trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-08:
Når det gjelder kapitalsterke grupper, er det nok ingen fare for at de ikke skal få uttale seg. Og når det gjelder kapitalsterke partier, vet vi jo alle sammen hvilke partier som er mest kapitalsterke. Det er bl.a. Fremskrittspartiet. Jeg tviler ikke på at det er Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og Høyre som har de største giverne, og som da – det gjelder Arbeiderpartiet og Høyre, jeg vet ikke hva Fremskrittspartiet har av givere – vil kunne få glede av dette. Jeg liker det selvfølgelig ikke så godt, men sånn er det. Det er kjøp og salg, og da er det de som har kapital som får brukt tilbudet. Noe av begrunnelsen for skepsisen har jo vært at de som har lite penger, ikke får brukt dette virkemiddelet til å nå folk. Når det gjelder skillet mellom ulike organisasjoner, kan det være en vanskelig balansegang og et vanskelig terreng å gå i, så dette må vi selvfølgelig følge opp. Jeg nevnte forskrifter i stad, og det vil jo alltid være regler som gjør at man følger opp et regime for å se at man holder seg innenfor de rammene og grensene som er satt. Når det gjelder Ytringsfrihetskommisjonen, hadde vi ikke tid til å vente på den, rett og slett, fordi Markedsrådet hadde kommet med to klagesaker, og vi fikk påpeking for at det var for dårlig hjemmel til å opprettholde det forbudet som vi hadde. Det var en prøvesak hvor Fremskrittspartiet bl.a. hadde en reklamesnutt på TV 2. Derfor mente jeg det var meget viktig å komme til Stortinget med denne saken i vår, slik at vi kunne klargjøre lovgrunnlaget for forbud mot politisk reklame på TV før valget i 1999. Dessuten er jeg ikke i tvil om at det forbudet vi her foreslår, som går spesifikt på fjernsyn, ikke vil komme i konflikt med det som kommer fra Ytringsfrihetskommisjonen. Det er så velbegrunnet, både av juridiske eksperter og fra det vi ser fra menneskerettighetskommisjoner, at jeg er helt sikker på at Ytringsfrihetskommisjonen ikke vil endre synspunktet når det gjelder politisk reklame på TV.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-08:
Jeg forstod på representanten Foss’ innlegg at han mente at vi hadde et litt spesielt forhold til kommisjoner i denne regjeringen. Jeg kan bare bekrefte at når det gjelder Ytringsfrihetskommisjonen, tar vi den svært alvorlig. Det ideelle hadde vært å avvente alle kommisjoner som er i arbeid, men grunnen til at vi valgte å legge fram dette nå, var rett og slett det påbudet jeg oppfattet var kommet fra Stortinget, for å få klargjort lovhjemmelen for reklameforbudet før valget i 1999. Ellers kunne jeg kanskje bli oppfattet som om jeg visste hva Ytringsfrihetskommisjonens konklusjoner ble på dette punktet. Det kan jeg selvfølgelig ikke vite. Det jeg ønsker å gi uttrykk for, er at jeg mener det lovforslaget som vi har kommet fram til, er så godt begrunnet at det vil stå seg også etter at Ytringsfrihetskommisjonen har kommet med sine synspunkter. I forhold til Grunnloven § 100 og i forhold til Den europeiske menneskerettskonvensjonen artikkel 10 er forslaget så vel begrunnet og gjennomtenkt at jeg mener det vil stå seg også etter at Ytringsfrihetskommisjonens innstilling er kommet. Men jeg tar selvfølgelig Ytringsfrihetskommisjonens innstilling, når den kommer, meget alvorlig og vil gå gjennom alle sider ved den, slik at vi kan holde ytringsfriheten høyt i landet vårt. Men her er vi i en situasjon hvor vi må avveie litt ulike interesser, og vi har kommet fram til det forslaget som nå ligger på bordet.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-08:
Når jeg hører Per-Kristian Foss’ siste innlegg, er jeg litt overrasket over den formen som innlegget hans tar: som om vi som er motstandere av politisk reklame på fjernsyn, vil forhind re noen i å gi uttrykk for sine meninger. Det er ikke det dette dreier seg om. Jeg er uenig med mange, også her i denne salen, men det er selvfølgelig slik at jeg ønsker at alle som har noe å ytre, skal komme fram med sine meninger. Det vi snakker om her, er spørsmålet om man skal ha rett til å betale for sendetid i fjernsynet og på den måten få ytringen fram via fjernsynsreklame. Det er det faktisk en del av oss – kanskje et flertall, jeg tror og håper det – som ønsker, at den typen reklame må vi kunne sette en stopper for og ikke ha i vårt land. Det går ikke på noens rett til å ha ytringer. Det går på i hvilken form denne ytringen skal komme til uttrykk.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-06-08:
