Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-04-04:
Statsråden ønsker naturligvis ikke, når det er snakk om et tusentalls antall adopsjoner siden 1917, å snakke generelt om det. Det har heller ikke jeg gjort. Jeg har gått inn på et tidspunkt i norsk historie - og la meg dvele litt ved det. I denne perioden i norsk historie vokste jeg opp. Jeg husker ennå dem som gikk på såkalte spesialskoler. Det var veldig tydelig for meg at de gjorde det, og jeg vet hva det har betydd for mitt syn på den typen virksomhet senere. Så har jeg i ettertid, som godt voksen, lært om lobotomering og tvangssterilisering. Det førte til noen av de erstatningssakene som statsråd Huitfeldt nå tok opp. Vi fikk kunnskap om barnehjemssaker. Det dukket opp forhold som var ukjente for meg. De var også ukjente for meg da jeg ble utdannet til sosialarbeider, men de kom opp. Jeg har ikke hatt som siktemål med denne saken å gjøre noe annet enn å få den på dagsordenen. Jeg synes statsråden har svart meg veldig ordentlig på det, og jeg synes hun gir to viktige kommentarer. For det første sier hun at hun vil se på norsk adopsjonspolitikk, noe jeg synes uansett er klokt. Jeg er også uten videre enig med henne i at myndighetene klart har forbedret seg, selvfølgelig har de det. Men det kunne jo være en anledning til i en slik situasjon å be dem som har noe å si, om å melde seg. Det er ikke en systematisk ettergransking av hvem som gjorde hva, men det er en systematisk oppfordring til dem som ønsker å være tidsvitner, om å melde seg. Bakgrunnen for at jeg har reist denne interpellasjonen, er tidsvitner, vitner som har meldt seg. De har tatt den utfordring og belastning det er for ganske mange å stå fram med sitt ansikt og fortelle. Og en slik utredning som statsråden snakker om, gir jo en mulighet for å få fram det som har vært bra, men også en mulighet for få fram det som ikke har vært bra. Det å gi tidsvitner en anledning til å bli hørt - kanskje spesielt mot denne historien hvor statsråden og jeg er enige om at vi ikke hadde de kontrollene vi burde hatt, og også er enige om at det har skjedd klare og kraftige forbedringer etter det - er å gi dem en sjanse til å bli sett og hørt. Gjennom tidsvitnenes fortellinger vil ansvarlige myndigheter få en sjanse til å gjøre seg opp en mening om hva dette er. Da unngår man også det statsråden sier om at man ikke skal påtvinge noen noe som helst. Det er jeg selvfølgelig helt enig i at man ikke skal, men det gir dem som ønsker å si fra, en mulighet til å gjøre det. Så har jeg også oppfattet at enkelte har ønsket å si noe om økonomi. Det har ikke vært primærhensikten med min interpellasjon. Jeg er veldig klar over det forslaget statsråd Huitfeldt refererte til, at man skal bruke billighetserstatningsordningen - og for å sitere videre - «med en tillempning av denne». Stortinget har vedtatt noen slike tillempninger. Det har ikke vært mitt hovedtema her. Andre kan mene at det skulle ha vært et hovedtema, men for meg har det ikke vært det. For meg har hovedtemaet vært å få historien belyst. Og jeg vil gjerne be om å få statsrådens kommentar til den tanken jeg har om å gi vitnene en anledning til å bli hørt i forbindelse med det å utrede norsk adopsjonspolitikk, slik hun beskrev i sitt innlegg.