær i sjøen som jeg må få lov å peke på. Under denne regjering har sykefraværsprosenten i denne sektoren økt til skyhøye 8,2 pst. Det slår bena under en betydelig del av denne økningen. Hva vil statsråden gjøre for å møte denne utfordringen?
Inge Lønning (Høyre), 2007-03-26:
Et godt tiltak hvis man ønsker å øke rekrutteringen, kunne jo være å be kunnskapsministeren om å la være å stenge døren for voksne som ønsker å kvalifisere seg på dette området, slik han har foreslått i den nye privatskoleloven. Jeg har to korte merknader. Jeg utfordret statsråden i et replikkordskifte når det gjelder en uttalelse hun hadde på NRK i dag morges. Det rakk dessverre ikke statsråden å kommentere i sitt svar. Det dreier seg om en uttalelse som gikk ut på at den nåværende regjering for å styrke kronikersiden i helsevesenet hadde foreslått å forandre prosentdelingen mellom innsatsstyrt finansiering og grunnfinansiering. Det var det faktisk den forrige regjering som gjorde. Jeg vil gjerne at statsråden korrigerer det hun selv har sagt. En liten merknad til representanten Faldet, som var over seg av begeistring over Den kulturelle spaserstokken. Jeg skal ikke gå inn på innholdet, men jeg synes for min del at det er et av de mest smakløse bilder som har vært lansert. Det er nesten på høyde med kunnskapsministerens «hvileskjær» – som metafor betraktet. Jeg synes Regjeringen med oppbud av litt fantasi kunne finne langt bedre måter å uttrykke seg på hvis man vil forsterke innsatsen, enn å hente frem «spaserstokken». Så til hovedsaken i denne debatt. Statsråden brukte «valgfrihet» og «brukervalg» som positive begreper. Representantene Thorkildsen og Mandt-Bartholsen har i to innlegg hver rettet skytset mot akkurat det som statsråden omtalte positivt. Er det slik at man er prinsipielt imot valgfrihet, bør det jo fremkomme klart, fordi valgfrihet – det er ikke mer komplisert enn det – forutsetter at det finnes mer enn ett tilbud å velge mellom. Ellers eksisterer det ingen valgfrihet. Mer komplisert behøver det ikke være. Statsråden sa at man hadde ønsket et bredt samarbeid tverrpolitisk. Det tror jeg på. I komiteen trodde vi faktisk også at vi var på vei til å komme i mål med en enstemmig innstilling som ville følge opp denne meldingen og debatten i dag med en langsiktig forpliktende opptrapping. Derfor var overraskelsen stor og ekte fra alle opposisjonspartiene da vi etter «time out» fikk tilbakemelding om at det kunne regjeringspartiene ikke være med på. Da er mitt bestemte inntrykk av denne debatten at representantene for regjeringspartiene i fagkomiteen var like skuffet som opposisjonen. Det kan vel forklare hvorfor innsatsen deres i denne debatten har vært såpass tam.
Inge Lønning (Høyre), 2007-03-26:
Jeg er glad for at statsråden korrigerte det utsagnet hun kom med, som feilinformerte NRKs lyttere i dag morges. Representanten Skjælaaen er svært fornøyd, og de andre talsmenn for Regjeringen er også svært fornøyde. Det er jo bra. Jeg har bare påpekt at under arbeidet i komiteen trodde vi alle sammen at det skulle lykkes å komme frem til en samstemmig konklusjon. Det sa også representantene for regjeringspartiene at de regnet med at de skulle få til. Det fikk de ikke til. Derfor er det en delt innstilling på hovedpunktet. Jeg har fremdeles en ganske sterk følelse av at også representantene for regjeringspartiene er skuffet over det. Det har de all mulig grunn til. Ett lite poeng til sist: Jeg var inne på dette med legers turnustjeneste og konstaterer med bekymring at statsråden gjorde det til hovedsak da hun skulle forklare hvordan man skal få til en bedre legedekning i sykehjem. Derfor vil jeg gjenta min advarsel. Det å satse på turnustjenesten som et svar på behovet for legekompetanse er feil.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Når det gjelder de årlige budsjettene, ligger selvfølgelig pengene i budsjettene. Problemet er at det ikke står noe sted hva pengene skal brukes til. Pengene følger ikke pasientene, og det at et tilbud blir utvidet, utløser ikke noe penger. De årlige budsjettene fra Stortinget gis jo bare som rammefinansiering til kommunene, som kan bruke dem til hva som helst. Når det gjelder kommunebudsjettene, er det veldig mye pengene skal brukes til, og det er ikke alltid de går til omsorgssektoren. Når det gjelder valgfriheten og statlig finansiering, er det, som Lønning påpekte, stor forskjell på det å ha valgfrihet og det å ha en statlig finansiering av tjenestene. I vårt forslag krever ikke vi at hver enkelt bruker skal velge. Vi gir dem en mulighet til å velge. Det vi er veldig opptatt av, er at disse tjenestene blir betalt med statlige penger, slik at det sikrer alle i hele landet like tjenester.