Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-02:
Vanligvis er vi glade og fornøyde når vi hører at Norge er på topp i verden, at vi er best i verden. Jeg er ikke så glad når jeg vet at vi i forbindelse med pengespill – omsetning på pengespill og tap på pengespill – er desidert best i Europa, og at vi er helt på topp i verden. Enda verre er det når vi omtaler dette som ekstraskatt for folk som ikke kan regne. Det har kanskje noe å gjøre med at utdanningssystemet vårt ennå ikke er godt nok, slik at vi lar oss friste av disse maskinene. For ikke lenge siden ble det lagt fram en handlingsplan for å bekjempe pengespill i Norge. Noe av problemet i forbindelse med pengespill er jo på den ene siden at vi ønsker å få inn penger til gode formål, og det krever en viss omsetning. På den andre siden kjenner vi til skader i forbindelse med pengespill, at det fører til spilleavhengighet. Så dette må balanseres. Noe av det som er mest problematisk, er reklamen for dette som fokuserer på muligheten for å vinne, mens det så langt ikke finnes noen balansert informasjon om reelle odds og sjansen for at man på sikt vil tape. Det kunne vært spennende om statsråden kunne kommentere følgende: Da det i forbindelse med lotteriloven ble lagt fram et forslag til handlingsplan, ble en setning strøket som henviste til at det ikke bør fokuseres på store gevinster i markedsføringen. Hva er grunnen til at den ble tatt ut, når det helt opplagt er et av kjerneproblemene? Så vil jeg si litt om samfunnsøkonomi. Riktignok får vi inn antakeligvis mellom 1 milliard kr og 1,5 milliarder kr til såkalt gode formål. Samtidig vet vi at det er ca. 50 000 spilleavhengige i Norge. Vi vet at hver spilleavhengig i fallet, i problemene sine, drar med seg tre–fem stykker. De drar med seg familien, jobben, lokalsamfunn og storsamfunn. Det kunne vært spennende å få noen beregninger på hva det koster samfunnsmessig å ha 50 000 mennesker som har slike problemer. Vi kjenner de verste utslagene av dette, nemlig at folk ikke klarer å takle problemene sine, at faktisk ganske mange tar sitt eget liv, og ikke minst ganske mange ungdommer. Vi vet at det siste året var det hele 3 000 under 15 år som vurderte å ta sitt eget liv, fordi de slet med pengespillproblematikk. Problemet er selvfølgelig sammensatt, men i den grad det finnes forskning på og samtaler om dette, er det det som blir oppgitt som den altoverskyggende årsaken. Daglig i Norge omsettes det på spill for 140 mill. kr. Ikke i noe annet land i Europa, som sagt, taper man så mye penger som det vi gjør på pengespill. Så til de gode formålene. I 2001 – som statsråden og jeg ønsker å komme tilbake til, med de tilstandene vi hadde da – ble det omsatt for i overkant av 7 milliarder kr, mens vi i år vel vil omsette for over 26 milliarder kr. Det sier seg selv at problemene vokser oss over hodet, og at dette er en tilstand som er ute av kontroll. Samtidig viser senere undersøkelser at hele 80 pst. av Norges befolkning er negativ til disse automatene. Så en liten tur innom Røde Kors. Det ble gjort en avtale for et års tid siden med de humanitære organisasjonene om at de skulle få Norsk Tipping som et monopol. Det var helt nødvendig å få en avtale med Røde Kors og Redningsselskapet. De kom veldig godt ut av det i forhold til de andre. Jeg må si jeg er ganske sjokkert når jeg vet at et par uker etter at den avtalen var i boks, en avtale som sikrer Røde Kors gode, sikre inntekter på lang sikt, kjøpte de seg inn i Norske Spill. De kjøpte ut de andre humanitære organisasjonene, og sammen med Reitan Narvesen-gruppen kjøpte de seg inn i det mest aggressive, kommersielle spilleselskapet i Norge. Så kjenner vi til at