trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-19:
Jeg stilte to, etter min mening, relativt tydelige spørsmål til landbruksministeren, og jeg hadde vel faktisk et berettiget håp – et uberettiget håp, viste det seg – om at vi ville få svar på de spørsmålene. Jeg tillater meg å gjenta spørsmålene: Ser ikke ministeren at det er positivt med sunn konkurranse i matmarkedet? Spørsmål to lyder: Ser ikke landbruksministeren noen utfordringer i at enkeltaktører i landbruket også er satt til å ha markedsregulatorrollen? Her ligger det noen problemstillinger. Jeg hadde ønsket at landbruksministeren iallfall ville drøfte dette fra talerstolen, fordi det må da være slik at de aller fleste ser at det her er noen problemstillinger som det er verd å reflektere over.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-06-19:
Stortinget har ved behandling av landbruks- og matmeldingen vedtatt at matproduksjonen i Norge skal øke med 20 pst. i løpet av de neste 20 årene. Skal vi nå den målsettingen, må vi sørge for at den som skal gjøre jobben – bonden – har en inntekt som gjør det attraktivt å produsere mat. Årets jordbruksoppgjør legger til rette for en inntektsvekst på 31 000 kr per årsverk i snitt. Det er utrolig viktig at vi i årets oppgjør klarer å tette litt av gapet som har oppstått mellom gårdbrukerne og andre grupper. Hvorfor er det et slikt gap? Før den rød-grønne regjeringen overtok i 2005, gikk det 25 år uten reallønnsvekst i jordbruket. I løpet av de sju første årene med rød-grønn regjering har oppgjøret gitt en inntektsutvikling i landbruket som i kroner har vært omtrent lik andre grupper. I årets oppgjør gis jordbruket en inntektsmulighet på 12 000 kr mer enn andre grupper. Det er starten på en opptrapping som må fortsette til inntektsgapet er tettet. Alt tyder på at det vil bli knapphet på mat på verdensbasis innen kort tid. Norge er moralsk forpliktet til å opprettholde sjølforsyningsgraden. Jordbruksoppgjøret handler først og fremst om hva slags mat norske familier skal ha tilgang til i framtida. Det finnes ikke noe mer framtidsrettet enn å produsere mat. Det blir aldri umoderne å spise seg mett. Organisasjonene fikk gjennomslag for sine hovedprioriteringer: storfe og korn. Med Senterpartiet i regjering har vi fått gjennomslag for tollendringer som har gjort det mulig å ta ut en del på pris. Hovedtyngden av budsjettmidlene er heldigvis brukt på distriktsjordbruket. Norge er avhengig av å drive matproduksjon i hele landet og ikke bare i optimale områder hvis vi skal klare å opprettholde selvforsyningsgraden. Jeg er mest bekymret for fjellandbruket, arktisk landbruk og vestlandslandbruket. Ved framtidige oppgjør blir det viktig å være ekstra oppmerksom på utviklingen for små og mellomstore bruk. Jeg vil oppfordre organisasjonene til å prioritere utsatte distrikt enda tydeligere, med særlig vekt på melk og andre beite- og grovfôrbaserte produksjoner. En annen situasjon vi må følge nøye framover, er investeringsutfordringene i jordbruket. Todelingen i norsk økonomi gir kostnadsutfordringer for denne næringen, i likhet med skognæringen og andre fastlandsbaserte næringer. Investeringskostnadene i næringen har økt mer enn i samfunnet for øvrig og i en helt annen takt enn inntektene. Økt matproduksjon krever fornyelse av driftsapparatet, og vi må vurdere om det kreves ekstraordinære tiltak utenom oppgjøret for å sikre at det investeres nok til å nå målet om 20 pst. økning. I tillegg er det avgjørende at også andre rammebetingelser er på plass. Skal beiteressursen i utmark bli utnyttet, er vi avhengig av en forutsigbar og effektiv rovviltforvaltning. Rovviltforliket er et langt skritt i riktig retning, men det mangler dessverre fremdeles mye på at forvaltningen følger opp forliket. Fellingstillatelser blir i mange områder gitt altfor sent og med for snevre rammer når det gjelder både område og tidsperiode.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-19:
En framforhandlet avtale med bøndene gir ikke bøndene noen garanti for inntekt. Knapt noen er så avhengig av været i Norge som bonden. De siste årene har vi hatt store utfordringer når det gjelder været, med regntunge somre, flom og harde vintre, og får en ikke kornet i jorda tidsnok, så kan det bli for seint i landet vårt. Vekstsesongen er kort og kulda kommer fort, og får ikke bonden en avling, blir det heller ingen inntekt. Jeg syns representanten Lillian Hansen hadde en knakende god beskrivelse av forholdene her i Norge sammenlignet med i New Zealand. Våre spesielle produksjonsforhold er en av årsakene til at vår landbrukspolitikk er annerledes enn i andre land, og også det forhold at vi er et høykostland. Vi har et politisk ønske om å produsere så mye mat vi kan på de 2,8 prosentene av landarealet som vi produserer på. Da er det vår politiske plikt å bidra til at det finnes noe som helst lønnsomhet i å produsere melk og kjøtt i hele landet. Da er en avtale mellom bøndene og staten helt nødvendig, og det er helt nødvendig at vi opprettholder et sterkt tollvern for våre basisprodukter – som vil ha en høyere kostnad enn storproduksjon i land med lengre vekstsesong og lavere kostnadsnivå og lønnsnivå. Jeg prøver å være forståelsesfull, men jeg klarer altså ikke med min beste vilje å forstå at den landbrukspolitikken som Fremskrittspartiet ser for seg, kan være til gagn for verken bønder, dyr eller landet som helhet. Om jeg skal forsøke å forstå, så må deres tro på det de kaller «fri konkurranse» og «frihet for bonden» bunne i en eller annen tro på at en klarer seg selv – uansett. Selv ikke den beste fotballspiller klarer seg uten et lag. Ja, selv ikke den beste skiløper, Petter Northug, klarer seg alene. Ikke minst gjelder dette for bønder, som ikke akkurat erfarer at de får stille i eliteklassen eller får de beste treningsforholdene. I korthet mener jeg altså at Fremskrittspartiets landbrukspolitikk beskrives godt med ordtaket «drit i Norge – leve Toten». Jeg mener at årets jordbruksoppgjør ble godt, og jeg er også av dem som mener at dette er en god start. Kombinert med tollvernet gir dette i alle fall muligheter for bøndene for produksjon også framover. De er ønsket. Jeg ber alle bønder i Norge om å gå inn på Stortingets nettsider, gå videre inn på arkivopptaket fra i dag og lytte nøye til det som er blitt sagt. Særlig ber jeg bøndene lytte til Fremskrittspartiets innlegg, men jeg mener også at de skal lytte nøye til det som Venstre har sagt her i dag, at jordbruksoppgjørene skal inn som en ordinær del av statsbudsjettet, for det er mest demokratisk, som representanten Tenden sa. Det samme sier Høyre. Forhandlingsinstituttet er altså med en blå-blå regjering en saga blott, og min spådom er at landbruk over hele landet da også vil være en saga blott.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
