trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Når det gjelder den tredje rullebanen på Gardermoen – som jeg anser vil komme, spørsmålet er bare hvor langt ut i tid – er det noe en vil komme tilbake til i arbeidet med Nasjonal transportplan. Der vil det også ligge klima- og miljøvurderinger. I Nasjonal transportplan kommer vi til å ha en egen klimastrategi, men jeg vil advare mot å ha en tilnærming til infrastrukturbygging generelt der en ser på forrige generasjons miljøkonsekvenser av å bruke bil, buss eller fly og sier at fordi ting har vært galt i gamle dager, så skal vi ikke tenke på å bygge ut infrastrukturen for neste generasjon. Det er en form for fly som kommer til å være i luften, det er en form for kjøretøy som kommer til å være på veiene, men som vil ha et helt annet miljøregnskap, et langt mer positivt miljøregnskap, enn det en ser i dag. Derfor må vi i dag planlegge den infrastrukturen som vi tror at neste generasjon vil ha behov for, og ikke alltid komme på etterskudd. Når det gjelder utslippene fra flytrafikken, vil jeg påpeke at utslippene per person, kilometer transportert, går ned. Men det er flere folk som flyr, det er riktig, fordi vi blir flere folk i dette landet, men utslippene går altså ned per enhet. Den utviklingen er jeg også veldig overbevist om vil fortsette. Vi vet at Avinor, som er statens eget selskap, har bidratt med hundrevis av millioner kroner til utviklingen av biodrivstoff. En gjør det nå lettere å bruke biodrivstoff f.eks. på Gardermoen. Det er et bidrag til å sørge for at luftfarten vil ha en framtid som transportør, samtidig som en får redusert og til slutt eliminert CO2-uslippene fra næringen. Så kjenner jeg meg ikke helt igjen i de tallene som representanten Hansson bruker, for han gir inntrykk av at utslippene har økt med en million tonn i Norge. Det er ikke riktig. Den statistikken som en gjerne finner det tallet i, er fra norskeide luftselskap totalt sett, men der vet vi at mye av den veksten som har kommet, har kommet ved at Norwegian stadig oppretter flere ruter utenlands, ruter som ikke engang er innom Norge, og jeg synes ikke det er riktig at vi skal begrense utviklingen av norsk luftfart fordi at norske selskaper har suksess med konkurranse i utlandet. Derimot ser vi at utviklingen i CO2-utslipp fra luftfart i Norge ligger relativt flatt. En klarer altså å redusere utslippene per avgang, per reiste passasjer, og dermed har man en flat utvikling. Det siste momentet som er verdt å ta med, er at luftfarten er en del av klimakvoteregimet. Det betyr at skulle det bli økte utslipp fra luftfarten, ville det måtte kompenseres ved at en reduserer utslipp andre steder i Norge eller i utlandet, i andre næringer. Det betyr altså at økt lufttrafikk, med økte utslipp, vil ikke gi økte utslipp totalt sett, fordi da må andre ta kostnadene med å redusere der man kan gjøre det billigere. Vi må gå ut fra et klimaperspektiv der vi reduserer utslippene mest mulig totalt sett, ikke bare ser på en enkelt bransje.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Jeg kan bekrefte at regjeringen er veldig opptatt av å redusere både CO2-utslipp og andre miljøskadelige utslipp. Jeg er ikke minst opptatt av å redusere de utslippene som berører folk hver dag, spesielt i byer med dårlig luft. Derfor har vi brukt mye tid på å sørge for at vi får redusert utslippene fra kjøretøy som er i bynære områder, der det berører folk direkte. Men CO2 er også viktig. Der har vi støttet veldig opp om det arbeidet som Avinor gjør, med å ta i bruk biodrivstoff. Jeg hadde selv gleden av å være til stede på et Avinor-arrangement for et lite år siden, da de to første flyene i Norge fløy med biodrivstoff om bord. Så er det samtidig viktig at vi ikke setter oss ned og ender opp med å gjennomføre tiltak som i én sektor gjerne koster 5 000 kr per tonn redusert CO2, mens man i andre sektorer kunne fått ti eller tjue ganger mer reduksjon for de samme pengene. Vi sørger for at vi som samfunn får redusert utslippene mest mulig, og ikke at vi skal binde oss opp til at alle skal redusere en viss prosentsats eller en viss kilosats. Det handler om å få mest miljø for pengene, for å si det enkelt.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Vi skal stå for de løftene vi har gitt. De løftene vi har gitt, er 40 pst. reduksjon for samfunnet. I det må vi som samfunn samtidig se på hvor utslippene er størst, hvor er det vi faktisk kan gjøre en forskjell, sånn at vi gjennomfører mest mulig til en gitt sum penger. Istedenfor at vi tar en gitt sum penger, og så får man gjerne ikke oppnådd mer enn halvparten, rett og slett fordi man gjennomfører dårlige og dyre tiltak. Det er det som har vært vår kritikk mot forrige regjering, som ikke hadde sammenheng mellom de løftene de hadde og de virkemidlene de tok i bruk. Forrige regjering la fram en klimamelding som sa at utslippene skal ned. Måneden etter la de fram en oljemelding som sa at utslippene kom til å gå opp. Da er det ingen sammenheng. Derfor er det en veldig god sammenheng mellom det vi gjør, der klimaministeren sier at som samfunn skal vi kutte utslipp, men der vi gir oss litt fleksibilitet til å vise at vi gjennomfører utslippstiltak der vi faktisk ser at vi får resultater, sånn at vi når den overordnede målsettingen, og ikke nok en gang setter overordnede målsettinger som ingen rekker fordi man blir så opptatt av mikrostyring i stedet for makrostyring.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-11-11:
«I dag flyr nordmenn mest av alle i Europa, dobbelt så mye som svenskene. Mellom 2004 og 2010 økte utslippene fra norsk luftfart med én million tonn CO2 årlig, tilsvarende 420 000 biler. Norge har nå forpliktet seg til 40 pst. kutt i klimagassutslipp på 15 år. Stikk i strid med dette planlegges nå en tredje rullebane på Gardermoen, som har som eneste hensikt å øke flytrafikken enda mer. Har statsråden vurdert klimakonsekvensene ved en ny rullebane på Gardermoen?»
