trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Representanten kan stille meg til veggs når hun måtte ønske det. Men sannheten er jo at de ulike komiteene i Kulturrådet – enten det handler om musikere eller om billedkunstnere eller om teaterfolk – består av et mangfold av mennesker, fra hele Norge. Tidligere var det i større grad slik at man måtte kjenne noen i kulturkomiteen for å få økt sitt budsjett. Jeg mener at det er gal politikk. Jeg mener tvert imot at det er de som kjenner musikklivet, i hele Norge, som i større grad bør forvalte kulturmidlene. For meg handler det om desentralisering av makt. Kulturrådet og Kulturrådets oppgaver har blitt større, og jeg mener at det er veldig viktig, for de innehar en kompetanse som er nyttig å ha med seg. For meg handler det om mindre makt til Kulturdepartementet og mer makt til kulturlivet selv.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Vi er godt kjent med EUs grønnbok om Frigjøring av de kulturelle og kreative næringers potensial og oppfølgingen av denne. EU er opptatt av at kreativiteten i kulturnæringene kan bidra til å opprettholde EUs konkurransedyktighet. Grønnboka peker på kulturnæringenes rolle i arbeidet for å nå de langsiktige målene om utvikling, sysselsetting og vekst i EU. Departementet deltar i EFTAs arbeidsgruppe for kultur. Der har vi fulgt arbeidet med grønnboka og oppfølgingen av denne. EØS/EFTA-landene leverte et felles høringssvar i forbindelse med en formell konsultasjonsprosess som EU gjennomførte våren 2010. Det er selvfølgelig av interesse å følge EUs arbeid og strategier på dette området. Grønnboka fanger opp utviklingstrekk og problemstillinger innenfor kultur og næringsliv som også norske kulturnæringer berøres av. Det er gjort mange undersøkelser og kartlegginger av kulturnæringenes betydning, både i EU og i Norge. Disse viser at dette er veldig viktige næringer, som er i vekst, og som har mange sysselsatte. I Norge har Østlandsforskning foretatt to kartlegginger. Den ene viser at det var 35 pst. vekst i kulturnæringene fra 1996 til 2007, og i 2007 var det nesten 100 000 personer som var sysselsatt innenfor disse næringene. I perioden 1995–2005 har verdiskapingen i kulturnæringene økt med 58 pst. Det er betydelig. Vi har satset aktivt på kultur- og næringsutvikling lenge, og Kulturdepartementet, Nærings- og handelsdepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet har tidligere lagt fram en felles handlingsplan. Der var det i alt 25 tiltak som vi har arbeidet systematisk med. Vi har også gjennomført en kartlegging av samarbeidet mellom næringslivsarbeidet og kulturnæringene. Det har bl.a. vært en gjennomgang av handlingsplanene gjennom Innovasjon Norge og Norsk kulturråd. Der pekes det på at vi på mange områder kan samordne virkemidlene våre bedre, at det trengs kommersiell kompetanse blant en god del kulturaktører, at det er få innenfor kulturnæringene som identifiserer seg som entreprenører – til tross for at de er det, og at de kanskje trenger mer kompetanse på dette området – og at kulturfeltet i stor grad er prosjektorientert. Derfor er det viktig å knytte mer generell kompetanse til det å bygge forretningsideer. I tillegg er det viktig for oss at det er lønnsomt å bygge opp kulturnæringene digitalt. Det er bl.a. årsaken til at vi har fremmet forslag til endringer i åndsverksloven, slik at kunstnernes åndsverk kan få bedre beskyttelse på nett, og at det kan lønne seg å selge kulturen sin også på dette området.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Dette med nøytralitet knyttet til at det er digital eller annen formidling, var en av årsakene til at vi satte ned Mediestøtteutvalget, nettopp for å se på at det skulle være like lønnsomt å produsere en avis som hadde betalingsløsning på nett, som det var å lansere den på papir. Dette er et arbeid vi systematisk går igjennom på alle områder. Digitaliseringen gir også kulturnæringene enorme muligheter hvis åndsverket er beskyttet. Og vi bidrar i dag i stor grad til formidling av kultur gjennom nettbaserte ordninger, gjennom at en del tjenester flyttes over på nett. Så dette er absolutt et område som vi prioriterer høyt.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Dette er områder som vi vil se på under endringen av åndsverksloven. Vi har derimot ønsket å gå fortere fram når det gjelder beskyttelse av opphavsretten innenfor åndsverksloven. Derfor har vi foreslått lovendringer som vi nå sender ut på høring. Men vi skal ha en total revisjon av åndsverksloven i en større sammenheng, og vil komme tilbake til Stortinget med forslag til endringer av denne.
Svein Harberg (Høyre), 2011-06-01:
Jeg legger merke til at statsråden nevner det å bygge opp sterke organisasjoner rundt om i landet som en av de viktigste måtene å delegere kulturmakt og engasjement på. Det henger dårlig sammen med det vi har sett de siste årene. Jeg har vært så heldig å være ordfører i Grimstad, dikternes by, og ledet byen gjennom to forfatterjubileer. Foran Hamsun-jubileet tok vi kontakt med de andre Hamsun-miljøene i Norge, dannet et fellesskap, laget et forprosjekt og sendte brev til departementet om at vi var klare til å arrangere jubileet. Vi hadde et stort engasjement: Dette vil vi gjøre – hvordan kan vi få hjelp? Etter lang tid fikk vi svar om at dette skulle legges til Nasjonalbiblioteket. Så tok vi kontakt med Nasjonalbiblioteket for å få vite hvordan vi skulle gjøre dette. De sa at vi måtte vente og se, fordi de ikke hadde fått noen midler. Er dét å bygge opp sterke organisasjoner rundt om i landet og å ta vare på engasjementet rundt om i landet? Hvilken strategi har statsråden bak denne typen virksomhet?
Svein Harberg (Høyre), 2011-06-01:
Jeg vil stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Nasjonal strategiplan for arbeid og psykisk helse 2007–2012 utløste ressurser til tiltak knyttet til en stadig økende gruppe unge. Å etablere nye tilbud for mennesker med psykiske lidelser krever grundige forberedelser og varsom tilnærming, og er ikke minst en langvarig og skjør prosess. Spennende tiltak er nå etablert, og erfaringer viser at nye grupper unge kan få hjelp til å fullføre studier og mulighet til å delta i arbeidslivet. Hvordan vil statsråden sikre ressurser til fortsatt innsats når planperioden utløper?»
