Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-17:
I Dokument 8-forslaget fra Fremskrittspartiet om et modernisert bokmarked, bes regjeringa avslutte ordningen med bokavtale. Når vi samtidig har til behandling forslag til boklov, erstattes ordningen med bok- eller bransjeavtale, men unntaket fra konkurranseloven for bokbransjen videreføres. Fremskrittspartiet ønsker ikke dette, mens Høyre og Kristelig Folkeparti ønsker å videreføre dagens system med en bransjeavtale. Jeg antar at mindretallene redegjør for sine syn i egne innlegg. Regjeringspartiene ønsker nå boklov i Norge velkommen. Dette er en gledens dag. Det er lenge siden arbeidet med boklov startet opp, og omsider er vi i havn. Norsk litteraturpolitikk har vært en suksess, hvor bransjeavtalen har vært vesentlig. Det nå å erstatte den med en obligatorisk lov, vil skape en forutsigbarhet i bransjen. Det vil sikre en langsiktighet i arbeidet for bredde, kvalitet, mangfold og tilgjengelighet i norsk litteratur – nettopp det som er hovedmålene for litteraturpolitikken – samt for bevaring og videreutvikling av norsk språk, til glede for lesere og forfattere. Forslaget til boklov bygger på en avveining mellom konkurransehensyn og kulturpolitiske hensyn. Litteraturen er rett og slett for viktig til å overlates til markedet alene. Ett viktig element i bokloven er fastpris – altså at leverandør plikter å sette en bindende pris på nye bøker. Det betyr ikke at prisen må settes høyt, som enkelte motstandere av fastpris ynder å hevde, men man får ikke anledning til å dumpe prisene på et lite utvalg bestselgere. Litteraturen i Norge skal være en langt mer mangfoldig litteratur enn den vil bli om det kun er markedet som regulerer forholdene. I dag kan forlagene satse på smalere litteratur fordi disse utgivelsene blir finansiert gjennom salget av breddelitteraturen. Dersom det kun er lønnsomt å produsere bøker en vet vil selge godt, vil det bli så godt som umulig for de nye stemmene, debutantene og de nye skrivemåtene. Ønsker vi nye forfattere, må noen våge å satse på de ukjente. Dagens bestselgende forfattere har også vært usikre kort en gang. For å si det med Tom Egelands ord: «Norsk litteraturpolitikk har bidratt til å dyrke dem fram til folkekjære forfattere». Dette var en henvisning til f.eks. Petterson, Saabye Christensen og Wassmo. Både for leserne og forfatterne er altså fastprissystemet viktig – for forfatternes inntekt og mulighet for å nå fram til lesere. I forslaget lovfestes også bestemmelser som gir leverandører, forfattere og oversettere anledning til å samarbeide om normalkontrakter. Uten disse er hver enkelt forfatter og oversetter overlatt til seg selv i forhandlingene med forlagene, noe som naturlig nok vil være vanskelig for nye forfattere og forfattere av smale bøker. Litteratur er ikke en vanlig vare. Vi ønsker et mangfold av bøker fra et mangfold forfattere i ulike sjangre. Vi ønsker en bokbransje som har råd til å ta sjanser, å satse på noe nytt og ukjent, og eksperimentell litteratur. Dette vil neppe overleve på det frie markedet. Fremskrittspartiet er i det store og hele motstandere av litteraturpolitiske virkemidler, og har en evinnelig tro på markedets fortreffelighet, og at konkurranse vil sikre mangfold også innenfor bokbransjen. Tar vi en kjapp sammenligning mellom land, ser vi at det i Norge utgis flere titler og selges flere bøker enn i våre naboland, og vi ser at en utvikling med synkende antall bokhandlere er tydeligere i friprisland enn i boklovland. Skal vi sikre bøker av god kvalitet, til samme pris over hele landet, må vi ha gode litteraturpolitiske virkemidler. Høyre og Kristelig Folkeparti støtter opp om virkemidlene, men ønsker å fortsette med en frivillig bransjeavtale i stedet for å innføre en boklov. Det er på ingen måte gitt at en kommer i havn med en eventuell ny avtale – og siden 2005 har vi sett en oppblomstring av forlag som står utenfor bransjeavtalen og som heller ikke er bundet av fastprisordningen. Det bør ikke være frivillig å være omfattet av de kulturpolitiske virkemidlene. I lovs form er det lovgiver som har styringen med virkemidlene, ikke bransjen selv. Jeg er glad for at fagbøker skal omfattes av bokloven. Det sikrer en bredde og et mangfold i både store og små fag, noe som er helt essensielt for å utvikle norsk som akademisk språk. Det har vært store endringer innenfor bokbransjen de siste årene, og utviklingen kommer til å fortsette. Derfor legges det opp til en evaluering av e-bokmarkedet etter tre år. Tilsvarende vil det også gjennomføres en evaluering av virkningen av avansereguleringen mellom leverandører og forhandlere på bakgrunn av innspill vi har fått i høringer. Jeg mener det er et godt lovforslag vi har til behandling. Gjennom dette og andre litteraturpolitiske virkemidler – som f.eks. innkjøpsordning, produksjonsstøtte og stipend- og vederlagsordninger for forfattere – sikrer vi at befolkningen over hele landet får tilgang til et bredt utvalg av kvalitetslitteratur fra et mangfold forfattere, temaer og sjangre.