Aller først til det som ligger inne i jordbruksavtalen og Kristelig Folkepartis forsøk på å leke med tall. Det som er viktig i denne sammenhengen, er at partene gjennom avtalen stadfester tallene, og at organisasjonene slik sett uttaler at det er et meget godt oppgjør som ligger til grunn. Det ligger i presentasjonen i den proposisjonen som vi nå behandler. Så litt til debatten. Samvirkebedriftene og markedsreguleringen er Høyre så veldig uenig i. De har gått fra å være litt uenig til å være veldig uenig, og nå til å være prinsipielt uenig i at samvirkebedriftene skal ha markedsregulatorordningen. Jeg mener det er en finstemt ordning som fungerer. Det er en finstemt ordning om risiko og ansvar som er balansert ut på andre aktører enn staten. Er det noe Høyre egentlig burde være fornøyd med, er det nettopp at det er andre enn staten som tar risiko og ansvar for markedsreguleringen, som i utgangspunktet er en krevende øvelse slik vi har det. Vi er for markedsregulering i samvirkebedriftene. Jeg er glad for å konstatere – for det er tydelig forskjell – at Høyre er blitt prinsipielt imot det. Så sier de at de er for et importvern. Nei, de er jo egentlig ikke det. De er ikke for et importvern som fungerer etter hensikten. For er det noe Høyre nitidig har forsøkt å motarbeide, er det den justeringen av tollsatsene for enkelte produkter som ble iverksatt for å beskytte norsk matproduksjon. Ja, det er mulig å sette opp prisen som en følge av det. Men den andre vesentlige faktoren for å ha et godt og velfungerende importvern, er at man beskytter forholdet til matindustrien i Norge. En forutsetning for en sterk matindustri i Norge er å sikre volumproduksjon. Det har vi. Vi har en matindustri som er langt mer innovativ enn norsk fiskerinæring, som ikke er underlagt den samme reguleringen som jordbrukssektoren. Så dette fungerer etter min vurdering på en særdeles god måte. Så til Fremskrittspartiet. De er ikke bare for et marked, men de er for en total avregulering av norsk matproduksjon og jordbrukssystemet. De er helt imot å ha noen reguleringer på det feltet. Enden på visa med en sånn tankegang er at en ikke har matproduksjon igjen i Norge. Vi vil bli utkonkurrert av sterkere jordbruksland enn det vi klarer å være selv. Så tanken til Fremskrittspartiet er merkelig, og den er veldig tydelig avklart: Det er markedet som skal rå. Så avslutningsvis til Kristelig Folkeparti, som prøver å oppnå høy troverdighet i jordbrukspolitikken. Det er bra. Jeg er mye enig med Kristelig Folkeparti. Men i en situasjon hvor de heier på en regjering hvor kanskje den neste landbruksministeren er Torgeir Trældal, forsvinner troverdigheten.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
Jeg skal bare avklare noen ting: Jeg har ikke sagt at samvirkebedriftene og markedsreguleringen i tilknytning til denne er hellig. Jeg har sagt at det har fungert veldig bra. Det er ingen tvil om at den ordningen som gjelder, er en veldig fin risikoavlastning for staten når det gjelder markedsreguleringen, og sånn sett mener jeg at den fungerer veldig bra. Jeg hører at Høyre gjentatte ganger sier at de er for et importvern – og merker meg for så vidt det – selv om det ikke er mange Høyre-utsagn det siste året som vitner om akkurat det. Man har faktisk gjennomført endringer som gjør at importvernet skal fungere. Jeg må jo ta til etterretning at de er for et importvern, selv om det da tilsynelatende vil være sånn at det faktisk ikke vil fungere. Til Kristelig Folkeparti: De rød-grønne partiene er i utgangspunktet helt enig med Kristelig Folkeparti i jordbrukspolitikken. Jeg synes med respekt å melde, også for ord som blir sagt fra denne talerstolen, at det er høyst relevant hvilken regjering og hvilken retning samfunnet har etter stortingsvalget når det gjelder jordbrukspolitikken. Det må være relevant å ta opp i denne sal hvilket parti som kan ha ansvar for en framtidig jordbrukspolitikk i en regjering som Kristelig Folkeparti eventuelt er med og innsetter. Man burde egentlig forvente at hvis det ikke var relevant, at de hadde avklart hvilken landbrukspolitikk som skulle gjelde de neste fire årene. Jeg stoler på Kristelig Folkeparti, men jeg stoler ikke på Høyre og Fremskrittspartiet. Det er det som er et vesentlig poeng i denne debatten. Til slutt til representanten Torgeir Trældal, som gjentatte ganger har tatt opp grensehandelen, også i denne debatten. Det som virkelig bekymrer meg når det gjelder grensehandelen, er hvis det er Fremskrittspartiets tanke – når det gjelder restriksjoner rundt landegrensene våre – som skal gjelde. Da har vi virkelig grunn til å frykte grensehandelen. Det sto å lese i VG, 19. april 2012: «Jensen ønsker i utgangspunktet å fjerne alle restriksjoner på import av alkohol- og matvarer over grensen.» Da er det lagt et godt grunnlag for at grensehandelen skal få en betydelig vekst i årene framover, med den type inngang til forholdet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Jeg kommer fra Hedmark, det sterkeste jord- og skogbruksfylket vi har. Det betyr at resten av landet er veldig avhengig av oss og trenger de ressursene vi har, for at vi skal få produsert mat i Norge. Vi trenger å produsere mer fordi mat er det viktigste produktet som fins i hele verden. Det kommer til å trengs mer mat, og vi i Norge kommer til å måtte ta ansvar for å produsere mer mat sjøl. Hvis ikke må vi ut og handle den maten på verdensmarkedet og være med og presse prisene for dem som ikke har like god råd som oss. Arealet og produksjonsvolumet må økes i alle land hvis vi skal klare å fø verden. En del andre fordelingsmekanismer må også til. Skal dette være mulig, må vi ha stående de tre pilarene som er viktig for landbruket, nemlig budsjettstøtte, samvirke og importvern. Uten de tre pilarene vil det ikke være mulig å drive landbruk i Norge. Jeg har sett på tallene fra budsjettet og hva Høyre og Fremskrittspartiet gjør for å støtte landbruket. For Hedmark alene vil Fremskrittspartiets kutt bety et kapitaltap på over 370 mill. kr i året – for Høyre noe mindre. Det