trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Vi har hatt en lang debatt om kommuneøkonomi før i dag. Det dreier seg bl.a. om hvordan fylkeskommuner skal ha råd til å drive sjukehus, og det dreier seg om andre viktige ting for folk. Det dreier seg om eldreomsorg, det dreier seg om skole, om alt som gjør livet greit å leve slik at man får hverdagen til å gå rundt. Hva sier Fremskrittspartiet da? Jo, da er det et evig kjør på å rasjonalisere, fjerne, kutte ut, flytte, legge ned, privatisere og gjøre alt billigere. Man skal ikke verne alle institusjoner. Her må ting bli annerledes og billigere. Få orden på dette! Ikke la det gamle fryse fast og bli værende sånn som det er. Så kom jeg inn for å høre på denne debatten. Det er ganske merkelig. Jeg husker nå at en representant fra Fremskrittspartiet for ikke lenge siden var oppe og snakket spesielt varmt for et sorenskriverkontor i sin kommune. Det var kjempeviktig. Der måtte det ligge. Men overalt ellers i landet kunne man godt flytte og rasjonalisere, og det var bare bortkastede penger hvis man hadde dette der folk bodde. Jeg har vært fylkespolitiker i mange år og stelt med sjukehus. Det var et strev. Det var et strev, fordi folk ønsket seg sjukehustjenester, de ønsket seg flere sjukehustjenester. De ønsket ikke at vi skulle legge ned sjukehus, og vi ville det ikke heller. Men hadde vi styrt med de rammene Fremskrittspartiet har, tror jeg i hvert fall at det ikke hadde vært mer enn ett sjukehus igjen i Hedmark – hvis det i det hele tatt hadde vært noen der! Hvis man skulle følge Fremskrittspartiets metode, nemlig bruke stykkpris og la pengene følge pasienten, hvor mange små sjukehus i lokalsamfunn ville ikke da bli lagt ned? Dette henger ikke sammen. Dessverre gjør det ikke det. Det som gjør meg mest lei, er at Fremskrittspartiet lurer folk i Askim med denne politikken. På alle områder ellers sier Fremskrittspartiet at det bare er å legge ned, flytte, skalte og valte med tjenester til folk, for det spiller ingen rolle hvor de er eller hvordan det er bare det er billig. Så får folk reise, og de får flytte – det er ikke måte på. Dette syns jeg er leit, for dette dreier seg om en viktig sak. Jeg er helt sikker på at Askim-samfunnet og politikerne i Østfold gjør så godt de kan for å få dette til. Og hvis Fremskrittspartiet virkelig hadde ment at det skulle være et sjukehus i Askim som skulle ha de funksjonene som Fremskrittspartiet er opptatt av, kunne Fremskrittspartiet ha fått det til hvis de hadde gitt rammer nok, slik at Østfold fylkeskommune hadde hatt et valg. Slik det er nå, har de det ikke.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Fremskrittspartiet spør om jeg kan påvise at de har foreslått å legge ned institusjoner. Det kan jeg ikke her og nå, men det har de sikkert. Men poenget er at Fremskrittspartiet i innstillinga om kommuneøkonomien, som ble debattert før i dag, har en merknad om at det er et effektiviseringspotensial i kommunesektoren på mellom 10 og 15 milliarder kr gjennom systematisk bruk av konkurranseutsetting. Jeg vet ikke om det er slik at man da skal ha private firmaer inn i tillegg til de kommunale og de fylkeskommunale tjenestene, slik at ingenting skal legges ned eller flyttes på. Det er mulig man tror at det går an, men det går i hvert fall ikke an å tjene 10-15 milliarder kr på det – så disse tingene går ikke sammen. I Fremskrittspartiet er de altfor lure til å peke ut en institusjon og si at den skal legges ned. Nei, det de sier, er at det går an å spare masse penger ved å legge ned en rekke institusjoner og funksjoner, men når noe skal flyttes på, spretter de opp og forsvarer det, og later som om de er de eneste som bryr seg. Men jeg tror ikke at Fremskrittspartiet bryr seg. Fremskrittspartiet ønsker stykkpris i helsevesenet. Det er sterkt sentraliserende. For de sjukehusene som er store og som kan tiltrekke seg flest pasienter, eller som har flest pasienter i sitt omland, vil jo sjølsagt få inn flest penger. Og da kan de utvikle nye teknikker, de kan kjøpe nye maskiner, de kan ha gode lønns- og arbeidsvilkår for sine ansatte, og de kan utvikle seg. Til det har SV sagt at det antakeligvis blir noen små sjukehus som blir nedlagt med dette stykkprissystemet, og da har Fremskrittspartiet svart: «So what?» Hva gjør vel det? Pasientene må jo få lov til å velge hvor de vil reise. Dersom det da er noen få pasienter som blir igjen og som kanskje er glad i lokalsjukehuset sitt og gjerne vil beholde det, spiller jo ikke det noen rolle for Fremskrittspartiet. For pengene skal følge pasienten, og der det er flest pasienter, der blir det også sjukehus. Der det er få igjen, blir det ikke noe sjukehus. Så til dette med at man blir sendt hjem fra sjukehus uten å være helt frisk. Ja, det er riktig det. Vi har vært med på mange sykehusdebatter der det har dreid seg om å flytte funksjoner, og man har hele tida kunnet henvise til en eller annen pasient, som hvis vedkommende ikke hadde bodd 10 minutter fra sjukehuset, hadde vært død. Og det er tragisk. Og det er en sannhet, det er slik. Men hvis vi skal styre helsepolitikken og hvordan vi skal bygge sjukehus etter det, må det jo bety at ikke noe menneske kan bo lenger enn 10 minutter fra sjukehustrappa – for noe annet er livsfarlig. Vi vet alle sammen at slik kan vi ikke ha det. Så det blir for lettvint når Fremskrittspartiet later som om deres generelle politikk, med den stykkprismetoden som Fremskrittspartiet påstår skal gi folk de tjenestene de vil ha, der de bor, ikke skal føre til nedleggelser av sjukehus, skoler og sjukehjem.