Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-05-25:
Jeg vil takke helseministeren for en nyttig og omfattende redegjørelse om folkehelsa. I Arbeiderpartiet er vi spesielt fornøyd med at helseministeren understreker hvor viktig det forebyggende og helsefremmende arbeidet er. Både for hver enkelt av oss og samfunnet som helhet er det bedre å forebygge enn å reparere. De årlige redegjørelser minner oss om at levealderen i landet generelt er høy, og at de aller fleste opplever sin egen helsetilstand som god. Før en går løs på mangler og utfordringer, er dette viktige kjensgjerninger å ta med seg. Grunnpilaren i helsevesenet er primærhelsetjenesten, og jeg vil fremheve det gode arbeid som blir gjort ved helsestasjonene, hvor en har enestående muligheter både for å forebygge sykdom og for å oppdage sykdom tidlig. Dyktige primærleger spiller en avgjørende rolle for befolkningens trygghet og helse, og som døråpnere og portvakter til spesialisthelsetjenestene. Fra Arbeiderpartiets side legger vi stor vekt på at alle mennesker i dette landet skal få tilgang til en fast lege. Vi vet dette er særlig betydningsfullt for eldre, for barnefamiliene og for mennesker med sammensatte lidelser. Ved fastlegeordningen vil pasientene kunne velge lege, og ikke omvendt. På denne måten er fastlegeordningen en viktig del av et pasientfokusert helsevesen. Spesiell oppmerksomhet må vies legedekningen i distriktene. Her tror jeg en gjør lurt i å lytte til noen av Lægeforeningens forslag, bl.a. annet ved å bygge opp sterkere kompetansesentra. Ellers kan et stort antall legeårsverk fristilles ved sykehusene ved at legene frigjøres fra kontorarbeid. Jeg forutsetter nå at Lægeforeningen samarbeider konstruktivt for å finne gode løsninger, slik at Stortingets vedtak om fastlegeordningen omsider kan iverksettes. Stortinget har enstemmig vedtatt øremerkede opptrappingsplaner som skal gi en verdigere omsorg for forsømte og sårbare pasientgrupper. Det gjelder bl.a. kreftomsorgen, og det gjelder det psykiske helsevern. Jeg har registrert at dette har utløst en debatt om lokalt selvstyre og frihet. Det kan jeg ha forståelse for, men jeg vil minne om at både den nåværende regjering som har fremmet disse planene, og Stortinget grundig har vurdert og avveid kommunenes behov for frihet og disse sårbare gruppers behov for en verdig omsorg. Jeg vil derfor be helseministeren bidra til å slå ring om de forpliktende handlingsplanene Stortinget har vedtatt, på områder det i praksis har vist seg at det er behov for nasjonal oppfølging og standarder. Verdens Helseorganisasjon, med sin nåværende sjef og vår tidligere statsminister Gro Harlem Brundtland i spissen, har satt kampen mot tobakksrøyking høyt på dagsordenen. Det er ikke uten grunn. Tobakkens skadevirkninger er meget grundig dokumentert, og er en av de viktigste risiko- og årsaksfaktorer til en rekke alvorlige sykdommer og tidlig død. Til tross for høye avgifter og strenge reguleringer har vi ikke lyktes særlig godt med å redusere tobakksbruken her til lands. Vårt naboland Sverige har lyktes langt bedre, og jeg mener det er god grunn til å vurdere deres tiltak med tung satsing på regionalt baserte røykeavvenningstilbud. I det holdningsskapende arbeid vet vi at det er viktigere hva vi gjør, enn hva vi sier. Jeg synes det er betenkelig at landets statsminister jevnlig er å se sigarrøykende på avisenes førstesider. Signalet er jo at det er kult å røyke. Folkehelserapporten 1999 viser at det særlig er to sykdomsgrupper som peker seg ut når det gjelder vekst i sykefravær og uføretrygding. Det er muskel- og skjelettlidelser og psykiske lidelser. Her synes fakta- og kunnskapsgrunnlaget svakt når en leser Folkehelserapporten 1999. Kvinner synes å være i flertall blant dem som blir rammet av disse lidelsene, og som det går fram av rapporten om kvinners helse, opplever mange kvinner at de ikke blir tatt på alvor i helsevesenet. Dessverre bidrar ikke Folkehelserapporten 1999 til å oppgradere statusen til disse lidelsene. På side 77 blir psykiske lidelser omtalt som «en betydelig og kostbar offentlig helsemessig byrde». Her kan en virkelig snakke om å bære sten til byrden, og jeg vil be om at en slik omtale av psykiske lidelser blir tatt ut i senere rapporter. Om muskel- og skjelettlidelser heter det bl.a.: «Helsevesenet er i villrede om hvordan man på best mulig måte skal kunne forebygge og behandle disse plagene.» Det blir antydet at endret rapporteringskultur kan ligge til grunn for veksten i disse lidelsene. Dette synes jeg er forsøk på bagatellisering, som i hvert fall jeg vil ta avstand fra. Jeg tror kravene både til vellykkethet og effektivitet fører til betydelige fysiske og psykiske belastninger på mennesker i vår tid. Som naturen har også mennesker en tålegrense. Det blir ofte sagt at folk blir «utbrente». Personlig liker jeg bedre Hans Olav Tungesviks uttrykk «uttappet» bedre. Det innebærer nemlig at mennesker kan fylle opp karet igjen og bygge opp nye krefter. Jeg mener det er helt vesentlig å forstå at hvert enkelt individ har en tålegrense som ikke må overskrides, og at arbeidsliv og samfunnsliv blir slik lagt til rette at alle kan delta, og at alle kan ha mulighet til å komme tilbake også etter sykdom. I kjølvannet av den generelle samfunnsutviklingen og måten vi lever på, følger det store helsepolitiske utfordringer som krever betydelig oppmerksomhet i tiden framover. For Arbeiderpartiet er god folkehelse ikke bare noe som oppnås gjennom helsepolitikken isolert. Befolkningens allmenne helsesituasjon er også i stor grad en gjenspeiling av den totale samfunnspolitikken, av hvordan samfunnet er organisert, og hvilke verdier og holdninger som preger vårt samfunn. I et slikt helhetlig samfunnsperspektiv kan man si: Nedprioritering av typiske kvinnesykdommer er et bilde på fortsatt manglende likestilling mellom kjønnene.Manglende oppmerksomhet om helsesituasjonen til innvandrerbefolkningen er i beste fall et tegn på manglende integrering.Økende sykefravær og uførepensjonering sier oss noe om arbeidsmiljø og om arbeidsforhold.Sterk sammenheng mellom helse, utdanningsnivå og inntektsnivå, slik vi ser det i Norge, er et vitnesbyrd om behov for utjevning av levekår.Mange sykdomskasus innen psykisk helsevern kan tilbakeføres til et konkurranse- og stresspreget samfunn.Alvorlige spiseforstyrrelser hos jenter helt nede i 12-13-årsalderen forteller om kvinnesynet i samfunnet.Det store antallet trafikkdrepte og trafikkskadde forteller oss om bilens plass i dagens samfunn.En del problemer med rusmisbruk og kriminalitet skyldes at ikke alle klarer å henge med i skole og i arbeidsliv. Viktig innsats for befolkningens helsetilstand kan og må derfor utføres også utenfor helsepolitikken. Det handler om å bygge et samfunn med bedre muligheter for alle, hvor likeverdet og menneskeverdet settes i høysetet, og hvor den enkelte gis mulighet til å ta større ansvar for seg selv og for sine medmennesker.