Iselin Nybø (Venstre), 2017-02-14:
Først vil jeg takke interpellantene for å ta opp en problemstilling som er viktig, men ikke minst relevant. Det er en problemstilling som mange opplever i dag, og som, hvis vi får det som vi vil, enda flere vil komme borti, for det er jo et ønske fra dette stortinget at flere av de norske studentene skal reise ut og ta hele eller deler av utdannelsen sin i utlandet. Vi ser på det som en ressurs, vi ser på det som viktig at folk kommer seg ut og får de impulsene og den utdanningen som det går an å hente der. Samtidig er det mange som kommer til Norge av ulike grunner, men ikke minst fordi vi lever i en globalisert verden. Det er ikke nødvendigvis sånn at vi bare gifter oss med en person to hus lenger nede i gaten. Verden er blitt mindre, vi får impulser fra andre steder, og vi er nødt til å tilpasse oss at andre kommer til oss og ønsker å bidra til samfunnet gjennom å jobbe med det de er utdannet til. Vi kan like det eller ikke, men det er en hel rekke utdanninger vi faktisk ikke får tatt i Norge. På helseområdet kan jeg nevne kiropraktorer, som vi ikke utdanner i dette landet, men som vi er avhengige av reiser til utlandet for å få utdanning, for så å komme tilbake til Norge og jobbe her. Vi vet at ca. halvparten av alle medisinstudenter må reise og ta utdannelsen sin i utlandet. Så dette er en problemstilling som er høyst aktuell, ikke minst fordi vi som storting har lagt opp til at det skal være aktuelt. Så er det noen ting vi må ta tak i, det er ting vi bare ikke kan akseptere går tregt, er vanskelige eller oppleves som byråkratisk. Vi har en utfordring når NOKUT, som det viktige organet det er, oppleves som en flaskehals – at det er langdryg saksbehandling, at mange opplever at vedtakene er ulogiske, at noen får godkjenning, mens andre ikke får. Ett år fikk de godkjenning for den utdannelsen på det universitetet, men året etter får de det ikke selv om de begynte mens utdannelsen ennå var godkjent. Det er slike ting vi hele veien må se på, selv om vi ikke ønsker å senke kvaliteten på godkjenningen som gis. I tillegg har jeg lyst til å nevne én problemstilling, og det er at norske universiteter og høyskoler selv har et ganske stort potensial for å tilpasse undervisningen sin slik at både norske og utenlandske studenter som kommer til Norge med en utenlandsk utdanning, kan få et påbygg, en modul, som gjør at de kan få godkjent utdanningen sin i Norge. Mange opplever at de må ta store deler av det de allerede har tatt, på ny i Norge for å få det godkjent, mens det hadde vært mulig å lage mer tilpassede moduler som gjorde at det ble mindre som skulle til for å oppnå de kravene som ble stilt. Vi har fått tilbakemeldinger fra mange som hadde opplevd det som positivt om de kunne komplettert sin utenlandske utdanning med en modul eller to fra et norsk universitet eller en norsk høyskole. Når de skal søke jobb i næringslivet eller i det offentlige, er det noe med å si at ja, de tok mesteparten av utdanningen i utlandet, men de har tatt det og det på et norsk universitet eller ved en norsk høyskole som de som skal ansette, faktisk kjenner til. Det blir på en måte et godkjentstempel på utdanningen at de kan vise til at de har tatt deler av den ved et norsk universitet eller en norsk høyskole – det oppleves som trygt for dem som skal ansette. Jeg vil nok en gang takke for at denne problemstillingen ble tatt opp. Jeg tror begge statsrådene har mye å ta seg til for hele veien å håndtere de flaskehalsene og de utfordringene som er på dette området. Men vi som storting, vi som jobber med utdanning, må hele veien streve etter å få mer internasjonalisering på dette området, for det er utelukkende positivt at norske studenter reiser til utlandet og får impulser derfra, og det er utelukkende positivt at Norge kan tiltrekke seg kloke hoder fra utlandet.