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Jeg er sjølsagt glad for at det ser ut til at det kanskje kan bli en orden på dette etter hvert. Men det er forstemmende, og jeg syns ikke det ble spesielt bedre etter statsrådens innlegg nå, der hun påstår at det å ta sjukelønna fra de aller lavest lønte har vært med på å få rentenivået ned i Norge. Det syns jeg er ganske drøyt. I tillegg har det fra departementet kommet et brev der de begrunner hvorfor de har tatt sjukepengene fra dem som tjener minst. Det er fordi de i utgangspunktet har for lite å leve av! Det virker ganske spesielt fra ei regjering som har sagt at den ønsker å gjøre noe med forskjellene i landet. Jeg syns dette var et av de tristeste forslagene som ble vedtatt i budsjettet, et av de mest urettferdige og urimelige. De det dreier seg om, betaler inn trygdeavgift for inntekt over 21 000 kr. De får altså ikke ta del i alle folketrygdens rettigheter. De blir fratatt dem, uvisst av hvilken grunn. Fordi de er kvinner? Fordi de har for lite å leve av fra før? Jeg har aldri klart å få noen forklaring på det. Noen sier at dette er frivillig deltid. Det har da vel aldri vært sånn at man skal straffes for å ha en liten jobb, hvis det er det man ønsker. Dessuten har vi her vedtatt en rekke reformer, vi har et forholdsvis oppegående helsevesen, eldreomsorg osv., som er helt avhengig av deltidsarbeidere. Man er helt prisgitt at noen vil gå i slike små, dårlig lønte stillinger. Ubekvemt er det også. Og så skal de bli fratatt rettighetene, når vi er helt avhengig av dem! Vi burde stå på kne og si takk for at noen vil gjøre slike jobber. I stedet betaler vi dem på denne måten. Til slutt til Fremskrittspartiet: De snakker om at SV sikkert er så ivrig på dette og på andre saker fordi de har så liten innflytelse i norsk politikk. Ja, vi har sett hvordan det har gått med innflytelsen når Fremskrittspartiet har fått makt. Dette er ett av resultatene. Et annet resultat er at egenandelen ved sjukdom ble økt med 700 mill. kr. Et tredje resultat var at de som tjente aller mest, fikk skattelette. Jeg skulle likt å ha vært med på forhandlingsmøtene og sett på da Carl I. Hagen satt ved forhandlingsbordet. Viste han muskler på vegne av de sjuke og på vegne av dem som hadde en bitte liten stilling, og som skulle miste sjukelønna? Jeg er sikker på at hvis han hadde gjort det, hadde Bondevik reist seg opp og velsignet både Hagen og dagen og takket sin skaper for at han hadde fått en god sak. Men de gjorde ikke det. De brukte musklene for å gi til dem som hadde mest, og ta fra dem som hadde minst. Jeg syns godt de kunne ha mannet seg opp nå i dag til å være med på å gi dem pengene tilbake. Jeg syns det er en skam at Stortinget ikke kan gjøre det allerede i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Jeg kunne tenke meg å spørre noen representanter for flertallet om hva de mener med det som står i en av deres flertallsmerknader. De henviser til et brev fra Regjeringa, så det er mulig statsråden kan svare på det. Det står at de mener at endringer slo uheldig ut for enkelte grupper. Hva mener man med det? Mener man at det er noen spesielle grupper som har vært rammet av dette, som man kan tenke seg å se på, eller er det faktisk alle som har mistet den retten? Skal vi nå begynne å dele folk som har så liten inntekt, inn i forskjellige grupper – noen skal få og noen skal ikke få? Det kan hende det ikke er det som er ment, men det er veldig vanskelig å skjønne hva det betyr. Så står det også at minsteinntektsgrunnlaget «bør vurderes i forhold til inntektsgrenser som ellers gjelder i folketrygden for eksempel for opptjening av pensjonspoeng og i forhold til ektefelletillegg.» Jeg vet ikke om jeg er litt angstfull, men kan det da vel aldri være slik at Regjeringa har tenkt å se på om man er gift eller ikke, når man skal få tilbake sykepengene hvis man tjener så lite?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-16:
Dette er en veldig grei innstilling. Slik ble det gjort i fjor også, og da stod det å lese i avisen litt utpå høsten da det ble klart at Regjeringa ikke hadde tenkt å kompensere lønnsoppgjørene i kommunesektoren: Ikke engang det lønnsoppgjøret som staten sjøl hadde framforhandlet i kommunesektoren, nemlig for lærerne, ble kompensert i statsbudsjettet. Og det var flertallet i Stortinget enig i. Jeg hadde en interpellasjon om temaet, og Stortinget sa at det var ikke rimelig å kompensere krone for krone, det ble feil. Men i egen virksomhet syns Stortinget og Regjeringa at det er slik det skal være. Jeg syns også at det er slik det skal være. Men jeg klarer ikke helt å skjønne hvorfor vi skal gjøre slik forskjell, og hva det er som gjør at kommunesektoren kan makte tilpassinger der de ikke får kompensert for et lønnsoppgjør, mens statens egen virksomhet skal bli behandlet på en annen måte. Jeg syns det er urimelig, og jeg savner en sammenheng i det vi gjør, både fra Regjeringas og fra Stortingets side, at lønnsoppgjøret i offentlig sektor blir håndtert på en litt mer helhetlig og sammenhengende måte heretter. Jeg regner med at vi får samme runden til høsten, og i år er ikke spriket så stort i og med at lønnsoppgjøret hadde et helt annet omfang i år enn det hadde i fjor. Men i fjor betydde det fantastisk mye. Det var et riktig og bra oppgjør. Det var et nødvendig oppgjør som kom, og det var det i staten også. Det er et oppgjør for lærerne vi snakker om her, og kommunalministeren har bl.a. vært på talerstolen i dag og sagt at antakeligvis bør lærerne også få bedre lønn, for det er nødvendig skal skolen bli bra nok. Jeg gir min fulle tilslutning til det. Men jeg har bare lyst til å minne både Regjeringen og Stortinget på at det er altså et lønnsoppgjør som også slår inn i kommunesektoren. Sjøl om staten ikke sitter og forhandler ved alle bord der, sitter de tross alt ved noen. Jeg syns det hadde vært rimelig og redelig at man i hvert fall hadde kompensert det lønnsoppgjøret man hadde framforhandlet sjøl, og at man hadde sett at det sikkert er et like stort behov for å ha skikkelige lønns- og arbeidsvilkår i kommunesektoren som det er i staten. Det håper jeg at statsråden merker seg, for da jeg reiste interpellasjonen i høst, var vedkommende som er statsråd nå, en av de personene jeg rådførte meg med, og som syntes at det var en nyttig interpellasjon, som absolutt pekte på et område der det var stort sprik, som man burde rette opp.