Jan Petersen (Høyre), 2002-11-14:
La meg først konstatere med tilfredshet at et bredt flertall i Stortinget er enig med Regjeringen i at EØS-avtalen har fungert etter forutsetningene, og at det har vist seg å være en bra avtale ut fra de styrker og begrensninger som vi jo visste var der da avtalen i sin tid ble vedtatt. Det er jo slik at jeg på sett og vis møter meg selv i døren i denne saken, i den forstand at jeg var medlem av både Stortinget og utenrikskomiteen da avtalen i sin tid gikk gjennom i Stortinget. For én gangs skyld er det slik at man kjenner seg igjen, når man møter seg selv i døren. Det interessante med denne debatten er jo at den gang vi vedtok avtalen, var det en sterk mobilisering, ikke minst mot, stor interesse ute og en masse bekymringer for hva EØS-avtalen skulle medføre. Det vi nå har sett etter åtte års virksomhet, er at denne avtalen er bredt akseptert i det norske samfunn, og at både Senterpartiet og SV sliter livet av seg for å greie å skaffe noen interesse for den smule motstand som de måtte ha mot avtalen. Det er på mange måter det beste beviset på at dette går meget bra. Det er ikke til å undres over at det har gått meget bra, for EU og Norge har på mange måter i bunnen den samme politiske tenkning. Vi er åpne, demokratiske markedsøkonomier over hele Vest-Europa, herunder Norge, og derfor har det gått bra. Det er også slik at på enkelte områder har det faktisk gått bedre enn man kunne regnet med. Gunhild Øyangen nevnte et par områder som er viktige. Det ene er at på miljøområdet har Norge måttet heve sine standarder på en rekke områder, i motsetning til alt det nei-siden den gangen sa. Det er også interessant å registrere at samarbeidet utover de fire friheter ble ganske omfattende og positivt. Nå er meldingen selvfølgelig ganske åpen på at her er det styrker og svakheter, og jeg tror vi nøkternt legger på bordet hva de består i. I så måte er det både oppløftende og interessant at denne debatten ikke har fortapt seg i enkeltsaker, men på mange måter har gitt en total oppsummering av hva det dreier seg om. Når Bjørn Jacobsen da har fått det for seg at det ikke er noen vurderinger i saken, må jeg si at jo, det er det – på 104 sider gjennom denne meldingen. Jacobsens problem er at de vurderingene ikke passer det han gjerne ville ha ut av dette. Det er, synes jeg, reist en del interessante spørsmål i debatten. Høglund var vel inne på spørsmålet om det viktige opplysningsarbeidet som drives rundt EØS-avtalen ute i Europa. Jeg vil være helt enig. Det er en stor utfordring Norge har nå i å holde bevisstheten om EØS-avtalen på topp i alle våre samarbeidsland. Det er – jeg holdt på å si dessverre – forskjell på et topilarsystem, hvor den ene består av 5 millioner mennesker og den andre, etter utvidelsen, av praktisk talt hele resten av Europa, hundrevis på hundrevis av millioner mennesker. Derfor er det en kjempeutfordring for oss å holde bevisstheten om denne EØS-avtalen på topp, som jeg sa. Men jeg kan forsikre om at vi gjør hva vi kan for det, og det er alltid slik at EØS-relaterte spørsmål er viktige deler av de bilaterale utenrikspolitiske samtaler vi har med kollegaer i Europa. For eksempel er det å forberede tankegangen rundt de forhandlingene vi nå skal inn i fra årsskiftet og utover når det gjelder utvidelsen, en forberedelse vi har holdt på med i lengre tid, nettopp for å gjøre våre samarbeidspartnere kjent med hvilke problemstillinger vi står overfor. Men vi må ikke undervurdere vanskeligheten i denne oppgaven. Det må gjøres om og om og om igjen, ikke minst fordi de øvrige europeeres dagsorden er smekk full av andre og også viktige politiske utfordringer. Det er reist en del spørsmål om forhandlinger, og jeg vil bare si om det at jeg ser jo det skrives mye i avisene om hva posisjoner måtte være eller ikke være. Det er det ingen grunn til å forholde seg til i en debatt som dette. Jeg er helt enig med saksordførerens tilnærming til disse spørsmålene. På dette har vi et ryddig opplegg. Det er slik at EU snart vil kunne meddele oss sine forhandlingsposisjoner. Vi vil derved ha et vindu frem til midt på våren til å forhandle dette, og jeg er helt enig med Høglund i at avtalene må være ferdige, slik at vi kan utvide EØS og EU samtidig. Og undertegningsdatoen der er 16. april. Det er det ytterste tidspunkt på den andre siden. Når Åslaug Haga har fått det for seg at vi ikke har tenkt gjennom disse spørsmålene, undrer jeg meg litt, for å si det slik, for Regjeringen har jo holdt Stortingets organer løpende orientert om hvordan vi tenker, og vi har også