trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Det er klart at vitnesbyrd gjør inntrykk. Det gjør selvfølgelig også inntrykk på meg. Jeg både hører på og leser nyheter og har selvfølgelig også hatt møter med ansatte, som er i en veldig krevende omstillingsprosess. Jeg er glad for at Helsetilsynet følger omstillingsprosessene så tett. Det skjedde da vi flyttet 160 000 pasienter fra Oslo universitetssykehus over til Akershus universitetssykehus. Da fulgte de den prosessen tett. Det er bra, og det er viktig for pasienttryggheten. Varsling på sykehusene er faktisk svært viktig. I utgangspunktet har Oslo universitetssykehus jobbet mye med å få en meldekultur som tar opp i seg alle hendelser som har skjedd, eller som kan skje. Det er særdeles viktig på et sykehus at det meldes om det som er bekymringsfullt, fordi deres viktigste oppgave er å ivareta pasienten. Da er det viktig at de ansatte er godt ivaretatt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Tillit er viktig – alltid. Det er krevende både å opprettholde tillit og å bygge tillit. Jeg har lyst til å si når det gjelder disse undersøkelsene, at det selvfølgelig er viktig å lese dem nøye. Det er også viktig å motta de meldingene som kommer når jeg har hatt møter med tillitsvalgte eller med ledelsen. Jeg må også si at det er noe ulik oppfatning blant ulike personer, også fagpersoner. Alt dette sier meg at det er en særdeles krevende prosess som nå pågår. Nå har vi en ny ledelse på plass som har vært på jobb i vel en uke. Jeg mener faktisk at både ledelsen og det nye styret, som ble valgt for veldig kort tid siden, må få en mulighet til å jobbe sammen med de tillitsvalgte og de ansatte, for å få gode prosesser både innad i omstillingsprosessen og utad mot befolkningen,
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Det er mange prosesser som foregår, men selvfølgelig skal barn fremdeles behandles på Oslo universitetssykehus. Mange av funksjonene samles på Rikshospitalet. Jeg får heller komme tilbake i svar hvis det er dette representanten Dåvøy har stilt meg spørsmål om. Jeg har fått mange spørsmål fra Stortinget like før jul, og jeg skal prøve å svare på alle før jul. Når det gjelder rus og psykiatri, er det klart at det også er områder som vi har vært særlig opptatt av at må ivaretas på en god måte. Derfor bygges det opp nye tilbud. Det har vært bygget opp nye tilbud på Aker. En stor del av pasientene som har hørt til Oslo universitetssykehus som lokalsykehus, er overflyttet til Ahus, og noe av virksomheten er flyttet dit. Vi har i tillegg vært gjennom en budsjettprosess, men tilbudet til pasientene skal opprettholdes totalt sett. Det er det som er viktig.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Det var representanten Tetzschner som fikk meg til å ta ordet, fordi han kom med den påstanden at jeg bagatelliserte problemene. Det gjør jeg slett ikke. Men spørsmålet er hvem som skal bestemme hvor man skal ha stedlig ledelse – om det er Stortinget eller om det er ledelse og styre. Jeg er for så vidt enig med representanten Helseth, som sier at han ikke kan se veldig mye av uenigheten her. Det blir jo helt umulig hvis det er Stortinget som skal vedta det som prinsipp. Jeg mener faktisk, som jeg også sa i innlegget mitt, at dette er noe som ledelsen og styret og de ansatte i fellesskap må finne ut av. Så vil jeg si én ting: For meg er pasientperspektivet det aller viktigste. Det å ivareta pasientenes trygghet og sikkerhet er det viktigste vi gjør. Derfor måler vi kvaliteten på sykehusene i Norge. Vi måler den basert på sykehusenes egne registreringer. Vi har nå hatt en stor måling – som vi er nokså alene om. Vi mener faktisk at vi er det første landet i verden som har hatt det. Det er målinger som er basert på gjennomgang av journaler – ca. 7 000 journaler over hele landet. Disse er ikke basert på egenmelding, ikke basert på anonyme eller personifiserte meldinger, de er basert på en systematisk gjennomgang av alle journaler for å avdekke feil. Det er som sagt gjort over hele landet. Her kommer Oslo universitetssykehus ganske godt ut. Vi skal ikke sole oss i den glansen, men det er faktisk ganske viktig å ha med seg det perspektivet også når det hele tiden utfordres på hvordan forholdene er ved Oslo universitetssykehus. Ja, vi har store utfordringer. De må vi ta tak i. Det er vanskelig for de ansatte som står i en krevende omstillingsprosess. Vi må ivareta pasientbehandlingen og forsvarligheten i den sammenheng. Det har hele tiden vært forutsetningen da man igangsatte arbeidet med omstillingsprosessen, at pasientenes sikkerhet og forsvarlighet måtte komme i første rekke. Så må man hele tiden justere tempoet, men det må faktisk de som sitter i ledelse og styre, jobbe med hver dag, og se på hvordan de går frem. Men å ha en generell stopp er ikke mulig.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Også jeg har fått med meg at det er penger til renter i opposisjonens – i hvert fall Høyres – budsjett. Men investeringene må også føres over streken. Det er to ulike måter å bevilge penger på som det snakkes om her. Men når det gjelder helseforetakene og lån til disse, må de føres over streken. De skal føres over streken etter kontantprinsippet det året de påløper. Så en ting som dreier seg om det å melde anonymt. Med den nye meldeordningen som innføres i det nye lovverket fra nyttår i forbindelse med revidering av lovverket for Samhandlingsreformen, og også endringer i annet lovverk, er det en ny meldeordning som går til kunnskapssenteret, der man også kan melde anonymt. Jeg er helt enig med dem som har sagt at det er særdeles viktig at denne meldeordningen benyttes. Det er noe jeg skal minne helseforetakene om.