trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-10:
Som jeg sa i mitt innlegg, er grunnholdningen i det Morten Lund her gir uttrykk for, noe jeg har forståelse for. Men la meg prøve å beskrive hva jeg tenker om denne utfordringen. Det er ingen tvil om at vi sliter med å finne en god modell for hvordan vi skal organisere dette med konkurranse innenfor melkesektoren. Vi har prøvd flere ganger, senest i forbindelse med jordbruksoppgjøret i fjor, å få på plass en modell som kan være langsiktig i forhold til en melkesektor med konkurranse. Det er mye som tyder på at vi fortsatt ikke har funnet den modellen som kan være et bærekraftig utgangspunkt for en langsiktig konkurransesituasjon. Derfor har vi bestemt oss for at vi nok en gang skal gjennomgå hele konkurransesituasjonen i melkesektoren generelt og i konsummelksektoren spesielt. Vi har denne gang bestemt oss for å få en uavhengig utredning i tilknytning til spørsmålet, og NILF, Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning, skal foreta utredningen sammen med andre aktører. Den skal være ferdig innen 1. januar 2003. Det er det langsiktig viktige. Og det har vært slik at når vi fra departementets side har konkludert med at vi fortsatt ikke er fornøyd med modellen, så har det vært viktig at den aktøren som jo er på banen, som en konkurrent i konsummelkmarkedet, kan få rimelige arbeidsvilkår, slik at de ikke går konkurs i påvente av denne utredningen. Det er ikke slik at ethvert krav fra Q-meieriene er innfridd. Men nå har vi kommet fram til en forståelse med Q-meieriene som går på at de vilkårene de nå har, er rimelige, og vil fungere fram til 1. januar 2003. Og det har vært hensikten med ordningen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-10:
Ja, det er helt naturlig at vi har kontakt med norske helsefaglige myndigheter, ikke bare Folkehelsa, men også på dyresiden, dvs. veterinærinstutt, dyrehelsetilsyn osv. Men mitt poeng med å knytte det jeg sa i innlegget mitt, opp til våre naboland, har to sider. En side av denne saken er selvfølgelig de rent faglige vurderingene. De er en del av det hele. Den andre siden av saken er den opplevde trygghet som forbrukerne til enhver tid går og føler på. Hvis beslutningen i EU-systemet til slutt – nå er jo den til vurdering – går ut på at man bestemmer seg for at det i hele EU skal gjennomføres full testing av alle dyr over 30 måneder, altså at en slik testing skal gjennomføres både i Sverige og i Finland, som jo også er BSE-fri pr. i dag, så er det min vurdering at det vil være uklokt av oss å si at vi ikke skal gjøre det samme i Norge. For da tror jeg vi markedsmessig kan bli møtt med at «og i tillegg er alle våre kyr testet». Og selv om vi har stor grad av tillit til den norske dyrepopulasjonen, vil jeg tro og mene at det vil være klokt av oss at vi i så fall i hvert fall over noen tid, et år eller to, tester samtlige dyr før vi eventuelt på et selvstendig grunnlag med basis i de funnene vi da har, ber om å vurdere en annen testform.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-10:
Representantene Karin Andersen, Ågot Valle og Hallgeir H. Langeland har i Dokument nr. 8:65 for 2000-2001 fremmet forslag om at det utarbeides en stortingsmelding om økologisk landbruk. Representantene peker på at det er behov for en styrket og koordinert innsats for den vedtatte målsettingen om at 10 pst. av det totale jordbruksarealet skal være økologisk drevet innen 2010. Ifølge beregninger fra FNs mat- og jordbruksorganisasjon, FAO, vil forbruket av økologisk mat i Europa vokse svært raskt de nærmeste årene. I 1997 ble det omsatt økologisk mat i EU for ca. 40 milliarder kr. I 2005 er volumet beregnet til å ligge mellom 200 og 240 milliarder kr. De store markedene for økologisk mat i Europa er i dag Tyskland, Storbritannia, Danmark og Frankrike, hvorav – og kanskje ikke unaturlig – Storbritannia er det hurtigst voksende. Interessen for økologisk mat er økende også blant norske forbrukere, og det er viktig at det norske landbruket kan dekke etterspørselen etter slike varer. Økologisk landbruk er dessuten en viktig del av vårt arbeid for å gjøre hele det norske landbruket mer miljøvennlig. Jeg er derfor svært opptatt av at vi skal nå målsettingen om 10 pst. økologisk jordbruksareal. I dag utgjør økologisk drevet areal 2 pst. av totalt jordbruksareal. Vi arbeider nå med tiltak langs hele verdikjeden for å nå 10 pst.-målet. Det er i løpet av 1999 og 2000 utarbeidet strategier og handlingsplaner for økologisk landbruk på sentrale områder som forskning og markedsutvikling. I disse planene er både flaskehalser og muligheter for videre utvikling analysert, og nødvendige tiltak er identifisert. Videre er tilskuddsordningene rettet mot de økologiske produsentene evaluert. Evalueringen konkluderer med at tilskuddsordningene nå har en hensiktsmessig innretning. Det er også utarbeidet utredninger knyttet til utfordringer på spesielle områder, f.eks. produksjon av økologisk korn og frømateriale. I løpet av våren og høsten vil vi gjennom undersøkelser og dialog med bl.a. markedsaktørene fokusere på å få fram mer kunnskap om forbrukernes preferanser når det gjelder økologisk mat. Slik jeg ser det, har vi forholdsvis god oversikt over hvilke grep det er nødvendig å gjøre framover for å nå målsettingen om 10 pst. økologisk areal innen 2010. Etter min mening er det konkrete tiltak og handling som nå må til for å bringe utviklingen framover, og jeg ser det følgelig som lite hensiktsmessig at vi nå skal bruke mye tid og krefter på å utarbeide en egen stortingsmelding om økologisk landbruk. Jeg er imidlertid enig i at det er høyst nødvendig å øke innsatsen knyttet til utvikling av økologisk landbruk i Norge. Staten har derfor i sitt tilbud under årets jordbruksoppgjør gått inn for en fordobling av satsingen på økologisk landbruk. For øvrig har jeg selvfølgelig merket meg komiteens ønske om at man skal rapportere tilbake til Stortinget om utviklingen på dette området i forbindelse med St.prp. nr. 1.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-10:
Jeg må jo ta den merknaden på alvor og gjøre det komiteen ber om, nemlig å få gjennomført en vurdering av spørsmålet. Jeg har selvfølgelig merket meg dette og vil ta det opp med kirke-, utdannings- og forskningsministeren.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-05-10:
Ja, jeg er langt på vei enig i det representanten Andersen beskriver som behovet for hva slags økologisk landbruk vi nå først og fremst bør satse på. Det er å få fram mer rasjonelle produksjoner, så vi får et større volum som kan komme ut på markedet og fylle det markedsbehovet som jeg er rimelig sikker på er der. Jeg er kanskje litt overrasket over hvor sterkt representanten Andersen vektlegger det moderne, rasjonelle i produksjonen, for jeg tror ikke det skal ekskludere at vi også i framtiden vil ha et mangfold av bruk også innenfor den økologiske landbruksproduksjonen. Vi vil også i framtiden ha mange små bruk som driver økologisk og som lager produkter innenfor ikke-butikk-markedet, eller man kan si de store kundegruppene, men spesialprodukter, der forbrukerne er villig til å betale en høy pris. Det ene må ikke ekskludere det andre. Jeg tror representanten Andersen er inne på et kjernepunkt når hun snakker om behovet for å stimulere det å få produktene fram fra produsent til forbruker. Det er jo nettopp det som er et hovedpunkt i de tiltakene staten har foreslått i sitt tilbud i årets jordbruksoppgjør, nemlig at vi nå også skal inn og stimulere – kan man si – veien fra produsent til forbruker for å få fart i omsetningen. Det er helt uakseptabelt at f.eks. bare 10 pst. av økologisk storfekjøtt i dag kommer fram til forbruker som økologisk storfekjøtt. 90 pst. går altså inn i vanlig, konvensjonell produksjon. Det kan vi ikke leve med! Derfor er dette ett av de punktene vi nå helt konkret skal bygge opp systemer for å unngå i framtiden. Jeg tror vi nå har et grep på dette, som skal sørge for at det vil skje ganske mye på ganske kort tid.
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2001-05-10:
EU-programmet eContent er en videreføring av to tidligere EU-program Norge har deltatt i. Det er viktig for Norge å følge opp med videre deltakelse i dette nye programmet. Næringskomiteen støtter da også dette programmet enstemmig. Programmet går over fire år og koster Norge til sammen om lag 30 mill. kr totalt. Omtrent halvparten vil gå med til administrasjon og oppfølginger, mens den andre halvparten vil gå med til selve den skapende delen av programmet. Målet er selvsagt at den administrative delen i slike programmer må være så liten som mulig, og at så mye som mulig kommer virksomhetene i programmet til gode. eContent har som mål å fremme språklig mangfold innenfor EU og EØS-området. Sammensmelting av tele-, data- og mediesektorene åpner for nye og store muligheter i produktutvikling på tjenestesiden og innholdssiden. Her ligger det nye og spennende utfordringer for kreative programskapere og innholdsprodusenter. Både allmenn opplæring, formidling av norsk kulturarv og språklig mangfold kan gjennom programmet eContent få en ny mulighet til formidling og profilering. Hva dette kan bety i framtiden for norsk næringsliv, for norsk reiseliv eller for norsk offentlig sektor er ikke gitt å si i dag. Det vi imidlertid sier ved å delta i dette programmet, er at vi vil være med på en spennende utvikling i samarbeid med andre i Europa. Det en må håpe på, er at norske bedrifter og enkeltpersoner som satser på innholdet i både gamle og nye medier, nå får en ekstra mulighet til utvikling gjennom programmet eContent.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-10:
Informasjonsteknologien får stadig bedre fotfeste i vestlige industrinasjoner. Norge har også kommet langt i utviklingen og er på topp i verden når det gjelder tallet på Internett-brukere i forhold til innbyggertall. Innhold og leverandører av innhold vil i tiden fremover få avgjørende betydning for økonomien og utviklingen av både informasjons- og velferdssamfunnet. Bredbåndsutbygging og dette med konvergensutvikling vil også åpne opp for helt nye muligheter i forhold til både produkt- og tjenesteutviklingen på innholdssiden. Dette blir vi nødt til å utnytte. Innhold vil faktisk bli den kritiske faktoren som kan gjøre bredbåndssatsingen mer verdifull. Etterspørselen etter norsk innhold har fra mange aktører i næringslivet blitt påpekt å være den viktigste driveren for bredbåndsutbyggingen. Hvis ikke bredbåndsnettet, med dets enorme kapasitet, bare skal bli en raskere måte å få frem amerikanske TV-serier på, må vi faktisk satse på mye og godt norsk innhold. Vi har derfor sett det som veldig viktig at Norge er med i det fireårige EU-programmet nettopp for å kunne være med og ivareta vårt eget, men også Europas språklige og kulturelle mangfold. Men her ligger det også inne at hele hensikten er å være med og hjelpe de små og mellomstore bedriftene. Vi må da se dette som en forlengelse av hele vårt virkemiddelapparat her hjemme, som nå også er til drøfting, og må styrke kapitaltilgangen for små og mellomstore bedrifter, slik at vi kan lette overgangen til den offentlige informasjonen vis-à-vis nettet for disse.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-08:
Jeg tillater meg å foreslå Kenneth Svendsen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-08:
Jeg gjorde det vel relativt klart i mitt innlegg at selv om vi har en prinsipiell oppfatning, og når det er et stort flertall som for så vidt har den helt dogmatiske holdning at vi skal ha en bistand, en slags prosentsats av bruttonasjonalprodukt eller BNI, har vi også det ønsket at midlene brukes på en mest mulig fornuftig måte. Så vi har subsidiære synspunkter på hvordan midlene brukes, slik som representanten for så vidt sa ved navngivelse av enkelte land. Også der har det først og fremst vært snakk om private innsamlinger. Selvsagt må det være internasjonale kjøreregler på en del områder. Vi har derfor støttet WTOs arbeid hele tiden, som vi tidligere støttet GATT. Vi har ønsket frihandel som et prinsipp og særlig overfor land i den tredje verden. De varer som de i utgangspunktet kunne være konkurransedyktige på, har vært holdt utenfor de vestlige markeder, og der er kanskje EU blant de verste når det gjelder å være proteksjonistisk, istedenfor å åpne sine grenser for import av matvarer. Selvsagt må det i alle land utvikles infrastruktur, og det må være gode regjeringer og gode forhold fra myndighetenes side. Det vi påpeker, er at veldig mange av u-landene gjennom lang tid har forsøkt seg på en sosialistisk planøkonomi. Det var det man ønsket å gjøre på 1960-, 1970- og 1980-tallet, og det har vært en total fiasko som i alle andre sosialistiske land. Det er derfor vi fremhever at det som har vært grunnlaget for utviklingen i den vestlige verden, er begreper som «privat eiendomsrett», «markedsøkonomi» og «frihet for enkeltmennesket» koblet sammen med en rettsstat, hvor man har et rettsstatsystem som beskytter den private eiendomsretten, og hvor man har klare kjøreregler og uavhengige domstoler og det hele. Det er de strukturer man burde ha stilt som krav at u-landene opprettet og stod på for å kunne motta andre fordeler fra den vestlige verden. Det er hele kjernen i det vi prøver å få frem.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-08:
Til det siste vil jeg gjerne si at det hadde vært meget fint om jeg kunne få de rapportene som hr. Steensnæs viser til. Han vet jo hvor mitt kontor er fra den tiden han hadde nabokontoret. Så jeg tar gjerne imot de rapportene han nå viste til. Jeg syntes det var litt skuffende at han sa det ikke var mye nytt i det jeg sa. Det var det faktisk. Noe av det ramset jo også hr. Steensnæs opp etterpå, nemlig gjeldslettelse. Det er første gang vi har sagt i en slik debatt at vi begynner å bli åpne for å bidra til å støtte gjeldslettelse for u-land, mot at de innfører visse reformer. Det er en direkte konsekvens av at også vi har avholdt landsmøte og har revidert vårt politiske handlingsprogram. Der har vi faktisk foretatt en endring. Det hadde jeg håpet at hr. Steensnæs hadde merket seg siden han nå liksom inviterer oss til å endre ting. På ett punkt, et relativt viktig punkt ifølge det jeg har hørt hr. Steensnæs snakke om tidligere, har vi jo vært imøtekommende. Vi har faktisk bidratt til en oppmyking. Når han sier at han inviterer Fremskrittspartiet til å foreta endringer, er det jo det vi også i årevis har prøvd å få andre partier til å gjøre, som altså har støttet regimer som helt åpenbart har hatt diktatoriske styresett, som plasserer penger i Sveits, som er korrupte. Vi har mange ganger fremmet forslag i denne sal om at vi skal sette som betingelse at man har et demokratisk styresett, at man respekterer menneskerettighetene, og at man innfører markedsøkonomi. Slike forslag fra vår side har blitt nedstemt, stort sett alltid, også med stemmene fra Kristelig Folkeparti. Så jeg synes det hadde vært naturlig, når han inviterer meg til å endre partiprogrammer og ta hensyn til utviklingen, at han kanskje kunne gjøre det samme selv og være litt mindre innstilt på å støtte regimer som helt åpenbart har makthavere som beriker seg selv. Selv om vi umiddelbart gjør ting som i seg selv er fornuftige, har vi altså holdt disse regimene ved makten, og det har ført til negative holdninger hos befolkningene.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-08:
La meg få lov til å bekrefte at det første Siri Frost Sterri tok opp, var en misforståelse. Det var ikke min hensikt å ordlegge meg slik at hun kunne forstå det slik hun mener å ha forstått det. Vi synes uansett at det er fint at MUL-landene nå får markedsadgang, uten noen betingelser som helst. Det var i forbindelse med gjeldslettelse jeg snakket om at det ville være ønskelig med en felles internasjonal opptreden. Det var heller ikke noen forutsetning fra min side. Denne endringen hos oss skyldes bl.a. at Norge på det tidspunkt da en av hovedbegrunnelsene våre for å være veldig negative til statlig tvungen u-hjelp, hadde underskudd på sine statsbudsjetter. Det var en direkte konkurranse om kroner mellom utbygging av sykehus, skoler, eldreomsorg, veier og slikt i Norge og å bruke penger i utlandet. Nå er den situasjonen annerledes. Vi har tatt innover oss at vi nå har en mye bedre økonomi. Vi har en god økonomi som følge av at det er gode oljepriser, som for oss er positivt, men som er negativt for u-landene. Da har vi også det moralske dilemmaet i at vi bl.a. blir veldig rike som følge av at også u-land må betale dyrt for oljeimport. Det er da vi sier at det moralsk sett kanskje vil være mer fornuftig om vi kunne slette en del gjeld med de midlene vi har vært så heldige fra naturens side å få. Det er den nye situasjonen både internasjonalt og for Norge spesielt som gjør at vi da myker opp vår holdning på disse områder som har med u-hjelp å gjøre. Men vi står like sterkt på det idealistiske ønsket om å stille krav om demokrati, om å stille krav om markedsøkonomi osv., for det tror vi er den beste måten å gjøre det på. Og hvis vi har et virkemiddel til å presse det igjennom, vil det faktisk være en fordel for u-landene. Men det jeg har signalisert, er først og fremst en oppmyking av tidligere synspunkter og en større grad av villighet til også, for vidt ensidig, å være med på gjeldslette. Men vi vil gjerne kople det idealistisk sett til – i hvert fall hadde vi gjerne håpet å få det til – at man stiller betingelser for det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-08:
På vegne av stortingsrepresentantene Rolf Reikvam, Ursula Evje og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om nødvendige tiltak for å sikre personer med lese- og skrivevansker reelle muligheter til å få høgere utdanning.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
