trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-04-02:
Jeg hadde i utgangspunktet ikke tenkt å ta ordet, fordi det blir mye gjentakelse i beskrivelser av et prosjekt som det er så stor enighet om. Jeg vil derfor bare i og for seg begrense meg til å gratulere dem som står dette prosjektet nærmest: Norsk Hydro, Aukra kommune og Møre og Romsdal-regionen, og selvfølgelig også landet vårt. Som flere har vært inne på, er dette et prosjekt som er formidabelt, og som vil bety veldig mye for oss alle i mange, mange år framover. Når jeg likevel velger å ta ordet, er det først og fremst fordi jeg som komiteleder føler meg litt truffet av Ingvild Vaggen Malviks anklager om at komiteen har gjennomført en uforsvarlig saksbehandling. Det har jeg veldig lyst til å tilbakevise på det sterkeste. Dette er en sak som ikke er ny. Dette er en sak som har vært gjennom veldig grundige prosesser før den kom både til departementet, fra departementet og videre til komiteen, og så til Stortinget. Vi har gjennomført de samme prosesser som er knyttet opp til alle saker, med reisevirksomhet, omfattende møtevirksomhet, åpne høringer osv., osv., og vi har trukket en konklusjon ut fra at dette var et tidskritisk prosjekt som krevde en rask avklaring. Og så er det slik at SV ikke er enig, og det får vi i og for seg bare ta til etterretning, og vi får også være glad for at de innsigelser som Ingvild Vaggen Malvik og Hallgeir Langeland har framført i dag, ikke får flertall. Da får iallfall vi andre delta i festen, for dette er en slags 17. mai og påske og mange gode høytider på én gang for Norge, Aukra og dem som er involvert, og så får vi se framover og se på de muligheter som dette gir. Men jeg vil altså på det sterkeste avvise at komiteen har gjennomført en uforsvarlig behandling av denne saken. Jeg antar at SV ikke ville ha sagt dette om konklusjonene hadde vært mer i favør av SV.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-02:
Ordfører! – Unnskyld! President!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-02:
Statsråden er opptatt av SVs snuoperasjon i forhold til kommunal frihet. Det er faktisk slik at det er ikke stor kommunal frihet under denne regjeringa. Kommunene er sultefôrede. Enhver stor reform i dette stortinget har fått øremerkede midler. Statsråden sier hun har stor tillit til kommunene og ønsker å gi dem stor frihet. I 2003, da statstilskuddet til barnehagene økte med ca. 20 pst., viste det seg at det nominelle bidraget fra kommunene hadde gått ned. To av tre kommuner har minsket sitt nominelle bidrag, foreldrebetalingen har økt, graderte satser er fjernet, og noen har også fjernet søskenmoderasjonen. Da vil jeg spørre: Hvilke sanksjoner kan statsråden i framtida tenke seg hvis dette fortsetter? Hvordan skal vi få dette i havn?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-02:
Det har ikke vært noen tvil om at avtalepartnerne mente at vi skulle ha nasjonale, overordnede regler og universelle ordninger for søskenmoderasjon. Vi skal ha et minimumstilbud over hele landet, en minstestandard. Når det gjelder dette med inntektsgraderte betalingssatser, og at man er bekymret for at man skal få en omfordeling av midler fra dem som nå får en søskenmoderasjon, til dem som har det dårligst, har vi helt klart sagt at ingen skal komme dårligere ut enn i dag – og vi sier at vi skal ha inntektsgraderte satser. Det sier hele komiteen. Jeg vil igjen presisere: Vi har sagt at reformen skal fullfinansieres, og statsråden skal følge med på at det blir ivaretatt. Når det gjelder dette med sentralstyring, var jeg for så vidt inne på det i mitt forrige innlegg. Dette er en kjempestor reform som skal være et tilbud til foreldre og barn over hele landet. Alle barn skal ha rett til barnehageplass, til maksimalpris og til søskenmoderasjon, og alle skal ha en ordning med inntektsgradering. Alt dette har regjeringspartiene vært med på. Er ikke det detaljstyring av kommunene? Jo, og det har regjeringspartiene vært med på. Forskjellen her er at en minstestandard for søskenmoderasjon vil koste 11 mill. kr. Den forferdelige detaljstyringen fra SVs, Fremskrittspartiets og Arbeiderpartiets side er på 11 mill. kr. Noen kommuner har ikke denne ordningen. Det har vi jo hørt – 95 pst. har ikke det. Jeg har lyst til å si til statsråden igjen: Det er faktisk slik at uansett om KOSTRA-avtalene ikke er kvalitetssikret til minste detalj, vet vi at dette skjer. Jeg vet det fra mitt eget fylke, for jeg er fortsatt kommunepolitiker. Man har økt prisene i barnehagene, fjernet søskenmoderasjonen, og man har også tatt vekk inntektsgraderingen. Jeg har selvfølgelig stor tillit til Kommune-Norge, men det er helt klart at vi har en kommuneøkonomi som gjør det vanskelig å drifte så mange oppgaver. Jeg mener ikke at kommunene kaster pengene ut av vinduet, de brukes jo på andre viktige områder i Kommune-Norge. Er dette nederlag for Regjeringa eller nederlag for kommunene, som representanten Sjøli var inne på? Statsråden visste altså at det var et flertall for denne styringen av søskenmoderasjon. Det sa vi helt klart, og det er da opp til statsråden å komme tilbake med et forslag – som gir et nytt nederlag.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-02:
Ja, det er nettopp det at hele dette stortinget var enig om at vi skulle detaljstyre kommunene for å få denne reformen i havn. Når det gjelder forskjellen på regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og SV, er det snakk om 11 mill. kr. Jeg vil understreke helt til slutt at vi har sagt ganske sterkt nå at økonomisk likeverdig behandling skal bli resultatet, og vi ber departementet komme tilbake i revidert. Det må innebære at de private barnehagene kan ha de samme mulighetene til pensjonsordninger, tariffavtaler og skikkelig kvalitet. Det mener undertegnede er økonomisk likeverdig behandling. Jeg er også enig med Senterpartiet i bekymringen for skjønnspotten. Den skal brukes til veldig mye, og dette må følges nøye med. Derfor har vi bedt om at man skal komme tilbake med dette i revidert, slik at vi ser at vi virkelig fullfinansierer. Det jeg syns er litt snodig, og det gjelder både statsråden og representanten Sjøli, er at de ikke er bekymret over at de øremerkede midlene vi har lagt inn i kommunene, faktisk ikke går til barnehager, men at de er brukt til andre ting. Det er jo ganske bekymringsfullt, for det er helt nødvendig at det nominelle nivået i kommunene blir brukt til barnehager.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-04-02:
For det første synes jeg det er en manglende logikk i et resonnement her. Det sies at 95 pst. av alle barna allerede opplever å gå i barnehager med søskenmoderasjon. Men samtidig er det en alvorlig inngripen i kommunenes selvstyre å legge en minimumslist for moderasjon. Hvis den minimumslista ikke får noen annen praktisk betydning enn at man bekrefter det som faktisk er situasjonen i kommunene, kan ikke jeg forstå hvordan det kan henge sammen med at det er en inngripen i kommunenes egen råderett. Da vil det ikke få noen praktiske konsekvenser. Selvsagt er det slik at kommunene fritt kan gå over de satsene. Det som avgjør om de gjør det eller ikke, er den samlede kommuneøkonomien, og der tror jeg kanskje statsråden bør ta noen tøffere kamper innad i sin egen regjering, i valget mellom store skatteletter og mer penger til felleskapsgodene. For det er det som til syvende og sist avgjør om kommunene har råd til å gå utover de minimumssatsene når det gjelder søskenmoderasjon. Til likebehandlingen: Vi har sett en fare for at med et høyere statstilskudd til private barnehager over sikt enn til kommunale kan det ligge et incitament til at barnehager lønner det seg faktisk å privatisere. Derfor er det viktig å få en bekreftelse fra statsråden på at det differensierte øremerkede statstilskuddet kun er en midlertidig ordning.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2004-04-02:
Veldig kort til representanten Hansen: Jeg er helt enig i at hele barnehagereformen er en gedigen detaljstyring av kommunene. Det gjør vel for så vidt ikke saken bedre. I fjor sommer var vi opptatt av å få til et bredt forlik når det gjaldt denne barnehagereformen, få til en utbygging av barnehageplasser slik at alle skulle få en mulighet, og få redusert foreldrebetalingen. Vi var opptatt av å få hele dette systemet på plass, og at vi kunne akseptere det i en overgangsperiode. Stortingsflertallet har vedtatt at alle pengene som skal gå til barnehageutbyggingen og drift av barnehager i årene framover, skal legges inn i rammene til kommunene fra 2006. Jeg er helt enig i at vi må følge nøye med i det som nå skjer framover i forhold til kommunene, og samtidig må vi ikke detaljstyre kommunene mer på dette området enn det som faktisk er nødvendig. Ellers var det jo interessant å høre ordføreren fra Ullensaker.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2004-04-02:
Hvis det er noen som har lidd nederlag, har også noen vunnet. Det har alle de foreldrene med alle de hundre tusen barn som nå får en forutsigbar økonomi. Det går mot vår og sommer – også i Stortinget. Og like sikkert som at blåveisen titter opp av marken, like sikkert er det at Stortinget får en barnehagedebatt. Denne gangen gjelder det forskriftene for søskenmoderasjon og en orientering om forskriftene for likebehandling. Når det gjelder søskenmoderasjon, stiller Fremskrittspartiet seg sammen med Arbeiderpartiet og SV om en minimumssats på 30 pst. for første barn og 50 pst. for de andre. For øvrig viser vi til de innleggene som Arbeiderpartiet og SV har. Men det store barnehageforliket står på flere pilarer. For Fremskrittspartiet er likebehandling av private og offentlige barnehager det aller viktigste. Det er for det første for at man skal sikre driften av de 42 pst. av barnehagene som drives av private. For det andre er det for å sikre at det finnes nok barnehageplasser, at ingen er nødt til å avvikle, men at det er nok barnehageplasser til dem som ønsker det. Det vi ikke er interessert i, er at noen av de private barnehagene må avvikle på grunn av Stortingets vedtak om makspris. Derfor er det viktig – og jeg kan ikke understreke nok hvor viktig det er – at Regjeringen faktisk kommer tilbake i revidert nasjonalbudsjett for 2004 og presenterer et opplegg som sikrer likebehandlingen. Det er en stor usikkerhet ute blant de private barnehagene om hvordan dette egentlig blir. Daglig har jeg henvendelser fra både kommunale og private barnehager hvor frustrasjonen er påtakende. De vet ikke hva som skjer, de vet ikke hvilke forpliktelser kommunene har etter de forskriftene som allerede er sendt ut. Mange private barnehager har store gap mellom kostnader og inntekter. Og jeg har en forståelse for dette. Det er nesten umulig å skulle drive en næringsvirksomhet med så utydelige og usikre rammer som dem de private barnehagene nå går mot. Reformens første fase trer i kraft om knapt en måned, og verken kommunene eller de private barnehagene er helt sikre på konsekvensene. Derfor må vi få dette på plass snarest. Vi må gi foreldrene og barnehagene en garanti for at det som Stortinget har bestemt, faktisk også blir gjennomført. Hvis det skulle vise seg at de private barnehagene nå kommer uheldig ut, må Regjeringen også være villig til å endre sine forskrifter om likebehandling, slik at det ikke etterlates noen tvil om at private og offentlige barnehager skal – og jeg understreker skal – behandles likt og likeverdig. Snubleord som «moderat likebehandling» bør ikke forekomme, verken i forskriftene eller i dokumentasjonen rundt forskriftene. Vi har ikke ønske om eller lyst til å ta en omkamp om likebehandling. Men da må statsråden forsikre meg om at vi kan forvente oss at hun kommer tilbake i revidert budsjett med de nødvendige løsningene. Her er det viktig at vi er krystallklare og ikke etterlater oss noe rom for tvil: Private og offentlige barnehager skal likebehandles. Og jeg håper at dette avklares i revidert nasjonalbudsjett for 2004.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2004-04-02:
Jeg liker ikke uttrykk som at kommunene skal finne «smidige» løsninger. Men jeg bad statsråden forsikre meg om at vi kan forvente at hun kommer tilbake i revidert nasjonalbudsjett for 2004 med løsninger når det gjelder likeverdig behandling. Det kan ikke være tvil om at full likeverdig behandling skal settes i gang fra 1. mai 2004. Derfor reagerte jeg ganske spontant da statsråden fra talerstolen nettopp sa at man skal ha «full likeverdig behandling». Da har jeg faktisk lyst til å spørre statsråden: Når er det hun tenker seg at vi skal få full likeverdig behandling?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-04-02:
Det er fornuftig at man nå langt på vei har kommet til enighet om forskriftene vedrørende endringer i barnehageloven forut for neste trinn i det forliket Stortinget har vedtatt om barnehagene. Senterpartiet mener, i likhet med hele komiteen, at det i reformen skal være søskenmoderasjon, og at den skal kunne tilbys i alle barnehager. Vi har likevel valgt ikke å støtte Arbeiderpartiets, SVs og Fremskrittspartiets ønske om å bestemme de konkrete satsene for moderasjon gjennom forskrifter. Det er to årsaker til det: Den ene er at vi mener at det må være en grense for hvor detaljert staten faktisk skal styre kommunenes opplegg for søskenmoderasjon. Etter vår mening går dette rett og slett for langt i en detaljstyring fra statens side. Den andre årsaken, som kanskje er enda viktigere, er at på grunn av statens foreløpige underfinansiering av denne reformen må den opp til videre debatt før neste trinn kan gjennomføres. Det er et faktum at den reelle økningen i statstilskuddet i år for å innfri reformen, faktisk bare er på kun 80 mill. kr. Av de 485 mill. kr som ligger i skjønnspotten og skjønnstilskuddet, er det altså bare 80 mill. kr som representerer et direkte statlig tilskudd. Det er helt utilstrekkelig, så dette er et spørsmål man er nødt til å komme tilbake til i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Senterpartiet er også opptatt av at man her må få en inntektsgradering for plasser i barnehager. Vi er bekymret for at når man nå har en situasjon der man får en detaljert styring i forhold til søskenmoderasjon, samtidig som man fortsatt har en underfinansiering av reformen, kan nettopp spørsmålet om inntektsgradering av plasser bli en salderingspost på et utilstrekkelig grunnlag. Hovedproblemet som debatten her i dag springer ut fra – og det må vi adressere framover – er at staten fortsatt ikke har lagt inn den fullfinansiering som er lovet. Det må vi komme tilbake til, og det kommer vi ikke utenom framover. Hvis ikke vil vi gang på gang havne opp i denne typen detaljerte korsveger som vi i dag står ved. Når Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og SV blir beskyldt av regjeringspartiene for å detaljregulere, er det noe i det, men jeg vil også si at Høyre og Kristelig Folkeparti må huske at det finnes ingen handlefrihet uten at de ressursene som er lovet, faktisk blir bevilget. Det blir litt hult å snakke pent i dag om lokalt folkestyre og lokalt sjølstyre og handlefrihet og skyve det foran seg som honnørord, hvis man ikke samtidig har tenkt å oppfylle de løftene staten har lagt inn når det gjelder ressursene i reformen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-04-02:
Statsråden bruker konsekvent uttrykket offentlige tilskudd. Det skjønner jeg. Men det som er spennende her, er hva statstilskuddet blir. Departementet sier jo sjøl i meldingen: «På grunn av de store kostnadsforskjellene mellom barnehager og mellom kommuner er den reelle veksten i offentlige midler i 2004 lagt inn som statlige skjønnsmidler.» Men av de statlige skjønnsmidlene er altså 405 mill. kr en kompensasjon for kommunene for at de skal oppfylle det vilkåret som vi har stilt, nemlig at de skal betale den nominelle andelen i 2003. Det er ikke statstilskudd vi da snakker om. Det reelle statstilskuddet er bare 80 mill. kr. Mitt spørsmål til statsråden er rett og slett: Er det tilstrekkelig? Eller vil man komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett med den finansiering som er nødvendig fra statens side, og som er forutsatt av hele Stortinget?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-04-02:
Vi ønsker å stemme imot romertall I og for romertall II.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-04-02:
Det ligger i innfasingsbegrepet at denne forskriften om økonomisk likeverdig behandling som vi nå innfører, egentlig skal gjelde for 2004. Det er faktisk første skritt mot en likeverdig behandling. Vi kommer til å følge det opp. Jeg bekrefter det nok en gang. Det står i barnehageforliket – vi tolker det slik – at når vi har gått til det skrittet at vi skal ha en full likeverdig behandling, skal også statstilskuddet gjøres likt. Det problemet som representanten Giske tar opp, er ikke et utstrakt problem. Vi ser i dag at så skjer. Hvis vi ser på tallene fra i fjor, vet vi at noen barnehager som tidligere hadde vært kommunale, ble privatisert. Men det var enda flere av de private barnehagene som ble gjort kommunale. Vi kommer til å se på den utfordringen. Det betyr at likebehandling bør innføres så fort som mulig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-04-02:
Vi kommer tilbake i revidert. Selvsagt gjør vi det. Vi har en flertallsmerknad som alle partiene – også regjeringspartiene – har sluttet seg til, så vi skal komme tilbake. En kommentar når det gjelder «smidige» løsninger: Jeg kommer til å skrive et brev som går ut til kommunene i dag eller i morgen, fordi vi har sett at en del kommuner kanskje synes at det har vært litt vanskelig i en overgangsfase. Også private barnehager har tatt kontakt med departementet i forhold til hvordan man skal legge til rette for dette på en god måte når man får så sent beskjed om denne nye foreldrebetalingsforskriften. Jeg har stor forståelse for at man kanskje finner «smidige» løsninger. Det tar for mye tid å komme inn på hele det brevet. Når det gjelder likeverdig behandling, har vi sagt både i budsjettet i fjor, som Stortinget har sluttet seg til, og i barnehagemeldingen at dette er første skritt på veien til likeverdig behandling. Kostnadsforskjellene i de private barnehagene og i de kommunale barnehagene tilsier at vi er nødt til å gjøre det på denne måten.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-04-02:
Først har jeg lyst til å slå fast det Stortinget også selvfølgelig er enig i, at denne reformen skal fullfinansieres fra statens side. Det legger vi opp til. Det har aldri vært sprøytet inn så mye penger i barnehagesektoren som nå. Jeg har også lyst til å si at vi ikke skal glemme at fra 1. mai 2004 kommer de samlede tilskuddene fra det offentlige til private barnehager til å dekke om lag 80 pst. av det det koster å drive en privat barnehage. Det gjelder alle barnehagene. Det er viktig. Så har jeg lyst til å si at de tallene som representanten May Hansen nevner, antakelig bygger på KOSTRA-tall – foreløpige, usikrede, ikke kvalitetssikrede regnskapstall, der iallfall halvparten av kommunene mangler. Det er derfor meget usikre tall. Jeg kan ikke gå god for at det representanten i så måte sier, er riktig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-04-02:
Vi kommer selvsagt tilbake i revidert nasjonalbudsjett, slik vi er enige om både fra Regjeringens og fra Stortingets side. Når det gjelder de statlige skjønnsmidlene, følger vi det opplegget som ble lagt, og som Stortinget sluttet seg til i budsjettet for i fjor, nemlig at de statlige skjønnsmidlene, pluss de kommunale tilskuddene og det statlige skal finansiere 80 pst. av det det koster å drive barnehagene i dag. Det er også lagt inn en kostnadsbegrensning som Stortinget har sluttet seg til. Når det gjelder utviklingen i statstilskuddet, altså hva vi skal legge inn av kostnadsøkning i sektoren når det gjelder dette, relaterer det seg til vanlig lønns- og prisstigning i selve statstilskuddet, som ble økt betraktelig 1. august i fjor.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-04-02:
Vi kommer tilbake til den diskusjonen i revidert. Det var liksom ikke det saken i dag dreide seg om, men jeg forstår jo at mange av representantene er opptatt av dette. Jeg er enig med representanten Jensen i at det må være lukrativt – skal vi si det slik – å drive lønnsomt. De som driver lønnsomt, skal selvsagt ikke tape på det. Samtidig ligger det i barnehageforliket at vi også skal ha en streng kostnadskontroll fra myndighetenes side. Det betyr at i denne innfasingsperioden, som det faktisk er – og det er også omtalt i flertallsmerknadene fra komiteen at vi skal komme tilbake til videre innfasing av likeverdig behandling – må vi også ta hensyn til at forskjellene har vært enormt store når det gjelder kostnader i barnehagene. Så hvis vi skulle laget et likt statstilskudd nå, f.eks. basert på det de private barnehagene har, som er høyere enn for de kommunale, er det faktisk slik at vi kan dokumentere at svært mange private barnehager allerede har nok til å innføre maksimalprisordningen. De ville da kunne tatt ut et stort utbytte, og det rimer ikke med kostnadskontroll.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-04-02:
Nok en gang: Jeg kan ikke gå god for at de tallene som May Hansen sikter til, er riktige. Jeg tror hun i radioen i dag sa at to av tre kommuner har redusert sin andel i sektoren. Forutsetningen for hele barnehageforliket er også at kommunene skal opprettholde sin andel i sektoren. Det er en viktig forutsetning, og departementet kommer selvsagt til å følge dette opp nøye framover.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-04-02:
Det er to forhold. Det ene er balansegangen mellom bruken av ordet tilskudd og bruken av ordet kostnad. Vi kan ikke komme i en situasjon hvor vi lager et system som stimulerer til å drive ulønnsomt. Vi må ha systemer som gjør det mulig for kommunene og de private barnehagene å drive lønnsomt, slik at vi ikke ender opp med et system hvor man premierer barnehager som driver ulønnsomt. Da kan man heller ikke straffe barnehager som driver lønnsomt, når de klarer å opparbeide seg et overskudd som gjør at de over tid kan utvide kompetansen. Jeg vil bare understreke noe, knyttet til en merknad fra komiteen. Hvis ikke statsråden har oppfattet det, bør hun i hvert fall oppfatte nå at det åpenbart ikke er tilslutning fra komiteens flertall hva gjelder forskriftens innhold på dette området. Det er nettopp derfor det står i merknaden: «Forskriften må forstås i samsvar med disse merknader.» Jeg ber statsråden bekrefte at hun har til hensikt å gjøre det, for dette er ganske kritisk i forhold til den fremtidige troverdigheten til hele barnehagefinansieringen.
Harald Espelund (Fremskrittspartiet), 2004-04-02:
Politikk er ikke bestandig like enkelt. Jeg må innrømme at jeg ofte har et dobbeltliv. Jeg sitter som stortingsrepresentant, og så i neste fase kommer jeg hjem til en kommune og skal praktisere politikken. Jeg opplever vel ofte den mistillit det ligger i både å være lokalpolitiker og å møte i et storting som legger forutsetninger for den jobben man skal gjøre. Siden Ullensaker kommune tidligere er nevnt her i dag med positivt fortegn, har jeg fra administrasjonens side lyst til å si at da vi skulle begynne å forberede budsjettet vårt i vår kommune, signaliserte fylkesmannen i Oslo og Akershus at den barnehagereformen som er behandlet og vedtatt, ville koste oss 13 mill. kr ekstra bare for 2004. De bad oss altså om å legge inn 13 mill. kr ekstra, og de midlene hadde vi overhodet ikke. På mandag som var, behandlet Ullensaker herredsstyre den saken som Stortinget nå vedtar – og det er artig å høre på debatten. Vi vedtok da nemlig å innføre en moderasjon på 10 pst. Det er helt riktig, som representanten Giske her presenterte i sitt første innlegg, at det er mange foreldre i vår kommune som faktisk vil få økte kostnader i forhold til det som de hadde ut fra de graderte satsene som vi hadde innført i vår kommune og kjørt ganske ettertrykkelig på. Jeg er veldig spent på hvordan dette vil slå ut. Jeg har vært i kontakt med mitt parti, og jeg vet at mine politiske kollegaer i Ullensaker også har vært og spurt i departementet om hvordan dette egentlig vil slå ut. For det er det vi er så spente på: Hva er de reelle kostnadene, og hva får det av betydning for den enkelte kommune? Jeg er glad for at Stortinget signaliserer så sterkt at dette ønsker Stortinget å følge opp, og jeg oppfatter også at departementet ved statsråden er positivt til å følge opp slik at kommunene skal klare å komme ned på beina. Den siste reformen jeg var her og overhørte, og også deltok i debatten om, gjaldt satsene for leirskoleopphold. Da husker jeg statsråden sa at man hadde en undersøkelse som viste at leirskole i gjennomsnitt kostet 800 kr – og så bevilget Stortinget 1 000 kr for å være veldig greit og snilt. Da jeg kom hjem igjen og stilte spørsmål til mitt kommunestyre om hvor mye en leirskoleplass reelt koster, så var det snakk om 2 000–3 000 kr. Vi lever altså i litt ulike verdener, og derfor blir det litt spennende å se på konsekvensene når dette regnestykket til slutt skal gjøres opp. Det er litt spesielt som ordfører å stemme for slik detaljstyring.
