Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2004-06-16:
Utenriksministerens redegjørelse på mandag var på mange måter et ønske om en bedre verden og fred på jord, men den gav ingen oppskrift på hva som måtte gjøres utenom å anmode stridende parter om å holde fred. Utenriksministeren sa i starten av sin redegjørelse: "Den sikkerhetspolitiske situasjonen er dessverre ikke blitt bedre i tiden som er gått siden min ordinære utenrikspolitiske redegjørelse i januar." Det kan kanskje sies om redegjørelsen på mandag også. Den bar preg av tilbakeblikk fremfor konkrete løsninger på dagens situasjon i de mange konflikter som pågår. FN må gjerne fatte resolusjoner, men uten at det er vilje til å følge opp disse, om nødvendig med makt, blir det bare prat. Vi har nettopp vært gjennom en blodig helg i Irak der over 30 irakere ble drept. Blant disse var viseutenriksministeren og en embetsmann i utdanningsdepartementet. Det vi her ser, er at religiøse og politiske fanatikere også utenfor Irak gjør alt de kan for å skape kaos frem mot den formelle maktovertakelsen som skjer den 30. juni. De bryr seg lite om resolusjoner fra FNs sikkerhetsråd og at det internasjonale samfunnet står bak den midlertidige irakiske regjeringen og planene for demokratisering. I likhet med utenriksministeren tar også Fremskrittspartiet avstand fra de forhold som er avdekket i Abu Ghraib-fengslet, og vi forventer at USA rydder opp i disse forhold og stiller de skyldige til ansvar. Den 8. juni vedtok Sikkerhetsrådet enstemmig resolusjon 1546 som overfører de funksjoner som okkupasjonsmyndighetene nå har, til interimsregjeringen etter 30. juni. Men det betyr ikke at jobben i Irak er over. Det er viktig at i denne kritiske fasen står det internasjonale samfunn sammen for å trygge sikkerheten inntil det blir holdt frie valg og etablert et demokratisk irakisk styre i 2005. èeralsekretær Kofi Annan har presisert at et internasjonalt militært nærvær i Irak er nødvendig for å stabilisere situasjonen i landet, som en forutsetning for både politisk og økonomisk utvikling. Jeg ser at utenriksministeren deler disse synspunktene, og at Regjeringen har besluttet fortsatt å delta i det militære stabiliseringsarbeidet i Irak. Når nå det norske ingeniørkompaniet avslutter sitt oppdrag i Irak, vil vårt militære nærvær bestå av ca. 12 stabsoffiserer som neppe kan trygge verken freden eller sikkerheten til de hjelpeorganisasjoner som sammen med sivilbefolkningen bidrar til å bygge opp landet. Dette står i kontrast til hva Regjeringen sier og hva Regjeringen gjør. Det er viktig at det internasjonale samfunn viser en fast holdning og ikke lar seg skremme av destruktive grupper, men viser solidaritet med dem som ønsker fred og demokrati. Større land som Russland, Tyskland og Frankrike, som var kritiske til krigen, burde også vise solidaritet med befolkningen og stille opp konstruktivt. Dersom vi ikke klarer å skape en sikker situasjon som gjør at FN eller andre hjelpeorganisasjoner kan drive sin virksomhet til beste for den irakiske befolkningen, har vi mislyktes. Den 8. mars ble utkastet til ny grunnlov undertegnet av interimsstyret i Irak, og denne skal gjelde til permanent grunnlov vedtas i 2005. En del uavklarte ting står igjen angående kurdisk selvstyre, men man håper å få det på plass neste år. Et annet tema som utenriksministeren tok opp, var konflikten mellom israelere og palestinere. Han sa bl.a. at ingen ansvarlig regjering setter spørsmålstegn ved Israels rett til å forsvare seg, men at maktbruk må være både nødvendig og stå i forhold til foreliggende trusler. Han sa videre at bruk av tunge militære aksjoner i tett befolkede områder er det ikke lett å se nødvendigheten av. Jeg mener utenriksministeren tar feil. Det er såkalt ansvarlige regjeringer som ønsker å frata Israel retten til å forsvare seg. Det brer seg antisemittisme i Europa, som man også så før annen verdenskrig. Når så Israel bruker militære styrker for å avvæpne ekstreme palestinske grupper i tett befolkede områder der de gjemmer seg, og der de utfører sine avskyelige gjerninger, ja, så ser ikke utenriksministeren nødvendigheten av det. Han mener at det må greie seg med å fordømme den palestinske terroren. Når så Israel setter opp en beskyttelsesmur for å beskytte sine innbyggere, er det galt også. Man kan saktens være uenig om hvor muren skal gå eller nødvendigheten av den, men det er fra de såkalt ansvarlige regjeringer ikke kommet forslag til løsninger som ivaretar sikkerheten til sivile israelske borgere. Man kan umulig mene at avvæpning av terrorgrupper kan gjøres av personell væpnet med stein, eller at det er nok å bruke fordømmende ord. Den 6. juni fattet den israelske regjeringen en prinsippbeslutning om å trekke seg ut av Gaza, noe som også vil bedre sikkerheten for begge parter, og som kan være et viktig skritt på veien mot fred. Utenriksministeren tok, som et tredje hovedtema, opp forholdene i Afghanistan, som blir stadig vanskeligere. Det var med sorg vi mottok meldingen om to nordmenn som ble drept i tjeneste for landets befolkning. Dette synliggjør at et sikkerhetsmessig sterkere nærvær er påkrevd i et land som er preget av politiske, etniske og religiøse motsetninger. Den 26. januar undertegnet president Hamid Karzai den nye grunnloven, men det ligger store utfordringer i å bekjempe en økende narkotikaproduksjon, og krigsherrene som beskytter produksjonen, og å hindre at landet blir et fristed for terrorister. Her er jeg enig med utenriksministeren i at Norge bør bidra med nødvendige ressurser både militært og humanitært og treffe tiltak for å beskytte dem som gir og dem som mottar hjelp. Her er det heller ikke nok med gode ønsker, men det internasjonale samfunnet må sette makt bak ønsket om å bekjempe internasjonal terrorisme og spredning av masseødeleggelsesvåpen. Til slutt noen ord om å sikre at norske skip ikke blir brukt til å spre masseødeleggelsesvåpen. Det er her viktig at Norge treffer tiltak for å beskytte skip og mannskap og blir med på et internasjonalt samarbeid og regelverk om bording av skip. I denne forbindelse må man også være på vakt mot at både lasteskip og turistskip blir terrormål. Man skulle gjerne sett at verden bare var snill og god, men så lenge den ikke er det, må vi være villig til å beskytte land og folk, også med våpen om nødvendig, ikke bare med resolusjoner og prat. I utenriksministerens redegjørelse savnet jeg en hel rekke utenrikspolitiske spørsmål, bl.a. om situasjonen i Iran, der det er påvist en rekke mangler og brudd på menneskerettigheter, samt om den finansiering av terroristgrupper som pågår. Situasjonen i EU, som nå er utvidet til 25 land, den lave deltakelsen i valg til EU-parlamentet og en gryende skepsis til EU-konventet blant medlemslandene, burde også vært nevnt. Men det får bli en annen debatt.