På vegne av representantene Odd Einar Dørum, Magnhild Meltveit Kleppa, Anita Apelthun Sæle og meg selv fremmer jeg et privat forslag om etablering av en hospitantordning innenfor rammen av utlendingsloven.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Den 1. april 2001 gjennomførte Storbritannia avbinding av absolutt all sin bistand, og det foran de andre giverlandene. Den 25. april i år vedtok OECD/DAC, som er det viktigste politiske forum for utviklingspolitikk blant alle givere, avbinding av bistanden for MUL-landene, de minst utviklede land. Da sentrumsregjeringen reduserte omfanget av blandede kreditter og bundet bistand i det norske bistandsbudsjettet for 1998 og 1999, fikk vi klar beskjed av Høyre og Arbeiderpartiet om at nå var det nok, man måtte stanse opp og ikke gjøre mer, i påvente av utviklingen internasjonalt. Man sa at man ikke ønsket en konkurranseulempe for norske bedrifter. Nå ser vi altså at den sosialdemokratiske britiske regjering valgte en helt annen linje. Jeg hadde ønsket at det var Norge, og ikke Storbritannia, som hadde vært først ute og gjort en slik solidarisk handling og fått klapp på skulderen av de fattigste landene – og også av internasjonale handelsmiljøer, som er opptatt av fri konkurranse og av å unngå konkurransevridning i internasjonal handel og internasjonal bistand. Nå har vi altså fått en løsning internasjonalt, og selv om den er vagere enn det både statsråden og jeg kunne ønske oss, må vi likevel nå kunne forvente en skikkelig oppfølging fra norsk side. Og det er i forhold til det mitt spørsmål til statsråden går. Statsråden varslet en strategi for avbinding, og spørsmålet mitt er: Vil den strategien for oppfølging av dette avbindingsvedtaket ligge på en minimumslinje, dvs. at man gjør bare det man er nødt til, eller vil man faktisk strekke seg litt lenger og vise at Norge ivaretar sin solidariske tradisjon ved å gå så langt som Storbritannia gjør, ved å avbinde absolutt all bistand? Og jeg vil utfordre statsråden til å tidfeste: Når kan hun tenke seg at Norge vil følge de sosialdemokratiske kollegene i Storbritannia og gjøre det Clare Short gjorde den 1. april i år?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Jeg er kanskje noe forbauset over temperamentet i representanten Marit Nybakks innlegg, og jeg skal bare nøye meg med kort å si følgende: For det første har det aldri vært uenighet i Stortinget om prinsippet om avbinding. Det er det som alltid har vært interessant: Alle har vært enige om prinsippet, men det har vært svært stor uenighet om oppfølging og praksis. Og det har vært ganske langt mellom prinsipper og praksis. Dette har alltid Kristelig Folkeparti påpekt, og det har alltid vært noe annerledes med Arbeiderpartiets representanter. De har helt rett i prinsippet, og jeg kan referere fra mange flere innstillinger enn den representanten Nybakk refererte fra nå, hvor man prinsipielt alltid har vært for avbinding. Så til omfanget og tempoet. Min referanse var ikke til den innstilling som representanten Nybakk leste fra nå, den var tvert imot til innstillingen før. Det gikk ikke direkte på innstillingen, men på at vi fikk beskjed i salen gjennom flere debatter, ikke bare i budsjettsammenheng, men også i redegjørelsessammenheng, om at når det gjaldt nedtrappingen av næringslivsordningen, var dette den siste gangen de ville se ytterligere nedtrapping – det gjaldt både representanter fra Arbeiderpartiet og fra Høyre som uttalte seg – før de så hvordan det gikk i forhold til andre land i OECD. Det er kun dette jeg refererer til og ingenting annet. For øvrig ser jeg ingen grunn til å drive noen stor polemikk. Jeg er tvert imot veldig glad for at Marit Nybakk nå er så opptatt av å vise hvor offensivt Arbeiderpartiet er når det gjelder avbinding. Jeg imøteser veldig, med stor interesse og med stor forventning, Regjeringens forslag om en sterk og kraftig oppfølging av OECDs vedtak, og håper at det ikke blir minimumsoppfølging, men maksimumsoppfølging.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-05-08:
På vegne av representanten Steinar Bastesen og meg selv vil jeg fremsette et privat forslag om tiltak som kan sikre døve og sterkt hørselshemmede barn rett behandling til rett tid.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Ved ein inkurie har vårt sekretariat gjeve feil beskjed til Presidentskapet. Representanten Lilletun vil be om å få 5 minutt og at representanten Randi Karlstrøm vert oppført med 5 minutt.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-05-08:
Det er flere talere som har vært inne på at vi trenger et effektivt kontrollregime og sterke sanksjonsmuligheter. Det er også flere som har vært inne på at uansett dreier dette seg om holdninger og etikk for å kunne snu utviklingen. Jeg er også enig med dem som har slike synspunkter. Holdninger og etikk er den enkelte næringsutøvers ansvar, og min påstand er at de aller fleste av yrkesutøverne har den rette grunnholdningen, og de føler seg ubekvemme når fiskejuks oppdages. Men her som på mange andre områder er det de få som ødelegger for de mange. Grunnen til at jeg tok ordet, er at jeg ønsket å utfordre statsråden på ett område, og det er at det til tider oppstår rykte om nattleveranser for å unngå kontroll. I tilfelle der det kan synes som om nattleveranser foregår for å skjule omgåelse av regelverket, bør det foreligge en hjemmel som gjør at det er mulig å sette forbud mot slike leveranser i perioder og på spesielle steder. Fra Venstres side ønsker vi en slik hjemmel i lov om saltvannsfiske velkommen. Jeg vil også i den forbindelse påpeke at behovet kanskje er mindre for nattstenging hvis vi får innført et forbedret innmeldingssystem for fangst. Men mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan ser statsråden på og ønsker statsråden at det innføres hjemmel som gjør det mulig å sette forbud mot leveranser i perioder og på spesielle plasser når det synes å være grunnlag for det?
