Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-12:
Når en flertallsregjering er gjenvalgt for første gang i Norge siden 1969, er det ikke bare historisk, men et veldig tydelig politisk signal fra folk i Norge. Det er et tillitsvotum, og det er et tillitsvotum til rød-grønn politikk. Det denne regjeringen har vunnet valget på, er en politikk som har vist vilje til forandring gjennom fire år, som har vist vilje til oppgjør med en markedstenkning og en politikk for skatteletter som hadde gått altfor langt, og som gjennom f.eks. barnehagereformen eller innføringen av gratis læremidler i skolen har vist at viljen til reformer av velferdssamfunnet vårt og velferdsstaten vår i positiv retning er tilbake i norsk politikk etter noen år med utvikling i motsatt retning. Det er også et tillitsvotum til en regjering som har klart det som nesten ingen andre i Europa har lyktes med, nemlig å slåss mot arbeidsløsheten. Det å vinne kampen mot arbeidsløsheten er først og fremst et spørsmål om politiske prioriteringer og å sette kampen for arbeid til alle først. Det ser vi veldig godt på arbeidsløshetstallene vi har i Norge, der det jo er slik at hver eneste arbeidsløs er én for mye, men der statistikken er langt bedre enn f.eks. i vårt naboland Sverige. For et års tid tilbake besøkte jeg arbeidere på byggeplasser rundt om i Bergen, sammen med fagforeningen deres. Det var stor frykt for hva som ville skje med arbeidsplassene i sektoren i løpet av året som kom. Jeg tok en sjekk for kort tid tilbake med de tillitsvalgte. Selv om det har vært utfordringer, er situasjonen langt bedre enn noen hadde trodd for et år siden. En viktig grunn til det er at penger fra Regjeringens tiltakspakke har blitt brukt til å holde hjulene i gang og gi arbeid til dem som bygger bygninger og skaper viktige, nye verdier i min by og i vårt land. Forskjellen til Sverige er jo slående. Ikke bare har de en langt høyere arbeidsløshet enn det vi har, men de har også valgt en annen strategi i møte med arbeidsløsheten. Enkelt sagt har vi i Norge brukt penger på det sikreste vi kan gjøre, nemlig offentlige penger til å løse gode samfunnsformål og samtidig få folk i jobb. Vi har brukt pengene på f.eks. å pusse opp offentlige skolebygninger, mens man i Sverige har valgt å gi skatteletter for å forsøke å stimulere til å pusse opp private bad. Det som er fasiten, er at den rød-grønne politikken i Norge har lyktes langt bedre enn den borgerlige politikken i Sverige. Finanskrisen som utløste denne situasjonen, er et resultat av en global kapitalisme ute av kontroll, av en finansøkonomi som fikk lov å vokse seg ut av proporsjoner istedenfor å være et reisverk for realøkonomien. Nå er målet for denne perioden at vi skal legge et grunnlag for at det ikke kan skje igjen, gjennom en sterk offentlig sektor som fungerer som motvekt mot ustabilitet i økonomien, gjennom et regulert arbeidsliv som gir folk trygghet i hverdagen, gjennom en mer sosial boligpolitikk som kan bidra til å bremse ustabilitet i økonomien vår, og gjennom bedre regulering av finanssektoren. Regjeringen signaliserer i regjeringsplattformen mange ulike tiltak som går i den retningen, og har også startet prosesser som skal sørge for at vi her i Stortinget får viktige debatter om de største samfunnsspørsmålene framover. Finanskriseutvalget skal legge fram innstilling om hva vi kan gjøre i forhold til reguleringer av økonomien vår. Fordelingsutvalget har allerede lagt fram sin innstilling, som vi skal debattere her i denne salen. Det gir en utmerket anledning til å gyve løs på det som må til for både å løse fattigdomsutfordringen og å skape en mer rettferdig fordeling. Interessant nok er jo Fordelingsutvalgets konklusjon at det viktigste virkemidlet er brede, universelle velferdsordninger, og at det er gjennom satsing f.eks. på skole og barnehager at vi legger grunnlaget for et mer rettferdig samfunn. Soria Moria II viser en tydelig vilje til å fortsette en rød-grønn politikk, og SVs innflytelse er tydelig på mange områder i erklæringen. For eksempel varsler Regjeringen innføring av en maksgrense for antall elever pr. lærer i skolen og innføring av en gratistime SFO. Dette har vært saker som SV har drevet valgkamp på fordi vi vet at læring, trivsel og utjevning er tre ting som henger sammen. Flere lærere er vårt