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Det er lov å ha ulike meninger, og det er vel derfor det er forskjellige partier. Det er en del av demokratiet. Men jeg har lyst til å stille noen spørsmål til Fremskrittspartiet, og særlig etter Hedstrøms innlegg nå: Er ikke Hedstrøm redd for at han nører opp under en kanskje ubegrunnet frykt når en kjører denne saken så hardt som en gjør i forhold til Østfold og Askim? Representanten Hedstrøm sier at det er veldig viktig at folk får velge det sykehuset de er «glad i», men det er også en annen dimensjon her, som jeg vil be Fremskrittspartiet kommentere. Er det ikke like viktig at folk får den best mulige kvalitative hjelp når de er syke, og ikke bare at de får velge det sykehuset som er nærmest? Er det ikke like viktig at de får den mest kompetente hjelp som er mulig å få? Så har jeg registrert – og det har vel alle her – at Fremskrittspartiet har en annen finansieringsmodell for sykehussektoren. En må også godta at det er forskjellig syn på hvordan sykehusene skal finansieres. Men nå er det slik at det er et flertall her i Stortinget som har vedtatt en modell med rammeoverføringer. Jeg vil finne det naturlig at også Fremskrittspartiet forholder seg til det, det er den nødvendige og naturlige konsekvens. Da har jeg forstått det slik at Fremskrittspartiet har betydelig mindre penger å rutte med til kommunesektoren og til rammeoverføringene. Blir ikke det et lite paradoks for Fremskrittspartiet? En må jo innrømme at det også er en del andre oppgaver som skal finansieres gjennom rammeoverføringene. Så til slutt: Hvis en ikke skal ha et regionalt styringsnivå, må en ha en form for statlig kommandoøkonomi. Det er blitt sagt før her i dag at Fremskrittspartiets opplegg for styring av sykehussektoren minner veldig mye om femårsplanene i det gamle Sovjet, med detaljstyring fra statens side ned til minste nivå. Er det noe som har vist seg 100 pst. mislykket, er det nettopp det.(Presidenten klubber.) Jeg vil også be Fremskrittspartiet kommentere akkurat det, om de syns – (Presidenten klubber.)
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Jeg skal forsøke ikke å være noe særlig belærende. Jeg skjønner jo at de som er helt nyinnvalgte, har mye å lære meg. Jeg er bare interessert i å finne ut hva som egentlig er Fremskrittspartiets helsepolitikk, for jeg får ikke helt tak på det, så jeg må faktisk stille spørsmålene på nytt. Den innsatsstyrte finansieringen er ikke 100 pst. Det er ønske om 80 pst. i Fremskrittspartiet, men det er bare delvis. Det har da skapt betydelig uro, ikke minst i Østfold fylke, har jeg registrert, veldig stor uro, og kommunene og fylkeskommunen sier at de mangler hundrevis av millioner kroner. Det er det vi har fått informasjon om. Jeg vet ikke om Fremskrittspartiet vil kommentere det. Så er det en annen ting, og det er at Fremskrittspartiet for så vidt er det eneste partiet her i huset, så vidt jeg kan oppfatte, som ikke ser sammenhengen mellom kommuneøkonomi og mulighetene for tjenesteyting i samfunnet. Jeg har lyst til å ha en liten kommentar fra Fremskrittspartiet på akkurat den siden av saken – altså skattelette og det svakeste kommuneøkonomiske opplegget av samtlige parti på Stortinget, men likevel skal alle få alt. Hvis hele landet skal ha en sykehusdekning slik som i Østfold, må vi bygge mange, mange flere sykehus, ikke minst i Nord-Norge. Kunne noen kommentere det? Hvordan henger det sammen med det kommuneøkonomiske opplegget til Fremskrittspartiet, de økonomiske rammene, skatte- og avgiftslettelsen? Jeg ønsker bare å få klarhet i hvordan dette henger sammen. Det synes jeg det ville være veldig interessant om vi kunne få en oppklaring av før vi går til kommunevalgkamp, slik at det ikke bare dreier seg om det lille sykehuset i Askim og akuttberedskapen der. Det er viktig nok, det, men vi må ha helheten. Hvor mange sykehus skal vi ha f.eks. i Finnmark, i Troms og i Nordland – og på Vestlandet?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Jeg har merket meg at statsråd Kleppa har en gjennomgangsmelodi. Hver gang hun skal forsvare et upopulært forslag, viser hun til et eller annet Arbeiderpartiet har gjort, og mitt spørsmål til statsråden er: Når skal statsråden og Bondevik-regjeringen begynne å ta ansvar for sine egne beslutninger? Dagpengeordningen har svært lite med sykelønnsordningen å gjøre, bare så det er klarlagt. Det er noe helt annet å bli helt uten rettigheter under langvarig sykdom. Det er en forferdelig tilstand, og det har altså Senterpartiet gått inn for med åpne øyne. Men det ble ikke informert. Vi fikk et stort hefte med materiell fra Sosialdepartementet med informasjon om hva de foreslo i budsjettet for inneværende år. Og der står det at sykelønnen videreføres. Men det medførte jo ikke riktighet, så jeg ringte til LO og spurte om hvordan de så på at 200 000 mennesker blir fratatt retten til sykelønn. De hadde ikke oppdaget det, for det lå ikke i informasjonsmappen som kom fra departementet. Men nå har de oppdaget det, og de er like rystet som Arbeiderpartiet og SV er over denne saken. Når det gjelder Fremskrittspartiet, vil jeg si at det er ganske merkverdig at de ikke kan legge inn disse pengene nå. De opptrer jo ganske selvstendig, så vidt jeg har sett i de fleste andre saker. Men det er ikke sikkert at det er disse svake gruppene, hvor et stort flertall er kvinner med dårlig utkomme, som er de høyest prioriterte for Fremskrittspartiet. Det har vi merket oss, og det tror jeg også det norske folk også vil merke seg.