Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-14:
Det er vanskelig å komme gjennom hele det sakskomplekset som denne utjamningsmeldingen legger opp til, på 5 minutter. Det er en del som har gjort et nummer av at det er mange sider, men så er det også et vesentlig materiale som presenteres her. Utjamningsmeldingen fikk en svært trang fødsel. Under trontaledebatten i 1996 fremmet daværende leder i Senterpartiet, Anne Enger Lahnstein, et forslag om at den daværende arbeiderpartiregjering skulle legge fram en egen fordelingspolitisk utgreiing for Stortinget. Dette ville ikke Arbeiderpartiet, og med støtte fra Høyre og Fremskrittspartiet ble det da også avvist. Kristelig Folkeparti, SV, Venstre og RV støttet Senterpartiet den gangen. Når da sentrumspartiene kom til regjeringsmakt i 1997, kunne Regjeringen selv legge fram en slik utjamningsmelding. Det fokuseres i dag fra enkelte på hvor voluminøs meldingen er, og det gjøres altså et nummer av at det er mange sider. Da kan det repliseres at innstillingen også har ganske mange sider. Det må i hvert fall være viktig for alle parter å bidra til et konsistent, skikkelig og konkret innhold i innstillingen, men jeg syns at det mangler vilje fra enkelte hold. Utjamningsmeldingen hadde ikke blitt lagt fram uten det initiativet som ble tatt i 1996, og uten at sentrumsregjeringen hadde hatt anledning til å legge den fram i fjor på denne tiden. Den viser det ukomfortable faktum at forskjellene i Norge har økt fra 1986 til 1997. Den får også fram oppdatert kunnskap om disse forholdene. Uten denne utjamningsmeldingen hadde vi ikke hatt disse kunnskapene og kunnet tatt tak i dette på en skikkelig måte. Utjamningsmeldingen er videreført av den nåværende arbeiderpartiregjeringen, og det er i hvert fall gledelig at Arbeiderpartiet nå stiller seg bak den. Det er vel bl.a. ut fra det faktum at det her er økte forskjeller, noe som gjør at det er viktig å ta tak i disse sakene. Sentrumsregjeringens utjamningsmelding skisserer fem strategier for å motvirke denne negative utviklingen, der ca. 10 pst. faller av lasset og blir stadig fattigere. For det første skal det sosiale sikkerhetsnettet forbedres slik at det fanger opp dem som faller utenom i den grad. Det sosiale sikkerhetsnettet består av økonomiske ytelser til personer som selv ikke klarer å generere nødvendige midler til livsopphold, og det primære sikkerhetsnettet er trygden. Grupper som i dag ikke omfattes av dette systemet, bør også ha en form for økonomiske ytelser, og størrelsen på ytelsene må være slik at det er tilstrekkelig til å gi den ønskede effekt. Det subsidiære sikkerhetsnettet er den økonomiske sosialhjelpen. Det har vært mye diskusjon omkring den i denne sal. Det flertallet nå går inn for, er at det for alle kommuner utarbeides statlige rettledende normer for utgifter til livsopphold, slik at man har noe å holde seg til, og dette kan da bli gjort gjeldende fra 2001. Det andre punktet i strategien er at det må føres en boligpolitikk som bidrar til å skaffe alle som ønsker det, en bolig med akseptabel standard til en akseptabel pris. Det er ikke akseptabelt at en stor gruppe mennesker er boligløse. Blant annet blir tilbudet om hospits omtalt i meldingen, og det sies nå klart at hospits ikke må brukes til barnefamilier og enslige barn og ungdommer. Det er også viktig at det settes kvalitetsnormer til hospitsvirksomheten. Særlig i Oslo er det et problem for folk å skaffe seg bolig, og kanskje spesielt for enslige. Den sosiale boligbyggingen må gjenreises, og det må finnes løsninger på dette uten å bruke Marka. Bolignøden er en av sentraliseringens kostnader. For det tredje må den arbeidslinjen som har vært, bli mykere, slik at det inkluderer flere. De offentlige tjenestene må bli bedre, og samarbeid mellom arbeidskontor, sosialkontor og trygdekontor er viktig. Det må ikke nødvendigvis samlokaliseres, men det må samordnes og samarbeides til brukerens beste. Så har vi en strategi som går på skatteregler og beskatning. Sentrumspartiene, og spesielt Senterpartiet, synes at dette med skatt på aksjeutbytte er noe som Stortinget må ta tak i og behandle nå. Sentrumsregjeringen arbeidet med en skattemelding som skulle legges fram til høsten. Det er helt klart at Norge har en meget lav beskatning på kapitalinntekt, og det som kanskje fører til de største ulikhetene i dag, er at denne delen av inntekten ikke beskattes og fordeles. Det er viktige prinsipper som ligger i at man skal skatte etter evne og også i det gamle ordtaket «Gjør din plikt, krev din rett». Med slike holdninger i bakgrunnen vil det kanskje bli et bedre og mer solidarisk Norge.