Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-25:
Lekdommere har alltid hatt en sentral plass i det norske rettssystemet og er viktige for å sikre demokratisk kontroll med rettspleien. Domstolene er et av samfunnets viktigste organer for konfliktløsning og skal ivareta enkeltmenneskets krav til en trygg og upartisk prosess. Domstolene er derfor avhengige av tillit, ikke bare hos profesjonelle aktører i retten, men også hos lekdommere, sakkyndige, enkeltmennesker og virksomheter som får sin sak prøvd for retten, og i befolkningen generelt. Bakgrunnen for de forslagene som behandles i dag, er at gjeldende regler for valg og uttaking av lekdommere gjør at dette er en svært omstendelig prosedyre, og at flere av bestemmelsene er innholdsmessig foreldet. Det viktigste er imidlertid at de nye forslagene gjør utvalgene av lagrettemedlemmer og meddommere mer representative. SV og de andre regjeringspartiene er opptatt av at vi trenger lekdommere fra alle deler av befolkningen, og er fornøyd med at de nye reglene sørger for en mer allsidig sammensetning av lekdommere med tanke på alder, bakgrunn og kultur. Lekdommerordningen innebærer en fordeling av formell innflytelse, som etter demokratiske idealer bør favne bredt. Lekdommere kan i mange tilfeller fungere som et bindeledd mellom ulike befolkningsgrupper på den ene siden og domstolene og andre offentlige myndigheter på den annen side. SV mener at det rettssikkerhetsmessig og likestillingspolitisk er viktig å videreføre ordningen med at det velges et utvalg for hvert kjønn, slik at man sikrer kjønnsbalansen. Kommunene skal fortsatt velge medlemmer til utvalg av jurymedlemmer og meddommere. Dette sikrer at oppnevningen skjer av dem som har tilstrekkelig nærkontakt med innbyggerne til å foreta de nødvendige egnethetsvurderingene. SV mener også at det er riktig at man flytter valgperioden for lekdommere i forhold til kommunestyrevalget, slik at man markerer at det ikke skal være partipolitiske preferanser som skal styre valg av lagrettemedlemmer og lekdommere. SV og de andre regjeringspartiene mener det er riktig å pålegge kommunene en plikt til å oppfordre allmennheten til å foreslå kandidater for å sikre allsidigheten og mangfoldet i utvalgene. I tillegg til at lekdommerne skal være representative for befolkningen som helhet, er det også av stor betydning at det velges personer som har gode personlige forutsetninger for oppgaven. Å dømme andre mennesker i retten er og skal være en ansvarsfull gjerning. Forslaget går ut på at de som velges som lekdommere, skal ha tilstrekkelige norskkunnskaper og for øvrig være personlig egnet til oppgaven. Det er selvfølgelig viktig at de som skal delta i pådømmelsen av en sak, faktisk oppfatter det som blir framført i rettssalen. Vi mener også det er riktig at medlemmer av forliksrådet står i en særstilling, tatt i betraktning at de må gjennom relativt mange saksdokumenter, avholde meklingsmøter og fatte avgjørelser, og at det derfor er naturlig at man her stiller krav til at de som velges, må beherske norsk, både skriftlig og muntlig. SV og de andre regjeringspartiene mener at det skal innføres en øvre aldersgrense for lagrettemedlemmer, alminnelige meddommere og forliksrådsmedlemmer på 70 år ved valgperiodens start, slik at den øvre aldersgrensen blir 74 år. Bakgrunnen for dette er at vi mener at mange mennesker vil være egnet til å utføre denne typen arbeid også ved oppnådd pensjonsalder, og en fortsatt valgbarhet fram til fylte 70 år og tjenestetid på opptil fire år utover dette gjør at dette vil være mulig. Alternativet til en kollektiv øvre aldersgrense vil imidlertid være en individuell vurdering av den enkeltes egnethet basert på aldersendringer, noe som etter vårt syn vil kunne oppleves som langt mer stigmatiserende for den enkelte som ikke lenger vurderes som egnet, enn en generell aldersbegrensning. At man ikke innfører en øvre aldersgrense for fagkyndige meddommere og skjønnsmedlemmer, kan oppleves som en forskjellsbehandling. Den vesentlige forskjellen her er imidlertid at siden fagkyndige ikke oppnevnes for en tidsperiode, men eksplisitt for hver enkelt sak, vil man uansett fortløpende kunne vurdere den enkeltes egnethet. Av den grunn vil ikke behovet for en øvre aldersgrense være det samme som for lagrettemedlemmer, alminnelige meddommere og forliksrådsmedlemmer.