er ingen tvil om at dette vil ramme landbruket steinhardt i Hedmark. Det som er spesielt i Hedmark, er at vi har en sterk næringsmiddelindustri med flere tusen arbeidsplasser som er basert nettopp på at vi produserer mat i Hedmark. Det er det vi produserer der – mat og treråvarer. Det er klart av hvis landbruksproduksjonen skulle få en slik smell som Fremskrittspartiet og Høyre foreskriver, er det sjølsagt at det vil gå ut over næringsmiddelindustrien i stort omfang. Det er vel ingen som tror at man kommer til å produsere det i Hedmark hvis man ikke produserer mat der. Det er klart at da vil den industrien ligge et helt annet sted enn der maten blir produsert. Det er altså en skikkelig smell til Hedmark fra Fremskrittspartiet og Høyre. Det er derfor det er så forunderlig å høre på Kristelig Folkeparti som skal støtte seg på disse partiene som ikke trur på noe av det som Kristelig Folkeparti sjøl sier er kjerneverdien i sin politikk. På alle de områdene som landbruksministeren ramset opp – og jeg kan legge til bistands- og fattigdomspolitikk og klimapolitikk – ligger Fremskrittspartiet og Høyre milevidt fra Kristelig Folkeparti. De burde finne seg andre samarbeidspartnere.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-19:
Til det siste vil jeg si at pappapermen handler om ungenes rett til å ha en far og fars rett til å få lov til å være far, og å være en like selvfølgelig omsorgsperson som det mor er. Det handler om likestilling, men det handler om likestilling for far også, og det handler aller mest om ungenes rett. Jeg blir veldig lei meg når man tar opp det. Grunnen til at jeg følte behov for å ta ordet nå, var representanten Melings innlegg om Høyres utlegging om det vi nå har innført, nemlig rett til heltid for dem som har jobbet utover stillingsbrøken sin i over ett år, hvor man klarer å si at nei, det er ikke bra nok. Da foreslår Høyre at man skal bare vente lenger, for da skal det bli bedre. Det er helt riktig at det stilles et krav. Hvis en har gått forskjellige vakter og dette ikke er inne i en full turnus, kan det hende at en blir forpliktet til det, hvis det er avtalen mellom deg og arbeidsgiver. Men alternativet til det er å gå i en liten stilling og aldri vite når en skal på jobb. Det er det Høyre vil at de skal fortsette med – aldri vite når en skal på jobb, aldri vite hva en skal tjene, ikke ha sikkerhet for noen ting. Nå tar vi noen viktige skritt mot dette, og jeg skal like å se den arbeidsgiveren som har fått ansatt dette mennesket i en litt større stilling, som ikke forsøker å se hvordan de skal kunne organisere denne arbeidskraften på en litt bedre måte, slik at de får bedre utnyttelse enn når de bruker et menneske litt her og litt der. I dag har jeg lest i Fri Fagbevegelse – det er selvfølgelig flere steder som får dette til hvis de vil – om en forretning med mange ansatte, veldig mange kvinner og veldig mye deltid. De hadde rett og slett bestemt seg for at dette skulle de gjøre noe med. Så hadde de laget en sekspunktsplan, og så hadde de fått det til. For ikke lenge siden var jeg på Olrud utenfor Hamar og besøkte to store butikker. Den ene var Maxbo. Der jobber det menn, og de hadde 23 stillinger og 22 ansatte. Ved siden av var Coop, der hadde de over 50 ansatte og 22 stillinger. Der jobber det kvinner. Så spør vi: Hva har dere gjort med dette? Nei, det hadde de ikke tenkt på. Men nå gir vi disse kvinnene i hvert fall et redskap til å kunne si: Jeg vil ha denne hele stillingen, jeg har rett til den. Da tror jeg også at disse arbeidsgiverne får et godt initiativ for å kunne organisere arbeidstiden litt bedre. Så når Høyre nå tilbyr disse kvinnene aldri å vite når de skal på jobb, aldri å vite hvor mye jobb de får, ikke vite hvor de skal jobbe, ikke i det hele tatt vite hva de kan tjene, men må løpe etter alle ekstravakter fortsatt i lengre tid, synes jeg det er en dårlig deal. Det er ikke noe godt forslag fra Høyre å utsette dette eller å fjerne denne rettigheten. Det er jo heller ingen plikt til å søke om dette. Det er de som ønsker det, som gjør det – og det er valgfrihet.
Svein Flåtten (Høyre), 2013-06-19:
Jeg synes også det var en god påminnelse om å diskutere jordbruksoppgjøret, fremfor hvilke personer man kan skremme befolkningen med. La meg først si litt til komitéleder Aasland, som snakket om markedsreguleringsordningen. Han sa at det er en finstemt ordning som ingen andre kan håndtere enn samvirket. Det tror jeg ikke er riktig, men det er samvirket som har gjort det. Høyre har ingenting imot samvirket. Det vi har sagt, er at vi mener at den som også er markedsaktør, ikke bør være eneste markedsregulator. Det er ingen tvil om at i en fremtidig ordning, som vi først vil ha en utredning av, vil samvirket være en del av dem som deltar i markedsreguleringsordningen. Det skjønner jo egentlig alle. Så til Terje Aaslands sterke kritikk av at vi skal kaste ut samvirket, faller på sin egen urimelighet. Det har vi aldri sagt. Vi har snakket om uavhengighet. Vi har snakket om å være mer nøytrale når det gjelder å se inn i markedet. Vi har sett eksempler på at definisjonen av enten overdekning eller underdekning av enkelte produkter, gis av den dominerende markedsaktøren. Det blir ikke riktig. Så til dette med importvern. Komitélederen sier at dette er til for å beskytte matvareindustrien. Jeg vil advare mot å skyve matvareindustrien foran seg. Matvareindustrien, ved et økt importvern, får høyere råvarekostnad. Det er også meningen. Jeg har ingenting imot at bønder tjener mer penger, det har Høyre mange gode tiltak for. Men det er slik at matvareindustrien i Norge er avhengig av landbruksindustrien – og omvendt. Når det gjelder importerte produkter, som man ikke kan øke tollsatsene for – ferdig bearbeidede produkter, som vi importerer – kommer de i direkte konkurranse med et som produseres i Norge av norske råvarer. Det er ingen tvil om at da taper de norske produktene, laget av norske råvarer, i den konkurransen. Det er et faktum. Det er ikke bare argumenter som matvareindustrien forsyner Høyre med. Det er et faktum som man langt inn i Bondelaget, kanskje til og med i Senterpartiet, vet er riktig. I tillegg er det slik at importvernet, som Høyre er for, ikke må bli en sovepute for ikke å utnytte den kapasiteten, den muligheten, som ligger i det norske landbruket til å produsere mer, mer effektivt og ikke minst kvalitet til priser som gjør at man kan få bedre betalt.
