Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-21:
Fire år kan gå fort. De går fort på Stortinget, de går sikkert enda fortere for statsråder som sitter i regjering. Men det er også fordi denne tilværelsen er litt av en boble. Fire år er ikke det samme for mange andre grupper i samfunnet som det er for en stortingsrepresentant eller for en finansminister. Fire år kan gå fort for noen, men for andre kan det være veldig lang tid. Fire år er lang tid om man er pensjonist og for tredje året på rad må stramme inn livreima. Fire år er lang tid om man i fire år prøver å komme seg inn på boligmarkedet, men ikke får det til. Fire år er lang tid om man lever i en familie med vedvarende lavinntekt. Det er veldig lang tid hvis man hver dag i mesteparten av barneskoleløpet gruer seg til å gå på skolen, eller om man hver dag må kjenne på at man er stengt ute fra de samme mulighetene og de samme aktivitetene, men ikke minst de samme drømmene som de fleste rundt en har tilgang til. Fire år er veldig lang tid hvis man mangler jobb. Det er disse tingene politikk handler om. Det handler om muligheter, fordeling av muligheter og makt – ikke skolastiske diskusjoner om hvorvidt enkeltposter i Arbeiderpartiets alternative reviderte budsjett er riktig ført med tanke på å spare inn noen konsulentutgifter, ikke detaljdiskusjoner om hva slags koeffisienter som er best egnet til å måle ulikhet mellom mennesker. Det er hvordan vi skal bekjempe de ulikhetene som er politikk. Politikk er ikke en pekelek om hvem som har lagt inn flest overbud i Nasjonal transportplan, eller hvem som foreslo hva i fjor vår. Det mandatet vi er gitt til å forvalte, er å sørge for at folk får det bedre og gjøre en innsats for dem som har stemt på oss. I det perspektivet er denne debatten merkelig selvrefererende. Det handler vel så mye om relasjonene personer og partier her i salen imellom, som det handler om de løftene som er gitt til velgerne, og de utfordringene som er de viktigste i vår tid. Politikk handler om fordeling av muligheter, fordeling av penger og fordeling av makt mellom kvinner og menn, mellom majoritet og minoritet, mellom by og distrikt og mellom fattig og rik. I vekslende grad erkjenner de styrende partiene at forskjeller, ulikhet og fattigdom er et problem. Best i klassen er kanskje representanten Terje Breivik og komitéleder Hans Olav Syversen. Strykkarakter går til finansminister Siv Jensen, som fortsatt ikke er i stand til å stå på denne talerstolen og uten noe om og men si at ulikhetene øker, og at det er et problem. Finansministeren virker å ha berøringsangst i møte med de økende forskjellene i Norge. Man kan godt si at forskjellene er mindre i Norge enn i andre land, så derfor er det ikke noe problem. Vel, det er i så fall ikke takket være Fremskrittspartiets innsats de siste 40 årene. Man kan godt si at ulikhetene øker enda fortere i andre land. Ja, det er også riktig – men vi er ikke stortingsrepresentanter i andre land. Vi er stortingsrepresentanter i Norge, og vi har en plikt til å sørge for at folk flest i Norge har det så godt som mulig. Da må vi handle. Fire år er lang tid til å foreslå politikk som kan utgjøre en forskjell i livene til folk. Vi har hatt god tid til å sørge for at færre lever i fattigdom i Norge. Vi har hatt god tid til å sørge for at vanlige folk og folk med lave inntekter sitter igjen med mer av fruktene av sitt arbeid, mens de som har aller mest, skal bidra mer. Nå er de fire årene gått, og fasit er at forskjellene har økt. Fasit er at vi snart sannsynligvis passerer 100 000 barn som lever i vedvarende lavinntekt. Fasit er at flere mangler jobb, og fasit er at pensjonistene får lavere kjøpekraft for tredje år på rad. Regjeringen har ikke hatt det travelt. For dem har fire år vært en bedagelig periode når det gjelder ulikhet. Regjeringen har hatt det travelt på andre områder. De har hatt det travelt med å sørge for at den rikeste promillen i Norge hver i snitt får 264 500 kr i skattekutt, og det satte de i gang med ganske raskt. Det synes jeg de lyktes med – det skal de ha. De skulle kutte i skatten til de rike. Det lovte de, og det gjennomførte de. Men for folk flest har ikke regjeringen levert. Derfor fremmer SV 30 forslag mot ulikhet, og jeg tar herved opp de forslagene samt alle øvrige forslag fra SV, med unntak av forslag nr. 108, som blir tatt opp senere, og nr. 111.