Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-05-14:
Hvis verden ikke makter å bli enige om tiltak som kan stanse veksten i de globale klimautslippene, risikerer vi at klimaendringene kommer ut av kontroll. Det vil få katastrofale konsekvenser. Det er grunn til å frykte at jordens gjennomsnittstemperatur vil øke med fem–seks grader i forhold til førindustriell tid. Det vil føre til omfattende tørke, matmangel, stigende havnivå og spredning av sykdommer. Det er heldigvis fortsatt tid til å handle, men det må skje fort. FNs klimapanel sier at verdens klimagassutslipp må nå toppen og begynne å gå ned innen 2015. Det er derfor svært viktig at klimatoppmøtet i København i år blir en suksess. Statsrådens redegjørelse er en god beskrivelse av dagens situasjon og viktigheten av å handle, men den er sterkt mangelfull når det gjelder tiltak og ikke minst oppfølgingen av vårt eget klimaforlik. For Høyre er det viktig at vi får tiltak som gjør oss i stand til å nå målene. Togradersmålet må være absolutt. Derfor må tiltakene mot finanskrisen legge grunnlaget for ny vekst, men en grønn vekst som tar klimautfordringene på alvor. Vi må kombinere tiltak mot finanskrisen med å la klimaarbeidet få en ny giv. Det er mye vi kan gjøre både for å øke aktiviteten og skape flere arbeidsplasser i økonomien og samtidig legge grunnlaget for lavere klimagassutslipp. Det gjelder bl.a. innen produksjon av ny fornybar energi. Et helt nødvendig tiltak dersom vi skal løse klimautfordringene, er nemlig å få til en overgang fra dagens bruk av fossile energikilder til en kraftig økning i produksjonen av fornybare energikilder. Norge sitter med noen av verdens største energiressurser pr. innbygger når det gjelder fornybar energi. Vannkraften har sørget for at vår kraftforsyning i dag er nesten 100 pst. fornybar. Vi har Europas største vindkraftressurser langs kysten. Vi har i våre skoger, som hvert eneste år vokser, betydelige muligheter for å øke bruken av bioenergi. Vi har bølgeenergi, vi har tidevann, og vi har sågar stor kompetanse på solenergi. Vi har derfor et betydelig ansvar for å bidra med våre fornybare ressurser i den energiomlegging som må komme dersom vi skal unngå alvorlige klimaendringer. Regjeringen, og sågar også statsråden, er full av ord, men leverer altfor få resultater. Selskaper som Fred. Olsen Renewables, Hammerfest Energi og statens eget selskap, Statkraft, velger å bruke sine investeringsmidler innenfor fornybar energi i våre naboland framfor i Norge. Det skjer selvsagt fordi de norske støtteordningene er for dårlige. Statsråden framstår i Dagsavisen i dag som en av dobbeltmoralens fremste voktere. Hans egen redegjørelse på tirsdag ble gjort få minutter etter at den samme statsråden hadde fremmet en sak for Stortinget om Goliat og åpning av et helt nytt hav for oljevirksomhet. Statsråden tar også grundig feil når han går til klimaangrep på Høyre fordi vi ønsker å åpne opp Nordland VII, Troms II og hele Nordland VI. «Utgangspunktet i Regjeringens strategi for å møte klimadilemmaet på energiområdet er at dette er et ansvar vi alle må ta og ikke bare produsenter og eksportører av fossile brensler. Som en følge av norske reguleringer av utslipp til luft og vann er utslipp per enhet energi på norsk sokkel langt lavere enn verdensgjennomsnittet. I olje- og gassvirksomheten er det videre etablert et mål om null miljøfarlige utslipp til sjø. De siste årene har oljevirksomheten gjennomført en rekke tiltak for å redusere slike utslipp. Med de strenge kravene som gjelder for norsk sokkel, forventes det ikke at driftsutslipp fra petroleumsvirksomheten vil bidra til å øke forurensningsnivåene. Så lenge etterspørselen øker globalt reduseres ikke global energiproduksjon. Klimautslippene kan øke dersom norsk olje og gass erstattes av mer forurensende produksjon andre steder. Eksport av norsk gass kan bidra til reduksjon av Europas kullforbruk og dermed klimautslipp.» Dette er meget godt sagt, og det står i Regjeringens egen stortingsmelding om utenrikspolitikken, som jeg antar at statsråden også har lest – St.meld. nr. 15 for 2008–2009, Interesser, ansvar og muligheter. Høyres nye program viser at det faktisk er mulig for Norge både å være en stor olje- og gassprodusent og samtidig ha en ambisiøs klimapolitikk. Det er ikke riktig at oljeleting i Nord-Norge ikke er mulig å forene med målet om stabilisering av den globale oppvarmingen, å nå togradersmålet. I Det internasjonale energibyråets prognose for verdens energietterspørsel fram mot 2030 slås det fast at