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Jeg vil kort bare få lov til å kommentere et par ting overfor representanten Øyangen – jeg skal prøve ikke å forlenge debatten for mye. Det er ikke Fremskrittspartiet som står så hardt på for denne saken alene – det er faktisk Sykehusets venner i Askim og befolkningen i Askim som kjører denne saken. Det er altså brukerne som er veldig opptatt av å få beholde sykehuset i nærmiljøet sitt. Så vil representanten Øyangen belære Stortinget og oss andre som sitter her, om at vi i dag finansierer sykehusene våre med rammeoverføringer. Vel, det er ikke den fulle sannhet. Vi har et delt finansieringssystem i dag, med rammeoverføringer og innsatsstyrt finansiering. Det systemet som Fremskrittspartiet står for, og har stått for i mange år, har vi altså nå innført med 50 pst., så hvis representanten Øyangen skal belære oss, bør man i hvert fall fortelle hele sannheten.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Representanten Ballo var selvfølgelig på ferde her igjen. Nå har han brukt hele dagen i dag – sikkert nok på grunn av SVs mangel på innflytelse i norsk politikk – på å prøve å sette Fremskrittspartiet i det lys at det er Fremskrittspartiet som er det uansvarlige. Han har prøvd på det hele dagen. Det er tydelig hos alle partier i denne salen at man er kommet inn i en valgkamp. Den første jeg vil komme med en liten kommentar til, var siste taler, representanten Gravdahl. Når hun sier at Fremskrittspartiet protesterer – eller man protesterer for all verden, men følger med på ferden – så minner det meg om en liten sak som vi hadde her for kort tid tilbake, pasientrettighetsloven. Arbeiderpartiet gikk høyt ut på banen i avisintervju med å lovfeste rett til behandling. Så kjører man noen forhandlingsmøter, noe histen og pisten, og plutselig har man lagt så mange begrensninger i det at det ikke lenger er noen rett til behandling. Så jeg tror Arbeiderpartiet bør gå ganske stille i dørene. Men det er riktig som representanten Ballo sier, at Fremskrittspartiet gav sin subsidiære støtte til Regjeringens omarbeidede forslag til statsbudsjett. Vi fikk mye på plass i det budsjettet, men ikke tilstrekkelig. Det synes Fremskrittspartiet var trist. Men som vi skriver i merknadene våre, lyktes det ikke Fremskrittspartiet å oppnå enighet om å opprettholde sykepengeutbetalingen. Men vi synes heller ikke, når vi nå skal behandle revidert nasjonalbudsjett, at det er der man eventuelt skal ta den omkampen. Den debatten vil vi ta i forbindelse med statsbudsjettet. Og jeg vil minne om at statsråden har varslet i revidert nasjonalbudsjett at man da vil ta dette opp igjen til behandling, og det ser Fremskrittspartiet fram til.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Jeg føler bare behov for å si etter innlegget til representanten Gløtvold angående merknaden som går på hvorvidt man skal kriminalisere eller avkriminalisere unge misbrukere – og jeg tror at jeg her også snakker for i hvert fall en del av Arbeiderpartiets representanter, i tillegg til Fremskrittspartiets – at merknaden ikke er ment i retning av noen som helst legalisering, bare så det er helt klinkende klart. Men en ting er vi nødt til å gjøre, og det er å stille visse spørsmål ved den politikken som vi har ført på dette området. Det er den debatten man er nødt til å skape.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Trygdeoppgjøret og de møtene som i den forbindelse ble holdt med organisasjonene, er vel ikke forhandlinger, det går vel mer på drøftelser som man har. Jeg har i hvert fall inntrykk av, etter å ha lest protokollene fra de siste trygdeoppgjørene, at det er mer et «take it or leave it»-tilbud fra Regjeringen. Man går vel ikke i forhandlinger i det hele tatt når det gjelder selve beløpene. Det er i hvert fall det inntrykk undertegnede har. Men det kan statsråden få lov til å avkrefte, hvis man ønsker det. Det som kom fram under statsrådens innlegg, var den setningen i vedtaket som ble fattet i fjor, som går på hvordan forventet faktisk inntektsutvikling skal forstås og brukes i arbeidet med å regulere folketrygdens grunnbeløp. Statsråden sa at hun ikke kunne finne noen tolkning av det i protokollen. Da er mitt spørsmålet til statsråden: Hvis man ikke vet hvordan Stortingets vedtak skal tolkes, hvor er det da naturlig å henvende seg for å få vite hvordan det skal tolkes?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Innledningsvis vil jeg bare få si at jeg skjønner godt at statsråd Dåvøy har store problemer med å tolke forslaget fra Arbeiderpartiet og Høyre, i hvert fall når det gjelder formuleringen i den første delen, om nye retningslinjer. Slik jeg ser det, er den biten som det er interessant å se på, den som har med indeksregulering å gjøre. Så til sosialministerens innlegg. Et av argumentene hennes var at ved å indeksregulere grunnbeløpet ville drøftingene med organisasjonene falle bort – det virket faktisk som om hun var bekymret for det. Jeg tror nok ikke at det er det de er mest bekymret for i organisasjonene, de er vel heller interessert i å få en økning i grunnbeløpet. Så bare en liten sak til: Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har fremmet et eget forslag når det gjelder det som har med retningslinjene å gjøre. Regjeringspartienes egne representanter i Stortinget ber faktisk Regjeringen vurdere behovet for nye retningslinjer for regulering av grunnbeløpet. Da er mitt spørsmål: Trenger statsråden et sånt forslag fra sine egne grupperinger i Stortinget for å kunne ta et initiativ for å se på retningslinjene, eller er dette et området som statsråden vurderer selvstendig?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-06-16:
Som flere har vært inne på her, har Østfold fylkesting nå vedtatt å samle akuttberedskapen for å bedre funksjonsfordelingen mellom akutt og elektiv virksomhet. Dette vedtaket er også helt i tråd med anbefalingene fra Steine-utvalgets innstilling – «Pasienten først!». Øyeblikkelig hjelp-funksjonen ved de fleste sykehus krever svært store legeressurser. Ved å samle øyeblikkelig hjelp-funksjoner vil man oppnå en bedre faglig kvalitet, en får utnyttet fagpersonellet bedre, får bedret kapasiteten og reduserer helsekøene. Fremskrittspartiet har her i Stortinget vært med på å vedta regionale helseutvalg, som skal ha som sin oppgave å utarbeide regionale helseplaner som skal godkjennes av departementet, nettopp for å få utnyttet ressursene best mulig til beste for pasientene. Men Fremskrittspartiet overprøver beslutningene i helseregionen og i fylkestinget. De roper på mer stat og mindre lokaldemokrati. Fremskrittspartiet er som Høyre opptatt av å gi sykehuseierne større frihet til å organisere sin spesialisthelsetjeneste slik de finner det mest hensiktsmessig for å gi et best mulig kvalitativt tilbud til befolkningen. Derfor er det oppsiktsvekkende at Fremskrittspartiet nå vil at Stortinget skal gripe inn og omgjøre lokale, lovlige – demokratisk fattede – vedtak. Dette er populisme og ikke ansvarlighet. Fremskrittspartiet spiller på befolkningens frykt for et svekket sykehustilbud. Men jeg har tiltro til vedtak som er gjort, til regionale helseutvalg og til at fylkestinget i Østfold er ansvarlige politikere som vil det beste for befolkningen. Men Hedstrøm hengte bjella på katten selv – det er en lokal valgkampsak som er det viktigste for Fremskrittspartiet.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-06-16:
Som jeg var inne på i mitt innlegg, har bruken av dette nye stoffet GHB økt betraktelig, og Oslo-politiet foretar nå ukentlig beslag av stoffet som man mener er det nye motedopet. Et GHB-dødsfall i fjor og flere spredte beslag før og etter årsskiftet gav en indikasjon på økt spredning. Og trenden er også kjent fra andre land, der stoffet omsettes i miljøer med ungdom som bruker ecstasy. Men først de siste par månedene er det blitt gjort mange beslag i Oslo, og det kan indikere en betydelig økning i omsetningen av stoffet. Nå har vi også tydeligvis fått et nytt dødsfall, som jeg var inne på i mitt innlegg, og da viser jeg til Hege, som døde av en overdose i en leilighet i Oslo 20 mai. Jeg har lyst til å gjenta mitt spørsmål til sosialministeren om hvorfor dette stoffet ikke står på listen over ulovlige stoffer. Hva vil sosialministeren foreta seg i forbindelse med de nye opplysningene som har kommet om dette stoffet?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
Jeg gikk ut fra at presidenten og bisitteren så ned i salen av og til. Jeg satt og viftet med hånden i lang tid, det kan sikkert de andre bekrefte. Dette er en viktig sak. Jeg vil ha meg frabedt at folk harselerer over Øystein Hedstrøm og Fremskrittspartiet som har tatt opp dette forslaget. Det er en alvorlig sak for folk som dette angår. Det er alvorlig når stortingsflertallet vil stemme ned et forslag om å likestille og se dette i sammenheng med Steine-utvalget. Politikk er å prioritere og å fatte beslutninger. Den argumentasjonen som går på at i denne saken er lokaldemokratiet så viktig, den prosessen som er gjort i Østfold fylke, de beslutninger som et knepent flertall har fattet i en så viktig sak i Østfold, er så viktig for stortingsrepresentanter som ikke tør å ta et ansvar, som ikke tør å stemme for dette forslaget, at de skjermer seg bak det. Det kaller jeg og Fremskrittspartiet for ansvarsfraskrivelse. Vi synes det er en plikt som folkevalgte representanter å løfte opp denne saken og ta den inn i nasjonalforsamlingen, når vi ser den behandlingen som folk i indre Østfold har fått på dette området. Vi tåler å sitte alene i denne sal og stemme for det vi mener er korrekt og riktig. Men det som er beklagelig, er at politikere fra andre parti som har vært på talerstolen i denne saken, og som har partifeller som sitter i fylkestinget i Østfold, som har tryglet dem om å følge opp vårt forslag, se dette i en sammenheng og stemme for likebehandling, ikke hører på eller lytter til sine egne. Det er etter min mening med på å øke politikerforakten, også blant politikere selv. Når vi ser at en Høyre-ordfører står utenfor Stortinget i dag og innstendig ber og trygler sine egne om å bruke sunn fornuft i denne saken, og når en ser at Høyre ikke bryr seg om den aksjonen som er på gang i Østfold, det engasjement som de enkelte har, vitner det litt om det som vi i Fremskrittspartiet i lang, lang tid har hevdet, nemlig at politikerne som sitter i denne salen, har godt av å komme seg ut og snakke med folk på grasrota – den vanlige kvinne og mann.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
I forbindelse med budsjettet og budsjettframlegget for 1999 forutsatte Regjeringen en underregulering av grunnbeløpet på 0,3 pst. Det er en budsjettpremiss som aldri er blitt endret på. Synes statsråden at en slik forskuttering av et kommende trygdeoppgjør er i tråd med intensjonene i retningslinjene for trygdeoppgjøret? Og er denne budsjettpremissen grunnen til at Regjeringen ved dette trygdeoppgjøret ikke hadde økonomiske rammer for at en kunne gå lenger med hensyn til å sikre den utviklingen og det etterslepet som en har hatt i reguleringen av grunnbeløpet dette år?
