Nikolai Astrup (Høyre), 2010-11-30:
La meg først takke statsråden for redegjørelsen. Vi setter stor pris på at han kommer til Stortinget og redegjør for oss, og når det gjelder de internasjonale klimaforhandlingene, tror jeg, som Bjørn Eidsvåg sang, at han «e bare ein mann som gjør så godt han kan». Det er hjemme det svikter, men internasjonalt liker vi stort sett det vi hører. Det er helt åpenbart svært komplisert å forhandle i en situasjon der den som vil minst, bestemmer mest. Derfor mener jeg at den strategien som statsråden har valgt, med en sten-på-sten-innfallsvinkel, er klok og fornuftig. Jeg vil likevel komme inn på et par punkter. Statsråden var innom finansiering. Norge har en ledende rolle, statsministeren leder den gruppen som bl.a. har jobbet med ulike finansieringstiltak. Men det kan ikke være helt likegyldig for Norge hvilke tiltak man velger til slutt. Det optimale er selvsagt en pris på karbon som reflekterer kostnaden for samfunnet. Det er jo dette vi prøver å adressere, at det er for billig å forurense og for dyrt å være miljøvennlig, men i mellomtiden finnes det jo andre mekanismer. Stoltenbergs gruppe har bl.a. foreslått skatt på finanstransaksjoner og valutaspekulasjoner, altså en Tobin-skatt. Det er i samsvar med Soria Moria-erklæringen, men jeg synes likevel det er riktig fra Høyres side å presisere at det å innføre en skatt som i Soria Moria-erklæringen er begrunnet med at man skal forhindre en ny finanskrise – iallfall brukes den begrunnelsen nå fra regjeringen – selv om finanstransaksjoner og valutaspekulasjon på ingen måte var årsak til finanskrisen, stiller vi oss skeptiske til. Det er jo en bred enighet om at forurenser skal betale, og vi mener dette er et godt prinsipp å legge til grunn for enhver finansieringsmekanisme under en internasjonal klimaavtale. CO2-avgifter og kvotesystemer i ulike varianter vil dermed være logiske finansieringskilder. Skatt på valutatransaksjoner som ikke har noe med CO2 å gjøre, bør ikke ha det. Så det kunne vært fint i og for seg om statsråden kunne redegjøre litt for hvilke av de ulike forslagene som Stoltenbergs gruppe har foreslått, som regjeringen mener vil være det mest optimale, og som vi jobber for at skal bli sluttresultatet. Som jeg var inne på, mener jeg at den sektorvise tilnærmingen der man bygger sten på sten, er fornuftig, fordi vi ikke kan gjøre det beste til det godes fiende. Målet om en helhetlig avtale må stå fast, men vi trenger en mer pragmatisk tilnærming for å komme videre. Det gjelder at man tar utgangspunkt i de sektorene der vi har mest å bidra med. Statsråden nevnte avskoging. Det er veldig positivt og kan danne grunnlag for et videre sektorarbeid, også internasjonal skipsfart. Det kunne vært fint om statsråden kunne kommentere noe på hvilke initiativ Norge har tatt der, og hvor langt vi har kommet, om det overhodet er noen fremgang fra i fjor. Finansiering har jeg nevnt, men ikke minst dette med CCS. Der er teknologien tilgjengelig, og bør absolutt komme inn under den grønne utviklingsmekanismen. Så det synes jeg er et meget godt initiativ, som statsråden og Norge da har på sin posisjonsliste, fordi det er et område hvor vi virkelig kan gi et reelt bidrag. Så har statsråden flere ganger sagt at det haster med å handle. Det er vi enige om. Derfor hadde det vært fint om statsråden ikke bare var verdensmester i klimaretorikk, men også kunne levere noen resultater hjemme. Vi kan ikke vente med å handle, vi må vise at det er mulig å kombinere vekst og høy levestandard med lave utslipp. Norge er godt posisjonert, med teknologi, kompetanse og kapital til å spille en viktig rolle og faktisk realisere et slikt samfunn. Men da haster det med å komme i gang, og så langt kommer vi til å ha brukt like lang tid på å snakke om hvilke tiltak vi skal sette inn, som den tiden vi har igjen på å gjennomføre dem til 2020. For vi har snakket om dette siden 2005, og det blir ikke noe tiltak før i 2013, når klimameldingen forhåpentligvis er ferdig vedtatt.