Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-04-12:
Å sikre levedyktige bestander av store rovdyr i Norge samtidig som vi opprettholder en aktiv utmarksnæring har vist seg å være veldig konfliktfylt. Det har de siste årene vært en sterk økning i tallet på bufe som er blitt erstattet som følge av rovdyrskader. Det enkleste ville nok ha vært å gjøre et valg mellom enten sau eller rovdyr. Men enkle valg er ingen god løsning. Enkle løsninger i det forrige århundre resulterte i at vi nesten utryddet de store rovdyrene. Senterpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet velger de enkle løsningene i rovdyrpolitikken. Alle deres løsninger i rovviltpolitikken gir samme svar: skyt rovdyrene! De sier nei til kjerneområder, de går for en liberal skadefelling over hele landet, og i dette Dokument nr. 8-forslaget går de for en endring av nødvergeparagrafen. Alt dette gjør det enklere å skyte rovdyrene. Men dette kolliderer med målet om å bygge opp levedyktige bestander av de store rovdyrene, og konsekvensen av en slik politikk er at rovdyrene sakte, men sikkert, utryddes. Det er tredje gang på seks år at nødvergeparagrafen blir tatt opp til politisk behandling i Stortinget. Da loven ble endret i 1993, var det bl.a. på bakgrunn av at regelen fra domstolenes side ble oppfattet som uklar. Dessuten var det en tendens til økende antall fellinger med utgangspunkt i bestemmelsen. Den gamle regelen var svært liberal i retten til bruk av nødverge. Det var tilstrekkelig at f.eks. en bjørn oppholdt seg i et område med bufe for at den kunne bli felt etter den gamle nødvergeparagrafen. Dette Dokument nr. 8-forslaget er identisk med nødvergeparagrafen i den gamle loven. Dagens regel derimot forutsetter at rovdyret må være i direkte angrep på bufe for å bli felt. Dersom felling av store rovdyr i medhold av nødvergeparagrafen skulle få et større omfang, ville det for flere av artene bli vanskelig å oppfylle både de nasjonale mål og ikke minst de internasjonale forpliktelsene. For en direkte truet art som ulv kan bare et fåtall fellinger utrydde hele bestanden i Skandinavia. Arbeiderpartiet mener derfor at det er avgjørende for å kunne følge opp vår rovdyrpolitikk og sikre bestander av alle de fire store rovdyra i Norge at vi beholder dagens regel i viltloven om nødverge. Vi mener at en endring vil bryte med Bern-konvensjonens intensjoner. For Arbeiderpartiet var det en forutsetning for tilstrammingen av nødvergeparagrafen i 1993 at fellingstillatelser til forsvar for bufe og tamrein fikk en rask behandling. Vår erfaring er at behandlingen av de betingede fellingstillatelsene har blitt betydelig effektivisert de siste to åra. Vi mener derfor at tidsaspektet ikke lenger er et argument for å endre loven. Det er udiskutabelt at den økende bestanden av rovdyr skaper store konflikter. Det er derfor avgjørende for å lykkes i rovdyrpolitikken at det settes i verk omfattende forebyggende tiltak som reduserer rovdyrskadene. Fremdeles er vi i opptrappingsfasen når det gjelder utprøving og iverksetting av forebyggende tiltak. Vi må la disse få tid til å virke før vi feller en dom over denne politikken. Men det er helt avgjørende at staten stiller de nødvendig penger og ressurser til disposisjon, slik at den enkelte bonde/bruker ikke blir økonomisk skadelidende. Arbeiderpartiet har derfor i de to siste års budsjett foreslått ytterligere økninger utover Regjeringens forslag i bevilgningene til forebyggende tiltak og bestandsregistrering.