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Oslo universitetssykehus har noen av våre beste fag- og forskermiljøer. De råder over store ressurser med sitt budsjett på 17 mrd. kr og 17 000 ansatte. De leverer gode tjenester for pasienter fra hele landet. Bakgrunnen for omstillingen var begrunnet i flere forhold, men det som er verdt å merke seg, er at det var bred enighet om omstillingen i utgangspunktet. Ingen av forutsetningene som lå til grunn for omstillingen, har endret seg etter at man startet. Tvert imot hører man daglig vitnesbyrd om at det haster å få resultater av omstillingene. Deler av omstillingen har gått for sakte. Her kan jeg nevne bemanningsplaner, IKT-plattform, manglende konkretisering av investeringsprosjekter som eksempler. I dette krevende bildet roper opposisjonen ukentlig i media om «time-out». Vi må trykke på pauseknappen, sier de senest i dag, mens de i debatter her i denne salen er langt mer ulne på hva de egentlig vil. Jeg lurer på hvorfor opposisjonen er så tydelig i media på at man må stoppe omstillingen, mens man i denne salen, f.eks. den 28. november, sa at man ikke ville trykke på pauseknappen. Er det fordi at de rasjonelt skjønner at en pause vil være skadelig for pasientene, at forutsetningene for omstillingen ikke har endret seg, men at de ikke vil stå i de utfordringene, alle som måtte komme, i en slik stor omstilling? Jeg vet ikke. Det jeg vet, er at det som f.eks. Høyre egentlig har foreslått, er at OUS måtte ha omstilt enda mer hvis de hadde fått gjennomslag for sitt alternative statsbudsjett. De hadde måttet effektivisere og privatisere bort mange ansatte, slik at enda flere hadde blitt berørt av den omstillingen som nå er i gang. I budsjettet har de stipulert dette nasjonalt til å være i underkant av 600 mill. kr., og det som de foreslår for å sukre den pillen, er en nasjonal satsing på IKT på 35 mill. kr. De vil altså effektivisere og privatisere for nesten 600 mill. kr, men skal da gi 35 mill. kr tilbake i en nasjonal IKT-satsing. Riktignok vil de gjøre dette over fem år, og da blir det 175 mill. kr til dette som de legger inn over streken i statsbudsjettet. Vel, i den virkeligheten man har ute, regner man med at helseforetakene vil bruke årlig mellom 3,5 og 4 mrd. kr til drift og investeringer på IKT – altså opp mot 20 mrd. kr i de neste fem årene. Da betyr 175 mill. kr ekstra relativt lite – ja, nesten ingenting. Men sånn går det når man skal finne inndekning for skattelette først i budsjettet, dernest prioritere en del andre viktige saker for Høyre. Da ble det visst ikke så veldig mye igjen til spesialisthelsetjenesten i Høyres alternative budsjett. Tvert imot skal man altså effektivisere, privatisere og hente ut gevinster til i underkant av 600 mill. kr neste år. Jeg lurer på hva de ansatte ved Oslo universitetssykehus og andre steder tenker om det.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Først vil jeg gi ros til representanten Tetzschner, som jeg synes har en realitetsorientering til hva dette egentlig handler om. Han berører noe som er svært sentralt, nemlig at omstillinger er vonde å gjennomføre fordi det berører menneskers liv og virke. Her er det en kjempestor omstilling. Det er 17 000 ansatte som på et eller annet vis blir berørt. Noen av dem må bytte arbeidsplass, og noen må sågar finne andre arbeidsplasser utenfor foretaket. Så det er klart at dette er en krevende og vanskelig prosess. Det visste man selvfølgelig da man startet det opp. Så er det også slik at den fryktkulturen som man nå har pratet om over en tid, og som for så vidt også reflekteres i NRK i dag, er noe som bekymrer. Selvfølgelig bekymrer det. Jeg er også veldig glad for at den nye direktøren var så tydelig på at han også var bekymret over det – ikke minst omfanget som kom fram i den undersøkelsen i dag, bekymret ham. Nå har han vært på jobb i en drøy uke, så jeg ville gi ham litt mer enn en uke før han etablerer en kultur hvor ikke frykt dominerer. Det er klart at det blir helt sentralt for fortsettelsen av omstillingene at man har tillit både til ledelsen og til at man kan si fra når man mener at noe er galt. Det er jo helt essensielt i det som vi vil ha som løpende risikoanalyser, at de som jobber der, faktisk sier ifra. Det er bare derigjennom Helsetilsynet, fylkeslege mfl. kan avdekke forhold som ikke er bra. Selvfølgelig er det et ønske også fra posisjonen at man har en kultur hvor man sier ifra. Men det som jeg har lyst til å utfordre komiteens leder på, som han så utrolig lett hopper bukk over – han gjorde det også i budsjettdebatten – er om Høyre nå forlater kontantprinsippet. For det er en forskjell på om man oppretter en kompensasjonsordning til kommunen, og om staten gir lån til staten. Kontantprinsippets poeng er nettopp at statens kostnader skal føres over streken det året kostnaden påløper, punktum. Hvis det er slik nå at Høyre forlater det prinsippet, så er man også på tur til å forlate handlingsregelens poeng. Det synes jeg er ganske interessant, og derfor bruker vi tid på dette. Høyre har jo kritisert oss – i hvert fall delvis – de siste årene for at vi kanskje er noe ekspansive i budsjettpolitikken. Men dette skjuler en ekspansivitet på 2 mrd. kr i det strukturelle underskuddet. Så jeg vil ha en forklaring fra Høyre på om partiet nå har forlatt kontantprinsippet, for det er i så fall svært oppsiktsvekkende, og det vil gi dem lite troverdighet når de snakker om konkurranseutsatt sektor i andre sammenhenger.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Aller først: Det må ikke herske noen tvil om at vi er bekymret for den prosessen som foregår. Det er veldig bekymringsfullt det som kommer fram om fryktkultur, om at det stopper opp, og at man ikke har kommet fort nok i gang med å få resultater av omstillingen. Jeg har ikke så lang fartstid som tidligere helseminister Høybråten, men én av de tingene som undrer meg, er at den tidligere styrelederen, den nå avgåtte Hatlen, f.eks. ikke klarte å få på plass bemanningsplaner for sine 17 000 ansatte, noe som er helt essensielt i en sånn omstilling. Så det haster med å komme i gang med en del av den omstillingen som er grunnleggende for fortsettelsen, bl.a. bemanningsplanene. Hvis ikke vil dette gå ut over andre foretak i Helse Sør-Øst. Det er posisjonen veldig lite lysten på skal skje. Så registrerer jeg – når komitélederen siterer fra Kommunal- og regionaldepartementets budsjettforslag – at han ikke har forstått forskjellen mellom å gi lån til staten og å gi lån til andre, f.eks. andre land, kommuner, osv. Det er en kjempeforskjell.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-12-20:
Det er tydelig at representanten Breen synes de har en dårlig sak siden han avsporer og snakker om noe helt annet enn det saken egentlig dreier seg om. Høyre har lagt avgjørende vekt på at omstillingen ved Oslo universitetssykehus skal føre til bedre tjenester for pasientene og et godt arbeidsmiljø for de ansatte. Derfor har vi vært kritiske til hvordan omstillingene har vært gjennomført til nå, til at tempoet i omstillingen er for høyt, og om hensynet til kvalitet og pasientsikkerhet er ivaretatt på en forsvarlig måte. Det har ikke manglet på advarsler verken fra pasientorganisasjoner, Legeforeningen, Sykepleierforbundet og andre organisasjoner. De gir bred støtte til forslagene om å gjøre en ny og enhetlig risikoanalyse av hele omstillingsprosessen og pålegge Helse Sør-Øst å styrke stedlig ledelse og etablere en finansieringsordning for IKT-satsingen i helsesektoren, men det gjør tydeligvis ikke inntrykk på regjeringspartiene. Det er nå viktig at det skapes en felles forståelse for både utfordringene og mulighetene som ligger i omstillingsprosessene. Ikke minst må det skapes mer åpenhet og demokrati på arbeidsplassen. Det er en omstilling som berører tusenvis av ansatte og pasienter. Det er svært krevende og må gjennomføres på en kvalitetssikret og forsvarlig måte. Oslo universitetssykehus har selv rapportert om risiko for økte ventelister og brudd på pasientrettighetene, men det velger også regjeringspartiene og helseministeren å overse. Omstillingen berører også Ahus og har fått konsekvenser for pasienter og ansatte. Det har i den siste tiden kommet til dels alvorlige bekymringsmeldinger fra bl.a. leger, sykepleiere, fylkeslegen og pasientombudet. Det er fremdeles en krevende bemanningssituasjon. Ifølge Romerikes Blad 25. november må Ahus kutte 340 mill. kr i budsjettet for neste år, og de må nedbemanne til tross for at det er for få fagfolk fra før på enkelte områder. Arbeidstilsynet har gjentatte ganger kommet med pålegg om å opprette balanse mellom oppgaver og ressurser, og det har vært gjentatte brudd på arbeidsmiljøloven som har resultert i politianmeldelser ved Ahus. Dette er ikke svartmaling. Jeg mener å være realistisk i min fremstilling og forholder meg til de fakta som har kommet fram. En ny og helhetlig risikoanalyse av omstillingsprosessen er nødvendig. Nå må tilliten mellom ledelsen og de ansatte gjenopprettes, og arbeidsmiljø og pasientsikkerhet må få hovedfokus. Jeg må si jeg ble bekymret da jeg hørte om NRKs undersøkelse i dag, som er gjort blant flere hundre ansatte, om en fryktkultur ved sykehuset, og at ansatte ikke tør melde fra om feil og mangler. Det er svært alvorlig. De er i en umulig situasjon. De vet at det skal nedbemannes, og sier de fra, kan det få konsekvenser for dem selv. Jeg er enig med representanten Høie i at det kan være livsfarlig.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Jeg har fulgt denne debatten gjennom media og her i salen i hele høst. Det slår meg at vanligvis blir vi rød-grønne beskyldt for å ha for liten omstillingskraft, i det hele tatt at vi stiller oss på siden og forsvarer systemer. Jeg hører også at vi av og til er bakpå og ikke klarer å være frampå og se at framtiden krever nye løsninger. Det hører jeg nesten i hver debatt. I denne saken er det noe annerledes. Her opplever vi en svært stor, krevende omstilling, som er stor først og fremst fordi det er et voldsomt volum. Dette er den største enheten vi har i Sykehus-Norge. Jeg synes samtidig vi skal minne oss selv om at, så vidt jeg vet, er ikke omstillingen ved Oslo universitetssykehus større i prosent, relativt sett, enn den man har hatt i Finnmark. Det oppleves som ganske krevende mange andre steder der man også har vært gjennom omstillinger av denne typen, men det er klart at her er størrelsesforholdene slik at jeg har full forståelse for at det er mange, både ansatte, pasienter, politikere og andre, som føler uro når man skal gjennom denne type omstillinger. Men de er nødvendige, og derfor har jeg, selvfølgelig, full tillit til helseministerens håndtering av saken. Det jeg tok ordet til, er det ene forslaget som handler om den såkalte IKT-satsingen. Jeg opplever at det ikke er uenighet her i salen om at det kanskje er noe av det viktigste vi kan satse på i sykehussektoren framover. Det er ingen tvil om at en av grunnene til at norsk økonomi gjennom 2000-tallet har vært godt posisjonert i den private delen, var mange av de omstillingene man gjorde av digital karakter, f.eks. i bank- og finanssektoren, da Sigbjørn Johnsen – som er her i salen – gjennom sitt departement ledet Norge på 1990-tallet. Det har skapt voldsomt gode resultater, fordi vi har forenklet, omstilt, gjort ting på helt nye måter – helt annerledes. Etter å ha lyttet til denne debatten gjennom hele høsten – gjentatte medieoppslag, pressekonferanser, skriftlige spørsmål og debatter i salen – opplever vi at opposisjonen siste dag i høstsesjonen ikke engang har klart å skaffe penger til det de mener er det viktigste grepet man kan gjøre rent pengemessig rundt Oslo universitetssykehus og den prosessen, men kommer opp med en ny idé om en rentekompensasjonsordning, som jeg forstår vil gi omtrent 35 mill. kr i året over streken. Jeg synes, mildt sagt, det er oppsiktsvekkende når man har kjørt så tøft i denne saken at man innenfor ganske romslige budsjettrammer ikke har klart å finne penger til det som f.eks. representanten Tetzschner opplever som pukkelkostnader, som burde vært tatt – ja, jeg forstår at Stortinget kanskje burde bevilget penger til det. Det har altså ikke opposisjonen mannet seg opp til, og det synes jeg, etter denne høsten, er ganske spesielt.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-12-20:
Det har vært bekymringsfullt å høre flere av regjeringens representanter i denne saken, for det høres nesten ut som om det opposisjonen tar opp, gjør de for å plage regjeringen i en form for politisk spill. La meg være klinkende klar: Behovet for å ta opp denne prosessen er stort, og det kommer med et stort påtrykk utenfra, både fra dem som er involvert i prosessen, og fra hele resten av landet. Det er stor usikkerhet om denne prosessen fører til pasientsikkerhet som er god nok. Man er usikker på om regjeringen tar skikkelig ansvar, eller om de også i denne saken bare følger nøye med på det som skjer. For dette handler ikke bare om Oslo universitetssykehus; det handler om helsetjenester som berører hele landet og hele befolkningen. Vi var i sin tid imot å etablere Helse Sør-Øst, fordi vi trodde det ble en for stor region, og at det kunne gå ut over de andre sykehusene i helseforetaket. Derfor har jeg fulgt denne prosessen veldig nøye. Vi har fulgt hovedstadsprosessen, fordi noe av pengeflyten skulle gå fra hovedstadsprosessen og ut til f.eks. Sørlandet sykehus og Sykehuset Innlandet når man begynte å se på totalen. Samtidig har den kompetansen som de har å bidra med ved Oslo universitetssykehus overfor pasienter ved Sørlandet sykehus og Sykehuset Innlandet, vært ekstremt viktig – og det er viktig at det fortsetter slik. Vi er avhengig av den spisskompetansen som de bidrar med. Men det må også understrekes at når de store prosessene ved Oslo universitetssykehus skal gjennomføres, må ikke det skje på en slik måte at de andre aktørene i helseforetaket må ta regningen for det som skjer, for dette handler om mye mer enn hovedstaden. Hvis pasienter blir glemt, blir man bekymret. Når man snakker om den IKT-satsingen som skal komme, og som ikke har kommet i gang, og at man skal vente på en plan i 2012, la meg gi et lite innblikk i hvordan pasienter opplever dette. Man ringer inn for å sjekke at saken ikke er blitt glemt, og får beskjed om at brev bruker én uke fra Sørlandet til Oslo og én uke tilbake igjen. Det høres jo ut som om det kjøres med hest og kjerre. Det er utrolig viktig for å klare å oppfylle f.eks. målsettingen om kreftbehandling innen 20 dager at man får dette på plass. La meg avslutte med å si at det vil ikke være aktuelt at resten av Helse Sør-Øst skal være med og ta kostnadene for det som skjer i hovedstadsprosessen. Regjeringen må fylle på med friske penger, slik at den store aktøren her i Oslo kan bidra med sin kompetanse og sin kunnskap på samme måte som de gjør nå.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Jeg har dessverre ikke fått fulgt hele denne debatten på grunn av andre ting, men jeg har likevel lyst til å komme med noen betraktninger rundt noe av det som jeg har fått høre – og noe av det som jeg har på hjertet. For det første tenker jeg at omstillingsprosessen som vi nå ser slutten på, er en omstillingsprosess som har vært, har foregått i hele Norge – på alle sykehus i hele Norge. Det har vært kjempevanskelige prosesser. Det har vært utfordringer, det har vært motstand, og det har vært folk som har spilt med, men det har vært en veldig krevende situasjon. Jeg er veldig glad for at vi har en politisk ledelse i Helsedepartementet som har vært opptatt av hvordan pasientene har det, og som har fulgt denne prosessen tett, og fulgt opp de utfordringene som dette har gitt. Jeg tenker også at vi må ikke glemme grunnlaget/behovet for hele omstruktureringen av helsetjenesten i Norge. Det var at vi skulle bruke penger på en bedre måte. Det var at vi skulle bruke penger fra noen av de områdene i helsetjenesten som hadde et overforbruk av helsepenger, der vi ikke fikk stor nok nytte igjen for de pengene. Det dreier seg om å ha solidaritet med de svake gruppene, som ofte blir nevnt fra denne talerstolen, men altså ikke i denne sammenheng. Det handler om at de pengene som vi nå skal få realisert ved at vi får en ny og moderne sykehustjeneste, skal vi bruke på grupper som i dag ikke får gode nok tjenester. Grunnen til at omstruktureringen i helsetjenesten også fant sted, var nettopp det at vi så at vi hadde grupper av pasienter som overhodet ikke fikk sine tjenester dekket innenfor de helserammene vi hadde. Derfor måtte vi ha en omstrukturering. Så litt til det som Laila Dåvøy og Dagrun Eriksen sa. Jeg er veldig enig med Dagrun Eriksen i at dette ikke er et Oslo-fenomen. Det burde ha vært omvendt. Oslo er en storebror som burde ha gått foran og vist vei med hensyn til hvordan omstillinger skal takles. Når en ser på den kapasiteten som Oslo-sykehusene besitter når det gjelder både ressurser og kompetanse, tenker jeg at det kanskje ville ha vært naturlig å tenke seg at de hadde vært i førersetet. Det er de ikke. De kom senest i gang i Oslo. Det er ikke lett å svare Laila Dåvøy på spørsmålet: Hvor ligger sannheten? Jeg tror vi skal slutte å tenke på hvor sannheten ligger, tenke på det som har vært. Vi må se framover. Hvordan skal det bli? Hvordan skal vi løse dette? Da må vi se på dette med andre briller. På Sørlandet gjorde de det sånn at de plasserte folk som var uenige, både fagmiljøer, fagforeninger og brukerrepresentanter, på et hotell, og så gjorde de som de gjør når Paven skal innsettes, de ventet på at hvit røyk skulle komme opp av pipa. Her trengs det god dialog mellom aktørene i denne saken for å få videreført denne prosessen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-12-20:
Hadde det vært så vel at man kunne gjøre som representanten Henriksen nå foreslo, skulle til og med jeg vært tilhenger av den type røyk! For øvrig må jeg si at jeg har sittet og lyttet til denne debatten for å høre om det fra regjeringspartienes og særlig fra statsrådens side var en erkjennelse av at opposisjonen har et poeng. Men i denne debatten, som i alle de debatter som har vært om denne saken, både i og utenfor denne sal, er det som å skvette vann på gåsa å diskutere denne prosessen med posisjonen. Jeg ber statsråden og regjeringspartiene tenke gjennom hvordan de ville ha tedd seg hvis det var vi som satt i posisjon, og dette skjedde. For hva er det som har skjedd? Man har altså slått sammen halve Helse-Norge til én region for å løse et problem mellom sykehusene her innerst i Oslo-gryta. Så har prosessen gått sin gang. Faresignalene har kommet – fra tilsynet, som er uavhengig, og fra de ansatte ved deres tillitsvalgte – i bøtter og spann. Den administrerende direktøren, som ikke er noen hvem som helst – Siri Hatlen er en av de fremste ledere i Helse-Norge de siste årene – måtte kaste kortene. Styret måtte skiftes ut, og – jeg holdt på å si – det ser nesten ut som om noen skulle ønske at de tillitsvalgte kunne skiftes ut også, men heldigvis kan de ikke det. Og så blir det fra saksordførerens, fra statsrådens og fra finanskomiteens leder her i salen direkte villedet om opposisjonens budsjettforslag, om at det forslaget som behandles her i dag, ikke er tatt inn i våre alternative budsjetter. Jo visst er det det! Jeg kan snakke for Kristelig Folkeparti. Vi har mer penger til omstilling, og vi har penger til rentekompensasjonsordningen – som ikke bringer noe nytt, sa Are Helseth. Hvorfor kommer helseforetakene til Stortinget og ber om det, da? Det er veldig rart at de skulle be om det hvis det ikke brakte inn noe nytt. Her er alt ved det samme. Statsråden kostet ikke engang på seg en liten innrømmelse av at hun hadde villedet om opposisjonens budsjettforslag fra Stortingets talerstol. Hun sa ingenting om det. Hun svarte ikke på komitélederens kritikk. Det synes jeg er oppsiktsvekkende. Men det er helt i tråd med hvordan man har håndtert denne saken. Det er fred og ingen fare. Man skryter av hvor bra dette går. Men alle andre ser faresignalene, og tilsynet gransker nå alvorlige forhold.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-12-20:
I den siste runden her var det noe mer erkjennelse enn det jeg hørte i første del av debatten. Det er bra. Jeg tror alle her i denne salen bør ta inn over seg at dette er en veldig kompleks, veldig omfattende og krevende prosess. Nettopp derfor tror jeg regjeringen ville gjort klokt i å forsøke å samle en bredere støtte til den enn det som det i praksis har vist seg å være, først og fremst i de organisasjonene som skal fusjoneres og omstruktureres, dernest her i Stortinget. Det forslaget som Stortinget behandler i dag, er et forsøk fra opposisjonen på å rekke ut en hånd og være konstruktive i medvirkningen til løsninger, som vi ser er helt påkrevet. Det går rett og slett ikke an i 2011, snart 2012, at store, høyteknologiske medisinske sentra må sende prøvesvar og epikriser i taxi til hverandre for å sikre at riktig pasientinformasjon blir lagt til grunn for diagnose og behandling – men det skjer. Jeg har vært i sykehus over hele verden, både i den jobben jeg har hatt, og i den jeg har nå, og jeg tror jeg kan finne flere eksempler på sykehus i langt mindre gunstig stilte land enn Norge som håndterer dette mye bedre. Derfor er det helt nødvendig å få på plass investeringer når det gjelder IKT, i mye større grad enn det som har skjedd til nå. Det burde ha skjedd parallelt og mye raskere. Mitt råd er at man vurderer det som mye viktigere og satser sterkere på det. Vi har pekt på én måte å gjøre det på. Selvfølgelig er det mulig å gjøre dette. Representanten Breen prøvde å framstille det slik at det innenfor vårt bevilgningssystem ikke er mulig. Selvfølgelig er det mulig for staten å låne til statlige institusjoner. Så det er ikke et argument som holder. Jeg tror også man må vurdere kulturutfordringene mye mer alvorlig enn det man har gjort. Jeg tror man er nødt til å renonsere på ønsket om å ta ut gevinstene så raskt som det man har ønsket seg – de facto kommer ikke det til å skje. Det er mange ting her som en kunne dvelt ved videre. Jeg er helt overbevist om at Stortinget ikke er ferdig med denne saken. Til det har det vært altfor liten medvirkning til en konstruktiv dialog fra regjeringens side i debatten her i dag. Vi vet at Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité har til vurdering om det bør reises en kontrollsak om det som har passert. Det vil ikke overraske meg om det blir konklusjonen; det bør etter mitt syn bli konklusjonen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-20:
Finansministeren vektla orden i norsk økonomi. Det er jeg helt enig i. Det tror jeg faktisk alle på Stortinget er enige i. Det var i hvert fall ingen som argumenterte for det motsatte. Det er likevel litt påfallende at når en ser på den ordenen som finansministeren har lagt til grunn for 2012-budsjettet, har det gjort at Norges Bank likevel velger å sette ned renten med ½ prosentpoeng, åpenbart fordi en er bekymret over en nedkjøling av økonomien. I dag var LO-leder Roar Flåthen, som sitter i sentralstyret til finansministerens parti, ute og oppfordret folk til å være mer materialistiske – handle mer – for å holde fart i økonomien. Det er ikke helt i tråd med LOs klimapolitikk fra 2007, men likevel en refleksjon over at han er bekymret for situasjonen i norsk økonomi. Var da en del av regjeringens målsetting for orden i økonomien at Norges Bank skulle sette ned renten med ½ prosentpoeng, eller kan det faktisk være at budsjettet for 2011 og det som er vedtatt for 2012, ikke har vært så godt tilpasset den økonomiske situasjonen som det regjeringen gir inntrykk av?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-20:
Dette illustrerer at en forholder seg kun til det tidspunktet da regjeringen la fram sitt budsjett – altså begynnelsen av oktober. Det at det har kommet informasjon mellom framleggelsen av budsjettet og vedtaket av det i Stortinget, påvirker altså ikke størrelsesordenen i det endelige budsjettet som blir vedtatt. Regjeringen legger fram et budsjett. Det er Stortinget som vedtar det. Er det da ikke litt rart, når finansministeren selv innrømmer at det har kommet informasjon etter at budsjettet ble framlagt, som tilsier at situasjonen ble verre? Likevel velger en altså verken fra regjeringens side eller fra stortingsflertallets side å gjøre en eneste endring – en endring tilpasset den nye informasjonen en kom med. Her har en altså vedtatt et budsjett som åpenbart ikke lenger er tilpasset den situasjonen vi er i nå. På samme måte som for 2011-budsjettet ser en at det har blitt dramatiske endringer – og denne gangen kan det gå i motsatt retning for 2012-budsjettet. Ville det ikke vært mer realt om Stortinget faktisk fikk påvirket budsjettet, sånn at en tok inn over seg den siste informasjonen som foreligger?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-12-20:
Jeg starter med å ta opp det forslaget som Høyre står bak. Bare noen ganske få merknader fra Høyres side. Vi er også av den oppfatning at nysalderingen ikke skal være en arena for omkamp eller nye budsjettprioriteringer. Det er viktig at vi klarer å holde fast ved det budsjettet som er lagt, og at man unngår for mange omkamper gjennom året. Det vil kunne undergrave en ansvarlig styring. Vi har allikevel i salderingsinnstillingen lagt inn en merknad hvor vi har påpekt de store endringene fra budsjettanslagene og til regnskapet. Fra 2006 har det vært en differanse som har summert seg til om lag 70 mrd. kr, og bare i 2011 har man bommet med om lag 28 mrd. kr. Nå skal det sies at man har bommet i riktig retning, og man skal jo ikke beklage at man bruker nesten 100 milliarder oljekroner mindre. Det får vi heller se på som dette stortingets gave til fremtidige generasjoner – til pensjon og til trygghet. Men Høyre er allikevel opptatt av at vi må ha så presise redskaper som mulig, for nettopp å skape den nødvendige respekt for budsjettet. For hvis man fortsetter i samme omfang med forskjell mellom budsjett og regnskap, vil det over tid kunne undergrave respekten for selve budsjettet og budsjettarbeidet. Så til slutt: Vi står foran et år som kan bli krevende og nok mer krevende for andre land enn for Norge, men som både statsministeren, finansministeren og andre har påpekt, må også Norge forberede seg på at en krise i flere europeiske land også kan få konsekvenser for Norge. La meg da bare gjøre det helt klart at Høyre mener det er viktig at man i slike situasjoner har et bredt politisk samarbeid mellom partier og mellom regjering og storting. Hvis den situasjonen skulle oppstå at det blir verre enn slik det kan se ut nå, vil Høyre selvsagt være beredt til å samarbeide med regjeringen for å markere den brede politiske enigheten. Det mener vi er viktig. Så vil jeg også si at Norge er godt rustet til å kunne håndtere en slik situasjon. Vi har bedre økonomisk handlingsrom enn alle andre land, og vi har en nasjonalbank og et finanstilsyn som har god erfaring med å kunne håndtere finansielt vanskelige situasjoner. Høyres bekymring knytter seg mer til de langsiktige utfordringene for Norge, norsk økonomi og vår evne til å bygge Norge som kunnskapsnasjon og styrke vår konkurransekraft. Men de spørsmålene skal vi ikke debattere nå, dem får vi rikelig anledning til å komme tilbake til i løpet av 2012.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-12-20:
Ja, det kan være mange tilfeldigheter i norsk politikk. Mitt spørsmål knytter seg til lønnsoppgjøret for 2012, som finansministeren allerede har vært inne på i sitt innlegg og sitt svar, nemlig faren for at vi kan stå overfor en todeling – med skjermet sektor og konkurranseutsatt sektor. Jeg er selvsagt klar over at de anslagene som ligger for lønnsoppgjøret, ikke er politisk fastsatt. Samtidig vil de ha veldig sterke føringer. Det er føringer for statsbudsjettet, for kommunenes budsjetter, og det kan i seg selv skape forventninger om hva som skal komme. Derfor er det viktig hvilken holdning finansministeren og regjeringen gir uttrykk for – om man mener at 4 pst. vekstanslag er akseptabelt, eller om man mener det er for høyt. Er tiden inne til å nedjustere anslagene for lønnsoppgjøret til neste år av hensyn til trygge arbeidsplasser?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-12-20:
Jeg skal være kort. Til det siste innlegget, hvorvidt vi skal karakterisere Norge som et aksjeselskap eller et andelslag, kan man sikkert ha ulike meninger om. For min del er jeg opptatt av at det er mennesker det handler om. De lar seg sjelden rubrisere inn i noen selskapsform i det hele tatt. Men apropos det minnes jeg tidligere stortingspresident Kirsti Kolle Grøndahl, som ble spurt om hvilket fotballag hun heiet på. Da svarte hun: Jeg sluttet i grunnen å heie på fotballag den dagen de ble AS-er. Det synes jeg egentlig var godt svart. Hvis vi skal kommersialisere alt av virksomhet i dette landet, tror jeg vi mister mye verdifullt, og det er også basis for mye av Kristelig Folkepartis politikk. I salderingsinnstillingen foreslår ikke vi de store endringer. Vi kunne for så vidt godt vært med på den merknaden som Høyre og Fremskrittspartiet har knyttet til skatteinngangen og de store utslagene i forhold til det som er budsjettert, og det som ble resultatet. Men vi har også tiltro til at de nye instrumentene som skal bidra til god analyse også på dette punkt, kan komme både departement og storting til hjelp, med tanke på å få riktige prognoser for hva vi får inn av skatteinntekter. Ellers legger vi fram et forslag om å styrke arbeidet til de frivillige organisasjonene, som arbeider blant dem av oss i dette landet som har det tyngst, ikke minst i den tiden vi nå går inn i, med 12 mill. kr. Dette er organisasjoner som vet hva de gjør. De vet hvordan pengene kan brukes, også innenfor dette årets budsjett, så vi legger inn et lite forslag som underbygger det arbeidet de gjør til vårt felles beste. Så slutter jeg meg til det komiteens nestleder Sanner sa, at med 2011 bak oss blir det spennende å se hva 2012 bringer. Vi er absolutt beredt til, også fra Kristelig Folkepartis side, å diskutere tverrpolitisk hvilke virkemidler vi kan sette i verk dersom utviklingen i Europa eskalerer ytterligere og får utslag også i vår egen økonomi, som tilsier at Stortinget reviderer eller justerer sitt budsjett før man opprinnelig har planlagt. Med det tar jeg opp vårt forslag.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-12-20:
Det er vel mest naturlig at replikkene går på fremtid og ikke på fortid, tross alt, så jeg tenkte jeg skulle prøve meg på finansministeren og spørre litt sånn som når Norges Bank skal fortelle om utviklingen i renten, og de sier at det er «mer sannsynlig» eller «mindre sannsynlig» med den ene eller andre rentesvingningen: Anser han det som mer sannsynlig at han kommer tilbake med budsjettjusteringer før revidert budsjett, eller det motsatte?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-12-20:
Jeg har bare noen korte refleksjoner, for dagen i dag er jo på mange måter en gledens dag. Det går så det suser i Norge. Vi bruker langt mindre oljepenger enn antatt, skatteinntektene øker drastisk, og på mange viktige områder er det rett utvikling når det gjelder folketrygdens utgifter, f.eks. til sykelønn, dagpenger og arbeidsavklaringspenger. Alt dette er positivt, men samtidig bør vi stoppe opp litt og tenke oss om. Venstre er veldig for en ansvarlig økonomisk politikk og en nøktern budsjettering, men – som flere har vært inne på – det at man bommer med ikke 4 pst., men 25 pst. når det gjelder bruk av oljepenger, er ikke bra. Og det at skatteinntektene fra Fastlands-Norge er 45 mrd. kr høyere enn budsjettert, viser med all tydelighet, slik Venstre ser det, at den dynamiske skattepolitikken slett ikke er avgått ved døden. Det vi ser nå, er langsiktige virkninger av skattereformen fra 2006. Dersom jeg ikke hørte feil, sa komiteens leder at han ville imøtekomme ønsket om en gjennomgang, og det er bra. Problemet med en slik budsjetteringspraksis er at det i realiteten gir dem som påstår at det er mulig å bruke mer oljepenger enn budsjettert, gode argumenter. Derfor bør vi etter Venstres syn både ha en ny diskusjon om handlingsregelens nivå og en ny diskusjon om hele budsjettpraksisen i løpet av våren. Jeg har tidligere tatt til orde for at vi burde ha et tilleggsmoment til den rene 4 pst.-regelen, f.eks. at oljepengebruken i tillegg begrenses som en maksimal andel av BNP. Rent objektivt: For dem som vil ta seg litt tid til å lese Venstres alternative budsjett, vil de se at på en del vesentlige punkter treffer vi godt, bl.a. når det gjelder skatteinntekter, sykelønn, dagpenger, kvotehandel med CO2 og symbolpolitikksaker som fraktutjevning for drivstoff og garantiordninger for innkjøp av kraft. Et par ting er imidlertid bekymringsfullt, bl.a. at tallet på dem som tar ut tidligpensjon, er ytterligere oppjustert i nysalderingen og nå er dobbelt så høyt som det ble lagt til grunn, stikk i strid med intensjonen i pensjonsreformen. Svaret på hvorfor det skjer, er åpenbart og har tre bokstaver: AFP. På sikt er ikke en offentlig sponsing på mange milliarder årlig for at mennesker slutter å jobbe før de burde, bærekraftig, og det må etter Venstres syn gjøres noe med. Handel med CO2-kvoter var jeg inne på i debatten om Finansdepartementets budsjettproposisjon. I den debatten tok ikke finansministeren ordet. Jeg ser at han skal gjøre det i dag, og jeg vil derfor utfordre ham igjen på realismen i budsjetteringen for neste år, hvor det er lagt opp til en kvotepris på 110 kr, mens prisen per i dag er under det halve, og prisen i går falt ytterligere, som følge av utsiktene til en varm vinter og lave energipriser. Om jeg skal ha et ønske for det neste året, er det at vi tar en fordomsfri debatt om hvordan vi kan treffe bedre enn de anslagene som ligger til grunn for det budsjettet som først ble vedtatt, og at vi ser med nye øyne på dagens handlingsregel – om den bør endres eller suppleres. Så vil jeg ønske presidenten, finansministeren og gode medrepresentanter i finanskomiteen en riktig god jul!
Borghild Tenden (Venstre), 2011-12-20:
Jeg skal også ta utgangspunkt i fremtiden. Norske kommuner hadde ved utgangen av 2010 til sammen et såkalt akkumulert positivt premieavvik knyttet til pensjonsforpliktelsen, på 22,4 mrd. kr. Jeg har forstått det slik at dette premieavviket vil ha store driftsmessige konsekvenser for Kommune-Norge i årene fremover. Kommunene har nemlig, som følge av KRDs regnskapsregler for pensjon, i realiteten levd på forskudd og inntektsført 22,4 mrd. kr i driftsbudsjettet i perioden 2002–2010. Dette må dekkes inn gjennom en periode på 15 år. Dette bekymrer kommunene ute veldig, og det bekymrer også KS. Så mitt spørsmål til finansministeren er: Hvilke vurderinger gjør han seg rundt dette?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Som jeg sa i innlegget mitt, tok budsjettforslaget for 2012 høyde for den usikkerheten vi så på det tidspunktet. Det er viktig å understreke det. Så har vi sett at etter at budsjettet ble lagt fram, har usikkerheten økt ute i Europa. Det har ført til at en har fått nye anslag for veksten i Europa, som nå viser at en nærmer seg null – en kan faktisk også få en nedgang i veksten – i land i Europa. I en slik situasjon er Norges Banks virkemidler førstelinjen. Den har de benyttet seg av gjennom den rentenedgangen de kom fram til for en ukes tid siden. Det er bra, og det viser at førstelinjeforsvaret virker når en også skal ta høyde for mulig uro som en ser litt lenger fram. Det er bra, og det passer godt sammen med den rollen som både finanspolitikken og pengepolitikken skal ha. Så kommer vi tilbake til det tredje elementet – nemlig inntektspolitikken – litt utpå nyåret.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Det er siste dagen i dag når det gjelder debatt i Stortinget om budsjettet for 2011, så kommer vi tilbake til 2012. Jeg hadde i grunnen ikke tenkt – jeg holdt på å si – å svare på en annen måte enn at det virket høflig. Men det er faktisk ganske viktig å høre etter hva jeg sier, for jeg sa at budsjettet for 2012 har tatt høyde for usikkerhet. Men samtidig har vi sagt at vi også har høy beredskap dersom ting skulle gå fra vondt til verre. Tilfeldigvis fant jeg på pulten min et avisutklipp fra Norsk Telegrambyrå, datert 16. november 2011. Der står det: «Frps alternative statsbudsjett for 2012 er skrudd sammen på en helt annen måte enn regjeringens, men partiet holder seg formelt innenfor handlingsregelen(…) (…) Det er altså budsjettarbeid etter innfallsmetoden!
