Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
I dag vedtar regjeringspartiene og Fremskrittspartiet omprioriteringer på statsbudsjettet for resten av 2002. To ting er temmelig sikkert: Renten vil ikke gå ned som følge av budsjettjusteringen. Og: Situasjonen for konkurranseutsatt næringsliv vil ikke bli bedre som følge av denne budsjettjusteringen. Dette er egentlig det mest alvorlige ved budsjettrevisjonen, som finner sted i dag i Stortinget. I hele vinter sa Regjeringen at et mål for den økonomiske politikken var å få renten ned. Nå sier Regjeringen at den håper at renten ikke går opp. Den 9. november i fjor sa finansminister Per-Kristian Foss til NTB at tilleggsbudsjettet la et godt grunnlag for rentenedgang. Han la til at lavere rente er god fordelingspolitikk, særlig for unge i etableringsfasen og andre med stor gjeldsbyrde. Jan Tore Sanner var av naturlige grunner ikke uenig med Foss, og sa til NTB samme dag: «Budsjettforslaget har en forsvarlig innretning, og gir et godt grunnlag for lavere rente, til glede for så vel husholdningene som bedriftene.» Et halvt år senere er ambisjonsnivået redusert kraftig. Den 8. mai sa finansministeren til Dagbladet: «Det er neppe noen umiddelbar virkning av det reviderte budsjettet at folk får brev fra bankene om rentenedgang.» Det nytter ikke å legge hele ansvaret for utviklingen i økonomien på lønnsoppgjøret, slik flere representanter for Regjeringen inkludert statsministeren har forsøkt. Regjeringen har et ansvar for å stramme inn finanspolitikken hvis den økonomiske situasjonen tilsier at det er nødvendig. Regjeringen forslo å bruke 6 milliarder kr ekstra i revidert nasjonalbudsjett. Det var å tøye grensen. Regjeringen burde slått av autopiloten og tatt den økonomiske styringen selv. Resultatet av en økonomisk politikk på autopilot er i tillegg at den underliggende veksten i statens utgifter fordobles. Når man hørte på Regjeringens budsjettpartner for litt siden, er ikke det lett å bli klok på Fremskrittspartiets egentlige holdninger i den økonomiske politikken. Det beste man kan si om det, er at man protesterer for all verden, men blir med på ferden. Men det å ha to slike standpunkt går sjelden bra særlig lenge. Arbeiderpartiet har i revidert nasjonalbudsjett for 2002 prioritert innsatsen overfor industrien og konkurranseutsatte bedrifter høyt. Høy rente rammer alle med boliggjeld, men det rammer også bedriftene. Sterk kronekurs, høyere lønnsvekst enn hos Norges handelspartnere og reduserte priser på verdensmarkedet for viktige norske eksportprodukter har ført til at det blir vanskeligere for vårt eksportrettede næringsliv. Arbeiderpartiet vil derfor redusere utgiftene i statsbudsjettet med nærmere 700 mill. kr i forhold til Regjeringens opplegg. Et noe strammere opplegg er et skritt i riktig retning og et viktig signal om at budsjettet skal brukes til å styre den økonomiske utviklingen. Arbeiderpartiets økonomiske opplegg ville også bidratt til en noe lavere utgiftsvekst. Jeg vil minne om at arbeidsledigheten har økt fra om lag 55 000 i 1998 til om lag 70 000 nå, og tendensen er økende. Fra mai i fjor til mai i år er økningen på 12 300 personer. Varsellampen burde blinke også i Regjeringskvartalet. Arbeiderpartiet har på bakgrunn av utviklingen foreslått en tiltakspakke for industri og konkurranseutsatt næringsliv på til sammen 350 mill. kr. Den inneholder i korte trekk: økte avskrivningssatser for maskinermer til SNDs programmer for å stimulere til nyskapingøkt refusjonssats for fraktefartøyer langs norskekystenøkt mulighet for bedriftene til å ta inn lærlinger og også en økning av tilskuddet til lærebedriftene utover det som var foreslått av Regjeringen500 ekstra tiltaksplasser for offshoreleverandørindustriengjeninnføring av fraktutjevningsordningen som ble fjernet i budsjettet Det er opprør mot Bondevik-regjeringen i Kommune-Norge. Erna Solberg har åpent innrømmet at det vil bli kutt i tjenestetilbudet til neste år på grunn av stram kommuneøkonomi. Dette er ærlig, men det er dårlige nyheter for innbyggerne. Økningen i pensjonskostnadene i kommunesektoren er bekymringsfull. Arbeiderpartiet mener at staten ikke kan fraskrive seg ansvaret for de økte kostnadene i kommunesektoren og