Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2019-12-17:
Jeg vil også takke interpellanten for å ta opp en svært viktig interpellasjon. Jeg vil ta en litt annen vinkling på selve diskusjonen – jeg vil ta debatten knyttet til norske medier. Ytringsfriheten er en av våre mest sentrale frihetsverdier. Ytringsfriheten danner grunnlaget for demokratiske samfunn. Uten ytringsfrihet er demokratiet en illusjon. Jeg skal ikke bruke dette innlegget til å diskutere den konkrete hendelsen som er knyttet til brenning av Koranen – det er tatt opp allerede. Jeg vil se på ytringsfriheten i et bredere perspektiv. Staten bidrar vesentlig til at medier skal få mulighet til å fremme nyheter og meninger. Alle former for statlig mediestøtte utgjør for 2019 om lag 9,6 mrd. kr. NRK alene får 6,4 mrd. kr. Bakgrunnen for støtten er ønsket om et demokratisk mediemangfold. Dessverre finnes det mediemangfoldet som var intensjonen bak de ulike støtteordningene, kun i beskjeden grad. Det vi opplever, er dessverre ikke et mediemangfold, men at den samme meningen gjentas mangfoldige ganger, til den blir en sannhet som det er svært krevende og ofte stigmatiserende å motsi. Det er særlig to områder hvor norske statsstøttede medier har tilnærmet samme syn. Det gjelder klimarelaterte spørsmål, og det gjelder innvandring og integrering. Men også på bistandsfeltet er det en allmenn enighet blant mediene: Jo mer, jo bedre. Alternative synspunkter innenfor disse områdene møtes ikke med motargumenter eller empiri. Meningene blir straks diskvalifisert og møtes umiddelbart med stigmatisering og til dels latterliggjøring av budbringeren. Samtlige statsstøttede medier fremfører et budskap om at menneskelig aktivitet og karbonutslipp på dagens nivå vil føre til en global temperaturstigning på to grader. Anklagene er at polisen derfor vil smelte, og at havnivået vil – som en konsekvens – stige dramatisk. Det er 2030 som gjelder, men årstallet har vært justert et par ganger allerede. Andre samfunnskonsekvenser av landenes klimapolitikk berøres ikke. Senest i går var det et innslag på morgennyhetene på NRK P2 om at julepresangene skaper et unødvendig klimaavtrykk. Forsker Anita Broch ved SIFO hevdet at alle har det de trenger, og at vi derfor burde gjøre gavegivingen mer klimavennlig, med andre ord gi færre gaver og helst gi opplevelser. Programleder Ida Creed responderte: Ja, hvorfor ikke? Ja, hvorfor ikke? Ingen tok opp hva konsekvensene av en slik politikk ville være: En drastisk reduksjon i produksjonen verden over ville ført til nedleggelse av bedrifter og massearbeidsledighet i den fattige delen av verden, presumptivt. Men denne problemstillingen ble ikke engang nevnt eller berørt. Det er ikke journalistikk, men propaganda. Stadig flere klimaeksperter i en rekke land stiller imidlertid spørsmål om temperaturutviklingen skyldes menneskelig aktivitet. Dette er ikke einstøinger med et medfødt opposisjonelt synspunkt på samfunnsutviklingen; dette er ofte beleste og intelligente mennesker som trekker en annen konklusjon. Og la det være helt klart: Dette er mennesker med langt mer kunnskap og kompetanse på klimafeltet enn de aller fleste politikere og journalister. I et slikt perspektiv dreper mediestøtten mediemangfoldet. Når det gjelder innvandring og integrering, begynner stadig flere å innse at Fremskrittspartiets argumenter og foreslåtte tiltak tilbake på 1980-tallet burde vært gjennomført. Mediene har imidlertid samlet fordømt alle forslag om å redusere den ikke-vestlige innvandringen som har blitt fremmet av Fremskrittspartiet, og forslag som har gått ut på å stille klare krav i forbindelse med etablerte menneskerettighetsbrudd innenfor islam, og forslag om integreringstiltak som har stilt tydelige krav om tilpasning. Mediene har imidlertid blitt stadig mer offensive og kreative i sitt forsvar av innvandringen – igjen fordi en innrømmelse på dette feltet vil bidra til at medienes tidligere argumentasjon blir gjort til skamme. Nettopp derfor er det viktig for mediene at Fremskrittspartiet inngår kompromisser som setter partiet i samme bås som de øvrige partiene. Resultatet blir etableringen av alternative nyhetsmedier som tør å ta de krevende debattene, og som ikke har som mål å komme til enighet med andre nyhetsformidlere. De ønsker ikke å være en del av det etablerte mediefellesskapet, men vil utfordre Norge. Derfor har jeg lyst til, fra denne talerstolen, å gi honnør til dem som faktisk tør, og som møter massiv kritikk i denne salen og overalt ellers, selvsagt – og det er: Resett, Document.no og HRS, som utfordrer politikere og gammelmediene, og som tør å bruke ytringsfriheten slik den var tenkt brukt. Jeg vil samtidig utfordre statsråden med et spørsmål: Vil statsråden jobbe for at også de tre nevnte mediene får lik tilgang til mediestøtte som resten av Medie-Norge, slik at vi får en reell debatt på et fair grunnlag i norske medier?