Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-06:
Dette er ei innstilling som preges av stor grad av enighet, enighet om reiselivets betydning for landet, ikke minst for distriktene – den betydelige sysselsetting den gir oss, og de inntektene vi får. Vi er alle enige om det betydelige potensialet som fortsatt ligger i næringa. Det er ei innstilling som preges av gode intensjoner og ønsker om å utvikle reiselivsnæringas betydning. Det er viktig å være oppmerksom på hvilke kvaliteter Norge har som trekker utlendinger til Norge, hvilke opplevelser de søker. De søker ikke sol og varme, i liten grad også storbyferiens hektiske liv. De søker kanskje naturopplevelser. De søker et miljø som ikke er hektisk – nærhet til et kulturmiljø preget av forholdet til naturens elementer. Det sies i innstillinga at i mange områder har reiseliv overtatt primærnæringenes tradisjonelle rolle som viktigste næringsvei. Men primærnæringene er allikevel en viktig basis for attraktiviteten til disse områdene, for det de reisende søker, er ikke å møte andre reisende. Derfor er kombinasjonen mellom levende primærnæringer og et reiselivstilbud som kan tilby alternative opplevelser basert på små, fleksible reiselivsbedrifter, en av våre styrker. Derfor har jeg en frykt for kjedenes dominans innenfor hotellnæringen. De kan ha sine stordriftsfordeler, men de mangler ofte den lokale tilhørighet. Kjedene har sin styrke i profilering og markedsføring. Derfor er det viktig for de små enhetene at vi finner nasjonale måter å markedsføre oss på som fanger opp de små, fanger opp det som er våre spesielle særtrekk, som gjør oss spennende og litt annerledes. Det er viktig at det blir en felles markedsføring, slik at ikke enkelttilbud knekker nakken på å nå markedene i en fortvilt konkurranse for å erobre reisende fra naboen. Vi må også evne å selge nisjer i forhold til hovedstrømmen. Kanskje det kommer under temaet «merkevarebygging». For å ta et eksempel: Hurtigruta er et av våre produkt som er innarbeidet i store markeder – en merkevare, verdens vakreste sjøreise. I tillegg overrisler den en rekke lokalsamfunn langs kysten med inntekter. Vi har i denne sal bidratt til en fornyelse, en kapasitetsutvidelse, av flåten. Jeg har ofte spurt: Hva skal dere gjøre med de gamle båtene når fornyelsen er fullført? Kvitte oss med dem, har svaret vært – lenge. De er ikke lønnsomme, de passer ikke inn i konseptet. De er ikke flytende hoteller. Men nylig så jeg i avisen at de vurderer å beholde dem og selge dem under en egen merkevare, den klassiske sjøreise, et konsept for dem som ønsker å reise med båt, i nærere kontakt med havets elementer enn i cruiseskipene – akkurat som det for mange er vinterferie å bo på hotell, rusle små skiturer eller kjøre litt alpint og ta en middag i hotellets spisesal og en tur i baren etterpå, for andre er det strabasiøse ferder, overnatting i snøhuler. Vi har mulighetene til å gi brede grupper av reisende den avslappende ferie. Vi har muligheter til å gi et tilbud til smale nisjegrupper som søker mer krevende opplevelser. Våre merkevarer kan være mangslungne, men de fleste knytter seg til vår natur, vårt kulturmiljø. Vi burde ha bedre forutsetninger enn de fleste til å gjøre grønn turisme til merkevare. Jeg har merket meg en konflikt i innstillinga. Flertallet i komiteen vektlegger den private eiendomsrettens og råderettens betydning. Jeg vil for min del vektlegge at et av Norges særtrekk er allemannsretten, det at vi ikke mures inne av privateiendommens stengsler – en frihet som de ikke har flust av i land med betydelig større befolkningstetthet enn hos oss, og som ikke har tilgang til samme naturherligheter som oss. Jeg er overbevist om at allemannsretten er en kvalitet hos oss. I innstillinga tas framkommeligheten på våre veger opp. Ja, det er et problem når bobiler og campingvogner skal fram på smale veger i Lofoten, ikke tør de kjøre på kanten av vegen heller. Men det er heller ikke slik at reiselivets framkommelighetsbehov nødvendigvis er forenlig med dagliglivets behov. I reiselivet kan fjelloverganger, som er en hemsko ellers for næringslivets transportbehov når vinterstengingen kommer, være et godt reiselivsprodukt, framfor det å se Norge innenfra, for ikke å snakke om hvor mye bedre reiselivsprodukt ferjereiser på norske fjorder er i forhold til å kjøre under fjordene – under forutsetning av at man ikke må vente i timevis på ferja på grunn av kø. Men det får vi komme tilbake til når vi skal behandle Nasjonal transportplan. Vi må være oppmerksom på problemstillinga. Vi kommer også tilbake til moms på tjenester. Derfor skal jeg ikke uttrykke mine private synspunkter nå, det får jeg heller ta opp i vår gruppe når vi skal behandle momssystemet i sin helhet. Jeg er også litt forundret over at flertallet understreker SNDs viktige funksjon, når flertallet i denne sal i neste uke sannsynligvis kommer til å rasere virkemidlene for resten av året. Det henger ikke sammen. Avslutningsvis vil jeg minne om følgende: En miljøvennlig og bærekraftig utvikling er vårt viktigste konkurransefortrinn. Våre reiselivsmerkevarer er knyttet til det.