Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Jeg vil starte med å takke utenriksministeren for å ha lagt fram en viktig og nødvendig melding – en melding om menneskerettigheter som mål og middel i utenriks- og utviklingspolitikken. Så er det enda viktigere at vi får konkrete oppfølginger av en slik melding. I internasjonal politikk ser vi altfor ofte, dessverre, at det er en del dobbeltmoral når det gjelder menneskerettigheter. Menneskerettighetene blir ofte vurdert litt forskjellig, avhengig av hvilket forhold man har til et regime på et gitt tidspunkt. De grove bruddene på allmenne menneskerettigheter i land som Iran og Saudi-Arabia forties gjerne fordi man for øyeblikket ønsker å ha et godt forhold til landets regimer. Her kan jeg legge til at undertrykking av kvinners elementære rettigheter ses det også ofte gjennom fingrene med, ikke bare i de landene jeg nevnte, men vi ser med uro på utviklingen i India, ikke minst på omfanget av voldtekter mot kvinner og jenter. Verdenserklæringen om menneskerettigheter slår fast at hvert enkelt individ – menn, kvinner og barn – er enestående, med ukrenkelige rettigheter. Enkeltmennesket skal vernes mot undertrykking, mot fattigdom, mot overgrep og nedverdigelse. En enstemmig komité viser til at menneskerettighetene må ses på som både mål og middel i utenriks- og utviklingspolitikken. Det betyr at det ikke er slik at noen menneskerettigheter gjelder i dag og andre i morgen. Det er heller ikke slik at noen gjelder for menn og andre for kvinner. Menneskerettighetene kan aldri være kulturrelative. Det innebærer at alle mennesker til enhver tid skal kunne ta del i disse rettighetene. Det innebærer også at ingen religiøs eller kulturell tradisjon kan forsvare brudd på menneskerettighetene. Det gjelder i særlig grad retten til liv, retten til personlig integritet, retten til å være beskyttet mot tortur og mishandling, men også retten til helse, til arbeid, til samfunnsdeltakelse. Som ett av få land har Norge aktivt motarbeidet forsøk på å uthule kvinners rettigheter og har lenge spilt en viktig rolle som forkjemper for kvinners rettigheter og for kvinners likestilling globalt – også for såkalt sensitive temaer som seksuell og reproduktiv helse og rettigheter. På dette området har vi en mulighet til å være en brobygger mellom ulike interessegrupper og på tvers av landegrenser. Jeg er glad for at en samlet komité gir uttrykk for at Norge bør være i front for kvinners rettigheter internasjonalt. Krenking av kvinners integritet understreker også staters ansvar for å hindre og strafferettslig forfølge overgrep begått av private aktører. Hvis stater ikke følger dette opp, har det internasjonale samfunn en forpliktelse til å gjøre det. Eksempel på dette kan være tvangsekteskap, det kan være kjønnslemlestelse og æresdrap. Men det gjelder også religiøse gruppers diskriminering av f.eks. homofile og lesbiske. Vi har de senere år sett en skremmende økning i meldingene om at homofiles, transpersoners og lesbiskes rettigheter krenkes, og at de fratas fundamentale rettigheter. Det er derfor viktig at Norge tar initiativ og bidrar til å styrke og bedre forholdene for denne store gruppen. Det er bred enighet i komiteen om at Norge i sin internasjonale satsing bør bidra til å styrke menneskerettighetene. I innstillingen skiller imidlertid partiene lag når flertallet og regjeringen i stortingsmeldingen forsøker å skille mellom sivile og politiske rettigheter på den ene siden, og økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter på den andre siden. Etter Arbeiderpartiets syn er det en forutsetning for å kunne realisere prinsippet om like muligheter at man også bekjemper stor økonomisk og sosial ulikhet. Retten til å vokse opp og ikke dø før du fyller fem år, er faktisk en fundamental rettighet og forutsetningen for andre menneskerettigheter. Det er derfor vi også bidrar så vidt sterkt fra norsk side når det gjelder f.eks. vaksinealliansen GAVI, som før øvrig gjør en veldig god jobb med å sikre at nettopp spedbarn vokser opp, at de blir eldre enn fem år. Det må være et mål for utviklingspolitikken å gjøre mottaker bedre i stand til å overholde menneskerettighetene. Vi bør derfor se menneskerettigheter og utviklingssamarbeid i en bredere sammenheng. Bistand bør også støtte opp om realisering av menneskerettigheter både ved utformingen av politikk og ved gjennomføringen av konkrete program. Meldingen foretar en tematisk gjennomgang av prioriterte områder i tillegg til satsingen på menneskerettigheter gjennom FN og i land-til-land-samarbeid. Synet på viktigheten av ytringsfrihet, av pressefrihet, av tros- og livssynsfrihet er det bred enighet om, og likeledes satsingen på handlingsplan for gjennomføringen av FNs sikkerhetsrådsresolusjon 1325 om kvinner, fred og sikkerhet og innsats for å sikre barn mot krig, mot barnearbeid, mot tvangsekteskap og mot kjønnslemlestelse. Et viktig tema i menneskerettighetssammenheng er retten til liv. Dødsstraff er å krenke denne retten. Vi må derfor bekjempe og prinsipielt ta avstand fra dødsstraff uansett i hvilket land og under hvilket regime dødsstraff, praktiseres. Vi kan ikke gradere synet på dødsstraff ut fra et lands styresett eller et lands rettspraksis. Derfor må Norge engasjere seg i arbeidet mot dødsstraff i alle land som praktiserer dette. I en globalisert verden er internasjonale kjøreregler for handel, etablering, investeringer og produksjon viktig for å hindre sosial dumping og utbytting av billig arbeidskraft, herunder bruk av barnearbeidere. Også norske bedrifter blir konfrontert med nye etiske og legale forpliktelser i sin internasjonalisering. For Arbeiderpartiet er det særlig viktig at en samlet komité stiller seg bak merknadene om et anstendig arbeidsliv og om næringslivets ansvar for å respektere arbeidstakerrettighetene. Det er viktig at norsk næringsliv som etablerer seg i utlandet, følger FN og ILO-konvensjonene for faglige rettigheter og bidrar til å høyne faglige standarder i vertslandet. Til slutt: Stortingsmeldingen gir en god oversikt over arbeidet med menneskerettigheter i ulike internasjonale sammenhenger, og jeg vil igjen gi ros til regjeringen og til utenriksministeren for å ha lagt fram denne meldingen til diskusjon i Stortinget. Men tilbake til det jeg sa helt innledningsvis: Den mangler kanskje konkrete forslag til oppfølging. Vi ser derfor fram til at regjeringen kommer tilbake med konkrete handlingsplaner, at arbeidet evalueres i etterkant, og at Stortinget jevnlig oppdateres om status i arbeidet, slik en samlet utenriks- og forsvarskomité ber om.