trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-02-01:
Jeg er skuffet, men ikke overrasket over den politiske tilnærmingen som de rød-grønne partiene legger for dagen i denne saken. Jeg registrerer samtidig med interesse at man bare nedtoner de politiske virkninger og effekter av tilnærmingen til en offensiv eller mangel på offensiv konkurransepolitikk. Jeg trodde faktisk man hadde en annen tilnærming i en tid og i en situasjon hvor vi ser at den internasjonale oppmerksomheten overfor nettopp legal, riktig, sunn og god konkurranse er større enn noen gang før. Jeg registrerer også med interesse de eksemplene man viser til, at dette er en miks mellom politiske begrunnelser og årsaker og faglige begrunnelser for å gripe inn når det gjelder Tine, Statkraft eller hvem man måtte mene. Jeg tror man skal lete lenge innenfor disse sektorene for å finne ut at dette er gode eksempler på områder som i noen særlig grad preges av konkurranse – i hvert fall tror jeg ikke at de som betaler sluttfakturaen, føler at dette er et område som preges av konkurranse. Jeg tror morgendagen har mer behov for at man ikke nå sitter igjen med et vingestekket konkurransetilsyn, enten vi snakker om norsk luftfart eller norsk offshorenæring eller hva vi måtte snakke om. Vi ser at det er de store gigantene vi har i Norge, som først og fremst får lån, tid og oppmerksomhet, og som mer tar den politiske bakdør enn å bruke de argumentene som egentlig skal til, hvis det er noen som har bruk for begrepet beskyttelse som vignett for en tilnærming til å vingestekke Konkurransetilsynet. Jeg tror dette er det farlige med denne saken. Dette er det betenkelige. Når vi ser hvilken politisk tilnærming man har på dette området, er dette i særlig grad betenkelig. Det er klart at vi nå har et vingestekket konkurransetilsyn som ikke i noen særlig grad verken evner eller tåler en annen terskel eller en annen overprøvingsgrad, og det er svært betenkelig. Er det noe vi har behov for også i Norge, er det et konkurransetilsyn som kan opptre sterkt, robust og faglig, og der man ikke risikerer at man på bakrommet skal ha noen politiske linjer som skal fortelle hvordan man til slutt skal avveie når konklusjonen skal tas, eller aller helst at man ikke skal gripe inn der man aller helst burde ha grepet inn.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-02-01:
Jeg bad om ordet bare for å slå fast at jeg ikke har registrert at det er noen fra Høyre som i denne debatten har gått til angrep på Konkurransetilsynet. Hvis det er noen som har oppfattet mitt innlegg å være i retning av å gå til angrep på Konkurransetilsynet, har jeg utvist en formidabel evne til å uttrykke meg klosset. Det skal man jo aldri se bort fra. Det som er viktig i denne saken, tror jeg er å se på hvordan konkurransepolitikk utøves nasjonalt og ikke minst internasjonalt – med den oppmerksomhet det etter hvert har fått, ikke minst i en nasjon som Norge, som mer enn andre land preges av et ganske stort offentlig eierskap. Mitt hovedpoeng var faktisk at dagens regjering gjennom sin utøvelse av det såkalte politiske skjønn i en del store, tunge og prinsipielle saker har bidratt indirekte til å svekke Konkurransetilsynets autoritet. Det er det som har vært mitt hovedanliggende. Det er soleklart at når det gjelder et sterkt og robust offentlig tilsyn, som i de mest prinsipielle og største sakene gang på gang blir politisk overprøvd, må man ha et virkelig skarpt blikk på det politiske feltet for å se at det er konkurransen som blir styrket ved å gå Tines eller Statkrafts ærend. Da tror jeg man også politisk er på ville veier. Det er i hvert fall ikke noen tilgrodde våpen som benyttes fra Høyre i dette spørsmålet. Det er soleklart at et tilsyn som har fått den klart definerte faglige oppgave å utøve konkurransetilsyn, blir både mer svekket og mindre i stand til å gripe inn der man måtte føle at her risikerer man å bli overprøvd. Det er det stikk motsatte vi har behov for for å møte utfordringene på konkurransesektoren i tiden som kommer.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
Jeg registrerer at representanten Kristiansen endelig slapp katta ut av sekken da han uttrykte skuffelse over at Regjeringen ikke fører det han kaller en mer offensiv konkurransepolitikk. Ja, nettopp: politikk. For det er politikk dette egentlig dreier seg om. Det er også politikk når Ivar Kristiansen mener at Konkurransetilsynet er blitt vingestekket. Jeg skulle gjerne ha fått en nærmere begrunnelse for det, for det er en helt annen begrunnelse Kristiansen bruker enn den hans partifelle Torbjørn Hansen bruker. Og jeg må si at det interessante med dette er at for noe over et år siden, da Høyre selv bekledde regjeringskontorene, så de ikke noe behov for å innføre noen uavhengig klagenemnd på dette området. Det er først nå, etter at vi har fått en annen konkurransepolitikk, at Høyre ønsker å fjerne konkurransepolitikken fra politikken. Jeg må si at jeg synes at representanten Sørfonn peker på noe som er helt avgjørende og viktig i denne sammenhengen, når han sier at det er helt legitimt av en regjering å legge politiske vurderinger til grunn for en avgjørelse i klagesaker i konkurransepolitikken, like legitimt som det er at man bruker faglige begrunnelser for de avgjørelsene som tas. Jeg synes at det har gått klart fram at det forslaget som vi behandler akkurat nå, er et forsøk på å dekke til Høyres egentlige hensikter, nemlig å kritisere konkurransepolitikken generelt sett. Da synes jeg man kunne gjøre det med blanke våpen.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-02-01:
Jeg skal ta et eksempel på den manglende interessen ikke først og fremst fra departementets side, men i det offentlige Norge, når det gjelder å finne ut hvordan disse guttene og jentene har det. Da en forsker prøvde å finne noen som ville stå frem i NRK, fant ikke denne forskeren noen. Det var helt umulig. For meg tok det ti minutter å finne noen av disse guttene på nettet. Da handler det ikke først og fremst om at det er så vanskelig, da handler det også om vilje til å ta noe på alvor. Det er et syn som jeg vet at statsråden deler. Jeg forventer at statsråden får med seg resten av Regjeringen og sender ut signaler om at det også handler om holdninger og interesse, ikke bare om at det er så veldig vanskelig. Det tok meg altså ti minutter. Når det gjelder tverrpolitisk arbeid, har statsråden tidligere gitt meg og Høyre en utstrakt hånd. Dette har jeg tenkt å benytte meg av. Det setter jeg pris på. Når det gjelder nulltoleranse, er jeg overhodet ikke i tvil om at statsråden står for det. Jeg skal ærlig innrømme at jeg innimellom får frysninger av statsråden – negativt noen ganger, men også positivt når Karita Bekkemellem er på sitt aller tøffeste mot enkelte miljøer. Det hender at det varmer langt inn i en liberal-konservativ Høyre-sjel. Jeg skal senere i dag delta i en debatt der jeg skal møte representanter fra visse innvandrermiljøer som sier at man må akseptere kulturforskjeller. Jeg føler at enkelte i denne debatten seiler under falskt flagg. Så fort det kommer kritikk, sier man at dette er et angrep på islam og religion. Nei, det er ikke det. Det er et angrep på at visse miljøer overhodet ikke aksepterer grunnleggende menneskerettigheter. Det jeg har tenkt å si i den debatten hvis denne typen utsagn gjenspeiler seg, og som jeg føler at jeg har statsråden med meg på, er at her i Norge har vi et humanistisk samfunn som følger menneskerettighetene, også når det gjelder hvem man blir glad i. Og hvis man ikke avfinner seg med det, får man faktisk ikke bare finne seg noe annet å gjøre, men kanskje reise et helt annet sted. Det synes jeg er en helt grei holdning, og det har ingenting med rasisme å gjøre. For det er ikke å være liberal og å ha dialog å akseptere at folk synes at menneskerettighetsbrudd er greit. Til slutt vil jeg bare utfordre statsråden litt på et spørsmål som hun ikke var så konkret inne på. Vil statsråden si at holdningene til homofile blant mennesker med innvandrerbakgrunn i Norge har blitt bedre, blitt mer liberale i samme omfang som i samfunnet for øvrig de siste 30 år? Hvis ja, på hvilke måter? Hvis nei, hvordan ser statsråden mer konkret for seg – noe av introduksjonsprogrammet er nevnt – at integreringsarbeidet må endres for å bearbeide holdningene hos mennesker som fortrinnsvis ønsker å være her? Hvis tja eller vet ikke, ber jeg om svar på hvordan holdningene kan endres.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
Først har jeg igjen lyst til å si meg veldig enig med interpellanten i at det dette handler om, er å ha respekt for grunnleggende menneskerettigheter. Derfor blir det på mange måter litt absurd at vi fortsatt er nødt til å ha en såkalt homokamp i Norge i 2007. Men det er faktisk sånn at vi fortsatt har store utfordringer, som interpellanten gav et veldig godt bilde av i sitt innlegg. Jeg synes også det er grunn til å minne om at det fortsatt er slik i Norge i dag at mange unge forsøker å ta sitt eget liv fordi man blir mobbet, man blir trakassert, og man klarer ikke å leve ut den personen man virkelig er. Det bør bekymre mange. Det bør bekymre alle som er opptatt av nestekjærlighet og av at alle skal ha mulighet til å leve et fullverdig og godt liv. Når representanten spør om hva vi vet om utviklingen i muslimske miljøer når det gjelder aksept for homofili, så tror jeg at ingen i denne salen kan gi et fasitsvar på hvordan det bildet er. Når det gjelder hele integreringsdebatten og de utfordringene vi har på mange felt, som tvangsekteskap og omskjæring, ser vi at vi sliter litt med å nå fram til våre nye landsmenn med informasjon om norske lover og regler. Derfor er det viktig at vi har en politikk som gjør at vi når fram med informasjon om norske lover og regler. Vi mener at det er viktig at vi fokuserer på disse spørsmålene i introduksjonsprogrammet vårt. Det er viktig at vi har disse spørsmålene i fokus når vi legger fram handlingsplaner om tvangsekteskap, slik at dette temaet også belyses der. Det er også viktig at skoleverket vårt begynner å fokusere i langt sterkere grad på det. Så er det også viktig at vi, uansatt politisk farge, bruker de mulighetene vi har til å sette dette på dagsordenen når vi møter ulike religiøse ledere. Vi ser den endringen som har vært i Den norske kirke, bl.a. ved utnevningen av ny biskop nå nettopp og den klare endringen i synet på homofili som denne biskopen gav uttrykk for. Det viser én ting: Det nytter å stå for en politisk linje der en ikke skal akseptere at homofile blir diskriminert. Hvis vi får til en tverrpolitisk enighet i denne salen, der alle partiene går sammen, er jeg helt overbevist om at vi kommer til å klare å nå fram til våre nye landsmenn på en god måte, og at mange unge lesbiske og homofile i framtiden vil leve et helt annet liv enn hva de gjør i dag.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
Hvis en veldig kort skal oppsummere denne debatten, vil jeg si at det aller viktigste er at samtlige partier fra denne talerstolen har vist en forståelse for hva homofili er, og hvor viktig det er at vi nå har null toleranse for at diskriminering av homofile får lov til å fortsette. Jeg føler at Regjeringen har fått en veldig bred støtte for mange av de tiltakene som vi legger opp til. Jeg kan forsikre om at selvfølgelig er det et tett samarbeid mellom meg og Bjarne Håkon Hanssen på dette feltet, samtidig som også justisministeren er veldig sterkt inne i arbeidet med å ha en offensiv homopolitikk. Så har jeg bare avslutningsvis lyst til å si til det representanten Dahl nå sa om stakkarsliggjøring av homofile, at hvis det et slikt bilde som får lov til å feste seg, er det nettopp fordi vi ikke har nok kjennskap til homofile, og fordi mange homofile ikke kan leve et fullverdig liv i alle kommunene våre. Mange har faktisk blitt forvist og har måttet flykte til våre store byer fordi det ikke har vært rom for dem i de små bygdene våre. Derfor er det viktig å vise at bildet på hva homofile er, er sammensatt. Det er like sammensatt, selvfølgelig, som bildet på heterofile. Så har jeg lyst til å si at det er noen debatter man – når man starter dem – føler burde være helt unødvendige. Dette er faktisk en slik debatt, der jeg tenkte: Er det nødvendig at vi tar en slik debatt? Men det er det. Denne debatten har vist at det går an å bevege de politiske partiene i Norge. Jeg er helt enig med representanten Dahl i at kanskje det viktigste var innlegget vi hørte fra Kristelig Folkeparti her i dag.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2007-02-01:
Jeg tviler ikke på at det er tøft, vanskelig og problematisk å stå frem som homofil når man har en muslimsk bakgrunn. Spørsmålet er om det å stå frem er et spesielt problem i muslimske miljøer. Jeg tror at uansett hvilket miljø man er i, er det tøft å stå frem som homofil. De homofile vennene jeg har, sier i hvert fall at det er en vanskelig prosess for mange. Jeg tror det vil være like vanskelig å komme ut av skapet i mange etniske norske miljøer, om man skal kalle det det, som det er i muslimske miljøer. Da tenker jeg på f.eks. et vestlandskristent miljø og enkelte steder i Bygde-Norge. Interpellanten nevnte machopregede fotballmiljøer. Jeg tror heller ikke det ville være så greit å komme ut av skapet om man f.eks. var Kristelig Folkeparti-politiker. Slik sett er altså ikke muslimske miljøer i en særstilling. Jeg tror ikke at vi kan vedta her i Stortinget at det skal være lett å være muslimsk homse. Men jeg føler meg overbevist om at Fremskrittspartiets innvandringspolitikk vil ha en positiv påvirkning også på dette feltet. Vi har mange ganger sagt at norsk innvandringspolitikk har en feil tilnærming. Flertallspartiene her i salen har hatt som et perspektiv at vi skal tilpasse oss gjensidig og akseptere de særtrekk som ligger i islam. Fremskrittspartiet mener at isteden bør muslimer og andre innvandrere til Norge tilpasse seg den norske kulturen og samfunnet vårt og de vestlige verdier slik som frihet, likestilling, toleranse, demokrati, ytringsfrihet osv. Dette ville helt klart hatt en positiv innvirkning både for de kvinner som er undertrykket i disse miljøene pr. i dag, og de homofile, som åpenbart også er undertrykket i disse miljøene. Fra Fremskrittspartiets side har vi, i motsetning til en del andre partier, vært tydelige på at det er holdninger og kulturer i deler av islam som vi liker dårlig – vi understreker at det er deler av miljøene, men at det også er deler som tilpasser seg bra. Det er altså slik at det i deler av islam er gammelmodige og til dels middelalderske syn på både kvinner og homofile. Vi tror løsningen da ligger i å stille krav til innvandrerne, samtidig som innvandrermiljøene må ta et oppgjør med de grumsete holdninger til homofile som finnes. I siste utgave av bladet «utrop» er det et portrettintervju med representanten André Oktay Dahl, og det innledes på følgende måte: «André Oktay Dahl ga opp drømmen om å bli musiker til fordel for å irritere folk på heltid.» Nå er ikke jeg irritert over at André Oktay Dahl tar opp denne interpellasjonen, men jeg er frustrert over partiet Høyre, som når Fremskrittspartiet påpeker de negative særtrekk som finnes innenfor deler av islam, er de første til å kritisere oss, samtidig som de nå i denne debatten går så langt som til å kalle holdningene som eksisterer i enkelte muslimske miljøer, neandertalske. Så vidt jeg vet, har ingen fremskrittspartipolitiker gått så langt. Vi har vel nøyd oss med «middelalderske».
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-02-01:
Senterpartiet er oppteke av at ingen skal oppleve å bli diskriminert, uansett kjønn, økonomisk og kulturell bakgrunn, religion, etnisitet eller, som vi diskuterer i dag, legning. Eg burde kanskje ha teke med geografisk opphav også, etter representanten Knudsen sitt utfall mot vestlandskristne og Bygde-Noreg som intoleransens høgborg. Tilhøva for homofile i nokre delar av innvandrarmiljøa er vanskelege. Derfor er det viktig at deira situasjon blir sett på dagsordenen, og representanten Oktay Dahl skal ha ros for å rette fokus mot denne gruppa. Innsatsen mot diskriminering generelt markerer etter Senterpartiet sitt syn ein av dei viktigaste verdikampane i samfunnet vårt. Gjennom lovverk kan vi vise kva verdiar samfunnet vårt legg til grunn og reknar som akseptabelt. Vi vil likevel ikkje klare å stoppe all diskriminering gjennom lov aleine. Haldingar vil alltid vere det som ligg til grunn for korleis innbyggjarane i eit samfunn opptrer overfor kvarandre. Gjennom oppveksten og skulegangen i barne- og ungdomsåra dannar vi oss bilete av kva som er rett og gale, og vi mottek dei verdiane som vil prege den måten vi lever liva våre på vidare. Haldingane til foreldregenerasjonen og dei verdiane skulen formidlar, vil derfor vere heilt avgjerande for å stoppe alle former for diskriminering. Senterpartiet trur sterkt på at god integrering også vil redusere fordommar og fremme toleranse. Skulen er ein viktig arena for å fremme integrering. Dei frivillige organisasjonane er ein annan. Vi trur frivillig sektor kan spele ei særs viktig rolle for å fremme integreringa. Det fordrar at dei frivillige organisasjonane maktar å rekruttere personar frå alle delar av samfunnet. Ein politikk for tilrettelegging for frivillig sektor og gode økonomiske vilkår for sektoren vil derfor også vere viktig i eit antidiskrimineringsperspektiv. Skulen må òg våge å rette fokus mot homofile sine levevilkår generelt, herunder kåra for homofile i innvandrarmiljøa. Det er eit særskilt ansvar for skulen å førebyggje diskriminering, og det er viktig at dei som ikkje mottek grunnleggjande verdiar – som toleranse – gjennom oppveksten i heimen, får formidla dei verdiane gjennom skuleverket. Regjeringa har kome med ei rekkje tiltak som er meinte å gjere levevilkåra for homofile betre, og som vonleg vil redusere diskrimering av denne gruppa. Dette har statsråden gjort greie for på ein god måte. Vi må likevel innrømme at vi ikkje er komne langt nok i arbeidet med å skape toleranse i samfunnet generelt. Dette er eit arbeid som må halde fram òg i åra som kjem. Både interpellanten og dei andre deltakarane i debatten har gjeve gode innspel i så måte.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-02-01:
Det er helt klart at da komiteen i utgangspunktet åpnet for fri taletid i denne saken, visste man hva man åpnet for. På fleip har jeg gitt uttrykk for at jeg tror Venstre har brukt opp taletiden sin for resten av året. Men det er nå en helt annen sak. Dette er en prinsipielt viktig sak, fordi den dreier seg om avveininger mellom forskjellige hensyn, nemlig det personvernmessige på den ene siden og det forskermessige på den andre. Så må vi prøve å lande et eller annet sted midt imellom, slik at vi får de resultatene vi ønsker, og at personvernet også blir godt ivaretatt. På mange måter blander vi to saker inn i denne saken, som også reiser visse problemstillinger, bl.a. Thorkildsens innlegg om det høringsutkastet som Ansgar Gabrielsen sendte ut. Det er klart at når man sender ut et høringsutkast, lager man ikke den endelige versjonen før man faktisk har sett hva de enkelte instansene mener om saken. Det er det som på mange måter også er blitt resultatet i den saken vi skal behandle i Odelstinget senere i dag, Ot.prp. nr. 49 for 2005-2006, fordi man har fått eksterne innspill, der man har sagt at man bør se på en ekstern kryptering i stedet for den interne, som det legges opp til, nettopp for å få en bedre ivaretakelse av personvernet. Jeg tror ikke vi skal lage det så veldig mye større enn akkurat det. Jeg tror nok man her bruker heftigere ord enn det det er grunnlag for i saken. Jeg tror vi skal ta inn over oss også det. Det som imidlertid er et veldig viktig poeng i det som representanten Lønning var inne på, er nettopp oppfordringen om å prøve å få regjeringspartiene til å være med på den eksterne krypteringen. Det er fordi at om vi oppretter denne typen register, er det ikke for en kort, tidsavgrenset periode. Vi snakker om opplysninger som vil bli lagret over lang tid. Da er det også viktig at vi har et bredest mulig politisk flertall bak vedtaket. Dette skal fungere, det skal vare over tid – forhåpentligvis også gjennom skiftende politiske flertall i denne salen. Det er derfor det har vært viktig for opposisjonen å prøve å få med nettopp regjeringspartiene på å se på den eksterne krypteringsbiten, fordi den ekstra sikkerheten, etter opposisjonens mening i hvert fall, og også etter flere høringsinstansers mening, vil kunne være det bidraget som gjør at man blir litt mindre skeptisk enn man kanskje i utgangspunktet er til å gi fra seg informasjon til helsevesenet. Det som i hvert fall er mitt utgangspunkt her, er at jeg tror det ville vært det beste for forskningen, og at det ville vært det beste for den enkelte når det gjelder personvernet. Jeg tror også dermed det ville vært den beste politiske løsningen. Jeg føler også at noen sauser litt sammen de forskjellige formene for register vi snakker om. Det er helt naturlig når vi både har hatt denne debatten, og ikke minst de høringene vi hadde i helse- og omsorgskomiteen i denne saken. Det faller faktisk til slutt ned på en intern eller en ekstern kryptering. Det skulle man på mange måter ikke trodd når man har hørt debatten.
Inge Lønning (Høyre), 2007-02-01:
Jeg konstaterer at statsråden, muligens inspirert av representanten Thorkildsen, lot seg forlede til å feilinformere Stortinget. Det riktige er at hennes forgjenger Ansgar Gabrielsen sendte ut et høringsutkast med et tilsvarende innhold. Men til forskjell fra den nåværende regjering praktiserte den forrige regjering det slik at når de sendte ut ting på høring, var det fordi de var interessert i svarene de fikk tilbake, og de var interessert i å lære noe av det høringsinstansene sa. Jeg må ha lov til å konstatere at flertallet i komiteen, altså opposisjonspartiene, har full støtte for sitt standpunkt fra så tunge høringsinstanser som Datatilsynet, Kompetansesenteret for IT i helse- og sosialsektoren, Den norske lægeforening, Nasjonalt senter for telemedisin, Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke og Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon. Det er en ikke ubetydelig støtte til vårt standpunkt.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-02-01:
Både den saken vi behandler her i Stortinget, dette representantforslaget, og saken vi skal behandle senere i dag, Ot.prp. nr. 49, reiser spørsmål om personvern. Samling av personopplysninger – vissheten om at sensitive opplysninger om oss eller om våre nærmeste er lagret et sted, at noen kjenner til dem, skal få kunnskap om eller kjennskap til dem, at noen skal utnytte opplysningene, at personer eller institusjoner som ikke har noe med det på noen måte, skal få kjennskap til eller kunnskap om oss som de ikke har krav på – gjør mange urolige. Derfor er det viktig at registre som har et spesielt formål, samtidig er organisert slik at opplysningene ikke kan misbrukes. Mange av talerne i dag har sagt at IKT og de mulighetene det gir, er et framskritt. Jeg tror også veldig mange er enig i at å lagre personopplysninger elektronisk på mange områder er langt sikrere enn å lagre dem i papirutgaver. Jeg har lyst til å holde fram dette med formålet for registrene. Jeg må si jeg reagerer litt på den tiraden som Laila Dåvøy fra Kristelig Folkeparti kommer med når hun snakker om at hun ser en tendens til at regjeringspartiene nærmest legger seg flate for forskningen. Hensikten med registret som vi skal behandle senere i Odelstinget i dag, er ikke å åpne for forskning for forskningens skyld, men å kvalitetssikre at den behandlingen vi blir utsatt for og mottar i helsevesenet i dag, skal være optimalt god – at man skal kunne følge pasienter og se at de behandlingsrutiner og -metoder som vi får, fører til resultater og bedret helse. Derfor synes jeg det er utidig å høre den typen anklager når det gjelder et så viktig område som å sikre og bedre kvaliteten på behandlingen i norsk helsevesen. Jeg trodde faktisk at representanten Dåvøy og Kristelig Folkeparti også var interesserte i å bedre kvaliteten på den behandlingen som er. Kreftregisteret er jo et godt eksempel på hva et register kan bidra med for å bedre behandlingen innenfor en spesiell diagnose. Det