Trond Helleland (Høyre), 2004-03-12:
Dagens debatt viser klart at politikk etter innfallsmetoden ikke er Stortinget verdig. Den 19. juni 2002 vedtok Stortinget å be Regjeringen fremme forslag om en kvitteringsordning. Regjeringspartiene stemte imot. Regjeringen har gjort jobben sin, fremmet sak, etter forutgående høring, og i dag vedtar Stortinget å skrinlegge ordningen, før den i det hele tatt blir prøvd ut. Og bra er det. Hele forslaget om politikvitteringer oste av mistillit til norsk politi, en etat som for øvrig scorer høyest av alle yrkesgrupper når det gjelder tillit i befolkningen. Bakgrunnen for forslaget er velment, vi skal ikke ha et politi som diskriminerer på bakgrunn av etnisitet. Jeg mener at det ikke er noe saklig grunnlag for en slik påstand på generelt grunnlag. Og i tilfeller der dette skulle være et problem, er det i første rekke et ledelsesansvar for politiet å rydde opp. Som et eksempel har det blitt meg fortalt at det i løpet av de siste seks årene har kommet inn færre enn fem klager på diskriminering fra politiets side på Grønland politistasjon. Nå skal det forskes på dette, og så får vi da se om minoritetsbefolkningen har så mye mindre tillit til politiet enn befolkningen generelt. Det har jo ligget som et grunnlag for hele denne saken at det er en grunnleggende mistillit mellom minoritetsbefolkningen i Norge og politiet. Det er ingen som kan dokumentere det. Det er enighet om å ta en del grep, bl.a. å utstyre polititjenestemenn med tjenestenummer, slik at de som eventuelt skulle ha noe å klage på, kan notere ned nummeret. Vi har naturligvis også tillit til at det arbeidet som foregår på Politihøgskolen når det gjelder opplæring knyttet til holdninger, etnisk bakgrunn og kultur, blir videreført og styrket. Når vi i Høyre har valgt å gå imot ordningen, og altså ikke vinglet, men stått fast hele tiden, er den viktigste årsaken at vi har grunnleggende tillit til norsk politi, en tillit som også befolkningen har. For det andre har ingen land gjennomført en slik ordning med suksess. Den mye omtalte ordningen i England, som forslaget baserte seg på, har ikke gitt spesielt gode resultater. Tvert imot blir det påpekt at slike ordninger skaper større avstand mellom politi og publikum. For det tredje er det helt andre og mindre ressurskrevende grep som må tas for å sikre at politiet likebehandler mennesker. Synlig tjenestenummer og holdningsskapende arbeid er blant disse tiltakene. Tidlig i politiutdanningen blir prinsippene om likebehandling og respekt for personer med ulik kultur og bakgrunn vektlagt. For det fjerde har politiet en presset budsjettsituasjon. Det er derfor etter vår mening helt galt å presse på politiet politisk motiverte ordninger som en ikke på noen måte vet om vil ha noen effekt. Det blir argumentert med her at det er dumt at vi går imot dette, for det hadde vært fint å få prøvd det ut. Ja, det er mange ting en kunne prøvd ut i samfunnet, men det koster altså tid, det koster ressurser. Når en da ikke engang vet om det er grunnlag for å si at det er nødvendig å gjennomføre et slikt forslag, er det etter min mening ikke god politikk å øse ut offentlige kroner på slike prosjekter. Arbeiderpartiet og SV hadde opprinnelig et mer omfattende forslag. Det har nå endt opp med utdeling av visittkort, et forslag som ikke er utredet, men som er beskrevet i noen linjer i en rapport fra en forsker som har studert ordningen i England. Dette er for dårlig saksbehandling. Jeg synes det er oppsiktsvekkende at vi skal bli tillagt at vi senker debatten ned på et lavt nivå, når de som står bak forslaget, overhodet ikke har grunnlag for de påstandene de kommer med. Det er etter min mening avslørende og provoserende når Arbeiderpartiet og SV i sin siste merknad er triste og lei seg for at de ikke får testet ut en kvitteringsordning, da dette ville gitt justiskomiteens medlemmer «nyttige og verdifulle innspill». Vi skal altså pådytte politiet en oppgave som de ikke ønsker, for å gi Arbeiderpartiet og SV nyttige innspill. Til slutt vil jeg uttrykke stor tilfredshet med at Fremskrittspartiet havnet på riktig side i denne saken. Representanten Ellingsen skal ha stor honnør for det, samtidig som Fremskrittspartiet naturligvis fortjener kritikk for at de lot seg rive med av SVs forhastede forslag og bidrog til at Politidirektoratet og Justisdepartementet har brukt tid, krefter og kroner på å utrede noe som det antakelig aldri har vært et reelt flertall for i denne sal.