Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-06-20:
Den økonomiske situasjonen i mange norske kommuner er vanskelig. Noen steder er den meget vanskelig. Mange lokalpolitikere signaliserer at de ikke vil klare å løse de oppgaver de er pålagt å løse, innenfor de økonomiske rammer som er stilt til disposisjon. Det budskapet tror jeg en del av Kommune-Norge har fått tydelig frem, både gjennom de henvendelser som har kommet via Kommunenes Sentralforbund og alle de henvendelser som er kommet direkte fra kommuner og fylkeskommuner. Derfor tror jeg vi raskt bør kunne bli enige om en virkelighetsbeskrivelse, hvordan lokalpolitikere i mange norske kommuner nå føler det. Dette tror jeg både Regjeringen og alle partier på Stortinget tar på alvor. Bildet er imidlertid sammensatt. Kommune-Norge er svært mangfoldig. Derfor tror jeg også medisinen må være litt forskjellig. Jeg tror iveren etter likebehandling og forsøk på utjevning av enhver forskjell i dag er noe av det som bidrar mest til at forskjellene øker. Inntektssystemet er fortsatt svært komplisert og uoversiktlig, og en fortsatt flikking bidrar bare til å sementere og forsterke forskjellene. Dessuten har såpass mange i denne salen en fortid som kommunepolitikere at vi vet meget godt at de fleste kommunepolitikere ikke vil være spesielt objektive når de skal vurdere sin egen kommunes økonomi. Enhver endring som er til gunst, protesterer de sjelden særlig sterkt mot, men en endring som reduserer tilgangen på ressurser, uansett hvor rettferdig en slik omfordeling vil være, vil som oftest vekke høylytte protester. Slik er det bare. Det er noe av det som gjør oppgaven og rollen til Kommunenes Sentralforbund så vanskelig. Det vil og skal være forskjell på hva som er mest nødvendig å få gjort noe med, om vi befinner oss i Vardø, i Hjelmeland, i Tønsberg eller i Oslo. Det er mye av utfordringen for oss som sitter her i denne salen. Jeg er godt fornøyd med de grep Regjeringen tar på dette. Det vil selvfølgelig alltid kunne være en diskusjon om hvor store ressurser som skal settes inn, og hvor mye ressurser som er tilgjengelig. Det verste politikere vet, er jo å prioritere, men jeg har forlengst skjønt at det er en mye enklere oppgave i opposisjon enn i posisjon. Den virkeligheten kan ligge som et bakteppe når vi nå er i gang med dagens debatt. Regjeringen er tydelig på at kommuneopplegget neste år er stramt, ja, for noen kommuner vil det være meget stramt. Likevel er det et faktum at det er stor forskjell på hvor mye og hvor godt kommunene har tatt tak i sine utfordringer. Ferske KOSTRA-tall forteller om at mange kommuner har et fortsatt stort potensial for å forbedre sin egen virksomhet, eller rett og slett få mer ut av de pengene de har til rådighet. Dette kan skje både ved endringer i hvordan kommunene selv løser sine oppgaver, eller at de sammen med andre finner løsninger. Ingen må komme å si at de har forsøkt alt. De aller fleste kommuner her i landet har fortsatt et potensial for å løse sine oppgaver enda bedre. Men det krever mot. Det krever nye løsninger, og det krever evne til å se nye muligheter sammen med andre. Noen av kommunenes fremste talsmenn bidrar godt til å «snakke ned» kommunenes muligheter. Det som er ment å være et kamprop for Distrikts-Norge, lyder mer som en mobiliseringsordre til dagens unge om å komme seg til sentrale strøk raskest mulig. Mange av bykommunene har jo egentlig enda mindre å rutte med pr. innbygger, men fremstår underlig nok som steder der fremtidens muligheter ligger. Dette vil vi også sikkert få se spor av i dagens debatt. Noen snakker ned Distrikts-Norge, selv om de forsøker å gi inntrykk av det motsatte. Det man ber om, er jo bare enda mer av en politikk som har fungert dårlig. Det bør være til ettertanke, når noen nå har dannet det de kaller «Folkeaksjonen for omfordeling, velferd og demokrati». Fra Høyres side er vi svært fornøyd med avtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet om kommuneøkonomien for 2003. Vi er enige om at dette er et meget stramt opplegg, men avtalen innebærer altså at kommunesektoren nå får beholde merskatteveksten for både 2002 og 2003 i tillegg til veksten