Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Det er et litt sjeldent forslag vi diskuterer – eller i hvert fall et spesielt forslag – med utgangspunkt i at det er et Dokument nr. 8-forslag som ble framlagt den dagen Stortinget begynte, med ønske om – jeg hadde nær sagt – så fort som mulig å bruke mer penger. Dette Dokument nr. 8-forslaget handler om at prisen på diesel og på bensin skal bli lavere ved at avgiftene reduseres. Dokument nr. 8:1 for 2000-2001 inneholder også et forslag om å slette underskuddet i fylkeskommunene – må det da være – med 2 milliarder kr for sykehus, og at det skal etableres et system for å kjøpe helsetjenester i utlandet – et system som skal ledes av et kontor som har den megetsigende forkortelsen SKKMOTU, heretter kalt «skokkomottu». I sum skal disse forslagene utgjøre et beløp på 6 milliarder kr. Det er også litt spesielt fordi Dokument nr. 8-forslaget er framlagt av et parti som for kort tid siden foreslo at en ikke skulle kunne bruke oljefondet på den måten som her foreslås. Det var faktisk forslag om å grunnlovfeste det. Så er det da også slik at Dokument nr. 8-forslaget ikke blir vedtatt. Det er enighet om at de konkrete forslag, slik de var framlagt av Fremskrittspartiet, skal vedlegges protokollen. Men i forbindelse med det samme Dokument nr. 8-forslaget er det framlagt andre forslag. Det første forslaget, som er et mindretallsforslag, er lagt fram av Fremskrittspartiet, SV og representanten Bastesen, og beløper seg til 500 mill. kr. Det har som innhold at den ordningen vi har for støtte til kjøp av utstyr ved sykehusene, skal forandres slik at fylkene – eller sykehuseieren – tar 20 pst. av ansvaret og staten 80 pst. av ansvaret. Dette er altså i hele sitt vesen et forslag om ny politikk i året, samtidig som et budsjett for neste år ligger til behandling i Stortinget, med rikelig av muligheter til å fremme denne typen endringer innenfor et helhetlig opplegg. Jeg tror det er relativt urealistisk at fylkeskommunene eller sykehusene i løpet av resten av året skulle ha mulighet til å planlegge for det nye regelverket, enn si få kjøpt inn utstyr etter det nye regelverket. Det er da også en mindretallsinnstilling. Flertallet går derimot inn for å bruke 1 milliard kr, hvorav 975 mill. kr skal brukes til kjøp av sykehustjenester og behandling i utlandet, og 25 mill. kr til diverse nødvendige ordninger for å få det systemet til å fungere. Dokument nr. 8-forslaget kan se ut som om det er ment å hjelpe pasienter. Men realiteten er jo at det blir foreslått å tilleggsbevilge den milliarden for år 2000. Og hvis en skal være i nærheten av å kunne bruke slike beløp i løpet av resten av år 2000, er det i hvert fall ikke mulig at det bare er syke folk som kan bli sendt til utlandet, her må det i så fall sendes mange. Og det er helt urealistisk. Jeg tror ikke egentlig at noen i det hele tatt tror at dette kan komme i gang i løpet av dette året. Og da er vi egentlig ved det som er sakens kjerne, nemlig at bevilgninger for i år også skal være realistisk å bruke i år. Det går helt klart fram av det bevilgningsreglementet som gjelder for oss, at budsjettet skal omfatte samtlige statsutgifter og statsinntekter i budsjetterminen, så langt de kan forutses når budsjettet blir endelig vedtatt. Det står også som en spesiell merknad – for til dette Dokument nr.8-forslaget er det knyttet en merknad om at beløpet kan overføres – at det at en bevilgning for tilføyelse kan overføres, innebærer ikke at en kan avvike fra prinsippet om realistisk budsjettering. Bevilgningene for den enkelte termin skal likevel ikke settes høyere enn det som antas å bli de faktiske utbetalinger for vedkommende termin. Og det er flere ganger påpekt av Riksrevisjonen. Det er også slik at alle partier tidligere har vært enige om det. Det er kommentert så sent som i innstillingen for nysalderingen for 1997, i en merknad fra Arbeiderpartiet, Høyre og Tverrpolitisk Folkevalgte: «Flertallet viser til at Regjeringen hadde hatt mulighet til å fremme disse forslagene under Stortingets behandling av 1998-budsjettet i høst. Da kunne en også vurdert eventuell inndekning. Alternativt kunne Regjeringen ha fremmet forslag om tilleggsbevilgninger på 1998-budsjettet med anvisning av inndekning. … Flertallet legger vekt på at Stortingets budsjettreform forutsetter at vedtatte ramme for 1998 ikke utvides ved at tilleggsbevilgninger for 1997 som åpenbart gjelder virksomhet i 1998, gjøres overførbare og vedtas etter Stortingets rammevedtak. Flertallet mener en del av Regjeringens endringsproposisjoner er i strid med denne intensjon og ber Regjeringen innskjerpe sin praksis.» Og da var det snakk om betydelig lavere beløp enn det vi snakker om her. Ja, til og med Fremskrittspartiet var kritisk til daværende regjering Bondeviks handlemåte. De sa i samme innstilling: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet legger til grunn at nysalderingen i all hovedsak skal inneholde nødvendige tekniske opprettinger og endringer som er i samsvar med det meningsinnhold Stortingets statsbudsjettvedtak har.» Det sa Fremskrittspartiet i den merknaden. I samme merknad ble det bedt om at Presidentskapet skulle ta initiativ med sikte på en gjennomdrøftelse av forholdet mellom nysaldering, rammevedtak og etterfølgende års budsjett, herunder bruken av overførbare bevilgninger, noe som også ligger i mandatet til det utvalget som er oppnevnt for å se på erfaringene med budsjettreformen. Enda klarere var Fremskrittspartiet ved representanten Hagen i kontrollkomiteen da en i Innst. S. nr. 89 for 1997-98 kommenterte at det var penger igjen på bevilgning til bistand. Der står det: «Disse medlemmer viser til prinsippet om realistisk budsjettering og forventer at Regjeringen gjennom Revidert nasjonalbudsjett eller budsjettilleggsproposisjoner foreslår utgiftsreduksjoner som bringer større samsvar mellom budsjett og forventet utbetaling.» Det er altså brei enighet om at det ikke bør budsjetteres urealistisk i tillegg til at det er en forpliktende del av det regelverk vi har fastsatt for oss selv. Det går klart fram av innstillingen at det er ikke noen uenighet om å bruke tilbud i utlandet, å gi et tilbud på medisinsk-faglig bakgrunn og vurdering dersom det kan være ønskelig, enten ut fra lang ventetid eller av andre vel faglig begrunnede årsaker. Men det er slik at det er en del ting som bør avklares før det kan gjøres. Mye av det gjelder sikkerhet. Det gjelder muligheten til å ha og få betalt for reisefølge. Det gjelder rett og slett noe så enkelt som å inngå avtaler med de sykehus som eventuelt skal ta imot pasienter fra Norge. Selv om utenlandske sykehus er like reine og like sunne som de vi har, kan det på grunn av annen bakterieflora være betenkeligheter i forhold til enkelte deler av det helsetilbudet som kan gis. Det er rett og slett ikke slik at en kan bare fatte et vedtak i Stortinget om å begynne å sende ut folk, men det er ingen uenighet om at tilbudet skal gis. Forslaget som er framlagt, er åpenbart ikke ment å hjelpe pasientene. Det er ment for å kjøpe velgere.