Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-26:
Med all mulig respekt – forrige taler burde kanskje ha avsluttet innlegget sitt med et lite halleluja til slutt. Men jeg skal la det ligge. Det som har vært interessant i debatten i dag, har vært det faktum at man vel egentlig er ganske enig i mange av de tingene som utenriksministeren har tatt opp i sin redegjørelse. Han påpekte en del områder som er av avgjørende betydning for Norge som nasjon når det gjelder hvem som er våre viktigste samarbeidspartnere, hvem som utfordrer oss, og hvordan vi kan finne nyttige og fornuftige balansepunkt, og ikke minst alliansepartnere, for å oppnå de målene som er viktige for oss som nasjon, samtidig som vi deltar i et internasjonalt samarbeid. Det hilser jeg velkommen, og det synes jeg er veldig bra. Gjennom utenrikspolitikken er det også viktig å fokusere på en del av den nasjonale sikkerhetspolitikken vår. I så henseende ønsker jeg å henlede oppmerksomheten på NATO og NATOs rolle. Det er mulig at dette ikke kommer som noen overraskelse, men likevel er det viktig, etter mitt skjønn. En av utfordringene til NATO er at man slites medlemslandene imellom når det gjelder vurdering av egen leveringsdyktighet, fortreffelighet og det å leve opp til det som er de gjennomgående individuelle kravene til medlemsnasjonene. Jeg har en oppfatning av at det er variabelt om man i det hele tatt fullt ut er i stand til å oppfylle sine forpliktelser. Det er en diskusjon om det budsjettmessig, og det er en diskusjon om det rett og slett ressursmessig. Men det aller viktigste er at hvis vi mener noe med å være NATO-medlem, er vi nødt til å levere, og vi er nødt til å stille opp. Det gjør Norge. Samtidig må vi som nasjon også dessverre av og til si nei til henvendelser vi gjerne skulle sagt ja til. Vi gjør det ikke ut fra kanskje to primære forhold. Det ene er at vi ikke har de menneskelige ressursene tilgjengelige til enhver tid, det andre er kostnadene rundt det. Jeg tror likevel at man skal holde den fanen veldig høyt, for det har betydning for hvordan de andre NATO-landene ser på oss. Det er et par andre ting som jeg også synes er viktig. Det er USAs forhold til resten av NATO-landene. Jeg tror USA i mange sammenhenger føler at de må bære en altfor stor del av belastningene, og at andre land unndrar seg ansvar. Det tror jeg Norge også bør være seg bevisst og ha klare holdninger til. En annen utfordring er etter mitt skjønn forholdet mellom NATO og EU. Mange av de store europeiske NATO-landene er også EU-land, og av og til er jeg ikke sikker på om de er seg veldig bevisst hvilken av de to rollene de ikler seg best, spesielt når de skal prøve å ikle seg begge samtidig. Da opplever i hvert fall jeg at det noen ganger er vanskelig, ikke minst da Stortinget jobbet med Kåre Willochs forslag om samfunnssikkerhet og sårbarhet, i 2002, hvis jeg ikke husker helt feil. Det viste seg da at EU og NATO kjørte parallelle løp. Det vil jeg si er dårlig ressursutnyttelse. Jeg synes det er viktig at Norge fortsetter å jobbe sammen med NATO. Vi får gode skussmål, vi har flinke folk, og vi gjør en innsats som det står stor respekt av. Jeg synes også det er viktig i en debatt som dette å henlede oppmerksomheten mot Afghanistan. For vår del er det iallfall ikke noen tvil om at Afghanistan-politikken skal ligge fast. Det har det heller ikke vært noen tvil om fra vår side. Det er andre partier i Regjeringen som har vært mer tvilende til fornuften i det og til hvor man skal gå videre. I en debatt som dette må jeg selvfølgelig si noen ord om nordområdene for sikkerhets skyld, om ikke annet for å glede komiteens medlemmer, siden dette er et viktig tema. Det er viktig ut fra flere forhold. Det er viktig fordi det handler om en del av nasjonen vår – det er en del av de områdene der vi har suverenitetshevdelse – og det er viktig fordi det er et område som blir mer og mer interessant for verdenssamfunnet. Da tenker iallfall jeg at de ressursene som er der, er det naturlig at Norge fokuserer nært og tett på, fordi vi garantert ønsker å ha vår del av det. Samtidig ønsker vi også å ha gode alliansepartnere, slik at vi når vi skal utnytte de ressursene som finnes der, gjør det på en forsvarlig og god måte. For å få dette til er antakeligvis det aller viktigste en tilstedeværelse for å vise suverenitetshevdelsen fra den norske stats side. Da er vi tilbake til rammeforutsetningene, bl.a. til Forsvaret når det gjelder Kystvaktens muligheter. Jeg må si at jeg synes det er bekymringsfullt å registrere at Kystvakten mener at man ikke får gjort den jobben man gjerne skulle ha sett at man kunne gjøre. Det synes jeg er skummelt, og det gir et dårlig signal. Jeg tror at hver gang det er en debatt her hjemme om ting vi ikke får til, legges det merke til av andre, på samme måte som når det er ting vi faktisk lykkes med. I noen sammenhenger tror jeg sårbarhet er mye verre å få oppmerksomhet rundt enn det motsatte. I så måte håper jeg at utenriksministeren fortsetter sitt gode arbeid med å fokusere sterkt på nordområdene, slik at vi faktisk kan ha en tung, sterk og tydelig hånd på rattet når nordområdepolitikken skal utformes videre.