Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-08:
Det er en viktig debatt vi har her i dag. Det er gledelig at vi har debatten, og ikke minst er det gledelig at ingen av dem som har hatt ordet så langt, forsøker å underkjenne det faktum at den faglige kvaliteten og disiplinkunnskapen til lærerne i den norske skolen er viktig for resultatene i den norske skolen. Det var ingen selvfølge verken på 1980-tallet, på 1990-tallet eller for så vidt ikke i det hele tatt fram til 2005. Så jeg mener at det er svært gledelig at vi nå tilsynelatende er enige om at kunnskap om disiplin og kunnskap om fag blant norske lærere er en god og viktig kvalitetsindikator på den norske skolen. Det er åpenbart at vi ikke har tilstrekkelig av denne typen disiplinærfaglig kompetanse i skolen, og vi har ikke bare én arbeidskraftreserve, som interpellanten peker på, men for så vidt to: Vi har et betydelig antall mennesker i Vest-Europa som kan engelsk, og som har utdanning i engelsk – selvfølgelig spesielt i Storbritannia og Irland, men, som representanten Ljunggren var inne på, også i land øst for oss har man høy engelskfaglig kompetanse. Vi har også en annen arbeidskraftreserve, og det er alle dem som har kompetanse på språkfagene fra norske universiteter, som har en bachelorgrad, som har hovedfag eller magistergrad, eller mastergrad osv., i språkfag, men som ikke jobber i skolen. Jeg synes representanten Ljunggren har et poeng når hun sier at spesielt i de ti første årene på skolen, og kanskje til og med også i videregående, er forståelse og kunnskap om det norske samfunnet, den norske skolen, og ikke minst det å kunne kommunisere på norsk, et greit parameter å ha med seg i debatten. Det er viktig at norske lærere også snakker norsk, selv om selvfølgelig kompetanse i engelsk, og for så vidt andre språkfag, er viktig. Derfor kommer jeg til at vi på mellomlang sikt er nødt til i sterkere grad å fokusere på muligheten for å ta praktisk-pedagogisk utdanning ved norske universiteter. Det er helt åpenbart at mange av dem som har denne kompetansen, er i jobb i dag. Skal vi få dem inn i skolen, noe som kan være et mål for noen av disse, må vi forsøke å lage et regime – som noen universiteter er i ferd med å gjøre – som gjør at man kan ta praktisk-pedagogisk utdanning samtidig med at man holder en annen jobb. Det er en jobb som verken storting eller regjering kan gjøre alene, men det er en jobb vi må forsøke å gjøre sammen med norske universiteter. Så er det noe annet jeg har lyst til å trekke inn i debatten, og det er å sørge for at flere norske studenter reiser til engelsktalende land, også til land som snakker andre språk, ikke bare de språkene vi har mye av i den norske skolen i dag, som fransk, spansk og tysk, men gjerne til land som Russland, Kina, Brasil og India for å lære språkene man har der, når forhåpentligvis interessen for å lære seg indisk og kinesisk i den norske skolen i framtiden blir stigende. Det er under 200 som lærer kinesisk i dag. Det er ikke et påtrengende kompetansebehov i verken 2011 eller 2012. Men når vi først diskuterer språkfaget i den norske skolen på generelt grunnlag, har jeg lyst til å si at vi allerede nå godt kan begynne å forberede oss på å skaffe oss den kompetansen framtidens velferdsstat og framtidens norsk eksportrettet økonomi har behov for.