Erna Solberg (Høyre), 2009-06-19:
Jeg vil gå tilbake til et replikkordskifte tidligere, med den andre representanten Solberg, som ikke kunne skjønne at skattespørsmål hadde noe med arbeidsplasser å gjøre. Da synes jeg det er på tide at den representanten Solberg reiser hjem og snakker med småbedriftene i sitt eget hjemfylke. Det er ingenting jeg opplever sterkere og tydeligere når jeg er ute og besøker norske bedrifter, enn små og mellomstore bedrifters frustrasjon over at man ikke forstår at de pengene de betaler i formuesskatt, er bedriftens egenkapital – det som gjør at de kan forske og utvikle, som gjør at de har robusthet i næringslivet, og som også gjør at de kan ta ut litt penger og investere dem i en ny god idé i sitt lokalsamfunn. Vi er i en situasjon hvor en av landets største privateide fiskeribedrifter, i nord, har opplevd at nesten 85 pst. av pengene de tjener, over flere år har måttet gå til å betale eiernes skatt – overskuddsskatt og formuesskatt. Dette tømmer bedriften for kapital og gjør det vanskeligere i denne situasjonen. I Ulsteinvik er det to bedrifter som ligger ved siden av hverandre, Ulstein og Rolls-Royce. Den ene bedriften har utenlandske eiere. De betaler ikke formuesskatt. Den andre bedriften betaler formuesskatt til Norge. Det betyr at hver eneste arbeidstime er dyrere i den ene bedriften i forhold til den andre, fordi man må hente ut penger av bedriften for å betale formuesskatten. I Nordfjordeid er det et hotell som er under utvikling – fordi de har en strategi for å bli større og bidra til et godt og flott reiselivsprodukt i Distrikts-Norge. Men eierne der tenker at de rett og slett må selge ut deler av eierskapet og melde seg inn i en kjede, for når de nye formuesskattreglene trer i kraft, vil skattebelastningen bli så stor at de som eiere – som bare har tatt vanlig lønn ut av bedriften – ikke kommer til å klare det lenger. Dermed blir ikke eierskapet forankret lokalt. Vi hører fra gründerbedrifter landet rundt at de opplever at den kapitalen de skulle utvide for, forsvinner. Formuesskatt er skatt på arbeidsplasser. Det er skatt på driftskapitalen i bedriftene og bidrar til at norske arbeidsplasser blir dårligere. 350 000 mennesker eier i bedrifter i Norge, men det er den millionen arbeidsplasser som er i disse bedriftene, som hvert eneste år må være med på å betale den skatten bedriftene ilegges. Når Regjeringen øker formuesbeskatningen og sier nei til våre forslag om en kortsiktig nedsettelse av arbeidsgiveravgiften, bidrar den til å puffe flere små og mellomstore bedrifter nærmere stupet – og noen over stupet. Den bidrar til at flere mennesker blir arbeidsledige, og til at den grunnleggende velferden i Norge blir dårligere. Derfor er det jeg sier at Kristin Halvorsen også er grådighetens ansikt i dagens politiske debatt i Norge. Det er hun som stimulerer til kortsiktige finansplasseringer og ikke til langsiktige eierskap. Det er hun som trekker ut penger av bedriftene og tvinger utbyttene opp – på et tidspunkt da vi burde ha sørget for at pengene stod i bedriften og løftet den gjennom denne krisen. Dette dreier seg om at man med åpne øyne lar være å bruke hele verktøykassen, lar være å sikre mange mennesker mot en fremtidig arbeidsledighet og lar være å sikre mange lokalsamfunn mot at hjørnesteinsbedrifter går dukken. Norge trenger en strategi for fremtiden – jeg synes vi skulle ha diskutert det mer. Hvordan skal Norge som land sikre velferden på lang sikt? Norge har de høyeste lønningene. Det synes jeg er bra. Det er en del av den grunnleggende velferden. Men vi har også den høyeste kapitalbeskatningen sammenlignet med mange av våre samarbeidspartnere, og vi har de høyeste transportkostnadene. Derfor mener jeg at kanskje noe av det viktigste i årene som kommer, er det jeg kaller 500 milliarder kroner-spørsmålet. Når Norge er så utrolig godt forsynt fra naturens side at vi nå får ekstraordinære oljeinntekter, og når vi gjennom handlingsregelen skal trekke mer penger inn i norsk økonomi, burde alle partiene kunne svare på hva vi konkret skal bruke de pengene til. Kanskje vi kunne komme tilbake til det vi var enige om i 2001, at vi skal bruke dem til å løfte Fastlands-Norges vekstevne, slik at vi får flere ben å stå på, og slik at vi får flere sikre jobber i årene fremover. Derfor har vi sagt klart fra om at vi skal satse mer på samferdsel i årene som kommer – betydelig mer på samferdsel – og på nye metoder å jobbe på. Vi må senke skattleggingen av norske bedrifter for å sikre arbeidsplassene, og vi må satse betydelig mer på forskning, utvikling, kunnskap og kompetanse. For når vi har de høyeste lønningene, må vi også ha de smarteste arbeidsmetodene, de gløggeste folkene, vi må bruke de beste ressursene på å løfte den viktigste kapitalen, nemlig den menneskelige kapitalen, i årene som kommer.