viktigste virkemiddel til både å skape en bedre skole og å skape utjevning og kjempe mot f.eks. fattigdom i framtiden. SFO har vist seg å være et virkemiddel både for læring og utjevning. Et annet viktig punkt i regjeringsplattformen er kampen for likelønn, og regjeringsplattformen er historisk på det området. Jeg gnir meg litt i øynene hver gang jeg hører Siv Jensen snakke om likelønn. Det er slik at alle vi som representerer politiske partier, ofte har diskusjoner om hvordan vi liksom skal breie ut partiets profil, for det er jo viktig å nå flere mennesker. Men samtidig burde man tenke over – og jeg tror de fleste av oss er opptatt av det – at man skal ikke gå så langt ned i spagaten at buksene sprekker. Der er det Fremskrittspartiet er i debatten om likelønn – et parti som systematisk har gått til krig mot fagforeningene til offentlig ansatte alle steder der de har makt. Norges mest mannsdominerte parti ber om troverdighet i spørsmålet om lønnsløft for offentlig ansatte damer. Det er bare den sittende regjering som kan og har vilje til å gjennomføre det som trengs for å få til et særskilt likelønnsløft i Norge. Jeg tror at det nettopp er løftet om det, viljen til å gå inn i dialog med partene i arbeidslivet om det, Soria Moria II vil bli husket aller mest for i ettertid. For første gang har vi fått en regjering som signaliserer en klar vilje til å ta ansvar, som erkjenner at likelønnsspørsmålet er et politisk ansvar, som stiller krav til partene om å komme med modeller som kan bidra til varig utjevning, som tar stilling til fordelingen mellom grupper, og at man på det grunnlaget kan gå i en dialog med Regjeringen om modeller for å redusere lønnsgapet. Det er helt i tråd med måten Likelønnskommisjonen har argumentert på, og det er i tråd med det SV har argumentert med for å løse likelønnsutfordringen. SVs avtrykk er også tydelig i klimapolitikken. Vi står nå med en regjeringsplattform som gir håp inn mot de klimaforhandlingene som er så livsviktige fram mot møtet i København i desember. Viljen til å skjerpe målsettingene er det viktigste signalet vi kan gi i en situasjon der det er stor usikkerhet rundt hvor mye i-landene er villige til å bidra med, og hvor mye u-landene er villige til å akseptere. Det å vise at det finnes et rikt land som er villig til å ta ansvar, som er villig til å betale det det koster, både i form av å omstille vårt eget samfunn og å bidra til endringer i utlandet, er ekstremt viktig. Det gir håp til en livsviktig prosess. Det er også slik at klima gjennomsyrer denne plattformen på mange andre områder, ikke bare i det kapitlet som omhandler miljø. Det har vært et viktig mål for oss at klimapolitikken ikke bare skal være noe som vi sysler med i miljødebattene, men noe som må gjennomsyre ulike samfunnsområder, slik som det gjør i kapittel etter kapittel i regjeringserklæringen. For eksempel i samferdselspolitikken, der det ikke bare varsles en kraftig jernbanesatsing, men også tydelige grep for fortsatt å knytte midler til kollektivtrafikk med tiltak for å begrense bilbruk, og det tas andre grep som vil være nødvendige for å lede an i en omstilling til et mer klimavennlig samfunn. På det utenrikspolitiske området merker vi oss bl.a. at Norge nå skal få nye målsettinger når det gjelder vår rolle som våpeneksportør. Målet om en sluttbrukererklæring ved eksport av våpen til alle land, også NATO-land, som jo står nedfelt i plattformen, har vært viktig for SV i mange år. Dialogen som Regjeringen tar til orde for i forhold til NATOs atomvåpenstrategi, er ekstremt viktig – ikke minst fordi det ved tildelingen av fredsprisen på fredag ble tydelig signalisert at atomvåpendebatten er tilbake på dagsordenen. Jeg er også glad for at Regjeringen i Afghanistan-spørsmålet, til tross for at SVs utgangspunkt som kjent har vært et annet i den debatten, har valgt å videreføre det militære engasjementet, men samtidig ikke formulerer seg på en slik måte at det er skrevet i stein. Det er klokt, for det er nødvendig å føre en åpen og ærlig debatt om utviklingen i Afghanistan i årene framover, og SV skal ta på seg en lederrolle i det. Regjeringsplattformen er en plattform for rød-grønn politikk. SV skal bruke all sin innflytelse i Regjeringen og her i Stortinget til å kjempe for at den blir så rød og så grønn som mulig.