John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
La meg innledningsvis få si meg godt tilfreds med utviklingen vi nå har i helseforetakene i forhold til økt pasientbehandling. Ifølge offisielle tall har ventetiden for pasientene gått ned. Antall pasienter på ventelistene er redusert og er lavere i dag enn det har vært de siste ti årene. Dette viser med all tydelighet at det var nødvendig med den statlige sykehusreformen, og at den allerede etter tre måneder synes å gi resultater som forventet. Jeg finner i denne sammenheng grunn til å kreditere helseministeren for den nitide oppfølgingen av reformen fra januar som er foretatt, og som nå gir resultater. Det står respekt av helseministerens engasjement for å få reformen på skinnene, særlig da sett på bakgrunn av at Kristelig Folkeparti var ett av de partiene som var sterkest motstander av reformen. For de partier og representanter her i salen som representerer de sterkeste motkreftene mot sykehusreformen, må den utviklingen som nå skjer av positiv karakter, gi grunn til ettertanke. Med henvisning til en av de siste spørretimene ser det imidlertid ut til at enkelte av motkrefter-partiene stadig forsøker seg med en indirekte omkamp på reformen. Til disse partiene vil jeg si: Glem det! Fra Fremskrittspartiets ståsted håper jeg imidlertid at det ikke tar altfor mange år før vi også har et statlig eneansvar både for primærhelsetjenesten og eldreomsorgen. La meg være så personlig og si at jeg av og til ber en stille bønn om at jeg må få oppleve en slik dag. Så langt jeg har kunnet følge med, og som resultatene nå viser for 1. tertial, må en kunne slå fast at administreringen og organiseringen av foretakene har vært særdeles gode så langt. Eksempelvis har Helse Sør lagt opp til et utstrakt godt samarbeid med de ansattes organisasjoner og ansatte ved å gjennomføre omfattende allmannamøter i sykehusene, noe som har gitt som resultat en særdeles positiv innstilling og entusiasme blant sykehuspersonalet. Nevnes må også her den intensjons- og produksjonsavtale som ble inngått ved vårens lønnsoppgjør mellom NAVO og Norsk Sykepleierforbund, en avtale som vil øke pasientbehandlingen i våre sykehus. Det var selvfølgelig et handikap at foretakene måtte starte driftsterminen med en betydelig underbalanse i sine budsjetter, men med den foreliggende proposisjon og det tillegg av ressurser som nå er fremforhandlet mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, vil også de økonomiske problemene et godt stykke på vei være løst for inneværende driftsår, med en ytterligere økning av pasientbehandlingen. De knappe midlene til utstyrsinvestering for inneværende driftsår bekymrer meg imidlertid ganske sterkt. Jeg håper det vil bli mulig ved behandlingen av statsbudsjettet til høsten å kunne foreta en bedre forutsigbar bevilgning også når det gjelder medisinsk-teknisk utstyr. En gjennomgang av åpningsbalansen for foretakene vil nødvendigvis i denne sammenheng være viktig å se på. Når nå sykehusene drives som foretak, må vi her i Stortinget ikke bli fristet til å blande oss inn i foretakenes administrering, organisering og driftsopplegg, noe det er tendenser til i denne innstillingen. Vår oppgave er å påse at foretakene drives etter vedtatte helsepolitiske mål, med likeverdige faglige behandlingstilbud til alle. En samlet komite gir i innstillingen uttrykk for bekymring i forhold til psykiatrien, det være seg voksenpsykiatrien, akuttpsykiatrien eller – og ikke minst – barne- og ungdomspsykiatrien, som synes å ha større problemer enn forventet i psykiatriplanen. Jeg forutsetter at helseministeren legger seg dette på minnet, og at vi i neste års statsbudsjett får en oppgradering av psykiatriplanen. Flere partier advarer i innstillingen mot å legge ned den toppkompetanse på nyfødtmedisin som er etablert på enkelte av våre sentralsykehus, eksempelvis i Bodø og Ålesund, behandlingstilbud som holder internasjonal målestokk, og ser det som negativt at mye for tidlig fødte prematurbarn skal transporteres lange veier til nærmeste regionsykehus. I proposisjonen tilføres foretakene ca. 1,3 milliarder i friske penger. Dette var nok i minste laget. Selv om en forventer en produksjonseffektivitet på tilsvarende beløp, vil foretakene ha behov for større ressurser i annet halvår for å opprettholde den produksjonsøkning som allerede er på gang, og det er derfor gledelig at Fremskrittspartiet i forhandlinger med regjeringspartiene greide å tilføre sykehusene ytterligere 350 mill. kr, slik at en har dekning for en produksjonsøkning på ca. 1,5 pst. I tillegg har regjeringspartiene og Fremskrittspartiet sørget for å sikre den fremtidige drift ved Feiringklinikken og Hjertesenteret med henholdsvis 20 mill. og 10 mill. kr. Begge disse to private sykehusene stod i fare for å måtte redusere sin drift i annet halvår på grunn av endrede DRG-priser. I forhandlinger med regjeringspartiene oppnådde også Fremskrittspartiet en tilleggsbevilgning til opptreningsinstitusjonene på 25 mill. kr, institusjoner som sliter alvorlig med sin økonomi, og endelig oppnådde en å få til en avtale om å øke DRG-prosenten fra 55 til 60 pst. fra 1. januar 2003, noe foretakene har bedt om. I denne sammenheng er det viktig å presisere at DRG-prisene må bli mer treffsikre enn tilfellet er i dag, og fullt ut dekke behandlingskostnadene, noe som kan gi sykehusene en forutsigbarhet i inntektene og dermed gi en bedre forutsetning for en mer treffsikker budsjettering. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet har lyktes i å få en subsidiær avtale med regjeringspartiene når det gjelder egenandeler for kunstig befruktning, med en maksimal egenandel på 18 000 kr for tre forsøk. Fremskrittspartiet fremmer i innstillingen i henhold til sitt landsmøtevedtak forslag om å gi full dekning for kunstig befruktning med tilbakevirkende kraft, og jeg hadde faktisk forventet at særlig Arbeiderpartiet, men også Sosialistisk Venstreparti hadde kunnet gå på dette forslaget, idet disse partiene i vinter og i de seneste dager har laget mye støy og fremført sterk kritikk mot Fremskrittspartiet for såkalt løftebrudd. Det var regjeringen Stoltenberg som fremmet dette famøse forslaget om å frata refusjonen for kunstig befruktning, et forslag som jeg neppe tror den sittende regjering ville ha fremmet. Jeg er freidig nok til å påstå at både i revidert nasjonalbudsjett og i samarbeidet med regjeringspartiene i sosialkomiteen om sykehusøkonomiproposisjonen har Fremskrittspartiet fått betydelig gjennomslag for sin helsepolitikk på flere områder, og jeg håper selvfølgelig at også dette skal bli tilfellet når vi kommer til statsbudsjettet ut på høsten. Interessant er det å registrere at Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet også hadde disponible beløp til en styrking av helsevesenet med samme kronebeløp som regjeringspartiene og Fremskrittspartiet hadde kommet frem til. Den foreliggende innstilling viser tydelig at Fremskrittspartiet har avgjørende innflytelse på den helsepolitikk som føres, noe jeg selvfølgelig er svært glad for. Til slutt tar jeg opp de forslag som Fremskrittspartiet har i innstillingen.