Svein Flåtten (Høyre), 2013-06-19:
Det er underlig, nærmest litt beklemmende, å høre at landbruks- og matministeren gang etter gang i Stortinget, og særlig nå når han skal oppsummere debatten, egentlig ikke har noe annet å snakke om enn for eller imot den siste økningen av tollvernet, som om det skulle være helt avgjørende for norsk landbruk. Det har han jo selv svart på i et brev til komiteen – at det er det i hvert fall ikke når det gjelder årets jordbruksoppgjør og det å ta ut priser. Jeg må også si til representanten Brekk – som snakker om at det er viktig å utfordre våre handelspartnere, og at Høyre ikke vil ivareta våre interesser ute – at EU selv greier å følge med. EU har fulgt med på den norske striden om ostetollen og håndterer det deretter. Høyre er for et sterkt importvern. Vi diskuterer en liten del av dette. Jeg må også si jeg reagerer på utsagnet fra representanten Karin Andersen fra SV, som sier at Hedmark får seg en smell. Det er det mulig de får, men det er ikke på grunn av Høyres landbrukspolitikk, i så fall. Det samme til representanten Lange Nordahl, som sier at landbruket blir rasert med Høyre: Vi har fått utarbeidet en rapport om hvordan det vil gå med landbruket hvis man legger inn Høyres premisser, Høyres forslag til budsjetter og tallfester det som ligger i programformuleringer. NILF har lagt det inn i sine modeller, og hva kommer ut av det? Jo, andelen produksjon i distriktene blir faktisk høyere, produksjonen holder seg oppe, inntektene holder seg oppe – alt målt i forhold til referansebanen. Riktignok blir brukene noe større, det vil antagelig bety at det også blir noen færre. Men det finnes en nåværende og en tidligere landbruksminister i denne salen, og hvis noen av dem kan si at de har hindret bruksnedgangen i dette landet, vil jeg gjerne høre det. Det vil bli færre bruk, de vil bli noe større, og det er det jeg savner i landbruksministerens oppsummering her. Finnes det ingen andre tiltak, finnes det ikke noe annet han kan tenke seg å snakke om når det gjelder å utvikle landbruket, når det gjelder å få bedre lønnsomhet, når det gjelder å få økt produksjon, enn akkurat ost og tollinjer i det siste budsjettvedtaket?
Svein Flåtten (Høyre), 2013-06-19:
Dette er 1 minutt til jordbruksoppgjøret, i denne omgang. Først til komitélederen, som sier at markedsreguleringen er en fin risikoavlastning for staten. Jeg må bare minne ham om at markedsreguleringen er en risikoavlastning for bøndene og for produsentene, og så er det om å gjøre å finne den måten dette skal innrettes på. Jeg har lyst til å si til representanten Lillian Hansen, som sier at vår rapport «ble knust». Nei, det var fiendebildet av Høyre som ble knust. Ennå har ingen imøtegått noen av premissene som er lagt inn. Man har ikke likt dem, nei – politisk – men det er noe helt annet. Jeg oppfordrer Hansen og Arbeiderpartiet til å fortelle meg hva det er i rapporten som ikke er riktig. Foreløpig har jeg hørt at Bondelaget ikke liker den. Det var ikke så overraskende, men jeg vil gjerne høre hva som ligger i den av fakta.
Svein Flåtten (Høyre), 2013-06-19:
Da skal jeg holde meg til den andre saken og ikke besvare landbruksministerens utvalgte påstander om hvilke næringsmiddelbedrifter som sto bak det vi snakket om i forrige sak. Jeg har tenkt å snakke litt om Kristelig Folkeparti, og jeg har tenkt å snakke litt om deres forslag til jordvern, som vi har til behandling. Det er en ganske interessant sak, særlig med bakgrunn i den ganske voldsomme debatten var mellom de rød-grønne partiene og Kristelig Folkeparti i den foregående saken – kanskje helst angrepene fra de rød-grønne. Jeg må si at intensjonen i forslagene fra Kristelig Folkeparti om jordvern er meget gode. De respekterer jeg, som jeg respekterer Kristelig Folkepartis landbrukspolitikk på andre måter. Jeg trekker overhodet ikke motivene i tvil. Jeg synes de er aktverdige. Av og til har vi forskjellige synspunkter. Men en del av forslagene synes vi går litt langt. Kanskje er det også for tidlig. Vi mener – og det oppfatter jeg også at Kristelig Folkeparti mener, for de slutter seg til det i andre saker – at det er mye annet man også kan se på for å ta vare på jorden. Man kan drive den på en bedre måte, bli kvitt leiejordsproblematikken, sørge for nødvendige tilskudd til grøfting, osv. Men først og fremst bør man se på dereguleringer på eiendomssiden, som kan gjøre at denne 40-prosenten med leiejord går ned, slik at det blir eieren som også driver. Det betyr selvsagt at man kommer til å ta vare på jorden på en annen måte. Jordvern blir overhodet ikke overflødig; det er ikke det jeg sier. Men vi får mer ut av jorden. Det er en pussighet i dette, for Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti står sammen om to alternative forslag – opprinnelig fremmet av Høyre – om å se på beskatningen av tomter når man selger ut for å reinvestere i jord. Det er meget gode forslag, og Kristelig Folkeparti er også med på dem. Det som er oppsiktsvekkende i denne saken med hensyn til de rød-grønnes forhold til Kristelig Folkeparti, er at man – når det gjelder et forslag med så gode intensjoner – ikke engang kan gå inn for å vedlegge forslaget protokollen, men bare helt strikt avvise det hele som, jeg vil si, uinteressant.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-19:
Jeg skjønner det er debatten for de store ord. Jeg har notert «dobbeltspill» fra en av debattantene på den rød-grønne siden, det andre var «desperat», og det tredje var vel at man var avkledd enhver troverdighet – og det før vi over hodet sitter i noen regjering. Det er interessant at man har så sterkt behov for å dreie debatten bort fra en selv og over på andre før noen eventuelt har overtatt. Jeg må si at jeg faktisk synes det er et lavmål å eksemplifisere hvem som skulle sittet i landbruksministerstolen og så tegne opp et skremmebilde. Man får ta partier, man bør holde seg for god til sånne ganske nedrige personangrep. Det hadde jeg faktisk et behov for å si, p.g.a. de innleggene jeg har hørt i denne debatten. Vi kan gjerne diskutere på den måten de rød-grønne holder på. Vi får høre i denne salen hver dag: Aldri har det vært bevilget mer penger til kommunene, aldri har det vært bevilget mer penger til Helse-Norge. Ja, vi kan ta den. Aldri har det vært færre bønder i dette landet, aldri har det vært så få gårdsbruk i dette landet – hvis vi skal følge den rød-grønne retorikken. Jeg skal holde meg for god til det, for vi vet veldig godt alle sammen i denne salen at vi har strukturutfordringer, uavhengig av om det er en rød-grønn regjering eller en annen regjering som sitter ved bordet. Vi står opp for vår landbrukspolitikk. Nå skal jeg svare Holmelid: Vi er uenig med Fremskrittspartiet i mange av disse spørsmålene, det vet velgerne. Mitt og Kristelig Folkepartis budskap er helt klart: Dersom de ønsker et regjeringsskifte og en aktiv landbrukspolitikk, har de et meget godt valg i Kristelig Folkeparti.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-19:
Jeg skal være veldig kort. Ja, vi tåler å bli utfordret i Kristelig Folkeparti. Til representanten Aasland vil jeg si at vi ikke har noe problem med å diskutere partiets politiske ståsted i landbrukspolitikken. Det jeg pekte på, som jeg faktisk mener, er at det kan vi godt gjøre uten at man trenger å personifisere – og det på en svært negativ måte – hvem som eventuelt skulle sitte i en statsrådstol. Det tror jeg faktisk debatten tjener på. Jeg registrerer at de rød-grønne nå er veldig enige. Det er bra, for det er ikke alltid vi har fått det inntrykket. Ingen nevnt og ingen glemt, men la oss si det sånn: De som har hatt ordet i denne debatten, har jo nettopp påpekt den store avstanden mellom enkelte av partiene i regjering, og hvor forferdelig vanskelig det har vært å regjere med det største partiet – for å sette ord på det. Så vi hører det som blir sagt, at det er en rørende enighet. Den har ikke vært åpenbar for oss som har fulgt debattene tidligere. Så står jeg fast på det jeg sa i mitt tidligere innlegg. Vi går til valg på vår politikk, og vi vet at det er mange som ønsker et regjeringsskifte. For dem som ønsker en aktiv landbrukspolitikk, ikke minst hvordan vi skal sikre at det blir mange bønder i dette landet som er villige til å foreta ganske betydelige investeringer for å få det til, gjentar jeg: De har et meget godt alternativ i Kristelig Folkeparti.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Eg må seie at det er ein underleg debatt, der representantar frå den sittande regjeringa tydelegvis legg opp til at angrep er det beste forsvar. Og har ein dårlege argument, hever ein røysta. Og for han som evnar og sjå seg litt rundt om i landet, så kan ein ikkje akkurat påstå at det skin så veldig av landbruksnæringa i dag. Under denne regjeringa si regjeringstid har ein faktisk rekord i nedlegging av gardsbruk, og vi les dagleg om det i media – den same regjeringa som rosar seg av å ha nye rekordar i overføringar til den same næringa, ei regjering som har regjert i åtte år, og late beitenæringa stå med lua i handa når rovdyr tar buskapen deira, fordi Miljøverdepartementet blir styrt av Sosialistisk Venstreparti som ikkje respekterer rovdyrforliket, ei regjering som har byråkratisert landbruket til ein parodi, men som er flink til å snakke vel om bøndene og arbeidet deira og kor avhengige vi er av dei. Men bøndene lever ikkje av godord og reguleringsoverflod. Poenget mitt igjen er: Det skin ikkje akkurat av denne næringa. Og det har næringa sjølv sett. Det er ikkje akkurat ei hallelujastemning der ute for framleis å ha ei raud-grøn regjering heller. Det viser òg meiningsmålingane.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Framstegspartiet er tilfreds med at regjeringa etter konsekvensutgreiinga føreslår å opne Barentshavet søraust for petroleumsverksemd. Vi er kjende med at til tross for store funn dei siste åra har oljeproduksjonen gått ned, og spesielt ser vi at han vil gå ned frå 2020. Derfor er det viktig at ein framleis legg til grunn ei føreseielegheit med omsyn til opning av nye område. Dette med leiteområde for norsk olje- og gassaktivitet for å sikre norsk sokkel operasjonelle produksjonsvolum framover, ser Framstegspartiet på som svært viktig. Så er det utfordringar i nordområda. Det er utfordringar med omsyn til is, tøft vêr osv. I denne saka føler eg at føresetnadene for å setje i gang ligg der, med reguleringar som varetek det omsynet ein må ta. Vi ser at også næringane ønskjer denne typen utfordringar. Det gir utfordringar for ingeniørmiljøa, både teknologisk og miljømessig, og i mange samanhengar vidareutviklar ein teknologi som også kan brukast i verdssamanheng. Når det gjeld næringsutvikling i den nørdste delen av landet vårt, har det lenge vore eit ønske om at dei skulle få bidra og vere med på ein større del av den verdiskapinga som er knytt til petroleumsverksemda. Som saksordføraren var inne på, er dette eit viktig bidrag for å oppretthalde både busetting og næringsaktivitet i dette området, og det sluttar Framstegspartiet seg til.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
No var statsråden for så vidt litt inne på det, men under opninga av Barentshavet søraust blir det ein del utfordringar i form av is, tøft vêr og vindforhold som er spesielle, og ikkje minst når det gjeld oljevernutstyr og å kunne ha ein type utstyr som er hensiktsmessig i polare strøk. Nettopp i den samanhengen har det, som det blei nemnt tidlegare også, vore ei form for dobbeltkommunikasjon når ein seier på den eine sida at grensa skal gå ved polarfronten og iskanten, mens det andre plassar blir sagt at ein skal opne heile Barentshavet søraust. Også med det bakteppet at det er gitt eit inntrykk av at statsråden ønskjer oljeboring heilt opp til Nordpolen – legg ein media sin presentasjon til grunn, er dette ein aktualitet – hadde det vore greitt om statsråden nytta anledninga no til klart å definere kva ein legg i desse to, «polarfronten og iskanten» og «heile Barentshavet søraust».