Svein Harberg (Høyre), 2011-06-01:
Jeg takker for svaret, men var redd for at det var noe sånt som var svaret. Disse sykdommene med depresjon og angst er en av de raskest voksende helseplagene. Dette prosjektet har tatt sikte på å forebygge uførhet, og et viktig bidrag er å bidra til at unge mennesker fullfører utdanning. Nå er det etablert slike prosjekter. Når det gjelder Universitetet i Agder, har jeg hatt gleden av å besøke det prosjektet som er der. Der er det ansatt en egen person gjennom dette prosjektet for å følge, for å støtte, for å oppmuntre, og det gjør at nye unge kan fullføre utdanningen. De har startet på et langt løp. Det som er viktig for disse personene – både ansatte og brukere – er forutsigbarhet. Å få det inn i budsjettet for 2012 – altså i oktober/november 2011 – er veldig sent, for her trengs det langsiktig satsing. Ser ikke statsråden den utfordringen?
Svein Harberg (Høyre), 2011-06-01:
Jeg hørte hva statsråden sa, og jeg forstår at det antakelig kommer noe tekst i budsjettet for 2012. Det som er den store frykten for dem som er i dette systemet, og for ikke å snakke om dem som ikke er i systemet, er at dette skal ende opp som et av de ordinære Nav-tiltakene. Dette er en gruppe som krever forutsigbarhet og ressurser, og som er stadig voksende. Ved helsetjenesten til studentorganisasjonene ved Universitetet i Oslo var det 1 200 som fikk avslag på psykologitime siste semester. Av disse var det 10 pst. som ikke fikk senere i semesteret, men som måtte vente til neste år. Det er altså en voksende gruppe her og nå, som virkelig trenger oppfølging, og som må vite at de kan få hjelp fremover. Det er et langt løp. Vil statsråden ta det på alvor og løfte dette prosjektet, og ikke bare komme tilbake til det i budsjettet med en kommentar?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-01:
Det har vært mye debatt om Rikskonsertene og vingeklippingen av Rikskonsertene. Rikskonsertene har hatt som primæroppgave å reise rundt omkring i landet og spre gode konserter i alle distrikter. Som kulturpolitiker i Fremskrittspartiet får jeg mange henvendelser fra distriktene om at mye er sentralisert i Oslo – Kulturrådet, Kulturdepartementet. Kulturrådet får flere oppgaver, og man føler en frustrasjon der ute. Da er det besnærende når Senterpartiet kommer med utspill om at de ønsker å desentralisere, å legge mer til kommunene. Det er jo tross alt kommunene som ser og har lokalkunnskaper om kulturen, og hvor man bør bruke pengene. Så dette er i tråd med hva Fremskrittspartiet mener ute i distriktene. Hva må gjøres, og hva kan gjøres? Hva vil statsråden gjøre for å få til denne modellen som er den nye politikken til regjeringen og til Senterpartiet? Dette er besnærende.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-06-01:
Vi som jobber med kultur, får jo mange henvendelser fra folk rundt omkring i landet som er bekymret over den makten som konsentreres i Oslo, i særlig grad i Kulturrådet. Det er jo ikke overraskende, det statsråden sier, at hvis man spør de store nasjonale kulturorganisasjonene, ønsker de ikke å forholde seg til 19 fylkeskommuner, men synes det er veldig greit at man har ett stort, sterkt, mektig og nasjonalt norsk kulturråd. Men det må jo nettopp være de kritiske stemmene som befinner seg rundt omkring i landet, som Senterpartiets kulturpolitiske talskvinne har fanget opp når hun – i går – sier at fylkeskommunene må få mer å si. Så spørsmålet til kulturministeren må være: Hva er det Senterpartiets kulturpolitiske talskvinne da har misforstått, siden hun mener at mer makt må spres ut i landet, til fylkeskommunene, slik at de kan få mer å si over hvordan midlene skal fordeles?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-06-01:
«Dagsrevyen den 24. mai hadde et oppslag om at en del vertskommuner for oppdrettsanlegg ønsket å få en mulighet til å skattlegge virksomhetene for at lokalsamfunnet skulle få større nytte av virksomhetene. Argumentene som kom frem, var som tatt fra Høyres begrunnelse for å beholde en andel av selskapsskatten lokalt. Vil statsråden vurdere å gå tilbake til et system der en liten andel av selskapsskatten tilfaller kommunene for å fremme både forståelse og positive holdninger til næringsvirksomhet lokalt?»
