Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
Den amerikanske organisasjonen Khan Academy har startet en liten undervisningsrevolusjon i den engelsktalende verdenen. Deres nettsider er fulle av verktøy som gjør det mulig å lære, øve og måle progresjon. Alt er åpent, alt er tilgjengelig for alle. De tilbyr mer enn 2 000 videoer på ca. 10 minutter, som hovedsakelig tar for seg realfag, men også noen andre fag. Mer enn 40 millioner «undervisningstimer» er gjennomført via nettstedet. Mange lærere som har tatt i bruk nettstedets ressurser, opplever at nettstedet tar for seg undervisningen, mens lærerne får frigjort tid til å følge elevene bedre opp. Elevene kan se undervisning på sitt nivå. Lærerrollen blir friere og mer tilpasset den enkelte elev. Dagens Næringsliv skrev for en tid tilbake om Roslyn High School på Long Island i New York, som har latt iPad erobre klasserommet. De er tydelige på at dette har hevet kvaliteten, men de er også nøye med at lærerne kan bruke teknologien. De får undervisningen mer interaktiv og engasjerende, hvis den brukes rett. Det er også poenget, for iPad skal ikke bare være et skrivebrett eller et lesebrett, den skal brukes på Internett, til å se videoer, til å finne kilder og fakta, og ikke minst til å løse oppgaver som gjør at man utvikler ferdigheter. Dette tror jeg nok høres ut som litt science fiction for de aller fleste i norsk skole i dag. Bruk av IKT har hatt en enorm utvikling de siste ti–tolv årene, og det er en utfordring å få skolen til å følge med på denne utviklingen. Derfor la regjeringen Bondevik II i 2004 fram Program for digital kompetanse 2004–2008. Dette nasjonale programmet presenterte bl.a. tydelige mål og planer for bruk av IKT i undervisningen i skolen. Programmet utløp i 2008 og har siden ikke blitt fornyet, til tross for at det fortsatt er til dels store ulikheter i bruken av IKT i skolen, og at det knytter seg en rekke andre utfordringer til IKT-bruk. Forslagsstillerne mener at dette kan være hovedmål i en ny nasjonal strategi for IKT i opplæringen. Utviklingen innen IKT-feltet går raskt, og norske utdanningsinstitusjoner og kommuner har investert betydelige beløp i teknisk infrastruktur. En ny nasjonal strategi vil ifølge forslagsstillerne kunne sikre en mest mulig hensiktsmessig og pedagogisk riktig bruk av IKT i undervisningen. Det vises også i forslaget til at Kommunenes Sentralforbund har utarbeidet strategien IKT og grunnopplæringen 2008–2012, som skisserer utfordringer og muligheter for skoleeierne, kommuner og fylkeskommuner når det gjelder bruk av IKT i opplæringen. Men dette utelukker ikke, ifølge forslagsstillerne, behovet for en nasjonal strategi, et syn som Kristelig Folkeparti deler. Flertallet og statsråden peker i saken på at det er det nye senteret for IKT som skal løse IKT-satsingen. De viser bl.a. til at det ble varslet i St.meld. nr. 31 for 2007–2008 om kvalitet i skolen, at dette senteret skulle opprettes. Flertallet mener at opprettelsen av senteret og inkludering av problemstillinger relatert til IKT i stortingsdokumenter og i departementets øvrige planer og programmer imøtekommer det formulerte behovet for en ny strategi for IKT i opplæringen som representantforslaget tar opp. Men i St.meld. nr. 31 blir dette senteret framstilt – av regjeringen selv – kun som et verktøy for å sikre en bedre erfaringsdeling på dette området. Oppfølgingen av programmet for digital kompetanse vil regjeringen komme nærmere tilbake til, varsler de i den meldingen. Mindretallet i dag, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, anerkjenner rollen dette senteret vil spille for å styrke bruken av IKT i opplæringen, og vil legge til rette for gode løsninger knyttet til dette. Mindretallet vil likevel framholde at det trengs en mer overordnet tilnærming til hvordan IKT brukes i opplæringen i dag. Det er etter mindretallets syn ikke nok å basere seg på at man har etablert et senter for IKT i opplæringen. For å sikre et likeverdig opplæringstilbud kreves en nasjonal overordnet strategi for IKT i opplæringen. Derfor fremmer jeg forslaget i dokumentet, og håper at de to historiene jeg startet med, ikke lyder som science fiction for kommende skolegenerasjoner i Norge.