Dess mer jeg lytter til debatten, og dess grundigere jeg går inn i proposisjonen, dess mer står jeg igjen med et stort spørsmål. Hvilket prinsipp er det egentlig man rir for å innføre et sånt forbud? Det virker på meg som at alle de som er for dette forbudet, er veldig opptatt av det de kaller kraftfull påvirkning, sterke krefter og pris. Det er for meg litt merkelig at statsråden og Regjeringen, som – i hvert fall i mine øyne – har vært positive i forhold til lokal-TV, her legger inn et forbud mot at lokal-TV skal få sende slik reklame. Når vi vet at prisen på et 30 sekunders reklameinnslag blant de 22 lokal-TV-stasjonene i Norge varierer fra 500 kr og opp til 3 000 kr, lurer jeg på, i forhold til de prisene statsråden er opptatt av når hun viser til europeiske land for øvrig som bruker store ressurser på dette, og faren for at de mindre ikke skal komme til orde i demokratiet, om det ikke er et motsatt prinsipp som virker her. Det er klart at hvis vi opprettholder at i hvert fall lokal-TV-ene skal få lov å ta inn denne reklamen, opprettholder vi samtidig også basisen for lokal-TV-stasjonene. Særlig når vi ser at man ønsker at kommersielle rikskanaler på radio skal få lov å drive politisk reklame, men ikke de små lokal-TV-stasjonene, blir jeg oppriktig litt forvirret. Bare til slutt: Det blir henvist til at andre land i Europa har innført noenlunde samme innskrenkninger. Mener virkelig statsråden at når andre land innskrenker sin ytringsfrihet, skal også Norge gjøre det samme?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-06-08:
Tidligere i dag kom representanten Hove fra Venstre med et hjertesukk vedrørende Ytringsfrihetskommisjonen. Fremskrittspartiet fremmet i komiteen et forslag om å få en utsettelse og en åpen høring i påvente av Ytringskommisjonens uttalelse. Hove svarte litt uklart på det, og jeg vil gjerne også at statsråden gir meg et svar på det. Kunne vi kanskje ha ventet med denne diskusjonen inntil Ytringsfrihetskommisjonens uttalelse foreligger? Eller fikk regjeringspartiene og Arbeiderpartiet på noen slags måte panikk for at det under høstens valgkamp ikke skal bli politisk reklame? På vegne av komiteen sendte jeg en del spørsmål til statsråden, som jeg fikk nokså uklare svar på. Jeg vil igjen stille et spørsmål som går på å definere politisk reklame: Hvor mener statsråden grensen går mellom reklame for et politisk parti og f.eks. en fagorganisasjon? Vi opplevde jo under høringene i komiteen at fagorganisasjonene selv var uklare i så måte. De gikk sågar så langt som å si at noen fagorganisasjoner kunne betraktes som politiske, mens andre fagorganisasjoner kunne utelukkes fra det. Kan statsråden gi et klarere svar på hvordan vi skal greie å skille dette? Jeg stilte også et spørsmål rundt dette med kjøp av reklame – reklameplass og kapitalsterke grupperinger. Er det sånn at det nå kun skal gjelde politisk TV-reklame dette at man skal utelukke kapitalsterke krefter? Eller skal man kanskje også i framtiden ta i bruk samme argumentasjon når det gjelder reklame for øvrig, der kapitalsterke grupperinger skal utelukkes? Og ser ikke statsråden at det i hvert fall er et brudd på demokratiet at kapitalsterke grupper ikke skal få lov til å uttale seg?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-06-08:
Jeg er glad for at Kristelig Folke parti i hvert fall holder fast på sine argumenter og prinsipper, for jeg tror jeg nå ved tre anledninger i dette innlegget fra saksordføreren registrerte at Kristelig Folkeparti ønsker å beholde søndagen annerledes. Det var også et av de sterke argumentene som Kristelig Folkeparti brukte for et år siden da vi hadde noen runder omkring åpningstidsloven. Og måten de skal få til en annerledes søndag på, er gjennom å avgrense kommersiell handel. Så sier Molvær Grimstad litt senere i innlegget at de endringene som foreslås her, har bagatellmessige virkninger. Altså skulle vi da tro, ut fra det som ble sagt her, at det ikke ville røre ved søndagen slik det er i dag. Men det jeg er interessert i å få svar på, er: Mener representanten Molvær Grimstad at søndagen i løpet av det året som nå har gått siden vi gjorde de forrige endringene i åpningstidsloven – den såkalte Brustad-bua og de 100   m2 – har blitt annerledes? Har hun fått opprettholdt sitt ønske om en annerledes søndag gjennom de 100 m2, når vi ser på det som har skjedd det siste året, med stor aktivitet med å bygge om og få flere små butikker ned mot 100 m2 osv.? Poenget er jo faktisk at handelen har økt på søndagene siden det vedtaket ble gjort for et år siden. Jeg forstår det jo slik at Molvær Grimstad og flertallet tenker på de store kjøpesentra osv., men de registrerer altså ikke at det har blitt en hel del nye små forretninger. Mener Molvær Grimstad at de nå har lyktes i å få en annerledes søndag i forhold til det vedtaket som ble gjort i fjor?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-06-08:
Jeg skal være litt kort – jeg har fått inside information om at det er noen som har det travelt. Det var én ting jeg reagerte på, og det var at representanten Molvær Grimstad her sier at aktørene leter etter smutthull for å provosere fram endringer i åpningstidsloven. Tror virkelig Molvær Grimstad at de som driver i disse næringene, er interessert i å få strammet inn sine rammer? For det er det Molvær Grimstad sier. Tror ikke Molvær Grimstad at det som skjer i forhold til den utviklingen at de leter etter åpninger, kan være en prosess for å tilfredsstille de behovene som eksisterer hos folk, at de legger til rette for det, og at folk faktisk ønsker å handle på de tidspunktene og på de plassene som det blir lagt til rette for? Jeg tror ikke noen slags næringsdrivende vil etablere en virksomhet hvor det ikke er folk, selv om det er et busskilt der. Så mitt spørsmål er: Tror hun ikke at det er et behov hos befolkningen som gjør at en får en slik utvikling?
