Lars Sponheim (Venstre), 1999-11-23:
Den teknologiske utvikling og en allmenn aksept av det markedsøkonomiske system har gjort at vi har fått en stadig mer globalisert verdensøkonomi. Bedrifter, arbeidsplasser, miljø og velferden vår påvirkes stadig mer av faktorer utenfor landet vårt. Bedrifter knyttes sammen i verdikjeder over landegrensene, og denne utviklingen gir oss et styringsproblem, hvor nasjonalstater lett kan bli spilt ut mot hverandre selv om de deler en rekke grunnleggende verdier. Skal vi sikre en bærekraftig utvikling som tar mer hensyn til miljøet og gir trygghet og rettferdighet for den enkelte, kan vi ikke overlate utviklingen til markedet alene. I fjor utgjorde utenrikshandelen 80 pst. av Norges bruttonasjonalprodukt. For Norge, som er et lite land med en relativt stor andel av verdenshandelen, er et internasjonalt regelverk spesielt viktig. Og det er avgjørende at disse spillereglene blir så gode og forpliktende som mulig. Handelspolitikken spiller en viktig freds- og tillitsskapende rolle for nasjonene ved at den bidrar til å bygge ned politiske konflikter mellom land og etablerer omforente spillegler, slik at handelskonflikter kan løses på en sivilisert og regelbasert måte. Og i så måte slutter jeg meg i stor grad til det representanten Gunnar Halvorsen gav uttrykk for i det forrige innlegget. Verdens Handelsorganisasjon, WTO, innehar en nøkkelrolle når det gjelder å etablere globale spilleregler. Utvidelsen av WTO vil bidra til å trekke utenforlandene mer inn i det globale handelssystemet. Dette vil igjen bidra til økt velstand i søkerlandene og dermed redusere fattigdom og spenninger. Ikke minst vil det ha betydning for verdens handelssystem at land som Kina og Russland blir medlemmer. Det har fra enkelte hold forut for ministermøtet vært rettet sterk kritikk mot WTO med beskyldninger om at handelsregelverket er både udemokratisk, u-landsfiendtlig og motarbeider miljøet. Jeg tror mye av kritikken skyldes at mange har oppfattet det som at arbeidet i WTO foregår i det skjulte og er vanskelig tilgjengelig for allmennheten. Det er derfor viktig at Norge, både nasjonalt og internasjonalt, arbeider for at de kommende forhandlingene skjer i størst mulig åpenhet. Det er et viktig bidrag til å skape en større tiltro til WTO. Når de nye forhandlingene i WTO starter, vil Norge stille med et bredt spekter av interesser og verdier som skal ivaretas. Innenfor de fleste næringssektorer ønsker vi å bedre markedsadgangen for norske produkter ved at norske bedrifter får samme konkurransevilkår som bedrifter fra større og mektigere land. Samtidig må vi sikre at viktige hensyn, som miljø, helse og distriktsutvikling, ikke svekkes, men heller styrkes i en globalisert økonomi. Landbruket har også en viktig rolle i norsk næringsliv som går utover det å produsere mat, og som derfor trenger nødvendig beskyttelse. Det må også tas spesielt hensyn til utviklingslandene. Som de fleste andre WTO-land har vi dermed en utfordring i å balansere disse ulike interessene mot hverandre. Dette er både legitimt og normalt. Det krever at norske myndigheter og næringsliv går sterkt ut og forsvarer våre interesser, enten de er defensive eller offensive. La meg kort få nevne noen områder hvor norsk næringsliv har betydelige interesser. Omtrent en fjerdedel av norsk eksport består av tjenester. Det er derfor viktig at det forhandles om alle tjenestesektorer. Vi går inn for videre liberalisering av internasjonale skipsfartstjenester og relaterte offshoretjenester, tele- og IT-relaterte tjenester samt miljøtjenester. Utenriksskipsfarten står med 50 milliarder kr for halvparten av vår tjenesteeksport. Derfor er det avgjørende at