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-11-11:
Takk for svaret fra samferdselsministeren. Det er i hvert fall bra at statsråden bekrefter at det er en sammenheng mellom økning i luftfarten og klimagassutslipp. Som samferdselsministeren sikkert også er enig i, hjelper det ikke all verden at effektiviteten øker per personkilometer når totalvolumet på utslipp også øker. Det gjør det som kjent både som en del av en internasjonal utvikling og nasjonalt. Kan vi i første omgang få en bekreftelse fra statsråden på at han er enig i at også luftfarten i Norge må ta sin del av de utslippskuttene som Norge nå forplikter seg til de neste 15 årene i samråd med EU?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-11-11:
Det er verdt å merke seg at samferdselsstatsråden sier at det ikke er så vesentlig å sette en viss prosentsats kuttmål når regjeringen samtidig skryter veldig av at man setter 40 pst. kutt som en forpliktende målsetting i samarbeid med EU i løpet av bare 15 år. Alle er vel også enige om at årsaken til at norske klimagassutslipp har gått opp de siste årene i motsetning til alle andre land i Vest-Europa, er at det ikke har vært politisk vilje til å sette forpliktende utslippsmål på de enkelte sektorene. Så jeg gjentar spørsmålet: Vil samferdselsministeren bekrefte at også luftfarten må ta sin del av de 40 pst. utslippskutt som samferdselsministerens egen regjering har forpliktet seg til at Norge skal gjennomføre de neste 15 årene?
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-11-11:
Siden prosjektet Norsk Ordbok ble satt i gang i 2002, har det kostet staten ca. 130 mill. kr. Når prosjektet er ferdig, vil vi ha et vitenskapelig oppslagsverk over norske dialekter og nynorsk skriftspråk som det ikke finnes maken til. Samfunnet må få mest mulig igjen for disse investeringene. Et så avansert produkt behøver veiledning for at flest mulig skal kunne bruke det, og Universitetet i Oslo har, som representanten sa i sitt spørsmål, søkt om midler til å lage en brukerveiledning i 2015. Kulturdepartementet ser på brukerveiledningen som en siste brikke som må på plass før prosjektet er fullført, og som kjent har vi bevilget 400 000 kr til dette formålet i år. Universitetet har i brev av 3. september orientert om at de allikevel ikke vil skrive inn en slik veiledning. Dette finner jeg ikke tilstrekkelig, og det har jeg gitt uttrykk for – sist i brev til universitetet denne uken. Jeg legger til grunn at Universitetet i Oslo sørger for en løsning før året er omme.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-11-11:
Som jeg sa i mitt svar, har jeg altså allerede sendt et brev til universitetet og sagt at det som de nå har landet på, ikke er tilstrekkelig, og jeg ber om at de må finne en løsning. Jeg er også kjent med at det er interessenter, og det er fullt mulig for Universitetet i Oslo å finne en løsning med aktuelle språkmiljøer, og jeg imøteser at det skjer før året er omme, da midlene er bevilget på inneværende års budsjett. Som kjent kan det både være miljøer som andre universiteter, men det kan også være forlag, som eventuelt kan ivareta denne typen aktiviteter.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-11-11:
Jeg har god kontakt med kunnskapsministeren. Når det gjelder ansvaret for Universitetet i Oslo, så ligger det under hans konstitusjonelle ansvar. Universitetet sier at de da ikke lenger vil ta ansvaret for forvaltning og drift av språksamlingene – det er jo et litt annet spørsmål enn å utarbeide denne veiledningen, som spørsmålet går ut på – men det er universitetet som er pålagt å finne en løsning i så henseende, og jeg anser det som at de vil komme til å gjøre det.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
«Ufrivillig barnløse kvinner har i dag et mangelfullt tilbud om hjelp i forbindelse med infertilitet sammenlignet med menn. Stadig flere kvinner som av ulike grunner ikke kan få barn, velger derfor å reise til utlandet for å få hjelp til eggdonasjon og assistert befruktning. Vi mener tiden er overmoden for å gi et slikt tilbud i Norge. Vil statsråden være pådriver i regjeringen for at det skal åpnes for at kvinner også skal få hjelp ved infertilitet, slik at menn og kvinner sikres like rettigheter?»
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Jeg takker for svaret, og jeg er glad for at helseministeren vil besvare et viktig spørsmål for Stortinget, selv om mitt anliggende i dag egentlig var å få likestillingsministerens syn på et spørsmål som har mange dimensjoner – det er jeg helt enig med statsråden i – etiske, teknologiske, men også politiske. For Arbeiderpartiet er en av de viktige dimensjonene her likeverdighet mellom kvinner og menn, at menn i dag får hjelp når det er et eller annet som ikke fungerer for å få satt barn til verden, og at kvinner bør få den samme retten til hjelp. Derfor hadde det vært spennende å høre hva likestillingsministeren mente om det, men det får vi komme tilbake til ved en annen anledning. Jeg vil likevel utfordre helseministeren til å si noe mer om hvordan han ser for seg at Stortingets reelle flertall kan komme til uttrykk når dette skal løftes opp til åpen debatt, og regjeringen skal legge fram sin melding for Stortinget. Bør regjeringen oppfordre stortingsflertallet til å gjøre seg opp en selvstendig vurdering av dette, eller skal man ha møte på bakrommet først?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Jeg skjønner at jeg ikke kommer noen vei med akkurat en sånn type spørsmål et år før saken eventuelt kommer til Stortinget. Mitt poeng med å ta opp dette i en sammenheng der flere spørsmål blir stilt om regjeringens likestillingspolitikk, handler om det som statsråden langt på vei erkjenner i sitt eget svar, at på mange områder innenfor bioteknologifeltet har den teknologiske utviklingen, den internasjonale utviklingen og markedsbaserte tjenester langt på vei innhentet politikken. Politikken henger rett og slett ikke med, og det som vanligvis da skjer, er at når noen ønsker seg noe intenst – som ofte folk som ønsker å bli foreldre, gjør – og særlig på et felt hvor du har et tilbud til kvinner som er infertile av ulike grunner, vil disse tilbudene bli brukt, i alle sammenlignbare land. Er statsråden enig i at det er et argument at en del land som Norge kan sammenligne seg med, tilbyr dette til norske kvinner?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
«Den 3. november kunne vi lese i media at den danske regjeringen vil fremme et lovforslag som skal hindre danske leger i å praktisere i andre nordiske land når de er fratatt autorisasjonen i ett av landene. Vil statsråden ta initiativ til en tilsvarende lovbestemmelse?»