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-06-08:
Når man lytter til debatten og statsrådens innlegg, skjønner man godt at denne regjeringen valgte å sende verdispørsmål over til en kommisjon og så gjøre som den vil, for denne debatten er fullstendig blottet for verdimessig forankring. Jeg mener at det går an å ha to syn, verdimessig sett, på spørsmålet om den type ytringer, men å begrunne det i hensynet til pris, at det er for dyrt, har jo ingenting med den type begrunnelse å gjøre. Og jeg lurer på: Hvorfra har statsråden det faglige belegg for å si at TV har slik en helt spesiell påvirkningskraft? Kan hun oppgi de rapporter departementet har laget som grunnlag for dette? Jeg leser bl.a. med interesse at lederen – som departementet selv har oppnevnt – for det som kalles Allmennkringkastingsrådet, nettopp begrunner at han ikke er i stand til å se denne prinsipielle forskjellen, og at han ikke synes det er grunn til – etter tvil – å forby politiske og livssynsmessige ytringer på TV. Jeg har også lyst til å spørre statsråden helt direkte om hun er enig i den begrunnelse som ble gitt fra representanten for regjeringspartiet Venstre, nemlig at grunnen til at man må forby politisk reklame i TV-kanaler, er at de er konsesjonsbelagt. Teknologien gir ubegrensede muligheter for å slippe slik konsesjon. Og da er det jo – for å si det slik som Venstres representant så talende uttalte det – et for tiden-standpunkt som teknologien helt sikkert vil avskaffe. Jeg vil gjerne ha statsrådens kommentar til dette resonnementet fra Venstres representant.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-06-08:
Jeg registrerer at man tar kommisjoner på alvor, bortsett fra innholdet i dem. Det er det som er meningen med kommisjoner, trodde jeg, at man skulle gi inspirasjon til revurdering av politikk. Da nytter det ikke å si at man tar dem på alvor, men konklusjonen står fast om kommisjonen så skulle komme til noe annet. Men jeg er sikker på at statsråden har rett på ett punkt. Jeg kjenner hr. Sejersted så pass godt at konklusjonene hans ikke er gitt, og at statsråden ikke kjenner dem, kan jeg stole fullt og helt på, også ut fra statsrådens forsikringer. Det er det prinsipielle jeg reagerer på i statsrådens innlegg. Jeg er enig i at ytringsfrihet også er et avveiningsspørsmål. Vi står i vårt samfunn overfor en del områder hvor vi har gitt straffebestemmelser for særlig forhånende ytringer. Det går på kvaliteten i ytringene, som må avveies i forhold til andre verdier i et samfunn, f.eks. religion, rase osv. Men dette går på en annen type begrensning. Man vil begrense ut fra mengden av ytring, styrken i ytringen eller hvilken kanal den skal gå i. Det er en helt annen kvalitativ type debatt, og jeg reagerer på at man her bruker begrunnelser som at det forflater debatten. Det ble ikke sagt A4-preg, men plakatspråk, eller – som det ble sagt med henvisning til USA – at det blir røft, en forsimpling, forflatning, av debatten. Men man behøver da ikke i USA se på TV for å oppleve forflatninger av debattene, for å oppleve vulgære debatter. Man behøver ikke engang reise til USA for å oppleve det. Man kan reise til Norge for å oppleve det uten noe som helst betalt medium. Det er veldig avhengig av øynene som ser. Jeg må si at jeg unner min motstander enhver rett til enhver debatt, om den måtte være aldri så forflatende, og jeg unner min motstander rett til å ytre seg om hva som helst. Det er litt av det prinsipielle ved debatten, at man ikke skal begrense sin motstanders rett eller mulighet til å komme til orde. Det er det virkelig prinsipielle. Nå hører jeg den nye Venstre-definisjonen. Tidligere var det slik, som det ble sagt for spøk, men med mye alvor, at der det var to Venstre-folk til stede, var det iallfall alltid tre meninger representert. Det var i gamle dager, selvfølgelig. Nå er det slik at når Venstre ytrer seg om prinsipielle spørsmål som dette er, bruker man begrepet at det er et for tiden-standpunkt. Det kunne man hovere over, men jeg skal ta det på alvor på ett punkt, og det synes jeg tjener Venstre til honnør, at de iallfall sier at de er åpne for å vurdere hva Ytringsfrihetskommisjonen kommer frem til, i motsetning til kulturministeren. Her hadde jeg faktisk håpet at kulturministeren la seg på Venstres standpunkt. Det hadde iallfall vært noe å diskutere ut fra.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-06-08:
Her er det meget tydelig at form styrer innhold, for statsråden og representanter for regjeringspartiene har i sine begrunnelser brukt henvisninger til innholdet for å forby denne form for ytring. Da beveger man seg i et farlig terreng. Farligst var kanskje Venstres representant – jeg håper det var uforvarende – som sa at grunnen til at man ville nekte ytringer i TV-kanaler, privateide eller kommersielle TV-kanaler som har adgang til reklame, var at de var konsesjonsbelagt, altså at de sender med tillatelse fra myndighetene. Da er man virkelig i et meget farlig terreng, for det man da sier, er at hvis man bare bryter de reg lene som gjelder, og sender fra utlandet til Norge, som teknologisk selvfølgelig er fullt mulig, og for fremtiden kanskje er det mest sannsynlige og det mest vanlige, ja, da gjør man som man vil. Det er en type argument som jeg må si iallfall ikke tilhører den prinsipielle sfære.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-06-08:
Vi må ta voteringen på nytt. Flere stemte nok feil.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
