Svein Ludvigsen (Høyre), 2000-06-07:
Jeg viser til saksordførerens redegjørelse for komiteens innstilling. I og med at Høyre ikke har funnet det nødvendig å ha egne særmerknader, har jeg også tilsvarende mindre behov for å gjenta det både saksordføreren og andre har sagt om sakens realiteter. I tillegg er fellesmerknader og komiteens samlede merknader også en del av Høyres syn på denne famøse saken. La meg forresten gi Riksrevisjonen positiv tilbakemelding for dens arbeid i denne saken, så vel som i andre saker hvor Riksrevisjonen gjennomgår og rapporterer til Stortinget. Det er, kanskje spesielt i denne saken, nødvendig med kvalitet og troverdighet, og det er det som preger Riksrevisjonens rapport og arbeid. Riksrevisjonens uavhengige stilling og integritet er en garanti for faglig standard, og i en så vidt omfattende og komplisert sak som Nytt Rikshospital er Riksrevisjonens gjennomgang av vesentlig betydning for at Stortinget skal få full oversikt og kunne trekke de nødvendige konklusjoner. Hovedspørsmålet i saken er jo hvordan det kunne skje at arealrammen for prosjektet Nytt Rikshospital i byggeperioden økte med 25 pst., og at kostnadsrammen økte med 89 pst. Hvordan kunne det skje at vi brukte nesten et helt tiår å bygge et sykehus som ble dobbelt så dyrt som vi hadde tenkt, og som i areal økte fra 109 000 m2 til 135 690 m2? Svaret er komiteen og Riksrevisjonen helt enige om. Verken Arbeids- og administrasjonsdepartementet eller Sosial- og helsedepartementet har i tilstrekkelig grad ivaretatt sitt ansvar. Stortinget er ikke i tilstrekkelig grad blitt orientert om problemene med planer og budsjetter, og de ulike aktørene med Statsbygg i spissen har ikke hatt god nok oversikt over fremdriften og kostnadene i prosjektet, og kontrollordningene har vært forsømt. Stort verre kunne det ikke bli. Enda verre blir det forresten, fordi dette er en omgang med skattebetalernes penger som ikke inngir tillit hos folk flest, og mange mener at mens Nytt Rikshospital nærmest kunne velte seg i penger, uten å bry seg altfor mye om hva Stortinget hadde satt av budsjettrammer, må andre sykehus stramme spareskruen hver eneste dag. I så måte utfordrer rikshospitalsaken faktisk hele det politiske system og beslutningsprosedyrene, så vel som tilliten til politikernes evne og vilje til å holde egne budsjetter og ha kostnadsstyring med statlige prosjekter. Fort kan man konkludere med at i denne saken gikk alt galt som kunne gå galt. Til gjengjeld høster de ansvarlige sterk kritikk og levnes liten ære for sine bidrag. Det er heldigvis lenge mellom hver gang Stortinget og kontrollkomiteen behandler saker av denne karakter, store prosjekter hvor det meste går galt som kan gå galt. Nå kan man naturligvis si at denne våren kan oppfattes som et bevis på det motsatte, siden vi også har behandlet Gardermobanen og Fatima. Jeg velger likevel å holde fast på at det er mer en tilfeldighet at disse sakene er kommet til behandling i Stortinget omtrent samtidig. På den annen side kommer dermed den manglende kompetansen og styringen som har fått florere uten at de ansvarlige statsrådene i tide har grepet inn, mer i fokus. Det må ikke få utvikle seg til å bli en ukultur i statlige byggeprosjekt. Lærdommen blir forhåpentligvis at statsråder og andre ansvarlige aktører og myndigheter er seg sitt ansvar mer bevisst enn hva som fremkom i disse tre store sakene, hvor milliardene har sittet uforsvarlig løst. Heldigvis er det fortsatt slik at de aller fleste prosjekter i offentlig regi gjennomføres på en tilfredsstillende måte. Det er mitt håp at kontrollkomiteens arbeid både gjennom de åpne høringene og gjennom de kritiske merknadene som fremkommer i innstillingen, vil ha såpass oppdragende virkning at det i fremtiden vil bli lenger mellom hver gang vi er nødt til å behandle saker av samme karakter som