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Jeg tror nok ikke statsråden og jeg er enige, for vi kjenner til historien om helsepersonell som har anmerkninger eller mangel på autorisasjon, som reiser rundt i Norden og har yrket sitt der. I 2010 foreslo Nordisk råd å opprette et register for lettere å kunne avsløre og utveksle informasjon når de skulle ansettes. Det har av ulike årsaker ikke blitt gjennomført, kanskje særlig fordi det er ulikt regelverk. Det er antatt at systemet IMI skal ivareta autorisasjoner, men ikke anmerkninger. Men på hvilken annen måte tenker statsråden vi kan sikre at pasientene i Norden får en god pasientsikkerhet, siden han ikke vil gå inn på denne lovbestemmelsen, slik Danmark gjør?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Det er en kjensgjerning at varslingssystemet i Norden ikke fungerer. Dansk tv har den siste måneden vist tydelig at det systemet vi har, ikke virker. Jeg utfordrer igjen statsråden: Hvilke vanskeligheter ser statsråden med å innføre en ordning der også anmerkninger, bortfall av autorisasjon eller grove anmerkninger der det er fare for pasientsikkerheten, kan formidles i Norden? Vi snakker om et felles arbeidsmarked. Kan vi forvente at statsråden drøfter dette videre med sine nordiske kolleger for å finne en bedre måte å få det til på? I dag fungerer ikke varslingssystemet.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
«Eg viser til at i likestillingsmeldinga regjeringa har lagt fram, blir regjeringa sine svekkingar av arbeidsmiljølova framheva som bra for likestillinga. Dette står i skarp kontrast til statsråden sin skepsis til dei same lovendringane i høyringsfråsegnene frå Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet. Kva ny kunnskap er det statsråden no sit med, som gjer at desse innvendingane ikkje lenger er relevante?»
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Eg takkar statsråden for svaret. Her er det tydeleg at statsråden fortset det som etter kvart har vorte ein lang og god tradisjon i regjeringa med å skyve grupper framfor seg i spørsmålet om mellombelse tilsetjingar. Først var det ungdom, så var det funksjonshemma, og no er det kvinnene som ein skal skyve framfor seg i dette spørsmålet. Kvinner er overrepresenterte blant mellombels tilsette allereie i dag, og mellombelse tilsetjingar er veldig utbreidde i kvinnedominerte sektorar, undervisning, helse- og sosialtenester, overnatting, serveringsverksemder, og dersom vi føyer til varehandelen, vil dei fleste av desse sektorane vere blant dei som vil bli sterkast ramma av svekkinga av arbeidsmiljølova. Ei særleg utfordring når det gjeld mellombelse stillingar, er situasjonen for dei som er eller blir gravide i løpet av eller mellom to mellombelse engasjement, både når vi tenkjer på reengasjement og foreldra sine rettar til permisjon med løn. Med dette som bakteppe, meiner statsråden at regjeringa i stor nok grad har teke inn over seg dei likestillingsbarrierane som kvinner står overfor i arbeidslivet?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Det som kjem frå statsråden no, er heilt andre tonar enn det departementet hennar uttalte då forslaget til arbeidsmiljølov vart sendt på høyring. Her viste departementet i sitt høyringssvar til at endringane i arbeidstidsføresegnene opnar for lengre arbeidsøkter og ein mindre føreseieleg arbeidskvardag for arbeidstakaren, noko som kan bidra til å svekkje – ikkje styrkje – kvinner si tilknyting til arbeidsmarknaden og menn si omsorgsrolle heime. Dette vil i så tilfelle vere stikk i strid med vedtekne likestillingspolitiske målsetjingar som vi kan hevde at det er tverrpolitisk einigheit om. Står ikkje statsråden lenger inne for desse målsetjingane?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Takk til representanten Holen Bjørdal for spørsmålet. Det er arbeids- og sosialministeren som har det konstitusjonelle ansvaret for endringene i arbeidsmiljøloven, men ifølge utredningsinstruksen skal likestillingsspørsmål alltid vurderes når ny politikk utarbeides. I vårt høringssvar oppfordret departementet om at de likestillingsmessige konsekvensene ble belyst ved eventuelle endringer av arbeidsmiljøloven. Arbeidsministeren og jeg er glade for at endringene knyttet til arbeidstid åpner for å gi arbeidstakere og arbeidsgivere flere muligheter til å finne løsninger lokalt. De nye arbeidstidsreglene gir større fleksibilitet og gjør det enklere å få på plass gode fleksitidsavtaler. Dette vil gi muligheter for å tilpasse arbeidstida til eget hverdags- og familieliv for både kvinner og menn. Med de nye endringene har det blitt enklere å få i stand ordninger med lengre vakter enkelte helger. For kvinner som jobber turnus, kan dette åpne for flere frihelger. Loven gir også arbeidstakere og arbeidsgivere større fleksibilitet til å finne lokale løsninger for å øke små stillingsbrøker og fremme heltidsnorm. Dette vil mest av alt komme kvinner til gode, i og med at vi er klar over at det er kvinner som arbeider mest deltid. Regjeringen har også et mål om å åpne arbeidslivet for flere, og vi har derfor åpnet for midlertidig tilsetting i inntil tolv måneder. Dette vil kunne lette veien inn på arbeidsmarkedet for de gruppene som har vanskelig for å få innpass i dag. Dette gjelder bl.a. nyutdannede, nylig ankomne innvandrere og personer med funksjonsnedsettelse. I dag er det også flere kvinner enn menn som har redusert arbeidsevne og mottar helserelaterte stønader. Med den store flyktningstrømmen vi nå ser til Norge, kan en også tenke seg at flere veier inn i arbeidslivet er nettopp det vi trenger for å lette integreringen på arbeidsmarkedet. Jeg kan forsikre representanten Holen Bjørdal at fast ansettelse fortsatt skal være regelen i norsk arbeidsliv. Regjeringen har ingen planer om å endre på dette. Samtidig kan midlertidig ansettelse åpne veien inn på arbeidsmarkedet for folk som står utenfor. Det håper jeg også opposisjonen synes er en positiv effekt. Endringene i arbeidsmiljøloven har vært virksomme i vel fire måneder. Det er derfor vanskelig å trekke klare konklusjoner om hvilke konsekvenser loven har hatt til nå eller vil få framover. Regjeringen er opptatt av å følge utviklingen når det gjelder ulike tilknytningsformer til arbeidslivet. Det skal derfor gjennomføres en grundig evaluering av om endringene i midlertidig ansettelse virker etter intensjonen. Det vil si at flere av dem som står utenfor arbeidslivet, skal få en sjanse til å prøve seg.