trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-01-19:
Det plager Arbeiderpartiet at folk i Norge har det bedre enn folk i EU på mange områder, fordi vi ikke er medlem. De fordelene vi har, ønsker Arbeiderpartiet å fjerne en for en. Arbeiderpartiet vil ikke høre snakk om at norsk dyrehelse er bedre enn i EU, og de vil ikke at matvarer i Norge skal gi mindre helserisiko enn i EU. Det er det denne saken dreier seg om. Arbeiderpartiet vil fjerne alle gode argumenter mot norsk EU-medlemskap før neste EU-kamp. Det er ikke omstridt at økt tilsetting av nitrat/nitritt gir økt kreftfare. EUs vitenskapskomite for matvarer sier at nitrosaminer er helsefarlig i en slik grad at det ikke finnes en sikker minstegrense. De ønsker null som grense, og sier at i hvert fall må maksimalgrensen reduseres sterkt. Vårt helsetilsyn sier at vi for all del ikke må øke våre grenser. Det sier også Næringsmiddeltilsynet. Forbrukerne som vi har snakket med, sier det samme: Våre grenser må stå fast. Det har også Arbeiderpartiet sagt til nå. De sa det i Jagland-regjeringens tid. Nå sier Arbeiderpartiet at Rimi-Hagen og Rema-Reitan må ta over ansvaret, for de tør ikke. Senterpartiet sier at det er feigt og uansvarlig. I Danmark stemte et enstemmig folketing imot disse direktivene da de var til behandling. Etter at de var vedtatt, gikk Danmark til rettssak i EU-domstolen. De bruker alle de muligheter de har som nasjon, og de har ikke den reservasjonsretten som vi har forhandlet oss fram til. De sier at det ikke er godt nok at industrien og handelen i Danmark sier det samme som vår industri og handel sier. De ønsker å ha andre regler og få lov til det. Mitt spørsmål er da følgende: Hvorfor er nordmenns helse mindre viktig for Arbeiderpartiet enn danskenes helse er for sosialdemokratene i Danmark?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-01-19:
Jeg hører at Høyre legger stor vekt på helsefare og helserisiko. Hvis det da er slik at Høyre vet at melk er helseskadelig, så synes jeg at Høyre bør gjøre noe med det i forhold til lovverket vårt. Så til spørsmålet om denne saken er for liten eller for stor til at vi kan bruke reservasjonsretten. Flertallet som har uttalt seg til nå, sier at det er en altfor liten sak til å bruke den reservasjonsretten – vi må vente på en større og viktigere sak. Samtidig sier de at EUs mottiltak i denne bitte lille saken vil nok være så alvorlig for oss at det kan gå ut over hele EØS-avtalen. Dette henger ikke i hop. Høyre var tidlig ute og skaffet Arbeiderpartiet ryggdekning; hvis Arbeiderpartiet ombestemte seg og gikk inn for å godkjenne disse stoffene, ville Høyre sørge for at det ble flertall. Azofargestoffene har vært forbudt siden 1978, og vi vet ikke hvor farlige de er. Men Arbeiderpartiet og Regjeringen skriver følgende: «En utvidet bruk av azofargestoffer vil med stor sannsynlighet innebære at flere personer, spesielt barn med en eller annen form for allergi, vil reagere med overfølsomhet». Hvor mange dreier det seg da om som har slike overfølsomhetsreaksjoner? Det er fire ganger så mange i dag som besøker lege en eller flere ganger i året på grunn av allergi enn det var for 20 år siden – det er 40 pst. av befolkningen. I høringen vår ble det sagt at det er 250 000 som har alvorlige helseplager på grunn av allergi. Når man innenfor EU skal fastsette ADI, tillatt daglig forbruk, regnes ikke overfølsomhetsreaksjoner som helseplage. Da er et av de store spørsmålene når det gjelder dette: Hva blir virkningene av å tillate økt eksponering av disse stoffene? Og her er det altså snakk om mange, mange som kan få disse plagene. Bryr ikke Høyre seg om dokumentasjonen av dette, som er gitt skriftlig og muntlig til komiteen?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-01-19:
Dette er ikke en diskusjon for eller imot EØS-avtalen. Det er en diskusjon om de mulighetene vi har innenfor den avtalen som er inngått, til å reservere oss i enkelttilfeller. I dette tilfellet er det godt dokumentert at det er økt helserisiko knyttet til godkjenning av disse direktivene. Det er godt dokumentert at det ikke er behov for disse tilsetningsstoffene innenfor industrien, og det er godt dokumentert at forbrukerne ikke har noen nytte av dem. Det er totalt unyttige tilsetningsstoffer og en økt bruk av disse det her er snakk om. Da skal vi, ut fra det som tidligere er sagt fra Arbeiderpartiet og andre, kunne bruke vår reservasjonsrett. Når dét ikke har betydning og ikke er til hinder for noen handel som skjer i dag, må det gå an å bruke den reservasjonsretten uten å være redd for sterke mottiltak. Så til behandlingsmåten. Å bruke noen få dager på en sånn sak som dette når vi ellers kan bruke måneder, som ofte skjer, synes jeg er kritikkverdig. Det er mange som hadde ønsket å delta i denne debatten, og det kunne selvfølgelig også blitt en annen avgjørelse. Jeg hadde håpet på at det hadde blitt en annen avgjørelse i saken. Når det da gjelder erklæringen fra handelen og fra næringsmiddelindustrien: Det danske parlamentet stoler ikke på den avtalen som er gjort der. De sier at de vil gå til rettssak for å få unntak fra reglene, fordi deres kostholdsvaner er annerledes. Det er det vi også sier. Vi har andre kostholdsvaner – det har vi dokumentert – enn det EU har lagt vekt på. Vi skal ta hensyn til våre folk ut fra den reelle situasjonen i Norge.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-01-19:
Proposisjonen var ærlig i forhold til at helserisikoen vil øke om de nye grenseverdiene tas i bruk. Spørsmålstegnet ved om de tas i bruk, tror jeg vi kan fjerne. Det at helseministeren nå prøver å bagatellisere dette, får vi bare notere oss. Da proposisjonen kom, reagerte vi på at de helsefaglige innspillene som skulle være hovedsaken, verken var med eller var sitert, men det var en summarisk gjengivelse. Vi fant etter hvert ut at det ikke var foretatt en ny høringsrunde med de helsefaglige instansene og heller ikke med de gruppene av befolkningen som det ville ha vært naturlig å få høre. Det tok oss to gangers purring å få tilsendt høringsbrevene, som var to-tre år gamle. Men vi fikk dem da til slutt, dagen før komiteen skulle avgi sin innstilling. Heller ikke i den åpne høringen kom det særlig mye konkret fra fagmyndighetene, rett og slett fordi statsråden foretrakk å svare på vegne av fagmyndighetene. Det var også antakelig grunnen til at representanten Hedstrøm i dag forvekslet statsråden med fagmyndighetene. Men heldigvis fikk vi tilsendt Helsetilsynets syn skriftlig etterpå. Et spørsmål jeg gjerne vil inn på, er det som gjelder cyklamat, som kan gi testikkelskader og nedsatt sædkvalitet. I mange, mange produkt vil vi få langt mer av dette stoffet. I is kan innholdet økes fra null til 250 mg/kg. SNT – Næringsmiddeltilsynet – skal kontrollere at innholdet er under 250 mg, mens industrien og butikkene skal se til at det er null, slik som hele denne forsamlingen ønsker at det skal være i framtida. På hvilken måte mener da statsråden at SNT kan medvirke til at folk får vite om dette produktet tilfredsstiller den gamle grensen, eller om det er den nye grensen som gjelder? På hvilken måte kan forbrukerne advares mot den nye helsefaren som da muligens ligger i produktene, og som Stortinget ikke ønsker skal ligge i dem?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-01-19:
Representanten Opseth gikk langt i å si at bruk av reservasjonsretten i disse sakene vil kunne sette hele EØS-avtalen i fare. Dette virker underlig på bakgrunn av den bagatellmessige betydningen reservasjon tross alt vil få for EU. Å bruke reservasjonsretten i disse sakene vil kunne ha stor betydning for enkelte mennesker i Norge, og innføring av disse direktivene vil kunne få stor negativ betydning for noen få mennesker i Norge. For norske produsenter vil det kunne få stor betydning om vi opprettholder det regelverket vi har. Men for EU kan dette umulig bety svært mye. Mitt spørsmål er derfor: Har representanten Opseth, eller kjenner han til at Regjeringen har, sondert det politiske terrenget i EU tilstrekkelig til å vite at bruk av reservasjonsretten vil ergre EU i den grad at en vil kunne stille spørsmål ved hele EØS-avtalen?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-01-19:
Representanten Hedstrøm tok opp svært mange av de problematiske sidene ved de direktivene som vi behandler i dag, og jeg merket meg også under høringen at representanten Hedstrøm stilte mange gode spørsmål. En kan si mye om Fremskrittspartiet – og det gjør også SV ofte – men så lettskremte virker vanligvis ikke Fremskrittspartiet. Men her har de altså latt seg skremme til å bøye av for EUs krav om å innlemme direktivene. Representanten Hedstrøm mente at det var viktig å påvirke EU. Dersom målet er å få EU over på den linjen vi i Norge i dag står for, vil det ikke da være en effektiv form for påvirkning om EFTA simpelthen sier at disse direktivene aksepterer vi ikke? Vi mener at EU heller må bevege seg i den retningen vi står for, fordi vi kan belegge godt faglig og dokumentere vitenskapelig at disse direktivene vil gi helsefarer.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-01-19:
Representanten Ansgar Gabrielsen advarte i sitt innlegg mot å bruke reservasjonsretten i tide og utide. Det er ingen grunn til å frykte at det skulle bli en vane, så langt er jo reservasjonsretten ikke brukt! Så dette med tide og utide virker ikke helt velplassert i denne sammenhengen. Så viste representanten til SVs merknader og var bekymret for at SV ville lede landet inn i et eksperiment. Ville det ikke være fornuftig, riktig og interessant å prøve ut reservasjonsretten, som altså aldri er blitt prøvd, i en sak som har relativt liten betydning for EU, framfor å vente til det oppstår en sak som kanskje er langt mer alvorlig for Norge, og hvor konfliktpotensialet i forhold til EU også er mye større? Det er dette vi mener når vi sier at det ville være interessant å utprøve reservasjonsretten. Det er også slik i forhold til avtaler og samarbeid at samarbeidet utvikles ved at en utprøver ulike sider av avtaleverket og samarbeidet.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-01-19:
I dag har vi fått det vi kunne kalle en Opseth-garanti for at alt skal bli som før når det gjelder tilsetningsstoffer, ved at representanten Opseth gikk svært langt i å si at alt vil bli som før, ingenting vil endres. I høst la utenriksministeren stor vekt på den såkalte avtalen med dagligvarehandelen da han informerte om at Norge kom til å akseptere matsminkedirektivene og søtstoffdirektivet. Hadde det foreligget en forpliktende avtale, hadde dette trolig vært i strid med EØS-avtalen. Det vil være en fordel for forbrukerne om dagligvarehandelen har en bevisst politikk i forhold til ikke å selge mat som inneholder disse kreftfremkallende og allergifremkallende tilsetningsstoffene, selv om det ikke virker holdbart at det er næringsaktørene som skal erstatte politikk og vedtak og forskrifter. Vi har heller ingen garantier for at denne linjen vil vare over tid. Ingen har forpliktet seg overfor myndighetene, og ingen av kjedene har forpliktet seg overfor hverandre. Kan utenriksministeren gi noen garanti for at denne linjen fra dagligvarehandelens side vil vare? Og vil Regjeringen kunne foreta seg noe dersom det viser seg at disse løftene ikke holder mer enn noen få måneder?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-01-19:
Utenriksministeren opplyste at dersom norske produsenter likevel vil endre praksis med hensyn til bruk av tilsetningsstoffer, vil Regjeringen komme til Stortinget med en sak om hva vi da skal gjøre. Det var interessant. Helseministeren svarte også bekreftende på at han vil overvåke utviklingen og kontrollere i forhold til hvilke tilsetningsstoffer som det nå vil bli økt bruk av. Jeg vil da spørre hva som vil være smerteterskelen for når Regjeringen vil vurdere tiltak dersom utviklingen nå mot formodning skulle gå i en annen retning enn det Regjeringen forutsetter. Dersom det f.eks. blir maksimal bruk av azofargestoffer, og det vil vise seg at mellom 500 – 2 000 mennesker vil få alvorlige problemer i forhold til overfølsomhet mot dette, vil helseministeren da foreta seg noe? Dersom vi får økt bruk av nitritt/nitrat vil vi kunne få en økt problemstilling omkring nitrosaminer. Når det gjelder nitrosaminer, har EUs egen vitenskapskomite sagt at dette er så kreftfremkallende at det er umulig å fastsette noe minstenivå. Anser helseministeren det som problematisk å overlate til næringsaktører å foreta vurderinger med hensyn til hvilke grenser vi skal ha på dette området? Eller anser han at det burde være helseministerens ansvarsområde?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-19:
Representanten Jakobsen var opptatt av de faglige råd. Jeg vil velge å svare på denne måten: Det blir det totale antallet innspill og summen av dem som vil være grunnlaget for vurderingen. Vi hadde en åpen høring, og der var jo en rekke faginstanser til stede, og det kom fram både plusser og minuser. Jeg stilte selv en rekke kritiske spørsmål til forskjellige instanser, jeg var kanskje den i de tre partiene som nå står sammen, som stilte de mest kritiske spørsmål. Det gikk på om vi f.eks. kunne stole på industrien når det gjelder bruken av nitritt og nitrat i forbindelse med konkurransespørsmålet, eller om de ville øke den. Det gikk også på azofargestoffene, som jo er relativt lite brukt i Norge, og at det kanskje er her de største utfordringene vil komme. Det gikk også på dette med cyklamat og at kunstige leskedrikker blir mer brukt i Norge, og at det her er lettere å nærme seg ADI på grunn av den store konsumpsjonen av dette. Men de svarene vi fikk, synes jeg var tilfredsstillende nok til at Fremskrittspartiet kunne legge seg på den linje å akseptere innlemmelsen av disse tre matsminkedirektivene. Og det var bl.a. svaret fra vår helseminister og departementet som var grunnlaget for det. Han sa helt klart at det ikke var noe grunnlag for å tro at disse tilsetningsstoffene ville bli mer brukt. Vi må også se på erfaringene fra våre naboland som har innlemmet direktivene, Danmark og Sverige. Der har man undersøkelser som klart viser at bl.a. azofargestoffene ikke har blitt mer brukt.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-19:
Når det gjelder dette om at internasjonale avtaler skulle være viktigere enn forbrukernes trygghet, vil det for alle partier selvfølgelig være en helhetsvurdering. Jeg vil bare minne om det som er sagt tidligere, nemlig at de grensene som settes, er maksimumsgrenser, og åpner muligheter for den enkelte nasjonalstat til å la de aktørene som er involvert i dette, legge seg på et lavere nivå. Jeg ønsker å snu dette til noe positivt. Norge må gjennom de organene vi har tilgang til innenfor EØS-systemet, forsøke å påvirke. Vi vet jo også at EU og mange land der er opptatt av dette med matvaresikkerhet og setter stor pris på trygg mat. Det ser vi jo ute i Europa nå, der det i enkelte land nesten har oppstått en massepsykose på grunn av en del andre spørsmål, bl.a. om smitte osv. Og jeg tenker da spesielt på Frankrike. Så det er klart at hvis Norge kan komme med vektige standpunkter og argumentasjon, kan vi klare å påvirke forbrukerne og politikerne i disse landene når det gjelder å komme frem til gode løsninger innenfor det systemet. Når det gjelder spørsmålet om Norges stilling i forhold til å nedlegge veto og bruke sin reservasjonsrett, er jeg enig med saksordfører i at det kun skal brukes i helt ekstreme tilfeller fordi vi i dag ikke har overblikk over de politiske konsekvensene av det. Så jeg synes – selv om det er både plusser og minuser i denne saken – at Fremskrittspartiet har falt ned på et fornuftig standpunkt.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-19:
Jeg tror ikke vi skal overdrive Norges evne i EØS-sammenheng til å sette makt bak krava. Dette med vetoretten har ikke vært prøvd tidligere. Når vi ser den utviklingen som skjer innenfor EU, der ikke noe tilsier at interessen for Norge vil bli større, men at man retter interessen østover først og fremst, kan vi ikke regne med at vi, hvis vi står på krava, skal få et særlig godt politisk gehør innenfor EU-systemet. Vi vet at Sverige og Danmark som er EU-medlemmer, og som står mer sentralt i dette enn Norge, ikke fikk unntaksregler. De har innlemmet matsminkedirektivene og har måttet akseptere dem som nasjonal lovgivning. Hva skulle da tilsi at Norge skulle kunne sette makt bak krava? Det har jeg vanskelig for å kunne se at vi skulle kunne oppnå særlig mye med. Men derimot ved å benytte oss av de organene innenfor EØS der Norge har tilgang, og gjennom faglige innspill tror jeg vi vil kunne oppnå en del resultater som vil gå i norsk retning. Det er også slik at vi etter hvert får mer kunnskaper om disse problematiske stoffene, og at både EU og Norge kan vurdere hva som skal være maksimalgrenser, på en helt annen måte enn det som gjøres i dag.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-19:
Det er jo litt interessant at Kristelig Folkeparti når det gjelder to av disse direktivene står sammen med SV, Senterpartiet og Venstre og vil stemme imot. Det gjelder diversedirektivene og fargestoffdirektivene. Hvis vi går gjennom Kristelig Folkepartis merknader – de står jo i komiteen i stor grad sammen med Venstre og Senterpartiet – gir de også uttrykk for kritikk over at det har vært for kort tid til å behandle saken. Og det er da jeg begynner å undres. Vi vet jo at disse direktivene er vedtatt i EU for ganske mange år siden, og da Jagland-regjeringen fremla en melding om matkvalitet og forbrukertrygghet i 1997, avgav de et løfte om at de skulle være raske med å komme fram med en proposisjon om de tre direktivene vi behandler i dag. Men så fikk vi Bondevik-regjeringen – Kjell Magne Bondevik er jo også til stede i salen her i dag – og veldig mange vil være enig med Fremskrittspartiet i at det skjedde svært lite i de to og et halvt årene vi hadde Bondevik-regjering. Det er da jeg ikke forstår denne kritikken om at det har vært for dårlig tid. Hvorfor var ikke Kristelig Folkeparti aktiv da de satt med regjeringsmakt og hadde muligheten til å ta regien i denne saken? Det blir mitt spørsmål til representanten fra Kristelig Folkeparti.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-19:
Fremskrittspartiet slutter seg i sin helhet til de vurderinger som Sosial- og helsedepartementet har gjort. Disse har vi fått skriftlig materiale på, og de er blitt meddelt komiteen i de åpne høringene. Det som likevel fikk meg til å gripe ordet, var noe av det helseministeren kom inn på i slutten av sitt innlegg, der han nevnte at næringsmiddelindustrien og handelen ville holde seg innenfor det regelverket som er i dag. Det er riktig, det fikk vi informasjon om i den åpne høringen også. Helseministeren sa at det er en viss mulighet for at det kan bli en økning, men at forbrukerne da vil få informasjon gjennom de informasjonstiltakene og den merkingen som vil komme, for her vil det etter hvert utvikle seg nye måter å informere befolkningen på som ikke er i bruk i dag. Likevel er det rom for en liten tvil her, slik som helseministeren uttrykte seg, og det kan vel kanskje være fornuftig på en eller annen måte å følge utviklingen fremover, slik at man har en viss oversikt over dette. Jeg vil da stille et spørsmål til statsråden: Vil han legge opp til å foreta noen form for kontroller for å finne ut om mengden tilsetningsstoffer vil øke etter innlemmelsen av EU-direktivene?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-01-19:
Vekslende regjeringer har lagt til grunn at en skal lytte til de faglige råd når det gjelder norsk matvaresikkerhet. I denne saken neglisjerer Fremskrittspartiet og flertallet de faglige vurderinger. Jeg viser da til hva Statens helsetilsyn har sagt, nemlig at det vedtak som Fremskrittspartiet vil stille seg bak i dag, er «et uheldig signal i forhold til den satsingen som finnes i Norge på kreftforebygging, allergi og trygg mat». Jeg har lyst til å spørre representanten Hedstrøm om det ikke gjør inntrykk på ham at våre fremste faglige myndigheter i klartekst gir uttrykk for at dette er et vedtak som vil være uheldig både i forhold til bekjempelse av kreft og bekjempelse av allergi. Jeg vil tro at også en hardhudet politiker som Hedstrøm må reagere på det faktum at det her er gitt klare råd fra faglige myndigheter som går mot det standpunkt som Fremskrittspartiet vil innta ved avstemningen senere i dag.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-01-19:
Jeg vil gjerne utfordre utenriksministeren som partileder og som tidligere statsminister. Etter min oppfatning har Arbeiderpartiet og arbeiderpartiregjeringen i løpet av det siste året endret sin holdning både i forhold til de råd som gis av fagmyndigheter, og det viktige såkalte føre var-prinsippet i miljøpolitikken. For ett år siden opplevde en f.eks. – ganske oppsiktsvekkende – at Arbeiderpartiet valgte å instruere fagmyndighetene, SFT, i gasskraftsaken til å endre sin holdning. I matsminkesaken sa daværende stasminister Jagland i forbindelse med den såkalte matmeldingen, St.meld. nr. 40 for 1996-97, at «det ikke skal tillates bruk av tilsetningsstoffer i Norge der det foreligger faglige vurderinger som tilsier at inntak av slike stoffer innebærer helsefare for forbrukere generelt». Og hva sier fagmyndighetene i dag? Jo, helsemyndighetene har som en kommentar til St.prp. nr. 12 sagt – og da snakker vi her om Helsetilsynet – at det er «et uheldig signal i forhold til den satsingen som finnes i Norge på kreftforebygging, allergi og trygg mat». Det er rådet, det er anbefalingen, og det er vurderingen fra Helsetilsynet i dag. Og så velger Arbeiderpartiet å overse dette. Det kan ikke argumenteres med den avtalen som er inngått med dagligvarehandelen og matvareindustrien; dette var kjent da Helsetilsynet kom med sin innstilling. Skjønner og forstår utenriksministeren at folk flest vil oppfatte det slik at Arbeiderpartiet har endret sin holdning både i forhold til fagmyndighetene og når det gjelder det viktige føre var-prinsippet i miljøpolitikken?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-01-19:
Da regjeringen Jagland la fram St.meld. nr. 40 for 1996-1997 om matkvalitet og forbrukertrygghet, la den til grunn «at det i Norge ikke skal tillates bruk av tilsetningsstoffer der det foreligger faglige vurderinger» som viser at inntak av slike stoffer innebærer «helsefare for forbrukere generelt, eller for spesielle forbrukergrupper ut fra det norske kostholdsmønstret». Fire år senere er Arbeiderpartiet altså beredt til å bryte disse forutsetningene. En neglisjerer både de faglige vurderinger og hensynet til de spesielle forbrukergruppene. For hva sier fagmyndighetene – i dette tilfellet Statens helsetilsyn? Jo, så sent som 11. desember i fjor konkluderte Helsetilsynet på følgende måte: Det «å akseptere økt bruk av de tilsetningsstoffene som er omtalt i St.prp. nr. 12» – altså den foreliggende proposisjon – «er et uheldig signal i forhold til den satsingen som finnes i Norge på kreftforebygging, allergi og trygg mat». Prinsipielt mener altså Helsetilsynet at de