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-06-01:
Jeg takker statsråden for svaret. I mitt hjemfylke, Sør-Trøndelag, har vi en veldig vakker kyst. Jeg vet ikke om finansministeren har hatt gleden av å besøke det vakre øyriket, ikke minst kommunene Hitra og Frøya der oppdrettsnæringen betyr svært mye for den totale verdiskapingen. Mitt inntrykk er at kommuner med slike næringer strekker seg veldig langt for å legge til rette for at næringen skal kunne videreutvikle seg for å skape flere arbeidsplasser, som fører til vår felles velferd. Når vi nå ser at så mange av ordførerne tar til orde for at flere midler må føres tilbake til kommunene, og vi ikke minst ser at næringen selv er veldig positiv til å bidra til utvikling av lokalsamfunnene, må jeg bare spørre om statsråden mener det er riktig å innføre andre byråkratiske og kostbare ordninger fremfor selskapsskatten.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-06-01:
Nå ser vi at fiskeri- og havbruksnæringen selv er veldig opptatt av å ha et godt forhold til lokalsamfunnene, og ønsker å bidra til videreutvikling av disse små lokalsamfunnene. Ikke minst ser vi at ordførerne er ganske tydelige på at selv om regjeringen sier nei, har de ikke tenkt å gi seg i denne saken. Det har vel også finansministeren fått meg seg. Når jeg hører at finansministeren selv sier at det lokale incitament til næringsvirksomhet er viktig, lurer jeg på hva som kan være et svar til disse ordførerne og ikke minst til næringen selv, når de ønsker å bidra i større grad.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Fra 2005 til 2008 fikk kommunene tilført en andel av selskapsskatten. Skatteinntektene ble tilført kommunene via rammeoverføringene, og fordelingen av selskapsskatt mellom kommuner var basert på en kommunevis fordeling av sysselsettingen i de foretakene skatten var utlignet. Denne ordningen ble avviklet i 2009. Kommunene ble da kompensert ved at andre inntekter økte. Omleggingen må ses i sammenheng med at selskapsskatt har vesentlige svakheter som inntektsgrunnlag for kommunene. En viktig grunn til det er at selskapsskatten svinger betydelig. Ved å gjøre selskapsskatten statlig og gi kommunene andre inntekter i stedet, har kommunesektorens inntekter blitt mer forutsigbare. Det er en fordel i forhold til planlegging og drift av de viktige velferdstjenestene som kommunene har ansvaret for. På bakgrunn av kommunesektorens størrelse er forutsigbarhet også viktig for utviklingen av norske kommuner, og av norsk økonomi. Inntektene fra selskapsskatten er ikke jevnt fordelt geografisk. Avviklingen av kommunal selskapsskatt har dermed bidratt til en jevnere inntektsfordeling mellom kommunene. Så kan det være argumenter for at en ved å gi selskapsskatten tilbake til kommunene, gir lokale incentiver til næringsutvikling. Men jeg vil hevde at det viktigste incitamentet for næringsutvikling i kommunene er å få tak i mer stabile og forutsigbare skattytere, og da er det innbyggertallet og personlige skattytere som nok har den største interessen og den viktigste vekten i så måte. Inntektssystemet for kommunene innebærer en stor grad av utjevning mellom kommuner. I praksis er det slik at kommuner med lave skatteinntekter per innbygger blir hevet opp til et inntektsnivå på 93–94 pst. av landsgjennomsnittet gjennom skatteutjevningen. Mange av kommunene med oppdrettsanlegg langs kysten har forholdsvis lave skatteinntekter per innbygger. For eksempel hadde Steigen, som ble trukket fram i nyhetsoppslaget 24. mai, en skatteinntekt per innbygger på ca. 70 pst. av landsgjennomsnittet. En gjeninnføring av kommunal selskapsskatt kunne isolert sett gi mer skatteinntekter til f.eks. Steigen, men for kommuner der skatteinntektene per innbygger ikke bringes over 90 pst. i forhold til landsgjennomsnittet, vil de økte inntektene i all hovedsak bli motsvart av tilsvarende lavere skatteutjevning. Mitt svar er, med henvisning til en diskusjon vi hadde i Stortinget i går i forbindelse med et dokumentforslag, at vi har ingen planer om å gjeninnføre en andel av selskapsskatten til kommunene. Jeg mener at den ordningen vi har i dag, gir større forutsigbarhet for kommunesektoren, og det er bra.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Jeg har hatt gleden av å reise i Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag og ellers, og jeg synes det er fint der også, som det er mange andre steder i landet. Det jeg henviste til, var at vi i Stortinget i går behandlet et Dokument 8-forslag, Dokument 8:137 LS for 2010–2011, om å tilbakeføre deler av selskapsskatten. Det forslaget ble nedstemt, men jeg ser at det kan være argumenter for at selskapsskatten er viktig i så måte. Dette er for så vidt en diskusjon som har pågått en tid, der selskapsskatten har gått litt ut og inn av kommunesektoren litt avhengig av konjunkturene i næringslivet. Jeg mener fortsatt at det viktigste er at kommunene har forutsigbare skatteinntekter, og at personskatten er mer forutsigbar. Jeg tror nok at både Hitra og Frøya og andre kommuner er vel så opptatt av at disse bedriftene skaper varige arbeidsplasser for folk som bor i området. Slik sett er det et sterkt incitament til å drive næringsutvikling.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Det kan være mange svar på det, bl.a. en utvikling av de mer regionalpolitiske og distriktspolitiske virkemidlene. Samtidig vil det være slik at i tillegg til personskatten knyttet til dem som jobber på f.eks. et oppdrettsanlegg, kan ringvirkningene av et oppdrettsanlegg være ganske store for andre næringer i lokalsamfunnet som leverer handelsvirksomhet og andre ting. Jeg vil mene at det å drive næringsutvikling i en kommune ut fra et litt bredere perspektiv uansett er viktig. Da blir selskapsskatten etter mitt syn noe mindre i den sammenhengen. Så vil jeg minne om at kommunene selvsagt har mulighet til å skaffe seg mer langsiktige og forutsigbare skatteinntekter gjennom eiendomsskatt, slik at kommunene har flere virkemidler. Men ja, ordførere er engasjerte, og det er bra. Og ordførere som er engasjerte, skal vi ha, også når det gjelder næringsutvikling. Jeg tror at selskapsskatten har betydning, men en langt mindre betydning enn de andre tingene jeg har påpekt.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-06-01:
«Ved DPS Hamar er det nå 26 ukers ventetid fra henvisningstidspunktet til pasienten møter en spesialist. Ifølge Hamar Arbeiderblad 15. og 23. mai venter enkelte pasienter i inntil 19 måneder. Mange pasienter venter også tilsvarende lenge på time hos psykolog. Når pasienter, som i mange tilfeller er suicidale, må vente for lenge på behandling, får det alvorlige følger. Hva er årsaken til at regjeringen, på tross av at det finnes ledig kapasitet, ikke vil sørge for at psykisk syke får behandling innen rimelig tid?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-06-01:
Jeg takker for svaret. Jeg er også kjent med at denne pasienten har fått hjelp. Men dette gjelder veldig mange. Nå har statsråden redegjort for systemene og hvordan de virker, og det er jo nettopp disse systemene som fører til at veldig, veldig mange ikke får hjelp. Det er jo først når man kommer til et DPS, etter den lange ventetiden, at man får en korrekt diagnose og får vurdert sin situasjon i forhold til prioriteringsforskriften. Folk får henvisning fra legene sine, men de kommer ikke til DPS. Ventetiden er for lang, og det er suicidale personer. Er ikke statsråden enig i at det er altfor mange alvorlige hendelser hvor det framkommer i media at den syke har søkt hjelp opptil mange ganger, men ikke kommet til behandling? De får altså hjelp for sent etter den alvorlige hendelsen, eller så må de stå fram i media med den belastningen det medfører for de syke og deres familie, som denne damen har gjort – enten det eller så er det syke mennesker som ikke får behandling i tide, og som står i behandlingskø. Er ikke det dårlig forebygging av en sykdomsutvikling?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-06-01:
Det at det går rett vei, hjelper ikke alle dem som står altfor lenge og venter. Når det gjelder dem som skal ha akutt hjelp, tar det i dag 14 dager. Det var et tilfelle vi hørte om nå, med en som selvskadet seg, og som satt hjemme og var i en fryktelig vanskelig situasjon. Den personen som var nevnt i avisen her, var en suicidal person. Jeg kjenner også til alvorlig syke med selvmordstanker som har lyktes i å ta sitt eget liv på grunn av at de ikke har fått behandling i tide. Dette gjelder veldig mange. Det er store mørketall. Hvorfor vil ikke statsråden åpne for at man får behandling i tide, ved å bruke private psykologer og psykiatere og den kapasiteten som faktisk finnes i helsevesenet, framfor å ha lange ventetider med de alvorlige følgene det får både for de syke og deres familier? Jeg ser også at psykisk syke har en økning når det gjelder uførhet og langtidssykemeldinger. Det må være et mål i seg selv å kutte ventetiden. Det skal ikke være ventetid overhodet for dem som er suicidale. De må få kontinuerlig oppfølging. Er ikke statsråden enig i det?
