trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-06-15:
Jeg har vært i kommunepolitikken i seks–sju perioder under vekslende regjeringer og regimer, og jeg har alltid hatt for lite penger. Det har alltid vært en kamp om prioriteringer, og de ulike kommunene prioriterer ulikt. Eksemplet representanten nevner, kan helt sikkert stemme, men det er også kommuner som kan fortelle at de har prioritert på annen måte. Når det gjelder budsjettet for inneværende og neste år, er det stramt, men vi mener det er fullt akseptabelt. Det har vært en økning på områder som Kristelig Folkeparti har prioritert, og hvor vi er glade for å ha fått til økte rammer. Det gjelder innen helse, skole og annet, og ikke minst den satsingen vi har fått nå mot arbeidsledighet. Så er det opp til den enkelte kommune hvordan man vil prioritere. Men for lite penger vil det alltid være.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-06-15:
Kristelig Folkeparti gikk ut av samarbeidet om inntektssystem, fordi vi mente tidspunktet var feil. Kristelig Folkeparti har hele tiden ment at først burde vi hatt en regionreform og så en kommunereform, der inntektssystemet var klarlagt på forhånd. Det var den direkte grunnen til at vi trakk oss ut av det samarbeidet. Når det er sagt, forstår Kristelig Folkeparti at inntektssystemet må bygge opp under det som var intensjonen i kommunereformen, slik at vi får stimulert til at det blir nye, bedre og mer effektive kommuner. Det var Kristelig Folkepartis intensjon. Med den bakgrunnen ser vi at det forslaget som har kommet, kan fungere. Så reagerer vi på samme måte som andre på at det er enkelte rare utslag. Da minner jeg om at inntektssystemet kan forandres hvert år, men reformen skal stå i flere tiår.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-06-15:
Det er nok riktig, som representanten sier, at vi har stått sammen med SV og satset på grupper som trenger det mest, men som ikke går i demonstrasjonstog. Derfor har både rusomsorg, barnevern, helse, helsesøstre og ikke minst tidlig satsing i skolen vært satsingsområder der Kristelig Folkeparti har fått et betydelig gjennomslag, og det har endret en del av virkeligheten for nettopp disse gruppene. Så jeg deler det synet at vi svært gjerne skulle ha øremerket deler av dette, men samtidig har vi tiltro til lokalpolitikerne, at de prioriterer der det trengs. Dette er to gode prinsipper som lett kommer i strid med hverandre: øremerking og kommunal frihet. Jeg er enig i at det med barnevern kanskje burde ha vært øremerket sterkere, og det er noe som Kristelig Folkeparti absolutt vil vurdere videre.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-06-15:
Å finne balansepunktet mellom øremerking og kommunalt selvstyre er en krevende sak. Det er det i vårt parti og sikkert i de fleste andre, fordi det er to gode prinsipper som strider mot hverandre. For når man øremerker, er det jo statsstyrt, systemstyrt. Når det er kommunalt styrt, er det lokalt selvstyre, det er tillit til lokalpolitikerne. Dette er et krevende balansepunkt. Jeg ble politisk interessert på 1970-tallet, da vi diskuterte med SF og SV nettopp disse systemene og hvordan vi i samfunnet lettest skulle håndtere statsstyrt kontra lokalt styrt. For å være litt konkret i dag: Vi hører at en gjerne skulle ha øremerket både til barnevern, helsesøstre og rusomsorg osv. Kan representanten gjøre litt rede for hvor langt SV vil gå i øremerking?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2016-06-15:
Senterpartiet sentralt peiker gjerne på at interkommunalt samarbeid er ei betre løysing enn å byggje nye kommunar. Enkelte kommunar har opp mot 70 interkommunale samarbeid, og då kan ein spørje kva slags makt som eigentleg ligg i lokaldemokratiet. Eg har merkt meg at Senterpartiet tviheld på at det er ein fordel med uoversiktlege byråkratiske løysingar og vil attpåtil flytte makt ut av kommunestyra. I den største Senterparti-kommunen i landet, Stjørdal, seier ordførar Ivar Vigdenes: «Kommunesammenslåing bøter på utfordringene interkommunale samarbeid gir og forsterker fordelene. Den erkjennelsen har blitt større i løpet av prosessen, og gjør at jeg er mer positiv til sammenslåing nå enn tidligere.» No meiner ordføraren i Stjørdal at det beste ville vere å snu det på hovudet – kommunesamanslåing i staden for interkommunalt samarbeid. Kunne representanten Greni tenkje seg å seie at ho støttar partifellen Ivar Vigdenes, ordførar i den største Senterparti-styrte kommunen i landet, som seier at kommunesamanslåing faktisk kan vere betre enn stadig meir interkommunalt samarbeid?
