Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Norsk flyktning- og asylpolitikk har vært i sterkt negativt fokus den siste tida, og det er en av grunnene til at jeg vil konsentrere innlegget mitt om problemene. Norske flyktning- og asylmyndigheter har et stort troverdighetsproblem, og etter SVs syn er det i hovedsak et politisk problem. I prinsippet er holdninger og politikk både hos Regjeringen og flertallet, alle bortsett fra Fremskrittspartiet, overfor flyktninger imøtekommende, men praksis er avvisende og avspeiler holdninger som går ut på at flest mulig skal ut, noen ganger nesten koste hva det koste vil. De negative holdningene blir grotesk synlige i enkeltsaker, som f.eks. med den tre år gamle tuberkulosesyke jenta, en sak som ikke har noe med asylinstituttet å gjøre, men som kun dreier seg om å ha litt tålmodighet og gi en menneskelig behandling til et barn blir friskt. Er det virkelig i tråd med Regjeringens politikk at det skal være slik? På den ene sida opplever vi at politisk ledelse forsikrer at barnefamilier skal behandles humant. I praksis blir løftet brutt, f.eks. i påsken i Sollia i Hedmark, der en barnefamilie, som ikke har gjort noe galt eller har tenkt å motsette seg utsendelse, behandles som kriminelle. Politiet kommer uten varsel kl. 6 palmelørdag for å kaste ut en familie på fem med baby. Tre timer får de på seg til å pakke. Tilliten knuses i slike saker, også hos lokalsamfunn og enkeltmennesker som prøver å gi innvandrerne tro på at norske myndigheter behandler folk humant, er til å stole på og holder ord. Dette er alvorlig. På den ene sida behandles folk som ikke har gjort noe galt, nesten som kriminelle, mens det på den andre sida ser ut som verken myndigheter eller politi makter å sette en stopper for de kriminelle som gjør livet vanskelig og farlig for andre både på mottak og ellers i samfunnet. Det ser ut som vi har en handlekraftig jernhånd på barnefamilier som skal kastes ut, og en famlende silkehanske på kriminelle. Behandlingen skaper et inntrykk av at alle som kommer hit, er farlige, og befester negative holdninger. Vi kan ikke skylde bare på UDI i disse sakene. Så lenge Regjeringen og flertallet ikke griper inn og endrer praksis, har UDI politisk ryggdekning for det de gjør. For SV er muligheten til å søke asyl for den som blir forfulgt, grunnleggende. 31. mars i år forsvarte førsteamanuensis ved Høgskolen i Oslo, Bente Puntervold Bø, sin doktoravhandling om norsk immigrasjonskontroll. Temaet var de rettslige og etiske problemene rundt norsk visumpolitikk. Konklusjonen i avhandlingen er at norsk visumpolitikk i dag er en trussel mot asylretten. Norsk visumpolitikk hindrer asylsøkere innreise før beskyttelsesbehovet er vurdert, og myndighetenes strenge visumpolitikk er et bevisst virkemiddel for å begrense menneskers mulighet til å søke asyl, og gjelder land der vi vet det er mennesker som trenger beskyttelse. Det er ikke ulovlig å søke asyl i Norge uten visum, men det er umulig å ta seg hit uten å bli kriminell. Flyselskapene straffes også for passasjerer som ikke har gyldig visum, og uten visum må asylsøkere reise ulovlig for å få den beskyttelse vi etter konvensjonen er forpliktet til å gi – og så havner de i klørne på menneskesmuglere. Dette er en problemstilling som Regjeringen ikke har vært villig til å se på. Etter SVs mening må visumpolitikken legges om og i hvert fall oppfylle disse to premissene, som ikke oppfylles i dag. Slektninger må som hovedregel kunne besøke hverandre over landegrensene, og asylsøkere skal ikke hindres i å nå fram til et trygt land for å få vurdert sitt beskyttelsesbehov. Avslag som gis, må være rettslig holdbare. De må bygge på individuell behandling og likebehandling av nasjonaliteter. Avslag må ha en reell grunn i hensynet til innvandringskontroll, og ikke være generelle begrunnelser basert på erfaring med f.eks. spesielle land. Det er ikke kritikkverdig å søke om asyl eller å søke om å forlenge et opphold. Bare dersom et avslag ikke respekteres, har vi et problem. Arbeiderpartiregjeringen har hatt høy kvinneprofil og framstått som frontkjemper for kvinners behov og rett til beskyttelse mot kjønnsbasert forfølgelse. Og loven er klar, men i praksis tas det ikke nok slike hensyn. Nå erkjenner Regjeringen behov for en gjennomgang av lov og forskrifter, fordi loven ikke virker som den skal. På tross av det vil de ikke ta den nødvendige konsekvensen av det de sier sjøl: gi kvinner som har fått avslag etter gammelt regelverk, opphold inntil vi har fått en ny og riktig