Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Den sittende regjering er en klar mindretallsregjering. Fremskrittspartiet uttalte da vi bidrog til at den ble innsatt etter valget i 2001, at vi håpet på et godt samarbeid med Regjeringen, og at vi ville få en særstilling i og med at det var takket være Fremskrittspartiet det ble regjeringsskifte. Vi inngikk forlik om budsjettet for to år siden, og vi stemte til slutt – etter kabinettsspørsmål – også for det første budsjettet i denne perioden. Så skjedde det i 2003 at det budsjettforliket vi hadde inngått, følte vi – jeg er klar over at Regjeringen mener noe annet – ikke ble fulgt opp under revideringen av budsjettet, da det i realiteten var et nærmere samarbeid mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet ved revideringen i 2003. Vi erklærte derfor sommeren 2003 at vi ikke lenger følte noe spesielt ansvar for Regjeringen, og at vi fra da av var et normalt opposisjonsparti. Regjeringen har derfor nå kun opposisjonspartier å forholde seg til i Stortinget. Det har den selv valgt, i og med at statsministeren mange ganger har sagt at han vekselvis vil samarbeide med Sosialistisk Venstreparti, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Statsministeren sa i sitt innlegg i dag at han ønsket et samarbeid med opposisjonen i Stortinget, også om budsjettet. Jeg kan på vegne av Fremskrittspartiets stortingsgruppe si at vi er innstilt på å gå i forhandlinger. Vi vil søke å bidra til en forsvarlig og fornuftig budsjettbehandling i denne vanskelige situasjonen, ved Regjeringens valg å være en mindretallsregjering uten spesielle venner i Stortinget. Vi vil prøve å være oss det ansvaret bevisst. Vi er innstilt på seriøse forhandlinger. Men vi forventer da også innflytelse på budsjettet og innflytelse på det som der skal være. Vi er innstilt på å forsøke å få til en løsning på budsjettet. Så vil jeg få lov til å ta opp de tre forslagene som er omdelt på representantenes plasser, og som jeg vil gå gjennom. I den senere tid har det vært en vedvarende debatt om asylsøkere som har fått endelig avslag på sine søknader, og som så har blitt sendt ut i det norske samfunnet, med enkelte tragiske hendelser som et resultat av det. Vi i Fremskrittspartiet mener at det ikke er fornuftig å slippe dem som har fått endelig avslag, uten mat- og drikkepenger ut i det norske samfunn. Da vil det være risiko for kriminalitet. Vårt forslag lyder slik: «Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige forslag for å etablere tilstrekkelig kapasitet med lukkede asylmottak og innføre et system hvor alle asylsøkere som får endelig avslag på sin asylsøknad overføres til slike lukkede mottak inntil de returnerer til hjemlandet.» Vi synes det er langt mer fornuftig enn å la dem ferdes fritt og begå kriminalitet, som enkelte gjør, og også eventuelt reise til andre Schengen-land, som vel må være et brudd på avtalen. Vi må nå beskytte det norske samfunnet langt bedre. Arbeidsledigheten har bitt seg fast på et altfor høyt nivå etter Fremskrittspartiets oppfatning. Vi mener nå at Regjeringen ikke bare kan la en generell økonomisk politikk styre utviklingen på arbeidsmarkedet. Vi ønsker at vi virkelig skal gå gjennom hvordan vi kan endre vedtak for å bidra til at flere kommer i arbeid, bl.a. gjennom finanspolitikken og der hvor vi har ledig kapasitet til f.eks. å få opprettet arbeidsplasser for dem som i dag er ledige. Vi fremmer følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen fremme en egen melding om arbeidsledigheten, samt tiltak for å få ledigheten redusert til under 60.000 i løpet av 3 år.» Vi tror også vi bør ha en målsetting og en tidshorisont for dette arbeidet. I en slik melding vil Regjeringen kunne finne ut: Hvor mange ledige er det i de forskjellige fylkene, hvilke yrkeskategorier er det, og hvilken bakgrunn har de? Hva kan vi sette inn av målrettede midler over en periode, slik at vi får ledigheten under 60 000? Det vil være vår målsetting. Så er det en del foruroligende meldinger i avisene om at Kommune-Norge nå får mindre skatteinntekter enn det de har lagt til grunn i sine budsjetter for bl.a. forskjellige velferdstjenester til befolkningen, som eldreomsorgen. Vi fremmer derfor følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om nødvendige tilleggsbevilgninger til kommune-Norge på 2004-budsjettet som sikrer det inntektsgrunnlag som var forutsatt i statsbudsjettet.» Vi har det syn at når man i en kommune har laget sitt budsjett basert på hva man kan forvente av inntekter, da må