Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-03-22:
Når Stortinget nå skal behandle innstillingen fra kommunalkomiteen, er det i forhold til fire ulike saker, som alle omhandler arbeidsmarkedet og utvidelsen av EU/EØS-området. Det er for det første St.meld. nr. 19, Et velfungerende arbeidsmarked, der kapittel 5, som behandles i dag, tar for seg EØS-utvidelsen og arbeidsinnvandring. Det er videre tre Dokument nr. 8-forslag om samme tema: Ett fra SV om tiltak for å fjerne sosial dumping i arbeidslivet, et annet fra Senterpartiet om endringer i utlendingslovgivningen og et tredje fra Arbeiderpartiet om tiltak og virkemidler for å hindre forskjellsbehandling og sosial dumping ved utvidelsen av EØS-området. Det er unektelig noe uvanlig at et kapittel i en stortingsmelding løftes ut av sin helhet. Men forklaringen er enkel: 1. mai 2004 utvides EU, og dermed EØS-området, med ti nye medlemsland. Utvidelsen medfører fri arbeidsinnvandring. Ønsker vi i Norge å ta i bruk overgangsordninger, må lovverket endres før 1. mai. Dette er grunnen til at vi i dag behandler disse fire sakene under ett. Tidsfaktoren er også grunnen til at Regjeringen allerede har lagt fram sin varslede lovproposisjon. Fri flyt av personer er en av de fire friheter i det indre marked, og derfor har alle EU- og EØS-land formelt forpliktet seg til å ta imot arbeidssøkende fra alle de nye medlemslandene etter utvidelsen. Det gjorde Norge under regjeringen Stoltenberg allerede i mars 2001. Samarbeidsregjeringen fulgte opp, og meldingen er i utgangspunktet både åpen og positiv. Den historien er det greit å ha med seg, for når Regjeringen på et senere tidspunkt har valgt å foreslå overgangsordninger, er det etter en vurdering av situasjonen i andre EU-land. Det faktiske forhold er nå at så å si alle EU-land får en eller annen form for overgangsordning for å begrense for stor tilstrømming av arbeidstakere fra de nye EU-landene, for å redusere faren for sosial dumping og for å hindre misbruk av velferdsordninger. Jeg må si jeg reagerer negativt på den massive kritikken opposisjonen i sine merknader framfører i forhold til Regjeringens framdrift og prosess. Her har mye skjedd i mange land på kort tid. Det ville være underlig om Norge ikke skulle ta hensyn til det. Videre kan jeg ikke unnlate å nevne at Sverige ennå ikke har fattet noe vedtak i saken. Den svenske regjeringen la forrige fredag fram sitt forslag, mer restriktivt enn vårt og til kritiske merknader fra de øvrige svenske partiene. Utfallet er mer åpent enn i Norge, og jeg kan vanskelig se hvorfor Sverige skal framheves og nærmest hylles. De kritiske merknadene til tross: Som saksordfører er jeg glad for at det er bred enighet i komiteen om både overgangsordninger og i forhold til utfordringene på arbeidsmarkedet. Flertallet er riktignok vekslende, men Regjeringen får tilslutning til sin politikk. 1. mai 2004 markerer et skille i forhold til den kalde krigens deling av Europa. For de 75 millioner innbyggerne i de nye medlemslandene betyr utvidelsen nye muligheter for økonomisk og sosial framgang. Et av de største framskrittene for innbyggerne i de nye medlemslandene må være den personlige friheten til å kunne reise og søke arbeid, studere og ta opphold i hele EU og EØS-området. En utveksling av arbeidskraft mellom land er grunnleggende positivt. Det at nordmenn kan reise ut for å ta arbeid, og utlendinger kan komme hit for å søke arbeid, gir folk nyttig kompetanse, fører til økt kulturforståelse og gir mulighet for nye impulser – til beste for alle. Høyre har markert en offensiv holdning til de muligheter EU/EØS-utvidelsen innebærer for Norge. St.meld. nr. 19 gir da også en utfyllende beskrivelse av vårt framtidige arbeidskraftbehov. Selv om ledigheten nå er for høy, er det allerede på kort sikt behov for arbeidskraft innenfor enkelte områder eller bransjer. På lang sikt tilsier befolkningsutviklingen et generelt behov for økt arbeidskraft. Dette må vi legge til rette for. Det vil være viktig for Norge å sørge for at norske interesser og bedrifter skal ta aktivt del i mulighetene som følger av globaliseringen og den økte integrasjonen i vår egen verdensdel. Vårt lands utvikling er avhengig av en god balanse mellom tilbud på og etterspørsel etter arbeidskraft. Når flertallet i komiteen uttrykker bekymring og vil innføre overgangsordninger, er presset på velferdsordningene et av argumentene. Det er store forskjeller i velferdsnivået mellom de gamle og de nye landene i EU og EØS-området, og i en overgangsperiode vil dette trolig