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Jeg kan i hvert fall si at det Fremskrittspartiet er veldig opptatt av, er det resultatet vi ser av den politikken som har vært ført til nå. Det er i hvert fall ikke et resultat som viser at de som trenger det, får hjelp. Det er ikke et resultat som viser at man har fått nok sykehjemsplasser. Det er ikke et resultat som viser likhet for alle i hele landet. Det man derimot har sett, er at når det gjelder retten til å komme på sykehus, f.eks. ved akuttinnleggelse, så har alle rett til det, uansett hvor man bor i landet. Det er finansieringen det er snakk om. Det er ikke snakk om at det skal være en kunde som må ut og velge. Kommunen skal ha sørge for-ansvar og se til at alle får tjenester og at alle får hjelp. Men det skal være en mulighet til å velge. Og den muligheten er der når det er andre tilbud, og er der i mindre grad når det er få andre tilbud. Det er ikke det som er problemet. Problemet i dag er at pasienter og de som trenger hjelp fra omsorgstjenesten, ikke får hjelp, for kommunen har ikke satt av penger til det.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Det å være lokalpolitiker er en nyttig skole. Det burde man kanskje være innimellom, selv om man har vært her en tid også, for da ser man hvordan det fungerer rundt omkring i kommunene. Senterpartiet har hatt en tendens til å si at vettet er likt fordelt i alle kommunene. Nå er det slik at pengene er ikke likt fordelt i alle kommunene. Det er heller ikke viljen til å prioritere de samme tingene. Vi mener at pleietrengende og eldre ikke er egnet til å være kasteballer i et system eller prisgitt de avgjørelsene som blir gjort av et kommunestyre ved et budsjett. Der det er knappe midler, vil det gå veldig lite til omsorg. I de kommunene vil man få et mye, mye dårligere tilbud enn i kommuner som har blitt tildelt mye mer penger, og som har en mye rausere økonomi. Sikkerheten for pleie- og omsorgstjenester skal være lik for alle i hele landet.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Det er fint å høre at Høyre og Fremskrittspartiet er veldig enige om omsorgspolitikken. Det virker nesten som Høyre er mer enig med Fremskrittspartiet enn med seg selv, men det kan jo hende at Høyre vurderer å foreslå det samme som Fremskrittspartiet her har foreslått. Fremskrittspartiet har i forslag nr. 5 foreslått minstestandard for dekningsgrad av leger i norske sykehjem. Der har Fremskrittspartiet forholdt seg til det legene selv mener er riktig dekningsgrad, og kanskje Høyre også vil vurdere det når saken kommer opp igjen. Jeg vil også spørre om Høyre vil vurdere forslag nr. 6, hvor vi ber Regjeringen se på bemanningsplaner ved sykehjem, og tillegge Sosial- og helsedirektoratet godkjenningsmyndighet der. Vi er også opptatt av at det skal være rett og god bemanning, og ikke minst at legedekningen blir slik som den faglig er anbefalt.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Én ting jeg har merket meg når jeg har jobbet med denne saken også tidligere, er at det brukes veldig mye statistikk, statistikk det er veldig vanskelig å sammenligne, og statistikk det er vanskelig å benytte hvis man skal se hvordan et tilbud virkelig er. Det gjelder bl.a. statistikk i forhold til omsorgsboliger – hvem som har heldøgnspleie, og hvem som bare blir betjent av åpen omsorg. Det gjelder hjemmetjenestene – hvem som er brukere. Er det de yngre, eller er det de eldre? Og det gjelder hvordan disse tjenestene fordeler seg i forhold til det som burde vært det reelle behovet? Det gjelder også psykiske lidelser. Jeg var hos SSB for litt siden og fikk presentert en ny oversikt over hvordan psykiske lidelser fordelte seg på forskjellige aldersgrupper. Der ble det faktisk opplyst at eldre som var på institusjon, ikke var tatt med. Så på den statistikken så det ut som om psykiske lidelser hos eldre var i