sagt fra hvilke tidsrammer vi arbeider innenfor. Men nå har jo Åslaug Haga spesialisert seg på sterke uttalelser på tynt grunnlag før, og jeg må bare konstatere at det gjør hun igjen. For å si det på den måten, er det med atskillig irritasjon, for jeg synes det er en dårlig politisk metode. Åslaug Haga vet like godt som alle andre at det er et ryddig løp fra norsk side på disse spørsmålene. Hvis hun selv ikke oppfattet det slik, er det hennes problem, og hennes problem alene. Representanten Høglund var en smule kritisk overfor statsministerens antydning om at vi var nødt til og parat til å bidra til utvikling av resten av de nye søkerlandene i Europa. Jeg tror det var riktig av statsministeren å si det på den måten. Jeg tror det er viktig at man ikke sitter igjen med inntrykket av at Norge er et land som bare skal ha fordeler, men at det også er spørsmål om å bidra. Det har vi gjort over lengre tid, og vi har sagt oss parat til å bidra her. Jeg vil nevne at vi også i andre sammenhenger enn akkurat i EØS-sammenhengen bidrar. Økonomisk sett er f.eks. det norske bidrag til utvikling av Balkan, som er veldig på EUs dagsorden, meget betydningsfullt, og jeg synes det er viktig å fortsette med dette. Så Norge er et land som også bidrar til det felles beste, og det skulle bare mangle med vår økonomiske ryggrad. Ellers skal jeg ikke gå inn og polemisere mot de forslagene som er fremmet, bare si at jeg synes debatten har vært lite interessant på det området. Når representanten Jacobsen mener at man trenger et noe mer seriøst grunnlag for de beslutninger SV allerede har tatt, så skal jeg ikke overprøve det. Men jeg synes ikke det er rimelig at Regjeringen i og for seg skal bidra til det SV ikke er i stand til selv å greie å få orden på. Jeg har også lyst til å si når det gjelder Åslaug Hagas ønske om globale ordninger, at det har mye for seg. Det er jeg absolutt enig i. Jeg vil bare peke på at på det området vi nå snakker om, som dreier seg om økonomisk samkvem og handel, har vi vanskelige WTO-forhandlinger på gang. Det er mulig jeg nå er ugenerøs mot Åslaug Haga, men jeg har ikke oppfattet henne som en positiv pådriver for WTO-forhandlingene. Jeg har mer oppfattet at det har vært problemene i WTO-forhandlingene som har stått sentralt når det gjelder Senterpartiets engasjement. Men jeg er glad for den holdningsendring som vi nå får beskjed om. Når det gjelder distriktspolitikken, har jeg bare lyst til å si én ting, nemlig at problemene med EØS og distrikter nok er noe annerledes enn det bl.a. Senterpartiet har sagt. Jeg har ett helt klart problem som EØS ikke løser for oss, og det gjelder dessverre fiskeeksport. Jeg tror på mange måter det er et av de aller viktigste distriktspolitiske problemer vi her står overfor. Det trenger selvfølgelig en helt annen løsning enn den Senterpartiet har på dette området, men det viser at Senterpartiet for så vidt har en distriktspolitikk hvor utgangspunktet mer er de passive tiltakene og pessimisme enn å definere de offensive interessene. Og det er klart at de offensive interessene i fiskeeksport er noe av det aller viktigste vi har når det gjelder distriktssiden. Det er vel heller ikke Senterpartiet som har vært pådriveren når det gjelder Snøhvit, som er et av de største håndslag til distriktsutvikling i Norge i den senere tid. Det er sagt en del om at EØS-avtalen er blitt, så vidt jeg skjønner, en ny avtale som man ikke har diskutert. Jeg vil bare slutte meg til det Julie Christiansen sa på det området. EØS-avtalen er en dynamisk avtale. Stortinget har benet på ballen hver gang denne dynamikken utvikles i EØS-avtalen, og det er en løpende diskusjon om de enkelte rettsakter som etter hvert inkluderes i avtalen. Styrken i EØS-avtalen er nettopp at man har denne dynamikken som gjør den relevant også overfor nye utfordringer. Derfor er det bildet man på dette området forsøker å skape, simpelthen ikke riktig, nemlig at det er en avtale man aldri har diskutert, og som heller ikke er godkjent i Stortinget. Slik er det ikke. Nettopp gjennom den måten vi har organisert EØS-arbeidet på i Stortinget, er Stortinget nøye engasjert i hvordan vi videreutvikler denne EØS-avtalen. Og den er altså på høyde med utviklingen. Det skal vi være meget glade for. Jeg er meget bekymret for de tankene som enkelte her har gitt uttrykk for, nemlig at idealet for Norge er det vareproduserende land fra 1960-70-tallet. At man tydeligvis ikke har noen offensiv interesse når det gjelder f.eks. tjenester, ja det er virkelig å forsøke å lage Norge til et museum. Det vil jeg advare mot.