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-05-08:
Det var i grunnen representanten Ballo som fikk meg til å gripe ordet, da han spurte hvorfor man ikke har reagert før så lenge man har visst at det har vært fiskerijuks – hvis man skal bruke det begrepet. Jeg vil være veldig reservert når det gjelder å si at man ikke har reagert, for man har reagert. Man har hele tiden hatt fiskerikontroll, og man har hele tiden avdekket nye forhold. Og den kontrollen som tross alt har vært, har altså vært god nok til å avdekke et økende omfang. Når man avdekker et slikt omfang, er tiden inne til ny handling, fordi man har fått ny kunnskap. Jeg har over lang tid hørt de samme ryktene og har på en måte ment at kontrollapparatet likevel har vært rimelig dimensjonert i forhold til omfanget. Nå vet vi at det ikke er slik, og da skal vi reagere. Så vil jeg gjerne si et par ting til det som Steinar Bastesen tar opp, som går på at man nærmest er lovlydig når man setter redskap, og ikke lovlydig når man tar dem opp. Det blir jo ikke helt presist. Det er faktisk slik at det er lov å ta feil når det gjelder hva naturen gir en når en setter redskap. Men det som ikke er lov, er å prøve å skjule at det en får opp av havet, er noe annet enn det som er det reelle. Da blir det ikke lenger lovlydighet. Det er til og med slik at man har oppnådd anledning til at man skal få beholde inntil 20 pst. av dette for å være sikker på å få dette på land. Så vil jeg til Randi Karlstrøm også si at det er en svært alvorlig situasjon vi er i når vi har kommet til at det fra helgen ikke lenger vil være kvotemessig grunnlag for å fortsette årets torskefiske. Men det er ikke fordi man har foretatt noen omdisponeringer, det er faktisk fordi vi har hatt et ekstremt godt fiske. Vi har hatt godt vær, og vi har svært god tilgjengelighet. Det er ikke slik at alle båtene med deltakelsesrett i dette fisket nå er avskåret. Det er svært mange som har tatt sine kvoter, med svært god tilgjengelighet og til svært god pris. Og jeg vil gjerne si at i fjor gjennomførte vi et 100 pst. likt opplegg, med et volum som varte til jul. Og alle var fornøyde. Men at vi er nødt til å ta dette grepet nå – fordi vi skal ha et ansvarlig forhold til de kvotene som er satt – står jeg for. Så vil jeg også si at de tallene som Karlstrøm opererer med når det gjelder trålernes andel, dekker i hvert fall ikke de norske. De tar ca. 30–35 pst. av kvoten, avhengig av totalkvotens størrelse.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-05-08:
Når det gjelder spørsmålet fra representanten Kongshaug om dette med nattleveranser, har jeg i likhet med ham hørt at det har vært en diskusjon om dette kan være en hensiktsmessig måte å komme noe av ulovlighetene til livs på. Jeg tror nok at det i enkelte situasjoner kan være interessant å gjøre det, f.eks. hvis dette oppstår som et generelt problem over tid. Men da har vi allerede hjemmel til å gjøre det hvis vi vil. Saken er at denne typen problemstilling er svært sporadisk. Det er på en måte en fangst eller et eller annet opplegg man hører om i ettertid, at det går et rykte om at det var slik. Skal man ta slike ting, må man ha en relativt massiv innsats, og da vil det på en nærmest utilbørlig måte, tror jeg, gå ut over det som er den nødvendige fleksibilitet som lovlydige næringsutøvere må ha i utøvelsen av sitt yrke. Når det gjelder dette som har skjedd med torskefisket, som representanten Karlstrøm var inne på, er det ikke slik at vi har foretatt noen reduksjon av kvotene. Den kvoten som var fastsatt til denne gruppen, og som alle var enig i, den er nå tatt. Det er riktig at trålerflåten ikke har fått stopp i dette fisket, fordi de har fordelt sitt kvantum på antall båter, og de har da anledning til å disponere dette utover året slik de måtte ønske det. For kystfiskeflåten har man helt siden denne formen for fiskerireguleringer ble innført, praktisert at man deler ut et større kvantum enn hva som faktisk er til disposisjon, fordi man har erfaring for at en rekke båter ikke tar sine kvoter. I den grad det har vært kritikk mot dette systemet tidligere, har det vært at man har vært for lite modig når det gjelder å foreta vurderinger og dele ut et større kvantum. Det har medført at kvantum som kunne vært tatt om vinteren, i et forsiktig opplegg, blir refordelt på høsten, og så føler alle disse som hadde ment at de kunne tatt dette om vinteren, at dette blir urettferdig. Året i år har vært spesielt. Det går ikke an å klage på at været har vært for godt, men det er nok slik at godt vær og god tilgjengelighet har gjort at vi i år har hatt et eksepsjonelt godt fiske etter torsk, særlig for de minste fartøyene.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-08:
Fiskeriministeren slår i sin redegjørelse fast at når det oppstår store hull i vår forvaltning, kan systemet bryte sammen. De marine ressursene er fornybare, men ikke utømmelige. Det er det viktig å presisere. En uregistrert beskatning av bestandene svekker det vitenskapelige grunnlaget for bestandsvurderingene, som igjen påvirker kvotefastsettelsene. Dette kan ingen være tjent med. Alle er enig i at fiskeriene og havbruksnæringen kan komme til å bli vår viktigste og største eksportartikkel når uttak av gass og olje ventes å avta i årene som kommer. Men da må vi ikke sette oss selv i en slik stilling at vårt renommé som sjømatprodusent og ansvarlig medspiller i den internasjonale forvaltningen av havene, svekkes. Jeg er enig i de fem hovedgrep Regjeringen ser for seg i bekjempelsen av det såkalte fiskefusket. Ett av de nevnte grep er at straffereaksjonene må skjerpes, som flere talere har vært inne på før meg. Likevel skal det sies at forenkling av regelverket og intensivert kontroll er en riktig vei å gå. Det er betryggende å få bekreftet at overvåkning og kontroll med fisket er Kystvaktens viktigste og høyest prioriterte oppgave. Det er også positivt at Regjeringen vil styrke Fiskeridirektoratets stab med 49 personer, og at