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Når flertallet ber om forslag til nye retningslinjer, er selvfølgelig det ut fra en vurdering av at de retningslinjene vi har i dag, ikke ivaretar intensjonene godt nok, og det har hele denne debatten om trygdeoppgjøret vist. I forbindelse med forrige trygdeoppgjør og budsjett ble det vist til at ordningen med heving av minstepensjonen ville kunne skape problemer i forhold til regelverket som var knyttet til bostøtteordningen og nivået på bostøtten. I den forbindelse fremmet et flertall i Stortinget følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen fremme en ny gjennomgang av regelverket for bostøtte sett i lys av økningen i minstepensjonen på 12 000 kroner. Saken bør framlegges slik at behandling kan skje parallelt med behandling av trygdeoppgjøret.» Jeg kan ikke se at man har fått noen signaler fra statsråden om hvordan dette forslaget er fulgt opp. Jeg vil gjerne ha en redegjørelse for det. Jeg går også ut fra at denne statsråden, som har vært med og lagt budsjettpremisser, kan si noe om disse budsjettpremissene, hvor en forutsatte at grunnbeløpet skulle underreguleres med 0,3 pst. Kanskje denne statsråden kunne svare på de to spørsmålene jeg stilte i sted.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Dette er et fremdrøftet forslag. Vi vil ikke gå inn og diktere. Men når vi ser at Regjeringen i liten utstrekning følger opp de intensjonene som ligger i retningslinjene, da ber vi om nye retningslinjer som gir strammere tøyler for det forhandlingsrommet som Regjeringen skal ha.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Jeg tror alle er bekymret over den utviklingen vi har sett, med stadig flere langtkomne rusmisbrukere og med svært mange overdosedødsfall forrige år. Vi må derfor justere kursen og satse mer offensivt på tiltak som letter livssituasjonen for dem som har utviklet narkomani. Det må handlekraft til, og vi må være åpne for nye virkemidler som kan redde liv. Det har vært nyrekruttering til harde stoffmiljøer i landet vårt. Dessuten har problemet spredt seg sterkt utover i distriktene. Det må satses på landsomfattende metadonprosjekt, og også de nye behandlingsmulighetene, så som buprenorfin, kan være aktuelle for tunge rusmisbrukere. Det er nær sammenheng mellom utøvelse av vold og bruk av rusmidler. Voldshandlingene begås ofte i ruset tilstand. Vi vet også at mange rusmisbrukere begår kriminelle handlinger for å finansiere sitt rusmisbruk. Vi må derfor finne tiltak som kan gi langtkomne rusmisbrukere et verdig liv, en livskvalitet som gir dem kraft og pågangsmot til å bekjempe sin avhengighet og til å tilpasse seg det samfunnet vi alle lever i. Det må være bredde i tilbudene, slik at man har en mulighet til å hjelpe både tunge og lettere rusmisbrukere. Nettopp derfor må vi heller ikke glemme de forebyggende tiltakene. Tverretatlig organisering lokalt, samarbeid mellom politi, skole, PP-tjeneste og barnevern er svært viktig. Skolehelsetjenesten må bli sentral i forebyggende og sosialt arbeid blant barn og unge. Jeg tror mange foreldre har god kompetanse og er gode støttespillere for sine barn. Men man tror gjerne det beste, og er ikke alltid nok på vakt før det er for sent. Opplysningsarbeid er derfor viktig, og ikke minst satsing på kulturtilbud som forebyggende tiltak. Vi må ikke bare satse på reparering, men ha et bredt spekter av tilbud som kan gi en meningsfull fritid for utsatte grupper. Bare å ha tanke for de langtkomne misbrukerne og tiltak for dem er kortsiktig tenkning. Barn og unge må settes i stand til å mestre livet sitt. De må få tilbud om fritidsaktiviteter de har lyst til å være med på, og de må få hjelp til å klare de store utfordringene de møter i skole og blant venner. Konfliktløsing, kontakt mellom ungdom, hjem og barnevern, botilbud for dem som har kommet i alvorlig konflikt med foreldrene, døgnkontakt, nettverk, utekontakter og støttekontakter må bli satsingsområder. Vi må vise omsorg før det er for sent.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
I det fylket som Magnhild Meltveit Kleppa og eg kjem frå, kjenner eg til at det i enkelte kommunar er store problem med å få legar til å ta på seg ansvaret for å dela ut metadon. Det er omhandla i innstillinga, der fleirtalet peiker på dette med informasjonsmøte som ein måte å ordna opp i det på. Men eg har oppfatta det slik at det nærmast er eit problem med instruksjonsmyndigheitene for dei kommunale styresmaktene, om dei kan påleggja privatpraktiserande legar med avtale å ta på seg denne jobben. Eg skulle gjerne hatt statsråden sin kommentar til dette. Det andre problemområdet som me slit med hjå oss, og eg trur òg i ein del andre fylke, er dette med avrusing – å få institusjonane til å ta narkomane inn til avrusing. Dei kjem ikkje vidare før dei kjem igjennom det. Og der har me òg, i alle fall i fylke der det er mange private institusjonar, problem med å påleggja nokon av institusjonane å gjera dette. Eg er veldig nysgjerrig på å høyra kva statsråden kan tenkja seg å gjera for å prøva å løysa dei problema, for det vert ikkje noka ordning med metadonbehandling dersom ikkje alle brikkene er på plass.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Eg vil takka statsråden for svar på replikken, men eg er nok redd for at problema kanskje er noko større enn det ho gav inntrykk av, særleg når det gjeld dette med legane si rolle. Men tilbake til saka. Trass i at representantar frå Arbeidarpartiet står bak dei fleste av forslaga i den saka som me handsamar no, vil eg i eit kort innlegg no mot slutten koma med nyanseringar og kritiske merknader på nokre punkt. Kanskje har eg eit noko gamaldags syn på korleis ein skal hjelpa narkomane. Eg er framleis i tvil om utviklinga i retning av å tilby stadig fleire folk former for vedlikehaldsdosar av narkotiske middel er bra, og om dette er den beste hjelpa eit samfunn kan tilby langtkomne narkomane. Eg har, må eg seia, nokså motstridande støtta forsøk med metadonassistert behandling. Eg har støtta det berre for dei som har kome lengst, som har prøvd ulike former for omfattande behandling, og som har halde på lenge. Grunngjevinga er god – dei narkomane skal få eit betre liv med metadon, og det kan hindra overdosedødsfall. Men det er no