Mudassar Kapur (Høyre), 2016-06-15:
Jeg ser av innstillingen til kommuneproposisjonen at SV foreslår nok en gang å øremerke bevilgninger til kommunene, istedenfor å legge inn penger som frie midler, som kommunene selv kan styre bruken av. Norske kommuner bruker jo tross alt allerede det meste av sine penger på viktige velferdsoppgaver. Problemet med mer øremerking er at kommunene må bruke byråkrater til å skrive søknader og rapporter, og mange kommuner nyttiggjør seg ikke engang midlene på grunn av alt merarbeidet. Mitt enkle spørsmål til Sosialistisk Venstreparti er: Hvorfor mener SV det er bedre å lage øremerking og byråkrati av pengene, som ikke kommer fram til brukerne?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-06-15:
At det må være veldig grønt, er ikke noen spøk, hvis man tar inn over seg den debatten som vi hadde i Stortinget i går om konsekvensene av tilslutningen til Paris-avtalen som – og det er viktig å legge til grunn – legger opp til en fundamental endring på veldig mange områder av det norske samfunnet. Det er så grønt som premiss-settet må være. For øvrig er Miljøpartiet De Grønne et parti som mener at politiske beslutninger bør fattes på lavest mulig nivå, og vi er tilhengere av å overføre oppgaver og midler til kommunene, slik at de i størst mulig grad kan gjøre det. Så er vi også klar over den veldig vanskelige avveiningen mellom å overlate det ansvaret og de ressursene til kommunene og det nasjonale ansvaret som finnes på områder hvor – som vi nettopp har hørt en diskusjon om, f.eks. barnevernet – det er helt nødvendig å sikre seg tilstrekkelig kvalitet. Så vi er ikke dogmatiske, vi er heller ganske lyttende på det feltet.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-06-15:
Forslagene som representanten Andersen beskriver, høres mer eller mindre identiske ut med forslag vi har liggende inne i vårt alternative statsbudsjett, og så skal jeg innrømme at som ikke-medlem av kommunalkomiteen har jeg ikke total oversikt over alle forslag som er lagt fram, ei heller SVs. Jeg har stor sympati for det jeg forstår er intensjonene i det Karin Andersen beskriver. Det vi kommer til å bruke litt tid på fortsatt utover dagen, er vurderingen av hvor spesifikke krav det skal stilles til kompetanse. Jeg skjønner at representanten Andersen viser til den MIK-reformen som vi hadde, og som var god, og som vi var tilhenger av. Sjansen er god for at vi går inn for et slikt forslag, men i den grad det er mulig å overlate den typen vurderinger til kommunene, er det vårt primære ønske.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-15:
La meg først si at jeg sammenlignet årene fra 2010 til 2013 med årene fra 2014 til 2016. Da ser vi at vi har lagt til rette for at kommunene har fått et større økonomisk handlingsrom enn i de tre foregående årene. Nå går vi inn i en periode med lav oljeinntekt, og allikevel har vi klart å legge til rette for at kommunene til neste år får en vekst som er på høyde med det regjeringen Stoltenberg la frem i 2011 og 2012. Når det gjelder de nordnorske fylkene, er jeg helt enig i at en god økonomi for fylkene også er viktig for deres satsing på fylkeskommunene. Men la oss se på Nordland. De hadde et driftsresultat i fjor på 4,2 pst., dvs. om lag på landsgjennomsnittet. Troms hadde et driftsresultat på 4,8 pst., som var over landsgjennomsnittet. Det var kun Finnmark som hadde en vekst som var lavere enn landsgjennomsnittet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-15:
Hvis man ser på regjeringens budsjetter, vil man se at kommuneøkonomi har vært viktigere for regjeringen enn skattereduksjoner. Skattereduksjoner er også viktig fordi det bidrar til å skape trygge arbeidsplasser. Det gjør det mer lønnsomt å drive næringsvirksomhet. Skal vi ha mer å dele, må vi også ha mer å skape. Men la oss gå tilbake til de nordnorske fylkene. Hvis vi ser på de korrigerte frie inntektene – når vi korrigerer for ulike forhold – har Nordland 124 pst. av landsgjennomsnittet, Troms har 120 pst., Finnmark har 122 pst. av landsgjennomsnittet, mens et fylke som Nord-Trøndelag har kun 105 pst. Det betyr at de nordnorske fylkene har et større handlingsrom – også når man korrigerer for avstandsulemper – enn andre fylker andre steder i landet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-15:
Jeg tror jeg har svart på det spørsmålet minst én gang i måneden i diverse debatter i Stortinget i løpet av de to siste år – og også i leserinnlegg. Utgangspunktet er det samme i dag som det var da reformen ble lagt frem. Det er behov for endringer i kommunestrukturen for å sikre innbyggerne gode tjenester der de bor i dag og i fremtiden. Nå ser vi at mange kommuner går mot sammenslåing fordi de ser at de står sterkere sammen. Det står fortsatt fast at kommunereformen bygger på frivillighet og gode lokale prosesser, men, som Stortinget også har vært tydelig på, at det er unntak i spesielle situasjoner. Oppdraget som jeg har gitt til fylkesmennene, bygger på vedtak i Stortinget, Stortingets føringer for fylkesmannens rolle, nemlig at fylkesmannen også skal gi en anbefaling. Men det er Stortinget som tar beslutning, ikke fylkesmannen. Det er Stortinget som gjør det.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-15:
Jeg er litt forundret over at Senterpartiet, i hvert fall på nasjonalt nivå, og SV er så opptatt av at vi skal si at det blir tvang når vi faktisk har slått fast at reformen bygger på frivillighet og gode lokale prosesser. Partiene burde da heller si at det er de enige i. Behovet for kommunereform har vært tydelig helt siden Gunnar Berge og Arbeiderpartiet satte saken på dagsordenen på begynnelsen av 1990-tallet. Så har vi sett at kommunene i dag er for små for de store utfordringene, for de store oppgavene de har. Også i Oslo-området, hvor man kan nå 13 rådhus på 45 minutter – 13 rådhus på 45 minutter – er det behov for å se på større kommuner for å kunne gi en bedre areal- og samfunnsutvikling. Jeg må få ta avstand fra begrepet «spill». Jeg møter lokalpolitikere fra alle partier. De viser lederskap, og de er opptatt av å skape gode tjenester. De trenger å bli heiet på, ikke at dette blir karakterisert som politisk spill.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-15:
La meg først svare på det første, om at inntektssystemet bør være reformnøytralt. Det er jeg helt enig i, og det er derfor vi foretar disse endringene. Vi kan ikke ha et inntektssystem som sementerer en gammel struktur, når et bredt flertall på Stortinget mener at tiden er moden for endring. Allerede da Samhandlingsreformen ble lansert av en tidligere arbeiderpartistatsråd, ble det pekt på at det er behov for større kommuner for å kunne gi innbyggerne gode tjenester. Det har nettopp sammenheng med at man trenger større fagmiljøer og flere spesialister. Vi bygger jo opp tilbudet innenfor rus og psykisk helse i kommunene, med konkrete tilskudd som gjør at kommunene vil være bedre i stand til å kunne overta dette ansvaret. De får nå også en forutsigbarhet i gjennomføringen av den reformen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-15:
Svaret på det spørsmålet er selvsagt ja. Det er ikke forskjell på det som statsråden sier i et lukket og et åpent rom. Statsråden er alltid forberedt på at det som sies i et lukket rom, også kan komme ut i et åpent rom. Jeg lever godt med at Senterpartiets parlamentariske leder har behov for å karakterisere regjeringen. Men det arbeidet som lokalpolitikerne nå gjør, fra alle partier, også mange fremragende senterpartiordførere – det har jeg lyst å understreke – gjør de fordi de er opptatt av gode tjenester til innbyggerne sine. Jeg mener det er vår oppgave å heie på dem og gi dem støtte i arbeidet. Det vet jeg at Arbeiderpartiets leder, Jonas Gahr Støre, har gjort, ved å si at man støtter de lokale prosessene som er der ute. Det er vår oppgave, og det er den rollen også jeg har hatt i de to årene vi har jobbet med reformen. Og det er faktisk 148 kommuner hvor det har vært ja i enten folkeavstemninger eller innbyggerundersøkelser – 207 kommuner hvor det har vært nei. Det kommer mange sammenslåinger, og det er bra for innbyggerne.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-15:
Representanten Greni sier at hun ikke har fått svar. Jo, representanten Greni har fått svar, men hun liker ikke svaret hun har fått. Det er realiteten. Vi har svart på spørsmålet om fylkenes inntektssystem. Det er behov for større kommuner også i sentrale strøk. Litt sør for Oslo kan man nå 13 rådhus på 45 minutter. Gamle kommunegrenser hindrer kommunenes mulighet til å få til en god samfunnsutvikling etter hvert som de vokser. Endringene i inntektssystemet er velbegrunnet. Det handler om å fjerne hindringer for sammenslåing – som har bred støtte i Stortinget. Det andre gjelder fylkesmennenes oppgave. Her har også representanten Greni fått svar, og svaret ligger i Stortingets vedtak, nemlig at «Stortinget ber regjeringa syta for at fylkesmennene kjem med sin tilråding om kommunestrukturen i fylket etter at kommunane har gjort sine vedtak seinast 1. juli 2016.» Fylkesmannen har i oppgave å gi en slik tilråding basert på de vedtak som er gjort i Stortinget. Representanten Helga Pedersen tok opp at det ville være synd om enkelte kommuner som hadde mulighet til å komme i mål, ble stoppet av en frist 1. juli. De blir ikke stoppet av en frist 1. juli. De kan i samråd med fylkesmannen bli enige om å bruke noe mer tid. Det er det kommuner som allerede har fått anledning til. Representanten Juvik tok opp situasjonen for de nordnorske fylkeskommunene. La meg da vise til at når man ser på inntektene for fylkeskommunene i nord og korrigerer for merkostnadene man har på grunn av reiseavstander og annet, har faktisk Finnmark 122 pst. av landsgjennomsnittet, Troms 120 pst. av landsgjennomsnittet og Nordland 124 pst. av landsgjennomsnittet. Det er etter at man har korrigert for avstandsulemper. En fylkeskommune som Nord-Trøndelag har 105 pst. Det er godt rom for å få til gode tjenester også i fylkeskommunene i nord. Så hører jeg igjen at Arbeiderpartiet ønsker å bruke mer penger på kommunesektoren – 3 mrd. kr. Hvor skal Arbeiderpartiet hente de pengene fra? Er det slik at Arbeiderpartiet skal bruke mer oljepenger, eller skal man øke skattene for bedriftene med 3 mrd. kr i den situasjonen vi er i nå? Det er en dårlig beskjed til dem som skal skape de trygge arbeidsplassene i 2017. I den situasjonen vi er i, trenger vi flere trygge arbeidsplasser i privat sektor. Vi har ikke behov for økte skatter som gjør det vanskeligere.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-15:
Jeg registrerer at enkelte har et sterkt behov for å karakterisere arbeidet med kommunereformen. Det kan man selvsagt gjøre, men jeg mener det er respektløst. Det er respektløst overfor de mange lokalpolitikere fra alle partier som jobber godt og grundig for å skape gode kommuner for sine innbyggere. Jeg mener at denne saken er for viktig til at vi skal komme med lettvinte karakteristikker den ene eller annen vei, for dette handler om velferden for våre innbyggere. Jeg tror vi alle i denne sal vet at utfordringene i årene som kommer, vokser. Det betyr at vi har et ansvar for å legge til rette for en kommunestruktur som gjør at vi kan få sterke velferdskommuner også i årene som kommer. Dette går ikke over. Dette må vi forholde oss til, og derfor gjennomfører vi arbeidet. Min oppgave er å heie på de mange lokalpolitikerne fra alle partier som gjør en god jobb. Så faller det åpenbart representantene Juvik og Knag Fylkesnes tungt for brystet at jeg påpeker at fylkene i nord har korrigerte frie inntekter, altså etter at man har tatt høyde for avstandsulemper, som ligger langt over landsgjennomsnittet. En fylkeskommune som Rogaland har 93 pst. av landsgjennomsnittet, og en fylkeskommune som Møre og Romsdal har 99 pst. Dette er ikke Sanners tall, dette er offisiell statistikk. Det er bare en påpekning av hvordan det reelt sett er når man er opptatt av å få frem hvor ille alt er. Realiteten er at det er i Nord-Norge det nå skjer. Det bygges mer vei og samferdsel enn noen gang. Det legges til rette for mineralvirksomhet og industriell virksomhet. Det blomstrer. Arbeidsledigheten har gått ned over tid. Dette skal vi også heie frem og fortsette å legge til rette for. Det er åpenbart at Arbeiderpartiet ikke helt forstår de økonomiske utfordringene vi nå står overfor, når man sier at man skal bruke 3 mrd. kr mer enn det regjeringen foreslår, på kommunene til neste år. Spørsmålet gjenstår: Hvor skal de pengene komme fra? I en situasjon hvor vi mister lønnsomme arbeidsplasser innenfor olje- og gassvirksomheten, virker det som om svaret er at vi skal øke skattene for annen privat næringsvirksomhet. I den situasjonen vi nå er i, trenger vi flere lønnsomme arbeidsplasser i privat sektor. Vi trenger flere arbeidsplasser som bidrar til statsbudsjettet, ikke enda flere som lever av statsbudsjettet. Derfor har regjeringen og samarbeidspartiene vært opptatt av at vi må legge til rette for privat næringsvirksomhet, samtidig som vi håndterer de kortsiktige utfordringene. Det har vi gjort gjennom revidert nasjonalbudsjett og budsjettet for 2016, med 5 mrd. kr i tiltakspakke og mye konkret rettet mot Sør-Vestlandet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-06-15:
Det er nok riktig at det er gjort mye godt arbeid lokalt, men det er jo ikke på grunn av regjeringen, det er på tross av regjeringen. Regjeringen har i denne sammenhengen bidratt til kaos, endring av spilleregler underveis, osv. Det er også riktig at Høyre har jobbet for dette over flere tiår, som statsråden har nevnt i flere av sine replikksvar. At den innsatsen ikke har gitt resultat, skyldes jo mangel på gode argumenter. Det er det som rett og slett er årsaken til det, og det er jo det vi nå igjen ser, når folk stemmer nei i folkeavstemningene. Statsråden gjentar i dag – han har sagt det mange ganger tidligere – at det er behov for endringer, men at det skal bygges på frivillighet, og at unntak bare skal skje i spesielle situasjoner. I slutten av uka skal Sanner møte landets fylkesmenn. De blir sentrale i det videre arbeidet. Kan statsråd Sanner entydig bekrefte at hans budskap til landets fylkesmenn i de lukkede rom kommer til å være eksakt det samme som det han offentlig har uttalt fra Stortingets talerstol i dag?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-06-15:
Den velferden som vi hvert år smykker oss med på internasjonale rankinger over gode land å bo i, er det kommunene som først og fremst gir oss. Det er de som gjør det godt å kunne ha unger på grunnskolen, unger i barnehage, og at eldre får et godt omsorgstilbud. Det er også slik at mange innbyggere i Norge er fornøyd med det tilbudet som kommunene gir dem, og særlig gjelder vel det de mindre kommunene som år etter år blir kåret til de gode kommunene å bo i. Men det er også store behov i kommunesektoren, og det trengs flere hender og flere ressurser. Derfor fremmer Senterpartiet i dag forslag om en betydelig økning i de økonomiske rammene til kommunene. Vi ser med bekymring på den måten flertallet kommer til å endre inntektssystemet på, endringer som kommer til å slå negativt ut for mange kommuner og tvinge dem til å redusere nettopp velferdstilbudet til sine innbyggere. Jeg merket meg at representanten Njåstad litt foraktelig omtalte en del av de endringene man gjør, som å redusere tilskudd til rådhusene. Nå er det slik at Borge-utvalget på sin side, som vurderte det såkalte basistilskuddet på et faglig grunnlag, ikke har kalt dette noe rådhustilskudd, men sagt at basistilskuddet er «et viktig bidrag til likeverdig tjenestetilbud i kommuner av ulik størrelse.» Det er noe helt annet enn et rådhustilskudd. Det blir litt hektisk når et flertall i Stortinget skal prøve å insistere på at noe som holder på å rakne, fortsatt er vellykket. Derfor blir det også noe litt hektisk over den rosen av kommunereformen som en del talere har hatt i dag. Representanten Njåstad sa at det er 22 kommuner som nå har vedtatt sammenslåing. Ja, det er det. Og det er 84 som har vedtatt at de ikke skal slå seg sammen. Det er 123 kommuner som har sagt nei i folkeavstemning. Det er 32 kommuner som har sagt ja i folkeavstemning. Så er det 25 kommuner som har et litt splittet resultat, der det er veldig «tight», eller der det har vært mange forskjellige alternativer som gjør det vanskelig å tolke resultatet. Men det er 123 klare nei og 32 klare ja. Valgdeltakelsen har mange plasser vært høy og god. Det er klart at vi har sett en del eksempler på dårlig valgdeltakelse, men valgdeltakelsen har også mange plasser vært veldig god, bl.a. nå sist i Lesja, med godt over 70 pst. Problemet er at regjeringen har gått baklengs inn i kommunereformarbeidet. I stedet for å starte med å avklare oppgaver og økonomi og deretter diskutere sammenslåing, har de valgt det motsatte. De har tegnet kartet, og nå har de også vanskelig for å høre på folket. Da får en si med Sven Egil Omdal i Stavanger Aftenblad: «Demokrati er på mange måter en fin styreform, så lenge man ikke lar folket blande seg for mye opp i styringen.»
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-06-15:
Det var representanten Njåstad som fikk meg til å ta ordet. Det han sier om statlig finansiering av eldreomsorgen, er rett og slett ikke riktig. Det er ikke slik at kommunene får masse penger på toppen av det man har. Nei, staten tar et uttrekk fra kommuneramma, og så omregner man dette til en statlig sats, legger på en skjerv på inntil 4 pst., og så yter man tilbake til kommunene – som da i tillegg skal bygge opp et byråkrati for å rapportere på disse pengene. I modell A, Fremskrittspartiets foretrukne modell, er dette holdt i veldig stramme tømmer. Det er slik at Trøgstad taper 6 mill. kr, Tønsberg taper 44 mill. kr, Narvik taper 40 mill. kr – og Helsedirektoratet har bekreftet tallene. Jeg har aldri hørt at helseministeren har klart å tilbakevise det – han har ikke prøvd engang. Når Njåstad og andre snakker om at det er Arbeiderpartiet som har prøvd å få kommunene til ikke å være med på dette, tenker jeg at jaja, det er ca. 100 borgerlig styrte kommuner, og den aller største er Stavanger. Der sitter Fremskrittspartiet og Høyre i styringa av byen, og de sa begge to, så Stavanger Aftenblad hørte og siterte: Nei takk, Siv Jensen, vi vil ikke ha den statlige omsorgen, for sannheten er at vi taper flere hundre millioner kroner dersom vi skulle være med på dette. Det var lederen for levekårsutvalget, Kåre Reiten fra Høyre, som sa det. Derfor syns jeg man skal være litt ærlig i alle fall. Hvis det er noen som kan vise til at kommunene ikke taper, burde det iallfall komme på bordet, for nå er det seks kommuner igjen av 18 som hadde meldt seg opp, og det var både røde og blå kommuner. Her har man forregnet seg lite grann – eller hva man har gjort – men iallfall har kommunene skjønt at dette er ikke noen veldig god idé å være med på, og det blir i alle fall ikke bedre eldreomsorg av det. Så en liten kommentar til dette med private aktører. Slik jeg ser det, er det veldig stor forskjell på en privatpraktiserende lege eller avtalespesialist, som sjøl jobber i førstelinja i et selskap som kanskje han eller ho har, og store kapitalinvestorer som går inn i sårbar eldreomsorg med ett hovedmål: maksimal avkastning på hver investerte krone. Det er ikke å rakke ned på private investorer, det bare forteller hva som er de faktiske forhold. Det prøver hele tida høyresida å si at ikke er tilfellet, men alle veit at sånn er det.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-15:
Det har vært en merkelig opplevelse å høre regjeringspartiene det siste året når de snakker om lokaldemokrati og å flytte makt. Virkeligheten er jo en helt annen. På punkt etter punkt flyttes og tas makt og innflytelse fra bl.a. fylkeskommunene og de regionale folkevalgte. Det viktigste er at det økonomiske handlingsrommet i regionene reduseres – helt gjennomgående. De pengene fylkene selv kan bruke til å satse på det de selv mener er fornuftig, blir det færre og færre av gjennom kutt i regionale utviklingsmidler, nytt inntektssystem og en presset kommuneøkonomi. Et eksempel på det er statsbudsjettet og inntektssystemet regjeringa la fram for 2016. Nordland, Troms og Finnmark fylker taper til sammen 389 mill. kr på det. Fylker med stor geografisk utstrekning, spredt bosetting og næringsliv taper. Det gir en betydelig overføring av midler fra nord til sør, som samsvarer dårlig med ordene i nordområdesatsingen. Jeg må i ærlighetens navn si at på samferdselsområdet har det til fylkesveier vært en liten økning i midlene til de nordligste fylkene, men det er finansiert av landsdelen selv gjennom kutt i samferdselsbudsjettene og kutt i regionale utviklingsmidler. Regjeringa gir med én hånd, men tar med to hender fra landsdelen. Det tar fra landsdelen og de lokale folkevalgte muligheten til å styre selv. Og hvis vi snakker om regionale utviklingsmidler – det kunne kanskje vært et mer spenstig begrep på akkurat de pengene – er dette altså midler som lokale folkevalgte kan bruke bedre, smartere og mer effektivt enn dersom det skal gå gjennom Sanners statlige kvern. I nord hadde f.eks. ikke Arctic Race of Norway eller NordNorsk Reiseliv AS vært mulig dersom man ikke hadde hatt regionale utviklingsmidler til disposisjon. Og hvis noen fra regjeringspartiene lurer på hvorfor jeg og mange med meg reagerer på akkurat disse tingene, er det fordi dette er negativt i seg selv og kommer på toppen av en utvikling med økende sentralisering. Vi har sett en lang rekke forslag om sentralisering i distriktene og i Nord-Norge spesielt: fiskeridirektorat, veterinærinstitutt, mattilsyn, skattekontor, planer om sentralisering av Innovasjon Norge, leveringsplikt – lista er lenger, jeg kunne ha fortsatt. Så kommer altså statsbudsjett, kommuneproposisjon og inntektssystem på toppen av det hele. Skal det faktisk ligge makt lokalt og regionalt hos de folkevalgte, må de ha mulighet til å styre. Det er derfor Arbeiderpartiet foreslår 3 mrd. kr mer til kommunene enn regjeringa til å satse på gode, lokale prosjekter – og ikke på noe en statsråd i Oslo har bestemt at man skal satse på lokalt.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-06-15:
Jeg vil ta utgangspunkt i foregående taler, Martin Henriksen. Arbeiderpartiet er gode på analyse og på å forutse demografiske utviklinger og stoda økonomisk. Men la meg nevne tre reformer som Arbeiderpartiet har stått bak, der intensjonen har vært veldig god, og som alle egentlig har vært enige om: ansvarsreformen, eller HVPU-reformen, fra 1988, som ble gjennomført i 1991, samhandlingsreformen og verdighetsgarantien, som skulle levere 15 000 omsorgsplasser og sykehjemsplasser. Ansvarsreformen er nøye evaluert. Situasjonen for de psykisk utviklingshemmede er at vi ikke er i mål, 25 år etter at den trådte i kraft. Det er store mangler der ute, og kommunene har ikke tatt det helhetlige ansvaret for å sørge for et godt tilbud. Flere rapporter sier at helsevesenet må være aktivt og oppsøkende for å organisere tjenester til mennesker som har liten evne til å søke hjelp. Vi evner ikke i Norge i dag å ha et slikt helsevesen. Intensjonen i samhandlingsreformen var den samme. En skulle flytte ansvaret til kommunene, som har det lovpålagte ansvaret i dag for folkehelse, forebygging og for å sørge for færre innleggelser i sykehus. Vi er i den situasjonen at kommunene fortsatt bruker sykehusene og staten i et svarteperspill. Riksrevisjonen har nylig gjennomgått de første årene av samhandlingsreformen, og kommunene er dessverre ikke på vei. Øyeblikkelig hjelp-sengene er et eksempel på det. Fortsatt har vi altså en nødetat i bakevja med hensyn til legevakt, som ikke er godt nok organisert. Kommunene greier ikke å sørge for at vi har uniformerte legebiler, at vi har tilstrekkelige rom til å ta imot pasientene på helg og på kveld, og vi har en utfordring med å rekruttere leger til legevakt. Når det gjelder verdighetsgarantien, der en skulle bygge 15 000 boliger, har ikke kommunene tatt det ansvaret, og i den situasjonen vi er i nå, må vi diskutere hvordan vi skal organisere dette. Det er ikke pengene det står på. Hvordan skal vi få Kommune-Norge til å gjøre det Stortinget har som ambisjon? Det er den diskusjonen vi er nødt til å ta nå, og frivilligheten ser vi der ute. Innbyggerne er ikke villig til å være med på å ta det ansvaret, hvordan en skal organisere dette. Nå må Stortinget ta det ansvaret. Nytt inntektssystem er et av svarene på det, men vi er fortsatt langt unna å få til en bærekraftig organisering av den norske velferdsstaten.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-06-15:
For Venstres del er det viktig at vi fortsetter å snakke om velferd. Mye velferd skal produseres nærmest mulig innbyggerne i kommunene. De neste årene står vi overfor store utfordringer i kommunene, med en aldrende befolkning i distriktene og færre og færre unge som kan betjene den aldrende befolkningen. Skal vi få dette til å gå sammen, må vi organisere kartet bedre. Derfor må vi fortsette å snakke om hvordan velferden skal organiseres og produseres. De 770 mill. kr regjeringa og samarbeidspartiene Kristelig Folkeparti og Venstre har sørget for til helsestasjonstjenester og skolehelse, har, representanten Karin Andersen, ført til at langt flere jobber i den sektoren. Det er ikke bare helsesøstre som er ansatt, det er viktig at vi ansetter andre typer kompetanse i disse tjenestene. Det er også på tide at vi organiserer andre typer autorisert helsepersonell til å jobbe i disse sektorene. Vi er faktisk nå i ferd med å gå tom for helsesøstre som kan jobbe på helsestasjon og i skolehelsetjenesten. Av de 2,4 mrd. kr som er bevilget til opptrappingsplan for rus, er 1,5 mrd. kr øremerket til kommunene for å skaffe boligtilbud. For Venstre er det viktig at vi sørger for å skaffe bolig samtidig med at vi starter behandling, og at vi ikke skal tildele bolig som premie for at man har lyktes med å bli rusfri. Jeg var innom de nevnte reformene, ansvarsreformen, HVPU-reformen, samhandlingsreformen og de 15 000 nye plassene Arbeiderpartiet lovet skulle bygges i eldreomsorgen innen 2013, som ble 2 000. Det er viktig at vi også snakker om resultatene som kommer av midlene vi putter på. Det er altså ikke bare snakk om milliarder mer, det er også snakk om hvordan vi organiserer. Siden 1964, da vi hadde forrige kommunereform, har vi altså fått IKT, og 428 kommuner strever betydelig med å få til en samhandling seg imellom, mellom pasientene de skal betjene, og mellom sykehusene. Sykehusreformen fra 2001 har vært fantastisk vellykket. Man har, fra 50 mrd. kr i 2002, puttet på til 140 mrd. kr i 2016. Den har fungert godt for det, den fungerer også brukbart med tanke på å standardisere IKT, hvor kommunene henger betydelig etter. Vi er nødt til å begynne å organisere dette på en annen måte, og det krever samhandling fra oss politikere, kanskje litt mindre ambisjoner i Stortinget på vegne av kommunene, og litt større ansvar til litt større kommuner.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-06-15:
Hele denne debatten viser hvor riktig regionreformen blir når kommunekartet skal opprettholdes som det er – ifølge de rød-grønne. Det var sikkert en grunn til at den rød-grønne regjeringa selv satte i gang en regionreform. Eimen av asfalt og kongekrabbe har forduftet – det var innholdet i den reformen. Det var lite av varme hender, og det var lite konkurransekraft i nye regioner som kunne avlaste staten. Det de rød-grønne slipper for billig unna med i dag, er basistilskuddet til kommunene. De må forklare meg, som er fra Gjøvik, hvorfor seks kommuner i Valdres med 18 000 innbyggere skal få 78 mill. kr i basistilskudd, mens Gjøvik med 30 000 innbyggere skal avspises med 13 mill. kr. Noen av disse diskusjonene er vi nødt til å ta – hvorfor det skal premieres å ha seks kommuner med 18 000 innbyggere på et areal som ikke er så mye større enn Gjøvik. Det er da vi kommer til diskusjonen om den reelle velferdsproduksjonen.