kunne føre til et press på både arbeidsmarkedet og velferdsordningene. Med disse overgangsordningene i en periode på inntil maksimalt sju år – det kan bli kortere – har vi mulighet for å følge utviklingen. Vi får oversikt, og vi vil utvikle mekanismer og kontrollrutiner som kan bidra til å forhindre sosial dumping. Dersom presset blir for stort og det blir alvorlig ubalanse innenfor enkelte yrker eller områder, får vi nå mulighet til å iverksette beskyttelsestiltak. Overgangsreglene gjelder kun for enkeltarbeidstakere, ikke for tjenesteytere og selvstendig næringsdrivende. For Høyre er det helt vesentlig at overgangsregler ikke skal stå som unødvendige stengsler. Vi er positive til ny arbeidskraft, og vi ønsker å gjøre det lettere å komme hit og søke arbeid. Det er vesentlig å få fram at selv med overgangsordninger vil arbeidstakere fra de nye medlemslandene ha vesentlig enklere adgang til det norske arbeidsmarkedet fra 1. mai enn dagens regelverk gir mulighet for. Et bredt flertall i komiteen ønsker denne liberaliseringen. Ingen partier har uttalt seg mot at arbeidstakere fra de nye EU-landene i en overgangsperiode skal måtte søke om arbeidstillatelse. Det er dessuten en enstemmig komite som støtter Regjeringens forslag om meldeplikt for dem med korttidsopphold, eller sesongarbeidere som vi kaller det. Det er også en enstemmig komite som mener at det som hovedregel må stilles krav til heltidsarbeid, eller fulltidsarbeid. Når det gjelder lønnsforhold, ser komiteen mer delt ut enn den egentlig er. Ingen er uenig i at det skal stilles krav til vanlige lønns- og arbeidsvilkår. Men særlig Arbeiderpartiet og SV stresser spørsmålet om tariffavtale. Høyre mener at arbeidstillatelse skal gis dersom kravet til lønns- og arbeidsvilkår ikke er vesentlig dårligere enn tariffavtaler, eller det som er vanlig i det bestemte yrket eller i den aktuelle region. Eller for å si det på en annen måte: Vanlige lønns- og arbeidsforhold. Det som er «gjengs», er et ord meldingen bruker. Overgangsreglene gjelder, som tidligere nevnt, ikke for utsendte arbeidstakere ved tjenesteleveranser. EU/EØS-regelverket innebærer at utenlandske leverandører av tjenester til norske kunder kan medbringe egen arbeidskraft for å utføre oppdraget. Med mindre vertslandet har lovgivning som pålegger tjenesteleverandører å følge nasjonal minstelønn eller allmenngjort tariffavtale, kan slike utsendte arbeidstakere avlønnes etter hjemlandets vilkår. Det er ingen uenighet om at vi står overfor utfordringer på tjenesteområdet. Men et flertall i salen, bestående av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, ser andre løsninger enn opposisjonen, som består av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Arbeiderpartiet og SV kommer i sine Dokument nr. 8-forslag med en rekke tiltak mot sosial dumping, tiltak som er direkte i tråd med ønskene fra fagbevegelsen. Det i seg selv bør få noen hver til å sperre øynene opp. Politisk er det flere hensyn å ta. Også Høyre er kjent med utfordringene på arbeidsmarkedet. Vi vet at det allerede i dag er eksempler på sosial dumping, svart arbeid, skatteunndragelser og brudd på lov- og avtaleverket. Vi er også kjent med at samordningen mellom ulike offentlige instanser ikke alltid er optimal. Det må likevel være et utgangspunkt at det for arbeidsgivere er både tillatt og sunt å konkurrere på pris, innen arbeidsmiljølovens grenser. Dette er vesensforskjellig fra sosial dumping. Tiltak mot sosial dumping som krever lovendring, trenger ikke være vedtatt før utvidelsen. Dette fordi ikke-diskriminerende tiltak vil gjelde hele det norske arbeidsmarkedet, uavhengig av arbeidstakers nasjonalitet. Vi kan ta oss tid til å følge utviklingen. Også dagens lovregulering får i all hovedsak anvendelse overfor utenlandske arbeidstakere som utfører arbeid i Norge. Så også med arbeidsmiljøloven og dens bestemmelser om arbeidstid og arbeidsvilkår. Lønnsbetingelser er ikke er en del av arbeidsmiljøloven, men opp til partene i arbeidslivet å avtale. Slik ønsker vi det fortsatt skal være. Vi erkjenner samtidig at det kan oppstå situasjoner i forbindelse med utvidelsen som gjør at ytterligere virkemidler må vurderes. Meldingen åpner da også for å innføre en lovhjemmel for å kunne gripe inn mot lønns- og arbeidsvilkår som er vesentlig dårligere enn «gjengs». Jeg ser at klokken går mot slutten. Avslutningsvis vil jeg bare si at det er gledelig at en samlet komite uttrykker ønske om at det norske arbeidsmarkedet skal være et åpent og ryddig arbeidsmarked uten sosial dumping.