det være til å stole på. Vi kan ikke akseptere dramatiske innskrenkninger i sluttmåneden av dette året fordi man får mindre inntekter enn det som var lagt til grunn, noe som direkte vil gå ut over en del velferdstjenester. Det er også slik at hvis inntektene til staten synker – mindre momsinntekter, mindre motorvognavgiftsinntekter, mindre bensinavgiftsinntekter – skjer det aldri noen nedskjæring av statens utgifter. Man bruker bare automatisk noe mer av det gigantiske overskuddet som statsbudsjettet har. Da synes vi at i utgangspunktet bør kommunene ha den samme muligheten til ikke å stramme inn på slutten av året. Når det gjelder 2004-budsjettet, er den situasjonen nå oppstått at staten får ganske mange flere milliarder kroner enn vi hadde regnet med. På grunn av de økte oljeprisene vil det kanskje kunne bli 30 milliarder kr mer i inntekter for staten, og da må noe av det kunne brukes til å sørge for at i hvert fall kommunene ikke får mindre enn det de har regnet med. Når man hører på debatten ellers – og særlig på Jens Stoltenberg, som sier at hvis man bruker midler på ett område, blir det mindre til andre – skulle man jo tro at den norske staten hadde store økonomiske problemer. Det norske folk leser faktisk aviser og vet at vi går med gigantiske overskudd. Noen snakker om pensjonen i fremtiden. Da glemmer man helt at det norske pensjonssystemet ble bygd opp på at det skulle være de løpende avgiftsinntekter som skulle gå til å betale de løpende pensjonsutgifter. Det var aldri ment at det skulle være noe fond i det hele tatt, med avkastning. Det er intet land i verden som er så finansielt sterkt som Norge når det gjelder å dekke fremtidige velferdsoppgaver. Det er ikke riktig at vi egentlig har dårlig råd. Så må jeg si at det er forstemmende å være vitne til det spillet på misunnelse som Jens Stoltenberg nå har iverksatt. Én ting er at det er feil det han forteller om Regjeringens politikk, om skattepolitikken, og feil det han forteller om Fremskrittspartiets politikk på den internasjonale scene – altså at han sprer negative og feilaktige rykter om sine konkurrenter som han gjorde i sitt innlegg. Men bruken av misunnelse synes jeg er enda verre. Når noen er blitt rike ved å ha skapt bedrifter, ved å ha skapt arbeidsplasser, skal det på en måte fremstilles som noe negativt. Jeg tror veldig mange handler i Rema- og Rimi-butikkene, som på grunn av konkurranse har fått lavere matvarepriser. Mange har skapt arbeidsplasser, og noen av dem som har vært flinkere enn andre, har blitt rike. Jeg har lyst til å sitere Anders Lange, som stiftet Anders Langes parti, forløperen til Fremskrittspartiet: «Når alle har lyst til å bli rike, hvorfor er det da så galt at noen blir det?» Jeg tror mange i det norske samfunn har sett positivt på mennesker som bygger bedrifter – uten å ha hatt noen arv i det hele tatt. Vi har hatt rederier som er blitt bygd opp, vi har hatt bedrifter, som disse kjedene, som er blitt bygd opp, og mange dyktige gründere skaper i dag IT-bedrifter og arbeidsplasser for andre. Og Jens Stoltenberg bruker bare misunnelse, misunnelse, misunnelse. Når jeg ser på det som Arbeiderpartiet har stemt imot av skatte- og avgiftslettelser de siste par årene, er det i realiteten ingen ting bortsett fra utbytteskatten som har gått til dem som har mest fra før. Det er mange andre enn rike mennesker som har utbytte av sine aksjer, bl.a. også alle aksjefondene. Det Arbeiderpartiet har stemt imot ellers, gjelder boligskatt – Jens Stoltenberg snakket også der om de rike. Sannheten er at når det gjelder boligskatten, er det bunnfradraget som er økt, fra 51 250 kr til 80 000 kr. Flypassasjeravgiften er 1 655 mill. kr. Det er ikke bare rike mennesker som reiser med fly, slik som Jens Stoltenberg later til å tro. Det gjelder nettolønnsordningen for sjøfolk, refusjon av dieselavgift for ekspressbusser, redusert rederibeskatning for å sikre arbeidsplassene der. Innslagspunktet for toppskatten sa Jens Stoltenberg at han hadde vært med på å øke. Ja, han økte det fra 320 000 kr til 325 000 kr. Det lyktes Fremskrittspartiet og Regjeringen å få det opp til 340 000 kr – det gjelder altså bunnfradraget slik at færre skulle betale toppskatt, som Jens Stoltenberg prøver å innbille velgerne at han har gått inn for. Jeg kunne ramse opp en del andre mindre ting. Sannheten er at Arbeiderpartiet bygger på og spiller på misunnelse og prøver å skape det inntrykk at det bare er å skattlegge noen få rike, så blir det masse mer penger til velferd for andre. Det er ikke korrekt.