Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2014-05-22:
Jeg vil takke Miljøpartiet De Grønne for denne viktige interpellasjonen, som gir oss muligheten til å diskutere veivalg i klimaarbeidet. Jeg vil også benytte anledningen til å takke Miljøpartiet De Grønne for å ha blitt en viktig og ny stemme i norsk klimadebatt, som har vært med å bidra til en forsterket kraft i denne viktige debatten. Vi lever i en skjebnetid. Tiden begynner å renne ut dersom vi skal nå FNs 2-gradersmål. Vi har ingen tid å miste. Vi har det siste året fått veldig mye mer kunnskap om klimaendringene. FNs klimarapporter viser hvor alvorlig dette er, og i hvilket høyt tempo dette går. Samtidig vet vi også mer om hvordan vi kan løse klimautfordringene. Vi har teknologien tilgjengelig, og vi vet hvilke virkemidler som fungerer best. Det er et paradoks at vi vet mer om både konsekvensene og virkemidlene samtidig som vi er stadig lenger unna å nå målet. Klimaproblemet er globalt og kan til slutt bare løses globalt ved at alle land tar sine forpliktelser. Men det kan aldri bli en unnskyldning for ikke å handle allerede nå, for klimaendringene er ikke framtiden, det er noe som skjer rundt oss. Vi må handle mens vi forhandler. Det kan ikke være slik at de landene som vil minst, skal bestemme tempoet alle andre land skal gå i. Da må vi f.eks. slutte å ha en debatt om vi skal handle hjemme eller ute, for svaret er så åpenbart: Vi må gjøre begge deler. Vi må gjøre mer av begge deler. For det er ingen motsetning mellom det å satse på regnskog i fattige land og det å elektrifisere vår egen sokkel. Det er ikke det valgene i klimapolitikken handler om. Jeg er ikke helt enig i premisset til representanten Hansson om at alt i norsk klimapolitikk har vært mislykket. Den rød-grønne regjeringen la fram to klimameldinger, det ble etablert grønne sertifikater og utslippene i Norge gikk ned samtidig som vi gikk i front ute i verden. Men jeg vil på ingen måte slå meg på brystet og si at vi gjorde nok, for klimaendringene er så store og så alvorlige at ingen regjering, ingen partier kan si man har gjort nok. Vi må være utålmodige og ambisiøse for å få til mer. Mens vi i dag har en regjering som har sagt at klima ikke er en av deres åtte viktigste saker, har Arbeiderpartiet pekt ut dette som sin aller viktigste sak. Det er sant, som vår leder sa etter at han ble innstilt, at klimaet må legge rammene for all norsk politikk. Vi må være mer ambisiøse med hensyn til hva vi skal få til her hjemme i Norge. Vi spiller en rolle når det gjelder faktiske utslipp. Norge er et lite land, men alle deler av verden kan brytes ned i veldig små enheter. Det er når de små tar ansvar, at det spiller en rolle. Vi har også en rolle internasjonalt ved å være et land som viser at lavutslippssamfunnet er både mulig og lønnsomt. Vi må være et land som driver fram ny teknologi. Den rød-grønne regjeringen har fått mye harselering for Mongstad-prosjektet og for at vår statsminister den gang, Jens Stoltenberg, kalte det vår tids månelanding. Senest på Høyres landsmøte hørte jeg det var høylytt jubel da Erna Solberg fikk tildelt en astronautlue. Og mye kan sies om Mongstad, men jeg vil mye heller ha en statsminister som tør å være visjonær, som tør å sette ambisiøse mål, enn en som ikke gjør det. Vår nye statsminister har så langt vært veldig lite ambisiøs i klimasaken. Én time etter hennes eget landsmøte gikk hun ut og sa at vedtakene som var gjort, var urealistiske. Det sier litt om ambisjonsnivået når man bare timer etter at vedtaket er gjort, avskriver sine egne løfter. Vi hørte nå igjen at vi skal forsterke klimaforliket, men så langt har det kommet veldig lite klimainitiativ fra vår nye regjering. Vi venter i spenning – når kommer svarene? Hva er det som skal forsterke klimaforliket? Og vil denne regjeringen også legge fram en klimamelding? Det er ikke bare slik at vi er langt unna å forsterke klimaforliket; vår nye regjering er på ingen måte i rute for å nå dagens klimaforlik. Miljødirektoratet har sagt at skal vi nå dagens klimaforlik, er vi nødt til å elektrifisere Utsira. Her har vår nye regjering ikke tatt grep. Heldigvis har vi en opposisjon – en klimaopposisjon – på Stortinget som er klar til å ta ansvar når regjeringen ikke gjør det. Så når klimaministeren taper internt mot olje- og energiministeren eller mot finansministeren, som leder et parti som fortsatt ikke tror på klimaendringene, får hun komme til Stortinget og få hjelp av de seks partiene i opposisjon for å få gjennomført en mer ambisiøs klimapolitikk. Vi har en ny regjering som gikk til valg på løftet om nye ideer og bedre løsninger, og etter et halvt år er det dessverre ikke veldig mye vi har sett til det i klimapolitikken – tvert imot.