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Norsk gass er viktig for energiforsyninga i Europa og blir eksportert til alle dei store konsumlanda i Vest-Europa. Noreg eksporterte i 2010 meir enn 100 milliardar Sm3 naturgass. Den største delen av norsk gasseksport går i røyr til Tyskland, Storbritannia, Belgia og Frankrike, der norsk gass utgjer mellom 20 og 30 pst. av det samla forbruket. Norsk gasseksport totalt tilsvarer elektrisitet til 149 millionar europeiske hushald. Dette illustrerer energipotensialet i vår naturressurs naturgassen. Etter kvart som gassmarknadene har vakse og utvikla seg – ikkje minst gjennom reguleringar i EUs indre marknad – har denne rolla som garantist for avtak av produserte volum blitt noko mindre viktig. Storbritannia er f.eks. i dag verdas nest største liberaliserte gassmarknad etter USA, med betydeleg kortsiktig likviditet. Utviklinga dei seinare åra har pressa gassprisane nedover. Skifergassrevolusjonen i Nord-Amerika har gjort USA sjølvforsynt med gass, og gassprisane i Nord-Amerika har falle sterkt. Denne betydelege endringa i gassmarknaden burde leggje til rette for større bruk av gass innanlands, spesielt i industriell samanheng. Det har lenge vore ei brei politisk målsetjing å auke bruken av gass innanlands i Noreg. Blant anna fremma regjeringa Bondevik II to stortingsmeldingar om bruk av gass i Noreg. Ved behandlinga av begge meldingane var det brei einighet i Stortinget om å leggje til rette for auka bruk av gass i Noreg, basert på eit godt utgangspunkt for utvikling av gassbasert industriverksemd med våre store olje- og gassressursar på norsk sokkel. Auka industriell verdiskaping med utgangspunkt i naturgass kan gi eit verdifullt tilskot til norsk næringsliv, slik som vi ser etablert innanfor petrokjemisk verksemd, hovudsakleg på Rafnes og på Herøya i Telemark og på Tjeldbergodden. Sargas sitt kjøp av Industrikraft Møre er endå eit eksempel på moglegheiter innanfor innanlands bruk av naturgass, eit spennande prosjekt med CO2-fangst. Ironman-prosjektet vurdert på Tjeldbergodden er også ein annan klar kandidat til naturgassbasert industriell verksemd. Som ein del av Gassmaks-programmet gav Noregs forskingsråd den tidlegare Statoil-direktøren Terje Martin Halmø i oppdrag å utgreie ein marknadsbasert omsetningsplass for gass i Noreg. Konklusjonen derfrå er at dette er godt mogleg, det handlar om vilje til å etablere ein gass-«hub». Eg tar med dette opp Framstegspartiet sitt forslag i saka.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Den 7. juni 2007 kunne ein lese i Aftenposten at arbeidet med ei gassmelding var i full gang under statsråd Enoksen. Ei veke seinare, torsdag 14. juni 2007, var saka om utbygginga av Gjøa og Vega oppe til behandling i Stortinget, og ordførar for saka var stortingsrepresentant Ola Borten Moe. Han avslutta innlegget sitt med: «Jeg har lyst til å benytte anledningen til å spørre statsråden om når han ser for seg at en slik melding kan legges fram.» Statsråd Enoksens svar var: «Arbeidet med en slik helhetlig gjennomgang pågår nå og vil bli forelagt Stortinget i løpet av neste år, altså 2008.» Denne meldinga blei altså sett i gang i juni 2007 og ligg an til å setje noregsrekord, rett nok ein svært tvilsam noregsrekord. Arbeidet blei ikkje ferdig under Odd Roger Enoksen, ikkje under Åslaug Haga og ikkje under Terje Riis-Johansen. Har sitjande statsråd, som etterlyste meldinga i 2007, tenkt å bryte mønsteret og sørgje for at meldinga blir lagd fram for Stortinget?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-06-19:
Vi har gjentatte ganger hørt hva landbruksministeren sier – hans betraktninger og særdeles selektive historieskriving om Kristelig Folkepartis historie når vi har hatt medansvar for norsk landbrukspolitikk. Det skal også sies at Kristelig Folkeparti går til valg på det samme regjeringsalternativet som det vi hadde under Bondevik II-regjeringen, men at vi som kjent også har sagt at vi selvsagt er villige til å snakke med alle opposisjonspartiene dersom vi får et nytt flertall. Det heter å ta ansvar, fordi vi da har en situasjon der velgerne har sagt at de ønsker en ny regjering. Nå er det veldig mye som tyder på at mange velgere ønsker en ny regjering. Det tror jeg kanskje landbruksministeren bør merke seg, og også at det faktisk er mange innenfor landbruket som ønsker en ny regjering. Så kan jo landbruksministeren gjerne reflektere – siden den analytiske evnen er veldig stor i dag – rundt både Bondevik II-regjeringen og bondeorganisasjonenes egne motiver for å inngå oppgjør med den forrige regjeringen. Siden hans analytiske evner i dag er veldig kreative, burde han kanskje ha noen refleksjoner omkring hvorfor mange bønder faktisk også ønsker en ny regjering. Ut fra landbruksministerens siste innlegg kan man få inntrykk av at den rød-grønne regjeringen står med en åpen invitasjon til et landbrukspolitisk samarbeid med Kristelig Folkeparti. Er det sånn at det foreligger en invitasjon fra den sittende regjering til et landbrukspolitisk samarbeid med Kristelig Folkeparti i neste periode? Landbruksministerens innlegg kan tyde på det, men alle andre signaler over flere år fra den sittende regjering, er: Dette klarer vi godt selv – vi ønsker å gjøre denne jobben alene, vi ønsker å gå til valg alene, som et eget alternativ, vi trenger ingen andre. Men nå har plutselig Kristelig Folkeparti blitt et veldig viktig parti for framtidens landbrukspolitikk, og da med negativt fortegn, ifølge vår landbruksminister. Jeg tror at her sender man signalene litt ettersom det passer, og når man har oppdaget at Kristelig Folkeparti faktisk har en så god landbrukspolitikk at man oppfatter den som en trussel, finner man det for godt å rette skytset en annen vei – og snakker om politikken til andre partier som også sitter i opposisjon. Strategien er ganske enkel å avsløre, men den gir ikke Senterpartiet og den rød-grønne regjeringen større troverdighet når vi nærmer oss et valg.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-19:
En statsråd har jo store fordeler i sånne debatter – han kan bare fortsette å tale. Våre landbrukspolitiske talsmenn har ikke mer taletid igjen, så jeg får bare ta over litt. Jeg synes at statsråden fortsetter å snakke mot sitt eget skremmebilde. Det er jo, som representanten Flåtten sa, bare skremmebildet av Høyres politikk som forsvant med NILF-rapporten. Høyres troverdighet i landbrukspolitikken økte jo kraftig med den rapporten. Kristelig Folkeparti har valgt en utmerket samarbeidspartner hvis man ønsker å utvikle norsk landbruk inn mot de reelle problemstillinger som man har, som Syversen var inne på, som ingen egentlig tar på alvor, og som i hvert fall regjeringspartiene har vist at man ikke tar på alvor. Høyre vil ha importvern – men det er heller ingen tvil om at man kan gjøre justeringer på importvernet som langt fra er dramatisk for norsk landbruk og jordbruk, og som kanskje rett og slett vil føre til at man blir mer rasjonell i sin tilpasning. Høyre vil ha jordbruksforhandlinger, men vi vil samkjøre dem med budsjettframleggelsen. Det ligger jo ikke noen dramatikk i det. Så her er Kristelig Folkeparti på veldig trygg grunn. Man vil ikke ha noen dramatisk omlegging. Som jeg har sagt fra denne talerstolen mange ganger, er norsk jordbruk stort sett formet gjennom politikk, og det er politikk som også må bringe næringen tilbake til en sunnere framtid. Det er også forunderlig å sitte og høre på en debatt rundt jordbruksforhandlingene hvor representanter beskriver det som katastrofe med Høyres politikk. Hvis vi går inn og ser på hva Høyres forslag går ut på, har vi skatteforslag som vil gi tilbake minst halvparten av våre kutt i jordbruksforhandlingene. Vi tar på alvor at det er en næring som består av selvstendig næringsdrivende, og vi tror at hvis de får større frihetsgrad til å tilpasse seg selv, og får beholde mer av sine egne penger, vil det i bunn og grunn bli en mye mer solid og framtidsrettet næring. Det viste vel også erfaringene med jordbruket under Bondevik II-regjeringen. Da var det veldig mye statistikk som – hvis man går tilbake og ser på statistikken – viser at optimismen var litt på tur tilbake i landbruket under den perioden. Det som har skjedd under den rød-grønne regjeringen, er jo at mye av produksjonen og statistikken viser at man går i ganske så feil retning. Jeg synes man skal forholde seg til resultatene av egen politikk, og da har ikke den rød-grønne regjeringen mye å skryte av. Igjen: Kristelig Folkeparti har en utmerket samarbeidspartner i Høyre. Vi skal utvikle et landbruk som er sunt, og som får tilbake en optimisme for framtiden.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-19:
Nok en liten kommentar til dette med statistikken. Det er et faktum at selvforsyningsgraden, som mange liker å snakke om, gikk opp under Bondevik II-regjeringen, den har gått ned under den rød-grønne regjeringen. Kornproduksjonen har hatt et dramatisk fall under den rød-grønne regjeringen. Jeg vil formode at kanskje noe av det man ønsker å gjøre noe med i årets jordbruksforhandlinger, er kornproduksjonen, for der er man skikkelig på etterskudd. Men man må i hvert fall forholde seg til det som er realitetene og resultatene av egen politikk. Til bruksnedleggelsene: Det er klart at tallet på bruk som blir nedlagt når to tredjedeler nå snart er borte, nødvendigvis vil gå ned, men regnet i prosent av andelen bruk, tror jeg nedleggelsene har skjedd minst like raskt nå, under den rød-grønne regjeringen, som det har vært helt siden 1950-tallet. Der er jeg veldig enig med representanten Syversen. Det er en utvikling som man neppe får gjort noe med, men det er et spørsmål om å legge til rette for at de som ønsker en god framtid i næringen, får det. Der tør jeg påstå at Høyre har en utmerket politikk. Som sagt: Det er veldig fornuftig av Kristelig Folkeparti å bli med oss for å utvikle et framtidsrettet landbruk.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
Representantene Ropstad, Astrup og Tenden har fremmet et Dokument 8-forslag som inneholder en rekke forslag – forslag som i stor grad allerede er vedtatt av Stortinget i klimaforliket, klimameldingen og i Nasjonal transportplan. Derfor vil jeg innledningsvis vise til Stortingets behandling av Innst. 391 S for 2011–2012 og behandlingen av NTP i går. Sammen med sult og fattigdom er klimaendringene blant de viktigste utfordringene verden står overfor, og jeg sa i forrige sak at for Arbeiderpartiet ligger målene som vi har forpliktet oss til i klimaforliket, til grunn for vår klimapolitikk. Jeg merker meg at forslagene som vi behandler nå, er forslag som i stor grad er blitt behandlet før, og det viser også at det er betydelige sprik mellom Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre på den ene siden og Fremskrittspartiet på den andre siden. I innstillingen til klimatilpasningsmeldingen som vi nettopp har debattert, stiller Fremskrittspartiet seg også utenfor merknaden som peker på menneskeskapte klimaendringer, og det er også slik at noen av oss som er her i salen i dag, tilbrakte store deler av sist uke i debatter og media for å debattere at Fremskrittspartiet ikke ville vedta Kyoto fase 2. I departementets kommentarer til forslaget ligger det gode svar på hvorfor de ulike forslagene fra Ropstad, Astrup og Tenden følges opp i regjeringens politikk i dag, og derfor vil ikke jeg bruke tid på å gjennomgå forslagene. Dette har også vært en debatt som har pågått i det offentlige rom. Jeg vil allikevel nevne at regjeringen følger opp klimaforliket og klimameldingen. Gjennom opprettelsen av fondet for klimateknologi, fornybar energi og energiomlegging, satsing på bymiljøavtaler i NTP, intercitytog, omlegging av bilavgiftene og flere andre tiltak, leverer regjeringen på tiltakene som ble vedtatt i klimaforliket. Regjeringen gjør også en betydelig innsats internasjonalt i klimasaken, og satsingen på klima- og skoginitiativet er et eksempel på et tiltak som har stor effekt. Jeg har forståelse for at representantene ønsker å trekke opp en klimadebatt i Stortinget, og jeg vet at disse tre representantene er oppriktig opptatt av klimasaken. Derfor blir det også rart når de har tenkt å samarbeide med Fremskrittspartiet om klimapolitikken i framtiden. Men etter at jeg hørte statsråden og representanten Amundsen her i stad, kan det være håp i hengende snøre om at en intensjonsavtale mellom dem muligens blir innfridd på et gitt tidspunkt.
