Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Sjøfart er en viktig næring i Norge, hvor vi klart har store fortrinn gjennom våre lange tradisjoner som sjøfartsnasjon. I 1996 var Senterpartiet sentral i etableringa av en ny rederiskatteordning. Bakgrunnen var at daværende ledelse i Finansdepartementet og regjeringa mente at rederivirksomhet ikke hadde behov for næringsspesifikke tiltak, fordi den politiske linja da – som nå i enkelte kretser – var næringsnøytralitet. Spørsmålet som Senterpartiet da reiste, var: Hva er Norge uten skipsfarten? Svaret er: Det er ikke Norge. Regjeringas forslag ble derfor grunnleggende og prinsipielt endret. Vi fikk da en ny rederiskatt som fungerte svært bra, den såkalte rederiskatten av 1996, bygd på en samfunnskontrakt – en samfunnskontrakt med retter og plikter: rett til at rederiene skulle betale null i skatt – plikt til at overskuddet som ble opparbeidet i selskapet, ikke kunne utdeles, uten at det fikk full beskatning på reders eller eiers hånd. Altså ble det slutt på å investere overskudd i Fastlands-Norge fra rederivirksomhet, noe som ga en urettferdig konkurranse i forhold til andre næringsdrivende. Rederiskatten ble så endret i 2007, hvor plikten ble tatt bort og nullskatt ble videreført, samtidig som opparbeidet overskudd ble skattlagt – sjøl om forpliktelsene ikke var brutt av rederiet. Denne skattlegginga dømte Høyesterett til å være i strid med Grunnlovens forbud mot lover som gis tilbakevirkende kraft. Høyesteretts beslutning var etter min vurdering betryggende for rettssikkerheten. Regjeringa har tatt Høyesteretts vedtak til etterretning, samtidig som de forpliktelser som rederiselskap hadde gjennom rederiskatten av 1996, nå gis et tilbud om frivillig å betale en sjablongmessig skatt for å betale seg ut av forpliktelsene på varig basis. Dette er helt i tråd med intensjonene, og det er ingen grunn til djup skuffelse fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti over dette forslaget. Det som er skuffende med dagens rederiskatt, er at vi nå nok en gang kan få ubeskattet rederikapital til bruk i Fastlands-Norge, i konkurranse med knappe, attraktive fastlandsinvesteringer. Det er en ulempe samfunnsøkonomisk sett, når en valgte å gå bort fra rederiskatten fra 1996. Dagens tema er å gjøre Norsk Internasjonalt Skipsregister, NIS, mer attraktivt. I 1987 fikk vi NIS, som ga anledning til at utenlandske arbeidstakere på NIS-registrerte skip kunne avlønnes med hjemlandets arbeidstariffer. Samtidig ble NIS-registrerte skips retter koplet med plikten, nemlig fartsområdebegrensningene. NIS-skip kunne ikke gå i frakt eller passasjerfart mellom norske havner, kystfraktefarten, eller i fast rute mellom norsk og utenlandsk havn. Som norsk havn anses i denne sammenheng også innretning for olje- og gassvirksomhet på norsk kontinentalsokkel. Denne skipsfarten ble koplet til NOR, Norsk Ordinært Skipsregister. Dagens Dokument 8-forslag fra Høyre ber regjeringa utrede oppheving av fartsområdebegrensningene og samtidig utvide nettolønnsordninga til også å gjelde NIS-fartøy. Regjeringspartiene avviser forslaget samtidig som vi står fast på at skipsfartsnasjonen Norge gir sin rederinæring langsiktige og konkurransedyktige rammebetingelser. For Senterpartiet er det viktig, ja en del av vår maritime politikk som har vært i fokus fra 1996. Samtidig er en utvidelse av nettolønnsordninga til å gjelde NIS-fartøy ikke riktig prioritert ut fra dagens internasjonale konkurransesituasjon. Likeledes vil bortfall av områdebegrensningene for NIS-fartøy innebære en svært negativ utvikling for de NOR-registrerte fraktefartøyenes rolle langs norskekysten. Det er ikke klok politikk, fordi fraktefartøyene i NOR har en sentral rolle i kystnær trafikk, med stort behov for lokalkunnskap for å gi en trygg skipsfart under vanskelige værforhold.