personelløkningen øremerkes kontrollfunksjonen. Dette kan trenges når man iakttar den idérikdommen som utfoldes i omgåelsen av regelverket. Ulovlighetene går på ulovlig redskap, fiske i stengte områder, at fisk endrer navn, vekt eller lengde, at fisker og kjøper registrerer feil kvantum, at vekter er manipulert, og at hele fangster er unndratt organisert omsetning. Det er ganske oppsiktsvekkende at kvotejukset kan være i en størrelsesorden opp mot 20 pst. av bokført fangst. Det er viktig å få til en effektiv samhandling mellom Fiskeridirektoratet, Kystvakten og salgslagene, og at disse etablerer en felles datainnsamling og analyseenhet som bistår dagens enheter i kontrollarbeidet. Det er helt avgjørende at straffereaksjoner og administrative reaksjoner skjerpes. Politi og påtalemyndighet må gis økt prioritet i denne type saker, og saksbehandlingstiden må ned. Ikke minst er det viktig at brudd på fiskerilovgivningen gir et ensartet reaksjonsmønster. Med så mye brudd som opp mot 20 pst. av bokført fangst, må midlertidig eller permanent rett for et fartøy til å drive fiske i mye større grad enn i dag trekkes tilbake. Det samme må gjelde for fiskekjøperne. Kun to fartøy og én bedrift er pr. dags dato suspendert. Det synes lite i forhold til det omfattende fiskefusket som er avslørt. Likeledes bør utilbørlig juks i økende grad føre til politianmeldelse. Men straffereaksjoner er ikke et mål i seg selv. Det er å håpe at det bare skal virke avskrekkende, for det vi trenger, er en stor og sunn næring som grunnlag for vekst i eksportnæringen.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
I stor grad vil jeg si at de tiltakene som ministeren har foreslått, er greie nok – så langt. Det skal bli spennende å se på oppfølgingen som kommer i revidert nasjonalbudsjett og i statsbudsjettet. Men jeg savner oppfølging av kravet som er kommet fra næringen, om én inspektør pr. tråler. Trålerne står for 80 pst. av uttaket av torsk, og skal vi ha kontroll med og oversikt over hva som skjer med denne viktige ressursen, må disse inspektørene på plass. Jeg savner også en dypere forklaring på hva som er årsaken til fiskefusket, og hva som er årsaken til fiskerikrisen. Vi ser nå at en krise i torskefiskeriene er et faktum. Vi må regne med at i 2004 har vi alvorlige problemer. Det jeg mener det bør fokuseres mer på i det videre arbeidet, er beskatningsmønsteret. Det må komme mer i fokus. De siste ti års fiskeripolitikk må under lupen. De siste års fiskeripolitikk har i stor grad spilt fallitt. Vi har ikke lyktes, og vi kan ikke bare skylde på fiskefusk og umoral. Det blir en feil debatt. Jeg vil henstille om at man, når man diskuterer dette, ser nøye på hva som er årsaken til fiskerikrisen, om det er fiskefusk eller om det er statens egen beskatningsmodell som ikke har lyktes, for man står faktisk her i fare for å rette baker for smed. Vi må også se på de fiskeripolitiske motorene som er satt ut av spill de siste ti årene. Hvis noen mener at man har lyktes med fiskeripolitikken de siste ti årene ved at 5 000 sjarkfiskere har fått yrkesforbud mot torskefiske, må de få mene det, men jeg mener at vi i stor grad har mislyktes i å forvalte ressursene når det gjelder å skape verdier i Kyst-Norge. I dag blir sjarkfisket på Finnmarkskysten stoppet for å spare ressursene. Jeg må si jeg reagerer voldsomt på det som har skjedd akkurat i dag, nettopp på bakgrunn av debatten vi har i Stortinget. Sjarkfiskerne fisker på kvoten for båter under 28 meter, også der det er autoline, og trålerne får for stor kvote. Det er min påstand, og det er den reelle årsaken til at sjarkfiskerne stenges ute i dag, ikke at det er de som betaler oppbyggingen av torskestammen. I gruppen under 28 meter taper de små igjen, og det skjer fordi ministeren akkurat nå stenger ute den flåten. Det grepet som fiskeriministeren gjør, er et nytt grep som er demoraliserende for fiskerinæringen. 3 000 sjarker blir jagd hjem. Det store spillet om å forvalte dette på en skikkelig måte må vi diskutere videre. Vi kan ikke lenger spille rulett med kvotefastsettinga, vi må følge forskernes forslag. Vi må også sikre at de utøverne som i den tida vi bygger opp ressursene, ikke har inntekter, også overlever det. Det er ikke de små som skal betale dette. Og diskusjonen går på totalkvoter og fordeling mellom de forskjellige gruppene. Jeg håper i det videre arbeidet at vi kommer over i den viktige diskusjonen, for jeg føler etter i mange år å ha snakket med de som er i næringa, at det er en frustrasjon og en avmakt, og ofte får en høre utsagnet: Hvis jeg ikke kan drive på lovlig vis, så slutter jeg. Det er en avmakt overfor systemet, men også en avmakt overfor den måten det praktiseres på – og den avmakten er stor. Det må vi gjøre noe med.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Når det gjelder å redusere det totale kvantum som skal tas ut, er ikke jeg motstander av det, men jeg er nok litt kritisk til måten dette er gjort på, for slik som jeg forstår det, har ikke trålerflåten fått stopp i uttaket av sin del. Det som er realiteten, er at den minste flåten, båter under 28 m, som har forberedt seg på å gjøre fiske etter påske og utover i mai, plutselig blir utestengt. Det er en tilfeldighetsforvaltning som jeg skjønner veldig godt at fiskerne reagerer med avmakt på, når det i tillegg er andre grupper som får fortsette å fiske. Jeg kan ikke forstå at dette er rett måte å gjøre det på. Jeg tror fiskeriministeren har alle med seg når det gjelder å redusere det totale kvantumet, men det burde vært gjort da man fastsatte kvotene, slik at reduksjonen rammet alle som var inne i den forvaltningsmodellen. Et annet poeng som jeg også vil fremføre, er at for å få en bedre forvaltning av fiskeriressursene, burde vi også gjøre forsøk med desentralisert forvaltning og å finne nye forvaltningsmodeller. Jeg er veldig åpen for at vi gjør forsøk. Og fra Finnmarks side kan jeg jo si at vi har flere i Sametinget som også ønsker at det blir gjort slike forsøk.
