Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-13:
La meg først, på vegne av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, ta opp de forslagene vi står bak i innstillingen, så er det gjort. Det er viktig å synliggjøre gjennom vår politikk at vi ønsker å ta hele landet i bruk, som Senterpartiet pleier å si. Det er en hel rekke arbeidsplasser i staten som helt fint kan ligge andre steder enn i hovedstaden. Der den forrige Høyre-regjeringen fortjener litt skryt for å ha flyttet ut statlige arbeidsplasser, fortjener denne regjeringen litt smekk, for det gir ingen mening å sentralisere Direktoratet for økonomistyring f.eks. Disse arbeidsplassene trenger ikke ligge i en stor by. Det er litt avslørende at regjeringen mener at kompetansearbeidsplasser ikke kan ligge utenfor sentrene. Det er et umoderne og utdatert syn på kompetanse og organisering av offentlig sektor, og det er et forvarsel om hva som kommer. Skal vi tro f.eks. Høyres eget alternative statsbudsjett fra forrige periode, kan vi i neste statsbudsjett forvente en ganske omfattende omfordeling fra distriktene til sentrene – ikke bare med tanke på hvordan offentlig sektor er organisert, men også gjennom innretningen av skattepolitikken, men det er en annen debatt. Den økte oljepengebruken som Venstre og Kristelig Folkeparti gir sin tilslutning til, har ikke bakgrunn i faglige råd. Det er ikke utsikter i den norske økonomien som tilsier at man bør kjøre mer oljepenger inn i økonomien vår – ikke nå, tvert imot er det gode tider. Venstre og Kristelig Folkeparti hadde muligheten til å vise at de mente alvor da de snakket om redusert oljeavhengighet. Det å bruke oljepenger på å finansiere skattekutt som har liten, eller ingen, effekt på økonomien, må være selve definisjonen på oljeavhengighet, og det er kostnader som flertallet vil måtte ta med seg hele perioden. Sentrumspartiene kunne ha sørget for flertall for en mer ansvarlig linje som også ville redusert vår avhengighet av oljesektoren, og som ville kommet fastlandsøkonomien og industrien til gode. Til slutt har jeg tenkt å være litt kjettersk. Jeg har tenkt å tenke høyt fra Stortingets talerstol. Norges oljepolitikk har gitt oss voldsom rikdom, og måten ressursene under havbunnen har vært forvaltet på, har kommet alle til gode. Det er en modell til etterfølgelse for veldig mange av verdens land. Oljefondet gir oss trygghet, og forvaltes godt. Statens pensjonsfond utland vil bli større og større. Allerede eier vi nordmenn mer enn 1 pst. av alle børsnoterte produksjonsmidler i hele verden. Det er titusener på titusener på titusener av arbeidsplasser, arbeidsplasser som vanlige folk går til i land i hele verden. Med etiske retningslinjer og forhåpentligvis et enda bedre etisk og bærekraftig mandat i framtiden gir vi på den måten et bidrag til verden. Men rent moralsk, hva betyr det egentlig når vi, fem millioner mennesker, eier en så stor del av verden? Hvor skal vi med det? Er ideen at vi skal eie mer og mer og mer? Finnes det motforestillinger mot at vi som et lite land skal benytte kapitalismen til å eie arbeidet til så mange mennesker i så mange andre land? Hva slags makt gir det egentlig til oss? Hvordan burde den makten være fordelt? Hvordan burde den være forvaltet? Hvordan skal vi forvalte den makten? Dette er spørsmål jeg aldri har hørt noen stille i Stortinget, og det er en idédiskusjon som burde ligge til grunn for hele politikken vår med Statens pensjonsfond utland. Vi bør ta oss tid til å diskutere disse tingene, så jeg tenker bare å varsle finansministeren med en gang om at over jul er det en interpellasjon for de litt større tanker på vei.