Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-10-11:
Først til replikkvekslingen om skolefritidsordningen mellom Fremskrittspartiets Hagen og statsministeren tidligere i dag. Statsministeren har sine ord i behold, og vel så det, når han framstiller Fremskrittspartiets politikk som dødsstøtet for skolefritidsordningen. Riktignok er det slik at Regjeringen i mai foreslo å innlemme tilskuddet til skolefritidsordningen i kommunenes inntektssystem fra 2002. Sentrumspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet ville gå raskere fram og innlemme tilskuddet til skolefritidsordningen allerede i 2001. Arbeiderpartiet var ikke med på å fremme dette forslaget, men stemte for under voteringen, bl.a. fordi det ikke ville skje før høsten 2001. Arbeiderpartiet vil derimot styrke dagens tilbud om skolefritidsordning. At tilskuddet innlemmes, betyr at pengene fortsatt overføres til kommunene. Hvorvidt Fremskrittspartiet står på sitt og går med på at pengene innlemmes og det ikke kuttes eller avvikles, kan vi bare vente og se til budsjettet for neste år er ferdigbehandlet. Uansett hjelper det ikke at Fremskrittspartiet innlemmer noe i den økonomiske rammen til kommunene, når de så i neste omgang kutter i rammen. Det blir ikke mye penger igjen for kommunene å drive velferdspolitikk for. Bare for inneværende år kuttet Fremskrittspartiet milliarder av kroner i rammene til kommunene, rett og slett en rasering av kommunenes økonomi. Hva de gjør for neste år, kan vi bare vente og se. Valgfriheten til kommunene øker i hvert fall ikke, og heller ikke blir kommunene i bedre stand til å gi tilskudd til skolefritidsordningen med Fremskrittspartiets økonomiske opplegg. Det er det ingen tvil om. Det henger altså ikke på greip når Fremskrittspartiet kutter i overføringene til kommunene og samtidig sier at de skal gi det norske folk et bedre tilbud enn det Arbeiderpartiet vil, og spesielt da til skolefritidsordningen. Men igjen: Ingenting er bedre enn om Fremskrittspartiets leder nå går imot sitt eget program, eller – skal vi si – går mot sin egen politikk, som han har lang tradisjon for her i Stortinget. Jeg sier bare: Følg med, følg med, jeg tror det ikke før jeg får se det. Vi har ennå mange utfordringer i Norge, selv om vi i internasjonal sammenheng har et svært godt land å bo i. Vi har utfordringer i hele den offentlige sektor, for hele tjenesteproduksjonen som foregår i offentlig regi. Utfordringene er størst innenfor helse- og eldreomsorg. Selv om vi aldri har behandlet så mange i sykehusene noen gang, er det fortsatt for mange i kø – mennesker som venter på behandling. Vi har mye godt sykehusutstyr som mange steder brukes bare noen timer hver dag. Det hadde i næringslivet blitt definert som dårlig utnyttelse av investeringene. Eldreomsorgen er gradvis blitt bygd ut til det bedre, og flere og flere får en verdig alderdom. Vi skal bygge ut en enda bedre eldreomsorg – enerom til flere eldre og økt hjemmebasert omsorg. Til dette kreves mer arbeidskraft, og ikke minst trenger vi å få ned sykefraværet, bl.a. i helsesektoren. Bedre organisering og større handlefrihet for den enkelte på arbeidsplassene vil kunne bidra til dette. Arbeiderpartiet vil gi kommunene bedre armslag for at de kan bli en enda bedre tjenesteprodusent. Det handler om å gi hver og en av oss trygghet rett utenfor stuedøren. Arbeiderpartiet ønsker ikke at folk selv skal innhente anbud på offentlige tjenester ved å ringe rundt for å kjøpe seg en privat tjeneste. Vi vil heller gi kommunene større handlefrihet, slik at de blir i stand til å gi et kvalitetstilbud som ingen setter spørsmålstegn ved, og som er der når en trenger det. En rekke kommuner, for ikke å si alle, har gjort mye for å bli mer effektive. Det kan måles på at det leveres flere tjenester enn noen gang. Men det er fortsatt behov for fornyelse, og vi må få en enda mer brukerorientert forvaltning. Vi må effektivisere og forenkle regelverk og rutiner som legger hindringer i veien for å yte gode tjenester til brukerne. Kommunene i Norge får en enda bedre økonomi neste år, som gjør dem i stand til å gi de tjenester folk etterspør. Vi letter på statlig detaljstyring ved å øremerke mindre hva pengene skal brukes til. Stortinget har etter min mening gjennom mange år uttrykt mistro til det kommunale nivå ved å regulere offentlig virksomhet gjennom 6 000 lover, forskrifter og regler. Med det får vi et altfor stivt system, og får ikke utnyttet de ansattes kreativitet godt nok. En god omsorg for barn, eldre og syke mennesker er et kvalitetsstempel for ethvert samfunn. Vi ligger allerede i det øverste sjiktet, men vi vil enda mer og bli enda bedre, for vi har råd til det, og vi vil prioritere det framfor personlig rikdom. Det store flertallet i Stortinget har dette som mål, selv om veien til målet – den har vi en ulik tilnærming til.