som uenigheten dreier seg om i saken, er om man skal ha intern eller ekstern kryptering. Det koker på en måte ned til det. Jeg synes det er bra at en er enig i en sak så langt at det bare går på det, men vi har også, etter at odelstingsproposisjonen ble lagt fram, vurdert ekstern kryptering, og kommet fram til at vi ikke ønsker det. En av årsakene som jeg ser, og som jeg mener er vesentlig, er at det ved ekstern kryptering blir enda en instans som skal ha med disse private, personlige opplysningene å gjøre. Det synes jeg også en må vurdere, og vi har vurdert det. Vi har virkelig vurdert om en skal ha ekstern eller internt kryptering, og kommet fram til at å ha intern kryptering er det som tjener formålet med registeret best. Det er jo ikke bare kryptering, eller hvem som krypterer, som er det avgjørende for å sikre personvernet, det er jo en rekke regler, forskrifter og rutiner – ja, et omfattende lovverk.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-02-01:
Eg skal prøve å vere kort! Eg synest i alle fall at debatten har vist at temaet som er det omkringliggjande hovudtemaet, personvern, er noko som er viktig. Det var viktig å få ein diskusjon om det. Det som eg hadde lyst til å seie noko om når vi snakkar om desse definisjonane, er kva realforkjellane i oppfatningane er. Eg legg i alle fall til grunn at i det forslaget vi no har i dette dokumentet, står det at «opplysninger skal lagres med kryptert identitet». Det er eigentleg hovudpoenget – eitt av hovudpoenga. Så skal det vere ei ekstern kryptering. Men eit register der registeropplysingane skal lagrast med kryptert identitet, er pr. definisjon i Ot.prp. nr. 49, eit pseudonymt helseregister. Det er ein av definisjonane som er trekte opp der. Så vi behøver ikkje å bruke veldig mykje tid på det. Men når regjeringspartia går imot dette forslaget, så seier dei ikkje kva dei går inn for. Det er veldig lett å tru at dei går inn for den andre ytterlegheita, eit personidentifiserbart helseregister, det som står som det første av fire definisjonar i proposisjonen. Eg trur kanskje at usemja mellom mindretalet og fleirtalet i denne salen er meir reell enn nokon ønskjer å framstille det som.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
Jeg syns også det er litt trist at representanten Lønning og flere talere prøver å skape et inntrykk av at Regjeringa og regjeringspartiene tar lett på hensynet til personvern. Det er riktig, som representanten Thorkildsen sa, at vårt standpunkt her faller i tråd med det Ansgar Gabrielsen stod for, og det den forrige regjeringa stod for. Vi mener også – i likhet med dem – at personvernet er godt ivaretatt i vårt forslag, fordi det forslaget vi har, ikke innebærer at personidentifiserbare data ligger åpent tilgjengelig i registre. Vi vet at det er få personer som gis tilgang til dette registeret. Det reguleres gjennom tilgangskontroller, sikkerhetsklarering, logging, elektroniske spor og krav om autorisert tilgang. De som arbeider med registre, vil ikke kunne se navnet til de registrerte, og heller ikke fødselsnummeret. Alle som har tilgang til helseopplysninger i et register, er selvsagt underlagt lov om taushetsplikt, både etter helsepersonelloven og etter forvaltningsloven. Tiltak for teknisk og fysisk sikring av data er selvfølgelig av stor betydning for å sikre personvernet i alle helseregistre, uavhengig av hvilken registerform man faktisk velger. Jeg mener derfor at det er fullt mulig å ivareta personvernet på en veldig god måte også i et personidentifiserbart register. Ellers hadde vi ikke foreslått det. I tillegg er det også slik at vi mener at den registerformen gir bedre muligheter for å sikre kvaliteten på pasientdataene. Det mener jeg faktisk også er en viktig del av personvernet. Dette er et valg. Vi mener at det forslaget vi har, bedre ivaretar det å kunne legge til rette for en bedre pasientbehandling. Vi har, som kjent, Kreftregisteret i den formen i dag, og jeg tror ikke det er uten grunn at Kreftforeningen og veldig mange andre pasientorganisasjoner støtter dette. Når Kreftforeningen gjør det, er det fordi de skjønner at de gjennom bl.a. det registeret – ved at de kan følge individer, får bedre muligheter for data og kan forske mer – kan gi mennesker med f.eks. kreft bedre behandlingsmuligheter. Det er et viktig poeng med hele denne loven. Når det gjelder disputten med Lønning, skjønner jeg at han opptrer på vegne av representanten Dåvøy, men det hun sa, blir ikke riktigere av at han gjentar det. Han gjentok det forresten ikke engang, fordi det representanten Dåvøy sa, hørte i hvert fall jeg annerledes enn slik representanten Lønning prøvde å gjengi det. Jeg har stor respekt for at en har ulike meninger i ulike saker. Det skulle bare mangle! Men jeg syns det er underlig at en må ty til argumenter om at det skal være nære bånd til forskere eller andre, eller liknende utsagn, som er årsaken til at en lander på det ene eller det andre alternativet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
Bare for å klargjøre – hvis noen skulle være i tvil: Det jeg snakket om som ble sendt på høring, var lovforslaget fra den forrige regjeringa. Der var jo også representanten Dåvøy medlem. Jeg går ut fra at den forrige regjeringa hadde en mening om saka før de sendte den på høring. Det er selvfølgelig normalt at det høres, men mitt inntrykk er at Ansgar Gabrielsen ikke endret sitt syn etter høringa den gangen.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