I et tidligere innlegg i dag sa representanten Lånke at han hadde store problemer med å gi noen prinsipiell begrunnelse for at vi skulle ha et forbud mot politisk reklame og livssynsreklame i TV og tillatelse til det i radio. Nå har jeg lyst til å gi statsråden en sjanse til å fortelle om det i det hele tatt finnes noen prinsipiell begrunnelse for et slikt skille. Jeg regner med at de ulike representantene for regjeringspartiene på en måte er samstemt i det de legger fram. Nå har vi sett at statsråden ikke tar til sitt bryst det Venstre-representanten har sagt. Og da vil jeg utfordre statsråden på å si om hun stiller seg bak det representanten fra Kristelig Folkeparti har sagt. For det Lånke sier, er nemlig at han er veldig redd for at politisk reklame skal føre til en forflatning av debatten, og hvis den gjør det, så vil han ha grepet inn. Da spør jeg statsråden: Er hun enig med Lånke i det? Og hvis det viser seg at radioreklame fører til en forringelse av den politiske debatt, hvilke virkemidler har hun da til å gripe inn, og vil hun da gjøre helomvending for å få til et likt forbud for TV og radio. Og så til det siste. Jeg blir så fascinert av dette ordet «robust ». Hva betyr det egentlig at dette lovforslaget er så robust, når både Høyre og Fremskrittspartiet mener at det er et skritt i riktig retning, dvs. i deres retning? Da er mitt tredje spørsmål til statsråden: Hva i all verden er dette robuste?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Representanten Helleland har nok rett i at jeg ikke berørte lovendringene. Jeg regnet med at alle de sju som satt i denne salen, faktisk hadde lest lovendringene, at de kunne dem. Dessuten gjennomgikk saksordføreren det på en glitrende måte, så jeg fant at det ikke var bryet verdt. Det er helt riktig at jeg berørte den individuelle rett i forhold til det kollektive, som vi også må se lovene ut ifra. Jeg har også merket meg at en del studenter har mistet jobben, men jeg har også merket meg at arbeidsløsheten faktisk har gått nedover siden loven trådte i kraft. Så det kan jo ikke være noe argument fra representanten fra Høyres side at studentene har mistet jobben, når det er flere i arbeid. Så er det den enkelte begrensningen i forhold til det som står i loven. Det er faktisk slik at det finnes et smutthull i enhver lov, og advokater er faktisk betalt for å finne de smutthullene. Og det har vært slik at næringslivet i 20 år har behandlet loven som den var tenkt, etter de intensjonene man hadde nettopp når det gjelder campingplasser og trafikknutepunkt. Først i fjor begynte de å tenke annerledes, og derfor står min oppfordring ved lag, nemlig at jeg ber om at næringslivet ser på intensjonene til lovmakerne og ikke følger den obstruksjonspolitikken som jeg syns både Fremskrittspartiet og Høyre fører i forhold til denne loven. Jeg syns at de skulle være mer på flertallets side og be om at næringslivet følger loven slik det var tenkt.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Det ønsker vi ikke. Det er en sammenblanding av folketrygdloven og kontantstøtteloven.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Regjeringen har lagt fram forslag om å tillate reklame for livssyn og politisk budskap i radio, men forby det i fjernsyn. Dette vil være starten på slutten for forbudet også i TV. Som kjent er bakgrunnen for lovendringene bl.a. Forbrukerombudets vedtak av 27. august 1997 om å forby TV 2 visning av reklameinnslag for Fremskrittspartiet. Markedsrådet opphevet dette vedtaket 17. mars 1998 på bakgrunn av den uklare hjemmelsituasjonen. Det någjeldende forbudet har i praksis ikke kunnet bli håndhevet. I høringsrunden har det kommet inn som hovedargument at en ønsker reklame i radio og TV, og at en ønsker en minst mulig innskrenkning i ytringsfriheten. Noen få høringsinstanser, som TV 2, Norsk Redaktørforening og Norsk Presseforbund, har bedt om at en avventer Ytringsfrihetskommisjonens innstilling før det fremmes et lovforslag. I dag er det en rekke europeiske land som har forbud mot eller begrenset adgang til å sende reklame for livssyn eller politisk reklame. Dette gjelder bl.a. Sverige, Danmark, Frankrike, Irland og Sveits – for å nevne noen. Selv om reglene i de forskjellige landene har ulik utforming, har intensjonen vært et ønske om at den politiske debatt skulle være fri og allsidig, og at ytringsfriheten ikke skulle begrenses av de økonomiske mulighetene til å kjøpe reklame for livssyn eller for et politisk budskap. Det vil bli et spørsmål om hvor reell ytringsfriheten blir, hvis det er slik at det er kun de rikeste partiene som får mulighet til å kjøpe reklame for sitt politiske budskap. Fremskrittspartiet har i sine merknader sagt at det ikke er et godt nok argument at ressurssterke enkeltpersoner eller grupper og partier vil kunne få en bedre mulighet til å profilere seg eller sine standpunkter. De tar igjen de sterkestes parti, og har den defensive holdning til det at slik «har det alltid vært og vil bli », og derfor kan det ikke være noe holdbart argument i denne saken. Et flertall i komiteen vil understreke at lovforbudet ikke er et forbud mot politiske ytringer, men et forbud mot kjøp av en vare for å bruke denne politisk. Denne begrensningen av forbudet er vesentlig i forhold til Grunnloven § 100 tredje punktum. Dette handler ikke om at en setter ytringsfriheten i Norge i fare eller på noen som helst slags måte vil forhindre den offentlige debatten om politikk eller livssyn.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Arbeiderpartiet vil vise til at innføringen av en femdelt kontantstøtte fra 1. august 1999 vil medføre en reell innsparing i kontantstøtteutbetalingen. Arbeiderpartiet vil også vise til at foreldre som ikke får kontantstøtte til sine barn, ikke har den samme graden av valgfrihet og fleksibilitet som representanten Trond Helleland nå var opptatt av at kontantstøtteforeldrene får. Disse foreldrene har ikke den samme fleksible modell for oppholdstid som Regjeringen har lagt opp til når det gjelder muligheten til å kombinere kontantstøtte og barnehage. Arbeiderpartiet vil vise til våre generelle merknader når det gjelder kontantstøtten, i Innst. S. nr. 200 for 1997-98. Høyre kan ikke la Arbeiderpartiet ta ansvar for en kontantstøtteordning som vi har vært imot, og mene at vi på dette tidspunktet skal legge inn penger til en ordning som vi er imot. Vi ønsker ved alternativ bruk å vise hva vi kan få ut av de nesten 3 milliarder kr til småbarnsforeldre, på en helt annen måte enn det Høyre og Regjeringen legger opp til. Vi har ikke ansvaret, selv om det kan virke som om representanten Helleland hadde ønsket det. Men hvis det er slik at Arbeiderpartiet igjen er i regjeringskontorene ved et gitt tidspunkt, må vi selvfølgelig komme tilbake til overgangsordningen.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-06-08:
Bakgrunnen for forslaget er m.a. at eit fleirtal på Stortinget fleire gonger har gitt uttrykk for at denne typen reklame burde vera forbudt, samstundes som Stortinget sin ombodsmann har gitt uttrykk for at dette burde ha klar heimel i lova. Forbrukarombodet vedtok òg den 27. august 1997 å forby TV 2 si framsyning av reklameinnslag for Framstegspartiet. Markedsrådet oppheva dette vedtaket i mars 1998 med bakgrunn i den uklare heimelssituasjonen. Derfor er det nå greitt å få sett foten ned i god tid før valet til hausten. Ei rekkje europeiske land forbyr eller avgrensar tilgangen til å senda reklame for livssyn eller politiske bodskap i både radio og fjernsyn. Dette gjeld m.a. nabolanda våre, Danmark og Sverige, medan Finland og Island ikkje har slike avgrensingar. Grunnen for å tillata reklame i radio og forby det i fjernsyn, er at verknaden av fjernsynsreklame er så myk je sterkare. Det har også vore sagt før. Her får ein inn inntrykka gjennom både ord og bilete. Senterpartiet er restriktive til reklame i etermedia og meiner det er avgjerande å demma opp mot TV-reklame. Dette er også eit meir motstandsdyktig forslag. Nå reknar me med å halda denne demninga mot TV-reklame mykje lenger. Det er også klart at eit forbod mot reklame for livssyn i TV er solid grunngitt i at religiøse spørsmål og livssynsspørsmål rører ved djupt personlege kjensler. Kringkastingsreklame ville på dette området verka støytande på mange menneske. I tillegg er det all grunn til å tru at politisk reklame i etermedia vil hjelpa til med å utvikla ei uheldig politisk debattform. Eit forbod mot reklame for politiske parti vil ikkje gjelda den demokratiske prosessen i Noreg, for så lenge ikkje sjølve ytringane vert forbodne, må det vera opp til kvart land å fastsetja spelereglane for samfunnsdebatten. Ein del kritiske kommentarar har kome om at skulle politisk reklame sendast, ville det berre verta skittkasting på andre og påstandar som ville vera lite pålitelege. Statens medieforvaltning skal sjå til at slikt ikkje skjer, så eg reknar med at dette er i trygge hender. Eit anna moment som talar for å senda dette i radio, er dei mange lokale nærradioane som ofte slit økonomisk. Dette er likevel ikkje hovudårsaka til at radioane bør få senda. I tillegg vil truleg nærradioane kunna verta aktive på lokalplanet der den komande valkampen skal stå. Ved å nytta ut dei moglegheitene som ligg her, vil ein kunna gjera valkampen så lokal som han eigentleg var tenkt å vera. Altfor ofte har me sett lokale valkampar verta rikspolitiske, med fjernsyns- og radioinnslag på riksplan.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-06-08:
Realiteten for eit år sidan var at den praksisen som hadde utvikla seg, var i strid med lovverket. Ein måtte ha ei opprydding. Slik det hadde utvikla seg, var det altså i strid med lovverket. Så fekk vi ein revisjon av lovverket, og fann ut at å avgrense med areal var ein måte å gjere dette på. Så spør representanten Sandberg om vi har fått den ønskte utviklinga i forhold til dei nye Brustad-buene som har kome. Det som har skjedd, er at ein del har utfordra lovverket og eigentleg indirekte bedt om ei innstramming av lovverket, fordi dei har tolka dette med trafikkknutepunkt omtrent som at berre dei har eit busskilt i nærleiken, kan dei ha ope på søndagar. Difor har det blitt ein utilsikta verknad. Det same stod i lovverket før vi fekk inn dette med avgrensing gjennom areal, men det blei ikkje utnytta på ein slik måte som det har blitt dette året. Eg trur at når vi får ei opprydding i lova, som vi får no, vil det avgrense den kreative aktiviteten i forhold til at mange prøver å ha ope på søndagar som ikkje var tenkt å skulle ha ope. Eg trur at ein får den ønskte utviklinga i forhold til at det blir mindre handel på søndagar. Og ved at vi har fått den lova vi har, hindrar vi også at kjøpesenter og andre store butikksenter har ope kvar dag nærast 24 timar i døgnet. Så det å ha eit lovverk som regulerer dette, er etter intensjonen med kva vi har ønskt, og eg trur også at vi får den utviklinga som vi ønskjer på dette området.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-06-08:
Representanten Helleland viser til Adresseavisen. Ja, denne opningstidslova har blitt harselert med i media, men det er nettopp det at ein del har utnytta dei opningane som har vore, som har gjort at ein måtte ha ei opprydding, fordi det har blitt ein håplaus praksis når ein har gått inn i lovverket og vore på jakt etter eit smutthol å utnytte, nettopp for å framprovosere endring av opningstidslova. Då får på ein måte det næringslivet som har bedt om det, også svar, ved at lovverket blir meir restriktivt for å få ei best mog leg handtering av opningstidslova. Når det gjeld i forhold til flyplassar, veit vi at om det er butikkar der, ligg dei ofte litt meir avgrensa til i forhold til i byane. Når ein har butikkar på Oslo Sentralstasjon, ligg dei for så vidt tett opp til der svært mange folk bur, og dersom vi hadde sagt at det er heilt i orden at dei får ha ope der, fordi det er eit trafikknutepunkt, så ville sikkert Trond Helleland ha kome med ei oppfølging og sagt at det er konkurransevridande. Kvifor skal då butikken som tilfeldigvis har plassert seg på jernbanestasjonen i Oslo, få lov til å få det konkurransefortrinnet at han skal ha ope, men naboen som ligg på andre sida av gata, skal ikkje få lov til det? Ein ser at her vil det lett bli ei håplaus praktisering framover, og det mest ryddige er då å gjere det Regjeringa har foreslått, at ein seier ja til flyplassar, og tar vekk unntaket for trafikknutepunkt. Når det gjeld campingsesongen, trur eg også det vil bli handtert greitt. Ein har tatt ein del presiseringar nettopp fordi ein veit at det finst ein del kreative forretningsfolk som også der vil prøve å utfordre regelverket og lovverket, dersom dei kan det, og då blir det til at ein må kome med litt meir detaljerte beskrivingar for å unngå det, for å bevare intensjonen i lovverket.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-06-08:
Eg har snakka med folk innan handelsnæringa som er glade for å få eit regelverk som gir litt meir lik praksis og som òg avgrensar opningstida, for det er ein del som ikkje ønskjer å halde ope. Men det er òg ein del aktørar som ikkje ønskjer å ha den opningstidslova som vi har, og som ønskjer å kunne ha ope når dei sjølve vil. Det trur eg er intensjonen bak å provosere lovverket, og eg meiner at dei provoserer det for å få ei endring. Det er i håp om at Stortinget kanskje endrar synspunkt og seier at vi opphevar heile opningstidslova. Men då har dei i så fall feilvurdert dei som har stått bak denne lova. Det som politikarane svarar med her i dag, er at når ein utnyttar eller prøver å utfordre smutthola, tettar vi dei igjen. For intensjonen med å få ei opningstidslov står fast. Ein ønskjer å avgrense handelsaktiviteten på søndagar, men ikkje på ein slik måte at folk ikkje får høve til suppleringshandel, slik som dei har hatt før denne lova tredde i kraft, men slik som praksisen var blitt, har det no kome meir i lovs form. Eg trur at svært mange ønskjer at vi skal skjerme søndagen som ein annleis dag, så ikkje kassaapparatet surrar og går dag ut og dag inn. Ein ønskjer å bevare søndagen som ein heilagdag med avgrensa kommersiell aktivitet.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 1999-06-08:
Når jeg tar ordet i denne debatten, er det for kort å redegjøre for Venstres stemmegivning i denne saken, for ikke å oppta Stortingets tid senere med stemmeforklaring. Da åpningstidsloven var oppe til behandling i Odelstinget i fjor, fremmet Venstre et alternativt forslag til det som ble det endelige vedtaket, og som dagens lovendringsforslag relaterer seg til. Venstres intensjon var å få til et ubyråkratisk lovverk som gav folk mulighet til å handle dagligvarer på søndager, men som ikke åpnet for generell søndagshandel. Vi fikk ikke flertall for vårt forslag, og jeg skal ikke fremme det igjen i dag. Men når vi var imot det som er blitt omtalt som «Brustad-bua », var det nettopp fordi vi så at en slik detaljert kvadratmeter regulering av handelen kunne føre til uklarheter med hensyn til loven og merkelige tilpasninger av den typen vi har vært vitne til i vinter. Venstre er fremdeles imot denne modellen for å regulere åpningstidene, og vi kan ikke se at de justeringer som det i dag skal voteres over, vil føre til at lovverket blir mer i tråd med Venstres intensjoner for en åpningstidslov, nemlig at den skal være enkel å forstå og ubyråkratisk å håndtere. På denne bakgrunn vil Venstre stemme imot endringene i loven, bortsett fra når det gjelder § 3 femte ledd, med den samme begrunnelsen som SV har gitt.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-08:
Om statsråden er synsk eller ikke, vet ikke jeg, men det var akkurat det jeg tenkte jeg skulle spørre statsråden om. Det har vært en del prat om campingplasser her, og det kan jo kanskje være at ferien snart står for døren, så vi får se. Det første spørsmålet jeg ønsker å få svar på fra statsråden, er: Hvor lang er en campingsesong? Fremskrittspartiet synes dette blir noe merkelig, da lengden på en slik sesong er svært avhengig av hvor i Norge campingplassen ligger – fra en relativt kort periode i Nord-Norge til året rundt i f.eks. Sør-Norge. Det som er en bærekraftig campingplass for noen, er det ikke nødvendigvis for andre. Dermed avhenger det også av hvem eierne er, og hvordan disse driver campingplassen. I tillegg ønsker jeg å spørre statsråden om følgende: Hvor mange overnattinger må til for at det virkelig skal være en campingplass med tillatelse til å selge dagligvarer? Departementet sier at den må ha «et visst belegg » av campinggjester. Kan statsråden svare på dette? Og hvis statsråden har tenkt på et tall, hva er så dette? Er det her også tenkt på at det er avhengig av hvor campingplassen ligger? Kan ikke dette være en svært distriktsfiendtlig politikk – fra en regjering som nettopp har distriktenes ve og vel som en av sine fanesaker?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-06-08:
Det er vel ofte slik at når ein fjernar eitt punkt som vart uklart etter at ei lov vart behandla og vedtatt her i Stortinget, lyfter ein seg over på andre punkt for å trekka fram det uklare i det. Når det gjeld campingplassane, har det lege i unntaka i lova heile tida. Men vi gjer no ei endring som går på at det skal gjelda i campingsesongen. Og kor lenge varer så ein campingsesong? Eg er heilt einig med representanten Bredvold i at den faktisk er forskjellig, frå nord til sør og frå aust til vest. Nokre campingplassar er opne heile året og har fullt belegg – eller i alle fall så godt som fullt belegg heile året. Andre har det ikkje. Då varer altså campingsesongen så lenge som campingplassen er open og den har ein del gjester. No har eg sjølvsagt ikkje tenkt å seia kor mange gjester det er snakk om, men poenget med å seia at det skal vera eit «visst belegg », er at ein ikkje skal halda ein butikk open for å kunna seia at campingplassen er open, når ein kanskje ikkje har gjester i det heile tatt. Eg reknar med at dei som mottar denne lova, skjønar kva som ligg i den, og kva som er intensjonen i lova. Dette er på ingen måte distriktsfiendtleg. Vi har campingplassar rundt om i distrikta som er opne i kortare eller lengre delar av året. Dei fleste av dei minste campingplassane vil sannsynlegvis ha butikkar på under 100 m2, og dei som eventuelt ikkje har det, må ha eit «visst belegg ». Det kan bli gjort til eit stort problem, men eg trur ærleg talt ikkje at det blir det i praksis.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-06-08:
Representanten Helleland snakka om at han høyrer ein grunntone frå fleirtalet. Eg trur ikkje vi treng å seia så veldig mykje, for mindretalet snakkar eigentleg for seg sjølv. Og når ein bruker ein leiarartikkel i Adresseavisen, som eg også har lese – ein av dei ganske mange ironiske, tøvete leiar artiklane i Adresseavisen – som eit sanningsunderlag for replikken sin, er eg litt i tvil om kor stor seriøsitet eg eigentleg skal spandera når eg svarar. Eg har lese den leiarartikkelen, og eg flirte sjølv om ironien faktisk gjekk ut over meg sjølv. Det er også litt viktig for dei som skal foreslå lovendringar, å sjå framover. Er det nye punkt som kan utnyttast og harselerast over? Då var dette med campingplassar eitt av dei områda som vi såg kunne bli utnytta. Eg har ikkje uttrykt meg – sjølv om leiarartikkelen i Adresseavisen seier det – som eg var redd for små campingplassar. Men eg har sagt at campingplass utan gjester ikkje skal vera godt nok grunnlag for å halda søndagsope. Der har vi avgrensa det, slik at vi kanskje unngår ei ny problemstilling som kunne blitt reist dersom vi ikkje hadde gjort det. Så framsynte var vi ikkje då vi ikkje tok vekk trafikkknutepunktet i førre omgangen. Det unntaket hadde òg fungert i mange år utan at nokon hadde utnytta det. Men vi veit at ein del politikarar ynskjer å peika på og tipsa om kva som kan utnyttast, og at ein del innafor handelsnæringa utnyttar lovverket. Her har vi prøvd å vera i forkant denne gongen slik at ikkje desse problema skal oppstå, og slik at vi kanskje slepp ein ny runde her i Stortinget med den same saka.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-11-04:
Jeg viser til debatten i Odelstinget omkring denne viktige og omfattende saken og de synspunktene vi i Fremskrittspartiet hadde. En del av synspunktene har kommet fram i innstillingen og debatten, og en del av dem var også sammenfallende med dem som Høyre hadde. Vi hadde altså en del særmerknader og synspunkter, men jeg ser ingen grunn til å ta dem opp igjen her. Derimot vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 7 annet ledd, § 8 annet ledd annet punktum og § 9 tredje ledd antas å burde utgå.»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-11-04:
Bekjemping av kriminalitet – og spesielt den organiserte kriminaliteten – er et viktig område for Stortinget, også viktig i den debatten Odelstinget har hatt omkring straffeprosessloven, straffeloven og de etterforskningsmetodene som kan benyttes. Fremskrittspartiet hadde en rekke egne synspunkter på veldig mange av disse tingene, og vi og Høyre hadde også en del sammenfallende synspunkter i forhold til å møte den utfordringen vi har på dette området i samfunnet vårt. Kriminalitet er som kjent blitt en vekstnæring, og det beklager vi i Fremskrittspartiet. Jeg skal begrense meg til å fremme følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 216 første ledd nytt tredje punktum antas å burde lyde: «Gjelder mistanken overtredelse av straffeloven kapittel 8 eller 9, kan retten likevel sette en lengre frist dersom etterforskningens art eller andre særlig omstendigheter tilsier at fornyet prøving etter 4 uker vil være uten betydning.»§ 216 i, bokstav e) antas å burde lyde:«e) ved personkontroll etter nærmere regler gitt av Kongen såfremt opplysningene stammer fra kommunikasjonskontroll i en sak om overtredelse av straffeloven kapittel 8 eller 9, eller»§ 216 i, bokstav e blir ny bokstav f.»
Petter Løvik (Høyre), 1999-11-04:
Eg vil også vise til debatten om teknisk fagskule i Odelstinget, og skal ikkje utdjupe det noko meir. Likevel vil vi frå Høgre si side stå fast ved det vi meinte der, at eit uttrykk som at teknisk fagskule skal vere for «fagarbeidere og voksne» ikkje kan høyre heime i ein lovtekst. Vi ber derfor om at det blir stroke. Det går ikkje an å snakke om «fagarbeidere og voksne». Derfor fremmar eg på vegner av Høgre følgjande forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 1 annet ledd antas å burde lyde:Teknisk fagskole skal være et etter- og videreutdanningstilbud som skal gi mulighet til faglig fordypning, kompetanse for videre utdanning og lederopplæring.»
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-03-19:
Som ordfører for denne saken er det hyggelig å merke seg at alle representantene som har hatt ordet, har fylt ut med synspunkter og situasjonsbeskrivelser fra skutene som jeg dessverre ikke fikk tid til i mitt første innlegg. Jeg bad om støtte til at skutene skulle vurderes brukt også som alternativ arena for skoletrett ungdom. Og jeg er veldig glad for at de som har en alternativ innstilling – de som utgjør flertallet i denne saken – muntlig har understreket betydningen av skutenes bruk i denne sammenheng. Jeg regner med – etter å ha hørt sosialministerens innlegg, hvor dette også ble fremhevet – at dette blir grundig vurdert, og jeg ser frem til at denne saken kommer tilbake til Stortinget. For skutenes fremtid blir ikke avgjort i dag, den blir avgjort når Regjeringen har hatt drøftinger med stiftelsene, og når en har funnet frem til løsninger som forplikter staten på et mer langsiktig grunnlag. Når vi har nasjonale kulturminner som disse og vi snakker om å ivareta en nasjonal kompetanse, kan ikke en selvstendig nasjon overlate kompetansevedlikeholdet til Danmark. Vi må kunne ivareta denne kompetansen selv. Det kan bare gjøres ved at skutene er i en drift som gjør det mulig å hyre sjøfolk – og holde sjøfolk – på disse skutene i mer enn fem måneder av gangen. Skuter skal ikke ligge ved kai. Disse skutene har aldri vært ment som museer. De skal ikke være museer, de skal være levende skuter under fulle seil, under norsk flagg, med norsk mannskap. Det må være vårt mål. Jeg ser frem til at Stortinget får denne saken til avgjørende behandling, og jeg håper den kommer fort.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-03-19:
Det er ikke så lett å be om sluttinnlegg i denne debatten, for det baller jo på seg, ser det ut for. Jeg må si jeg var veldig glad for det innlegget som Liv Marit Moland holdt, hvor hun gav uttrykk for Arbeiderpartiets støtte til en fremtidig ansvarsfordeling mellom stiftelser og stat. Jeg syns at representanten Alstad med sitt innlegg nå med fokusering på kulturbudsjettet plutselig vrir dette over til å være en debatt om hvorvidt Regjeringen skal foreta seg noe for å sikre skipenes fremtid eller ikke. Vi kan ikke gå tilbake til fjorårets budsjett for å vurdere det, for fremtidige drifts- og vedlikeholdskostnader for disse skutene kan bli fordelt over flere budsjettkapitler enn de denne komiteen rår over. Det må en jo være åpen for i denne debatten. Det er mange muligheter for økonomiske tilskudd fra ulike departementer, og det er dette Regjeringen skal utrede og komme tilbake til Stortinget med. Nå er det veldig liten forskjell på vedtaksforslaget fra flertallet og forslaget fra mindretallet i denne saken. Essensen i begge forslag er at Regjeringen skal drøfte skutenes fremtid med stiftelsene og så komme tilbake til Stortinget med saken, og det er det viktigste. Men i tillegg til det vil Høyre og Fremskrittspartiet at Stortinget skal få seg forelagt et forslag som forplikter på lang sikt, når Regjeringen er ferdig med sine drøftinger. Målet med en samtale må jo være å komme frem til sikre rammebetingelser på lengre sikt for disse skutene. Og da snakker vi om, som sagt, tilskudd fra flere departementer, og jeg ser frem til at man kommer tilbake til Stortinget med et slikt forslag. Jeg håper derfor at den usikkerheten som Alstad har skapt, ikke er så reell som den kanskje kunne høres ut. Men i alle tilfelle er det ikke Arbeiderpartiet som sitter i regjering nå, det er ikke Arbeiderpartiets regjering som skal drøfte dette, så jeg er ved godt mot.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 1999-03-19:
Vi har tre gamle seilskuter igjen i Norge i dag, de tidligere skoleskipene «Christian Radich», «Statsraad Lehmkuhl» og «Sørlandet». De er alle tre i en dårlig forfatning, og det vil koste ca. 80 mill. kr å sette dem i forsvarlig stand. Det er det samme problemet som de tradisjonelle museene står overfor: midler til vedlikehold og drift. Disse skipene er ikke museer i tradisjonell forstand, men de er absolutt en del av vår kulturarv som fortjener å bevares. Men skal skipene bevares som museene på land – dvs. ligge landfast ved en kai i Bergen, Oslo eller Kristiansand – eller skal de få lov til å fortsette å seile og være ambassadører for Norge som en skipsfartsnasjon? Tanken har vært at skipene skulle ha en verdi utover det å være museum for skipsfarten i Norge. Det er en forutsetning at det finnes mannskap som kan vedlikeholde og seile disse skutene, og det er viktig å bevare norsk kompetanse knyttet til seilskutene. Privatpersoner har lenge tatt et stort ansvar for båtene, og skoleskipene seiler inn mye penger i private oppdrag. Regjeringen bør nå legge fram et forslag som synliggjør hvem som skal ha hovedansvaret for seilskutene våre i framtiden. Staten har allerede påtatt seg et stort ansvar og et forpliktende samarbeid om driften, og skoleskipene får en stor bevilgning over statsbudsjettet hvert år. Arbeiderpartiet støtter forslaget om at Regjeringen etter drøftelse med de tre stiftelsene for skoleskipene fremmer forslag for Stortinget om framtidig drift og vedlikehold. Mange arbeider for kulturvern i forhold til bygninger og steder i By- og Bygde-Norge. Det opprettes nasjonalparker, natur- og dyreliv vernes og fredes. Nå er det kystkulturen og fartøyvernet som heldigvis er satt i fokus. Det som er viktig i denne saken, er at det er et felles ønske om at skoleskipene våre skal bevares, og at driften av dem skal sikres.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-19:
Fremtiden for de tre norske seilskipene «Sørlandet», «Christian Radich» og «Statsraad Lehmkuhl» er forholdsvis usikker – såpass usikker at Fremskrittspartiet ønsker å bidra til at sjøfartsnasjonen Norge også i fremtiden vil kunne ha disse skipene i god og funksjonell stand. Skipene har stor verdi som kilder til kunnskap om fortiden. De forteller om næringsstruktur, arbeidsliv og sosiale forhold. Skipene er også teknisk-historiske kildekomplekser av stor verdi. Selv om de alle er bygd som skoleskip, er de også bygd i skipsbyggingsmiljøer der seilskipstradisjonene fortsatt var levende. Skipene har betydelig identitetsskapende verdi – både for sjømannsstanden og for Norge som nasjon. Men dessverre er skutene kapitalkrevende å holde i seilbar stand. Det er derfor nødvendig å ha en egeninntjening gjennom drift. For å klare dette kreves det drift med relativt lange seilingssesonger. I tillegg til hele tiden å tilfredsstille Skipskontrollens krav har det vært vurdert at det også er nødvendig å være klasset for utenriksfart. Fremskrittspartiet er innforstått med at det i dag er vanskelig, ja kanskje til og med umulig å holde disse skipene i vanlig lønnsom drift. Vedlikeholdskostnadene er betydelige, men er et absolutt. Det at man ikke har full sesong, gjør det også vanskelig å holde på nøkkelpersonalet gjennom hele året, ved at de av økonomiske grunner må permitteres i lavsesongen. Dette fører selvfølgelig til at det oppstår problemer med å bevare kompetansen for å holde skipene i full drift. Dette har selvfølgelig også bidratt til at det å holde skipene med norsk besetning, har vært vanskelig. Opprinnelig ble skipene anskaffet som skoleskip i en overgangsperiode mellom seil og damp, i den hensikt å bevare kunnskapen om seilskipene. Fremskrittspartiet ser med stor glede på den meget betydningsfulle innsatsen av ideell karakter som ligger bak driften av disse skipene i dag. Men vi registerer at stiftelsene dessverre, av forståelige grunner, ikke har mulighet til å ta det fulle ansvar dette medfører. Derfor ber Fremskrittspartiet om at staten er seg sitt ansvar bevisst og ivaretar skipenes vedlikeholdskostnader og drift. Alternativet til å bidra til dette er selvfølgelig å si nei og heller la dem ligge stille og forfalle. Men for en sjømannsnasjon som Norge vil dette være ikke å ta vår tradisjon og ære på alvor – og heller ikke å ta seriøst dem som ofret seg for at Norge skulle bli en nasjon av betydning. Sjømannsnasjonen Norge har også et ansvar i dag overfor alle de unge som ønsker å bruke av sin tid til utdannelse på denne måten, ved å være på et av disse skipene i en periode. De tre skipene har en elevkapasitet på til sammen 288. Dette er som regel ungdommer i alderen 16 – 18 år som av forskjellige grunner ønsker denne type opplæring. Vi skal være glad for og ta vare på denne unike opplæringsmulighet. Derfor håper jeg at Fremskrittspartiets Dokument nr. 8-forslag blir tatt seriøst og bifalt. Jeg ber om at fellesforslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre ikke settes opp mot komiteens forslag, men at vi får mulighet til å stemme for dette, hvis Fremskrittspartiet og Høyres forslag faller.