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Jeg mener at den likestillingsmeldingen som regjeringen har lagt fram, legger til rette for mer heltidsarbeid ved å følge opp endringene i arbeidsmiljøloven og særlig arbeidstidsbestemmelsene. I likhet med representanten mener jeg også at vi har en utfordring ved at det er altfor mange kvinner som jobber ufrivillig deltid, og derfor er det viktig for regjeringen å samarbeide med både arbeidslivet og kommunene om hvordan vi skal klare å få tilbake heltidsnormen. Det er mange gode eksempler ute i kommunene på hvordan man jobber med å få på plass en heltidskultur. De endringene i arbeidsmiljøloven som er gjort nå, mener regjeringen klart og tydelig er en vei å gå for at flere grupper, bl.a. kvinner, innvandrere og de som har fysiske nedsettelser, kan få prøve seg i arbeidslivet. Arbeidslinjen og det å klare å forsørge seg selv er et viktig likestillingsgrep.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
La meg få understreke at alle regjeringer har en utredningsinstruks, og i den instruksen som jeg har ansvar for, er det veldig tydelig og klart at ved all utforming av ny politikk skal de likestillingsmessige konsekvensene vurderes – akkurat som at finansministeren alltid må be om at alle må se på de økonomiske forutsetningene når man skal jobbe fram nye saker. Jeg mener at det høringssvaret som departementet ga til arbeidet med arbeidsmiljøloven, var åpent. Det pekte på noen utfordringer, men jeg er veldig glad for at arbeidsministeren og jeg er helt enige om at den åpningen som har skjedd i arbeidstidsreglementet og i arbeidsmiljøloven, er med på å styrke både kvinner, innvandrere og personer som har utfordringer med å komme inn på arbeidslivet. Det styrker deres stilling. Som jeg var inne på i begynnelsen, er det å ha egen inntekt for å kunne forsørge seg selv viktig i likestillingssammenheng.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Takk til representanten Heggø for spørsmålet. Norge er langt fremme på likestilling på mange områder. Samtidig vet vi at det på enkelte felt fremdeles er utfordringer. Kvinnelige toppledere i næringslivet er en av dem. Forskningsprosjektet Virkninger av kjønnskvotering i norsk næringsliv ble lansert våren 2015. I løpet av de siste ti årene har andelen kvinner i bedriftsstyrer som er omfattet av lovreguleringen, økt fra tilnærmet null til om lag 40 pst. Til sammenligning har andelen kvinner i styrene til aksjeselskaper holdt seg stabilt på et lavere nivå, på ca. 17 pst. Den forventede sideeffekten av dette, at dette ville få betydning for andelen kvinner i toppledelsen i næringslivet, har ikke slått til. Regjeringen ønsker å bidra til at flere kvinner blir toppledere i næringslivet, og derfor har vi bedt CORE utvikle et måleinstrument, som blir satt i gang neste år. Med dette måleinstrumentet kan vi kartlegge kjønnsbalansen i toppledelsen. Vi kan følge opp selskapenes rekrutteringspraksis og kvinner og menns karriereveier i næringslivet over tid. Det vil også bli mulig å sammenligne utviklingen med andre land. Jeg mener at et slikt instrument vil øke bevisstheten, og det vil synliggjøre selskaper som lykkes med å rekruttere kvinner til toppledelse. Det vil også gi dem som har en vei å gå, noe å strekke seg etter. Regjeringen har også tatt initiativ til et utredningsprogram som skal undersøke forskjellen i andel kvinner i ledelsen mellom ulike sektorer og årsaken til dette. Med det foreslåtte utredningsprogrammet ønsker vi å få mer kunnskap om disse forskjellene, noe vi mener er en viktig forutsetning for god politikkutvikling. Staten kan altså ikke skape likestilling alene. Ved å ha virkemidler som øker bevisstheten om likestilling, har jeg tiltro til at næringslivet tar sin del av ansvaret for å skape likestilling. Det er positivt at NHO har satt i gang et forskningsprosjekt for å finne svaret på hvorfor noen bedrifter lykkes med å rekruttere kvinnelige ledere, mens andre ikke gjør det. Vi ser i dag at framgangen i arbeidet med likestilling i norsk arbeidsliv er ulik innenfor offentlig sektor, akademia og det private næringsliv. Særlig det private næringsliv ligger langt bak, der bare 13 pst. av topplederne er kvinner. Dette er langt lavere enn i andre deler av samfunnet, som i det offentlige og i politikken, der andelen kvinner på toppen er nærmere 40 pst. Ved å sammenligne flere sektorer vil vi f.eks. kunne se hvilke instrumenter man kan benytte seg av som gir framdrift i offentlig sektor, og som en ikke ser brukt i det private næringsliv. Det kjønnsdelte arbeidsmarkedet har uheldige virkninger fordi det bl.a. påvirker bredden i rekrutteringsgrunnlaget og kan skape problemer for matching mellom arbeidstilbud og arbeidskraftetterspørsel. Derfor er jeg glad for at Arbeids- og sosialdepartementet har satt i gang prosjektet Kjønnsforskjeller i yrkes- og sektormobilitet i Norge.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Vi er i 2015. Vi har fremdeles store likestillingsutfordringer som man med flere tiår med likestillingspolitikk ikke har klart å løse – ikke den forrige regjeringen heller. Regjeringen har valgt å løfte fram fem konkrete tema som vi mener det er store utfordringer ved knyttet til dette. Én av sakene er det med entreprenørskap og kvinner i næringslivet. Det arbeidet starter tidlig. Det starter faktisk i utdanningen og i arbeidslivet, ved at både jenter og gutter i dag har rett til å bli hva de vil, og til å ta de utdanningene de vil, men de har ikke alltid fått den muligheten. Med flere av de eksemplene som ligger i denne meldingen, har regjeringen tatt grep. Det har vi også gjort i eierskapsmeldingen, i gründerplanen, som har et gjennomgående kvinneperspektiv, når det gjelder jenter og teknologi, og i de andre forslagene som ligger her, bl.a. et forskningsprosjekt for Agder-fylkene. Det å støtte opp om de gode eksemplene som næringslivet bidrar med, er med på å dra likestillingen av kvinner videre.