Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2007-03-19:
I denne meldingen legger Regjeringen opp til et mål om 30 TWh med ny fornybar energi fram til 2016. Dette er et svært ambisiøst mål, som vil skaffe oss den energien vi alle er så opptatt av for å få et mer robust energiforsyningssystem, for å sikre forsyningssikkerheten i de deler av landet der den er anstrengt, og for å sørge for at prisene i kraftmarkedet blir mer robuste og rolige. Det har innledningsvis her vært en lang diskusjon rundt mål og middel. Fra min side vil jeg si at jeg betrakter målet å være det avgjort viktigste i det Stortinget debatterer i dag. Man setter seg altså et mål på 30 TWh med ny fornybar energi fram til 2016. Det er som sagt svært ambisiøst, og måten man kommer fram til dette på, er jo det som har vakt mest debatt. Børge Brende snakket om katten i sitt innlegg, og poenget var at den skulle fange mus. Han mener i likhet med resten av opposisjonen at dette ikke vil virke. Vi har nå i overkant av ett år hørt historien om at de grønne sertifikatene ville ha vært så mye bedre for alle praktiske formål enn den ordningen Regjeringen nå legger opp til, og det har vært snakk om gryteklare prosjekter helt siden den gangen. Dette er en diskusjon om middel. Jeg legger merke til at på tross av at opposisjonen gjør sitt beste for å svartmale situasjonen, er situasjonen den at det faktisk meldes inn prosjekter hele tiden. Faktisk er det slik at det er så stor interesse for utbygging av mini-, mikro- og småkraftverk at vi nå var nødt til å utvide saksbehandlingskapasiteten hos NVE. Det bygges nå to store vindkraftprosjekter i Trøndelag, i Vikna og i Roan eller Bessaker, og vi vet at den støtteordningen som er lansert for biokraft, forbedrer økonomien i byggingen av gasskraftverket på Skogn betydelig. Jeg synes derfor at opposisjonen går svært langt – kanskje altfor langt – når de sier at dette overhodet ikke kommer til å utløse det potensialet vi er avhengige av å utløse. Selv om disse diskusjonene aldri er særlig fruktbare, er det sånn at i forrige periode skjedde det svært lite, selv om behovet for fornybar el og fornybar energi åpenbart var det samme. Det er ikke noe som har dukket opp etter september 2005. Dette har vi visst om lenge, og det skjedde altså svært lite under den forrige regjeringen. Dette synes jeg er noe som spesielt Børge Brende bør ta til seg. Han har vært både miljøvernminister og næringsminister, og leser man merknadene, argumenteres det sterkt både på miljøsiden og på næringsfronten. Det gikk egentlig ikke mye lenger enn 14 dager etter at regjeringsskiftet var et faktum, før Børge Brende syntes at alt som var tungt og leit i dette landet, var den nye regjeringens skyld. Så er det slik at el er én bit av dette. Varme er en annen bit, og det er en vesentlig bit. Det peker jo Kristelig Folkeparti og Venstre på i sine merknader. Det er i grunnen et paradoks all den tid grønne sertifikater ikke ville ha innebåret noen støtte til varme og biovarme. I Sverige ligger denne produksjonen på godt over 100 TWh i året. I Norge ligger den på 16 TWh. Her er det et enormt potensial, og det ville altså ikke vært slik at grønne sertifikater ville ha hjulpet oss noe særlig på vei her. Men den støtteordningen, den totalpakken, som Regjeringen legger opp til, tar jo disse utfordringene på alvor, og det vil bli lansert støtteordninger for utvikling av vannbårne varmesystem i en helt annen grad enn det som har vært faktum fram til i dag. Jeg skal slutte med å gjenta at det er målet som her er viktig. Det er ikke sikkert at denne støtteordningen er det eneste svaret på de utfordringene vi møter. Det er heller ikke sikkert at disse støtteordningene aldri skal revurderes hvis det viser seg at vi ikke når fram. Men jeg skal avslutte med å si at jeg er optimist. Jeg er stolt av å kunne tilhøre det flertallet som faktisk gjør noe med denne saken.