prosjektet Nytt Rikshospital. Forhåpentligvis vil de nye retningslinjene for store, statlige byggeprosjekter med økt krav til ekstern kvalitetssikring virke i samme retning. Komiteen slutter seg i innstillingen til samtlige av de kritiske kommentarene som Riksrevisjonen fremkommer med i de to rapportene som foreligger til behandling i dag. Det betyr at både de berørte departementer og statsråder og ikke minst Statsbygg må tåle og ta konsekvensene av sin beskikkete del av kritikken. Jeg synes det er gledelig at det i komiteen – til tross for noen særmerknader – er full enighet om holdbarheten av den kritikken Riksrevisjonen fremsetter. Det er vel ikke til å unngå at særlig Arbeiderpartiets fraksjon har følt et visst behov for å dempe inntrykket av kritikk og for å mene at grunnlaget for kritikk ikke er reelt. Men det svekker likevel ikke inntrykket av stor og tverrpolitisk enighet om Riksrevisjonens kritiske vurderinger. En samlet komite står bak de innledende merknader i komiteinnstillingen, og det er en rimelig klar og entydig beskrivelse av virkeligheten. I den sammenheng viser jeg til spalte 1 på side 13 i innstillingen. Det er også grunn til å påpeke komiteens klare understrekning av at Stortinget selv har en betydelig del av ansvaret gjennom de endringer og utvidelser som er foretatt underveis i byggeprosjektet. Det er heldigvis ikke daglig kost at Stortinget vedtar endringer i et allerede igangsatt prosjekt, uten oversikt over hvilke omkostninger endringene vil medføre. Det skjedde dessverre i denne saken. Så får også dette huset ta lærdom av den. Jeg ser også i ettertid at de endringer som Stortinget gjorde, var nødvendige. Slik sett hadde det kanskje vært enda større grunn til kritikk mot Stortinget, på et annet grunnlag, hvis man ikke hadde foretatt endringene i tide. Men det fritar altså ikke de ansvarlige for at kostnadene ble forsømt redegjort for da Stortinget vedtok utvidelsen med 11 200 m2 høsten 1996. En samlet komite slår fast at Stortinget ikke ble informert om at utvidelsen med 11 200 m2 ikke var basert på såpass som et skisseprosjekt. Høyre er svært kritisk til at Stortinget ikke på noen måte ble informert om at det fra Statsbyggs side ikke forelå byggeprogram eller skisseprosjekt for kostnadskalkylene for utvidelsen som ble vedtatt høsten 1996. At man i juni 2000 kan fastslå at vi nå i alle fall har fått et funksjonelt og tidsmessig rikshospital, er vel og bra – ennskjønt man bør kanskje ta forbehold om det inntil det er tatt i bruk. Å stole på Statsbygg i denne saken har jo vist seg å være rimelig risikofylt! Som en oppsummering av Høyres syn i denne saken, i tillegg til det som er redegjort for i komiteens fellesmerknader, må jeg si meg enig med daværende leder av kontrollkomiteen, Jørgen Kosmo, som i Dagens Næringsliv den 9. desember i fjor sier at Nytt Rikshospital er en «byggeskandale og en helsepolitisk skandale». Så får det være et tankekors, men kanskje også en betryggelse, at den tidligere komiteleder Jørgen Kosmo nå er statsråd i det departementet som han i samme intervjuet omtalte slik: «Når man sitter igjen med inntrykket av at Administrasjonsdepartementet har fungert som en postkasse, illustrerer det hvor alvorlig dette er.» Jeg har stor tillit til, og Høyre har stor tillit til, at statsråden vil se til at kontrollkomiteens kritiske merknaderblir implementert og tatt lærdom av både i departementet og i Statsbygg, slik at departementet kan ivareta oppgavene som de er satt til å gjøre på Stortingets vegne. Det har jeg full tillit til at statsråden vil gjøre. Så når Arbeiderpartiets – og komiteleder – Skaug bad om oppmerksomhet fra statsråd Kosmo, kan jeg forsikre at Høyre og de andre borgerlige partiene føler at vi har statsrådens øre. Så han sitter trygt i sitt departement og kan gjennomføre det komiteen har trukket opp i denne saken.