Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Kommuneproposisjonen angår i høyeste grad folks hverdag, for det er i kommunene folk bor. Det er økende forventninger til de tjenester som kommunesektoren kan tilby, når det gjelder både kvantitet og kvalitet. Offentlig sektor må fornye seg for å greie å møte disse utfordringene. Det er også helt sentrale mål for Regjeringas fornyelsesarbeid. Her må en stor del av jobben gjøres av kommunene og fylkeskommunene selv, og mange kommuner er allerede godt i gang med dette arbeidet. Regjeringa ønsker å legge til rette for at fornyelsesarbeidet blir videreutviklet både i kommunene og i fylkeskommunene. Det gjør vi ikke minst ved å redusere den statlige detaljstyringa av kommunesektoren. Andelen frie inntekter øker bl.a. ved at vi følger opp planen om innlemming og avvikling av øremerkede tilskudd. Vi forenkler statlig regelverk rettet mot kommunesektoren, og vi forenkler kravene til rapportering. 137 rapporteringsordninger foreslås avviklet eller forenklet i denne omgang. Jeg er glad for at flertallet i all hovedsak slutter seg til det økonomiske opplegget for kommunesektoren for neste år, selv om det er litt ulik innretning. En realvekst på 3–3,5 milliarder kr i 2002 er bedre enn opplegget for inneværende år. De frie inntekters andel av den samlede inntektsveksten er betydelig høyere i 2001 og 2002 enn i de to foregående årene. Jeg må si til Senterpartiet – som nå i opposisjon kan gi betydelig mer penger enn det de på noe tidspunkt greide å få fram mens de var i regjering – at jeg synes det er noe forunderlig. Jeg synes også det er meget sterkt når representanten Meltveit Kleppa står på denne talerstolen og sier at Arbeiderpartiets opplegg for kommunene neste år, ikke betyr at det er penger bl.a. til barn og unge. Det er med respekt å melde tull, og det er galt. En høy andel frie inntekter gir rom for lokale prioriteringer, det være seg forbedringer i tjenestetilbudet eller oppretting av økonomisk ubalanse. Så noen ord om sjukehusene. Helseministeren skal si mer om det, men la meg i hvert fall tilbakevise de påstander som også er kommet fra denne talerstolen i løpet av denne debatten, om at vårt økonomiske oppgjør når sjukehusene nå går over til staten, skal være en styrt avvikling av fylkeskommunene. Det er feil. Vi skal rett etter denne debatten debattere en annen sak hvor Arbeiderpartiets holdning til det selvfølgelig er helt klar. Jeg vil også understreke at overføringen av ansvaret for sjukehusene i seg selv ikke er ment å løse alle økonomiske problemer i fylkeskommunene. Fylkeskommunene har hatt og har et selvstendig ansvar for å tilpasse aktiviteten til de ressurser som til enhver tid er til rådighet. Vi tar likevel mange grep for å styrke den fylkeskommunale økonomien gjennom denne proposisjonen, og den har også blitt ytterligere styrket ved at et flertall går inn for ytterligere 200 mill. kr gjennom behandlinga her i Stortinget. Og når de fleste fylkeskommuner sier at den økonomiske ubalansen skyldes sjukehusene, vil det være slik at forutsetningene for å rette opp ubalansen i årene framover må være mye bedre når fylkeskommunene ikke lenger har ansvaret for sjukehusene. Så noen ord om omlegginga av inntektssystemet, som starter neste år. Hensikten med disse endringene er å utjevne inntektsforskjellene mellom kommunene. All erfaring tilsier at forklaringene på ulikheter i tjenestetilbud mellom kommunene skyldes inntektssystemet. Med de endringer som nå vil bli gjennomført, legges det grunnlag for å få et mer likeverdig tjenestetilbud uansett hvilken kommune man bor i. Kommuner med skatteinntekt under 110 pst. av landsgjennomsnittet som får et betydelig tap ved omlegging, skal bli kompensert. Jeg registrerer ellers at komiteflertallet ber Regjeringa vurdere om det kan være særskilte utgiftsvariasjoner knyttet til rus og psykiatri i de største byene som ikke fanges opp av dagens inntektssystem. Dette vil vi komme tilbake til senest i kommuneproposisjonen for 2003, slik komiteen ber om. Neste års kommuneopplegg bidrar til en fortsatt styrking av kommunesektorens økonomi. Vi legger til rette for større lokal handlefrihet. Vi starter på en femårsperiode med gradvis jevnere inntektsfordeling, og legger på den måten grunnlaget for en jevnere standard på det kommunale tjenestetilbudet, uavhengig av bosted. Samtidig må kommunesektoren selv bidra gjennom omstilling og effektivisering, slik at vi får mest mulig tjenesteyting ut av hver krone, til beste for innbyggerne.