Reitan-gruppen hadde planer om å sette ut 6 000 terminaler i Norge for å konkurrere med statens egne maskiner i Norsk Tipping. Da må vi spørre: Hvor er moralen i Røde Kors? Så har jeg blitt kjent med i ettertid at Røde Kors ikke kjente til dette. Men da må vi stille spørsmål om Røde Kors. Er det slik at en humanitær organisasjon som Røde Kors putter flere titalls millioner inn i et selskap som de ikke kjenner forretningsplaner og forretningsideer til? Jeg regner med at statsråden kan stille seg det samme spørsmålet. I den samme runden ble det sagt fra Fremskrittspartiets side at både for enkeltmenneske og samfunn er spilleavhengighet et onde som bør bekjempes. Alle de andre partiene sa at pengespill har sine negative sider, da det skaper enda flere spilleavhengige. Samtidig vet vi at alle de politiske partiene utenom Kristelig Folkeparti, RV og SV, og jeg må også nevne Høyre, som bare har én maskin ute – det er så lite, så den kan de kvitte seg med – har relativt store inntekter og omsetning på slike spill. Synes statsråden dette er akseptabelt? Eller vil statsråden, dersom et forslag blir fremmet om at partier ikke skal finansieres på denne måten, kunne være med og støtte et slikt forslag? Så til bistand og fattige land. Jeg er blitt kjent med at Norsk Tipping har eksportert spill og spillesystemer til Sri Lanka, Palestina, Ungarn og Bulgaria. Er det den type bistandspolitikk Kristelig Folkeparti – nå må statsråden svare for seg selv, selvfølgelig – finner å kunne støtte? Er statsråden ellers enig i min betraktning om at å investere i kommersielle gamblingselskaper er like meningsløst og moralsk forkastelig som å investere i selskap som produserer landminer eller tobakk? For det er det vi gjør. Ladbrokes har for sikkerhets skyld lagt an sak mot staten Norge fordi de ikke har fått konsesjon på kommersielt pengespill. Vi fyller altså opp med statlige kroner. Et internasjonalt gamblingselskap går til sak mot Norge fordi de ikke får lov til å starte kommersiell gambling. Har statsråden noen kommentarer til en slik praksis? Så til internasjonal gambling og nettspill, et problem vi har tatt opp tidligere. Vi vet at nå er poker på nett et av de store problemene. Undersøkelser viser også at det er noe av det som trigger spilleavhengigheten mest. Blant annet viser undersøkelser i Sverige at en svært høy andel av dem som kontakter bekymringstelefonen i Sverige, oppgir poker på nett som årsak til at de har store problemer. Det er tidligere blitt sagt at dette kan vi ikke gjøre noe med. Hvorfor er det da slik at det er forbudt i Nederland, at det er forbudt i Australia, og at det er forbudt i USA? Og måten det har blitt gjort på! Jeg har tidligere bedt statsråden om å få en utredning om dette problemet for å se om det er mulig å gjøre noe med det. Jeg vet at det ikke er enkelt, men vi vet at det er andre land som har de samme problemene, og som faktisk har gjort ganske mye. Det er mulig å forby det. Man kan forby at det blir gjort pengetransaksjoner. Men vi vet at i Norge oppretter Norges Bank egne kontoer for overføring av slike midler. Det kan vi nekte, og det betyr at det blir risikabelt. I den digitale verden vil det bety at om vi stopper pengetransaksjoner, kan det opprettes kontoer i andre land og spilles via Cayman Island eller Bahamas eller hva det måtte være. Men det betyr i hvert fall at problemet ville blitt kraftig redusert. Det er den samme tankegangen som statsråden tidligere har vært med på, nemlig at å redusere omfanget av spill vil gjøre at færre vil bli ødelagt på spill. Til slutt vil jeg bare si litt om tiltak. – Nå ser jeg tiden min er ute, så jeg skal komme tilbake til det i et treminuttersinnlegg senere.