norske grenseverdiene bør opprettholdes. Likevel hevder utenriksministeren i dagens debatt at Arbeiderpartiet mener det samme i dag som de mente da matmeldingen ble lagt fram. At Høyre og Fremskrittspartiet legger seg flate for EUs krav, er ikke overraskende, men det er et drøyt stykke når regjeringspartiet bryter de prinsipper og forutsetninger som Arbeiderpartiet stod for så sent som i 1997. Men det er kanskje en trøst for Arbeiderpartiet at partiet ikke er alene om å overse de faglige rådene. EU-kommisjonens vitenskapelige komite for matvarer har kommet med krass kritikk mot bl.a. bruk av nitritt og nitrat, og denne komiteen konkluderer med at disse stoffene må ses som en alvorlig helserisiko, og at bruken av disse stoffene må begrenses mest mulig. Regjeringen hevder med bred penn at den legger føre var-prinsippet til grunn for sin miljøpolitikk. Flertallsinnstillingen er etter Senterpartiets mening imidlertid et klart brudd med dette prinsippet. I saken om matsminke velger Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre å vende det døve øret til når Statens helsetilsyn bruker økt fare for kreft og allergi som begrunnelse for å opprettholde dagens grenseverdier.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-01-19:
Representanten Kjell Opseth sa at det er ingenting som tyder på at godkjenning av de tre matsminkedirektivene vil føre til økt forbruk av slike produkter og dermed økt helserisiko. Det overrasker kanskje ikke så mange, men likevel vil jeg fastholde at det innebærer egentlig at Kjell Opseth setter sin vurdering av dette spørsmålet foran Statens helsetilsyns. Statens helsetilsyns uttalelse forelå den 11. desember, og Statens helsetilsyn var vel kjent med de holdninger som på det tidspunkt var nedfelt i synspunktene fra matvareindustrien og dagligvarehandelen. Så en kan ikke dekke seg bak at Helsetilsynet ikke har tatt dette med i sin vurdering. Da kan vi nok en gang slå fast at vi opplever at når Arbeiderpartiet får råd fra fagmyndigheter som ikke partiet liker eller som ikke passer inn i partiets kram, endrer en holdningene en før har hatt, som en gjør i denne saken. Jeg husker også fra en annen sak for knapt et års tid siden, at Arbeiderpartiet, fordi en ikke likte de anbefalinger som ble gitt fra fagmyndighetene, faktisk var villig til å instruere fagmyndighetene til å gjøre om sin holdning og sitt standpunkt. Dette er et eklatant brudd på den føre var-holdning som bør være retningsgivende, ikke minst i miljøpolitikken.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-01-19:
I forhold til tilsetningsstoffer er det etter min mening to viktige prinsipp som bør ligge til grunn og også være overordnet andre moment, f.eks. internasjonale avtaler, og det er føre var-prinsippet og folks trygghet i forhold til det som går på matsikkerhet. Det har i ulike medier stått å lese uttalelser fra representanter for matvarekjedene som går på at de ikke kan begripe hvorfor maten skal sminkes mer enn tilfellet er i dag. Det skaper usikkerhet hos forbrukerne. De gir også uttrykk for at de ønsker renere varer. Forbrukersamvirket er også klare i sine uttalelser her. Jeg viser i den sammenheng til det Hedstrøm sa om at det ikke er mulig å avvike fra internasjonale bestemmelser på slike områder. Spørsmålet mitt til Hedstrøm blir da: Er hensynet til internasjonale avtaler viktigere for Fremskrittspartiet og representanten Hedstrøm enn ansvaret vi nasjonale politikere har for å skape trygghet for våre innbyggere med hensyn til kvaliteten på maten som tilbys i forretningene?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-01-19:
Under høringen sa direktør Per Anders Stalheim i Forbrukerrådet at de omstridte punktene i direktivene ikke burde innføres, og at «merking og informasjon er nødvendige, men ikke tilstrekkelige virkemidler». Det er alltid «en avveining hva man selv skal vite», og hva en forventer er hjemlet i nasjonale regelverk når det gjelder den sikkerheten en forventer ved å oppholde seg i et moderne, utviklet land. Stalheim sa videre: «Den risikoen som påføres av andre, er helt avgjørende både for tilliten til markedet og til myndighetene, hvor vi i Norge er i den heldige situasjon at forbrukerne har tillit både til markedet, til produktene og til myndighetene». Den tilliten her til lands bør ikke utvannes. Et flertall innfører direktivene i dag. Vil da utenriksministeren følge opp Forbrukerrådets videre anbefaling om å «arbeide aktivt for at regelverket forbedres gjennom påvirkning på både europeisk nivå og globalt nivå», altså både i EUs og WTOs organer? Etableringen av ny lovgivning og «European Food Authority» i EU samt kravene til en revurdering av nitrat/nitritt-bestemmelsene fra EUs vitenskapelige komite burde være et godt grunnlag for å få gjennomslag. Spørsmålet blir altså: Vil utenriksministeren medvirke til at Norge inntar en slik pådriverrolle?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-01-19:
Norsk næringsmiddelindustri har god hygiene. Standarden er høy. Det er vi glad for på vegne av forbrukerne og også for det klare konkurransefortrinn som er til stede ved høy hygienestandard. Det er viktig på ulike måter å stimulere til en fortsatt positiv utvikling i hygienestandarden. Nettopp på grunn av den høye standarden har ikke norsk næringsmiddelindustri behøvd store mengder av tilsetningsstoffer. Er statsråden enig i at lemping i bruken av disse stoffene kan virke negativt og ikke stimulerende når det gjelder å ha en fortsatt høy hygienestandard? Ser statsråden at disse lempingene og endring av maksimumsgrensene i bruken av nitritt/nitrat og azofargestoff kan bli en sovepute i arbeidet med høyning av hygienestandarden også i framtiden, og på den måten medføre større utrygghet for forbrukerne samt tapt konkurransefortrinn?
Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Bestemmelsene for tilsetningsstoffene som vi diskuterer i dag, er viktige og har skapt diskusjon og engasjement, men kanskje mest i spesielle miljøer. Jeg kan ikke se at det er noen særlig kø verken i presselosjen eller oppe på publikumsgalleriet når den norske lovgivende forsamlingen nå skal si hva vi mener om disse direktivene. Engasjement har det også vært i EU-landene før de innførte direktivene. Mener representanten Karlstrøm at disse landene har gamblet med helsen til sin befolkning? Det er også bred politisk enighet i Norge om at EØS-avtalen er en stor fordel for Norge, også for næringslivet. Tror representanten Karlstrøm at det er sannsynlig at EU-kommisjonen ville ha påført oss negative politiske begrensninger dersom vi hadde brukt vetoretten?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-01-19:
Jeg registrerer fru Karlstrøms litt frustrerte opptreden, og det er klart at når det kun er senterpressen som er til stede, er det ikke all verden. Når det gjelder dette med tidsaspektet, at det ikke er blitt tid til offentlig debatt, har jeg aldri vært med på at vi i komiteen når vi legger opp løpet, liksom måler ut hvor lang tid vi må ha i komiteen for å initiere en offentlig debatt – på direktiver som har ligget siden 1994. Det har vært utmerket anledning til å holde seminarer oppad stolper og nedad vegger, så den tar jeg ikke. Det som er det interessante spørsmålet her i dag etter mitt skjønn, går på bruk eller ikke bruk av reservasjonsretten. Den har ikke vært brukt i forhold til EØS-avtalen. Og som Vollebæk treffende sa det: Den må kun nyttes i ytterste nødstilfelle – ikke bare i nødstilfelle, men i det ytterste nødstilfelle. Jeg antar at daværende utenriksminister uttalte seg på vegne av Bondevik-regjeringen og de partiene som var med der. Da er det altså slik at om man var enig på det tidspunktet da uttalelsen falt – i den grad man var det – er man det ikke i dag, fordi Senterpartiet stemmer relativt forutsigbart mot alt, mens Kristelig Folkeparti liksom er litt på den ene siden og litt på den andre siden. Jeg har da to spørsmål til representanten Karlstrøm. Er hun enig i Vollebæks understreking av alvorligheten av å nytte reservasjonsretten, og er det den som ligger til grunn for at Kristelig Folkeparti stemmer for noe og mot noe i dag? Og det andre er: Tror ikke Randi Karlstrøm at bruk av reservasjonsretten har noen betydning for vårt forhold til EU og den imøtekommenhet vi vil kunne oppnå fra en forhandlingspart som etter hvert får hundre ganger så mange innbyggere som EFTA-pilaren?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-01-19:
Å avveie motstridende interesser er alltid vanskelig. Det er jo stort sett det livet består av – å avveie og treffe avgjørelser der det åpenbart er argumenter som taler for flere standpunkt. Slik er det selvfølgelig også i denne saken. Når det gjelder helserisikoen, så har vi fått den belyst. Det er på samme måte når representanten Karlstrøm velger å gi massiv støtte, ca. 6 milliarder kr, til produsenter av melk, som all helsestatistikk viser at det er livsfarlig å drikke, liksom en masse annet som øker fettinnholdet og kolesterolet og jeg vet ikke hva. Vi har fått oss forelagt rapporter som er i n-te potens i forhold til hva dette er, hvilken risiko som er forbundet med forskjellige ting. Det å tillate å kjøre bil innebærer jo en stor risiko – det blir drept 200-300. Det er risiko med alt. Det eneste som er sikkert, er at så sant man lever, er det en risiko. Slik er det også i dette tilfellet. Og jeg stikker ikke under stol at det er anskueliggjort at det vil bli mellom null og to krefttilfeller mer i den norske befolkningen hvis maksimalsatsene ble tatt i bruk. Nå tyder imidlertid alt på at det faktisk ikke vil skje. Så spør representanten: Hva om uttalelsen ikke hadde kommet? Ja, den slags spørsmål synes jeg det er uinteressant å svare på. Det er nesten som å spørre: Hva hadde skjedd hvis ikke far hadde truffet mor? Det er relativt uinteressant. Og så spør hun ut fra en hypotese om hvor lenge jeg tror dette vil vedvare. Det synes jeg for så vidt er enda mindre interessant. Hvis jeg skulle svart at jeg tror det er ett år eller at jeg tror det er fem år, så er for så vidt det ene svaret like godt som det andre. Hvis det blir en aktuell problemstilling, har Regjeringen noe å gjøre. Den må kaste seg rundt og se om det er andre tiltak det er mulig å sette inn for å eliminere den helserisikoen som Regjeringen selv har sagt er der, men man har nå valgt å hvile mye på den avtalen. Faller den bort, må vi se på saken på nytt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-01-19:
Først i forhold til hva som er farlig og ikke farlig: Jeg sa ikke at Høyre mener at melk er farlig. Jeg sa: Vi har fått oss forelagt en rapport fra ernæringseksperter som mener at nærmest alt er farlig, selv gulrøtter skal man visst ikke ha for mye av. Som representanten Morten Lund kan se, legger jeg ikke nevneverdig vekt på hva disse ernæringsekspertene måtte mene man bør innta og ikke innta, for livet har også andre sider. Men når det gjelder dette om Høyre legger vekt på helseaspektet i denne saken: Jo, det er klart. Det er jo det eneste argumentet som taler for at man ikke skulle innlemme dette. Det er anført gode argumenter, vi har vitenskapelig dokumentasjon som fremkommer i selve proposisjonen, og vi har fått oss det forelagt i høringen. Vi har fått greie på hva det vil kunne bety for allergikere, og vi har fått greie på hvor mange krefttilfeller det kan bli i tillegg til de 20 000 vi har – hvis man tar i bruk maksimalsatsene. Og nå er altså alle indikasjoner at så ikke er tilfellet. Dernest var det dette med at det ikke henger i hop, EØS-avtalen står på spill osv. Nei, jeg sa det motsatte. Jeg tror det på det rettslige sporet er begrenset hva som vil skje. Jeg tror ikke det er snakk om at EU vil sette i verk det mest dramatiske hvis vi skulle gå mot dette. Men hvis det skulle gå en slags politisk inflasjon i bruk av reservasjonsretten, og hvis disse direktivene går under det som tidligere utenriksminister Vollebæk hadde under vignetten «de helt ekstreme tilfellene», tror jeg at vi er ute i en farlig utvikling. Det er den jevne, fremtidige dialogen med EU jeg tror det er viktig å tenke på når vi behandler det enkelte direktiv. Det er etter en samlet vurdering av både det som taler for, og det som taler imot, at vi – til tross for at det altså er helseargumenter som taler imot – har gått inn for dette.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-01-19:
Jeg er aldeles uenig med representanten Rugtvedt i å anlegge en sånn linje i utenrikspolitikken at når det er internasjonale avtaler som vi ikke har prøvd oss på konflikt på før, gjelder det å få testet ut dette liksom: Hvor langt kan vi gå uten at fingeren brenner? En slik holdning synes jeg er helt forkastelig som en tilnærming til dette. Når det i EØS-avtalen er tatt inn en klausul som gjelder reservasjonsrett, er det selvfølgelig for at den skal kunne nyttes i ytterste nødstilfelle. Men om vi fra norsk side skulle sette i gang et eksperiment for å prøve ut og se hva som skjer – sånn litt spenning, følg med – la meg si det slik: Jeg er glad det ikke er SV som fører norsk utenrikspolitikk. Dette er et eksperiment som jeg ikke på noen måte kan tenke meg å være med på. For øvrig: Når det gjelder disse tre direktivene, antar jeg at presidenten merket seg at for seilaks er det ingen fare.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-01-19:
Utenriksministeren har henvist alle helsepolitiske problemstillinger til helseministeren. Spørsmålet blir da om helsepolitikken har vært avgjørende for helseministeren. Når han sier at hadde vi stått fritt, hadde vi sannsynligvis beholdt dagens norske regler, tyder det etter min mening på at det motsatte er tilfellet. I åpen høring i komiteen har Helsetilsynet med tilslutning fra Statens institutt for folkehelse klart uttalt at å akseptere økt bruk av de aktuelle tilsetningsstoffene er et uheldig signal i forhold til satsing på kreftforebygging, allergi og trygg mat, og at «de norske grenseverdiene bør opprettholdes». Hvorfor går helseministeren her imot de klare faglige råd fra den norske ekspertise? Har han noen bedre fagmiljøer enn Helsetilsynet og Statens institutt for folkehelse? Danske tall tyder på at nitrosaminer alene kan medføre ca. ett til to ekstra kreftdødsfall i Norge pr. år. Det er riktig at det er prosentvis lite, men som han sa, pasienten, det blir 100 pst. for den som dør. Og dette er helt unødvendige dødsfall! Hvor stor helsefare, hvor mange antatte dødsfall pr. år er helseministeren villig til å godta på grunn av bruk av tilsetningsstoffer som har svært liten eller ingen nytteverdi?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Jeg må si at jeg er litt skuffet over at de to og et halvt årene som Kristelig Folkeparti og de to andre sentrumspartiene brukte i regjering, ikke har hatt lengre virkning enn det vi nå faktisk ser i flere saker. Jeg tror det var en grunn til at regjeringen Bondevik også var så tilbakeholden i dette spørsmålet som det den var. Den regjeringen gikk heller ikke til det skritt å bruke den norske reservasjonsretten, som man faktisk kunne ha gjort i disse tilfellene, mens man selv satt i regjering. Man kunne ha drevet denne saken fram til en behandling, men gjorde det ikke. Denne saken har versert i Norge siden 1994, og i de to og et halvt årene under Bondevik kunne den norske regjering ha brukt den norske reservasjonsretten og fått avklart saken. Det er ingen av de grunnene som Steensnæs nå lister opp, som ligger til grunn for den nåværende regjerings holdning. Vi ser fra sak til sak på hva som er riktig for Norge å gjøre, og vi har ikke funnet at vi bør bruke reservasjonsretten i en sak der disse direktivene faktisk ikke får noen praktisk betydning for Norge. Det er faktisk slik at produsentene og detaljleddene ikke har noen grunn til og ikke har noe behov for å øke mengden av tilsetningsstoffer. Og så skulle vi bruke denne retten så å si av politiske grunner, som jeg har inntrykk av at man nå gjør, for nærmest å demonstrere at man vil bruke denne reservasjonsretten. Og når man til alt overmål selv satt i regjering og ikke brukte den, synes jeg at man har en syltynn sak.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Jeg overlater til helseministeren å redegjøre for akkurat det helsefaglige spørsmålet. Jeg vil bare si at vi ikke har endret noe på vår holdning i forhold til uttalelser fra fagmyndigheter, de er tatt meget alvorlig også i denne saken. Det som vi her legger fram, er i samsvar med det som vi skrev i den matmeldingen som det refereres til. Så har jeg lyst til å si siden man tar utgangspunkt i forhistorien: Som kjent kom det en regjering rett etter at denne matmeldingen var lagt fram og behandlet i Stortinget, og hvis det er slik at denne saken er av så stor viktighet helsemessig som det er blitt påstått i denne debatten, hvorfor benyttet ikke den regjeringen muligheten den hadde i 2 ½ år til å avklare saken? Jeg må spørre om det igjen. Jeg har også lyst til å si at sannheten var at man skjøv en lang rekke saker foran seg, ikke bare EU-relaterte saker, men også en lang rekke andre saker, der det ikke foregikk noe som helst. Og når det gjelder EU-saker, skjøv man dem til de grader foran seg at vi nå sitter med et slags problem i forhold til EU ved at spørsmål om disse direktivene og andre direktiver faktisk ble tatt opp på EØS-rådsmøtet. I henhold til EØS-avtalen er det det stedet der EU og EFTA-landene formelt sett møtes, og når dette ble tatt opp der, er det all grunn til å ta det alvorlig. Man hadde drevet dette så langt at man kom til det punktet, og da er den nåværende regjering faktisk nødt til å foreta seg noe. Det er et godt eksempel på at det ikke lønner seg å la ting drive. Men hovedspørsmålet er: Hvorfor tok man ikke tak i dette hvis det var av så stor betydning som man nå mener?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Det viser seg i en lang rekke andre tilfeller også at man ikke har noen direkte garantier for at man har sikker mat. Det skulle debatten og eksemplene gjennom lang tid vise. Det er den politikken og de positive tiltakene som vi kan sette i verk, som gir oss best mulig garanti. Heller ikke om man sa nei til disse direktivene, hadde man noen garanti for at varer med tilsetningsstoffverdier opp til EU-nivå ikke ble omsatt i Norge, fordi vi ikke kunne motsette oss import av slike varer til Norge. Da måtte man i så fall si opp EØS-avtalen. Det ønsker jo SV og Senterpartiet, men det ønsker ikke flertallet i denne salen å gjøre. Man har selvfølgelig ingen garanti for noe som helst, men det som er viktig å legge merke til, er at produsentene og detaljleddet ikke har noe behov for å øke tilsetningsstoffene, rett og slett av den grunn at de hygienemessige forholdene i industrien er slik at man ikke har behov for det. Og hvorfor skulle man da utsette seg for forbrukernes vrede ved å øke mengden av tilsetningsstoffer? Det er grunnen for at vi mener at det ikke er noen problemer knyttet til at man gjennomfører disse direktivene. Hvis det skulle vise seg at det blir problemer, får vi legge fram en sak for Stortinget på det, og ikke ta sorgene på forskudd på den måten at man bruker reservasjonsretten i forhold til noe som kanskje ikke er nødvendig i det hele tatt. Men hvis det skulle vise seg at det blir problemer, får vi i så fall ta det veldig alvorlig.