sterk nedgang i forhold til da de var yngre. Jeg tror det er viktig at man har statistikk som er nyttig. Når det gjelder enerom, står det i meldingen at 95 pst. av alle rom i sykehjem nå er enerom. Men hvis man ser på Sarpsborg, viser det seg at omtrent halvparten av sykehjemsbeboerne bor på dobbeltrom. Det som det må være nyttig å vite i en statistikk, er hvor stor andel av sykehjemsbeboerne det er som har enerom, ikke hvor mange enerom det er. Så vil jeg si litt om valgfrihet og direktefinansiering av omsorgstjenestene. Fremskrittspartiet har aldri sagt eller ment at 80-årige demente skal bli pålagt å velge et tilbud. Vi er fullstendig klar over, noe som også ble sagt i mitt innlegg, hvor stor andel av de eldre som er demente på sykehjem. Vi følger faktisk med. Vi ønsker heller ikke å levere en sjekk hjem til eldre og pleietrengende eller penger kontant på konto. Det som det er snakk om, er at pleie- og omsorgstjenester som de eldre har rett på, skal betales fra staten til den som utøver tjenesten. Om det er et privat eller et offentlig sykehjem er da knekkende likegyldig, bare den pasienten får god omsorg. Det kan ofte være nyttig med valgfrihet. Det kan være når en gammel mor eller far bor igjen alene på hjemstedet og de nærmeste pårørende – barna – har flyttet til et annet sted, at tiden kommer da man ikke lenger klarer seg selv og skal ha en sykehjemsplass. Ville det ikke da vært fint å kunne søke en sykehjemsplass nær barn eller pårørende uten å tenke på hvilken kommune man tilhører. Vi har problemer med palliativ pleie, svingdørspasienter, ressurskrevende brukere. Man snakker om at alle trenger en egen finansiering for å bli ivaretatt. Det gjelder også feriekommuner som har store utgifter til ferieboere som etter hvert trenger omsorgstjenester. Dette viser at vi trenger en annen finansiering, vi trenger at pengene følger med det tilbudet som brukerne trenger.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Jeg tar ordet for å si noe om Inga Marte Thorkildsens bekymring for at private tjenesteytere skal ramme det offentlige tjenestetilbudet. Nå har vi et veldig lite innslag av private tjenesteutøvere innenfor hjemmetjenesten. Det ville forundre meg mye om det innslaget skulle bli så stort at det ikke lenger var offentlige tjenester igjen. Da er det kun et bevis på at den offentlige tjenesten ikke holder mål. Det er jo ikke konkurranse på pris det dreier seg om når det gjelder disse tjenestene, det er konkurranse på kvalitet. Jeg er sikker på at den offentlige tjenesten vil ha en god kvalitet, og at det vil bidra til at kvaliteten både innenfor de offentlige og private tjenester vil bli mye bedre hvis man får muligheten til å velge. Det er jo ikke slik at de som ikke har nære pårørende som kan velge for seg, får gode tjenester i dag. Arbeiderpartiets representanter kommer stadig med eksempler på dårlige fremskrittsparti-styrte kommuner eller dårlige Høyre-styrte kommuner, og vi kommer med eksempler på arbeiderparti-styrte kommuner. Det viser at kommunene har forskjellig omsorg.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
Også representanten Giltun var inne på at Regjeringen er uforpliktende, og at vi i grunnen er litt ansvarsløse, vi som tilhører regjeringspartiene, fordi vi ikke vil ha nok en forpliktende plan, som det ble uttrykt. Mitt første spørsmål til representanten Giltun er: Tror hun ikke de årlige statsbudsjettene er det som faktisk er mest forpliktende når det kommer til stykket? Et annet spørsmål er: Fremskrittspartiet er veldig opptatt av at pengene skal følge brukerne. Tror representanten Giltun at alle brukere faktisk er i stand til å gjøre det valget sjøl, eller er det slik at staten da må velge? Har representanten Giltun så stor tillit til staten at hun vil overlate det ansvaret fullt og helt til staten?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
Først vil jeg rose Høyre for veldig konstruktiv og god jobbing i komiteen, for å få til mest mulig enighet. Det synes jeg det er litt all right å kunne si herifra. Derfor er det veldig synd at representanten Lønnings innlegg ble såpass negativt i forhold til en del av sakene. Lønning er opptatt av brukervalg, det er et ideologisk ståsted. Erfaringene som han refererer til, er gode. Jeg kan referere til veldig mange andre som ikke er så gode. Jeg vil stille et spørsmål til Lønning: Hvis Lønning ikke mener at dette er privatisering – jeg hører anbud og konkurranse – hvem er det da som skal drive det, om ikke private?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
