Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-12-14:
Som det framgår av innstillingen og også av forrige innlegg, vil Høyre stemme imot dette forslaget. Men jeg vil understreke, og da særlig overfor representanten Arne Haugen, at det ikke er et signal om at Høyre er varme tilhengere av sosial dumping – verken Høyres medlemmer i næringskomiteen eller Høyres medlemmer i arbeids- og sosialkomiteen. Arbeidet mot sosial dumping må ha høy prioritet i arbeidslivet – og kanskje særlig innenfor den offentlige delen av arbeidslivet. Dette er et arbeid som foregår på flere områder. Det forslaget som vi behandler i dag, er dessverre ikke et effektivt tiltak i kampen mot sosial dumping. Det er derfor lett å oppfatte det som markeringspolitikk på et område hvor Regjeringen kanskje mangler gode nok verktøy. Det som derimot – dessverre – er en åpenbar konsekvens av forslaget, er en ytterligere svekkelse av konkurransen om offentlige innkjøp. Å legge inn et nytt regelverk som pålegger offentlige oppdragsgivere å sikre at lønns- og arbeidsvilkår i kontrakter ikke er dårligere enn gjeldende tariffavtale, vil medføre en kraftig økning av kompleksiteten i regelverket for offentlige anskaffelser. Vi vet fra før at offentlig sektor har store problemer med å følge anskaffelsesregelverket. Regjeringen har ikke på noen måte fått til grep som motvirker det enorme omfanget av regelbrudd som skjer på dette feltet. Anbudsregelverket brytes over en lav sko – både av kommunesektoren, av fylkeskommunene og av staten. Det forteller dessverre mye om politikken på området at man på toppen av dette kommer med regulatoriske forverringer, som et forsøk på å markere politisk mot sosial dumping. Høringen i næringskomiteen viser at saken er dårlig forberedt av Fornyings- og administrasjonsdepartementet. For det første er dette en ren fullmaktslov. Det foreligger ikke et ferdig lovverk som skaper klarhet i hvordan dette skal settes ut i livet i den virkelige verden. Forslaget åpner for en bred tolkning av hva eventuelle forskrifter vil innebære – og skaper dermed usikkerhet knyttet til flere spørsmål. Det er også usikkert om dette holder mål med hensyn til Norges forpliktelser etter EØS-avtalen. I tillegg er det sannsynlig at tjenestedirektivet vil medføre ytterligere innstramming i reguleringsadgangen når det gjelder midlertidig tjenesteyting. Dette bekreftes også av Justisdepartementet, som slår fast at kravet om gjengs lønn kan være i strid med EØS-avtalen, fordi man går lenger enn det som anses som nødvendig for å hindre sosial dumping. Regjeringen har, som nevnt, store utfordringer med å få offentlig sektor til å følge det anskaffelsesregelverket som Stortinget har vedtatt. Det er ganske alvorlig, fordi det å ikke følge regelverket øker de offentlige utgifter, det skaper økt grobunn for kameraderi og korrupsjon, og, ikke minst, det gjør hverdagen for små og mellomstore bedrifter i dette landet mye vanskeligere. Regjeringen uttaler fra tid til annen at man tar dette på alvor. Denne saken forteller oss det motsatte. Når kontrollansvaret for dette kompliserte regelverket på toppen av det hele blir lagt over på kommuner og fylkeskommuner, sier det seg selv at denne lovendringen vil føre til at antallet brudd på anskaffelsesregelverket øker. Vi får altså et lovverk som er mer komplisert å følge opp, og Regjeringen er selv så usikker på dette at man ikke engang etablerer skikkelige kontrollsystemer. Dette lovforslaget er derfor – kort og godt – dømt til å bli en papirtiger. Måten Regjeringen håndterer innkjøpsområdet på, er ganske besynderlig. Vi hører stadig vekk at Regjeringen, i likhet med Riksrevisjonen, mener at det enorme omfanget av brudd på innkjøpsregelverket er et problem som må løses. Dessverre ser vi at Regjeringen i handling gjør det motsatte. Det første statsråden gjorde etter tiltredelsen, var å legge bort forslaget om forenklet kunngjøringsplikt for innkjøp under anbudsterskelen på 500 000 kr. Dermed ble bedriftenes mulighet til å konkurrere i dette ganske store markedssegmentet satt kraftig tilbake igjen. Anbudsterskelen var tidligere satt til 200 000 kr, slik at kunngjøringsplikten skulle komme som en erstatning for fullt anbud. Regjeringen gjorde dette om til en protokollplikt, et tiltak som ikke er relevant for bedrifter som er på jakt etter oppdrag for offentlig sektor. I Soria Moria-erklæringen har Regjeringen lovet å svekke anbudsregelverket ytterligere gjennom å heve anbudsterskelen opp mot EUs absolutte minstekrav på 1,8 mill. kr. Statsråden antydet i budsjettdebatten at dette i så fall kanskje skulle kompenseres av en kunngjøringsplikt, men resultatet vil jo være en ny svekkelse av konkurransen om offentlige innkjøp. Dette er et språk som kommunene, fylkeskommunene og staten forstår. De ser at vi har en regjering som riktignok beklager seg over lovbrudd, men som i handling svekker regelverket og gjør det mer komplisert, og som innfører kontrollregimer som ikke har troverdighet. Det er derfor liten tvil om at dagens lovforslag vil føre til – som Dagens Næringsliv skriver 10. desember – mer «innkjøpskaos».