Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-01:
For hvert år blir det færre bønder. Det blir færre gårdsbruk, det dyrkede areal blir mindre, og lysten til å drive med tradisjonelt landbruk ser ut til å minke blant dem som kan overta etter sine foreldre. Lønnsomheten er blitt så dårlig at for noen få uker siden ble det overlevert et skriv hvor ca. halvparten av Norges ordførere krevde bedre lønnsomhet i næringen. Min påstand er at hadde det vært en borgerlig regjering nå, hadde enda flere ordførere skrevet under. Men signalene er dog sterke, svært sterke. Den negative utviklingen i landbruket har vart i mange år, uavhengig av sosialistisk eller borgerlig regjering. Med denne utvikling vil det etter mine beregninger kanskje bare være igjen ca. 25 000 aktive gårdsbruk om noen år. Det igjen vil gi mange negative ringvirkninger, som bl.a. kulturlandskap som gror igjen, med stort forfall i bygningsmassen, mange færre arbeidsplasser, fraflytting fra grendene, håndverkere og håndverkstradisjoner som forsvinner – og slik kan jeg ramse opp – og ikke minst: Det blir mindre å vise fram til våre turister. Og det er hit jeg vil med denne interpellasjonen. Fremskrittspartiet ønsker at den enkelte bonde, sammen med sine, skal få frihet til å utvikle og foredle den mulighet som det enkelte gårdsbruk har. Vanlig, tradisjonelt landbruk har blitt drevet gjennom mange år, men den utviklingen og de mulighetene som finnes, har ikke det norske landbruket fått være med på. Det har riktignok vært en god investering i nye og større maskiner samt noe bygningsmasse, men med en så stor gjeldsmasse som landbruket har i dag, har mange problemer med å se banksjefene i øynene når de møtes. Derfor ønsker Fremskrittspartiet at det må være mulig å skaffe seg andre og flere inntektsmuligheter. En av flere er å kunne kombinere landbruk og reiseliv. Norge består av mye natur som bare ligger der. Dette er for svært mange helt unikt, og det finnes mange måter å bruke denne på, for nettopp å tjene penger. Det å gi andre opplevelser og dermed bedre deres livskvalitet er en av dem. Jeg er klar over at det finnes noe av dette, og at noen driver en viss form for denne kombinasjonen, men det må oppmuntres. Ved å ta bort et stivbent regelverk hvor kun det gamle, tradisjonelle landbruket blir ivaretatt, gir man bonden muligheter. For andre er en gård, dens liv og gjøremål, svært spennende. Dette må næringen få lov til å utnytte maksimalt. Den nasjonale strategien Inn på tunet er et eksempel på noe positivt, men som kan videreutvikles enda mer. Jeg registrerer også at Norges Bondelag ønsker å ha en klarere profil på arbeidet med mat og reiseliv. Dette er bra. Vi trenger å tydeliggjøre enda mer hvor god den norske maten er, og hvilken kvalitet den har. Her er vi blant de beste i verden, ja kanskje best på noen områder. Men spørsmålet er om vi får betalt for dette, og om alle vet om dette. For å konkretisere noen av tankene jeg har om de mulighetene norsk landbruk har gjennom turisme og reiseliv, vil jeg nevne noen: Vi må forandre loven om motorferdsel i utmark. Den er altfor streng og gir så å si ingen muligheter. I dag reiser svært mange til Sverige og Finland og legger igjen mye penger som styrker næringslivet der, selvfølgelig. Vi må ikke verne oss i hjel. Vi må ha en fornuftig verning av norsk natur, men vi må også tenke næring og la disse to tingene gå hånd i hånd. Vi må ha en rovdyrpolitikk som gir oss mulighet til å ha bufe både innenfor gjerdet og ute i skogen. Dette gir et kulturlandskap som vi kan være stolte av, og som turistene gjerne vil se. Med mindre rovdyr vil det også være stor interesse for dem som ønsker å kjøpe seg en jaktopplevelse. Med dagens rovdyrpolitikk er det blitt mindre dyr å jakte på. Jakt med løshund er umulig, spesielt i grenseområdene mot Sverige, slik som f.eks. i Hedmark. Vi må også myke opp bygningsloven slik at det er mulig å bruke