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2001-05-08:
Fiskeriministeren har lagt et godt dokument på bordet når det gjelder å få bukt med de problemene som beskrives i det samme dokumentet. Jeg vil likevel starte med å si at de aller fleste fiskerne er lovlydige yrkesutøvere, men som i alle andre næringer finnes det noen sorte får. Og det er de som ødelegger for det store flertallet. Det er mange måter å drive kontroll på. Det kan skje på sjøen, det kan skje på kaia, det kan skje ved grensekontroll, og det kan skje under transport, slik at man kan kontrollere at det som står i fraktbrevene, stemmer med det som virkelig er i lasten. Det er også slik at det er mange måter å reagere på når det er noen som begår ulovligheter. Det kan skje ved inndragninger, ved utelukkelse fra fiske osv., og det kan skje ved beslag av redskap, slik man kjenner til fra andre forhold. Men det må ikke bli slik at fiskeren blir rettsløs. Andre har vært inne på det samme. Man må ikke bli så ivrig at man med bred penn også rammer de som kanskje helt uforskyldt kommer borti et eller annet forhold. Det er viktig at man har kjøreregler. Jeg tror at man kan sammenligne med vegtrafikkloven. Forholdene på veiene ville vært langt verre hvis man ikke hadde hatt fartsgrenser og slike ting, og sjansen for å bli tatt er det som antakelig gjør at man oppfører seg ordentlig på veiene. Slik vil det også bli på sjøen hvis det blir slik at sjansen for å bli tatt er stor, og hvis det blir slik at når man først gjør noe, så svir det. Det blir ofte hevdet at man skal ta de største synderne. For så vidt er jeg enig i det, men min erfaring tilsier at det kanskje er det vanskeligste. For når man samtidig hevder at de reglene man skal kjøre etter, de spillereglene som er trukket opp fra direktorat og departement, er vanskelige, tror jeg det er slik at hvis man i stor grad unngår reglene, er det ikke fordi reglene er vanskelige, men det er fordi man har satt seg inn i dem og vet hvordan man skal unngå regelverket og komme seg unna på det viset. Og for å klare det, må man også kunne reglene. Det med bifangstbestemmelser har andre vært innom. Det er klart at det er uhyre vanskelig enkelte ganger å klare å holde seg innenfor et slikt regelverk når en ikke er sikker på hva en får når en setter bruk i havet. Derfor tror jeg det er viktig å styrke regionkontorene som ligger ute i feltene der det er størst fiskeriaktivitet og der ressursene finnes. Et større byråkrati som vil havne i Bergen, er egentlig ikke med på å gjøre forholdene bedre, og jeg tror heller ikke det er det man tenker. Men det er viktig at kontrollen blir nærmest mulig aktørene, og at det styres fra dem som er midt oppe i det, dvs. regionkontorene. Fiskeriministeren har tatt et godt tak i problemene, og jeg regner med at han får de nødvendige midlene til å gjennomføre det. For at norsk fiskerinæring skal ha et godt rykte, er det viktig å ta de som fusker, men det er også viktig å få fram at norsk fiskerinæring er mye bedre enn sitt rykte.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Jeg er glad for støtten til forslaget som er lagt fram, og jeg ser også med interesse fram til utviklingsministerens innlegg. Det vi er interessert i, er at noe skjer. Og dette er et viktig forslag. Ja, jeg etterlyser handling fra utviklingsministeren – jeg tillater meg det! Særlig når hun rangeres som en av verdens mektigste kvinner, vil jeg anbefale utviklingsministeren å bruke denne makten til å komme opp med tiltak som kan gjøre at vi kommer à jour med den målsetting som både Arbeiderpartiet og sentrumspartiene har vært enige om. Vi klarer det ikke uten videre i de årlige budsjettene – vi vet hvilket slit det er, vi har selv vært i regjering og vært inne i den fighten. Jeg synes utviklingsministeren fortjener all ros for det budsjettet som er for inneværende år, hvor hun faktisk klarte å få til en betydelig økning. Det har jeg sagt før, og jeg gjentar det gjerne. Men det viste seg altså at det ikke er nok. Det er en sammenheng mellom vår oljerikdom og de problemer som utviklingslandene strever med, fordi de er nettoimportører av den oljen som vi tjener gode penger på. Derfor bør det også være en sammenheng mellom det vi setter av til petroleumsfondet, og det som vi gir av det samme fondet til verdens fattigste. Så vil jeg meget sterkt advare mot å sammenlikne situasjonen i Zimbabwe og Nicaragua og de to tilfellene hvor norsk utviklingshjelp har vært berørt. Situasjonen i Zimbabwe gikk på helt grunnleggende menneskerettigheter og godt styresett. Der fikk Regjeringen vår fulle støtte til å stramme inn og stoppe utviklingshjelpen. Situasjonen i Nicaragua går etter mitt syn på forhold som det kan være ulike politiske meninger om, men den har på ingen måte karakter av brudd med grunnleggende menneskerettigheter, slik som i Zimbabwe. Så her, hvis jeg skal tillate meg et vestlandsk uttrykk, bør man absolutt skille snørr og bart.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Tilbake til dette med handlekraften: Det dreier seg om det forhold at når først Arbeiderpartiet og sentrumspartiene kunne bli enige om at dette var interessant, har jeg på en måte vanskelig for å forstå hva slags utredning som gjenstår fram til budsjettframleggelsen som er så komplisert at dette ikke kan bli presentert under revidert nasjonalbudsjett. Etter mitt syn handler det faktisk bare om vilje til å gjennomføre dette. Jeg kan verken se de sosialøkonomiske, samfunnsøkonomiske eller formelle problemer knyttet til dette, og er forbauset over at en så handlekraftig utviklingsminister trenger sommerferien for å konkludere. Når det så gjelder Nicaragua, handler det ikke så mye om min mening om hva som ligger i familiepolitikken. Her er Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti på kollisjonskurs innenrikspolitisk, og det lever vi godt med. Det kan være at vi har ulike syn også i forhold til nicaraguansk familiepolitikk, at Kristelig Folkeparti ikke uten videre stiller seg bak det. Det er ikke det dette handler om. Det er bare et spørsmål om hva som på en måte er terskelen for at en skal signalisere at en trekker tilbake midler som en har gitt tilsagn om. Vi har helt klart vært enige i Stortinget om at fundamentale grunnleggende menneskerettigheter er en del av de forutsetninger som må legges til grunn. Det samme er godt styresett, korrupsjonsbekjempelse osv. Her dreier det seg om, så langt jeg har forstått pressen og mine kilder, et innenrikspolitisk forhold som gjelder familiepolitikk. Jeg vil ikke gå god for den familiepolitikken som føres på noen måte, men min anmodning var å få utviklingsministerens vurdering av ambassadørens brevunderskriving, om det er i samsvar med de retningslinjer som gjelder for norsk utviklingspolitikk, og om grenseoppgangen mot å blande seg inn i indre anliggender her er tatt vare på på en forsvarlig måte.