Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-05:
SV er veldig glad for at forslaget nå har fått prinsipiell tilslutning, og at Regjeringa har fått kort frist på seg til å komme med et lovforslag. Det er umulig å leve med en § 55A som ikke omfatter forbud mot diskriminering av funksjonshemmede. Det er en realitet at funksjonshemmede diskrimineres, det er et velferdsproblem, og det er ikke etisk akseptabelt at det skal være slik. Ledigheten blant funksjonshemmede øker når den går ned for alle andre grupper. Det er også et stort behov for all ledig arbeidskraft. Da må man fokusere på ressursene, og blant de funksjonshemmede er det mange ubrukte ressurser. Når lovforslaget kommer, vil SV være opptatt av at Regjeringa ikke bruker alle krefter på å begrense begrepet «funksjonshemmede» mest mulig, f.eks. ved å begrense det til begrepet «yrkeshemmet». Det er viktig at man nå får en lovbestemmelse som omfatter dem som har bruk for den. SV vil i forbindelse med behandlinga av utjamningsmeldinga fremme forslag om å fjerne et annet hinder, nemlig arbeidsgivers egenandel på inntil ½ G ved tilrettelegging, så det skal jeg ikke ta opp her. Men vi tror at det også hadde vært et viktig tiltak. Om det er arbeidsgiver eller staten som skal betale for det, er det uansett småpenger i forhold til de utgifter man har til trygd hvis folk ikke kommer i arbeid. Men skal lovverket og bestemmelsene bli effektive, må det innføres omvendt bevisbyrde og erstatning. Et holdningssignal, sa Erna Solberg fra Høyre i sitt innlegg. Jeg tror altså ikke at det er nok at man fra Stortingets side vedtar dette hvis man ikke har noen bestemmelser som gjør at det får følger for den som bryter lovverket. Holdninger endres ikke uten et visst press, og det må få noen konsekvenser å bryte en lov. Omvendt bevisbyrde er viktig, fordi det er bare arbeidsgiver som har tilgang til den informasjonen som man må ha for å kunne se helheten i saken. Poenget er at de må godtgjøre at de ikke har diskriminert på en usaklig måte. De må ha en saklig begrunnelse. Vurdering av egnethet er saklig. Det er ikke alle som kan gjøre alle deler av en jobb. Men det dreier seg om flere enn dem som er funksjonshemmede. Det er ofte slik at arbeidsgiver står overfor valget mellom forskjellige personer som har forskjellig egnethet eller kunnskaper i forhold til ulike deler av den jobbeskrivelsen som er utgangspunktet. Erstatning kan være viktig, fordi det i en del tilfeller ikke vil være særlig attraktivt f.eks. å få retten til den jobben en urettmessig ikke har fått, fordi man har blitt diskriminert. Jeg bruker litt tid på dette. I utgangspunktet hadde regjeringa Jagland lagt fram Ot. prp. nr. 16 for 1997-98. Den ble ikke trukket av regjeringa Bondevik, slik at det var faktisk to regjeringer med et overveldende flertall i Stortinget bak seg som la fram en proposisjon der både omvendt bevisbyrde og erstatning lå inne. Da vi sist behandlet bestemmelsene, la vi inn forbud mot etnisk diskriminering og diskriminering av homofile og lesbiske i endringene. På det tidspunktet fremmet SV også et lignende forslag som det vi får tilslutning for i dag. Det betyr at Regjeringen her har kommet lenger enn Stortinget. Jeg syns det er litt pinlig at vi greier å rote bort disse to viktige virkemidlene som må settes inn for at bestemmelsen skal bli effektiv og faktisk fungere i praksis. Jeg har den tro at når denne saka kommer fra Regjeringen til høsten, er disse tingene på plass. Gjennom tidligere lovarbeid har man funnet å ville legge dette fram for Stortinget, fordi man har sett at det har vært nødvendig. Så jeg har tillit til at dette kommer, og at Stortinget da tar dette på en litt annen måte enn man gjorde forrige gang, da man ikke greide å få til flertall for noen av delene. I likhet med de andre som har hatt ordet, tror jeg at dette er en viktig milepæl, men det er foreløpig bare et første steg. Poenget med å vedta en slik lovbestemmelse kan ikke være at Stortinget sier: Nå har vi gjort det som skal til, for nå har vi sagt at det ikke er lov å diskriminere funksjonshemmede. Det må nok litt sterkere virkemidler til for at lovbestemmelsen skal bli effektiv i praksis. Jeg tror at stortingsflertallet faktisk mener at en slik lovbestemmelse ikke skal være en pynt, men et redskap for dem som trenger det.