Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-05-25:
Jeg takker Høyre for å fremme en for så vidt viktig interpellasjon. Men det er altså litt avstand mellom liv og lære i Høyre, som jeg har lyst til å komme tilbake til, for jeg synes det er litt vesentlig akkurat i denne saken. Men jeg synes det er interessant at komitélederen kommenterte at han mente at statsråd Johnsen ville fremme de forslag som Arbeiderpartiet til enhver tid vil støtte herfra. Jeg er ikke helt sikker på hva han sa, men det var noe sånt. Fremskrittspartiet mener det er viktig å bekjempe skatte- og avgiftsunndragelser, så representanten Micaelsen har også vår støtte der. Vi er enige med statsråden i at slike unndragelser rammer lovlydige skattytere. Det er en konsekvens av det. Men retorikken man bruker i en slik sammenheng, er ikke uvesentlig. Nå har vi fått en relativt ny statsråd i forhold til den vi hadde, som var rimelig tøff i retorikken. Det skapte en form for agitasjon hos de skattyterne hun selv var helt avhengig av, som var helt unødvendig. Det bidrar til å mistenkeliggjøre og sverte bransjer og enkeltpersoner, f.eks. i tilfeller hvor det av forretningsmessige grunner har vært naturlig å bruke kontant oppgjørsform. Vi har hatt debatter rundt beløpets størrelse på sedler eller titler på ansatte i bank- og forsikringsvesen, osv. Den type debatter – som er veldig tabloide, og som er enkle å gå ut med i media – har vi hatt mange av i stortingssalen. Men hvorvidt de er vesentlige og betydningsfulle i det store og hele, tviler vi i Fremskrittspartiet på. Regjeringen har til tider utvist svært stor kreativitet i sin kamp for millimeterbasert skattejustis. En slik retorikk og kreativitet kan føre til situasjoner hvor målet helliger midlet, for landets skattytere er ikke – og skal ikke oppfattes som – potensielle skattesnytere. Fremskrittspartiet vil kjempe intenst mot forsøk på å innføre ytterligere praksis på omvendt bevisbyrde i skattesaker, som også interpellanten var inne på. Fremskrittspartiet opplever at enkelte av anbefalingene fra det regjeringsoppnevnte Skatteunndragelsesutvalget er et forsøk på å sementere en slik praksis. Det er også verdt å merke seg at Fremskrittspartiet gikk lengst i å gå imot regjeringens forslag. Vi har også vært de som har vært klarest i å markere og styrke skattyters posisjon i møte med et til tider maktarrogant og sterkt skattevesen. Vi kan godt være enig med interpellanten i at vi gjerne skulle hatt en samlet gjennomgang av Skatteunndragelsesutvalgets innstilling – det er 27 bokstaver i det ordet, det er ganske unikt – og det kunne sikkert vært mer hensiktsmessig. Men det er jo naturlig – når vi ikke har fått det – at når disse sakene fremmes, slik de ble fremmet gjennom statsbudsjettet i 2010, i årets statsbudsjett, at partier som mener at vi skulle hatt en samlet gjennomgang, går imot de forslagene som vi behandlet i Stortinget. Men det gjorde altså Høyre ikke. Da kan vi f.eks. ta det forslaget som går på økt grad av angiveri, hvor det er opplysningsplikt for revisorer og advokater, som var et overgrep, og hvor de tvinges til å rapportere inn dersom de får klienter som de har mistanke om f.eks. kan bli bedt om å gjøre ting for å unndra skatt. Det er et brudd på personvernet i aller høyeste grad. Så endret man teksten i selvangivelsen til «aktsomt og lojalt» fra den mer anonyme teksten som var tidligere når det gjelder individuelle skattytere. Så har jeg lyst til å nevne – for dette er ganske vesentlig – at Høyre gikk imot vårt forslag om å styrke skattyters stilling i forhold til skattemyndighetene i representantforslaget om folk med gjeldsproblemer, og de gikk også imot skattyters stilling når det gjaldt representantforslaget om enklere firmabilbeskatning. Her er det en litt broket fortid, som Høyre kanskje burde rydde opp i før de går til et så generelt og prinsippfast angrep til forsvar for skattyter – når de selv har så mange svin på skogen, beklageligvis. Men jeg er glad hvis Høyre snur, og hvis Høyre er mer med på vår linje, skal vi nok finne sammen også på det området. Et betimelig spørsmål til finansministeren er om han ikke ser betenkeligheter ved at staten stadig styrker skattemyndighetenes posisjon i forhold til den svake part, som er skattyter, om han ser de betenkelighetene i det hele tatt. Det gjelder f.eks. når skattemyndighetene krever svar innen veldig korte frister, men benytter seg av svært lange frister når det passer dem. Skattesaker pågår gjerne over flere år, som vi leste ikke minst i Aftenposten forleden dag. Så burde man kanskje også begynne å vise litt mer takknemlighet overfor skattyterne, som faktisk gjør det mulig for oss å bevilge penger over statsbudsjettet i det hele tatt.