Siri A. Meling (Høyre), 2013-06-19:
Jeg håper at det gikk klart frem av mitt innlegg at Høyre er glad for at vi nå får denne åpningen av disse områdene, selv om jeg registrerer at noen av statsrådens kolleger i den rød-grønne koalisjonen stiller seg litt lenger bak i køen når nå en samlet komité stemmer for denne åpningen. Mitt spørsmål til statsråden dreier seg om å definere iskanten. Vi adresserer betydningen iskanten har i forhold til biologien, og at en må opptre varsomt i iskanten. Da er det viktig å vite hvor denne går. Temperatur og vind varierer, iskanten vil variere. Vil statsråden følge opp vår henstilling om å arbeide for at vi kan få en faglig konsensus rundt hvordan iskanten er å oppfatte?
Siri A. Meling (Høyre), 2013-06-19:
Representanten Egeland gikk langt i sitt innlegg i å antyde at man ikke fikk en åpning av områdene rundt Jan Mayen i bytte mot at Sosialistisk Venstreparti skulle bli med på en åpning av Barentshavet sørøst, mens statsråden i sitt innlegg begrunnet utsettelsen med at Oljedirektoratet trenger mer tid. Mitt spørsmål til statsråden er: Benekter statsråden at grunnen til man ikke får en åpning av områdene rundt Jan Mayen, var at det ble forhandlet bort med Sosialistisk Venstreparti for å få en samlet regjering som stiller seg bak åpning av Barentshavet sørøst?
Siri A. Meling (Høyre), 2013-06-19:
For et lite land med betydelige naturressurser kan det være fristende å innta rollen som råvareleverandør. Det kreves langt mer av oss å ha ambisjoner om å bygge industri, trygge arbeidsplasser, utnytte et mulighetsbilde og gripe et vekstpotensial for økt verdiskaping. Gassressursen vår er en slik råvare, og Norge er en betydelig gassprodusent. I dag kunne vi lese i Dagens Næringsliv at Norge for første gang har passert Russland som den største leverandøren av naturgass til det europeiske markedet, ifølge BPs årlige energistatistikk. Dette viser hvilken gassnasjon Norge har utviklet seg til å bli i løpet av relativt få år. Da Stortinget behandlet siste petroleumsmelding, ba Høyre sammen med Fremskrittspartiet regjeringen vurdere å fremme en egen gassmelding som skulle omhandle Norges rolle som gassnasjon både nasjonalt og internasjonalt. Dessverre ble ikke denne anmodningen fulgt opp av regjeringen, og når vi sammenstiller dette med responsen på dette representantforslaget, er det vanskelig å se at regjeringen har en aktiv holdning til industripolitikk med basis i gassressursene våre – utover det som måtte fremkomme i festtalene. Jeg registrerer at både Arbeiderpartiet og Senterpartiet i sine partiprogrammer for neste stortingsperiode skriver at de ønsker å legge til rette for at gass fra norsk sokkel i større grad blir tatt i bruk for industriell verdiskaping. Med all respekt er det vanskelig å spore noe av denne ambisjonen i innstillingen til representantforslaget vi nå har til behandling. Innstillingen vitner om en passiv tilnærming til industripolitikk med basis i gassressursene våre. Spørsmålet burde heller være hvordan vi som en betydelig gassnasjon kan identifisere noen komparative fortrinn og bygge videre på disse i et industrielt perspektiv. Hvis en nasjonal omsetningsplass for gass ble etablert, ville ikke da norsk industri kunne kjøpe gassen noe rimeligere enn på kontinentet, som følge av lavere fraktkostnader? Det ville i alle fall være å utnytte det komparative fortrinnet, nemlig nærhetsprinsippet. Vi bruker lite gass nasjonalt i forhold til hva som eksporteres, men i svaret til energi- og miljøkomiteen benyttes overraskende nok noe som kan fremstå som feil fakta. Statsråden skriver at forbruket i Norge i henhold til SSB var kun 514 millioner Sm3, og at størsteparten av dette er knyttet til metanolfabrikken på Tjeldbergodden. Dette er noe overraskende, da det fremgår i OD sitt nye faktahefte, Fakta 2013, at det innenlandske gassforbruket er mer enn det dobbelte, nemlig 1,4 milliarder Sm3 i 2012. Dette tilsvarer om lag 15,5 TWh i energimengde eller om lag 15 pst. av den samlede norske kraftproduksjonen, og det er ikke akkurat en ubetydelig andel. Dette viser at forbruket av gass i Norge er omtrent på nivå med forbruket i Danmark. I Danmark etablerte man en «hub», Nord Pool Gas, som omsetter ca. 20 pst. av gassen der nede, med god erfaring i å senke prisen på gass i Danmark.
Siri A. Meling (Høyre), 2013-06-19:
Jeg forstår at statsråden ikke er tilhenger av denne markedsplassen, men ministeren vedgår samtidig at Norges unntak fra nedstrømsdelen av EUs gassdirektiv går ut i 2014. Da kunne det være interessant å vite hvordan statsråden har tenkt seg at direktivets krav om pristransparens skal kunne etterleves, hvis man ikke etablerer en markedsplass, som Høyre sammen med Fremskrittspartiet har foreslått.
Siri A. Meling (Høyre), 2013-06-19:
Da vil jeg tilbake til det jeg var inne på i mitt innlegg når det gjelder det med markedsplass for gass i Danmark, som håndterer et mindre volum enn det som faktisk benyttes innenlands i Norge. Allikevel har danskene god erfaring med denne markedsplassen og mener den har vært prisdempende når det gjelder gassprisen til danske kunder. Mitt spørsmål til statsråden er: Kjenner statsråden til hvordan denne markedsplassen i Danmark fungerer, og er det noen grunn til å tro at vi ikke skulle få oppleve samme type positive erfaringer i Norge når det gjelder muligheten til å ta ut gass til en konkurransedyktig pris for innenlands industribrukere?