Trine Skei Grande (Venstre), 2014-10-06:
Trontale og trontaledebatt har jeg alltid syntes har vært spesielt. Da jeg var liten, trodde jeg at høstferien egentlig var lagt til nå omtrent, fordi alle barn da kunne sitte hjemme og se trontaledebatten på tv. Nå er jeg blitt voksen og har skjønt at det ikke er det som er grunnen til at man har høstferie. Mye er ikke akkurat sånn som det var da jeg var liten. Da jeg var liten – 1986 – gikk Kåre Willochs regjering, for det første fordi de måtte lage en krisepakke fordi oljeprisen hadde falt fra 29 til 15 dollar fatet. Men de måtte da øke bensinprisen. Det kunne ikke Fremskrittspartiet godta, så de kastet den borgerlige regjeringa. Nå går Fremskrittspartiet inn i en borgerlig regjering, nå øker dieselprisen, fordi de må ha en avtale med Venstre fordi klimaet er så viktig. Det var ikke klimaet som var grunnen til at Kåre Willoch økte bensinprisen. Det var penger inn i statskassen. Grunnen til at vi i dag differensierer priser, er klimautfordringer. Klimaet er en av de største utfordringene som vi står overfor som klode, og da må vi være villige til å bruke markedsmekanismene for å nå dem. For å få til en grønn vekst, for å få til satsing på kollektivtransport og for å få et grønt næringsliv må vi være villige til også å bruke det grønne skatteskiftet. Trontalene er viktige dokumenter. Jeg tror at vi av og til har godt av å legge dem ved siden av hverandre og se hvordan det beskriver også den politiske kommunikasjonen. Den trontalen som dagens statsminister ga Kongen her for noen dager siden, er kanskje den mer politiske talen vi har sett på veldig lenge. Det skal regjeringa ha skryt for, for da vet vi på hvilken bakgrunn vi diskuterer. Men vi har satt oss ned, kikket litt på år tilbake og sammenlignet trontalene, f.eks. når det gjelder klima. I Stoltenbergs første trontale, i 2006, var ikke klima, miljø eller noe som helst på det området nevnt med ett ord. I 2007 og 2008 ble det referert til at det var viktig å ha internasjonale avtaler. Ellers var ikke klimapolitikken nevnt. I 2009, 2010 og 2011 snakket man om at det var viktig å satse på fornybar energi. I 2011 skjedde et skifte, for da ble klima en utfordring. Men det var fortsatt brukt mye lengre tid i trontalen på å være konkret på oljepolitikken. I 2012 gikk man over til at man skulle tilpasse seg klimaendringer, mens det fortsatt gikk veldig mye mer på olje og gass. I 2013, når man har tapt på grunn av klimapolitikken, gir man beskjed om at man skal følge opp klimaforliket, enda man vet at det var et flertall i Stortinget som hadde blitt enige om å forsterke klimaforliket. Men fortsatt var det mest politikk som dreide seg om olje. Det betyr at vi i Venstre er glade for at vi endelig har en offensiv trontale – etter åtte år på klima/miljø – som sier hvor viktig det er, og som sier noe om politikken på området. Men utfordringa vår til statsministeren er at det ikke bare er de fine ordene og formuleringene som trengs. Når budsjettet kommer, trenger vi virkelig store gjennomslag i klimapolitikken for å få til det skiftet som vi vet at vi trenger. Vi syns heller ikke det er bra at statsministeren snakker ned målene. Målene vi har satt oss, er vanskelige. Men folkens – når man har noen vanskelige mål, lener man seg ikke tilbake og sier at de er vanskelige, man lener seg framover og prøver ekstra godt å klare og nå dem. Klimapolitikken vår har ikke tid til å vente – den har ikke tid til å vente på det ene eller det andre av organisatoriske grep. Vi trenger å omstille Norge i dag. Jeg har sagt mange ganger fra denne talerstol at det har blitt gjort mange djerve valg i denne salen – djerve og modige valg som har brakt Norge videre, og som har tort å ta oss også over de skrittene som kanskje mange trodde at vi aldri kom til å klare. Nå har vi det godt – sånn som Knut Arild Hareide beskrev det i brevet til naboene i Nepal. Men sjøl når vi har det bra, trengs det modige politikere. Sjøl når Norge har kommet langt, trengs det politikere som er villige til å ta de modige valgene for framtida, og som er villige til å være med på den omstillinga. Derfor har vi kanskje mer enn på lenge behov for politikk, behov for en politisk trontale, behov for at man tar lange drag i politikken og