Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-09:
Dette er en viktig sak, der Riksrevisjonen påpeker at Stortinget ikke har fått informasjon som er tilstrekkelig til å måle resultatene av Enovas innsats. Enova skal gjennom sin virkemiddelbruk innen 2011 utløse prosjekter som gir ny, miljøvennlig energiproduksjon og energisparing tilsvarende 18 TWh per år. Riksrevisjonen registrerer gjennom denne forvaltningsrapporten at Olje- og energidepartementet legger til grunn at dette målet nås gjennom kontraktsfestede resultater. Etter Riksrevisjonens vurdering kan det ikke legges til grunn at prosjektene er utløst ved kontraktsfesting. Det er det en samlet komité som er enig i. Komiteen uttrykker seg riktignok gjennom et flertall og et mindretall, men man vil se at det er en samlet komité som ber om at man får de faktiske resultater og ikke de kontraktsfestede resultater. Hvorfor er det en forskjell mellom disse? Vel, for det første kan kontraktsfestede prosjekter falle bort. Det oppstår forhold i utenverdenen som gjør at de ikke blir realisert. Da er altså forholdet mellom kontraktsfesting og faktiske resultater enormt, for da er det faktiske resultatet null. Så kan det vise seg at energispareresultatet blir betydelig under det kontraktsfestede, og det har erfaringen vist. Altså: De tall Stortinget har fått, har alltid ligget over de faktiske resultater. Det sier seg selv at det er et måleinstrument som ikke er tilfredsstillende. Har ikke Stortinget vært oppmerksom på dette? Vel, Stortinget har spurt en rekke ganger og fortsatt fått det samme svar. Jeg viser bl.a. til innstillingen på side 9, hvor man viser til at statsråden som svar på en henvendelse fra Stortinget vedrørende Dokument nr. 15:1227 for 2008–2009 skriver: «Enovas resultater rapporteres årlig gjennom statsbudsjettet. Her gis det oversikt over hvor mye Enova bevilger til de ulike satsingsområdene og energiresultatene av dette. Se for eksempel St.prp. nr. 1(2008-2009) (2008-2009) Flertallet peker på at dette ikke er korrekt. Det er ikke det faktiske resultatet som gjennom disse dokumenter har vært rapportert. Innstillingen viser også at når statsråder – i dette tilfellet statsråd Erik Solheim – uttaler seg om områder man ikke har et konstitusjonelt ansvar for, er det heller ikke særlig betryggende. For som det fremgår av innstillingen, har også han understreket sterkt «at rapporteringen skal være etterrettelig». Det står sitert i innstillingen. Det kan jo gjerne statsråd Solheim si, for han har ikke noe ansvar for det, og han skyver da dette ansvaret videre. Jeg tror Stortinget skal merke seg dette, for det er alltid fristende å be statsråder uttale seg om andre områder enn det de har ansvar for, og da er det vel mye som tyder på at de har lite peiling på det også. Flertallet konstaterer også at det kun er, som jeg sa, de kontraktsfestede resultater og ikke de sluttrapporterte resultater regjeringen rapporterer til Stortinget. Flertallet, det vil si opposisjonen, mener at det er kritikkverdig at Stortinget ikke har blitt orientert om de reelle resultatene. Mindretallet, det skal også saksordfører vise til, sier også – jeg viser til innstillingen, side 10, første spalte – at de «deler oppfatningen av at rapporteringen har vært mangelfull». Det er vel kanskje en litt annen måte å si det på, men hvis «mangelfull» betyr at det er en avstand mellom oppnådde resultater og rapporterte resultater, må man vel si at det er mangelfullt. Det samme mindretallet, representantene for regjeringspartiene, sier også at spriket mellom kontraktsfestede resultater og realiserte sluttresultater etter disse medlemmers oppfatning er for stort. Dette er jo en oppfatning jeg også deler, men jeg ser samtidig at det kan være grunner til at kontraktsfestede resultater ligger i overkant, fordi man er ambisiøs på prosjektenes vegne. Derfor er det desto viktigere at Stortinget får faktiske resultater rapportert og ikke de kontraktsfestede. Dette er en liten påminnelse til Enova og til departementet om at man må ha en saksbehandling som sikrer at man iallfall ikke har for mange prosjekter som blir kontraktsfestet, men aldri realisert, altså med sluttresultat null i energisparing. Jeg skal la det ligge med dette, for jeg tror det er tydeliggjort gjennom innstillingen at Stortinget heretter vil ha en annen rapportering – fra i dag. Riksrevisjonen peker også på et annet problem som jeg skal omtale veldig kort. De sier at det er grunn til å peke på at Enova har en saksbehandling som gjør at det kan være stor forskjell fra sak til sak i behandlingen, fordi det bare er én saksbehandler på prosjekter, og at saksbehandler ofte også er inne og hjelper til med å utarbeide søknad. Det har jeg ikke noe kritikk til. Men hvis det er den samme personen som også behandler søknaden, og det ikke er andre inne i bildet, kan det oppstå ulike behandlinger. Det er en påpekning som jeg tror er korrekt. Samtidig er det viktig å si at vi forventer jo at Enova driver ubyråkratisk, og at det ikke er et mål at antall saksbehandlere når det maksimale. Samtidig er det verdt å si at når man undertegner statens økonomireglement, plikter man å følge økonomireglementets bestemmelser også når det gjelder saksbehandling. Her ligger det kanskje et dilemma. La meg legge inn en vekt på at det er de oppnådde resultater og rask saksbehandling som iallfall er det viktigste.