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Det er bemerkelsesverdig at hver gang opposisjonen skal diskutere likestilling, drar de fram fedrekvote og kontantstøtte. Vi vet at vi har en av de beste ordningene når det gjelder foreldrepermisjon, i dette landet. Likestilling handler om mer enn fire ukers fedrekvote og kontantstøtte. Likestilling handler om de utfordringene som jenter og gutter, kvinner og menn, har hver eneste dag på voldsfeltet, helsefeltet, utdanningsfeltet og arbeidsfeltet. Det at denne meldingen har et gjennomgående manns- og innvandrerperspektiv, er veldig viktig i den situasjonen vi står overfor. Jeg har heller ikke registrert at den forrige regjeringens likestillingsmelding hadde så veldig mange gode tiltak på dette området. Det dreide seg om mer byråkrati og nye strukturer – strukturer som denne regjeringen bygger videre på. Når det gjelder helsespørsmålet, er det forskjell på hvordan man behandler sykdommer som angår kvinner, og sykdommer som angår menn. Det blir forsket mindre på kvinnesykdommer enn på menns sykdommer. Dette har denne regjeringen valgt å løfte opp i denne likestillingsmeldingen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Vi har blitt kritisert for at det er for tynt, at det er for lite rom. Vi har hatt pressekonferanse, så det er ingenting som overrasker meg, men likevel har jeg lyst å minne representanten Trettebergstuen om at Hege Skjeie var like kritisk til den forrige regjeringens likestillingsmelding og mente at den var ganske tafatt og ganske svak, og at det var mangel på vilje til å etablere makt bak likestillingspolitikken. Norge har kommet langt når det gjelder likestilling. Men til tross for flere tiår med satsinger innenfor likestillingspolitikken har vi fremdeles utfordringer. Kvinner og menn har i dag like rettigheter, men vi må sørge for at de også opplever at de har like muligheter. Likestillingsmeldingen legger derfor grunnlaget for et langsiktig og målrettet arbeid innenfor fem områder der det fremdeles er tydelige utfordringer for likestillingen: vold og overgrep, oppvekst og utdanning, arbeidsliv, helse, næringsliv og entreprenørskap. I tillegg har likestillingsmeldingen et gjennomgående manns- og innvandrerperspektiv, og jeg registrerer at det ikke er uenighet om at det er utfordringer på de fem viktige samfunnsområdene som regjeringen har valgt løfte fram. Regjeringen har i tillegg til likestillingsmeldingen sendt på høring forslag til ny likestillings- og diskrimineringslov, og vi utreder nå også pådriver- og håndhevingsapparatet. Regjeringen har lagt fram en stortingsmelding om likestillingspolitikken, ikke en budsjettproposisjon. Jeg er likevel glad for at det ligger inne 10 mill. kr til nye satsingsforslag for 2016. Noen av tiltakene er allerede satt i gang, og andre vil bli satt i verk i årene som kommer. Her ligger det flere gode tiltak innenfor de fem prioriterte områdene, og de må selvfølgelig følges opp i årene som kommer. Likestillingsmeldingen handler om både kvinner og menn, også om dem som har minoritetsbakgrunn. Det å ha mulighet til å ta utdanning og forsørge seg selv, frihet fra vold og uønsket sosial kontroll er grunnleggende for likestilling. Likestilling kan ikke vedtas av det offentlige alene, men må også skapes rundt om på arbeidsplassene, der folk bor, og i samarbeid med frivillig sektor. Kvinner og menn med innvandrerbakgrunn er eksempler på viktige grupper vi er nødt til å nå ut til i det videre arbeidet med likestilling i Norge i årene framover. I regjeringens likestillingsmelding har vi valgt å arbeide målrettet med fem områder der vi mener det finnes utfordringer. Ved å intensivere arbeidet på de områdene som vi i dag har likestillingsutfordringer på, mener jeg vi er på god vei til å gi både kvinner og menn, jenter og gutter, like muligheter. Jeg håper opposisjonen generelt og Trettebergstuen spesielt kan være enig med regjeringen i at dette er fem viktige områder som trenger å løftes opp, sett i et likestillingsperspektiv. Jeg ser fram til debatten om likestillingsmeldingen om en seks måneders tid her i Stortinget.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Det er akkurat det som er forskjellen på denne regjeringen og de rød-grønne. Vi har en politikk på likestillingsfeltet som støtter og som styrker initiativ som vi vet virker. Vi har ikke tro på flere strukturer, lover og kvoter som ender med tvang, at det er det som drar likestillingspolitikken videre. Derfor er jeg glad for at vi er med og løfter de fem områdene hvor det er likestillingsutfordringer i dag, og at vi så klart og tydelig også viser hvilke områder denne regjeringen ønsker å satse på. Så er altså ikke denne likestillingsmeldingen en budsjettproposisjon. Det er en stortingsmelding, som må følges opp i de ordinære budsjettene, men det ligger altså 10 millioner friske midler inne til konkrete tiltak både på voldsfeltet, på næringsfeltet og på kunnskapsfeltet som vil være med og styrke likestillingen framover. Men vi er ikke ferdig med likestillingsmeldingen. Dette er et arbeid som foregår i alle de departementene som har ansvar for de feltene som har utfordringer i dag.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Denne regjeringen bygger på de strukturer vi har i dag, men likestilling alene bygges ikke videre på nye strukturer, og vi klarer ikke å dra likestillingen videre alene med hva staten skal vedta av lover og strukturer. Derfor er jeg veldig glad for at vi nå har klart å fokusere på de områdene som vi mener er viktige. Det er på voldsfeltet, på utdanningsfeltet, på arbeidsfeltet og på næringsfeltet, og derfor er jeg veldig glad for at det er konkrete tiltak der. Så tar representanten Trettebergstuen fram at Likestillingsombudet har fått et kutt i neste års budsjett. Ja, politikk handler om prioritering, og Likestillingsombudet har nå et budsjett på ca. 53 mill. kr, og de har over 60 ansatte som jeg mener kommer til å klare å gjøre et godt likestillingsarbeid. I tillegg har vi klart å styrke Likestillingsnemnda, slik at vi får et godt håndhevingsapparat for de sakene som trenger det.