Inge Lønning (Høyre), 2004-11-30:
Som Haakon Blankenborg påpekte mot slutten av formiddagsmøtet, har debatten om utenriksministerens redegjørelse om norsk Irak-politikk vist at det er bredere oppslutning i Stortinget enn noen gang om det syn at Norge på grunnlag av sikkerhetsrådsresolusjon 1546 og det enstemmige vedtaket i NATOs råd er forpliktet til å delta når det gjelder å bygge opp irakisk politi og irakiske sikkerhetsstyrker med sikte på at Irak så raskt som mulig skal bli i stand til å håndtere sin egen fremtid selv, uten hjelp fra andre land. Det er det viktig å få fastslått. Men som Haakon Blankenborg også riktig påpekte, er det ett unntak, og det unntaket er enda mer demonstrativt synlig enn noen gang før, nemlig SV, som ikke ønsker at Norge skal bidra med noen ting, verken i Norge, i Irak eller andre steder, når det gjelder å sette Irak i stand til å takle sitt eget samfunns utvikling i fremtiden. Det synes jeg er ganske bemerkelsesverdig, at det er et stort parti i Norges storting og en partileder som ikke har noe annet svar på spørsmålet om Norges plass i det internasjonale bildet enn det som kan uttrykkes i setningen: Flytt høyere opp på tribunen, ellers kunne du risikere å komme i nærheten av banen. Det er som kjent på de fleste fotballbaner slik at jo høyere opp man kommer, desto nærmere kommer man kommentatorboksen, som utenriksministeren riktig påpekte i et replikkordskifte med Kristin Halvorsen. Det er og blir for meg et tankekors at noen, etter å ha fulgt dagens debatt, for ramme alvor kan tenke seg å ta sjansen på å regjere Norge med ansvaret for Norges NATO-medlemskap i fremtiden sammen med det partiet som har ett eneste ønske, nemlig å melde seg ut, både i bokstavelig forstand og i overført betydning.
Inge Lønning (Høyre), 2004-11-30:
Situasjonen i Stortinget når det gjelder standpunkt til innholdet i SVs forslag, er helt avklart, så det er det ikke behov for å si noe mer om. Men jeg la merke til at Bjørn Jacobsen i sitt hovedinnlegg sa at han var glad for at flertallet sier i innstillingen at man vil gjøre sitt beste for å delta i det diplomatiske press internasjonalt for å få ny bevegelse i Midtøsten. Det må vel bety at Bjørn Jacobsen, når det kommer til stykket, er glad for at det forslaget han har fremmet, blir nedstemt. For hvis det forslaget hadde blitt vedtatt, kunne man ha glemt å delta i noen som helst form for diplomatisk samarbeid med noen i forbindelse med Midtøsten-konflikten. Så da kan man kanskje si: «Best var det, kan hende, det gikk som det gikk», og at SV selv også er ganske happy med at deres forslag ikke får noen støtte i Stortinget.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-30:
Kravet om sanksjonar mot Israel på bakgrunn av gjentekne brott på folkeretten er reist frå mange hald før, også frå EU. Europaparlamentet oppfordra i april 2002 til å seie opp samarbeidsavtalen med Israel som blei inngått i 2000. Europakommisjonen har også bedt om at dei varene som blir produserte på okkuperte palestinske område og som blir merkte med «Made in Israel», ikkje vil få tilgang til den europeiske marknaden. Den offisielle norske oppfatninga av israelsk folkerettsbrott – i kraft av at landet er ei okkupasjonsmakt – tilseier at det må leggjast betydeleg sterkare press på Israel for å få til ein fredsavtale mellom partane. Einsidige norske reaksjonar vil likevel vere av avgrensa betydning. Derfor må Noreg ta initiativ til ein internasjonal våpenembargo og debatt om handelssanksjonar mot Israel i FN. Fleire og fleire samanliknar det som no skjer i Palestina, med apartheidregimet i Sør-Afrika. Vi veit også at sanksjonar var veldig effektivt mot apartheidregimet. John Dugard, som sjølv er sørafrikanar, og som er FN sin spesialrapportør på menneskerettar i dei palestinske områda, peiker på den systematiske forskjellsbehandlinga som går føre seg i dei palestinske områda. B’Tselem, ein israelsk menneskerettsorganisasjon, viser til mange forhold. Eg skal nemne to av dei, som i praksis skjer på Vestbreidda. Det eine er at det finst opp til 41 vegar som ein del av befolkninga der ikkje har lov til å ta i bruk – dei er berre for den andre delen av befolkninga. Det er to rettssystem, det er to folk. Det at vi i denne samanhengen tek til orde for i det minste å take ein debatt om dette i internasjonale fora, synest ikkje eg er å gå for langt. Eg er glad for at fleirtalet, unnateke Framstegspartiet, i sine merknader seier at det må leggjast eit koordinert diplomatisk og politisk press på Israel frå USA og EU si side. Det viser at vi likevel er i gang med den tankegangen, at vi er inne på det sporet. Det er det som er hovudformålet med vårt forslag. Men frå SV si side trur vi at tida er kommen til at ein må handle meir konkret, for å vise Israel at ein meiner alvor med FN-resolusjonane, og at ein skal setje makt bak dei. Så ser eg også at tida har gått, og at 2004 ikkje lenger gjeld i forhold til FNs generalforsamling, så «2004» bør sjølvsagt ikkje vere med i forslaget vårt. Det skal altså ikkje stå «2004», men berre «under FNs generalforsamling.» Eg tek opp forslaga frå SV.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-30:
Berre heilt kort vil eg svare Lilletun: Lilletun og eg har hatt ein slik debatt før, der eg har innrømt dei demokratiske trekka som finst i Israel, absolutt. Men nettopp derfor er det også ein vits i å kjøre sanksjonar mot dei. Det viser seg jo nettopp at mot land som har komme såpass langt som Israel, er det eit poeng å ha sanksjonar. Til Jagland vil eg berre seie at sjølvsagt skal det også leggjast inn press mot Saudi-Arabia. Men det er jo ingen som nektar nokon andre å foreslå også sanksjonar mot dei. For det er jo det som er heile problemet, at vi har så nær kontakt som vi har, med så totalitære styre.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-11-30:
Eg er glad for at alle partia, unnateke forslagsstillaren sjølv, går inn for å avvise forslaget. Det ville vore eit heilt feil signal om ein gav seg inn på eit forslag som for all framtid ville spele Noreg utover sidelinja når det gjeld å kunne vere ein meklar i konflikten. Forslagsstillaren seier at dialog er nødvendig. Men kva slags realisme ligg det i at det skulle kunne verte dialog, om ein her lagar embargo mot den eine parten? Det er sjølvsagt heilt urealistisk. Eg skal ikkje forlengje denne debatten med å kome med veldig mange argument, men eg viser til dei merknadane, som er balanserte, som peiker på den einaste felles internasjonale vegen som er ut av problema, og som eit stort fleirtal da sluttar seg til. Samstundes har eg eit visst behov for å seie i forhold til forslagsstillaren og måten ein framstiller den eine parten som hovudansvarleg på, at det er eit paradoks at det einaste reelle demokratiet i regionen er det ein ynskjer å lage ein boikott mot. Representanten Jacobsen nemnde sjølv menneskerettsorganisasjonen B’Tselem. Vi har dei seinare dagane sett reportasjar i Haaretz, ei stor israelsk avis, om stygge overgrep som har vorte gjorde av israelske soldatar. Mitt spørsmål til representanten Jacobsen vert: I kva for andre land i regionen ville det i det heile vore mogleg med den typen menneskerettsorganisasjonar? I kva for andre land i regionen ville det vore mogleg at ei av dei framståande dagsavisene skreiv om den type ting i forhold til eigne styrkar? I kva for anna land ville høgsterett ha kome til ei avgjerd som sa at regjeringa var nøydd til å endre traseen for muren, eller tryggingsgjerdet? Midt oppi at det kan vere mange ting å kritisere Israel for, slik som òg fleirtalet gjer i sine merknader, er det nødvendig å ha med desse nyansane, som eg synest det ser ut som om forslagsstillaren ikkje ser i det heile. Eg meiner at behandlinga av dette dokumentet og den klare manifestasjonen som Stortingets fleirtal her gjev ved å seie nei til å leggje ansvaret på den eine parten, men samtidig vise til den internasjonale vegen, som er vegkartet for fred, er eit bidrag til at Noreg framleis kan spele ei sentral rolle for å prøve å kunne gje fred til dei som har hatt meir enn nok av krig og liding. Det palestinske folket og det israelske folket fortener noko anna enn det dei har hatt i dei seinare åra.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-11-30:
Jeg stemte feil.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-11-30:
Jeg ble også villedet til å stemme feil.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-23:
Jeg har gleden av å være ordfører for denne saken, og jeg var også saksordfører for forløperen i vår, nemlig Ot.prp. nr. 6 og Innst. O. nr. 50 for 2003-2004, da om konkurranseloven og EØS-konkurranseloven. Forholdet er at konkurranseloven trådte i kraft 1. mai, mens EØS-konkurranseloven foreløpig ikke er på plass. Sistnevnte har pr. september 2004 ikke trådt i kraft, og er bl.a. omtalt i St.prp. nr. 3 for 2004-2005, som ble behandlet av Stortinget for litt siden i dag. Det er to grunner til at vi har saken til behandling. For det første har EU vedtatt en ny fusjonsforordning, den 20. januar 2004, og for det annet er det ved vedtaket som ble gjort i vårsesjonen, heftet enkelte mindre svakheter, i hovedsak av teknisk karakter. Da er dette et greit tidspunkt å rette opp disse på. Etter Fremskrittspartiets og Regjeringens syn er det i hovedsak kun tale om rene redaksjonelle endringer, dog med unntak av enkelte faktiske, innholdsmessige forhold, som det er bred enighet om. Det er foretatt en grundig høring om denne saken, og høringsinstansene har i hovedsak vært positive til det som er lagt frem i proposisjonen. Det har også komiteen vært når man har laget sin innstilling.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-11-23:
Da vi behandlet konkurranseloven tidligere i år, gikk Arbeiderpartiet inn for å utsette behandlingen av lovforslagene til forslagene fra Regjeringen var nærmere utredet. Vi mente og mener fortsatt at Regjeringen på flere punkter avvek fra det bredt sammensatte Konkurranselovutvalget. Dette gjør at det er vanskelig å se hvilke konsekvenser enkelte forslag har. Dette er kritikk som også bl.a. NHO har vært inne på. Ethvert lov- eller reguleringsvedtak og enhver endring må i utgangspunktet ha et klart definert, begrunnet behov. Hvis ikke risikerer vi unødig forvirring, kompleksitet, byråkrati, ineffektivitet og i verste fall undergraving av rettssikkerheten og respekten for lov og regler – i dette tilfellet for næringslivet. Det at saken igjen kommer til behandling med innholdsendringer, mener jeg viser at Regjeringen gikk for fort fram i arbeidet med loven. Innholdsendringene burde framkommet under den ordinære behandlingen, spesielt der Regjeringen endrer holdning. Jeg skal ikke gjenta alle de innvendinger og spørsmål vi tok opp under forrige behandling, men understreke vårt primære syn når det gjelder konkurranse. Arbeiderpartiets vurdering er at ikke alle områder er egnet for konkurranse. Det gjelder f.eks. områder som helse, utdanning og omsorg. På disse områdene må samfunnsmessige hensyn være overordnet konkurranse og bli bestemt ut fra politiske valg. Denne politiske styringen må beholdes og utvikles, ikke reduseres. Et slikt unntak vil ikke være i strid med EØS-forpliktelsene våre. Et konkret eksempel er prinsippet om anbudsutlysing for tjenesteproduksjon, hvor det er unntak for helse- og sosialsektoren. Når det gjelder de enkelte forslag, støtter Arbeiderpartiet disse. Arbeiderpartiet mener primært at et system med generell meldeplikt for bedriftservervelse er byråkratisk for både bedrifter og tilsyn. Vi foreslo derfor et system med meldeplikt for større foretakssammenslutninger og frivillig meldeplikt for resten. Vi konstaterer imidlertid at flertallet ønsker generell meldeplikt. Ved innføring av slik meldeplikt bør Konkurransetilsynet ha mulighet til å lempe på kravene til alminnelig melding. Vi støtter Advokatforeningens vurdering av at det i forarbeidene til loven ikke går klart fram at minoritetserverv er omfattet av gjennomføringsforbudet. Disse medlemmer støtter imidlertid det framlagte forslaget til endring av § 19.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-23:
Regjeringas og Fremskrittspartiets syn i denne saken er at hovedinnholdet i proposisjonen er redaksjonelle eller tekniske endringer. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er enig i at dette er politikk like mye som det er teknikk. Jeg vil si litt om politikken i denne saken vi i dag behandler. Først må jeg si at det er gledelig, kanskje spesielt med debatten om konkurranseloven i februar i år i tankene, at vi i media har kunnet lese at vi har fått en statsråd som er mindre dogmatisk i sitt syn på konkurranse, og mer åpen for andre synspunkter. Det syns jeg er bra. Men jeg registrerer at verken flertallet eller statsråden tenker kritisk rundt selve konkurransekonseptet og hvorvidt konkurranse alltid er ensbetydende med økonomisk utvikling. Asplan Viak har tidligere i høst levert Regjeringen en rapport som viser at økt konkurranse på offentlige innkjøp ikke har ført til prisreduksjoner, og at de administrative kostnader for innkjøpere og leverandører har økt. Dette kan man lese i Aftenposten 3. juli 2004. Statsråden uttalte i den anledning at han av disse årsakene vurderte nettopp å heve terskelverdien. Vi har tatt statsråden på ordet og fremmer derfor, slik vi gjorde under behandlingen av konkurranseloven, følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringa vurdere å heve terskelen for anbudsinnkjøp til det maksimale av hva EØS-avtalen tillater.» Jeg har til tross for at det stadig kommer inn eksempler på at økt konkurranse ikke gir de effektene den var ment å gi – jeg kunne også nevnt apotekmarkedet – registrert at verken Fremskrittspartiet eller Regjeringa ønsker å gå nærmere inn i denne problemstillingen. Jeg viser til fellesmerknaden fra Senterpartiet og SV om at det i bunnen av konkurransemyndighetenes inngripen, enten det er på norsk eller europeisk nivå, ligger en innforståelse av at enkeltprodusenter av et produkt ikke skal dominere et marked. Etter min oppfatning burde begrepet «marked» vært bedre og videre definert enn det som i dag legges til grunn, både med tanke på produkt og geografisk nedslagsområde. Dette er problematisk, fordi vi ser at dette får betydning i store, konkrete næringspolitiske saker. Den mest alvorlige saken vi har hatt de senere årene, er at Konkurransetilsynet tvinger en statlig aktør – Statkraft – til å selge seg ned på grunn av sin størrelse, noe som i seg selv forteller mye om hvilket syn på kraftsektoren Konkurransetilsynet legger til grunn. Det mest slående i Statkraft-saken er at Konkurransetilsynet gjør en vurdering av selskapets størrelse i Norge, samtidig som det fra stadig flere hold påpekes at det er et nordisk kraftmarked. Til slutt vil jeg vise til SVs merknader om at det i rapporteringen om ervervets art også bør avkreves ervervets intensjon. Det er SVs syn at man ved å avkreve oppkjøpets intensjon kan stoppe oppkjøp hvor intensjonen er å legge ned lønnsomme bedrifter, eller at man har sanksjoner å gjennomføre om nye eiere skulle ha skiftet mening i forhold til de intensjoner de oppgav da de ervervet en bedrift, slik den tidligere ervervsloven hadde. Jeg tar med dette opp SVs og Senterpartiets forslag.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-23:
Jeg skal ikke ta debatten om konkurranseloven om igjen. Den tok vi da vi vurderte den. Men jeg har lyst til å utfordre nåværende statsråd på én ting, og det er: Da han fikk denne rapporten fra Asplan Viak, sa han til Aftenposten at han av disse årsaker nettopp vurderte å heve terskelverdien. Vi lurer da på om statsråden ser muligheten for å gjøre det, og om det er hensiktsmessig, i og med at han uttalte seg slik etter at vi fikk en rapport som klart viser at konkurranse i det offentlige ikke alltid er i tråd med det Høyres statsråd har sagt om konkurranse i forbindelse med konkurranseloven og gjennomgangen av den.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-11-23:
Jeg har tatt initiativet til en grundig gjennomgang av det offentlige innkjøpsregelverket. Det har to hensikter. Vi skal forenkle for å gjøre regelverket enda tydeligere og gjøre det enklere for offentlige innkjøpere å forholde seg til et strengt, gjennomsiktig regelverk som skal styrke konkurransen og styrke tilliten til det offentlige som innkjøper. I tilknytning til det vurderer vi også terskelverdien. Men det er også viktig å få fram at i Asplan Viak-rapporten understrekes det at til tross for økte administrative byrder ved en lav terskelverdi har det strenge nye innkjøpsregelverket skapt en langt mer profesjonell offentlig innkjøpsfunksjon, som stiller leverandørene overfor tøffere krav, og som sikrer at offentlige ressurser blir brukt bedre. Når terskelverdien skal settes, er det mange hensyn å ta. Ikke minst skal vi ta hensyn til at norsk næringsliv i hovedsak består av små og mellomstore bedrifter. Med det offentliges innkjøpskraft er det svært viktig at disse bedriftene får tilgang til det store offentlige markedet, og det innebærer at terskelverdien, slik den er i EØS-avtalen, neppe er særlig egnet for norske forhold, selv om jeg vil være tilhenger av å øke den i forhold til dagens nivå.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-11-23:
Jeg vil gjerne gi en kort redegjørelse for hovedpunktene i komiteens innstilling. Det er en enstemmig komite som slutter seg til endringene i kapittel 3, hvor det foreslås at dagens regler om tildeling av midlertidig ervervstillatelse for fiskefartøy ved arv også utvides til å gjelde ved generasjonsskifte, og da etter en skjønnsmessig vurdering. At midlertidig ervervstillatelse også utvides til å gjelde gjenlevende ektefelle som sitter i uskiftet bo, er positivt og får også tilslutning fra en enstemmig komite. Det er også en enstemmig komite som slutter seg til de øvrige forslag i proposisjonen, med unntak av forslag fremmet i § 9, der flertallet ikke ønsker å endre dagens lov, hvor det kreves forhåndsgodkjenning ved alle eierendringer. Departementet foreslår at det kun skal være meldeplikt ved slike endringer. Flertallet deler fullt ut de innvendingene som Fiskeridirektoratet har mot å erstatte dagens regler med meldeplikt. En meldeplikt vil komme til å gjøre det vanskeligere å ha oversikt over hvem som reelt er eier av et fiskefartøy over tid, og det vil også bli langt vanskeligere å stille nødvendige krav ved et eierskifte, krav som vil være en fordel både for næringen og for forvaltningen, bl.a. når det gjelder forutberegnelighet, slik Fiskeridirektoratet påpeker i sin høringsuttalelse. I realiteten innebærer de endringene som nå foreslås, med meldeplikt som erstatning for forhåndsgodkjenning, en start på det man kan kalle en sterk svekkelse av dagens ordning med en fiskereid flåte. Det blir lettere å være passiv eier, og det blir enklere for kapitalen å kjøpe seg inn i fiskeflåten enn med dagens ordning. Derfor går flertallet i komiteen mot denne endringen. Jeg forutsetter at mindretallet vil begrunne sitt standpunkt.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-11-23:
Det er ikkje så ofte eg siterer Høgre-folk for å underbyggja eigne standpunkt, men eg tenkte eg skulle gjera eit unntak i dag. Jan P. Syse sa ein gong – lett omskrive til Stord-dialekt – at det som er i orden, treng ein ikkje reparera. Eg vil påstå at dei endringane som Regjeringa foreslår i dag når det gjeld eigarendringar i fiskeflåten, er unødvendige, og dei vil heller ikkje gje dei forbetringane som blir påståtte, eller for å seia det på ein annan måte: Dagens ordningar er i orden, og ein treng derfor ikkje reparera dei. Arbeidarpartiet held fast på prinsippet om at fiskeflåten som hovudregel skal eigast av aktive fiskarar. Med dagens godkjenningsordning ved eigarskifte kan ein kontrollera at dette prinsippet blir følgt opp og står ved lag. Styresmaktene har høve til å styra vilkåra for overtaking. Ved å erstatta dagens ordning med meldeplikt blir denne moglegheita redusert. Endringane som Regjeringa her foreslår, er etter mitt syn av svært prinsipiell karakter. Derfor må eg seia at eg er veldig overraska over at dei vel å gjera dette ved hjelp av ei forskriftsendring og ikkje ved å endra lova. Det må vera tillate å spørja seg: Gjer ein dette fordi ei forskriftsendring er ein mindre omfattande prosess, der det m.a. er mindre moglegheiter til å komma med innvendingar i høyringsrundar osv.? Ei forskriftsendring fører til mindre offentleg debatt enn om ein vedtar å endra ei lov. Eg er òg kritisk til at ein her vel ein glidande overgang, at ein altså skal ha eit parallelt regelverk som fungerer på same tid. Ved ei gradvis innføring av ei ny ordning blir det skapt uvisse og uføreseieleg regelverk. Etter mitt syn burde denne endringa ikkje skje, men når ein først vel å gjennomføra ho, burde det i demokratiets namn iallfall skje i form av ei lovendring.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2004-11-23:
På vegne av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti tar jeg opp det mindretallsforslaget som er inntatt i innstillingen. Samtidig vil jeg advare mot å trekke de slutningene ut av dette relativt beskjedne mindretallsforslaget, som får flertall i salen, som saksordføreren og representanten Akselsen gjør et forsøk på her. Den beskjedne endringen som foreslås, er gjort i tråd med den praksis som har eksistert over tid: at de aller fleste får ja på sine søknader. Dette er en forenkling. Man unngår byråkratisk saksbehandling og en tidvis langtekkelig saksgang. Når vi går inn for dette, er det vel vitende om at det grunnleggende fortsatt står fast, nemlig at deltakerloven og intensjonen i den står fast, slik den har gjort og fortsatt skal gjøre.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-23:
Saken dreier seg om en justering av lovverket og mulighet til endringer via forskrifter. Fremskrittspartiets syn er at man gjør det hele mer praktisk anvendelig, at man i større grad kan likebehandle arv og generasjonsskifte med hensyn til ervervstillatelse. Jeg vil nevne at komiteen er delt på ett eneste punkt, og det gjelder § 9 nytt annet ledd, om eierendringer til merkeregistrert fartøy. Forslaget innebærer, slik vi har lest det, en gradvis gjennomføring av en meldingsordning som vi mener på sikt vil innebære en forenkling i tillegg til større forutsigbarhet for næringen. Dette anser vi som positivt. Hensynet til kontroll er det argumentet man fører i marken for ikke å støtte innføring av en meldingsordning. Siden forslaget innebærer at vi får en gradvis innføring, mener vi at alle hensyn, også når det gjelder kontroll, kan ivaretas på en tilfredsstillende måte. Vi har valgt å ha et positivt utgangspunkt til dette initiativet fra Regjeringen fordi vi mener at vi på sikt vil få enklere regler og mindre byråkrati.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-23:
Eg hadde eigentleg ikkje tenkt å ta ordet, berre slutte meg til innlegga frå representantane frå Arbeidarpartiet og Senterpartiet. Men når Ivar Kristiansen seier at dette framfor alt er ei forenkling, vil eg berre vise til Fiskeridirektoratets høringsutsegn knytt til spørsmålet om eigarendringar. Dei set spørsmålsteikn ved om dette i særleg grad vil vere ei ressursinnsparing for forvaltninga, fordi meldinga vil måtte underleggjast kontroll, og fordi det vil krevje mykje tid å rettleie næringa. Å slå så kategorisk fast at dette er ei forenkling, som representanten Kristiansen gjorde, har eg lita forståing for. I tillegg er eg einig i dei prinsipielle innvendingane som representantar frå Arbeidarpartiet og Senterpartiet har komme med, og som Fiskeridirektoratet også kom med i høyringsrunden til denne saka. Dei spør seg om dette gjer det mogleg å føre den nødvendige kontrollen med eigarforholda i fiskeflåten. Dei viser til at ein i media stadig har diskusjonar om reelle eigarforhold i fiskeflåten, og direktoratet reknar med at dette ikkje vil betre seg ved ei meldingsordning.