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Som jeg også sa i innlegget mitt, vil det vi nå ser ute i Europa, der en nedjusterer vekstanslagene, også kunne slå inn over norsk økonomi. Det betyr at vi også må kunne påregne en noe lavere vekst i norsk økonomi – det er utgangspunktet. De anslag som en gir i nasjonalbudsjettet, er jo de beste anslag på det tidspunktet, gitt de forutsetninger som en ser for utviklingen i norsk økonomi. Vi kommer ikke til å komme med noen nye anslag, verken på vekst eller lønn, før i revidert nasjonalbudsjett. Jeg tror det er viktig å understreke at det en nå ser, med utfordringer for norsk eksportindustri bl.a., vil kunne få konsekvenser for inntektsoppgjøret. Men jeg har tillit til at partene klarer å håndtere det i et godt og fornuftig inntektsoppgjør når vi kommer litt ut på nyåret.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
På Hedmark har vi et uttrykk når vi liksom ikke får helt napp på fisketuren, at det der var «en leifisk». Det er et vanskelig spørsmål som representanten Syversen stiller, for det er nesten umulig å spå om framtiden, og særlig på bakgrunn av den usikkerheten som er ute i Europa, og det vi nå ser i verdensøkonomien. Men det representanten Syversen kan være ganske trygg på, er at hvis situasjonen går fra vondt til verre – hvis det blir nødvendig å komme med tiltak – er vi beredt til å handle raskt. Men det er situasjonen og hva som skjer, som vil avgjøre det. Det er i grunnen det beste svaret jeg kan gi nå.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-20:
Først vil jeg svare på et spørsmål som representanten Tenden stilte i innlegget sitt, så ikke det skal stå ubesvart. Ja, det er ganske krevende å anslå kvoteprisen i 2012. Vi skal selvsagt jobbe videre med det for å se på muligheten for å gi de best mulige anslag på det området, og så har vi da den store vurderingen av anslag totalt sett. Men det er krevende, og det er klart at det er en utfordring at prisen nå er så lav. Når det gjelder pensjonskostnader og pensjonsutgifter i kommunesektoren, gjenspeiler dette flere ting. Det gjenspeiler bl.a. den sterke veksten vi har sett blant de kommunalt ansatte de siste årene som følge av at det er satset på viktige velferdstjenester – barnehager, eldreomsorg og andre ting. Det gjenspeiler også lønnsveksten i kommunesektoren, så det er flere forhold som vi her må ta tak i. Men det jeg kan si, er at dette er et forhold som regjeringen er opptatt av, for vi ser at det legger betydelige belastninger på kommunesektoren.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-12-20:
Det er jo ganske bemerkelsesverdige tall som egentlig ligger framme, og det skal vi alle glede oss over, men det er flere som har vært inne på at nysalderingen ikke skal være en omkamp om budsjettet. Jeg hører også med til dem som tror at de signalene vi sender ut under den opprinnelige budsjettbehandlingen, er ganske viktige. Det å gjøre det mer ekspansivt eller mindre ekspansivt vil faktisk være signaler som fanges opp. Nettopp derfor tror jeg det med troverdigheten i tallene og grunnlaget som legges i den opprinnelige budsjettdebatten, er veldig viktig. Vi har tatt fatt i fellesskatten og anslagene for det i en merknad – vi har vel å merke holdt oljeskattene utenom, for det er allment kjent at det å forutsi oljeprisen i hvert fall ikke er noen enkel øvelse. Men nettopp derfor er det ganske overraskende at anslagene i fellesskatten nesten er like usikre, for det er ikke små justeringer vi snakker om. Justeringene i fellesskatten for Fastlands-Norge, altså den verdiskapende virksomhet i Fastlands-Norge, går fra 169 til 196 mrd. kr – 27 mrd. kr, det er 15 pst. justering – og det i en økonomi hvor vi sier at det er en stor offentlig sektor som stabiliserer dette ganske kraftig. Da kan man jo nesten budsjettere skatteinngangen på krona. Så jeg savner kanskje en erkjennelse av at det her er ganske mange sammenhenger man faktisk ikke kjenner. Det kan være feil i modellene, og det er grunnlag for å ta en hel gjennomgang av det. Det har jeg spurt finansministeren om tidligere og har fått tilfredsstillende svar, så jeg bare håper det utvalget jobber godt. Men det setter litt av skattedebatten i et underlig lys, for jeg tror det ligger mye dynamikk her – også som vi ikke kjenner. Vi har mye debatt rundt skatt på arbeidende kapital. Jeg mener det mangfoldige private eierskapet er en av de viktigste driverne bak en del av de utfordringene som også finansministeren er inne på, det todelte Norge og dette med produktivitet, som er noen av de største utfordringene vi har. Der tror jeg at det å beholde et mangfoldig privat eierskap, er uhyre viktig. Når vi da ser at den omdiskuterte formuesskatten på arbeidende kapital bare er under en fjerdedel av den justeringen vi nå foretar i skatteanslaget for fellesskatten, setter det litt av debatten i et perspektiv. Jeg mener faktisk det er en så ødeleggende skatt at vi burde kunne få den bort fra den retoriske debatten og kanskje mer over på hvordan vi styrer det norske samfunn framover, slik at vi øker den framtidige velferden. Jeg tror man skal erkjenne at det private, mangfoldige eierskap er en av driverne bak god innovasjon og god produktivitetsutvikling i det norske samfunn, og det er også forutsetningen for å utvikle det videre.