Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-01-11:
Dette er en svært alvorlig sak som komiteen har brukt mye tid på. Det er en sak som har reist en del spørsmål om rekkevidden av vårt kontrollansvar, altså Stortingets kontrollansvar, og enkeltaktørers ansvar for å svare Stortinget. Det skal jeg komme litt tilbake til. Det er også en sak som har understreket betydningen av at vi har en dyktig og oppegående fri presse i dette landet. NOBLE var et verktøy for å utvikle ny teknologi i Forsvaret. I sin kontakt med OCAS-sfæren er det avdekt omfattende brudd på nær sagt alle retningslinjer og lover hva angår offentlige anskaffelser og bruk av offentlige midler. Dette skjedde hovedsakelig i perioden 2001–2005. I tillegg har de faktiske resultatene, måloppnåelsene i prosjektet, uteblitt. Dette er i seg selv alvorlig og reiser selvsagt flere problemstillinger: Hvordan kunne det skje? Hvem er det som hadde ansvaret? Hvordan kunne det pågå over tid? Og framfor alt: Hva kan vi gjøre for å forsikre oss om at dette ikke skjer igjen? Komiteen har gjennomført to høringer med omtrent alle ansvarlige og involverte parter. Komiteens innstilling inneholder mye når det gjelder det å lære av hvordan ting ikke skal gjøres. Komiteen plasserer ansvar, men skiller lag i spørsmålet om tidligere statsråder kan stilles til ansvar. Der er jeg glad for at flertallet står fast på – alle parti utenom Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre – at statsråder er ansvarlige for det som skjer i deres tid. Dette er en kritikk som spesielt rammer Krohn Devold. Gjennom sakens behandling har også komiteen slått fast at tidligere statsråder er ansvarlige overfor Stortinget – som sagt for de forhold som er skjedd i deres tid. Spørsmålet om interne fullmakter i departementet og hva Stortinget skal informeres om, dukker også opp gjennom behandlingen av denne saken. Store fullmakter internt i Forsvaret kombinert med mangelfull informasjonsflyt kan delvis forklare det som har skjedd. Om Stortinget har vært informert om saken, er også et relevant spørsmål. Prinsippet her på huset er selvsagt at det skal være mulig å identifisere hva vi bruker penger på, og kontrollere det i etterkant. Det har ikke vært mulig i denne saken. Vi ber derfor om at omfanget av fullmakten gjennomgås med sikte på å sikre demokratisk kontroll, innsikt og styring for framtiden. Det er en samlet komité som slutter seg til kritikken av at ingen tar ansvar for det som har skjedd. Alle viktige involverte parter var inne på høring, og opplysningene som kom fram, kan samlet sett være med på å gi viktige bidrag som kan danne et bilde av og forklare hva som har skjedd. Men det er intet mindre enn oppsiktsvekkende at ingen tar ansvar for de faktiske forhold. Samtidig er det en samlet komité som støtter og er fornøyd med den innsatsen som nåværende politiske ledelse og forsvarssjefen har gjort for å komme til bunns i denne saken. Det er også all grunn til å tro at læringskurven er på plass, og at dette ikke vil gjenta seg i framtiden. Det er satt i verk mange tiltak og systemendringer i Forsvaret i etterkant av bl.a. dette. Gjennom behandlingen av saken er det kommet opp flere tilleggsproblemstillinger som er uhyre viktige. Er det tilfellet at det har foregått kryssfinansiering mellom ulike deler av OCAS-sfæren, slik at offentlige penger til det militære har gått til å utvikle sivile luftfartssystemer? Videre: Er det slik at staten har bidratt med offentlig midler til de samme prosjektene flere ganger gjennom ulike kontrakter, ulike former for prosjektstøtte, direkte støtte og skatteletteordninger? Dette har det foreløpig ikke vært mulig verken å bekrefte eller avkrefte, fordi tilgangen på informasjon