Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-12-08:
Jeg merket meg at representanten Giltun kom med en nokså prisverdig erkjennelse, nemlig den at Fremskrittspartiet driver med utstrakt talltriksing når de lager sine budsjetter. Det er en aktivitet som utelukkende et parti i evig opposisjon kan tillate seg – men innrømmelsen var prisverdig. Mens vårt nærmeste naboland nå har en arbeidsledighet på 9 pst., var 2,6 pst. av arbeidsstyrken i Norge uten arbeid i november. Alle partier erkjenner at norsk økonomi står seg bedre gjennom finanskrisen enn land vi gjerne sammenlikner oss med. Det skyldes ikke minst at Regjeringen iverksatte kraftfulle tiltak våren 2009, med aktive stimulanser til utsatte bransjer, eksempelvis bygg og anlegg. Kampen mot en økende arbeidsledighet preger også statsbudsjettet for 2010. Tiltaksomfanget øker med 3 000 plasser – inkludert plasser for arbeidssøkere med nedsatt arbeidsevne. Tiltakenes omfang og de generelle utsiktene i norsk økonomi har ført til at Statistisk sentralbyrå har nedjustert sine prognoser for økningen i arbeidsledigheten neste år. Det betyr ikke at vi kan lene oss tilbake og avblåse finanskrisen, tvert om. Jeg er alvorlig redd for at vi undervurderer problemene i verfts- og verkstedindustrien – ja, i eksportindustrien generelt. Mye står og faller med investeringslysten og investeringsevnen i oljeindustrien. Faren er at vi i løpet av 2010 og 2011 kan komme til å miste viktige industriarbeidsplasser som har holdt liv i mange lokalsamfunn gjennom generasjoner. Selv om historien har vist at denne industrien har omstillingsevne, er dette arbeidsplasser som ikke lar seg erstatte på et blunk. Derfor er det så viktig at vi bygger opp under og videreutvikler den kompetansen som finnes i bedriftene, slik at de, den dagen ordrene løper inn igjen, står bedre rustet enn da krisen slo inn over dem. Det gjelder den enkelte arbeidstaker, bedriftene og samfunnet som helhet. Nettopp fordi vi vet at arbeidsevnen forvitrer jo lenger ledigheten varer, må vi hindre at langtidsledigheten får lov til å feste seg. Heller enn passive trygdeytelser trenger vi nå tiltak som tilfører både den enkelte og bedriftene ny kunnskap og kompetanse. Den utfordringen går ikke bare til arbeidskraftmyndighetene, men i like høy grad til arbeidsgivernes og arbeidstakernes organisasjoner, til den enkelte bedriftsledelse og til fagforeningene. Det er de som skal stake ut veien videre. Så får vi som politikere sørge for at vi har et regelverk og midler nok til å gjennomføre det som etter min oppfatning kan være kimen til en etter- og videreutdanningsreform som i sin tur kan fornye hele norsk arbeidsliv. Dessuten vil det være god næringspolitikk. Men det får vi sikkert rik anledning til å komme tilbake til senere. I EU, der arbeidsledigheten neste år vil øke til 10 pst., er ungdomsledigheten spesielt bekymringsfull. Enhver kan forestille seg hva som kan skje i samfunn der en av fire ungdommer stenges ute fra arbeidsmarkedet. Også på dette området skiller Norge seg positivt ut, men også hos oss er ungdomsledigheten bekymringsfull, og høyere enn i andre aldersgrupper. Vi vet at terskelen til arbeidslivet heves i lavkonjunkturperioder. Spesielt gjelder det grupper som tradisjonelt har vanskeligere for å komme inn på arbeidsmarkedet – og ungdom er faktisk en slik gruppe. Jeg er glad for at ungdomsgarantien videreføres, slik at ungdom under 20 år, og mellom 20 og 24 år, som har vært ledige i mer enn tre måneder, stimuleres til jobbsøking og/eller egenaktivitet, og at de som har vært ledige i seks måneder, skal inn i arbeidsmarkedstiltak. Men vel så viktig er samarbeidet mellom Kunnskapsdepartementet og Arbeids- og inkluderingsdepartementet for å utvikle tilpassede tilbud innen fag- og yrkesopplæring for arbeidssøkere som ikke har fullført videregående skole. Det er denne banen vi nå er nødt til å bryte.