har derfor bedt Regjeringen komme tilbake med konkrete endringer på tre områder, slik at kommunesektoren kan klare svingende pensjonskostnader fremover. I tillegg til våre forslag når det gjelder pensjonsforholdene og de utfordringene kommunene står overfor der, foreslår Arbeiderpartiet å overføre nesten 0,5 milliarder kr mer enn Regjeringen til kommunesektoren i år. Av dette går 250 mill. kr til økt rammetilskudd til kommunesektoren. Regjeringen Stoltenberg la opp til at sykehusene skulle kunne øke sin behandlingskapasitet med 1–2 pst. i 2002, for å nå målene om reduserte køer og fjerning av korridorpasienter. Arbeiderpartiet har derfor foreslått å bevilge 350 mill. kr mer til sykehusene og til å redusere egenandelene på kunstig befruktning. Dette er forslag som samsvarer med det som også blir vedtatt av avtalepartnerne i kveld. Etterspørselen i boligmarkedet er stor, særlig i storbyene. Et av de viktigste virkemidlene for å dempe presset i boligmarkedet er å bygge flere nye boliger. Senest i dag var det et viktig nyhetsoppslag om hvor vanskelig situasjonen er på boligmarkedet. Dette må det offentlige kunne bidra til. Interessen for alle typer lån fra Husbanken er høy, men en stor del av utlånsrammen i Husbanken er allerede brukt opp for i år. Arbeiderpartiet ønsker ikke at en for liten låneramme i Husbanken skal dempe boligbyggingen, ikke minst for dem som har størst problemer med å komme seg inn på boligmarkedet. For dem er ofte privatbankfinansiering av bolig helt uaktuelt. Vi foreslår derfor å øke lånerammen til Husbanken med 2 milliarder kr. Ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett i dag tar Stortinget stilling til barnehageavtalen. Den ble grundig debattert tidligere i uken. Stortinget forventer selvfølgelig at Regjeringen følger opp avtalen. Når jeg finner det nødvendig å nevne dette også i dag, er det fordi statsråd Valgerd Svarstad Haugland har uttalt seg på en måte som reiser tvil om hvorvidt Regjeringen har tatt innover seg konsekvensene av et klart vedtak i Stortinget. Undergravingsarbeid av barnehageavtalen må opphøre, og Regjeringen må gå løs på det oppdraget den i dag får fra Stortinget. Det skulle nesten være unødvendig å gjenta det. Regjeringspartiene gjør også iherdige forsøk på å fortelle at Arbeiderpartiet er blitt uansvarlig i den økonomiske politikken. Det fortsetter de med også etter at innstillingen til revidert nasjonalbudsjett krystallklart viser at Arbeiderpartiet dekker inn sine forslag krone for krone. Vi bruker ikke mer enn regjeringspartiene, men vi bruker pengene annerledes. Ja, vi har sågar et strammere opplegg enn Regjeringen. Arbeiderpartiets alternative reviderte budsjett møter de utfordringene som både industrien, kommunene og småbarnsforeldrene står overfor, på en bedre måte enn Regjeringens. En tidligere offensiv finanspolitiker er blitt en tilbaketrukket finansminister som toer sine hender og gir hele ansvaret for utviklingen i økonomien til partene i arbeidslivet og lønnsoppgjøret. Både finansminister Per-Kristian Foss og regjeringspartienes fremste finanspolitiker, Jan Tore Sanner, bruker langt mer tid på å angripe Arbeiderpartiets økonomiske politikk enn til å forsvare sin egen. Tesen om at angrep er det beste forsvar, ligger antakelig til grunn. Dog er det slik at det er Regjeringens opplegg som blir vedtatt, med Fremskrittspartiets hjelp, i dag. Nå har vi rett nok fått litt innsikt i at det er et turbulent forhold – først ble forlovelsen omtrent slått opp fra talerstolen, deretter ble det gitt ros til samboeren. Det som er faktum likevel, er at det som befester seg i Stortinget denne våren, er Regjeringens avhengighet av Fremskrittspartiet når det gjelder budsjettløsning. Det vil altså være det budsjettet som vedtas, som kommer til å påvirke økonomien. Det budsjettet som vedtas i kveld, er Regjeringens reviderte budsjett, med støtte fra Fremskrittspartiet. Da vil det være nytteløst for finansministeren og for Regjeringen ikke å ta ansvar for den utviklingen som kommer, det være seg renteøkninger, tapte arbeidsplasser i industrien eller velferdskutt i kommunene. Med dette tar jeg opp de forslag i innstillingen som Arbeiderpartiet har fremmet, enten alene eller sammen med andre.