Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-05-26:
Europarådets parlamentarikerforsamling vedtok i januar en uttalelse som uttrykte bekymring for pressefriheten i Europa og nærområdene. Både enkeltpersoner, journalister, redaktører, mediehus og organisasjoner opplever trusler og vold. Det forferdelige angrepet mot Charlie Hebdo var en vekker for oss alle og et angrep mot oss alle. Ytringsfrihet og pressefrihet er hjørnestener i demokratiet. Dersom frykt og selvsensur tar over for frihet til å kritisere og undersøke, svekkes altså demokratiet. Journalisters frihet og sikkerhet er vår alles frihet og sikkerhet. Et åpent og tillitsbasert samfunn krever at vi kan stole på at journalistikken er fri, uavhengig og objektiv. Vi opplever et stort paradoks – på den ene siden en journalistisk gullalder og på den andre siden fysiske angrep, finansielle utfordringer, økt medieeierskapskonsentrasjon, kommersielt press samt politisk press for å bli kvitt brysomme journalister, som i sum legger press på journalistikken. Norge ligger i verdenstoppen når det gjelder pressefrihet. Det er bra, og det forplikter. Grunnloven § 100 sier: «Det påligger statens myndigheter å legge forholdene til rette for en åpen og opplyst offentlig samtale.» Vi skal være garantister for pressefrihet og ytringsfrihet og motvirke det vi ser av uheldige utviklingstrekk. Ytringsfriheten og pressefriheten trues på flere måter: gjennom frykt for reaksjoner fra ekstreme grupper eller fra organiserte kriminelle miljøer, flere trusler mot journalister og redaktører, press på kildevernet ved utvidede muligheter for politiet til å drive kommunikasjonskontroll og overvåkning, informasjonsreglement i offentlig regi som legger begrensninger på ansatte, og pulverisering av medienes tradisjonelle finansieringsmodeller. Det må gis en god og effektiv beskyttelse av dem som benytter seg av ytringsfriheten. Aksept av trusler og vold må avvises. Truslene mot kildevernet må også tas på alvor. Bare vissheten om at noen kan lete fram kontakter og bevegelser mellom journalister og deres anonyme kilder, vil kunne være nok til at kilden kan bli mer tilbakeholden med å formidle opplysninger. Sånn kan viktig samfunnsinformasjon gå tapt og pressens demokratiske samfunnsrolle undergraves. Årets SKUP-konferanse avdekket at mange opplever betydelige problemer med å få tilgang til offentlig informasjon. Det er skuffende. Mangelfulle postlister og lang ventetid på henvendelser er bare noen eksempler på hvordan aktører som forvalter fellesskapets verdier og tillit, motarbeider åpenhet. Dessuten oppleves det ofte at ansatte får munnkurv overfor media. Dette gjelder også folkevalgte. Stavanger Aftenblads undersøkelse i fjor viste at 106 av 140 kommuner har et ulovlig informasjonsreglement for sitt kommunestyre. Offentlig sektor bør jo gå foran som et godt eksempel for å beskytte ytringsfrihet og sikre åpenhet. Det bør derfor tas initiativ til at alle offentlige institusjoner og etater gjennomgår reglement og retningslinjer. Vi har notert innspillene som kom fram under komiteens seminar, om behovet for styrket kildevern og varslervern, om å vurdere et særskilt vern for journalister og om en medieansvarslov som kan rydde opp og samle alle medrettslige lovbestemmelser. Men økonomiske rammebetingelser er også avgjørende for å sikre pressefrihet, kvalitetsjournalistikk og mangfold. Vi har mange debatter om dette i denne salen. Men mitt ønske er at vi på tvers av partigrensene og fagkomiteene kan behandle sånne saker ikke bare som rene nærings-, finans- eller kulturpolitiske spørsmål, men ved å se mediepolitikken som en nødvendig del av og forutsetning for vårt demokrati. Da ville vi i større grade følge opp forpliktelsene i Grunnloven § 100.