Stortingsmeldingen nevner satsing på kompetansebygging som viktig. I tillegg til rekruttering er det også viktig at kompetanse bygges for dem som allerede er i yrkene. Det er nevnt tidligere her, men det er mange ufaglærte i omsorgsyrkene, og de er med på å holde hjulene i gang. De ufaglærte er en kjempeviktig ressurs, men de må også få mulighet til å få utdannelse. Og det må det legges til rette for, slik at majoriteten av dem som jobber – og de fleste som jobber innen omsorg – skal ha en god basiskunnskap. Det er viktig, ikke bare for dem som skal ha pleie, men også for den enkelte ansatte. For å få til spennende miljøer der det er utvikling og rekruttering, må det finnes variert fagkompetanse som kan spille på lag. Vi vet at i gode fagmiljøer skjer det mye nytt. Det rekrutteres også lettere, for det sprer seg i lokalmiljøene at det finnes gode arbeidsplasser der det skjer spennende ting. Der det er utvikling og evne til å tenke nytt, vil det bli gode arbeidsmiljøer, noe som kommer den som skal ha omsorg, til gode. Dette vil igjen ses på sykefravær og på trivsel. Et bredt fagmiljø er derfor positivt for alle – for de ansatte, for pasientene og for arbeidsgiverne. Rekruttering er viktig, men vi har i merknadene presisert at vi ikke vil ta arbeidskraft fra land som trenger den selv, noe som fort kan skje fordi vi kan tilby mer attraktive arbeidsforhold og bedre lønn. Vi må isteden styrke vår egen rekruttering og få opp kompetansen hos dem som allerede er i yrket. Det finnes ikke bare én løsning, det finnes mange, og alle må prøves. Fremskrittspartiet har i flere innlegg her vært opptatt av lokaldemokratiet. Men i samme setning sier de at staten skal bestemme og avgjøre, og de snakker om uverdig ansvarsfraskrivelse fra kommunenes side. Spørsmålet og undringen herfra er: Stoler de ikke på sine egne lokalpolitikere? Hvis vi ser til Nøtterøy og Tjøme, skjønner jeg godt at de ikke stoler på dem. Der er det Fremskrittspartiet som styrer. Det er kanskje ikke de gode eksemplene å nevne at det i fremskrittspartistyrte kommuner viser seg at omsorgen ikke er så god som det blir sagt fra talerstolen. Er det de eksemplene som representanten viser til som gode? Der sitter de faktisk med flertall, der kan de få gjennomført sin politikk fra a til b, og det er kanskje den omsorgen som vi kan se på Nøtterøy og på Tjøme, som Fremskrittspartiet vil ha i sitt samfunn.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Samtidig som omsorgsmeldingen er til behandling her i dag, går signalene fra Regjeringen ut på at vi skal få nye og andre tiltak som skal følges opp. Ingen vet hvilke økonomiske konsekvenser dette får eller hvilken vei dette går helsepolitisk. Og dette er en regjering som snart har sittet i to år. Er SVs representant komfortabel med at så godt som alle områder innen omsorgsmeldingen ligger der uløst og uten forpliktelser, samtidig som Regjeringen evaluerer en melding som er til behandling i Stortinget i dag?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Det er godt å høre at man mener veldig mye. Men man velger å la være å gjøre noe med det. Fremskrittspartiet fremmet følgende i et representantforslag: «Stortinget ber Regjeringen legge frem en melding for Stortinget om hvorledes målet, om at det skal være et tilbud tilrettelagt for heldøgns pleie og omsorg for 25 pst. av befolkningen over 80 år i tiden frem til 2030, kan nås.» Dette støttet Senterpartiet i oktober 2004. Hvilke endringer i samfunnet har skjedd som gjør at Senterpartiet i dag går imot dette forslaget?