behandling av sakene. Det kan godt hende at en del av sakene vil måtte gis avslag, men det vet vi ikke. Usikkerheten er reist, og Regjeringen har faktisk støttet denne usikkerheten. Disse kvinnene lever i frykt for å miste livet og bli forfulgt, og det er reelt. Det er kun i handling og i praksis vi viser at vi mener det vi sier, og det er det som teller i slike saker. Vi vet hvordan kvinner blir behandlet i mange land. Arbeiderpartiet vet det. Det er usikkert om sakene vil få en endret stilling etter ny behandling, men jeg appellerer så sterkt jeg kan til Arbeiderpartiet i dag om å støtte forslaget og gi disse kvinnene en sjanse til å få bli inntil vi har fått en ny vurdering. Utlendingsnemnda er ny. SV har ønsket at vi må få en skikkelig gjennomgang av Utlendingsnemndas arbeid, og få se på rettsanvendelsen i den etter hvert som sakene kommer, om den er i tråd med konvensjonen, om den er i tråd med regelverket, og ikke minst om den er i tråd med det vi politisk mener den skal være. Vi har også bedt om at beslutningene der, i anonymisert form, blir offentliggjort, slik at det blir mulig å følge med. Dessverre har ikke dette samlet flertall. Meldingen har gitt noen nye forslag i integreringspolitikken. Men det er egentlig bare bosettingsordningen som er det helt nye, og den ble endret undervegs og ble bedre. Mye av det som står i meldingen er greit, men det meste av det har Stortinget sjøl foreslått eller sluttet seg til tidligere. Det er gjennomføringen som også her går for sakte. Noe av det SV har vært svært kritisk til, er at både meldingen og Stortingets behandling viser at det er forskjell på våre og andres barn. SV står fast på at ingen skal diskrimineres på grunn av etnisk tilhørighet, men nå blir altså enslige asylsøkerbarn diskriminert i forhold til norske barn uten foreldre eller foresatte som kan ta vare på dem. Norske barn med samme utgangspunkt som enslige asylsøkerbarn ville automatisk bli et ansvar for barnevernet. Enslige asylsøkerbarn har ulike behov, akkurat som norske barn, og skal ha ulike tiltak, akkurat som norske barn under lov om barnevern, men de skal ha samme beskyttelse og samme hjelp som barn som er alene. SV og sentrum fremmer forslag om dette. Noe av det jeg har reagert mest på når man har diskutert dette, er at det fra enkelte statsråder i Regjeringen har kommet uttalelser som at det å få barn inn under barnevernet, er å stigmatisere barn og nesten si at de er kriminelle. Jeg undrer meg på hva slags syn dette er på barnevernet og på dem som trenger hjelp derifra. Hvis det står slik til, burde jo Regjeringen straks endre barnevernet. Nei, dette dreier seg om likebehandling og ikke-diskriminering mellom våre barn og de barna som kommer hit alene. Det er et viktig og grunnleggende prinsipp som jeg mener at regjeringspartiet burde ha sett nærmere på, og jeg regner med at etter hvert som tida skrider fram, vil dette vise seg å være den eneste riktige måten å behandle det på. Når det gjelder arbeid, viser også komiteen til at det bare er negativt med lange perioder med passivitet. Det gjelder for innvandrere generelt, men også for dem som sitter i mottak. Sunn fornuft og erfaring tilsier at jo før en kommer i gang med tiltak som kompetanseheving og språkopplæring, jo bedre er det, sier flertallet. Det er bare SV som mener at en skal ta konsekvensene av det, legge om politikken overfor arbeidsledige og tilby det alle sier er sunn fornuft. Fire ukers ventetid f.eks. på tiltak eller opplæring bør være maksimalt også for asylsøkere. I tillegg mener SV at det er nødvendig å se på forholdene i mottak, som i mange tilfeller medfører fattigdom. Det viser seg at noen har så dårlig råd at de ikke har råd til å benytte den legetjenesten de sier de trenger, og som vi vet de trenger. Dette er et alvorlig helseproblem, og det kan også føre til at vi får enda større helseproblemer i samfunnet, fordi vi vet at en del asylsøkere og flyktninger har med seg sykdommer fra andre land som vi har klart å bekjempe her i Norge. På tross av at Regjeringen ikke støtter dette forslaget, vil jeg be om at Regjeringen ser meget alvorlig på dette. Det kan være sånn at man bør fjerne egenandeler. Det kan også være andre tiltak man kan gå inn på for at dette skal fungere bedre. I tillegg vil jeg igjen sette søkelyset på boligpolitikken, som er en nøkkelfaktor i integreringspolitikken. Her trengs det et mye større løft for at dette skal løse seg, og jeg vil vise til SVs tidligere forslag om at staten her må ta et større ansvar, både praktisk og økonomisk.