Bent Høie (Høyre), 2005-04-14:
Jeg vil takke helseministeren for en åpen og ærlig framstilling av situasjonen i psykiatrien etter over halvgått løp i opptrappingsplanen. Som helseministeren trekker fram, er de kvantitative målene i opptrappingsplanen godt innen rekkevidde, mens de overordnede målene om at personer med psykiske lidelser skal kunne mestre eget liv, og at denne pasientgruppen skal være prioritert på linje med somatiske pasienter, fortsatt er et godt stykke unna. Regjeringen har brakt psykiatriplanen økonomisk tilbake på sporet. Dette har skjedd gjennom tre vesentlige vedtak: 1. Bevilgningene i statsbudsjettet for 2005 ligger over det som er nødvendig for å nå målet i 2008.2. Det er gitt styringssignal om at plasser – eller døgnplasser – i akuttpsykiatrien ikke skal legges ned før det er etablert alternative tilbud i distriktspsykiatriske sentre eller i kommunene. Og, ikke minst:3. Helseforetakene har fått klar beskjed om at veksten innen psykiatri og innen behandlingstilbud til rusmiddelmisbrukere hver for seg skal være høyere enn veksten innen det somatiske. Helseministeren har i sin redegjørelse pekt på de store utfordringene i psykiatrien, utover de ressursmessige. På andre samfunnsområder ville det derfor ha vært grunnlag for å bremse opptrappingen – for å sikre at ressursene ble brukt forsvarlig. Men når det gjelder psykiatrien – der ressursmangelen over lang tid har vært så stor – har helseministerens evne til å prioritere denne økonomisk vært en forutsetning for å få satt søkelyset på de andre utfordringene innenfor fagområdet. Tidligere forsøk på dette har stort sett endt i en diskusjon om økonomiske ressurser og om at politikerne har sviktet opptrappingsplanen. Nå er det imidlertid skapt et klima for å diskutere også de faglige og holdningsmessige utfordringene i psykiatrien. Det er i høy grad nødvendig. Helseministeren fortjener derfor ros for at han har evnet både å prioritere psykiatrien i det store og hele og hele tiden ta den enkelte pasient og dennes pårørendes side i diskusjonen om utfordringene i behandlingstilbudet. Det er behov for en endring både når det gjelder holdninger, og når det gjelder behandlingskultur. Tidlig diagnose og bruk av dokumentert kunnskap må bli det dominerende i tjenesten. Det er uakseptabelt at pasienten skal være innlagt i lengre tid uten at det blir stilt en faglig basert diagnose og dermed etablert et godt behandlingsopplegg. Jeg håper at denne debatten også i forlengelsen gir et klart signal til hele tjenesten om at det fortsatt er bred politisk enighet om målene i opptrappingsplanen, ikke bare de kvantitative, men også i valg av strategi. Vi har godt baserte faglige vurderinger som viser at målsettingen om et mer desentralisert tilbud, gjennom gode distriktspsykiatriske sentre og kommunale tilbud, er en riktig retning. Dette må prege den videre oppfølgingen av opptrappingsplanen. Barn og unge skal fortsatt prioriteres i opptrappingsperioden. Da jeg startet som fylkespolitiker for rundt 12–13 år siden, var det ikke et barne- og ungdomspsykiatrisk tilbud i mitt fylke, Rogaland. Flere fylker var i samme situasjon. Da jeg den gang engasjerte meg og mente at det var behov for å satse mer på psykiatrien, ble jeg møtt med argumenter fra eldre politikere om at all fokus på psykiatri var en motesak som snart ville gå over. Dette forteller mye om årsaken til at vi fortsatt har en stor utfordring når det gjelder å gi denne aldersgruppen et godt tilbud. Det er helt avgjørende at unge med psykiske problemer får tidlig hjelp, før sykdommen får utviklet seg til en alvorlig psykose eller schizofreni. Jeg er derfor glad for at Regjeringen bl.a. har valgt å satse på opplysning i skolen. Skolen har en viktig oppgave i å gjøre det naturlig for elevene å snakke om psykisk helse, slik at de på et tidlig tidspunkt oppsøker hjelp eller snakker med andre om sine problemer. Det er viktig at alle ungdommer vet hva de skal gjøre hvis en kamerat eller venninne forteller at de har problemer, og at de «sliter», men at en må love å ikke fortelle det til noen. Dette må en ha svar på, slik at en kan gripe fatt i det på et tidlig tidspunkt. Avslutningsvis vil jeg kommentere Fremskrittspartiets forslag, som er fremmet i salen. Forslaget innebærer etter min vurdering i realiteten en svekkelse av pasientrettighetene i forhold til dagens lov. Etter innføringen av den nye pasientrettighetsloven har alle rett til behandling etter en individuelt fastsatt tidsfrist. Jeg vil gjerne sitere pasientombudet i Oslo, Petter Holm, som i dagens VG sier følgende: «Dagens lov er klar nok, men den følges ikke opp. Hadde politikerne konsentrert seg om å få fagpersonene til å følge opp loven, hadde de vært et langt stykke på vei.» Det er der utfordringen ligger, ikke i å innføre nye rettigheter som i realiteten er en svekkelse av den enkeltes rett.