Frank J. Jenssen (Høyre), 2014-06-18:
I dag vedtar Stortinget startskuddet for en kommunereform som innebærer den største modernisering av offentlig sektor på 50 år. Ikke alle partier uttrykker aktiv enighet til alle deler av reformen. Likevel kan vi slå fast at innstillingen sender et sterkt signal om bred politisk tilslutning til grunnleggende og avgjørende forutsetninger for en slik viktig reform: Det er enighet om målene, at en kommunereform skal gi bedre tjenester, mer samordnet samfunnsutvikling, bærekraftige og økonomisk robuste kommuner og styrket lokaldemokrati. Det er en felles utålmodighet etter å komme i gang, og arbeidet med kommunereformen starter derfor opp i august. Det er bred enighet om tidenes beste «pakke» for å sikre økonomisk forutsigbarhet for kommuner som slår seg sammen. Ja, det er i komiteen også blitt enighet om at sammenslåtte kommuner som ikke passerer 10 000 innbyggere, skal kunne nyte godt av reformstøtten, i tillegg til de andre ordningene. Det er enighet om at frivillige løsninger gir de beste kommunesammenslutningene. Derfor skal overstyring eller «tvang», som det ofte heter, bare brukes unntaksvis, slik at enkeltkommuner ikke kan stoppe endringer som gir regionalt fornuftige løsninger. Det slås også fast i innstillingen at fordelingen av oppgaver mellom kommune, fylke og stat skal være avklart våren 2015, før kommunene forventes å ta stilling til lokale sammenslåinger. Kommunene forventes så å være ferdig med sitt arbeid i løpet av første halvår 2016, altså to år fra nå. Norske kommuner har mange oppgaver, viktige oppgaver og ofte spesialiserte og komplekse oppgaver, og et betydelig ansvar for samfunnsutvikling og fornuftig arealplanlegging. Behovet for en reform anerkjennes langt inn i Kommune-Norge. Nesten en tredjedel av kommunene er allerede i gang med samtaler og vurderinger. Framveksten av interkommunalt samarbeid viser også tydelig at mange kommuner mener at de alene blir for små til å sikre tilstrekkelig kvalitet i alle tjenester, ikke bare på tekniske tjenester, men etter hvert også mer på barnevern og andre velferdstjenester. Behovet for færre og mer robuste kommuner handler imidlertid om mer enn de minste kommunene og fraflyttingsstrøk, slik man ofte får inntrykk av at det gjør i den offentlige debatten. Mange steder er det tvert imot sterk innbyggervekst, det bygges boliger, skoler, veier og næringsbygg. Byer og byområder mer eller mindre vokser sammen, og her kan kommunegrensene være et hinder for fornuftig og helhetlig arealplanlegging. Det er med andre ord ulike utfordringer i ulike deler av landet. Nå skal det utvises lokalt lederskap i disse ulike delene av landet for å synliggjøre mulighetene og ta ut gevinsten som ligger i å slå seg sammen med en nabo eller flere. Vi lever i en tid hvor det er mer relevant å måle avstanden til rådhuset i antall museklikk enn antall steinkast. Mange av oss sover i én kommune, jobber i en annen kommune, går på kino i en tredje og gjør helgehandelen i en fjerde. Vi har et felles ansvar for ikke å sitte stille og la en 50 år gammel kommunestruktur legge begrensninger på muligheten for høy kvalitet på velferdstjenestene eller på muligheten for å lage byområder med muskler og egentyngde til å være slagkraftige samfunnsutviklere. Sterkere og mer robuste kommuner vil også kunne hindre den stadig tiltakende sentraliseringen og statlige detaljstyringen. Det er en styrke med norske kommuner at de har – og skal ha – et helhetlig ansvar for velferdstjenester, samfunnsutvikling og myndighetsutøvelse. Det er fordi vi har tillit til innbyggerne og lokaldemokratiet, at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen vil ha større frihet for kommunene i bl.a. arealpolitikken. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen mener flere beslutninger må fattes lokalt. Det er bra at det er mindre øremerking i kommunenes inntekter enn før. Problemet er at det lokale handlingsrommet over tid likevel har blitt innskrenket – om ikke gjennom formell øremerking av penger, så gjennom detaljert styring i lovverk, retningslinjer, innsigelser og statlige tilsyn. Satt på spissen: Lokale folkevalgte gis mulighet til å få kjeft av sine innbyggere for det kommunen gjør, samtidig som de gis stadig mindre mulighet til å unngå kjeften, eller til å gjøre noe med problemet. Høyre ønsker kommuner som har større frihet til å utforme politikk lokalt, mer enn bare å være utførere av statlig bestemt politikk. Derfor er kommunereformen også en lokaldemokratireform. Regjeringens forslag for kommuneøkonomien i 2015 gir en vekst i de frie inntektene på nivå med gjennomsnittet de siste årene. Det reelle handlingsrommet for kommunene blir større i 2015 enn det er i 2014. Kommunene får økte inntekter til satsing på kunnskap i skolen, bedre helse- og sosialtjenester