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Pasienter som trenger øyeblikkelig hjelp, kommer til behandling uten ventetid. For øvrig legges prioriteringsveilederne til grunn ved vurdering av maksimal ventetid ved ulike diagnoser. Etter pasientrettighetsloven skal det foretas en vurdering av rett til nødvendig helsehjelp og maksimal ventetid for behandling innen maksimum 30 dager. For barn og unge opptil 23 år gjelder ventetidsgarantien innen psykisk helsevern og tverrfaglig spesialisert rusbehandling. Denne innebærer at disse vurderingene skal finne sted innen ti dager etter at henvisningen er mottatt, og at ingen med rett til nødvendig helsehjelp skal vente lenger på behandling enn 65 virkedager. Ved spørsmål om behovet for øyeblikkelig hjelp og vurdering av maksimal ventetid er selvmordsfare et sentralt vurderingstema. Dersom man ser at behandling ikke kan gis innen fristen, skal pasienten orienteres, og tjenesten skal selv ta initiativ til at tilbud gis fra annet DPS. Dersom en pasient ikke har mottatt behandling innen den maksimalt fastsatte ventetiden, vil dette være et fristbrudd. Pasienten kan melde fristbruddet til HELFO, som da finner et alternativt tilbud på helseforetakets regning. Erfaringsmessig viser det seg at de fleste pasientene velger å stå på fortsatt venteliste ved sitt DPS. Andel fristbrudd er tatt inn som styringsparameter i oppdragsdokumentet for 2011, og målet er null fristbrudd. Helse Sør-Øst opplyser at dette er tatt inn i oppdrag og bestilling til alle helseforetak. Oppfølgingen av målene skjer gjennom løpende rapportering og blir forelagt styret i måneds- og tertialrapport, i årlig melding. Det skal også inngå i løpende og rapportert risikovurdering i foretaksgruppen. Sykehuset Innlandet HF arbeider systematisk for å få ned antall fristbrudd, og Helse Sør-Øst opplyser at antallet er redusert, fra 83 i januar til 28 i februar og 22 i mars. Når det gjelder avisoppslaget om ventetid på 19 måneder, opplyser Helse Sør-Øst at Sykehuset Innlandet følger opp denne saken særskilt med tanke på å vurdere svikt og avvik. Den kraftige økningen i antall henvisninger under og etter Opptrappingsplanen for psykisk helse har gitt helseforetakene en utfordring når det gjelder å overholde regelverket knyttet til maksimale frister for vurdering og behandling. Dette er ikke tilstrekkelig grunn til ikke å overholde reglene, og jeg forventer at styringssignalene lojalt blir fulgt opp av de regionale helseforetakene. Stortinget vil bli holdt orientert om utviklingen på området.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Jo, det å stå for lenge i en ventekø er ikke god forebygging for noen. Men, som jeg prøvde å redegjøre for, er det slik at etter at henvisning er mottatt, skal det være en vurdering innen ti virkedager hvis det gjelder personer under 23 år, og ellers innen 30 dager. Det som er viktig, er jo at disse fristene blir overholdt. Ellers må man bruke de vanlige prioriteringsveilederne, som er utarbeidet nettopp fordi man skal få fatt i de sykeste først. Så vil jeg si at når det gjelder Sykehuset Innlandet, har jeg sett på gjennomsnittlige ventetall. Gjennomsnittlige ventetall er høyere enn dem som man sannsynlig må vente, men de er gått ned – fra 73 dager i januar til 63 dager i mars. Også innenfor psykisk helse går det rett vei.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
De som trenger akutt behandling, skal ha akutt behandling, og de skal få akutt behandling. Det er klart at når vi sier at det er frister, når vi sier at HELFO må bistå pasienten i å finne et alternativ, så er det jo nettopp for at man ikke skal vente utover den behandlingsfristen som er satt. Slik er systemet, og slik skal det være. Pasientene skal bli ivaretatt innenfor de fristene som er satt som forsvarlige behandlingsfrister. Når det gjelder å bruke private eller alternativer, gjør man jo det, men det er også sånn at dem man bruker, må man ha hatt en avtale med på forhånd, slik at man vet hvilket tilbud de faktisk gir. Her har det vært snakk om å henvise til et annet DPS i Sykehuset Innlandet. Jeg må bare si at her synes jeg faktisk det er veldig viktig at helseforetakene jobber aktivt for at pasientene ikke skal vente lenger enn det som er satt som forsvarlig behandlingsfrist.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Den foreliggende Nasjonal strategiplan for arbeid og psykisk helse er en viktig satsing som skal videreføres ut 2012. Det er Arbeidsdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet som er ansvarlige for strategiplanen, og planen gjennomføres i fellesskap av Arbeidsdirektoratet og Helsedirektoratet. Selv om det er ett og et halvt år igjen til strategiplanen utløper, har de to departementene og direktoratene startet arbeidet med å vurdere hvordan oppfølgingen av satsingen skal gjennomføres. Jeg tar sikte på å komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse om saken i forbindelse med statsbudsjettet for 2012.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Men jeg har jo nettopp sagt at dette prosjektet skal videreføres ut 2012, og så vil det være fra 2013 og videre at man skal se på videreføringen. Jeg må, med all respekt, si at jeg mener jeg har svart på spørsmålet når representanten spør: Hvordan vil statsråden sikre ressurser til fortsatt innsats når planperioden utløper? Det skal videreføres ut 2012, og i budsjettet for 2012 – altså nesten ett og et halvt år før 2013 – vil vi orientere om hvordan dette skal videreføres, og hvordan det skal satses videre. Her må jeg også bare si at det er to departementer som er inne, og Arbeidsdepartementet er faktisk tyngre inne enn Helsedepartementet, med 225 mill. kr Helse- og omsorgsdepartementet har 25 mill. kr, som forvaltes via Helsedirektoratet, som utøver dette arbeidet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Jeg er helt enig med representanten Harberg i at dette er en viktig målgruppe, en viktig gruppe som absolutt trenger støtte og veiledning. Så vidt jeg har hørt fra dette prosjektet, er det mange gode tiltak, og det er et godt prosjekt. Planperioden er altså ut 2012, og så sier jeg at jeg kommer tilbake i budsjettet for 2012 – i begynnelsen av oktober vil altså representanten få en orientering om hvordan dette er tenkt videreført fra 2013. Og så må vi gjøre alle vurderinger av prosjektet, også om hvordan dette skal være i fremtiden med tanke på andre tiltak. Det er jo, etter det jeg forstår, også utstrakt bruk av frivillige her som bistår i ulike prosjekter rundt omkring. Alt dette må vi få en oversikt over før vi kan si hvordan dette skal videreføres fra 2013. Men at det er en viktig målgruppe, det er jeg helt enig i.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