på tide å sjekka ut om dette er tilfellet. Er metadonbehandling det siste alternativet, får desse klientane eit betre liv, er dei stort sett rusfrie, og døyr færre av overdosar? Så vidt eg kan sjå, har iallfall talet på overdosedødsfall auka etter innføring av denne behandlinga. Det kan tenkjast at den auken ville ha vore større utan metadonassistert behandling. Men det kan òg vera at færre tek fatt på tung og omfattande behandling og satsar på å få metadon etter kvart. Det kan òg vera at dei døyr i denne prosessen, t.d. i samband med tilbakefall. Eg veit ikkje, men eg vonar statsråden er interessert i å undersøkja samanhengane her nærare før ei eventuell omfattande utviding av tilbodet. Når det gjeld buprenorfin, er eg meir enn nøgd med den framdrifta sosialministeren skisserer i sitt brev av 25. mars. Her må ein, etter mi vurdering, gå gradvis og sakte fram, og evaluera undervegs. Eg er i så måte glad for at Arbeidarpartiet ikkje finn å kunna stemma for forslag nr. 1, frå representanten Alvheim. Narkomane og deira nære har ofte svært vanskelege liv, og så vel førebyggjande tiltak som behandling kan gjera det mogleg for dei å få det betre. Men om det er noko eg har lært i mange års arbeid med bl.a. narkomane, er det at det sjeldan finst enkle svar på kompliserte og samansette spørsmål. Derfor må me ha eit stort spekter av tiltak for å hjelpa flest mogleg.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-06-16:
Det er et vanskelig spørsmål for denne statsråden å svare på, spørsmålet om underregulering på 0,3 pst. Jeg vil bare kunne vise til det vi har gjort i dette lønnsoppgjøret, og be om at jeg får lov til å komme tilbake til Hildeng med et svar på dette senere, i og med at jeg personlig ikke var med på budsjettarbeidet for dette året, den gangen det ble fremlagt. Så hvis det kan være greit, må jeg gjøre det slik.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-06-16:
Det er riktig at det formelt er det vi kaller drøftinger med organisasjonene. Men både i fjor og i år har vi ført reelle forhandlinger, og i hvert fall forsøkt å komme fram til enighet. Vi har sittet sammen og prøvd å komme til enighet, hvilket vi ikke har klart. Men utover det, hvis det er det helt formelle man spør om, så er det drøftinger. Når det gjelder protokollen, viste jeg ikke til Stortingets uttalelser, men til protokollen som var inngått mellom organisasjonene og Regjeringen når det gjaldt diskusjonen om prosedyredrøftingene. Det var et helt sentralt tema i prosedyredrøftingene også i siste del av Stortingets vedtak i fjor, men i protokollen nevnte vi ikke disse drøftingene som vi hadde med organisasjonene. Det var fordi vi ikke ble enige om den delen. Det kan selvsagt diskuteres om det burde vært omtalt i protokollen, men det ble det altså ikke, og det var det jeg viste til.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-06-16:
Akkurat i dette tilfellet ville jeg kanskje ha følt behov for å spørre Stortinget om forskjellen. Jeg synes at det på en måte er liten forskjell mellom de retningslinjene vi fører drøftingene ut fra i dag, og det forslaget som foreligger fra et flertall i Stortinget. Det som imidlertid vedtaket også inneholder, er at man ønsker en vurdering av en eventuell indeksregulering. Det er i så fall nytt, og det skal vi selvsagt gjøre, dersom dette blir vedtatt.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-06-16:
Jeg stemte feil.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-03-02:
Forslagsstillerne tar til orde for en egen forskrift som skal fastsette regler for kommunenes kostnader ved beregning av investeringer, drift og vedlikehold på vann- og avløpssektoren. Det pekes på at det bør opprettes en uavhengig kontrollfunksjon, og at revisjonsordningen må bli bedre. Videre vil forslagsstillerne åpne for større adgang for forbrukerne til å påklage gebyrfastsettelsen. Forslagsstillerne mener også at den enkelte kommune bør kunne avvike fra loven hvis denne får virkninger som blir urimelig tyngende for abonnentene. Når flertallet i komiteen velger å avvise forslaget, er det fordi en mener at det meste allerede er ivaretatt, eller blir ivaretatt gjennom den pågående revisjonen av forskriften. Det er lett å finne eksempler på uheldige enkelttilfeller med eksisterende forskrifter. Flertallet mener likevel at det er praktiseringen som i disse tilfellene er for dårlig. Kommunene kunne benytte loven i større utstrekning når det gjelder klage, fritak for abonnentene o.l. Store deler av vannledningsnettet i norske byer og tettsteder er svært gammelt. Det stammer for en stor del fra begynnelsen av århundret, og oppfyller ikke moderne krav til sikkerhet for å framskaffe hygienisk betryggende og tilstrekkelig vann. I løpet av neste tiår må store deler av nettet legges om, med store kostnader som konsekvens. For å klare dette må kommunene ha anledning til å ta gebyr som dekker kostnadene. De må også ha stor frihet til å løse oppgavene på forskjellige måter. Komiteen ønsker ikke å avgrense den kommunale friheten i dette spørsmålet. I brev fra Miljøverndepartementet til energi- og miljøkomiteen, datert den 12. januar i år, viser departementet til at det arbeides med revisjon av gjeldende forskrift for kommunale vann- og avgiftsgebyrer. Noen av endringene i representantene Hedstrøms og Solholms forslag er allerede ivaretatt i den reviderte forskriften. En gruppe organisasjoner, deriblant Forbrukerrådet, NHO og Norsk vann- og avløpsverkforening, har i fellesskap kommet med endringsforslag som vil kunne gi bedre samsvar mellom det tjenesten koster, og det brukeren skal betale. En todelt gebyrmodell er en del av dette. Når det gjelder den foreslåtte endringen i plan- og bygningsloven § 65, der forslaget innebærer at kommunen i noen tilfeller ikke kan kreve tilknytning til offentlig anlegg, viser komiteens flertall til brev fra Kommunal- og regionaldepartementet, der det redegjøres for disse problemstillingene. Paragraf 65 inneholder allerede en skjønnsmessig adgang for kommunene til å unnta bygninger og eiendommer fra tilknytningsplikt. Vi ser ingen grunn til å forsterke dette. En for vid aksept av private anlegg kan medføre at utgiftene for opparbeiding av offentlige anlegg blir store for dem som knytter seg til anleggene.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-03-02:
Det er i dag stor ulikhet fra kommune til kommune når det gjelder fastsettelse av gebyr for vann- og kloakkavgifter. Dette fører i mange tilfeller til forskjellsbehandling og stor urimelighet for enkeltpersoner. Det har sin bakgrunn i at lov om kom munale vann- og kloakkavgifter gir kommunene stor frihet til selv å fastsette gebyrene på dette området. Videre regulerer plan- og bygningsloven § 65 krav om tilkobling til offentlig vannledning. Dette kan også virke klart urimelig for mange. Vi har sett eksempler på at enkelte som er tilknyttet privat vannverk med bedre vannkvalitet enn det offentlige, blir tvunget til å knytte seg til det offentlige vannverk med dårligere vannkvalitet. Dette skjer spesielt ved eiendomsoverdragelser. Dokument nr. 8-forslaget som i dag behandles, slår fast hovedprinsippene bak de nåværende regler, der intensjonen skal være at forbrukerne av fast eiendom fortsatt fullt ut skal dekke alle kostnadene i forbindelse med offentlige vann- og kloakkanlegg. Formålet med endringene er å fjerne de urimeligheter bestemmelsene har gitt grunnlag for. Undersøkelser har vist at de kommunale gebyrer har økt kraftig de senere år, og konfliktene som følge av dette har også vært økende. Vann- og kloakktjenestene skal være selvfinansierende og ikke en kommunal inntektskilde, slik det dessverre er i enkelte kommuner i dag. Prinsippet om selvkost skal hindre kommunene i å overprise sine tjenester, slik at de ikke gis anledning til å subsidiere andre deler av kommunens drift. Dokument nr. 8-forslaget tar også til orde for at de kommuner som ønsker det, kan fjerne tilknytningsavgiften, slik at kommunene fullt ut kan dekke sine utgifter over årsavgiften. Det bør videre settes klare retningslinjer for fastsettelsen av gebyrene, og regelverket bør gi abonnentene bedre vern enn i dag, slik at også forskjellene fra kommune til kommune kan bli mindre. Det er riktig som departementet hevder i sitt brev av 12. januar, at deler av lovforslaget er gjeldende rett ved at de er tatt inn i forskriftene til loven. Det er også positivt at departementet for tiden arbeider med å revidere gjeldende forskrift om kommunale vann- og avløps gebyr. Jeg vil likevel påpeke at selv med de forskriftsendringene departementet viser til, vil det være viktig å foreta de foreslåtte lovendringer, slik at vi i fremtiden kan oppnå et bedre og mer langsiktig forbrukervern samt at lovendringsforslagene vil hindre at kommunene tvinger innbyggerne til å gå over fra et privat vannverk til et offentlig vannverk ved eiendomsoverdragelse. Jeg er imidlertid både forbauset og skuffet over at Fremskrittspartiet ble stående alene om forslaget i komiteen. Dette skal bli interessant, ikke minst med tanke på den kommende kommunevalgkampen. Jeg vil med dette ta opp forslag nr. 1, på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget er tatt inn på sidene 4 og 5 i innstillingen.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-03-02:
Hvis vårt forslag mot formodning ikke skulle oppnå flertall, vil jeg anbefale Fremskrittspartiets representanter å stemme for forslaget fra Høyre om at Dokument nr. 8:110 vedlegges protokollen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-03-02:
Bare noen korte merknader fra Høyres side. Vi mener at forslagsstillerne reiser både interessante og viktige problemstillinger. Vi mener imidlertid at forslaget trenger en grundigere utredning og bør være gjenstand for en mer omfattende høringsrunde enn det komiteen har hatt anledning til. Vi vil derfor be departementet om å se på intensjonene bak forslaget og legge forslaget ut til en større høring, hvor både kommunene og representanter for forbrukerne, dvs. abonnentene, er representert. Vaksdal peker selv på en viktig problemstilling. Han sier at kommunene har stor frihet på dette området. For Høyre er det et viktig poeng at kommunene skal ha stor frihet generelt. Det dreier seg om tilliten til det kommunale selvstyret, og jeg er helt enig med representanten Vaksdal i at det vil kunne bli en viktig sak i den kommende valgkamp. Ellers er det bred støtte for det prinsipp at kommunal avgiftsbelegging skal være til selvkost. Det er imidlertid ingen plikt for kommunene til å drive effektivt, og derfor ønsker Høyre at departementet også ser på om det bør innføres en anbudsplikt for avgiftsbelegging av kommunale tjenester, slik at man sikrer at innbyggerne får tjenesten til en så lav pris som mulig. Helt til slutt: Det er et moment i forslaget som vi mener vil kunne være problematisk, og det er forslaget om å fjerne tilknytningsavgiften og dytte hele kostnaden over på årsavgiften. Det ville i så fall bety at de som allerede har betalt tilknytningsavgift, vil få en høyere årsavgift, og da innfører man en ny urettferdighet i systemet. Vår oppsummering er at vi vil be departementet å se nærmere på dette, og derfor ønsker vi at forslaget skal vedlegges protokollen, og ikke avvises, slik flertallet legger opp til. Jeg tar herved opp forslaget fra Høyre.
Trond Helleland (Høyre), 1999-03-02:
Jeg har bare lyst til å komme med en liten presisering i forhold til innlegget fra representanten Alstad. Han sa at Høyre og Fremskrittspartiet har inntatt en mer reguleringsvillig linje. Det gjelder i hvert fall ikke for Høyres del. Høyre sier i innstillingen at vi ikke ønsker å ta stilling til departementets vurdering i forhold til begrensning av eneretten nå. Når det gjelder Fremskrittspartiet, har også jeg merket meg at de inntar en mer reguleringsvennlig linje ved å si at de ønsker å styrke opphavsrettsorganisasjonenes enerett. Det er en mer reguleringsvennlig linje, og den har vi ikke gitt vår tilslutning. Vi ønsker å avvente behandlingen av EU- direktivet om copyright, for så å ta utgangspunkt i det når vi skal behandle denne saken videre. Jeg vil understreke at jeg i mitt innlegg la stor vekt på at hensynet til brukerne må veie tungt, og at vi for så vidt slutter oss til det som komiteen og departementet har lagt opp til når det gjelder det. Vi vil derimot avvente behandlingen av copyright-direktivet før vi tar endelig stilling til spørsmål om eksemplarfremstilling av midlertidige eksemplarer og flyktige fikseringer, eller efemere mellomlagringer, som det også heter.