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Jeg takker representanten for spørsmålet, men regjeringen har ingen konkrete planer om å inngå en avtale med KS lik den som nylig er undertegnet i Sverige. Jeg har likevel lyst til å understreke at vi gjennom trepartssamarbeidet har en god dialog med både arbeidstaker- og arbeidsgiversiden, herunder KS. Her løftes og drøftes jevnlig likestillingsrelaterte spørsmål knyttet til arbeidslivet. Arbeidslivets parter har også jevnlig vært konsultert i arbeidet med likestillingsmeldingen, en melding som også har et gjennomgående mannsperspektiv. Jeg har lyst til å framheve det nordiske samarbeidet på likestillingsområdet. Mine nordiske kolleger og jeg har i regi av Nordisk ministerråd for likestilling igangsatt prøveprosjektet Män och jämställdhet i Norden. Dette prosjektet har som formål å kartlegge læringseksempler og komme med anbefalinger til oss nordiske likestillingsministre om hvordan vi kan arbeide videre med mannsperspektivet i likestillingspolitikken. Arbeidet er allerede i gang, og det skal resultere i en rapport som er planlagt ferdig våren 2016. Jeg kan forsikre representanten om at det er viktig også for denne regjeringen å arbeide for like rettigheter og muligheter for kvinner og menn, jenter og gutter. Arbeidet for likestilling er ikke lenger et såkalt kvinnespørsmål – det er et felles ansvar for både kvinner og menn. Likestilling skal derfor gjelde både for kvinner og for menn. I likestillingsmeldingen som regjeringen har fremmet, Likestilling i praksis – Like muligheter for kvinner og menn, understrekes nettopp dette. Også forslag til ny felles likestillings- og diskrimineringslov har vært drøftet med arbeidslivets parter. Lovforslaget er nylig sendt på høring og er en moderne lov som tar inn over seg at også menn møter likestillingsutfordringer i dagens samfunn. Det er et mål at menn og kvinner skal være likeverdige omsorgspersoner. Når menn i større grad enn før tar ansvar for omsorg i familien, kan det føre til at menn utsettes for diskriminering som kvinner tradisjonelt har blitt utsatt for. I lovforslaget, som nå er på høring, foreslår vi at det skal komme tydelig fram av loven at både kvinner og menn har vern mot diskriminering på grunn av omsorgsoppgaver. Dagens formålsbestemmelse i likestillingsloven innebærer at positiv særbehandling av menn bare er tillatt når det gjelder stillinger der hovedoppgaven er omsorg for eller undervisning av små barn. Det begrenser likestillingen. Det at vi nå kan oppfordre menn til å søke stillinger innenfor f.eks. helse- og omsorgssektoren, er et viktig tiltak for likestilling også for menn. Vi vil gi utvidet adgang til positiv særbehandling av menn. Det vil gi flere virkemidler til å motivere flere til å bryte med tradisjonelle kjønnsrollemønstre ved utdannings- og yrkesvalg.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Likestillingsfeltet har vært løftet opp i de møtene som vi jevnlig har med arbeidslivets parter. Det er ingenting i veien for at vi også diskuterer likestillingsspørsmål når vi har møte med KS, men å gå inn på det prosjektet som de har i Sverige, har jeg ingen konkrete planer om. Jeg er glad for at representanten er veldig tydelig på at når vi snakker om likestilling, er det viktig å ha med menn i den debatten. Skal vi komme videre på de likestillingsfeltene der vi vet vi har utfordringer, må også menn engasjere seg i den debatten. Her mener jeg at representanten Grande i framtida kommer til å være en viktig alliert for å inkludere menn i likestillingsarbeidet. Regjeringen har hatt på høring en sak om likestilt foreldreskap, som jeg håper at representanten Grande også vil engasjere seg i.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Som jeg sa i mitt forrige svar, til en annen representant, klarer ikke staten å styre likestillingen alene – den foregår rundt kjøkkenbordet, den foregår på arbeidsplassen, og den foregår ute i organisasjonslivet. Derfor er det viktig at vi løfter dette temaet, og at vi også tar på alvor de utfordringene menn har på likestillingsfeltet. Det mener jeg at denne regjeringen har gjort i mye større grad enn den forrige regjeringen gjorde, ved at den likestillingsmeldingen som vi nå har fremmet, har et gjennomgående mannsperspektiv, samtidig som den nye likestillings- og diskrimineringsloven nå er sendt på høring. Vi har også sagt i meldingen at vi vil øke kompetansen om likestilling i barnehagene. Det er viktig at vi begynner tidlig. Vi ønsker å øke rekrutteringen av menn som barnehagelærere, slik at barn får gode rollemodeller av begge kjønn, og vi ønsker også å styrke kunnskapsgrunnlaget om kjønnsforskjeller innen læring og gjennomføring av utdanningsvalg. Det er viktig å begynne tidlig.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Jeg vil takke representanten Huitfeldt for spørsmålet. Det gir meg en unik mulighet til å kunne understreke at begge foreldrene er viktige omsorgspersoner i barns liv, og at regjeringen er svært opptatt av å fremme likestilt foreldreskap. Norge har en av verdens beste foreldrepengeordninger, som er viktig for at både mor og far kan kombinere yrkesaktivitet med omsorg for små barn. Likevel vet vi at foreldrepermisjonen først og fremst er til for barna. Det er en stor verdi for barna at både mor og far deltar i omsorgen for barna, og regjeringen mener det er viktig å utforme ordningen slik at den gir den enkelte familie frihet til selv å velge hvilken løsning som passer best i deres hverdag. Ikke alle familier er like, og det viktigste av alt er hensynet til barna. Regjeringen har sammen med samarbeidspartiene vedtatt en utvidelse av fellesandelen med åtte uker. Foreldrene har nå åtte uker mer enn før som de selv kan bestemme fordelingen av, etter sin egen families behov. Jeg understreker at