Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2004-03-22:
Jeg må innrømme at første gang jeg så dette forslaget, syntes jeg det var håpløst. Det synes jeg fortsatt, men jeg er sikker på at det var godt ment. Jeg kan ikke tro annet enn at forslagsstillerne fremmet forslaget fordi de hadde et oppriktig ønske om at uføretrygdede som har en restarbeidsevne, skal være sikret en best mulig tilknytning til arbeidslivet. Jeg er tilhenger av at det skal være mulig å bruke skjønn og sunn fornuft også innenfor trygdeetaten for å finne fram til gode løsninger for folk. Imidlertid egner velferdsytelser knyttet til beløps- og tidsgrenser seg dårlig til det. Det ville bli et regelverk som ville være umulig å håndtere, og som garantert ville føre til ulike avgjørelser i identiske saker. Det ville også føles urettferdig og ville være urimelig overfor dem som har en lavere uføregrad, å se at noen kan ha en høyere totalinntekt uten at det medfører nedsatt uføregrad. Denne saken dreier seg om hvor mye en uføretrygdet skal kunne tjene utover uførepensjonen, og hvordan en ekstrainntekt skal håndteres. Det er positivt, både for den enkelte og for samfunnet, at personer som er uføretrygdet, arbeider. Derfor har Stortinget tidligere vedtatt at en uføretrygdet kan tjene inntil 1 G, dvs. nesten 57 000 kr, uten at uførepensjonen blir avkortet. For en person som tidligere har tjent drøyt 200 000 kr, betyr det at vedkommende kan både få 100 pst. uføretrygd og samtidig ha 25 pst. stilling. Dette er en svært romslig ordning, og toleransebeløpet for hvor mye en kan tjene uten å få redusert uførepensjonen, er satt så høyt nettopp for å unngå at den uføre til stadighet må få vurdert uføregraden på nytt. Får man nedsatt uføregrad fordi ekstrainntekten overskrider 1 G, er man sikret en ny vurdering av uføregraden. Det betyr at dersom man får nedsatt uføregrad fordi man har hatt inntekt utover 1 G ett år, trenger denne uføregraden ikke bli permanent. Dette er spesielt viktig i situasjoner hvor en høyere inntekt ikke nødvendigvis gjenspeiler en permanent bedret arbeidsevne. Med dette som utgangspunkt synes jeg det er riktig at uføregraden blir satt ned når man tjener utover 1 G, for da har man faktisk vist at man i en periode har greid å arbeide mer. Og ingenting kan vel være bedre enn det? Det er en enstemmig komite som står bak hele innstillingen. Det er med andre ord ingen som støtter det forslaget som er fremmet. Imidlertid er ikke komiteen fremmed for at det kan oppstå spesielle situasjoner, og at informasjonen fra trygdeetaten ikke alltid er god nok. Derfor understreker hele komiteen trygdeetatens ansvar når det gjelder å gi god informasjon om de reglene som gjelder, slik at ingen skal havne i en situasjon hvor man blir overrasket over at inntekten blir redusert. Vi har et spesielt ansvar for å sørge for at vi har et bærekraftig folketrygdsystem, slik at vi sikrer dem som i framtiden har behov for trygdeytelser. Dette er ingen liten oppgave tatt i betraktning at én av fem i yrkesaktiv alder har folketrygden som hovedinntektskilde. I tillegg kommer de arbeidsledige og sykmeldte og framtidige utfordringer vedrørende alderspensjon. Det gjør at istedenfor å diskutere om uførepensjonister skal få tjene enda mer uten å få redusert sin uføregrad, burde vi se på hvordan vi kan motivere flere uførepensjonister til å ha en jobb ved siden av, og kanskje på litt lengre sikt komme tilbake i fullt arbeid. Ordningen med midlertidig uførepensjon bidrar noe til dette, men ennå gjenstår det terskelvirkninger som gjør det vanskelig og lite motiverende for uførepensjonister å tjene mer enn grunnbeløpet.