Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-06-19:
Ren luft, rent hav og en natur i balanse er blant menneskehetens mest grunnleggende fellesgoder. Vi kan ikke overlate til markedet og den frie konkurransen å ta vare på disse fellesgodene. Klimaproblemene er vår tids største miljøutfordring, samtidig som det er et miljøproblem knyttet til kampen mot fattigdom. Vi skal delta for fullt i klimatiltakene, både hjemme og ute, for å redde kloden vi bor på. Men ikke alle er på det stadiet, og deriblant er Fremskrittspartiet. Det er helt utrolig at Fremskrittspartiet er ute av merknaden der de andre partiene i komiteen uttrykker sterk bekymring for at globale klimaendringer kan få alvorlige økologiske og helsemessige konsekvenser, og for at det også vil få store økonomiske konsekvenser for verdenssamfunnet og aller mest for den fattige delen av verden. Fremskrittspartiet er ikke kommet lenger enn at de ennå diskuterer hvem som har rett i den vitenskapelige debatten. Dette stadiet er vi andre over for lengst, og vi mener vi bør forholde oss til FNs klimapanel, som definitivt mener klimaendringene er den største miljøutfordringen vi står overfor. Jeg er glad for at Høyre ikke er på Fremskrittspartiets banehalvdel, men at de anerkjenner klimaproblemene og at markedet ikke kan løse denne oppgaven alene. Denne våren har det vært spekulert i prosenter og klimatiltak med ulike forslag fra ulike parti. Dette har Regjeringen med statsministeren i spissen satt en sluttstrek for. 10 pst. skjerping av Norges Kyoto-forpliktelser fram til 2012, 30 pst. forpliktelser av Norges utslipp av CO2 fram til 2020 og 100 pst. fram til 2050 – dette er Regjeringens mål, og Norge vil nå ta initiativ til å sikre internasjonalt gjennomslag for en slik forsterket miljøpolitikk. Et av de tiltakene som er av vesentlig betydning for at Norge skal lykkes, er klimakvotehandel som er utformet i tråd med EUs kvotedirektiv. Hensikten med kvotesystemet er å få ned utslippene av klimagasser ved at forurenser skal betale. Næringslivet får på denne måten et incitament til å tenke på hvordan de får ned utslippene, slik at kostnadene deres blir redusert. Men Regjeringen har vært veldig bevisst på at kvotesystemet skal ta hensyn til utsatte virksomheter og til distriktene. Det bør være slik at norsk konkurranseutsatt industri har tilnærmet like rammebetingelser som konkurrentene i EU. Skal alle norske bedrifter kjøpe alle kvoter etter 2012, håper jeg derfor at EU gjør det samme. I Norge har vi noen få bedrifter som kommer dårlig ut når kvotesystemet innføres i 2008. De er nevnt i proposisjonen. Det er spesielt kalk- og dolomittbedriftene. Jeg er derfor glad for det forslaget som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet legger fram i dag. Det vil iallfall hjelpe SMA Mineral i Mo i Rana. De bruker CO2-gass som energikilde fra nabobedriften Rio Doce Manganese Norway. Dette er overskuddsgass fra deres produksjon. Dermed er dette et miljøtiltak da gassen ellers hadde blitt faklet. Uten dette forslaget hadde denne bedriften fått en ekstrakostnad på 5,6 mill. kr pr. år, og det hadde vært kroken på døra. Under høringene kom det flere spørsmål om hvorvidt kvotesystemet er holdbart i forhold til ESA. Spesielt dreier det seg om forskjellsbehandlingen av ny og gammel produksjon. Ny produksjon får ikke tildelt gratis kvoter. Vil dette være i strid med EU-regelverket? Dette bør avklares før loven settes i verk, slik at eksisterende produksjon som får tildelt kvoter, ikke blir vurdert innenfor ulovlige statsstøtteordninger. Jeg er sikker på at statsråden har en god hånd om dette, for kvotesystemet blir et godt klimapolitisk virkemiddel. Denne regjeringen har satt seg ambisiøse mål for den videre politikken på klimaområdet og bekrefter Norges posisjon som foregangsland.