tør å se på lang sikt, samtidig som man klarer å sette folk først. Derfor trenger vi en grønn vekst i en grønn næringspolitikk som er med og utvikle det næringslivet som vi skal leve av framover. Det er derfor det er så viktig å satse på kunnskap og forskning. Det er faktisk ikke noe problem at ingeniører slutter i oljebransjen for å begynne i de andre næringene. Det er en del av den omstillinga vi faktisk må igjennom. Nå har vi et Fastlands-Norge som har skreket etter ingeniører. Nå blir det noen ingeniører ledig. Det er faktisk bare å løfte dem over i de næringene som vi vet at vi skal leve av i framtida. Det er viktig å få til denne satsinga for nasjonen, fordi den omstillinga er nøkkelen til å lykkes. Derfor er lærersatsinga også så viktig, og det å få til en forskningsplan. Dypest sett handler det om en helt annen setning som står i samarbeidsavtalen, og som for meg er veldig viktig: det å gjenreise respekten for kunnskap i et samfunn. Det er så mange ganger i debatter her i stortingssalen at det er blitt dysset ned når det gjelder forskning eller fagfolk. Det å gjenreise respekten for kunnskap er en viktig nøkkel for i det hele tatt å klare å ta de modige, store omstillingene som Norge skal igjennom i de kommende årene. Det handler om respekten for det enkelte mennesket; det handler om å sette folk først. Grunnen til at det er så viktig for Venstre å bekjempe fattigdom, spesielt blant barn, handler også om frigjøringa av barn, den frigjøringa av muligheten for å utvikle potensialet i seg sjøl som hvert enkelt barn har. Men da trenger vi at noen tar noen modige grep for å nå akkurat dem som har det verst, for å gi dem den friheten, for å gi dem de mulighetene. Når Audun Lysbakken sier på radio i dag at det er urettferdig at folk flest må betale for de fattige barna, er det noe jeg er uenig i. Jeg er for omfordeling. Jeg er for at vi som har det godt, kan bidra litt mer for at de som har det dårlig, kan få det mye bedre. Verden står foran store utfordringer, ikke bare i klimaet. Men vi må forstå alle de underliggende konfliktene som ligger der. Vi må forstå at fattigdom – også fattigdom i Norge – er med og lage ektremisme, er med og legge noe av grunnlaget for de konfliktene vi ser rundt i verden. Vi må forstå at vår relativisme på menneskerettigheter er med på å danne grunnlaget for mange av de konfliktene vi ser. Vi må forstå at de klimautfordringene vi står overfor, fører til fattigdom og omfordeling i verdenssamfunnet på en måte som også skaper konflikter. Så skal vi ta tak i de store konfliktene – de store flyktningkatastrofene som vi nå står overfor – men vi må ikke bare løse dem, vi må også se på hva som er grunnlaget for de konfliktene, og kjempe imot det. I dag har to professorer fra Universitetet i Oslo, derav en av mine gamle statsvitenskapsprofessorer, et innlegg om Stortingets makt – at Stortingets makt øker. Det syns jeg er bra. Det at vi har flyttet makt tilbake til Stortinget, er ikke bare bra i en teknisk term, det er bra fordi det betyr at debatten har mer verdi. Jeg har en klokkertro på debattens foredlende kraft. Jeg har en klokkertro på at det at meningene brytes i det åpne rom, faktisk foredler standpunkt. Jeg tror at en regjering blir annerledes om det er sånn at det er viktigst for en statsråd å vinne en regjeringskonferanse over sine kollegaer, enn om en statsråd vinner i en debatt i en regjeringskonferanse fordi den regjeringskonferansen tror at dette er en debatt man vinner i det offentlige rom. Det er en helt annen holdning man får i en regjering som må ha støtte utenfra for å kunne få gjennom sin politikk, enn den som bare har en intern logikk seg imellom. Vi opplevde i forrige periode at man fra denne talerstolen sa at man stemmer imot forslag fordi andre har fremmet dem. Vi opplevde også at ingen tok ordet på forslag, og ingen orket å skrive merknader på dem, fordi det var noen andre som hadde foreslått dem. Jeg håper at de tider er forbi. Jeg håper at vi nå skal ha en debatt som kommer til å bryne oss, og som kommer til å foredle standpunkt, og at vi gjennom prosesser skal klare å lage bedre løsninger for samfunnet for framtida. Det er i hvert fall en av grunnene til at Venstre har valgt den samarbeidsløsninga som vi har gjort.