trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
I to omganger på under ett år har Fremskrittspartiet fremmet et helt identisk forslag, nå sist sammen med Høyre. I begge omgangene har regjeringspartiene, som saksordfører på en utmerket måte redegjorde for, lagt til grunn at energipolitikken og energiplanen ligger i Soria-Moria-erklæringen. Slik sett er det kanskje urimelig å bruke mye tid på denne saken i kveld, men jeg synes allikevel at en kan dvele noe ved det. Det er altså slik at forslagsstillerne på ett år ikke på noen måte har utvist større kreativitet gjennom sine forslag, tvert om. Også der er de faktisk på stedet hvil, hvis en skal bruke det uttrykket. De synliggjør ingenting, bortsett fra å få fram behovet for ny kraftproduksjon, som vi jo tross alt er enige om. Statsråden redegjorde på en glimrende måte for hva som faktisk kommer når en nå skal se på energiloven i vid forstand, at det er nøkkelen til ny kraftproduksjon. Det mest vesentlige kommer gjennom den evalueringen og eventuelt de tiltakene som en klarer å få fram. Jeg har stor sans for det Børge Brende inviterer Stortinget til, nettopp å inngå et bredt energiforlik om nye produksjonstiltak i Norge. Men det er da jeg har lyst til å sende utfordringen til Børge Brende, for det er i hvert fall, slik jeg oppfatter det – og han har sikkert erfaring med det fra regjering selv – ganske vanskelig å inngå brede forlik når det gjelder ny kraftproduksjon i Norge. Snakker vi om gasskraftverk, vet vi at vi kommer til å sprike. Snakker vi om store subsidier til vannkraft, vindkraft og bioenergi, vil noen gå ut om vindkraft og si at det er helt uakseptabelt. Snakker vi om vannkraft, vil det også for mange være umulig å gå med på. Jeg vil derfor bare komme med en henstilling på slutten av denne debatten: Når Fremskrittspartiet og Høyre mest sannsynlig kommer til å fremme tilsvarende forslag om ett år, kan de da være så vennlige å synliggjøre hva opposisjonen faktisk er enige om når det gjelder nye produksjonstiltak i Norge? Det har de ikke klart å gjøre. Jeg ser det slik at opposisjonen spriker i alle retninger når en går ned i detaljene på dette området.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-06-06:
Det rettslige grunnlaget for etablering av en prøveordning for å evaluere virkningen av sprøyterom trådte i kraft 17. desember 2004. Prøveordningen er midlertidig. Det vi behandler her i dag, er en forlengelse av ordningen med to år, slik at den kan evalueres på en god og hensiktsmessig måte. Statens institutt for rusmiddelforskning, SIRUS, har fått i oppdrag å evaluere dagens prøveordning. SIRUS har påpekt at det er nødvendig å forlenge prøveordningen med to år for å få et forsvarlig datagrunnlag for en evaluering. Hva som blir resultatet når dagens prøveordning blir evaluert av SIRUS, vet ingen, men en kan vel forvente at det i 2009, når evalueringen foreligger, vil bli en noe større politisk debatt enn i dag, siden vi behandler kun en forlengelse. Det er lite nytt å hente vedrørende høringsuttalelsene til dagens odelstingsproposisjon, Ot.prp. nr. 36, som er i samsvar med høringsuttalelsene til Ot.prp. nr. 56 for 2003-2004. Det er også lite nytt på den politiske arena. De som i 2004 var imot en prøveordning, Høyre og Kristelig Folkeparti, er imot en forlengelse av ordningen. Og de som var positive til at prøveordningen ble innført, Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet, mener at ordningen må evalueres på en grundig og ansvarlig måte før man tar stilling til om sprøyterom totalt sett er positivt for den enkelte bruker og for samfunnet som helhet.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-06-06:
Rusmisbrukernes interesseorganisasjon, RIO, mener at ordningen med sprøyterom ikke kan anses som et skadereduserende tiltak. De opplever at det i praksis fungerer som et skadeproduserende tiltak. De peker på – og det synes jeg er ganske sterkt – at mange setter større doser fordi de føler seg tryggere i sprøyterommet. Men det fører også til en større risiko for overdoser. Som jeg var inne på i mitt innlegg, har ambulansene rykket ut hele 36 ganger for å redde folk fra å dø på grunn av overdoser i sprøyterom. Mitt spørsmål er hva statsråden tenker om rusmisbrukernes opplevelser og vurderinger av denne ordningen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-06-06:
Ordningen med elektroniske resepter skal sikre bedre legemiddelbruk. Ordningen skal bidra til at pasientene får bedre tilgang til resepter i hele landet. Samtidig skal eReseptene bidra til en mer effektiv og sikker overføring av reseptinformasjon fra lege til apotek. Forskrivningsstøtte til legene kan forbedres, kontrollen kan bli mer effektiv, og NAV kan behandle refusjonssøknader raskere. Samarbeidsregjeringen startet arbeidet med innføringen av en ordning for elektronisk register gjennom forslag til bevilgninger til forprosjektet i 2005. Fra Høyres side ser vi at ordningen med et sentralt register for eResepter er hensiktsmessig for å ivareta hensynet til tilgjengelighet for pasientene og muligheten for kvalitetssikring og kontroll for myndighetene. Samtidig deler vi mange av de betraktningene som Venstre og Kristelig Folkeparti peker på når det gjelder hensynet til personvernet. Helseopplysninger er jo i sin natur sensitive, og det krever at hensynet til personvernet tillegges særlig vekt i sammenheng med utveksling av slik informasjon. Høyre går derfor inn for en ordning med et sentralt register der opplysningene er kryptert med en nøkkel som pasienten besitter, noe som er beskrevet i proposisjonens punkt 3.5.2. Datatilsynet har pekt på at dette er en løsning som sikrer en bedre ivaretakelse av personvernet enn Regjeringens forslag, og Høyre deler denne vurderingen. Vi registrerer at dette vanskeliggjør kontroll av resepten, og innebærer at pasienten ikke kan få en oversikt over alle gyldige resepter hos reseptformidleren. Fra Høyres side mener vi imidlertid at hensynet til personvernet må veie tyngst i sammenheng med utveksling av så vidt sensitive personopplysninger. På bakgrunn av dette vil Høyre stemme for at en nasjonal database for elektroniske resepter tas inn i helseregisterloven § 8 tredje ledd, men vil stemme mot forslaget til § 8 tredje ledd siste punktum, der det foreslås å gjøre unntak fra kravet om kryptering. Høyre står videre sammen med Venstre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet om et forslag som skal sikre at pasienten har en rett til å reservere seg mot å stå i eReseptregisteret. Det er vanskelig å se begrunnelsen for at regjeringspartiene ikke kan innrømme den enkelte pasient denne råderetten over egne helseopplysninger. eReseptene skal som nevnt bidra til en bedre legemiddelbruk, i tråd med føringene i Samarbeidsregjeringens St.meld. nr. 18 for 2004-2005, Rett kurs for riktig legemiddelbruk. Ett av de tiltakene som ble foreslått der, var å overføre flere legemidler fra individuell til forhåndsgodkjent refusjon, slik at pasientene kan få en raskere og bedre tilgang til nye legemidler. Vi kan ikke se at dette tiltaket er gjennomført – tvert imot, flere legemidler er overført fra forhåndsgodkjent til individuell refusjon. Når eReseptløsningen nå kommer på plass, bør det ligge til rette for fortgang i arbeidet med å overføre legemidler fra individuell til forhåndsgodkjent refusjon, fordi forskrivningsstøtten til legene kan forbedres. Jeg vil be statsråden kommentere dette.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-06-06:
Jeg vil gi uttrykk for tilfredshet med at det nå er blitt en klarhet og en endring i det regelverket som vi behandler i dag, nemlig at dette også skal gjelde for dem som får poliklinisk behandling, og ikke bare for dem som er innlagt på sykehus. Statsråden var inne på at han i forbindelse med at vi behandlet denne saken i Stortinget i fjor vår, helt klart sa at dette skulle han ordne opp i. Jeg stolte på at det ville han gjøre. Men det viste seg altså i vår at situasjonen for foreldre med alvorlig syke barn som oppholder seg på prematuravdelingen, fremdeles var uendret. Som statsråden var inne på, stilte jeg et skriftlig spørsmål om når han ville følge opp dette som Stortinget bad om, og fikk da et svar hvor han innrømmer at en slik gjennomgang mer enn ett år etter at saken var oppe i Stortinget, ikke var blitt foretatt. Jeg er enig med statsråden når han i sitt brev sier at han finner dette svært lite tilfredsstillende, og at ingenting er gjort for samarbeidet mellom fagmiljøene om en god og rettferdig tolking av regelverket og en lik praksis over hele landet. Jeg er nå glad for at statsråden tar tak i dette og får dette arbeidet på plass. Jeg ser fram til at Stortinget i forbindelse med budsjettet til høsten får en orientering om dette arbeidet. Jeg tror det er veldig mye frustrasjon blant disse foreldrene. De er i en veldig presset situasjon. De har barn hjemme, og de har syke barn på sykehus. Dette er forhold som kan pågå over mange uker, kanskje måneder, og det er viktig at vi legger til rette for at foreldrene kan være sammen, at de kan støtte hverandre og dele ansvaret i en slik periode og slippe å leve med tilleggsbelastninger på grunn av et rigid regelverk og ulik tolkning av regelverket. Så nå har jeg tillit til at statsråden vil være klar og tydelig i forhold til både fagmiljøene og trygdeetatene, og at han sikrer at en god ordning for disse foreldrene kommer på plass.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2007-06-06:
Eg har eit spørsmål til statsråden som går nettopp på dette vedtaket som blei gjort for to år sidan – at det var viktig at ein ikkje skulle forlenge ordninga før ein hadde fått ei evaluering på plass. Eg lurar på om det òg er statsråden si forståing av dette. Eg forstår av innlegget til statsråden at denne rapporten vil vere klar i løpet av sommarmånadene. Det er klart at to år er lang tid. Eg har lyst til å stille statsråden spørsmål om når ho ventar at det kan komme ei sak til Stortinget, slik at ein nettopp vil få den breie og gode evalueringa. Det treng ikkje nødvendigvis ta to år, som det her blir lagt opp til.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2007-06-06:
Eg vil gjere greie for Kristeleg Folkeparti sitt syn i denne saka. Forslaget frå Regjeringa vil gjere at papirresepten frå legen vil vere ein «saga blott». Alle legereseptar blir foreslått registrerte i eit nasjonalt elektronisk datasystem, der opplysningar og personnummer blir tilgjengelege for fastlege, apotekar og landets NAV-kontor. For Kristeleg Folkeparti er det problematisk med ein nasjonal database der eit stort og ukjent tal menneske får tilgang til personlege opplysningar. Regjeringa foreslår rett nok eit forbod mot at opplysningane skal brukast til forsking, av politiet eller av arbeidsgjevarar, men erfaring tilseier at det er enkelt å søkje om bruk til andre formål enn det opphavlege. Det me i Kristeleg Folkeparti ikkje ønskjer, er ein situasjon der utru tenarar med tilgang til registeret sel reseptopplysningar til vekepresse eller til arbeidsgjevarar som tek lett på reglane om personvern. Det me ønskjer minst av alt, er at det skal utvikle seg ein samfunnskultur som i større grad stigmatiserer sjukdom, og der private sjukdomshistorier kan bli mat for offentlegheita. Eit formildande forhold er at data ikkje blir lagra for all tid, men berre til reseptanes gyldigheit går ut. Denne avgrensinga er likevel til lita hjelp for mange kronikarar, som frå før av er den mest sårbare pasientgruppa. Det optimale er eit effektivt system der sjølve resepten er elektronisk, utan at han blir lagra i eit sentralt register. Det er vanskeleg å sjå at private reseptar har noko i eit sentralt register å gjere. Me i Kristeleg Folkeparti er altså positive til ein elektronisk resept, men ordninga må ikkje bli eit mål i seg sjølv. Me meiner at personvernet må vere avgjerande for det synet me landar på når me ser dette som ein heilskap, og det går først og fremst på det talet personar som får dette tilgjengeleg. Me ser alle dei positive effektane i dette, men me håper – sjølv om dette lovframlegget i dag vil bli vedteke – at det blir jobba vidare med å sikre eit endå betre personvern ut frå dette systemet.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-06-06:
Dette skal vel ikke være en debatt om det er rett eller galt å ha sprøyterom. Utgangspunktet for denne debatten er noe som Stortinget tidligere har vedtatt, nemlig muligheten til å kunne ha et sprøyterom. Dette skal evalueres, man vil se om det har noen gode effekter. Hvis det er en gruppe mennesker vi kan ha dårlig samvittighet for at vi ikke har gjort nok for, er det rusmiddelmisbrukere. Det er rett, som Gunn Olsen sier, at når det gjelder tiltak innenfor rusomsorgen, når det gjelder behandlingsmetoder, osv., er det mye vi ikke vet. Det er mye vi vet, men det er mye vi ikke vet. Vi vet ikke om ting virker, om ting kunne vært bedre. Derfor er det, når vi velger å gå inn for et tiltak, meget viktig også å evaluere det og se om det fungerer, om det faktisk kan hjelpe rusmiddelmisbrukerne til et bedre liv. Når det gjelder rusmiddelmisbrukere, er det faktisk slik at det ikke er alle som kommer til å bli rusfrie. Det handler på den ene siden om å gjøre masse i forhold til rusbehandling. Så handler det om å kunne gi noen rusmiddelmisbrukere et noe lettere og mer verdig liv. Sprøyterommet er kommet i stand ut fra disse forutsetningene, og jeg mener det må være helt klart at dette må evalueres, slik at en kan se om noen av de intensjonene som lå til grunn da man vedtok det, er fulgt opp. Jeg synes også at når representanten Hareide snakker om at en forlengelse av prøveperioden for å få evaluert det er med på å undergrave narkotikapolitikken når en setter det opp mot FNs mål osv., er å strekke strikken noe for langt. Her handler det om å evaluere et tiltak, og det trenger vi faktisk mer av innenfor rusomsorgen.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-06-06:
Innleggene her i debatten viser – som i andre saker der vi snakker om digitale registre hvor personopplysninger er oppbevart – at det er en frykt for at personopplysninger skal komme uvedkommende i hende. Jeg tror for så vidt at vi skal ha en sunn frykt for det. Men vi vet at f.eks. snoking i journaler er et problem, et problem som faktisk helseministeren har tatt fatt i. Sjansen for å snoke i digitale journaler – som har en helt annen sikkerhet og en sporbarhet med hensyn til hvem som har vært inne i journalen som er lagt inn – er mindre og gir en helt annen trygghet. Bakgrunnen for lovforslaget om reseptformidleren er å sikre en trygg og effektiv reseptinformasjon, og videre å bidra til å sikre pasientenes rett til fritt valg av apotek. Et vesentlig spørsmål som har blitt reist under behandlingen av saken, er om pasienter kan reservere seg fra den nye, elektroniske reseptformidleren. Bakgrunnen for et slikt ønske kan være at den enkelte pasient ikke ønsker at deres sykdom skal bli kjent for andre. Senterpartiet mener at lovforslaget har tatt høyde for denne problematikken, og mener at det derfor ikke er grunnlag for reservasjonsrett. For når pasienten kan låse resepten ved å velge referansenummer, kan ingen andre enn rekvirerende lege og dem som pasienten velger å gi referansenummeret til, få utlevert resepten eller opplysningene. Det slås fast at dersom andre leger enn den som har skrevet ut resepten, skal få innsyn eller informasjon om hvilke legemidler pasienten har hentet ut, kan det bare skje ved pasientens samtykke. Dette vil bli regulert i en forskrift som skal ut på høring. Videre blir ikke reseptformidleren noen lagringsplass for resepter år tilbake. Reseptinformasjonen skal slettes når resepten er ferdig ekspedert og dermed ikke lenger gyldig. Videre skal all utlevering av reseptinformasjon fra reseptformidleren logges. Da vil eventuelle misbruk kunne spores. Og fremfor alt, taushetsplikten ved reseptformidleren gjelder