Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-25:
Det er alltid interessant og artig å høre på en engasjert taler som Steinar Bastesen. I tusenvis av år har befolkningen langs norskekysten tatt vare på sine nærområder gjennom bruk. I Nordland og Troms har fiskere og andre som har hatt sitt daglige virke langs kysten, vernet denne delen av landet gjennom bruken av land og hav. Den som har gleden av å reise med båt langs kysten, enten ut mot storhavet eller inne i fjordarmene, ser gammel bebyggelse. Er det en grønn flekk å se et sted, ser en også at det har vært gammel bosetting der. Det vil si at i tidligere tider var det drift stort sett overalt – fra det ytterste vær til den innerste fjord. Og det underlige er at ingen av disse områdene er ødelagt av kystfolkets bruk. Det er vel verd å merke seg at dette har skjedd gjennom tusener av år uten at disse områdene har vært belemret med statlige verneplaner og miljøvernavdelinger hos fylkesmannen. Det er denne formen for bruk av kysten som i alle år har vært grunnlaget for bosetting og utvikling i Kyst-Norge – men dessverre er dette i ferd med å endre seg. Det er ved flere anledninger slått fast at fiskeri, og da spesielt oppdrett, skal overta når oljen en dag tar slutt. Det er videre med stor optimisme slått fast at fiskeri og oppdrett skal være det som uten subsidier skal sikre bosetting og utvikling av Kyst-Norge. Men det må være lov å spørre hvordan dette skal la seg gjøre, når stortingsflertallet har tenkt å frede stort sett hele kysten av Nord-Norge – slik at turister fra ulike land og landsdeler kan komme og betrakte denne utdøende rasen som er kalt nordlendinger. I Saltenfjorden, som strekker seg fra Bodø og forbi Fauske til Saltdalen, ligger det to oppdrettsanlegg. Begge disse anleggene står i fare for å måtte flyttes eller legges ned – dette selv om produksjonen flyttes mellom de forskjellige merdene, som igjen ligger langt unna hverandre. Etter en stund er forurensningen som skjer, fullstendig borte, og man kan igjen benytte tidligere anlegg. Det er også verd å merke seg dagens teknologi, med automatiske fôringsanlegg med dosering slik at fôrspill belaster miljøet minimalt. Det samme gjelder medisinering, som i stor grad er borte. Det samme gjelder vern mot bruk i rekreasjonsøyemed. Det er nesten ikke en fjordarm som ikke er vernet mot et eller annet. Det er nesten slik at det kun er de fastboende som ikke er vernet. I Mistfjorden, som går forbi Kjerringøy, har jeg fartet hver eneste sommer siden jeg gikk i knebukser. Hver helg går det fritidsbåter inn i fjorden i rekreasjonsøyemed. Folk nyter helgefreden og bruker naturen. Nå skal dette bli nasjonalpark med begrensede muligheter for bruk. Jeg har som sagt brukt denne fjorden i nesten 45 år, fra vår til høst. Og enten en tror det eller ikke, kan en nesten ikke finne spor etter bruk på høsten. Da ser jeg bort fra en og annen bålplass som er der, men de sporene er borte når vinterstormene har fått gjort sitt. Hvorfor skal dette vernes mot alt og alle når folk selv er i stand til å ta vare på naturen uten hjelp fra et særdeles behjelpelig storting, som igjen får hjelp fra fylkesmannens miljøvernavdeling? Som bruker av disse områdene, og som en av de få som kommer fra nord og som fremdeles ikke er vernet, er min bønn til Stortinget: Slutt å sende oss verneplaner før vi blir utryddet! Så utrolig det enn kan høres ut, er vi i stand til – som gjennom de siste 8 000 år – å ta vare på nordlandskysten gjennom bruk, uten omfattende lover, forskrifter, planer og andre offentlige reguleringer.