Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-03-11:
Avhengigheten mellom land trer nå tydeligere fram, sa representanten Bård Vegar Solhjell. Følgene av krigen i Syria, uroen i Afghanistan og håpløsheten i Sahel-landene rykker inn i Europa og Norge gjennom flyktningstrømmene. Det er krevende å anvise løsninger, men ett er sikkert: Løsningene ligger ikke i at hvert enkelt land forsøker å skjerme seg selv mot konsekvensene. Det er bare gjennom samarbeid, felles tiltak og solidaritet det er mulig å håndtere problemene og løse de grunnleggende årsakene. Proteksjonisme og nasjonalpopulisme er ikke svaret; det er tvert imot en trussel. Dette gjelder også på det handelspolitiske området. Utenriksministeren peker i redegjørelsen på de utfordringene nye, regionale og multinasjonale handelsavtaler skaper, ikke bare for utviklingen av WTO-systemet, men også for Norge og EFTA, som sliter med å få sluttført avtaler med viktige land, særlig i Asia. Samtidig ser vi at debatten om frihandelsavtaler ofte bygger på misforståelser og mistenksomhet. Vi ser det rundt TTIP, TPP og TISA. Det bør vi gjøre noe med. Stortinget bør tettere på underveis i prosessene, slik Europaparlamentet er på EUs forhandlingsprosesser. EUs handelskommissær, Cecilia Malmström, og hennes stab har månedlige møter med Europaparlamentets handelskomité, INTA, og i tillegg jevnlige møter med saksordførere og skyggeordførere. Det er behov for mer åpenhet om slike forhandlinger også her hjemme. Forholdet mellom regjeringen og Stortinget er annerledes enn mellom kommisjonen og Europaparlamentet, men det bør ikke være til hinder for at vi kan få mer åpenhet, mer kontakt og bedre involvering av Stortinget i slike forhandlingsprosesser. Regjeringen har et handelspolitisk kontaktorgan med representanter for sivilsamfunnet, NHO, fagbevegelser og organisasjoner opptatt av handels- og utviklingspolitikk. Disse er f.eks. blitt jevnlig orientert om TISA-forhandlingene, som nå er den hete poteten. Stortinget er gitt en overordnet orientering om TISA i Meld. St. 29 for 2014–2015, om globalisering og handel. Utover dette er vi henvist til muntlige og skriftlige spørsmål til utenriksministeren og til å reise interpellasjonsdebatter for informasjon. Dette er formelt sett etter boka, men i den løpende debatten om disse viktige spørsmålene dukker det opp mange påstander, både om hva regjeringen skal ha lagt inn av forslag i forhandlingene, og om hvilke rammer en slik avtale vil legge for vårt politiske handlingsrom nasjonalt og lokalt. Det ville være en styrke for den løpende debatten om vi skapte et forum for en mer løpende kontakt mellom regjering og storting som ga mulighet for en mer detaljert innsikt i prosessen underveis. Det ville gjøre stortingsrepresentantene bedre skodd til å delta i den løpende offentlige debatten. Det ville gi regjeringen en bedre oversikt over hvor rammene for en avtale må gå, om den skal bli ratifisert. Vi bør vurdere å opprette et eget handelspolitisk utvalg her på Stortinget etter modell av Europautvalget. Utvalget kunne bestå av medlemmer fra næringskomiteen, utenrikskomiteen og EFTA-parlamentarikerkomiteen. En slik komité burde være konsultasjonsorgan for omfattende forhandlinger som TISA og WTO, men også for andre større frihandelsavtaleforhandlinger og om EFTAs handelspolitikk og strategier. Et ytterligere argument for en tettere og mer løpende kontakt mellom regjering og storting om handelspolitiske spørsmål er at dagens handelsavtaler har utviklet seg til å bli langt mer omfattende enn tidligere. Nå handler det i mindre og mindre grad om tollsatser og i større og større grad om bredere agendaer som investeringer, standarder, miljøhensyn, arbeidstakerrettigheter og utviklingselementer. Da er det lite tilfredsstillende å fortsette en praksis hvor nye frihandelsavtaler fra tid til annen dukker opp som troll av eske i Stortinget og sendes gjennom næringskomiteen med noen knappe komitémerknader fram til plenum, hvor de som oftest sendes til ratifisering, uten et eneste ord med på veien. Handelspolitikken er for viktig for et land hvis økonomi og dermed arbeid og velferd hviler så tungt på nettopp handel.