De regionale helseforetakene har inngått en samarbeidsavtale om legemiddelinnkjøp til helseforetakene. Betegnelsen på avtalen er Legemiddelinnkjøpssamarbeidet, forkortet til LIS. LIS er administrativt en del av Sykehusapotekene, og har et eget styre som er utnevnt av RHF-direktørene. Sykehusapotekene er etter avtalen forpliktet til å stille administrative ressurser til rådighet for samarbeidet. Det er også etablert et eget fagråd som gir LIS-administrasjonen råd om anbefalinger og valg av legemidler på vegne av deltakerne. Hensikten med legemiddelinnkjøpssamarbeid er å legge grunnlag for avtaler om kjøp og levering av legemidler og andre apotekvarer etter oppdrag fra helseforetak, og dermed redusere kostnadene. LIS innhenter tilbud på alle legemidler som anvendes i helseforetakene. Det er betydelige summer det er snakk om. I 2009 kjøpte helseforetakene legemidler for 3,4 mrd. kr. Jeg er godt kjent med de betydelige innsparingene som er oppnådd de siste 15 årene gjennom samarbeidet om legemiddelinnkjøp som LIS organiserer i norske sykehus. Det er stor faglig aktivitet i de mange lokale komiteene, de apotekansatte bidrar i stor utstrekning, og de innkjøpsansvarlige har strømlinjeformet kontakten med legemiddelleverandørene. De regionale helseforetakene, som eiere av LIS, har selvfølgelig også stor interesse av at samarbeidet skal fungere optimalt. Jeg vil derfor i samråd med de regionale helseforetakene vurdere behovet for en evaluering av legemiddelinnkjøpssamarbeidet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Jeg takker for innspillet, og skal absolutt se på det. Men slik jeg forstår det, er det RHF-ene som er sammen om LIS, og som også utpeker representantene til styret.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-01:
Jeg har sagt at dette vil vi gjøre, men det er noe som må gjøres sammen med RHF-ene, og det skal jeg følge opp.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-06-01:
Jeg vil stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Kostnadene for helseforetakene knyttet til bruk av legemidler er svært store, og det er viktig, med den sykehusøkonomien vi nå ser, at man alltid har fokus på hvordan en kan klare å få mest mulig ut av de midlene man har til rådighet. Legemiddelinnkjøpssamarbeid har siden oppstarten i 1995 spart norske sykehus for store kostnader gjennom sitt arbeid med å forbedre innkjøpsordningene og få til gode anbud. Ordningen har imidlertid ikke vært evaluert etter siste omorganisering i 2002/2003. Vil statsråden ta initiativ til en evaluering?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-06-01:
Jeg tolker det som et svært positivt svar fra helse- og omsorgsministeren, at helse- og omsorgsministeren nå vil se på dette. For det er klart at det viktigste med å få et velfungerende LIS-samarbeid er nettopp at man har kompetanseoverføring, ikke bare innenfor Helse Sør-Øst, som har hovedansvaret her, i og med at LIS faktisk er underlagt Sykehusapotekene i Helse Sør-Øst, men også at de øvrige RHF-ene får nytte av den kunnskapen som er der. LIS-samarbeidet og innkjøpsordningen har medført betydelige besparelser for staten, og kanskje man også bør se på om det er andre virksomheter innenfor det offentlige som har noe å lære i denne sammenheng. En av de tingene man absolutt bør se på, er nettopp organiseringen. Jeg vil i hvert fall anbefale statsråden bl.a. å vurdere en modell som gjør LIS om til et eget foretak eller et AS, der hvert enkelt av helseforetakene – de regionale – har sitt eget styremedlem, nettopp for å ha eierskap til dette samarbeidet, og håper dette kan være en del av evalueringen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-06-01:
Det er faktisk slik at LIS nå er lagt inn som en integrert del av Sykehusapotekene, ANS, som det het, i Helse Sør-Øst. Men dette er ting man bør se på. Bakgrunnen for at man ikke har gjort noe særlig med dette, kan være at man har sett at LIS har fungert, og at man har hatt store besparelser. Saken er bare den at vi må se på hvordan vi kan utnytte dette ytterligere, til glede både for det offentlige og, ikke minst, for pasientene. Det er klart at hvis vi kan få ned bl.a. prisene til sykehusene også på de dyre og mer effektive legemidlene, frigjør det faktisk ressurser til andre oppdrag, slik at flere kan få behandling, og, ikke minst, den rette behandlingen. Jeg håper i hvert fall at evaluering vil finne sted. Undertegnede stiller i hvert fall svært gjerne med innspill i den saken, som tidligere ordfører både for apotekloven og andre legemiddelsaker. Men det er viktig at man kommer i gang, slik at man lærer av prosessen som LIS har åpnet opp for.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-06-01:
«Den 20. juni 2010 sende politimeisteren i Sogn og Fjordane brev til Politidirektoratet med framlegg om å slå saman Sogndal og Leikanger lensmannsdistrikt. Avgjerda var teken i samråd med dei to lensmennene og arbeidstakarorganisasjonane. Kommunestyret i Leikanger har støtta framlegget. Den 3. august 2010 sende Politidirektoratet brev til Justisdepartementet der dei støtta politimeisteren sitt framlegg. Når får politimeisteren svar på spørsmålet om samanslåing av dei to lensmannsdistrikta, og kva blir svaret?»