vi sikrer åpne og forutsigbare markedsbetingelser for vår handelsflåte. For å sikre norske bedrifter bedre rammebetingelser på internasjonale markeder er det viktig med en utvikling i retning av reduserte tollbarrierer. Dette vil bidra til verdiskaping i Norge, sikre eksisterende arbeidsplasser og skape nye. Som verdens største eksportør av sjømat til en verdi av nærmere 30 milliarder kr vil en reduksjon av tollen på disse produktene ha stor betydning for norsk økonomi. Særlig vil det være om å gjøre å få redusert tollen på bearbeidede fiskeprodukter til noen av våre mest sentrale markeder. Bedret markedsadgang på fisk vil være avgjørende for ikke minst mange små og mellomstore bedrifter, som utgjør en sentral del av det økonomiske grunnlaget for Distrikts-Norge. Fisk og fiskeprodukter er utsatt for handelsrestriksjoner i svært mange land. Derfor kreves det en aktiv innsats fra norsk side for å bedre markedsadgangen for disse produkter. Norge har også klare interesser i lavere toll overfor en rekke andre produkter, som maskiner, kjemikalier, tekovarer og IT-produkter. Jeg er opptatt av at vi kommer betydelig lenger i kommende runde med hensyn til å bedre markedsadgangen for varer. Globaliseringen har medført at konkurransepolitikken i stadig større grad har fått en internasjonal dimensjon. Nedbyggingen av handelshindre gjør det mer fristende for både bedrifter og stater å inngå konkurransebegrensende avtaler. Disse kan ha en negativ innvirkning på handel og markedsadgang. Det er i norsk næringslivs interesse at de kommende forhandlinger skal omfatte utviklingen av rammebetingelser på det konkurransepolitiske området. Norge skal være en pådriver for at neste forhandlingsrunde i WTO blir en grønn runde. Det er viktig at handelsregelverket tar hensyn til sentrale prinsipper som føre var og forurenseren betaler. Vi vil legge avgjørende vekt på å videreutvikle og forbedre WTO-avtalen, slik at den i større grad tar sosiale, helse-, forbruker- og miljøpolitiske hensyn. Det er også av sentral betydning å tilgodese de fattige u-landenes særlige behov. Handelssystemet må suppleres med tiltak som ivaretar slike hensyn for å kunne løse miljø- og fattigdomsproblemene i verden. Lykkes vi med dette, vil det gi et godt fundament for at handelen skal bidra til velferd globalt og dermed til stabile rammebetingelser for næringslivet vårt. WTO skal ikke være en organisasjon som skal løse miljøproblemer. De må løses nasjonalt og gjennom internasjonalt samarbeid, som f.eks. ved internasjonale miljøavtaler. Likevel må vi sikre at de respektive regelverk ikke kommer i konflikt med hverandre. De må gjensidig støtte hverandre, være legalt konsistente og søke å bidra til en bærekraftig utvikling. I en globalisert økonomi vil eksport og økte investeringer være viktige drivkrefter for økonomisk utvikling. En av utfordringene for den kommende WTO-runden er at den må være akseptabel for utviklingslandene. Det er avgjørende for systemets troverdighet at utviklingslandene og særlig de minst utviklede landene sikres en reelt bedre markedsadgang for sine produkter. I tillegg trenger de fattigste landene mer teknisk bistand for reelt å kunne nyte godt av regelverket. Med en liten og åpen økonomi er Norge tjent med at internasjonal handel styres av et sterkt multilateralt regelverk basert på ikke-diskriminering. Vi trenger et multilateralt handelsregelverk hvor store og små, fattige og rike lands interesser balanseres. Med 135 medlemsland og en solid kompetanse står ingen annen organisasjon enn WTO bedre rustet for denne oppgaven. WTOs styrke sett fra de små lands side, er dessuten at organisasjonen alltid tar sine beslutninger med enstemmighet.