og dokumentasjon har vært mangelfull. Det er selvsagt kritikkverdig og alvorlig i seg selv, fordi det vanskeliggjør jobben med å komme til bunns i saken og bringe på det rene om utilbørlig bruk av offentlige midler har funnet sted. Det reiser ytterligere en problemstilling knyttet til flyt av informasjon mellom ulike statlige organ og departement, fordi Innovasjon Norge og Nærings- og handelsdepartementet i denne saken sitter på den informasjonen som Forsvarsdepartementet har bruk for for å sluttføre denne viktige jobben. Akkurat nå ligger disse relevante papirene på vårt komitérom, oversendt – unntatt offentlighet – fra Innovasjon Norge. Situasjonen oppstår på grunn av utformingen av offentlighetsforskriften. I denne saken setter det forvaltningen og bruken av offentlige penger i et svært merkelig lys. Det er som sagt offentlige penger, og hva de går til, og om det foregår utilbørlig bruk, må det være mulig å etterprøve og kontrollere. Komiteen ber derfor om en gjennomgang av informasjonsflyten mellom departementene og utformingen av offentlighetsforskriften. En annen problemstilling som har dukket opp, dreier seg om hva som har skjedd i Luftfartstilsynet. Tilsynet har utformet forslag til forskrift som åpenbart og uten blygsel ville ha gitt én aktør i markedet betydelige fortrinn. Det ble foretatt uautoriserte testflyvninger mot andre aktørers anlegg, og tekniske godkjenninger ble trukket tilbake. Samlet sett skapes det et bilde som er svært kritikkverdig, og som tilsynet selv har tatt tak i. Stortinget er imidlertid opptatt av at tilsynet er avhengig av tillit, både i allmennheten og blant de aktørene som arbeider med tilsynet. For å bringe endelig klarhet i hva som har skjedd, og hva som ikke har skjedd, og for å gjenopprette nødvendig tillit ber vi derfor departementet om på egnet vis å granske tilhøvet mellom Luftfartstilsynet og de involverte selskapene. Endelig: Komiteen har drevet konstitusjonell gjenoppliving av Grunnloven § 75 h. Det viste seg nemlig at flere av dem som vi ønsket inn til høring for å få nødvendig og relevant informasjon på bordet, takket nei til komiteen. Dette setter selvsagt Stortingets autoritet og mulighet til å drive skikkelig kontrollarbeid i et dårlig lys. Vi er avhengig av at alle stiller opp og forklarer seg ærlig og sannferdig. Dette forsto heldigvis også våre grunnlovsfedre, og vi fikk § 75 h, som slår fast at Stortinget står fritt til å kalle inn hvem som helst til å forklare seg under særskilte vilkår. I denne saken var det nødvendig å minne flere av de sentrale skikkelsene i saken om det for at de skulle komme og forklare seg. Det er imidlertid behov for å modernisere Stortingets forretningsorden på dette punktet, slik at innkalling og høring kan gjennomføres på en mer formålstjenlig måte. Men jeg er fornøyd med å kunne melde tilbake til presidenten at jeg tror det er lenge til noen igjen velger å takke nei når kontroll- og konstitusjonskomiteen spør. I Stortinget setter vi i dag et slags punktum for vår behandling av denne saken. Men det er fremdeles prosesser som skal gjennomgås før endelig punktum settes. Det dreier seg om Forsvarets egne juridiske vurderinger. Det dreier seg om vurderinger av offentlighetsforskriften. Det dreier seg om en gjennomgang av tilhøvene i Luftfartstilsynet, og det dreier seg om vår egen forretningsorden knyttet opp mot praktiseringen av Grunnloven § 75 h. Det er en alvorlig sak, der jeg som saksordfører nå legger fram en innstilling som understreker dette. Mitt håp er at vi som system er i stand til å lære av dette, slik at liknende ting ikke gjentar seg, at de videre prosessene blir gjennomført på en skikkelig måte, og at resultatet blir formålstjenlig og godt.