De to sakene vi i dag skal behandle, både i Stortinget og i Odelstinget, er viktige saker om hvordan vi skal møte framtidas utfordringer når det gjelder behandling av nye sykdommer og dagens sykdommer. Et nasjonalt pasientregister vil i tillegg til de etablerte registrene bli et viktig redskap for forskninga, ikke for forskningas del alene, men for at man skal løse de viktige sykdomsbildene som vi ser kommer, og de som vi har i landet vårt nå i dag. Representanten Dåvøy ikke bare antyder, men sier, at det er sterke bånd mellom Regjeringen og de forskermiljøene som finnes. Om det er de offentlige forskermiljøene eller de private forskermiljøene hun henviser til, vet jeg ikke, men jeg synes det er ganske sterke antydninger fra representanten på dette området. Et slikt register vi snakker om her i dag, finnes også i våre naboland. Men det registeret vi legger opp til, er et mye sterkere og mye sikrere system enn det noe annet land rundt oss har. Så vi gjør jo også viktige framskritt i forhold til de løsningene vi ser finnes. Representanten Dåvøy argumenterer også sterkt imot Regjeringa, men samtidig peker både Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet på at den eneste forskjellen er bare om man ønsker en intern kryptering eller en ekstern kryptering. Hvis det bare er den lille forskjellen, hvorfor er det da et så forferdelig stort engasjement imot forslaget som ligger her? Det virker som om tilgangen til disse sterkt krypterte opplysningene vil ligge åpent ute for alle som ønsker å forske, men det er jo ikke sånn. Her vil det være strenge sikkerhetsbestemmelser om hvem det er som skal ha tilgang til disse opplysningene, og om hvordan disse opplysningene skal håndteres i disse miljøene. Er det slik at hvis en har disse opplysningene liggende ute i private eksterne forskermiljø, så gir det bedre sikkerhet for pasienten, bedre behandlingstilbud og bedre forskningsresultater. Jeg vil si at det er motsatt, at vi da vil ha en ytterligere risiko enn det vi ser i dag. Vårt utgangspunkt i denne saken er å gi dagens og framtidas pasienter et best mulig behandlingstilbud i forhold til de sykdommene vi ser. Det har de andre registrene også vist. Langvarig forskning på både medisinering, behandlingsformer osv. har gjort at vi har kommet flere skritt videre, og har gjort at behandlingsformene har vært mer treffsikre enn noen gang. Jeg vil si at god forskning og god utdanning av våre framtidige legespesialister vil gi en mer effektiv utnyttelse av ressursene, og gi mer trygghet for de pasientene som har behov for riktig helsehjelp. Vi ser også i Nord-Trøndelag, gjennom HUNT-undersøkelsen, som er en stor undersøkelse, der mange opplysninger blir bevart, at folk ikke er redde for å delta i disse undersøkelsene. Det er en trygghet for at disse undersøkelsene over lang tid vil bidra til at vi kan utjamne sosiale forskjeller, og bidra til bedre medisinering og bedre behandlingstilbud. Det er det som er utgangspunktet også for loven og som skal sikre dette for framtida.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-15:
På vegne av representantene Siv Jensen, Jan Arild Ellingsen og meg selv har jeg gleden av å fremsette et forslag om lov om endring av lov 24. juni 1988 nr. 64 om utlendingers adgang til riket og deres opphold her, utlendingsloven – adgang til å sette utlendinger som truer rikets sikkerhet, i lukket forvaring.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-11-15:
På vegne av saksordføreren skal jeg si noen ord. Vi registrerer at statsråd Bjarne Håkon Hanssen i sitt svarbrev til arbeids- og sosialkomiteen datert 31. mai i år varslet at en arbeider med flere forslag, bl.a. en tipsordning, i kampen mot trygdemisbruk. Komiteen er videre informert i brev av 17. oktober i år om at saken er ute på høring med svarfrist den 15. november – altså i dag – og at Regjeringen i løpet av våren 2008 vil legge fram en sak for Stortinget. På den bakgrunn vil jeg anbefale tilrådingen fra et flertall i komiteen, bestående av alle partier med unntak av Høyre og Kristelig Folkeparti. Utover det vil jeg si at Fremskrittspartiet er opptatt av å ha en offensiv holdning i kampen mot trygdemisbruk. Det tror jeg samtlige partier er opptatt av. Derfor synes vi også det nå er riktig at man ser dette Dokument nr. 8-forslaget i sammenheng med det arbeidet som Regjeringen holder på med. Vi synes også det er naturlig å se det i sammenheng med høringsuttalelsene når de foreligger i sin helhet. Vi konkluderer derfor ikke i forhold til det virkemiddelet som Høyre trekker opp i dette representantforslaget. Det vil vi komme tilbake til i en samlet vurdering når vi ser høringsuttalelsene og ikke minst den lovproposisjonen som Regjeringen har lovt skal framlegges i løpet av våren.
Martin Engeset (Høyre), 2007-11-15:
Jeg synes dette har vært en god debatt, men samtidig føler jeg nok at en del av debattens deltakere, enten bevisst eller ubevisst, snakker forbi hverandre. Vårt forslag har ikke på noen måte, verken i tekst eller intensjon, hatt som mål at vi skulle bidra til en utvidet rett til innsyn i folks pasientjournaler eller en alminnelig adgang til å sende pasientjournaler i vilden sky til hvem som helst. Det er helt misforstått. Snarere sier vi veldig tydelig, også i innstillingen, at dette ikke dreier seg om det. Jeg fulgte selv den interpellasjonsdebatten som Inge Lønning reiste, og som fant sted i Stortinget for to dager siden. Det var en meget prinsipiell og interessant debatt, og jeg vil anbefale både den herværende statsråd og andre av Regjeringens medlemmer å gå grundig inn i den debatten. Jeg har ikke noen problemer med å si at jeg er enig i det utgangspunktet som vår representant Inge Lønning hadde i den debatten. Så å forsøke seg på å konstruere en skinnuenighet mellom oss på dette punktet, finnes det ikke noe grunnlag for. I dette forslaget har vi rammet inn dette på en veldig god måte, føler jeg. Men jeg er også glad for at Regjeringen er åpen for å vurdere dette. At man trenger litt tid, forstår vi. Jeg ser frem til den neste behandling av spørsmålet. Jeg synes at ingen i debatten i grunnen har svart på og klart å begrunne logisk hvorfor det skal være ett sett med regler og rutiner for behandling av økonomisk kriminalitet og hvitvasking av penger, mens når det er snakk om begrunnet mistanke om svindel og juks med offentlige penger, skal det være et helt annet sett med regler og rutiner. Det synes jeg ikke er logisk, ei heller særlig prinsipielt.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-11-15:
I debatten om trygdemisbruk gjør vi klokt i å starte med å fastslå at det er kryssende hensyn som skal ivaretas, og at de kryssende hensynene hvert for seg er tungtveiende. På den ene siden reagerte vi nok med forargelse da vi i sommer hørte om taxisaken i Oslo, hvor altså én taxieier på feilaktig grunnlag forsøkte å svindle til seg 4 mill. kr i uføreforsikring, og hvor 150 taxisjåfører var mistenkt for trygdemisbruk. Vi reagerer også når NAV mener at også leger deltar i trygdejukssaker. Det er dessverre all grunn til å anta at omfanget av trygdemisbruk er økende. Det tyder i alle fall antallet anmeldelser fra NAV på. Misbruk av sosiale ordninger svekker respekten for den solidariske utformingen av trygdeordningene våre. Det er en utvikling ingen ønsker. På den annen side – som debatten om høringsnotatet fra statsrådens departement om tiltak mot trygdemisbruk har vist – er mange redd for en framtid hvor sensitive personopplysninger ikke er strengt beskyttet. At Datatilsynet er svært kritisk til innholdet i høringsnotatet, er vel ikke å ta for sterkt i. Personvernet blir mindre beskyttet ved mistanke om trygdemisbruk enn i drapsetterforskning, er påstander som er kommet i denne debatten. Respekt for personvernet og beskyttelse mot utveksling av sensitive persondata er også en kvalitet ved rettsstaten som vi skal ta vel vare på. Arbeids- og inkluderingsdepartementet er nå inne i en prosess hvor de ulike innspillene som kom inn til høringsnotatet om tiltak mot trygdemisbruk, skal vurderes. Jeg både håper og tror at det er mulig å komme videre i å legge til rette for utveksling av informasjon der det er skjellig grunn til mistanke om trygdejuks, uten å gjøre opplysningene om en persons helsetilstand nærmest til offentlig informasjon. Særlig bør lovverket kunne tilrettelegges bedre for kontakt mellom forsikringsbransjen og offentlige myndigheter. Derfor har Kristelig Folkeparti valgt å gi sin tilslutning til representantforslaget fra Høyre. Vi tror en slik lovendring vil gjøre kampen mot trygdemisbruk, i fellesskapets interesse, enda mer effektivt, men uten at viktige personvernhensyn blir urimelig skadelidende. Jeg tror ikke at det i denne saken er noen betydelig uenighet eller forskjell mellom partiene. Derfor skal jeg avslutte med å ønske statsråden lykke til i det videre arbeidet som pågår i departementet, og ser fram til at vel gjennomtenkte forslag blir presentert for Stortinget.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-11-15:
Vi er alle enige om at det er viktig å motvirke trygdemisbruk. Det vanskelige spørsmålet som dagens sak stiller oss overfor, er avveiningen mellom hensynet til avdekking av trygdemisbruk og personvernet. For to dager siden deltok jeg i en interpellasjonsdebatt her i salen om problemstillinger som også ligger inne i dagens Dokument nr. 8-forslag. Representanten Inge Lønning utfordret i sin interpellasjon helse- og omsorgsministeren på om hun mener taushetsplikten og tilliten til konfidensialitet i helsevesenet blir godt nok ivaretatt slik den praktiseres i dag. Lønning sa bl.a. følgende i den debatten: «La meg minne om at taushetsplikten står på meget fremskutt plass så vel i lov om helsepersonell og i helsepersonells plikter, som i lov om pasienters rettigheter. Det er for meg et helt tydelig signal om at lovgiver, altså denne forsamling, har ment at taushetsplikten er en helt grunnleggende forutsetning for at tillitsforholdet mellom den enkelte pasient og den enkelte behandlende lege er av helt grunnleggende betydning, ja simpelthen er en uunnværlig forutsetning for at helsetjenesten kan utføre en tilfredsstillende jobb.» Jeg har vanskelig for å se at det er partifellen Inge Lønnings vurderinger som følges opp i representantforslaget fra stortingsrepresentantene Elisabeth Aspaker, André Oktay Dahl, Martin Engeset og Bent Høie, som også er mindretallsforslaget i innstillingen fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Høyres bekymringer tirsdag denne uken er ikke helt de samme som Høyres bekymringer torsdag denne uken. Eller det kan selvsagt være slik – og det er legitimt – at det er stor uenighet i Høyre om disse sakene. Jeg ønsker å være forsiktig med å trekke konklusjoner nå på hvordan vi skal balansere mellom ønsket om å bedre mulighetene til avdekking av trygdemisbruk og personvernet, og i denne sammenheng spesielt helsepersonells taushetsplikt. Det er det som kanskje er spesielt sensitivt i denne sammenhengen. Jeg mener Stortinget faktisk vil være tjent med å vente på de vurderingene som framkommer etter høringsrunden om saksforholdet, som jeg forstår avsluttes i dag, 15. november. Vi bør rett og slett ta oss den tid og vise den respekt for problemets mangesidighet at vi venter på å få høre mer om de vurderinger som gjør seg gjeldende i høringen.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-11-15:
Når jeg nevnte Inge Lønnings innlegg, var det fordi hans formål med å reise den interpellasjonsdebatten var et meget kraftig angrep på Regjeringens arbeid, bl.a. med det høringsforslag som nå er ute, og som er referert til av statsråden. I forslaget som vi har til behandling i dag, heter det: «Personer og institusjoner som kan pålegges å gi opplysninger, kan av eget tiltak og uten hinder av taushetsplikten informere(...) (...) Representanten Inge Lønning sier i sitt innlegg i sin egen interpellasjonsdebatt at «taushetsplikten er en helt grunnleggende forutsetning for at tillitsforholdet mellom den enkelte pasient og den enkelte behandlende lege er av helt grunnleggende betydning, ja simpelthen er en uunnværlig forutsetning for at helsetjenesten kan utføre en tilfredsstillende jobb». Det er helt greit at det kan være ulike tilnærminger til dette, for det er et vanskelig spørsmål. Det er forferdelig vanskelig å finne denne balansen, og jeg tror at mange i denne sal – i hvert fall jeg – vil mene at det skal kunne iverksettes sterkere tiltak for å avdekke trygdemisbruk. Men jeg opplever det spesielt at man én dag fra et parti reiser en så grunnleggende kritikk av Regjeringens arbeid, og i neste omgang beklager i så stor grad at Regjeringen ikke uforbeholdent slutter seg til tiltak som er klart innenfor rammen av den kritikk som ble reist for to dager siden.