Line Skøii Vennesland (Fremskrittspartiet), 2016-06-15:
Jeg tror alle i denne salen er enige om at det er i kommunen den viktigste velferden skapes. Da er det viktig at vi sikrer kommunene den økonomien de trenger for å gi velferden den kvaliteten og det innholdet innbyggerne fortjener. Når jeg snakker med ordførere i Aust-Agder, sier de: Tvert imot. De får ikke det de trenger for å gi de best mulige tjenestene til sine innbyggere. På Sørlandet sliter vi med levekårsutfordringer, og vi trenger et sterkere sikkerhetsnett og velferdstilbud, ikke et svakere. Da er det rart at man i regjeringens nye inntektssystem gjør det slik at 10 av 15 kommuner taper på opplegget. Det er også litt merkverdig å lese at målsettingen med det nye inntektssystemet er å legge til rette for et likeverdig tilbud over hele landet. Det er merkverdig fordi bl.a. Tvedestrand kommune, som nå er havnet på ROBEK-listen, får 2,1 mill. kr mindre med dette opplegget. Det blir det ikke mer likeverdige tjenester av, og det blir det heller ikke bedre levekår av. I kommuneproposisjonen kan man lese at det økonomiske opplegget skal gi handlingsrom, og skal styrke tjenestetilbudet. Det gjør det ikke, for det hjelper lite med fagre ord for Ola som trenger hjelp til å bo hjemme så lenge han kan, når hjemmehjelpstjenesten kuttes i fordi kommunen ikke har penger til å bevilge flere timer enn et ganske minimalt tall. Det hjelper veldig lite med skattekutt på 20 mrd. kr til landets rikeste når familien Hansen ikke får barnehageplass, fordi kommunen har måttet kutte det løpende barnehageopptaket de hadde økonomisk frihet til da de rød-grønne styrte. Det hjelper heller ingenting for lille Siri at proposisjonen sier at man skal «oppnå mest mulig velferd», når hun ikke blir fanget opp godt nok av de voksne i barnehagen fordi kommunestyret har opphevet den lokale bemanningsnormen og tillatt flere barn per voksen på grunn av dårlig kommuneøkonomi. Det er absolutt ingen hjelp i at dette landet styres av en regjering som gir kommunene og fylkeskommunene 3 mrd. kr mindre enn de hadde fått av Arbeiderpartiet. Dette er virkeligheten i Kommune-Norge. Dette er eksempler som er tatt fra min hjemkommune, Evje og Hornnes. Ikke bare har vi brukt en masse penger på å utrede en kommunesammenslåing som nabokommunene ikke vil ha, men vi opplever arbeidsløshet blant innbyggerne og vekst i innbyggertallet på grunn av asylmottak og flyktninger. Vi burde styrke velferdstilbudet. Da handler det ikke om robusthet eller størrelsen på kommunen, det er ren økonomi. Arbeiderpartiet ønsker å styrke kommuneøkonomien. Det gjør vi fordi vi velger velferd foran skattekutt.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2016-06-15:
Arbeiderpartiet har høye ambisjoner for bedre kvalitet i velferd, omsorg og skole i kommunesektoren. Derfor vil vi styrke kommunesektorens økonomi. På denne måten vil kommunene bli satt bedre i stand til å bygge ut sentrale velferdstjenester for innbyggerne, som barnehage, skole, eldreomsorg, helsetjenester, samferdsel osv. Derfor foreslår Arbeiderpartiet i sitt forslag for 2017 å øke rammen med 3 mrd. kr utover regjeringens forslag. Av dette går 2 mrd. kr til primærkommunene og 1 mrd. kr til fylkeskommunene. Det gjør at fylkeskommunene gis rom til satsing på tiltak på områder hvor det ikke er det like bra i dag, som fylkesveger, ferge- og hurtigbåttilbud og ikke minst bedre kvalitet i videregående opplæring med en særskilt satsing på yrkesfag, som ikke minst denne salen er opptatt av. Økningen til fylkene er særdeles viktig for mitt hjemfylke, som kommer dårlig ut med den nye kostnadsnøkkelen, som dagens regjering innførte. Gjøres det ikke endring, vil Nordland alene fra 2020 ha 282 mill. kr mindre per år til velferd og samferdselstiltak. Tidligere i debatten i dag hørte jeg at resultatet for 2015 for Nordland ble brukt imot behovet for økte rammer til de nordnorske fylkene. Det synes jeg er oppsiktsvekkende. Resultatet fra Nordland fylke viser at de har måttet ta ansvar for Høyre og Fremskrittspartiets politikk og måttet styre etter den. Men dette betyr ikke at de ikke må kutte. Og som tidligere nevnt, har de fortsatt en utfordring på 282 mill. kr hengende over seg i 2020. Da styrer de jo ikke mot underskudd. Da er de ansvarlig og leverer resultater. Jeg viser også til at vi i dag har en regjering som følger opp Stoltenberg-regjeringens transportplan, og det er bra, men samtidig øker etterslepet på fylkesvegene. Det er nå anslått til å være svimlende 62 mrd. kr i etterslep på fylkesvegene. Og bare for de tre nordnorske fylkene utgjør det 20 mrd. kr. I tillegg kommer store summer til rassikring. Nei, regjeringen har lagt fram et svakt økonomisk opplegg for kommunesektoren. Etter utgifter til befolkningsvekst og pensjon samt regjeringens sterke føringer, er det lite handlingsrom i denne kommuneproposisjonen. Lederen i KS understreket tydelig at kommunene ikke styrkes, det er ikke rom for å styrke kvaliteten i skolen og eldreomsorgen. Det blir ikke bedre av at man viser til at man har lagt inn et effektiviseringskrav. Jeg kan love dere at kommunene har drevet med effektivisering i mange år. Jeg har selv vært ordfører. Så det er lite å skryte av å skulle drifte kommuner og fylker på dette grunnlaget i 2017.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2016-06-15:
Det er litt merkelig i disse debattene at med en gang man kommer med kritikk eller har noen kritiske bemerkninger, er det det samme som at man snakker ned. Det er ingen som står på denne talerstolen og snakker ned Nord-Norge – tvert imot. I Nord-Norge går det bra, og det skal vi alle være glade for. Men det betyr ikke at utfordringene blir mindre om det går bra i Nord-Norge, når man kutter i bevilgningene til fylkeskommunen, som man gjør i dette tilfellet. Det gjør det heller ikke noe enklere for kommunene å gi et best mulig tilbud hvis man får mindre å rutte med. Og det er ikke vi som sier dette – selv om det er blitt sagt at det er et mantra fra Arbeiderpartiet og fra tidligere ordførere fra Arbeiderpartiet. Nei, da burde man kanskje ha lyttet – jeg går ut fra at i hvert fall komiteens medlemmer var på høringen, hvor KS’ leder var veldig tydelig på hvilken betydning denne proposisjonen har for kommunene til neste år. Gunn Marit Helgesen kunne bekrefte i høringen – og sa – at dette gir ikke rom for å styrke kvaliteten innenfor skole og eldreomsorg. Og hva har vi diskutert i denne salen den siste tida? Jo, det er nettopp å styrke tilbudet ikke minst i skolen, og ikke minst denne salen er utrolig opptatt av å få det til. Det er jeg helt enig i, men da må vi følge det opp når vi kommer til budsjettene, og det er det som ikke henger i hop. Det er det samme i forhold til fylkeskommunen. Det skulle bare mangle at ikke fylkeskommunene skal styre sin økonomi ut fra de betingelsene de har, så jeg synes det er bra at de har klart å gjøre det. Utfordringen er at trøkket i 2016 og 2017 blir gradvis større, og hvis ikke denne salen eller regjeringen gjør noe med det, så har de, som sagt, 282 mill. kr mindre å bruke til skole, veier og båtsamband fra 2020. Det er en realitet, og det har ikke noe å gjøre med hvor bra eller dårlig det går i Nord-Norge. Det har med økonomien til den enkelte fylkeskommune og den enkelte kommune å gjøre. Så er det akkurat som om det er noe nytt at man skal begynne å effektivisere. Jeg har vært i kommunepolitikken siden 1987, og hvert år var det en kamp for å få budsjettene i hop, og ikke i minst 2003. I den perioden var jeg ordfører og fikk hovedansvaret for dette, og da vet vi alle hvem som styrte. Om man vil eller ikke, så ble det enklere fra 2005. Det er en realitet, og det viser også tallene. Så jeg synes man bør forholde seg til fakta og ikke – med en gang man påpeker svakheter ved satsingen – si at man prater ned Nord-Norge. Det går bra i Nord-Norge, og det er ikke på grunn av økonomien fra denne regjeringen til fylkeskommunene, det har andre årsaker.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2016-06-15:
Jeg vil bare avklare en åpenbart feil påstand. Det er noen som prøver å danne et bilde av at Arbeiderpartiet er imot å se på mulige kommunesammenslåinger. Da har de ikke fulgt med. Da har de heller ikke i debatten i dag hørt vår partileder, Jonas Gahr Støre, som faktisk sa noe annet. Våre Arbeiderparti-ordførere gjør jobben sin, slik de er pålagt, med å utrede og se på muligheten. Det har de gjort, også med velsignelse fra oss. Men det er forskjell på om man bruker gulrot eller pisk. Nå registrerer vi at man har gått over til pisk, og det er vi imot. Det skal være en frivillig ordning. Og uansett hva Sanner prøver å si, må Nordland fylke ned 282 mill. kr i 2020 hvis ikke noe annet skjer. Så må det vel være like bra med en offentlig arbeidsplass som en privat. I vår regjeringstid skaffet vi 350 000 nye arbeidsplasser. To tredjedeler av dem var i privat sektor. Det er bra for arbeidsledigheten at det også er flere offentlige arbeidsplasser.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2016-06-15:
Noe av det viktigste arbeidet som skjer i kommunehelsetjenesten, er kanskje det forebyggende arbeidet rettet mot barn og unge. Vi trenger å ruste barn og unge til å bli trygge på seg selv og sine framtidsmuligheter. Der er skolen en viktig arena, men også de forebyggende helsetjenestene, som vi er avhengige av at er tilgjengelige så tidlig som mulig, slik at små problemer ikke skal vokse seg til store og kanskje sykdomsliknende lidelser, er viktige. Fra en nedgang – jeg gjentar: en nedgang – på ni helsesøsterårsverk i 2013, ser vi nå at det ansettes betydelig flere helsesøstre i kommunene. KOSTRA-tallene fra oktober 2015 viser en vekst på 157 helsesøsterårsverk under vår regjering. Etter den tid har vi i budsjettene satset ytterligere på disse tjenestene, og hittil er kommunerammen styrket med 667 mill. kr. I tillegg kommer en øremerking på 100 mill. kr, som belønner de kommunene som allerede har brukt de frie midlene til å ruste disse tjenestene godt. Det vi ser nå i kommunene, er svært gledelig, for kommunene føler seg nå trygge på at vi har en regjering som gir dem rammer til å satse sterkt på forebyggende tjenester for barn og unge. Regjeringens satsing stopper ikke ved helsesøstre. Den gjelder hele den forebyggende helsetjenesten. Her er også psykologer viktig, og tilskuddsordningen for psykologer er forsterket, og staten tar på seg 300 000 kr av kostnadene ved hver psykolog som kommunen ansetter fram til vi lovfester denne kompetansen i 2020. I går ble ungdomshelsestrategien lansert. Den er viktig fordi den viser hvordan myndigheter, kommuner og tjenestene kan bidra sammen for å sikre gode oppvekstsvilkår for barn og unge. Det skal legges til rette for bedre tilgjengelighet til lavterskelhelsetjenester, mer tverrfaglig samarbeid og gode pasientforløp for barn og unge gjennom helsetjenesten. Kommunene sitter med mye kompetanse og stort ansvar for å styre sin innsats mot der innbyggerne trenger det mest, og mot der barn og unge trenger det mest. Mest av alt ønsker jeg meg større kommuner i fremtiden, for vi er helt avhengig av å ruste de forebyggende tjenestene for barn og unge ved at vi har gode flerfaglig sammensatte team rundt barna. I dag sitter mange fagpersoner mye alene. Det sitter halve jordmødre og halvannen helsesøster rundt i kommunene. Det kan være sårbart. Vi trenger å redusere forskjellene mellom kommunene. Vi trenger at fagfolk kan jobbe sammen i større team. Tallene for 2015 viser at kommunene har god økonomi. De gikk med et overskudd på 12 mrd. kr i fjor. Jeg er glad for at vi har en regjering som satser videre på dette.