selv om verdens land blir enige om tiltak for å stabilisere konsentrasjonen av klimagasser i atmosfæren på et nivå som begrenser den globale oppvarmingen til 2 °C, vil etterspørselen etter olje og gass i 2030 være henholdsvis 3 pst. og 12 pst. høyere enn i 2005. Omtrent det samme slår Stern-rapporten og FNs klimapanel fast. Det vil si at selv om vi lykkes i arbeidet med å bekjempe klimaendringene, vil ikke verdens forbruk av olje og gass om 20 år være særlig mye lavere enn i dag. Spørsmålet blir hvor denne oljen og gassen skal komme fra. Norsk olje- og gassproduksjon er verdens reneste. Det skal vi være stolte av. Olje- og gassproduksjonen i Midtøsten slipper ut mer enn 50 pst. CO2 pr. produsert enhet olje og gass enn norsk sokkel, og fra Russland er utslippene to til tre ganger så høye. Statsråden selv er åpenbart tilfreds med egen innsats når han hyller dem som har tenkt å stemme nei på StatoilHydros generalforsamling når det gjelder oljesandprosjektet i Canada. Men det skjer samtidig som statsrådens kollega og hele Regjeringen er med på å stemme ja. Staten får det som de vil. Staten har, som kjent, 67 pst. eierandel. Det er fristende å trekke ett ord inn i bildet, som også representanten Solvik-Olsen trakk fram, men som ble klubbet, nemlig ordet «hykleri». Norge, som en av verdens fremste eksportører av fossil energi, har et ansvar for å rydde opp etter seg og utvikle en kostnadseffektiv teknologi for fangst og lagring av CO2. Men faktum er at til tross for betydelig retorikk kommer det ikke til å bli tatt noen beslutning om å fange så mye som ett gram CO2 i denne stortingsperioden. Beslutningen om fangst og lagring av CO2 fra gasskraftverket på Kårstø, som ifølge Soria Moria-erklæringen skulle være klar i 2009, kommer til å bli tatt først i tredje kvartal i år, slik at Regjeringen kan skrinlegge prosjektet etter valget. Stortinget har riktignok nettopp enstemmig vedtatt opprettelse av et testsenter for fangst og lagring på Mongstad, men der kommer all CO2 til å bli sluppet umiddelbart ut igjen. Det blir omtrent som da jeg fanget krabber om sommeren på Sørlandet i min barndom. Høyre er et teknologioptimistisk parti. Vi ønsker å forske betydelig mer og ta i bruk nye teknologier raskt. Regjeringens nedprioritering av forskningen vil ha konsekvenser ikke bare for norsk langsiktig verdiskaping, men også for miljøet. LED-teknologien er et utmerket eksempel på hvordan teknologiske framskritt har en stor miljømessig effekt. Det er uforståelig at Regjeringen ikke følger opp det som tidligere har vært et felles mål, 3 pst. til forskning. Jeg synes også det er ytterst problematisk og på kanten av det dobbeltmoralske at dagens regjering ikke ønsker å slette de kvotene med 13,5 millioner tonn CO2 vi har, men ønsker å bruke dem for å få midler til den norske stat, noe som viser hvor hul retorikken fra dagens regjering faktisk er. Avslutningsvis vil jeg minne statsråden om at man ikke redder klimaet ved bl.a. å redde norske vassdrag. Selvsagt skal vi ha en skånsom utbygging av norske vassdrag, men det er dobbeltmoral at Regjeringen ønsker å verne vassdrag hjemme, samtidig som de kjøper seg ut av kvoteforpliktelsene gjennom å finansiere utbygging av vassdrag i Kina og u-land. Det er fristende å spørre statsråden: Hvor tror han at vassdragsutbyggingene er mest skånsomme? Vi må sette inn klimavirkemidlene der de virker, der de faktisk gir størst resultater, og der vi får de største nedgangene i klimagassutslipp. Fra 2013 vil etter all sannsynlighet Norge være en del av EUs nye kvotehandelssystem. For de sektorene som er omfattet av dette, slik som olje- og gassutvinning, mesteparten av industrien og energiproduksjonen, blir de totale utslippene fastsatt av kvotetaket på EU-nivå. Det betyr at nasjonale tiltak på dette området, slik som elektrifisering av sokkelen og CO2-fangst i industrien, kun flytter utslippene innen EUs kvotesystem og gir derfor ingen netto reduksjon. Vi bør i stedet øke innsatsen der de er mest utslippsreduserende, slik som for transport. Så kan vi gjøre det Kristin Halvorsen ikke vil gjøre, nemlig å bruke noen av våre oljemilliarder, som jeg også sa, på å slette kvoter. Vi må sette i verk tiltak som monner. Vi kan ikke bare drukne manglende vilje og evne i ord. Derfor er det behov for en ny regjering og en ny miljøpolitikk etter høstens valg. La meg bare helt avslutningsvis si at dette landet har en enorm fornybarressurs som skriker etter å bli tatt i bruk. Det er svært spesielt at dagens regjering ikke ser det i et miljøperspektiv.