Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-12-03:
Den 1. desember meldte Nav at 195 800 personer i Norge var helt arbeidsledige, delvis arbeidsledige eller arbeidssøkende på tiltak – 6,9 pst. av arbeidsstyrken. I tillegg var 120 163 personer på arbeidsavklaringspenger, AAP, ved utgangen av tredje kvartal. Dette utgjør 3,5 pst. av befolkningen i alderen 18–66 år. Det er altså samlet mer enn 315 000 mennesker og over 10 pst. Nå er det alvor. Det er dette statsbudsjettet for 2021 skal gi svar på, for å skape større trygghet og framtidshåp for folk. Senterpartiets leder sa i sitt innlegg at det tas for lett på denne rekordhøye ledigheten. Arbeiderpartiets leder, Gahr Støre, sa at arbeid til alle er jobb nummer én. Finansminister Sanner sa at det er usikkert om ikke verdiskapingen faller høsten 2021 – altså nye problemer sett fra Finansdepartementet. Statsråden sa videre at vi må hindre at ledigheten biter seg fast på et for høyt nivå – merk: for høyt nivå. Senterpartiets overordnede parole er full sysselsetting og kamp mot arbeidsledigheten, for å si det poengtert. Det må lages en kriseplan, avbøtende tiltak overfor bedrifter og arbeidstakere samt sjølstendige på kort sikt, og det må legges til rette for ny næringsvirksomhet med produktive foranstaltninger, som det ble sagt i 1930-årene, for at bedriftene skal se muligheter i nye produkter for framtida. Da kan vi se til Saugbrugsforeningen i Halden som et eksempel. De har nå stoppet en av papirmaskinene sine. De ønsker at tremassen som gikk til den papirmaskinen, kunne gå til en ny fabrikk som koster milliarder, som kan produsere kompositt, halvfabrikata kompositt, som altså er et grønt produkt, til erstatning for et svart produkt, som i dag kommer fra olje. Men det trengs tiltak. Da nytter det ikke å ha – sånn som vi har i dag – en bedriftsintern opplæringsordning som er sånn at det settes et tak for Saugbrugsforeningen på 2 mill. kr per bedrift i løpet av to år. Det må kraftfulle tiltak til for å omstille arbeidsstokken, og det kreves et eierskap til bedriften som sikrer at en har kapital til å gjennomføre dette. Vi må ha full sysselsetting med norske lønns- og arbeidsvilkår, og det er ikke mulig med ukontrollert arbeidsinnvandring. Det er i direkte konflikt med det overordnede målet om at arbeid til alle er jobb nummer én, som Gahr Støre sa. Spreke ungdommer fra land med skyhøy ledighet og elendige lønns- og arbeidsvilkår er i dag villige til å arbeide for vilkår som gjør at den norske arbeidsledigheten biter seg fast. Derfor må vi få en systemkritisk debatt om kontrollert kontra ukontrollert arbeidsinnvandring fra land utenfor Norden. Stortinget må bli viktigere. Det er Stortinget som må styre de store linjene i arbeidsmarkedspolitikken. Alle må kunne leve av sitt inntektsbringende arbeid når en har full eller delvis arbeidsevne. Folk med svak tilknytning til arbeidslivet taper i dag i konkurransen om arbeidsplassene. Vi må altså gjøre noe på kort sikt. Der er Senterpartiets viktigste tiltak et lønnstilskudd i en størrelsesorden som finansierer 10 000 nye arbeidsplasser, hvor bedriftene ansetter folk med delvis arbeidsevne, gir dem full lønn, og differansen mellom det folk yter, og det en må ha, dekkes av lønnstilskuddet – en fantastisk ordning. Vi satser der, og det ser ut til at Senterpartiet er det eneste partiet som satser kraftfullt på dette nødvendige og viktige virkemiddelet. At det er dyrt – ja, det er dyrt over statsbudsjettet, men det er samfunnsøkonomisk billig fordi folk yter etter sin evne og dermed har inntekt til å fungere i samfunnet på en god måte. Det er også nødvendig for å sikre at det blir etterspørsel etter de mange menneskene som blir avklart med arbeidsavklaringspenger, de som har over 50 pst. arbeidsevne. De menneskene er det i dag altfor liten etterspørsel etter. Det tiltaket vil øke etterspørselen. Det vil gjøre det lettere for Nav å fungere etter sin hensikt, nemlig å få folk ut i arbeid. Her må vi få en debatt om de store linjene i arbeidsmarkedet for å sikre full sysselsetting. Senterpartiet står for kontrollert arbeidsinnvandring, og vi står for en næringslivspolitikk som bryter med næringsnøytraliteten, som gjør at vi kan skape lønnsomhet for Saugbrugsforeningen, sånn at det kan skje ved at en bruker både sin eierkapital fra statens side og sitt statsbudsjett til å omstille bedriftene for å få til ny sysselsetting. Det kreves en kriseplan.