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Det var i grunnen ikke så mye i Marit Nybakks innlegg som jeg var uenig i – tvert imot, jeg tror jeg var enig i hvert bidige ord. Men det er selvfølgelig noe man alltid savner, og siden Siri Frost Sterri på en engasjert måte etterlyste hva hun mente var det viktigste i norsk bistand, så kunne kanskje jeg ta opp et annet forhold som jeg heller ikke denne gangen brukte tid på i mitt innlegg, nemlig forholdet til de frivillige organisasjonene. Det brukte utviklingsministeren noen ord på i sin redegjørelse, hvor hun bl.a. understreket at det er «viktig for de frivillige organisasjonene å ha forutsigbare rammebetingelser». Det har ikke de frivillige organisasjonene hatt det siste året. Tvert imot har det vært et problem at i den store auksjonen for å få penger nok til ulik verdifull norsk innsats innenfor FN-systemet har det, så langt jeg har kunnet registrere i regnskapet, blitt gitt reduserte bevilgninger til de frivillige organisasjonene. Hvis det var ledd i en bevisst politikk, var det grunn til å være bekymret. Men når utviklingsministeren samtidig understreker den verdifulle innsatsen som disse organisasjonene gjør, er det litt vanskelig å finne sammenheng i det. Jeg vet at Marit Nybakk har vært engasjert i disse spørsmålene, og jeg vil gjerne utfordre henne til å si gjerne noe vakkert, i hvert fall noe med politisk substans, om hvilken rolle hun og Arbeiderpartiet mener de frivillige organisasjonene skal ha innenfor bistandsarbeidet, og om hun er fornøyd med de rammevilkår som de frivillige organisasjonene har hatt i den senere tid, som har ført til at de faktisk har måttet legge ned vaksineprogrammer når Norge finansierer nye slike tiltak.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Jeg må innrømme at min første tanke da Carl I. Hagen igjen tok ordet i en utviklingsdebatt, var at nå nærmer det seg stortingsvalg. Men så kom jeg på at Fremskrittspartiet for tiden ikke er representert i utenrikskomiteen, og at det må være forklaringen. Men uansett er det verdifullt når de parlamentariske ledere og partiledere stiller opp i en viktig debatt. Vi skjønner at det er travelt på huset, men dette er en debatt som berører store deler av statsbudsjettet, og som angår svært mange mennesker. Jeg vil tro at neppe noen annen debatt omfatter så store beløp samlet sett og angår så mange mennesker i verden som nettopp denne debatten. Det at Fremskrittspartiet prioriterer slik de gjør, synes jeg er bra. Men i motsetning til Marit Nybakk syntes ikke jeg at jeg hørte så veldig mye nytt. Det eneste måtte være at vi denne gangen slapp den vanlige tiraden fra representanten Fridtjof Frank Gundersen om kvinnerettet bistand. Den fikk vi ikke denne gangen. Men det andre som ble servert, var av lett gjenkjennelig karakter. Teknikken er å gå til frontalangrep på all bistand og fortelle hvor lite produktiv og hvor lite konstruktiv norsk bistand er, for deretter å nyansere seg. Jeg er glad for nyansene. Jeg er glad for det som Hagen sier om gjeldssanering, om nødhjelp, om satsing på helse. Men det som representanten Hagen sier om effekten av norsk bistand, er galt. Det finnes OECD-rapporter som gir meget god karakter til norsk bistand. Det som Fremskrittspartiet inviteres til å endre politikk i forhold til og så slutte seg til de andre partiene på Stortinget, er å skjønne at vi setter inn vår innsats der hvor den er produktiv og god. Vi innrømmer feil, ja vel, men innenfor helse og utdanning, hvor hovedparten av norsk bistand rettes, er det meget gode resultater. Nå må snart representanten Hagen få med seg også disse rapportene. Jeg skal med glede personlig overrekke dem til ham, om nødvendig.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Utviklingsministeren har hatt sin redegjørelse, og nå skal hun svare på spørsmål. Det er selvfølgelig begrenset hva hun får tid til. Jeg må bare innrømme at jeg ikke var fornøyd med ministerens svar når det gjaldt utviklingsfondet. Hun presiserte at hun og Regjeringen er opptatt av volum. Da mener jeg at hun må ta i bruk de redskapene som er mulig for å kunne oppnå dette. Da er et utviklingsfond etter mitt skjønn kanskje det beste hjelpemiddelet for å kunne komme i mål. Det er store problemstillinger, sier hun, og det er mye penger. Ja, det er det. Men prinsipielt har jeg fremdeles vanskelig for å skjønne hvorfor selve etableringen av fondet, med de rammebetingelser som fondet skal ha, ikke kunne presenteres i revidert nasjonalbudsjett, enn si under statsrådens muligheter for svar i dag. Den anledningen brukte hun dessverre ikke. Det er riktig at Verdikommisjonen oppfattet svaret på henvendelsen til Statsministerens kontor, altså daværende statsminister Bondeviks kontor, mer negativt enn det jeg mener det var grunnlag for. Men det var slett ikke presentert i en kontekst hvor det lå et forslag om et slikt utviklingsfond som det nå er snakk om. Den ideen kom senere og ble konkretisert på et langt senere tidspunkt. Uansett synes jeg for så vidt at dersom en mener at Verdikommisjonens kritikk var etterrettelig og saklig, så burde jo den regjeringen som er enig i den kritikken, gjøre noe annet enn å utsette seg for ny kritikk, både fra Verdikommisjonen og fra Stortinget. Så svarte altså ikke statsråden på mine spørsmål når det gjaldt NORFUND og når det gjaldt Nicaragua. Men hun gav et positivt svar når det gjaldt Atlas-alliansen, og det er jeg glad for. La meg helt til slutt bare få henvise til pressemeldingen som gjaldt avbinding av bistand for de minst utviklede landene. «Development today» nedtoner betydningen av denne erklæringen fordi den er så diffus og uforplikten-de. Jeg vil gjerne spørre statsråden: Hva blir de konkrete virkningene av en slik avbinding her i Norge?