André N. Skjelstad (Venstre), 2007-11-15:
Det er viktig at man kan være med og bidra til å avsløre trygdemisbruk, ikke minst med tanke på legitimiteten til trygdeordningene. Men jeg er bekymret over utviklingen knyttet til spredning av en mengde private opplysninger i helsevesenet, i NAV-systemet og ellers i samfunnet. Det Venstre er bekymret for, er den samlede mengde av private opplysninger som stadig flere har tilgang til. Samtidig er det viktig å finne det rette grensesnittet mellom personvern og NAV-systemets kontrollbehov. Venstre har fått en rekke eksempler på at NAV innhenter opplysninger fra pasientjournaler, med uklart formål. Det er slike ting vi må avklare videre. Det er videre viktig å avklare hvor vide fullmakter NAV Kontroll skal ha for å etterforske trygdejuks. Det er viktig å avsløre trygdejuks, men det er også viktig å avklare grensesnittet for hvor store fullmakter NAV Kontroll skal ha for å drive etterforskning. Det vil være viktig at man ikke får en uheldig rollesammenblanding i forhold til politiets ansvar for straffeprosessuell forfølgning. En må til enhver tid ha som utgangspunkt at folk er uskyldige til det motsatte er bevist. Det er riktig som representanten Karin Andersen sa, juks er juks, uavhengig av hva det er. Økonomisk kriminalitet skal bekjempes, og det å jukse er å stjele fra fellesskapet. Spørsmålet om innhenting av journaler vil antakelig bli utførlig kommentert i høringsrunden, med utgangspunkt både i personvernhensyn og i hensynet til å hindre eller avdekke trygdemisbruk. Det endelig lovforslaget vil måtte avklare en avveining mellom disse hensynene. Ut fra dette vil Venstre avvente å ta stilling til forslaget som er fremmet i Dokument nr. 8:87.
Bent Høie (Høyre), 2007-11-15:
Det har nå gått en del år siden det i forbindelse med Ot.prp. nr. 60 for 2001-2002 ble innført virkemidler til avdekning av trygdemisbruk. Det er ikke tvil om at de virkemidlene som Bondevik II-regjeringen da fikk gjennomslag for, har hatt betydning for å avdekke ganske store misbruk av fellesskapets midler. Det var imidlertid ett av forslagene som da ble fremmet av Regjeringen, som ikke fikk flertall i Odelstinget, og som nå fremmes på ny. Forslaget ville ha hatt betydning for avdekning av enda mer trygdemisbruk enn det som har vært situasjonen til nå, ikke minst mer grove misbruk og mer organiserte misbruk, f.eks. i situasjoner med utførsel av penger til utlandet. Forslaget blir møtt med motstand knyttet til personvern. Da er det grunn til å minne om at forslaget ikke inneholder muligheter for en slags form for fri flyt av informasjon mellom ulike offentlige etater og private finansinstitusjoner. Det forslaget inneholder, er en mulighet for de personene som i dag har plikt til å gi informasjon til NAV ved mistanke om trygdemisbruk, til å gi beskjed til NAV hvis de selv har mistanke om at det foregår misbruk. En sånn mulighet til å gi beskjed ved mistanke om misbruk innebærer ikke en oversendelse av all mulig informasjon knyttet til dette, men et slikt tips vil føre til at NAV setter i gang en ordinær prosess på samme måte som når de ber disse personene oppgi informasjon. Først da vil informasjonsflyten foregå nøyaktig på samme måte som det som flertallet også går inn for. Så det er ikke etter vår oppfatning noen grunn til å svinge seg til de store høyder når det gjelder spørsmålet om personvern i denne saken. Jeg er i hvert fall veldig glad for at statsråden og representanter for regjeringspartiene er såpass åpne for forslaget, og sier at dette er en type virkemidler som en vil komme tilbake igjen og vurdere. I så måte er det en forskjell fra da dette ble behandlet i 2002. Det som imidlertid overrasker meg, er at Fremskrittspartiet fortsatt er sterke motstandere av dette forslaget. De fleste av oss oppfatter det partiet som et parti som er opptatt av lov og orden, og da burde de være like opptatt av lov og orden når det gjelder denne typen misbruk.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Det var ikke min mening at denne saken skulle forlenges til kveldsmøtet, men når jeg nå engang bad om ordet, var det med bakgrunn i at både statsråden og Inga Marte Thorkildsen kom med innlegg som er uten rot i virkeligheten når de beskriver Fremskrittspartiets politikk. Statsråden nevnte at størrelsen på pengeboka ikke må være avgjørende for å få god omsorg, og Thorkildsen sa at med Fremskrittspartiets politikk vil det kunne bli et klasseskille innenfor helse og omsorg. Dette klasseskillet er allerede til stede i Norge innenfor helse og omsorg. Dette klasseskillet har vært der de siste 20 årene. Alle med høy utdanning, god jobb og høy lønn eller som bare har god råd, har benyttet seg av omsorgs- og helsetilbud i utlandet i lang, lang tid. De som står i kø i Norge i dag, er folk flest, som ikke har råd til disse tjenestene på et tidlig tidspunkt. Det er jo nettopp Arbeiderpartiets politikk som har ført til disse sosiale skillene mellom dem som kan tillate seg å kjøpe seg fram i køen, og folk flest som må godta å vente, bl.a. gjennom sykelønnssystemet. Dette finner man riktig sett ut fra en samfunnsøkonomisk helhetstenkning. Den viktigste grunnen til dette er nettopp at man ikke klarer å ta i bruk de ressursene som ligger der innenfor helse og omsorg. Den andre grunnen er at man ikke ønsker å gi dem som trenger det, juridisk bindende rettigheter. Det at man ikke ønsker juridiske rettigheter, fratar pasientene makten, og det styrker makten til byråkratiet. Fremskrittspartiet har fremmet denne typen forslag i en årrekke, og vi gjør det også i dag. Det Regjeringen ønsker, er et tilbud til dem som trenger et helse- eller omsorgstilbud, ved at byråkrater, som ikke har kjennskap til den enkeltes ønsker, skal få lov til å bestemme over den enkelte. Dette er en gjennomføring av en elitistisk tankegang hvor den enkelte blir fratatt alle rettigheter, og rettighetene og makten blir overført til byråkrater. Det er denne makten Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ønsker å beholde, fordi de tror at de vet bedre og kan ta klokere valg enn det enkelte mennesket. Hva er galt med at fru Hansen eller hr. Larsen får en mulighet til å kunne velge bort et helse- eller omsorgstilbud som de er misfornøyd med? Det er trist at noen tror de er blitt gitt en gave til å bestemme over og på vegne av andre, når den enkelte kan gjøre et valg selv, spesielt med tanke på at det er 70 pst. av de eldre som klarer seg helt utmerket alene og kan ta sine egne valg.