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-06-01:
Eg takkar for eit dårleg svar. Politimeisteren gjer slike grep for å styrkje politibemanninga. Sogn og Fjordane er eit grisgrendt fylke med store avstandar, fjordar og fjell. Det krev god politibemanning. Sogn og Fjordane har gode tal når det gjeld kriminalitet. Politiet har sin del av æra for det – både førebyggjande arbeid og godt samarbeid med kommunen. Politimeisteren i Sogn og Fjordane ønskjer å prioritere dette arbeidet. Til det treng han ressursar, bl.a. omorganisering, slik som det er vist til i spørsmålet. I Politi 2020 er det ei målsetjing om to polititenestemenn per 1 000 innbyggjarar. Kva konkret vil statsråden gjere for å heve politidekninga i Sogn og Fjordane, frå i dag 1,1 politimenn per 1 000 innbyggjarar til 1,5 politimenn per 1 000 innbyggjarar, slik som politimeisteren ber om for å kunne utføre gode polititenester?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-06-01:
Dette svaret har vi fått frå justisministeren her i salen ved fleire høve. Eg har lyst til å bruke Martin Kolberg sitt uttrykk: Det er prat, prat og prat frå justisministeren si side. Når politiet ikkje har pengar til fleire politistillingar, korleis skal ein då auke politidekninga i Sogn og Fjordane?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-06-01:
Jeg vil stille følgende spørsmål til justisministeren: «Det vises til skriftlige spørsmål nr. 507 og nr. 690 for 2010–2011. Personen dette gjelder, har nå fått melding om at utestengelsen fra jakt skal løpe i to år fra 18. januar og i to år framover. Våpen ble fratatt vedkommende allerede i 2009, og jaktforbud har vært gjeldende i halvannet år allerede. Reell straff blir dermed nær det dobbelte av hva dommen tilsier. Saken synes svært urimelig, men avvises for klagebehandling hos Politidirektoratet av saksbehandler. Vil statsråden ta tak i saken og avverge at enkeltmennesker utsettes for mer straff enn dom tilsier?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-06-01:
Det er riktig som statsråden sier, at spørsmålet i og for seg er stilt og svart på tidligere. Det var derfor jeg ville ta det opp muntlig – jeg synes statsrådens angrepsvinkel blir så feil. Det er altså snakk om et enkeltmenneske som på mange måter, slik jeg ser det, blir litt forfulgt av forvaltningsapparatet. Og jeg har vært en ganske ensom ulv, kanskje mer ensom og utrydningstruet enn den russiske ulven vi har, i å prøve å gjøre oppmerksom på den avstand som ute i Distrikts-Norge er på tur til å utvikle seg mellom forvaltningen, det apparatet, og folks allmenne rettsforståelse. Denne mannen er altså dømt for å kjøre etter ulv, og så blir han fratatt våpen og jaktrett lenger enn det dobbelte av hva dommen tilsier – som resultat av at han kjører etter ulv. Det skjer samtidig med at vi ser bilder på tv hvor folk fra Direktoratet for naturforvaltning henger over ulv i helikopter. Jeg vil innstendig oppfordre statsråden til å gå inn i den type saker, for jeg mener det er et forvaltningsapparat og et byråkrati som her går for langt overfor enkeltmennesker.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-06-01:
Da vil jeg bare fortelle statsråden at den klagen som ble behandlet av POD, ble behandlet i 2009. Det brukes fortsatt som grunnen til at man ikke kan påklage et forvaltningsvedtak som er gjort i 2011, som er et vedtak om at han fra januar 2011 ikke skal ha jaktrett, selv om han har vært fratatt både våpenkort og våpen siden 2009 allerede. Så det er åpenbart at her er det et eller annet som skjer. Jeg vil i grunnen bare henstille igjen. Jeg tror saken ligger på et helt annet plan enn forskrifter og regelverk, og handler om like regler for kong Salomo og Jørgen hattemaker. Jeg ser nettopp på det området betydelige utfordringer i at man er på tur til å utvikle en avstand mellom forvaltning og det som folk oppfatter som allmenn rettferdighet.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2011-11-28:
Eg har følgt med i debatten, og eg sat til og med i heile går kveld og las referatet frå debatten som var i mars i fjor om stortingsmeldinga om kvalitet i barnehagane. Det er jammen viktig å følgje med i desse debattane dersom ein skal greie å få med seg kva dei ulike partia meiner. Til representanten Håbrekke vil eg seie at eg skal namngje tydeleg dei eg eventuelt siterer, for det er slik at debatten som er referatført i Stortinget frå mars i fjor, går på to ting. Han går på åtvaringar og frykt for auka grad av språkkartlegging, og han går på motstand mot obligatorisk språkkartlegging. Eg kan gjerne rose Kristeleg Folkeparti, for dei står mellombels for det dei meinte i mars. Det må dei gjerne gjere, sjølv om eg skulle ønskje at dei også kunne vere med på tanken om ei språkkartlegging, for det er noko forvirring ute og går her med omsyn til omgrep, etter mitt syn. Det er ikkje det same å drive med ei dynamisk form for observasjonsteknikk, ei kartlegging i barnehagen, og ferdigheitstesting. Me har også ein del forsking som er gjort på det området, om korleis ein kan kartleggje språkutvikling direkte når ungane er i samhandling med andre ungar. Det er litt av bakgrunnen for at det blir argumentert for at barnehagen er ein unik arena for å kartleggje den språkutviklinga, for det er der dei er i lag med folk dei kjenner godt, der brukar dei språket sitt. I tillegg må det òg nemnast at i debatten i fjor blei det sagt frå regjeringspartia at det er viktig at me òg fangar opp dei ungane som ikkje