fedrekvoten består, fortsatt er ti uker forbeholdt far og ti uker forbeholdt mor. Men med dagens ordning står med andre ord far, i likhet med mor, fritt til å kunne ta ut flere uker enn det kvoten tilsier. Jeg har registrert at noen mener at økt valgfrihet for foreldrene er ensbetydende med å redusere likestillingen. Det er jeg helt uenig i. Mødrekvoten og fedrekvoten er redusert med fire uker hver, men det er lagt til fellesandelen, som foreldrene selv kan velge hvordan de skal disponere. Foreldre i dag har en unik mulighet til å kunne kombinere foreldrerollen og arbeidslivet. Jeg har registrert at opposisjonen har stilt meg en rekke spørsmål med ulike vinklinger om akkurat disse ukene med foreldrepermisjon, som om likestillingspolitikken står og faller på dette. Verken jeg eller flertallet på Stortinget har endret oppfatning om dette. Regjeringens familiepolitikk bygger på valgfrihet og fleksibilitet, og på at den enkelte familie selv er nærmest til å vurdere hvilke ulike løsninger som passer best for dem. Dette gjelder også foreldrepermisjon. Regjeringen er svært opptatt av å fremme likestilt foreldreskap og ønsker derfor å legge til rette for at begge foreldrene skal ha mulighet til å kunne være likeverdige omsorgspersoner, både under samliv og når samliv oppløses. Vi har derfor hatt på høring forslag til endringer i barneloven for å fremme likestilt foreldreskap. Jeg håper også representanter for opposisjonen vil støtte forslag til mer likestilt foreldreskap.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Det er ingenting i lovverket som tilsier at verken menn eller kvinner skal måtte stå med lua i hånda overfor arbeidsgiveren sin og si at de ønsker å ta ut foreldrepermisjon. I dag har vi altså en foreldrepermisjon der det er ti uker til far og ti uker til mor, og der foreldrene sammen kan velge å ta den økte andelen av fellesuker slik som det passer best for den enkelte familie. Så jeg er overrasket over at opposisjonen hele veien går ut og sier at fedre kommer til å ta færre uker. Hvorfor ikke bygge opp om de fedrene og oppfordre dem til å ta flere enn de ti ukene? De har full mulighet til å kunne ta både 12 uker, 14 uker og 18 uker hvis de ønsker det, og det er ingenting i regelverket som hindrer den enkelte i å gjøre det overfor arbeidsgiveren. Men jeg ser helt klart at det er viktig at arbeidslivets parter setter dette på dagsordenen, og faktisk passer på at de ikke har en diskriminering av foreldre når det gjelder foreldrepengeordningen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-11:
Jeg er helt enig med representanten. Det finnes fedre som opplever at de blir motarbeidet på arbeidsplassen, og det finnes kvinner som blir diskriminert opp mot svangerskap. Det er der i dag. Men jeg har ikke tro på at å øke til flere kvoter er det som skal til. Da må vi ha et aktivt holdningsarbeid, vi må ha et aktivt arbeid opp mot den enkelte arbeidsgiver, for i lovverket er det i dag en mulighet for at både fedre og mødre kan ta mer enn det som er kvoten deres. Men vi må ikke glemme at foreldrepengeordningen er til for barna. Det som har vært viktig for denne regjeringen, er at familiene skal kunne ha en valgfrihet, en fleksibilitet, når barna er små, til å kunne velge hvem det er som skal være hjemme med barna i den tida. Det har vært viktige verdier som denne regjeringen og flertallet på Stortinget har hegnet om.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
«I likestillingsmeldinga er det eit heilt kapittel om fleire kvinner i næringslivet, men det står svært lite om kva konkret likestillingsministeren vil bidra med for at kvinner og menn skal ha like moglegheiter til å ta leiarstillingar og styreverv i næringslivet. I meldinga står det at det skal gjennomførast eit utgreiingsprogram for å kartleggja kvinneandelen i ulike sektorar, og at det skal etablerast eit måleinstrument for kjønnsbalanse for å kunna følgja utviklinga. Vert det fleire kvinnelege leiarar av det?»
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Det var gode ord, minister, men eg er oppteken av at ord vert til handling, og eg klarte ikkje å få med meg ei einaste konkret handling. Eg veit at det ligg 2 mill. kr til jenter og teknologi i likestillingsmeldinga, og eg klarte òg å finna noko styrking av krisesenter og kamp mot tvangsekteskap, men det vi har sett frå denne regjeringa, er jo å setja likestillinga i revers. Eg kan visa til førre spørsmålsstillar, som var inne på dette med mellombels tilsetjing, auke av kontantstøtta, auka makspris for barnehageplassar og reduksjon av fedrekvoten. Dei handlingane som regjeringa har gjort, er jo å gå baklengs inn i framtida. Eg spør igjen: Kva for konkrete tiltak har ministeren i likestillingsmeldinga si som vil fremja fleire kvinner, f.eks. i styra?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Eg kunne framleis ikkje klara å få med meg konkret handling bak dei gode orda regjeringa har. Eg la òg merke til at i LO-Aktuelt kunne ein lese under overskrifta «Hornes likestillingspolitikk får slakt» at likestillingsministeren sa at HPV-vaksine burde takast med når det gjaldt likestillingssatsinga. Det er mogleg det er ei misforståing, det veit eg ingenting om. Men i tilfelle det er riktig, korleis kan HPV-vaksine for unge jenter opptil 26 år føra til auka likestilling? Viss det er ei misforståing, er den reverseringa regjeringa har gjort med fedrekvoten, auken av barnehageprisane og auken av kontantstøtta òg ei misforståing? Alt dette fører jo likestillinga i revers.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
«Regjeringens tynne likestillingsmelding er blitt slaktet for mangel på tiltak av arbeidsgiversiden, arbeidstakersiden, likestillingsforskere, media og alle politiske partier med unntak av Høyre og Fremskrittspartiet selv. Den har ingen tiltak som vil bringe likestillingen i Norge framover, er den unisone kritikken. Samtidig fører regjeringen en politikk som i to år har styrt likestillingen i revers. Hvilke resultater forventer statsråden at likestillingsmeldingen vil gi for likestillingsutviklingen?»