og et sterkere sosialt sikkerhetsnett. Dyktige og motiverte ansatte som hver dag gjør en uvurderlig innsats, skal få mulighet til å utvikle bedre tjenester til innbyggerne de møter i hverdagen. For Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen er det særlig viktig å prioritere de innbyggerne som trenger kommunen mest. Av veksten i 2015 er derfor 200 mill. kr begrunnet med en særlig satsing på helsetjenester til barn og unge, mens 200 mill. kr skal bidra til å styrke tilbudet til psykisk syke og rusavhengige. Selv om det økonomiske opplegget for kommunene i 2015 er godt og de frie inntektene øker, er det likevel ikke tvil om at mye av veksten fortsatt går med til å dekke kostnader som følger av befolkningsvekst. Det vil fortsatt være nødvendig å prioritere mellom gode formål og effektivisere kommunale tjenester. Dette er også slik som det har vært de siste årene under den rød-grønne regjeringen. KS sa det slik i en rapport fra oktober i fjor: «Tross realvekst i kommunesektorens frie inntekter de siste årene har ikke inntektsveksten gitt større handlingsrom for kommunepolitikerne.» Det er tydelig tale om de rød-grønnes styringsperiode. Vi varsler også en omlegging av inntektssystemet for fylkeskommunene. Dagens system, fra 1990-tallet, var utdatert i 2005. Så har det siden 2005 blitt varslet endringer fra den rød-grønne regjeringen, men intet er levert. Det beste man kan si om handlekraften til den rød-grønne regjeringen i dette spørsmålet, er at man i sin siste kommuneproposisjon varslet at man ville fremme forslag til endringer i proposisjonen for 2015. Mon det. Saken lå nok trygt i skuffene i regjeringskontorene og ventet, og det ble den nye regjeringens jobb å hente fram saken og legge fram forslag. Det gjør regjeringen i sin første kommuneproposisjon – ikke i sin åttende eller niende. Vi får nå et nytt system som skal bidra til å utjevne de reelle og objektive kostnadsforskjellene, som det heter, mellom fylkeskommunene. Slik virker ikke dagens inntektssystem. Det gir utslag fylkeskommunene imellom som er vanskelig å begrunne og forsvare i lengden. Det har også de rød-grønne partiene erkjent. Jeg tar til etterretning at de rød-grønne partiene nok en gang sier at det er behov for å oppdatere kostnadsnøkkel og få et nytt inntektssystem, men skygger unna og skyver saken foran seg. Det behager sikkert de rød-grønne å slippe å ta ansvar for det som blir en omfordeling mellom fylkeskommunene. Men fordi det også blir betydelige omfordelinger, er det positivt at departementet foreslår å lette overgangen til nytt inntektssystem gjennom en 5-årig overgangsordning, pluss at det gis en egen tapskompensasjon. Samarbeidspartiene går inn for å styrke tapskompensasjonen ytterligere, og dette blir liggende fast til neste revisjon av inntektssystemet. I tillegg peker vi på, som departementet gjør det, at det må jobbes videre med sektornøkkelen for båt og ferge fram mot neste statsbudsjett. Når det gjelder primærkommunenes inntektssystem, har regjeringen varslet en mer helhetlig gjennomgang våren 2016. I denne omgang tar regjeringen et krafttak for kommuner med voksesmerter. Men voksesmerter er jo i bunn og grunn en positiv utfordring. Det betyr at det er mange som vil bo i kommunen – folk flytter dit, familier får barn, og befolkningen vokser. Det er en flott ting. Men veldig rask vekst gjør ofte at kostnadene til skoler og barnehager kommer raskere enn inntektene. Vekstkommunetilskuddet har så langt vært veldig beskjedent, ja nærmest symbolsk. Nå gjør vi det enklere og mer forutsigbart. Tilskuddene som utløses, økes merkbart. Kort sagt: Flere vekstkommuner får veksttilskudd, og de får beløp som monner mer enn før. Samarbeidspartiene er godt fornøyd med dette forslaget, samtidig som vi er utålmodige. Derfor ber vi også regjeringen vurdere om det er mulig å senke terskelen, eller grensen, for å bli vekstkommuner ytterligere. Ni måneder etter valget er det trygt å oppsummere at vi har fått en regjering med ambisjoner for Kommune-Norge: Vi får en reform for sterkere kommuner – som kan yte bedre tjenester og ta større ansvar for lokal samfunnsutvikling. Vi får en robust og forutsigbar kommuneøkonomi. Vi skal ha mindre statlig overstyring og inngripen. Det er varslet et tvisteløsningsorgan mellom stat og kommuner. Forenklinger i plan- og bygningsloven er vedtatt, og mer er på vei. Vi får styrket lokaldemokrati. Slik kunne jeg ha fortsatt. Kommunen skal ikke være et underbruk av staten, men innbyggernes felles arena for å løse viktige oppgaver. Kommunen er bærebjelken i det innbyggernære velferdstilbudet. Kommunen er samfunnsutvikler, myndighetsutøver og lokaldemokratisk arena. I denne innstillingen viser vi at vi har en regjering og et stortingsflertall som styrker kommunenes mulighet til å løse sine mange viktige oppgaver.