Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2016-01-12:
Denne saken bør ses i sammenheng med Prop. 85 L for 2013–2014 om endringer i yrkestransportloven som Stortinget behandlet i 2014. Lovendringene som ble gjort den gang, var nødvendige for gjennomføringen av forordningen. Prop. 6 S for 2015–2016 er derfor en oppfølging av tidligere sak. Forordningen handler om å gi bedre rettigheter til busspassasjerer, og da med et spesielt fokus på rettigheter til personer med nedsatt funksjonsevne eller redusert bevegelighet. Det handler om å fastsette busselskapenes erstatningsansvar og forpliktelser ved ulykker, kansellering og forsinkelser, minimumskrav til reiseinformasjon samt regler om opprettelse av en klagenemnd for behandling av klager fra busspassasjerer. Forordningen forbyr diskriminering basert på nasjonalitet for all rutetransport og gir passasjerer med nedsatt funksjonsevne eller redusert bevegelighet befordringsrett på all rutetransport. Videre forbyr forordningen diskriminering ved reservasjon og utstedelse av billetter, samt ved på- og avstigning. Videre pålegges busselskap, billettutsteder og reisebyrå visse plikter i de tilfeller en person med nedsatt funksjonsevne nektes ombordstigning på grunn av sin reduserte bevegelighet. Forordningen harmoniserer regelverket for denne transportsektoren med de reglene som gjelder for passasjerrettigheter innenfor luftfart, jernbane og sjøfart. Det er en samlet komité som støtter det framlagte forslaget. På ett punkt deler komiteen seg. Det gjelder oppfølging av en sak knyttet til assistansetjenester for personer med nedsatt funksjonsevne. Det er altså slik at forordningen pålegger medlemsstater å utpeke bussterminaler hvor det skal ytes gratis assistanse til personer med nedsatt funksjonsevne. Transportører som har faste ruter over 250 km, og terminaloperatører skal tilby kostnadsfri assistanse. Da Stortinget behandlet saken i 2014, var komiteen opptatt av nettopp dette. I komiteens innstilling den gangen viste komiteen til at behovet for assistansetjenester er like stort ved korte reiser. Komiteen ba derfor departementet gi en oversikt over hvordan dette ivaretas lokalt, og departementet ble bedt om å vurdere hvordan en eventuelt kunne sikre en organisering og finansiering av assistansetjenester på terminaler som også omfatter den fylkesinterne kollektivtrafikken, hvor det er flest reisende. Flertallet i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, finner nå grunn til å påpeke at departementet i proposisjonen ikke adresserer dette. Flertallet mener det er kritikkverdig dersom departementet ikke har fulgt opp saken på en tilfredsstillende måte. Høyre og Fremskrittspartiet på sin side påpeker at departementet i utkastet til forskrifter ikke skiller mellom passasjerer på en bussrute som har planlagt rutelengde på, over eller under 250 km. Tilbudet om assistanse blir etter deres syn dermed tilgjengelig for alle reisende på de utpekte terminalene. Jeg skal ikke dvele lenge ved dette, og det er positivt dersom intensjonen følges opp. Men det må sies at departementet burde ha svart ut komiteens anliggende her. Komiteen ba eksplisitt om en oversikt, og departementet ble bedt om å vurdere organisering og finansiering. Det ble ikke gjort. Men alt i alt, det som er det viktigste her – tross alt – er at det er enighet i komiteen om saken, og om sakens substans. Komiteen tilrår enstemmig at Stortinget gir samtykke til godkjennelse av EØS-komiteens beslutning i denne saken.