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Likestilling kommer definitivt ikke av seg selv. Likestilling kommer heller ikke av at statsråder begrenser seg til å løfte fram viktige områder, peke på utfordringer eller heie fram kvinner. En må tydeligvis være likestillingsminister fra Fremskrittspartiet for å tro på at denne meldingen vil ha effekt på likestillingsutviklingen i Norge. Ingen andre mener at den har det. Den har en oppramsing av gode intensjoner, statsråden peker på fem viktige områder, og jeg deler analysen knyttet til de fem viktige områdene, men da er det for meg komplett umulig å forstå hvorfor ikke regjeringen samtidig innfører tiltak som vil gjøre noe med det. Kan statsråden peke på ett konkret tiltak i denne meldingen som vil gjøre noe med strukturene, som vil føre til økt kjønnslikestilling, altså likere muligheter for kvinner og menn?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Da er det for meg et under at ingen av disse departementene, ei heller likestillingsministeren, i løpet av de to årene man har jobbet med meldingen, har klart å komme fram til ett eneste konkret tiltak som vil øke likestillingen i Norge. Meldingen inneholder ingen slike tiltak. Derimot har vi sett at regjeringen har ført sin reelle likestillingspolitikk hver eneste dag i to år. Den består av kutt i pappaperm, økt kontantstøtte, dyrere barnehager, ny arbeidsmiljølov, reservasjonsrett – kutt i det som virker, og som fører til økt likestilling. I dette statsbudsjettet kutter også likestillingsministeren og regjeringen i budsjettene til Likestillingsombudet, til likestillings-NGO-ene og til likestillingssentrene, de som hver eneste dag er der ute og gjør likestillingsarbeidet, som fører antidiskrimineringskampen der folk bor, der de jobber. Hvilke oppgaver på antidiskrimineringsfeltet og i likestillingspådriverarbeidet mener statsråden at ombudet og likestillingssentrene skal konsentrere seg mindre om i årene som kommer, som følge av budsjettkuttene?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
«Den svenske regjeringen og Sveriges Kommuner och Landsting(SKL) har nylig inngått en avtale om å styrke likestillingsarbeidets innretning mot gutter, menn og maskulinitetsspørsmål i kommuner, landsting og regioner. (SKL) Vil regjeringen ta et lignende initiativ overfor KS?»
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Takk for svaret, selv om det var preget av mange selvsagtheter og ting som egentlig alle er enige om. Det som jeg allikevel vil slutte meg til i det som statsråden sa, er at heldigvis har vi kommet dit at likestillingsspørsmålet ikke bare er noe som angår kvinner, men at menn i stadig større grad både deltar i likestillingsdebatter og ikke minst ønsker å delta i sine egne barns oppvekst og ha mer tid sammen med barna. Det som gjorde at jeg syntes det svenske initiativet var ekstra gledelig, var at man gjennom det også understreker at likestilling ikke bare er et ansvar for kvinner og menn, men også et fellesskapsansvar. Kommunene og fylkene er en stor arbeidsgiver, og det kjønnsdelte arbeidsmarkedet er et signal om at mye gjenstår i likestillingsarbeidet. Man kan også gjøre mye gjennom å oppfordre til utradisjonelle yrkes- og utdanningsvalg. Spørsmålet er: Kan ikke statsråden være villig til å ta et initiativ overfor KS gjennom konsultasjonsordningen som regjeringen har, for å få løftet dette temaet?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Ja, jeg kan love statsråden at engasjementet skal fortsette på dette feltet. Jeg synes det er grunn til å understreke at det er viktig at det tas et sterkere initiativ for å bidra til at flere menn deltar. For det første tror jeg at menns inntog på omsorgsarenaen når det gjelder det kjønnsdelte arbeidsmarkedet vi ser innen omsorgsyrker, og ikke minst når det gjelder omsorg for egne barn, er en stille revolusjon, men også en mulighet for fellesskapet til å sørge for at vi får løst bl.a. rekrutteringsutfordringene som vi ser i pleie- og omsorgssektoren. Det er også sånn at mange menn opplever store mangler når det gjelder likestilling. De er ofte utsatt for vold, for selvmord, de lever kortere enn kvinner, det er flere menn i fengsel enn kvinner, og de mangler tid med barn etter samlivsbrudd. Derfor skulle jeg ønske at regjeringen også ønsket å forplikte seg, for jeg tror det er mange kommuner og fylker der ute som kan gjøre en stor innsats. Jeg vil utfordre Horne en siste gang på om hun kan ta et tydeligere grep om denne debatten.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
«4. november var jeg med Fellesforbundet, avdeling 9, og så på byggearbeidet med ny politistasjon i Arendal. Jeg var vitne til at det foregikk arbeid på taket av bygningen uten noen form for sikring rundt og med flere meter ned til bakken. Saken er tatt opp med Statsbygg, Arbeidstilsynet og politiet uten at dette blir tatt på alvor, og første dokumentasjon på manglende sikring er fra 24. mars i år. Hvordan kan statsråden sikre at Arbeidstilsynet og statseide selskaper tar regjeringas strategi mot arbeidslivskriminalitet på alvor?»
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-11-11:
Jeg er veldig glad for at statsråden tar dette på alvor, og også tar denne viktige enkeltsaken fra mitt distrikt på alvor. Som statsråden sier: Altfor mange dør, altfor mange skader seg på farlige arbeidsplasser. Det offentlige bør absolutt gå foran med et godt eksempel, og det er jeg sikker på at vi er enige om. Men jeg reagerer litt på at det sies her at Arbeidstilsynet har fulgt opp denne saken. Mine opplysninger tilsier at Arbeidstilsynet har fulgt opp denne saken svært dårlig lokalt, og at Arbeidstilsynet ikke har tatt dette nok på alvor. Jeg har jo rapporter – fra i dag – om at sikringstiltakene ikke er gjennomført på en tilfredsstillende måte, selv nå etter at mediene har grepet fatt i saken, etter at Arbeidstilsynet og Statsbygg har sagt at de skal gjøre en bedre jobb. Så min utfordring til statsråden er å gå en runde til, sikre at det blir ordentlig sikret bl.a. på taket av denne bygningen. For jeg er langt fra sikker – så vidt mine opplysninger stemmer, er det faktisk ikke gjort nå heller.