på mellom 2 og 2,5 milliarder kr i 2003, som allerede ligger i proposisjonen. Kommuneproposisjonen gir kommunesektoren forutsigbare rammevilkår for 2003, noe som er viktig i en tid hvor økonomien er stram, og regjeringspartienes avtale med Fremskrittspartiet innebærer en ytterligere forbedring. Verdt å nevne i denne sammenheng er sikringen av tjenestetilbudet til de svakeste gruppene. Derfor velger vi fortsatt å øremerke 30 mill. kr til utskrivning av unge funksjonshemmede fra alders- og sykehjem. Samtidig øremerkes ytterligere 50 mill. kr, slik at vi kommer opp i til sammen 650 mill. kr til særlig ressurskrevende brukere. Dette vil være en overgangsordning til Regjeringen i 2004 kommer tilbake med en toppfinansieringsordning for denne gruppen. Avtalepartene er også enige om å utvide tilsagnsrammen for handlingsplan for eldreomsorgen med 3 000 sykehjemsplasser utover Regjeringens forslag i St.meld. nr. 31 for 2001-2002. Dette innebærer at handlingsplanen nå kan avsluttes, med utgangspunkt i de søknader som er kommet inn fra kommunene innen fristen, 1. oktober 2001. Raskt voksende pensjonsutgifter har vært hovedelementet i diskusjonen om kommuneøkonomien de siste ukene. Det er ingen tvil om at veksten i pensjonsutgiftene innebærer meget store utfordringer for kommunesektoren. Representantene fra både Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti understreker derfor i sine merknader at hovedansvaret for utvikling i lønns- og pensjonskostnadene ligger hos kommunesektoren selv. Det er avgjørende for en velfungerende konkurranse pensjonsselskapene imellom at staten ikke griper inn på en måte som bidrar til at kostnader som selskapenes eiere bør håndtere, veltes over på skattebetalerne. Selskapene har selv ansvar for tilstrekkelig finansiell styrke for å håndtere svingninger i kapitalavkastningen og gjennom dette bidra til stabilitet i de årlige pensjonspremiene. Jeg mener å kunne registrere av korrespondansen fra de siste dagene at noen nå føler et behov for å tone ned krisestemningen på pensjonsfronten, og det bekrefter styrken i det opplegget som regjeringspartiene og Fremskrittspartiet her velger å følge. Kommunene settes bedre i stand til å møte den premieøkningen som følger av lønnsoppgjøret og andre relevante avtalemessige forhold. Oppbyggingen av tilleggsavsetninger er en kommersiell vurdering, men det må være tillatt å minne om den tilbakebetalingen som skjedde fra kommunenes eget selskap til sine eiere i 1999 og 2000, noe som også ble brukt for alt det var verdt i den tiltagende konkurransen om de kommunale pensjonsinnskuddene på den tiden. At premiene var for lave i 1999 og 2000, fremgår i ettertid med all ønskelig tydelighet av bevegelsene i tilleggsavsetningen i årene 1998–2001. At en tungt markedsført elendighetsbeskrivelse så får en virkning på både kundenes og konkurrentenes vurdering av den aktuelle situasjon, burde ikke komme som noen overraskelse. Og jeg har med interesse registrert at pensjonsproblemet nå nedtones noe. Det viktige poeng her er altså at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet gjennom opplegget for kommuneøkonomien i 2003 skaper en mer forutsigbar økonomi, og at kommunene gjennom en forventet merskattevekst også settes bedre i stand til å møte økende pensjonsutgifter. Jeg registrerer også med stor tilfredshet at kommunenes eget pensjonsselskap, KLP, nå også tar skritt for å hente inn mer eierkapital og har tatt til orde for å spre eierskapet noe, slik at de kommuner som ønsker å reduserer risikoen som er knyttet til et eierskap, forhåpentligvis kan gjøre det. Kommunene er som store arbeidsgivere allerede sterkt risikoeksponert gjennom sårbarheten som ligger i voksende pensjonsutgifter, om de ikke også skal dobbelteksponere risikoen gjennom eierskap i selskaper som skal delta i en stadig tøffere konkurranse i forsikrings-, eiendoms- og finansmarkedet, både nasjonalt og internasjonalt. Samlet sett er vi glad for at Regjeringen ser ut til å få tilslutning til hovedlinjene i sitt opplegg for kommuneøkonomien i 2003, og at vi gjennom avtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har kunnet forbedre dette opplegget ytterligere.