f.eks. en gammel låve til overnatting og kursvirksomhet etc. I dag er regelverket så strengt at mulighetene er få. Dessuten er gebyrene blitt så høye at pengene ofte forsvinner på tiltak som gir en forholdsvis lav inntjening. I Norge har vi også en infrastruktur som er nedslitt gjennom mange år. Skal turistene komme seg ut i distriktene, må det investeres mye i bl.a. bedre veier og jernbane. Vi må også, etter Fremskrittspatiets mening, redusere skatter og avgifter. Dette gjelder selvfølgelig ikke bare for kombinasjonen landbruk og turisme, men over alt. Norge er kjent for å være et dyrt land å feriere i, og det må vi forandre på. Vi må også ha en landbrukslovgivning som styrker et aktivt eierskap. Om det er et personlig foretak eller f.eks. et AS, må dette likestilles. Det er viktig at det gis rom for skjønn, og ikke minst lokal tilpasning, i saker som forvaltningen behandler etter landbrukslovgivningen. Når det gjelder arealforvaltningen, må denne skje lokalt. Lokalbefolkningen kjenner sitt område best og kan se mulighetene bedre enn de høyere opp i systemet. Det må også satses mer på markedsføring av Norge som et godt land å feriere i. Fremskrittspartiet ønsker, og har synliggjort dette i sine budsjetter, at vi er villige til å bruke betraktelig mer penger nettopp på dette. Her bør kombinasjonen landbruk og turisme absolutt være med. Ellers tror jeg det må en holdningsendring til med hensyn til hva og hvilke produkter vi kan tilby. Jeg tror at mange ikke ser de mulighetene vi har. Vi har gått i det samme år etter år, og jeg tror at vi må få en holdningsendring, at vi må bli mer stolte av oss selv og over det produktet vi kan tilby. Vi har berg og fjell. Vi har sjøer, elver og fjorder. Vi har skog, og vi har vidder. Vi har et kulturlandskap som kan gi unike muligheter. Vi har gamle, ærverdige gårder. Vi har fortsatt noen som driver med bufe. Vi har et rikt dyreliv som elg, rein og fugl, med mye mer. Vi har snø, regn og sol, dvs. fire forskjellige årstider, som også gir muligheter. Vi har muligheter til en god infrastruktur. Ja, vi har alt, og enda får vi det ikke til. Da må det en endring til. Antall gårdsbruk og bønder blir færre, og inntjeningen går ned. Det må gjøres noe raskt hvis vi skal stoppe denne negative trenden, og helst snu den. Som alle vet, er det også snart 40 000 tomme gårdsbruk/småbruk rundt om i landet. Når vi vet at det også finnes så mange som 400 000 nordmenn som ønsker å kjøpe et småbruk, må vi gjøre noe med dette. Her må bl.a. det med makspris fjernes. For Fremskrittspartiet er det mye bedre at det lyser i vinduene deler av året enn at det ikke lyser i det hele tatt. Det må bli en forståelse for at når en kjøper og selger har blitt enige om en pris, uavhengig av om den er over eller under en eventuell takst, så er det en privatsak, og myndighetene må forholde seg til dette. Jeg tror at bare med en slik endring vil mye være gjort, og mange grender vil igjen kunne blomstre. I dag kjøper mange seg et småbruk i Sverige. De bruker det som et feriested og pusser det selvfølgelig opp. Dette handler ikke bare om pris, men også om et mer smidig og tilrettelagt regelverk som finnes på den andre siden av grensen. Dette var noen betraktninger om løsninger til hvordan vi skal kunne få et mer positivt og fremadstormende landbruk, hvor turisme og reiseliv kan bidra til å få til dette. Jeg er klar over at det finnes mange muligheter innenfor dette området, og at vårt langstrakte land har forskjellige muligheter, men også utfordringer. Jeg tror at alle partier ønsker seg et landbruk, men jeg håper at det ikke bare er Fremskrittspartiet som vil slippe bonden fri og gi de muligheter som finnes innenfor dette store området. Jeg ser med spenning fram til resten av debatten, og ikke minst til hva statsråden vil bidra med. Like viktig som å få utenlandske turister hit er det å få nordmenn til å feriere og å oppleve sitt eget land.