Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-03-15:
Jeg vil også starte med å takke interpellanten Trine Skei Grande for en svært viktig diskusjon og statsministeren for hennes svar. Vi har to sterke, kvinnelige partiledere som den ene dagen kan diskutere verdiskaping med stor selvfølgelighet og den andre dagen kan diskutere de store migrasjonsutfordringene i verden. Verden er faktisk en god inngang til denne diskusjonen. I løpet av et tiår eller to kan vi nærme oss 9 milliarder mennesker på jorda. En del av de milliardene mennesker vil stå i noen store helseutfordringer – mange av dem gjør det allerede. Det sier noe om at verden kommer til å trenge Norge og norsk kunnskap, særlig innenfor helsesektoren. Hvis vi tør å ta den muligheten som vi har akkurat nå, er vi i et tidsvindu der vi har investert både store penger og store menneskelige ressurser i kunnskap som verden kan ha glede av. Noe av arvesølvet vårt er de norske biobankene. Det er folkehelsekunnskap i verdensklasse som Helseundersøkelsen i Nord-Trøndelag og Tromsøundersøkelsen har stått for gjennom fire tiår og tatt systematisk vare på, og som verdens helseforskere sikler etter å kunne ta i bruk. Vi har de siste par årene sett hvordan Norge har bidratt i vaksineutvikling. Det vil bli et stort behov for vaksiner i framtida. Antibiotikaresistens utfordrer verdens helse. På dette området er Norge langt framme og kan bidra i stor grad. Vann kommer til å bli en utfordring for mange deler av verden framover. Også på dette området sitter Norge på en fantastisk kunnskap og en enorm ressurs, som vi litt for ofte tar for gitt. Der hvor det er mangel på helse, er det ofte også mangel på vann. Skal Norge kunne ta i bruk denne kunnskapen, trenger vi en liten kulturendring. Vi har et offentlig velferdssystem i Norge som er svært bra, og en helsesektor som er meget god. Men vi må ta i bruk kunnskapen til dem som jobber i den sektoren, og da må vi også se på hvordan den kan bli noe mer dynamisk og ikke så teoritung og innadvendt som deler av den er i dag. Skal vi få flere kvinner til å «gründe» i helse- og velferdssektorene, må vi gi dem mulighetene. Det innebærer en trygghet i dagliglivet. Skal man ta spranget og gå ut av en sikker jobb i offentlig sektor, må man kunne få sosiale rettigheter som gjør at man tør å ta den sjansen. I dag har lønnstagere 100 pst. sykepenger fra dag én. Sjølstendig næringsdrivende har 65 pst. fra dag 17. Det er én av utfordringene som vi er nødt til å se på. Det finnes også mange andre små tiltak vi kan gjøre. Det handler om ulønnet forskningsinnsats. Mange av dem som er i helse- og velferdssektoren, er villige til å legge ned den forskningsinnsatsen uten altfor store bidrag, særlig hvis staten kan gi et lite bidrag på veien. Forhåndskvalifisering av investorer – såkalte forretningsengler – er et annet lite virkemiddel som kan gjøre at staten kan gi det tilsvarende som en forretningsengel bidrar med. Direkte fradragsføring for forsknings- og utviklingskostnader er et virkemiddel. Vi kan utvide gaveforsterkningsordningen til også å gjelde for helsesektoren, særlig for universitetssykehusene. Offentlig–privat samarbeid i noe større grad, sånn at de private får spille litt mer på det merkantile støtteapparatet som offentlig sektor har, kan utløse mer innovasjon, utvikling og gründerskap. Ikke minst sosialt entreprenørskap, der entreprenører får være med og utvikle offentlig sektor og offentlig sektor kan kjøpe tilbake modeller som vi alle har glede av, vil jeg også nevne. Vi ser gode eksempler. Statsministeren minnet oss om noen. Apropos «noen»: Noen AS i Steinkjer har vist at det er muligheter, og jeg tror vi kan ha glede av denne sektoren.