går i barnehage, og det meiner me framleis. Derfor blir forklaringa litt snodig når representanten Horne, og til dels òg representanten Hofstad Helleland, seier at grunnen til at dei var imot det, var at det handla om barnehage. Men i deira forslag i dag står det jo at dei ønskjer at regjeringa lovfestar «obligatorisk språkkartlegging for alle barn etter fylte tre år, i barnehagen eller på helsestasjonen». Så då kan dei i det minste innrømme at dei har endra haldning, eventuelt i forhold til kartlegging i barnehagen. Eg gjentek òg det eg sa i innlegget mitt, for representanten Ib Thomsen sa i debatten i fjor at forslaget vårt om å tilby kartlegging minte om noko dei dreiv med i Kina eller i Aust-Europa. Korleis skal me då tolke det forslaget som ligg her i dag? Kva land høyrer det då heime i? Det er nokre nyansar som det er viktig å ha i denne debatten, noko eg synest debatten i mars i fjor mangla. Det er kanskje litt fleire nyansar i dag. Det er viktig det representanten Skei Grande seier om pedagogane sitt arbeid i barnehagane. Den type kartlegging som ein driv med i dag i forhold til TRAS og dynamisk metodebruk, er i direkte kontakt med ungane. Den føregår der ungane er, og det har eg tru på for å styrkje arbeidet med tidleg innsats i framtida.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-11-28:
Det formidable løftet som er gjort på barnehageområdet, har ikke skjedd uten bidrag fra de private barnehagene. Det formidable løftet, som statsråden sa ikke har gått ut over kvaliteten, viser at det er veldig mange barnehager som i dag sier at det går ut over kvaliteten på grunn av at finansieringen gikk over i rammer, og de private barnehagene har fått en verre økonomisk situasjon enn det de hadde f.eks. i fjor. Fremskrittspartiet var vel det eneste partiet som var så klart imot å få finansieringen over i ramme – vi ønsket å ha det slik som det var i fjor. Mitt spørsmål til statsråden blir på dette grunnlaget: Vil statsråden sørge for at de offentlige barnehagene må følge ordinære regnskapsregler for alle sine kostnader, slik at beregningsgrunnlaget for tilskuddene til de private barnehagene blir reelt?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-11-28:
Som alltid i slike debatter blir det mer fokus på det vi er uenige om, i stedet for det vi er enige om. Når vi leser saken, ser vi at en samlet komité står bak veldig mange av de merknadene som står i innstillingen. Det er alltid kjekt å høre på Arild Stokkan-Grande når han drar seg til de store høyder og kritiserer høyresidens forslag. Det er ikke måte på hvor langt tilbake i tid han går, og hvor mye svartmaling det kan være, når det gjelder hvordan Fremskrittspartiets politikk på barnehagefeltet har vært før og etter den eller den tidsepoken. Jeg har lyst til å minne Arild Stokkan-Grande på at da barnehageforliket ble vedtatt i denne salen, var det veldig mye på grunn av Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet erkjenner at de fleste barnefamiliene i dag benytter seg av barnehager. Men i motsetning til representanten Stokkan-Grande erkjenner vi også at familiene selv må få en valgfrihet, og vi anerkjenner de familiene som velger et annet tilbud enn barnehage – at de ønsker å ha kontantstøtte. Det er vel det som er forskjellen på Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, at vi ønsker valgfrihet for familiene. Så er det igjen debatt om språkkartlegging. Fremskrittspartiet har vært for språkkartlegging på helsestasjonene ved fireårsalderen. Det som Fremskrittspartiet stemte imot i den saken vi hadde oppe til behandling, var å foreta en obligatorisk kartlegging av 3-åringer i barnehager, og vi viste til – som det står i innstillingen også – forslag om at det skulle være mulig å ha språkkartlegging både på helsestasjonene og i barnehagene fra fireårsalderen. Så er det veldig kjekt å vise til at Fremskrittspartiet eller Høyre har ikke lagt inn så mye penger til løpende opptak. Vi har skrevet uttallige spørsmål til departementet for å få vite hvor mange milliarder det dreier seg om ved å ha et løpende opptak. Men vi får bare beskjed om at det er vanskelig å tallfeste det, og at det er snakk om milliardbeløp. Det kunne vært veldig interessant å få vite: Er det snakk om 1 mrd. kr, er det snakk om 2 mrd. kr? Derfor er forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti at vi må få en sak til Stortinget for å få et opplegg der vi ser hva kostnadene er. Men det må ikke være slik at det å få barnehageplass skal være avhengig av når man er født på året. Det tror jeg vi alle er nødt til å se på for å få på plass et løpende opptak.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-11-28:
Det stemmer, president.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-11-28:
Høyre er opptatt av at alle barn skal ha muligheten til å gå i barnehage, også de som har foreldre med lav inntekt. Derfor har jeg vanskelig for å forstå hvorfor statsråden er uenig i at vi bør bruke 150 mill. kr på inntektsgradering for dem med lavest inntekt, slik Høyre gjør i sitt budsjett denne høsten. Mener ikke statsråden at det er uheldig at de med lavest inntekt må betale like mye som de med høyest inntekt, og at enkelte foreldre nå må betale mye mer enn de gjorde tidligere?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-11-28:
Dette synes jeg ble en helt underlig debatt, og jeg er litt bekymret hvis det er sånn vi skal diskutere barnehagepolitikk i framtiden: at regjeringspartiene er mer opptatt av å diskutere det som har skjedd før, hvilke partier som har gjort det og det, hva som sto i det og det programmet, og hva man sa i den og den avisen. Man har tydeligvis hatt en sånn rød-grønn kollokviegruppe i helgen der man bestemte seg for at nå skal vi tviholde på virkelighetsbeskrivelsen vår: Unger har det bra i barnehagen, foreldrene har det bra, og de ansatte har det bra, og det må bare opposisjonen forholde seg til. Jeg synes det er helt merkelig at regjeringspartiene ikke er mer opptatt av å diskutere i denne sal hvordan framtidens barnehager kan bli bedre, at man ikke ønsker forslag fra opposisjonen velkommen og sier at nå skal vi bruke denne muligheten til å se på hvordan forslag kan sørge for at unger får en bedre barnehagehverdag. Jeg var nettopp på en stor oppvekstkonferanse i forrige uke med flere hundre deltakere. De har en helt annen forståelse av hverdagen enn det rød-grønne politikere i denne salen har om hvordan hverdagene er. De fortalte om en fullstendig mangel på etter- og videreutdanning, de fortalte om en hverdag der man ikke har tilgang på kvalifisert personell, de fortalte om en hverdag der kvaliteten i barnehagene forverres. Selvfølgelig har vi fantastisk mange gode barnehager, og vi foreldre er kjempeglad for at vi har muligheten til å være i jobb og ha et sted å sende ungene våre, men det er ikke alle barn som har et godt barnehagetilbud. Det er mange barnehager som er for dårlige, og da forundrer det meg at regjeringspartiene ikke er mer opptatt av å diskutere det. Hadde det ikke vært for opposisjonen, hadde det sannelig ikke vært mange ganger vi hadde diskutert barnehage i salen her, for det er ikke mange saker og forslag som kommer fra denne regjeringen på dette feltet. Så jeg håper at regjeringspartiene neste gang – for jeg skal love at Høyre kommer til å fremme flere forslag om hvordan barnehagene skal bli bedre – kanskje har en annen tilnærming og vil se på hva det er vi kan bli bedre på. Når det gjelder kartlegging, er Høyre opptatt av det som skjer i barnehagene. Der er det kartlegging hver eneste dag, men vi er også opptatt av å sikre at alle barn har muligheten til å bli fulgt opp, også de som ikke går i barnehage. Hva gjør regjeringen særlig i forhold til dem som ikke engang møter opp på helsestasjonen med ungene sine? Hvordan følger man opp unger som man ikke ser før de begynner første dag på skolen og ikke kan snakke norsk? Jeg håper vi ikke får en reprise på denne debatten igjen, for dette var ikke veldig imponerende.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-11-28:
Jeg vil bare legge til at når det gjelder fleksibelt opptak, har i hvert fall vi for Høyres del sagt at vi ønsker at det legges til rette for dette i kommuner der det er mulig. Vi legger ikke inn penger til det i vårt budsjett. Vi synes også det er feil å pålegge kommunene å gjøre det. Men vi vet i dag at noen kommuner har et mer eller mindre fleksibelt barnehageopptak. Så har jeg lyst til å si at jeg er glad for at Høyre bevilger 100 mill. kr mer til kvalitet i barnehagen. Jeg mistenker at det kanskje ikke er noe som blir veldig godt mottatt av regjeringspartiene, særlig ikke når det kommer massiv kritikk fra dem som jobber i barnehagen, over at det ikke er en større satsing. Jeg gjør meg mine tanker om den enorme aggressiviteten fra regjeringspartiene i debatten, og at den kanskje skyldes det gode, gamle ordtaket om at angrep er det beste forsvar.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-11-28:
Jeg vil takke statsråden for mange gode svar. Jeg tror det er veldig viktig at vi i tiden fremover har et økt fokus på utdanning og skole for barnevernsbarn. Det kan bety veldig mye for disse barnas senere livskarriere. Vi vet at nettopp mange av de barna som mislykkes i skolen, har en bakgrunn fra barnevernet. Jeg tror det er viktig at vi ser på to aspekter ved denne saken. Jeg vil først sitere opplæringsdirektøren i Hordaland fylkeskommune, som i samarbeid med Bufetat og Bergen kommune har utgitt et hefte om nettopp dette. «Når det gjeld barn og unge med rett og plikt til grunnskoleopplæring, må det så raskt som mogleg setjast i gang planlegging av eit opplæringsløp, samtidig som dei skoleansvarlege skaffar seg kunnskap om barnet/ungdommen sine behov for å kunne gi eit tilbod med tilfredsstillende utbytte av opplæringa.» Det er jo nettopp det denne saken dreier seg om, at institusjonen må gjøre det de kan for å motivere og legge til rette for at barnet skal gå på skolen, samtidig som også skoleansvarlig gjør det de er pliktig til å gjøre. Så tror jeg også det er viktig at vi legger til rette i skolehverdagen, fordi dette er barn som, i hvert fall mange av dem, har vanskelig for å ta til seg kunnskap på vanlig vis, nettopp fordi hodet og sjelen dessverre er fylt med veldig mange andre ting enn å suge til seg kunnskap. Da må vi se på hvordan disse ungene kan gis muligheter til å være i stallen eller på verkstedet og lære seg matematikk og andre skolefag der, og få et like stort utbytte av det. Derfor er jeg glad for at Høyre i sitt alternative budsjett setter av 30 mill. kr akkurat til dette formålet. På den måten kan man tilby disse barna et mer individuelt skoleløp sånn at de kan lykkes ut fra sitt ståsted og gis muligheter til å klare seg senere i livet. Jeg har helt på slutten lyst til å høre statsråden svare meg på nettopp det som handler om en individuell opplæringsplan, slik at disse ungene får et individuelt skoleløp. Hva tenker statsråden om det?