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2016-06-15:
Kommunepolitikerne er de som kjenner situasjonen best i sin kommune. Jeg er derfor undrende til den storstilte øremerkingen som de rød-grønne nå gjør seg til talspersoner for. Det er ikke bare overprøving av et lokaldemokrati, men også en underkjennelse av de folkevalgte. Vi tror faktisk at de folkevalgte kan prioritere i sin kommune. Kanskje er det en psykolog eller en fysioterapeut det er behov for i skolehelsetjenesten, ikke en helsesøster denne gangen. Det er nå 50 år siden forrige gang kommunegrensene ble trukket opp. Da var det som følge av at kommunene skulle håndtere innføring av niårig grunnskole. Siden den gangen har kommunene fått langt større, flere og mer komplekse oppgaver, bl.a. oppgaver innenfor psykisk helse og rus. Det er behov for en kommunereform. Det er selvsagt at det må skje. Psykisk helse og rus har lenge vært underprioritert og holdt utenfor store og viktige reformer. Det har denne regjeringen endret på. Psykiske lidelser og rusproblemer har dessverre vært – og er fortsatt – tabu i store deler av befolkningen. Men nå har kommunene fått midler til å følge opp dette arbeidet, og det er en opptrappingsplan for rus med en ramme på inntil 2,4 mrd. kr. Og allerede for 2016–2017 er det bevilget 795 mill. kr. Det er behov for kompetanseutvikling i kommunene for å håndtere rusproblemer. Det er behov for gode botilbud, det er behov for arbeidstrening, og det er behov for et bedre samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten. Midlene kan også gis til frivillige organisasjoner som bl.a. jobber med sosialt entreprenørskap. Det er veldig gledelig at en aktivitet som er rusfri, nemlig gatelagsfotball, er på fremmarsj. Det gir glede og samhold og gir faktisk et rusfritt friminutt, som en person sa til meg. Gatelag i fotball, som noen av de store fotballklubbene, Lillestrøm, Stabæk og Strømsgodset, jobber med, sammen med rusorganisasjoner og frivillige, er blitt tildelt midler fra Helsedirektoratet. Dette kommer godt med når man skal jobbe videre med rus. Psykologkompetanse er også en viktig del av framtidens primærhelsetjeneste, og regjeringen har, som forrige taler sa, økt tilskuddet til psykologer. Det gir en mer forutsigbar og mindre byråkratisk rapportering når lovverket trer i kraft i 2020. Med de store komplekse oppgavene trenger vi en kommunereform. Selv om ikke alle kommuner ser det nå, vil dette ikke slutte.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-06-15:
Senterpartiet er samd med dei som meiner at det er gjort mykje godt arbeid lokalt. Dette er ikkje på grunn av handteringa til regjeringa, men trass i den uryddige oppførselen til regjeringa. At Høgres politiske innsats for kommunesamanslåingar gjennom 30 år ikkje har gitt resultat, har si årsak i mangel på gode argument. At Høgre har brukt 30 år gir heller ikkje kommunestyra overflod av tid til å handsame så viktige spørsmål for framtida – det skal gå i hastefart. Reformiveren til staten har ikkje gitt forventa resultat i statlege etatar. Ressursbruken – korkje i Nav, i politiet eller i Forsvaret – står fram som optimal. Den statlege overtakinga av sjukehusa har heller ikkje vore ei suksesshistorie. Men i staden for å lære av feil og ikkje oppnådde resultat køyrer ein på med nye reformer for sentralisering og svekt folkestyre. I kommunereforma vert kommunane pålagde å lage nye kart – dei nye oppgåvene kom ikkje. Og i innspurten la departementet fram eit nytt, teoretisk og til dels uforståeleg forslag til inntektssystem, som skapte stor usikkerheit og forvirring. Det er utruleg at ei reform som Høgre har arbeidd for i 30 år, er så dårleg førebudd. Resultatet står fram meir og meir som ein kaotisk fiasko i høve til måla til høgrepartia. Oppførselen til regjeringa og statsrådane overfor kommunane og dei folkevalde i kommunane er respektlaus. Men det står stor respekt av arbeidet som er gjort ute i kommunane. Statsråd Sanner sa i debatten tidlegare i dag at folk i kommunane gjennomfører desse prosessane fordi dei er opptekne av å yte gode tenester for framtida. Inntrykket mitt er at svært mange kommunar har delteke i prosessane fordi stortingsfleirtalet har pålagt dei å gjere det. Det er iallfall det dei seier til meg. Kva byggjer statsråden uttalen sin på? Og har statsråden tal på kor mange kommunar som ville gjennomført desse prosessane utan pålegg frå stortingsfleirtalet og press frå fylkesmennene, som no får så mykje makt? Embetsmannsstaten er på full fart inn igjen. Eller er dette rett og slett – som så mykje anna – ein laus påstand frå statsråden si side?