Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2016-06-13:
Finanskrisen rammet EU hardt. Erfaringen i mange EU-land var at reguleringene og tilsynet med banker og finansinstitusjoner var for svake. De var bl.a. betydelig svakere enn i Norge, antakelig med bakgrunn i den krisen vi hadde på slutten av 1980-tallet. Derfor har EU i kjølvannet av krisen foreslått en strengere finansmarkedsregulering og et nytt felles finanstilsyn. Mange av de nye reguleringene er EØS-relevante og har blitt innført i Norge, stort sett uten utfordringer for vår del. Men Norges rolle knyttet til EUs finanstilsyn har vært en krevende sak for norske myndigheter, og det har vært en krevende sak for denne regjeringen, som det var for den forrige regjeringen. I fem år har Norge forhandlet med EU. Årsaken til at forhandlingene har tatt så lang tid, er selvfølgelig at EU har vært meget tilbakeholden med å gi det vi mener har vært riktig, sett fra Norges ståsted. Å få full stemmerett i det nye finanstilsynet var ikke realistisk siden vi ikke er medlem av EU. Men: Vi har kjempet for en plan B som ville innebære stemmerett for EFTA-statenes finanstilsyn i de saker som berører myndigheter og markedsaktører i EFTA-statene. Det har vært viktig fra Kristelig Folkepartis side å søke å få til en løsning langs akkurat den aksen – både fordi den ville ivaretatt en reell innflytelse i langt større grad enn det vi nå står overfor, og fordi den mye mer ville vært i tråd med Grunnloven § 115 som forutsetter norsk deltakelse i internasjonale organer vi avgir suverenitet til. Den ville ha sikret norsk innflytelse over vedtak i EUs finanstilsyn som berører Norge, og dermed større muligheter for riktigere og bedre vedtak tilpasset forholdene i Norge og jeg vil si vår strenge og vellykkede tilsynstradisjon her i landet. Dette har det til nå ikke vært mulig å få EU med på. Resultatet er en løsning som på noen områder legger det norske finanstilsynet inn under EUs tilsynsorganer, praktisk sett uten norsk stemmerett. Det er laget en konstruksjon hvor alle vedtak i norske saker formelt sett vil bli truffet av EFTAs overvåkingsorgan ESA, men der ESA i praksis ikke vil ha noe handlingsrom av betydning til å treffe andre vedtak enn det EUs finanstilsyn gjør. Regjeringens forslag innebærer en suverenitetsavståelse som er mer enn lite inngripende, som det står i Grunnloven. Dermed krever forslaget også tilslutning fra tre fjerdedeler av Stortingets representanter. Jeg vil likevel gi regjeringen honnør for at man så klart anbefaler en slik framgangsmetode og ikke prøver å skjule seg bak det man i mange andre sammenhenger har gjort, nemlig å si at dette hører inn i § 26 andre ledd i Grunnloven, altså at den suverenitetsavståelse man eventuelt skulle foreta, ikke har særlig inngripende virkning. Slik sett berømmer jeg regjeringen for den framgangsmåten man har valgt konstitusjonelt. Dette taler for, etter vår mening, at den foreslåtte løsningen ikke aksepteres. Vi har fremmet et forslag som er referert, og som jeg også tar opp: «Stortinget ber regjeringen gjenoppta forhandlingene med EU om EUs finanstilsynsmyndigheter med sikte på å oppnå norsk stemmerett i saker som angår Norge.» Hvorfor er dette også viktig konstitusjonelt? Det er stor grunn til å anta at dette vedtaket i dag vil skape presedens for andre tilsyn. EUs finanstilsyn er en del av en generell utvikling i EU i retning av økt bruk av tilsyn i både videreutviklingen og håndhevingen av regler i det indre marked. Disse tilsynene gis i stadig større grad kompetanse til å fatte beslutninger som er bindende for medlemslandenes myndigheter og bedrifter. Måten norsk suverenitetsavståelse er gjort på i denne saken, altså ingen norsk stemmerett i saker som gjelder Norge, vil svært lett bli EUs standpunkt i en rekke kommende saker. Det er andre EU-tilsyn som er på trappene når det gjelder både energi-, tele- og datatilsyn. Dette er også fra regjeringens side bekreftet. I proposisjonen på side 12 omtaler regjeringen dette. Man skriver: «Full deltakelse uten stemmerett må gjennomgående være målet.» Så registrerer jeg at representanten Limi på vegne av Fremskrittspartiet uttrykte et annet syn nå, at dette var en enkeltsak og ikke ville være bindende for Fremskrittspartiets syn på hvordan øvrige saker skal behandles. Men dette er nå i alle fall det regjeringen har meldt til Stortinget i denne saken. Det har ikke vært noen lett sak, og det har også vært spørsmål rundt saksbehandlingen. Jeg vil si at spørsmålet nå er: Skal vi gå inn, eller skal vi foreta en ny runde? Slik sett er vi mer bekvemme med at Stortinget i dag gir en beskjed til regjeringen om å forsøke en gang til. Jeg vil også tro at man innenfor EU-systemet etter hvert vil – vi har en avstemning som kommer i et meget viktig EU-land om kort tid – se at det er grenser for hvor mye myndighet ulike land kan avgi uten at det vil få konsekvenser for hvordan unionen vil bli vurdert, både av EFTA-land og av sine egne medlemsland. Det tror jeg taler for at man forsøker en runde til. Vi har hatt en høring, som nevnt. Der vil jeg si at den kom i stand på kort varsel, det er riktig, men samtidig vil jeg si at de motforestillinger som har vært oppe i denne saken, fikk rikelig tid til å bli framført i den høringen. Sånn sett har den vært en viktig del av saksbehandlingen. Med det tar jeg opp det forslaget jeg refererte.