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Det er det veldig enkelt å svare på, for Norge har tatt opp dette spørsmålet om cyklamat. Det har gitt som resultat at vitenskapskomiteen har satt grenseverdiene annerledes, og det gjør at Kristelig Folkeparti nå sier at man kan akseptere det direktivet. Vi vil også intervenere til fordel for Danmark når saken om de andre tilsetningsstoffene kommer opp for EF-domstolen. Så vi vil arbeide for strengest mulige bestemmelser, og selvfølgelig for bestemmelser som ligger nærmest opp til dem som vi selv har nå. Det har vi gjort, og det kommer vi til å fortsette med. Og vi har samme holdning som Danmark her. Men når praksisen i Norge ikke vil bli særlig annerledes enn den vi har nå, ser vi ikke noen grunn til å bruke reservasjonsretten – og det er jo det debatten nå egentlig dreier seg om.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Jeg føler at representanten Steensnæs nå omskriver Vollebæks uttalelse noe når han henviser til at Vollebæk har sagt at reservasjonsretten bare skal brukes når vitale norske interesser står på spill. Ja, han sa faktisk noe mer enn det, han sa bare i nødsfall. Og hvis nå representanter for den forhenværende Bondevik-regjering definerer dette som å innebære at man skal nedlegge veto mot direktiver som i praksis ikke får noen betydning i Norge, så lurer jeg på om det er dekkende for hva Vollebæk faktisk mente. Da lurer jeg i det hele tatt på hva han mente med det han sa her i Stortinget. For hvis man nå mener at vitale norske interesser står på spill ved å gjennomføre disse direktivene, som ikke får noen særlig praksis i Norge, da må jeg gå så langt som å si at det kan ikke jeg som utenriksminister stå for i utlandet. Det tror jeg ikke vil få noe gehør i andre land, i hvert fall ikke i EU, som vi er nødt til å ha et forhold til på grunn av EØS-avtalen. Så ble det sagt at den forrige regjeringen arbeidet med norske særregler. Ja, men man kunne ha drevet det fram mens man selv satt i regjering. Man burde egentlig ha gjort det, men man forsinket dette så mye at det faktisk ble et problem i forhold til EU, og at vi derfor fikk liten tid på saken. Man kunne ha drevet denne saken fram, og man kunne i sin regjeringstid ha nedlagt dette veto som man mener at man nå bør gjøre, men som man unnlot å gjøre akkurat da. Det er nemlig ikke nå saken burde behandles – den burde ha vært behandlet for lenge siden.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-01-19:
EØS-avtalen er nå ca. ti år gammel. Den daværende statsminister Gro Harlem Brundtland la meget stor vekt på vetoretten, eller det som nå blir kalt reservasjonsretten, da hun argumenterte for gjennomføringen av denne avtalen i Stortinget. Det er klart, som utenriksministeren sa, at med en slik avtale følger det både ulemper og fordeler. Kristelig Folkeparti har ikke uten videre sett det uproblematisk å slutte seg til direktivet som gjelder cyklamat, men vi har på bakgrunn av den overgangsordningen til nye grenseverdier som EU har innstilt seg på, funnet å kunne akseptere dette. Men vi har av helsemessige grunner, slik som andre representanter fra mitt parti har argumentert for, avvist de to øvrige direktiver. Dette mener vi er en balansert, saklig holdning til det dokumentet som er forelagt Stortinget. Så siterer utenriksministeren tidligere utenriksminister Knut Vollebæk, som hevdet i Stortinget at vi ikke må avvike så mye fra bestemmelsene i EU at vi faktisk undergraver denne viktige EØS-avtalen, og at vi bare bør avvike fra den når vitale norske interesser står på spill. Begge disse to synspunktene er jeg for min del helt enig i, men det har relasjon også til den saken vi behandler her. Foreløpig har ikke vetoretten overhodet vært nyttet i norsk politikk. Det har altså ikke vært snakk om noe misbruk eller overbruk når det gjelder reservasjonsretten. Når Regjeringen ikke ønsker å bruke denne reservasjonsretten i dette tilfellet heller, kan det skyldes ett eller flere av følgende alternativer: For det første betyr det kanskje at Regjeringen mener, og det går fram av utenriksministerens redegjørelse, at i dette tilfellet representerer ikke dette vitale nok interesser som kan begrunne bruk av reservasjonsrett, at Regjeringen mener en bør reservere denne bruken til en viktigere sak, f.eks. patentdirektivet, eller at Regjeringen overhodet ikke vil bruke reservasjonsretten. Hvilke av disse alternativer er det utenriksministeren forsøker å formidle til Stortinget i dag?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-01-19:
Utenriksministeren refererte til at heller ikke regjeringen Bondevik i noen av EØS-sakene gjorde bruk av reservasjonsretten – og det er riktig. Men utenriksministeren siterte også tidligere utenriksminister Vollebæk, som redegjorde for regjeringen Bondeviks holdning til reservasjonsretten. Og der gav jeg min tilslutning. Det skal være en høy terskel. Den skal ikke brukes slik at en langsomt undergraver denne viktige avtalen, men den skal kunne brukes når vitale norske interesser står på spill. Det var det utenriksminister Vollebæk sa. Jeg utfordret da utenriksminister Jagland på spørsmålet om han ikke antok at de helseskader og den helserisiko som er forbundet med to av de tre direktivene, representerte så vitale norske interesser at denne gangen burde reservasjonsretten nyttes. Han svarte at det var heller ikke et alternativ han ville vurdere. Når regjeringen Bondevik ikke gjorde seg nytte av reservasjonsretten, var det fordi helseminister Dagfinn Høybråten var i en dialog med EU om ordninger som kunne få på plass en tilfredsstillende ordning uten at reservasjonsretten ble nyttet. Jeg konstaterer at de forhandlingene ikke førte fram. Jeg er sikker på at den nåværende helseminister har gjort det han kunne for å få til slike ordninger. Men det ville være like galt av meg å spå hva regjeringen Bondevik ville ha gjort i det tilfellet, som det er av utenriksminister Jagland å referere til at regjeringen Bondevik ikke gjorde seg nytte av dette. En kan konstatere at regjeringen Bondevik har hatt en mye mer nyansert holdning til reservasjonsretten enn det nåværende utenriksminister gir uttrykk for. Også i Stortingets organer, den utvidede utenrikskomite, gjorde daværende helseminister og utenriksminister det klart at de så meget alvorlig på de konsekvensene disse direktivene hadde for norsk helse. Jeg vil derfor spørre utenriksministeren: Er det overhodet noen aktuelle direktiver som ligger på agendaen i EU, som det kan være aktuelt for den norske regjeringen å foreslå reservasjonsrett mot?