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Vi som arbeider daglig i helse- og omsorgskomiteen, vet så inderlig vel at det er ingen av politikerne fra regjeringspartiene som er fornøyd med den meldingen som er til behandling i dag. Saken er trenert, den er utsatt, de har ikke fått gjennomslag for de ulike ting de har ønsket, og på sett og vis fungerer i dag politikerne fra regjeringspartiene i helse- og omsorgskomiteen som sandpåstrøere for Regjeringen og byråkratiet. Det er derfor et paradoks at mer eller mindre samtlige saker som ligger i meldingen, må tilbake til Stortinget. Man skal komme tilbake til Stortinget med en rekke handlingsplaner. Hadde denne omsorgsmeldingen vært en gjennomtenkt og god melding, hadde dette vært fullstendig unødvendig. Da hadde vi hatt en god melding til behandling. Dessverre har vi ikke det. Jeg opplever dette som uverdig både overfor Stortinget og ikke minst overfor dem det gjelder, de som trenger omsorgen. Dette er en uverdig måte å behandle de eldre på. Det er også forunderlig å høre på arbeiderpartipolitikere som Jan Bøhler, som sier at vår modell til finansiering ikke hører hjemme i denne verden. Når vi hevder at innenfor helse, omsorg og skole skal finansieringen følge den enkelte, er det slik at modellene innenfor eldreomsorgen faktisk har foreligget lenge. Eldreomsorgen i Norge har vært debattert kontinuerlig siden midten av 1980-tallet. Kan vi i dag slå oss for brystet og si at man innenfor eldreomsorgen har inkludert nok dem det gjelder? Har man innenfor eldreomsorgen vært inkluderende og tatt med de svakeste i samfunnet? Nei, man har ikke det. Derfor har vi hvert eneste år og ved hvert eneste valg hatt en debatt relatert til de eldre. Med en differensiert stykkprisfinansiering er det altså ikke slik at vi tar fra kommunene oppgaver. Kommunene skal fortsatt påse at eldreomsorg blir utført på en verdig og faglig god måte. Den eneste – og største – forskjellen er at den blir finansiert direkte av staten.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-03-26:
Det var godt å høre de eksemplene som representanten Skjælaaen nevnte fra to Høyre-styrte kommuner, Bergen og Grimstad. Høyre er opptatt av å sikre kvalitet i omsorgstjenestene og utvikle omsorgen. Høyre mener også at alle de som trenger omsorgstjenester, har krav på å bestemme over sin egen hverdag. Det skal være en rett og ikke en plikt å velge mellom ulike tjenestetilbud. Det skal uansett være et offentlig ansvar å sikre at alle får et tilbud med god kvalitet, uavhengig av evnen og viljen til å velge. I innstillingen skriver regjeringspartiene: «Å være forbruker med krav og rettigheter er en krevende rolle. En kunde må selv ta ansvar for å holde seg orientert om tilbud, kvalitet og priser.» Er det slik at Senterpartiet mener at alle omsorgstrengende må umyndiggjøres? Hva med alle unge funksjonshemmede, åndsfriske eldre og andre som pr. definisjon er ute av stand til å ta ansvar for sin egen hverdag – mener Senterpartiet at de må umyndiggjøres?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-03-26:
Representanten Skjælaaen var inne på samhandlinga mellom første- og andrelinetenesta i innlegget sitt, og han peika på at samhandling er viktig. Som representanten Skjælaaen veit, har eit utval som har utgreidd lokalsjukehusa sine akuttfunksjonar, nettopp lagt fram innstillinga si. Dei gjorde det i førre veke. Der slår dei fast at 90 pst. av befolkningas behov for helsetenester blir ivareteke av primærhelsetenesta, og at opp til 70 pst. av pasientane som treng akutthjelp, blir behandla på lokalsjukehus. Utvalet meiner da naturlegvis at med dette som utgangspunkt må ressursane i helsevesenet gå i retning av lokalsjukehus og primærhelsetenesta. Så mitt spørsmål til Skjælaaen er: Er representanten Skjælaaen einig i utvalets konklusjon, og korleis vil han i så fall følgje opp denne konklusjonen – altså gå frå ord til handling?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-03-26:
Det er fleire som har vore inne på styrking av legetenestene i sjukeheimane, og statsråden var òg nettopp inne på det. Det er eit satsingsområde som det eigentleg er brei semje om. Vi har høyrt at på norske sjukehus er det ein lege på to pasientar og på sjukeheimane éin lege på 180 pasientar – ein enorm forskjell. Dersom vi går inn i tala, veit vi at frå 2002 til 2004 auka talet på legeårsverk i spesialisthelsetenesta med 8,3 pst., eller 810 stykke, mens det i kommunehelsetenesta var berre litt over 4 pst., 167 stykke, altså fem gonger så stor auke i spesialisthelsetenesta som i kommunehelsetenesta. Med denne faktiske utviklinga blir det ikkje lett å realisere det ambisiøse målet, og spørsmålet mitt til statsråden er: Har statsråden konkrete løysingar på korleis ein skal nå dette ambisiøse målet?