som før for apotekansatte og alle andre innenfor helsesektoren som har taushetsplikt. Taushetsplikten er avgjørende i all samhandling mellom helsepersonell, ansatte i apotek og pasienten, og gjelder selvfølgelig som før. Fremskrittspartiet og de tre borgelige partiene som utgjorde regjeringen i den forrige stortingsperioden, sier i en merknad at det er summen av alle opplysninger som er problemet osv., og ikke minst at elektroniske løsninger som regel åpner for at mange flere får tilgang til opplysninger. Når det gjelder det siste, at «flere får tilgang til opplysninger», mener jeg at dette er en påstand og ikke fakta. Tilgangen til opplysningene på elektroniske registre er overvåket og sikret på en langt bedre måte. Det er lovfestet hvem som har adgang til registret. Å snoke i et papirbasert register setter ikke spor. Regelverket og begrensningene i et elektronisk register sikrer pasientopplysningene på en langt bedre måte enn om de bare er i et papirregister.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-06-06:
Eg tek primært ordet for å korrigere det som saksordføraren opplyste om når det gjeld Venstres posisjon i denne saka. Det som er Venstres posisjon, er at vi står saman med regjeringspartia og Framstegspartiet i denne saka. Det gjer vi i merknadene, slik det framgår av innstillinga. For øvrig er eg einig i og kan slutte meg til mesteparten av dei resonnementa som representanten Gunn Olsen heldt fram i sitt innlegg. Det er ikkje noka enkel problemstilling vi snakkar om, men, som også Skjælaaen sa, dreier det seg om å få evaluert ei ordning. Alle kunne vel ha ønskt at det hadde vore mogleg å evaluere ordninga utan at vi behøvde ei forlenging. Vi i Venstre har iallfall falle ned på det standpunktet at vi ønskjer at ordninga som er etablert, skal evaluerast, og at når ho skal evaluerast, må det gjerast på ein skikkeleg måte. Då meiner vi at det er riktig å gå inn for denne forlenginga, slik som forslaget inneber.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-06-06:
Eg er glad for at debatten i denne salen for ein gongs skuld har fått personvern på kartet, for det er ein viktig debatt. Det som på ein måte er argumentasjonen for å halde omsynet til personvernet opp mot dei andre omsyna og balansere dette, er at då tapar personvernet. Eg må seie at det var skuffande å høyre statsråden seie at det vil bli tungvint – ho brukte det uttrykket – å ha noko anna system enn eit sentralt register. Eg har f.eks. lese at Riksrevisjonen kjem ut med ei fråsegn i samband med Trygdeetaten sitt datasystem der ein seier noko om dårleg sikra trygdedata. Ettersom Trygdeetaten har ei kjempestor mengd data, tykkjer eg det er skummelt. No er ordninga med medisin på blå resept under vurdering. Det er ei føresegn som skal endrast, og der er det òg spørsmål om å ha ein kode på resepten. Allmennlegeforeininga meiner at her er det ei krenking av personvernet. Er statsråden einig i Allmennlegeforeininga si oppfatning her?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-06-06:
Eg har berre lyst til å følgje litt opp det som eg nemnde om Allmennlegeforeininga. Helse- og omsorgsdepartementet har altså sendt ut eit forslag til endringar av forskrifta om medisin på blå resept. Der går det fram at det no skal påførast ein diagnosekode på blåresepten. Det er då Allmennlegeforeininga seier at dei fryktar krenking av personvernet, fordi dei foreslåtte endringane vil gje ei heilt unødvending spreiing av konfidensielle opplysningar. Då er vi inne på kjernen i denne debatten om personvern. Kor mange er det eigentleg som skal få tilgang på dei sensitive opplysningane? Det er det som er hovudpoenget. Må vi bruke argument som at det er tungvint for nokre brukarar? Skal det gå føre det grunnleggjande momentet om personvern, som er det viktigaste i alle demokrati?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-06:
Svaret på det er ja. Vi skal få den grundige evalueringa som jeg opplever at de fleste ønsker, slik at vi kan ta stilling til om en ønsker å videreføre ordninga og eventuelt gjøre den permanent gjennom et lovvedtak, slik at dette kan tilbys i alle kommuner som ønsker det og har behov for det. Når evalueringa ikke ble ferdig før sommeren, blir det ikke tilstrekkelig tid til å få alt dette gjennomført på en så grundig måte som jeg oppfatter at også representanten Nesvik ønsker, til 16. desember i år. Derfor må vi ha litt lengre tid på oss. Det er sjølsagt slik, som jeg som representant i dette huset gjennom mange år vet, at det er storting og odelsting som vedtar det som skal vedtas. Jeg har overhodet ikke tenkt å prøve på noe annet. Så langt er det om lag 380 personer som er registrert som brukere av dette sprøyterommet. I snitt settes det 25 injeksjoner daglig i dette sprøyterommet. Så vil jeg også si … Nei, det kan jeg ikke, for tida er ute.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-06:
Jeg vil understreke at det ikke er innholdet i sjølve sprøyterommet eller hva som gis der, som vi er invitert til å debattere i dag, men det er om vi skal forlenge denne prøvetida eller ikke. Jeg er klar over at det er ulike oppfatninger omkring det også. Jeg registrerer at de fleste av høringsinstansene som har uttalt seg, er positive, men at noen – de som representanten Sjøli sikter til – er negative. Det tar jeg selvfølgelig med meg. Jeg mener at det er veldig viktig at vi får funnet ut om dette virker etter hensikten. Slik jeg ser det, får vi ikke det hvis vi ikke har en grundig evaluering av saken og får lagt dette bredt fram for storting og odelsting og får diskusjon på den bakgrunn. Alle de spørsmål som representanten Sjøli og mange med henne har – for hvordan dette egentlig virker, er ikke noen enkel sak – vil vi få svar på når evalueringa er ferdig og vi får gått ordentlig gjennom den. Da kommer vi tilbake med et ordentlig forslag til Stortinget.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-06:
Det er helt riktig at det ikke er sikkert vi trenger to år. Det kommer helt an på hva evalueringa sier. Når vi får den i sommer, legger vi selvfølgelig opp til å gå veldig grundig inn i den og se på hva den sier. Jeg vil si at hvis vi – dette blir hypotetisk, for jeg vet ikke nå hva evalueringa sier – skulle komme til at vi vil foreslå at det blir en varig ordning med sprøyterom, må vi selvfølgelig ha vanlige runder i forhold til lovforslag, som representanten Hareide kjenner godt til som tidligere regjeringsmedlem, med høringer osv. Det tar tid. Det er vanskelig for meg i dag å gi et eksakt svar på når vi kan komme tilbake, men det er meget mulig at vi kan komme tilbake i god tid før 2009. Grunnen til at vi har bedt om å få forlenge ordningen i to år, er at vi skal ha den sikkerhetsventilen – istedenfor at vi kanskje må komme tilbake om et halvt eller ett år og si at vi trenger enda litt mer tid. Her er egentlig alle muligheter åpne – både med hensyn til utfall og i forhold til når vi kommer tilbake, men vi kommer helt sikkert tilbake på en grundig og ordentlig måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-06:
Først til spørsmålet om reservasjonsrett, for det er det jeg skjønner ligger under spørsmålet fra representanten Nesvik. Regjeringa mener at det ikke er nødvendig når vi velger denne løsningen som heter låst resept. Det betyr at når en går til doktoren og får utskrevet en resept, kan en velge at den skal være låst. Det betyr at det er du og doktoren, unnskyld president, vedkommende pasient og legen, som vet hva den inneholder, og man får et referansenummer. Jeg mener at eResept gir den beste pasientsikkerheten. Gir en reservasjonsrett, er det jo vanlig – med erfaring fra når en innfører andre ordninger – at en gjerne holder seg til den gamle vanen, og i dette tilfellet ville det ha vært papirbaserte resepter. Det ville ha ført til at vi ikke, slik jeg ser det, ville ha fått den fulle uttellinga av denne ordninga, for det er veldig viktig at flest mulige er med i ordninga. Jeg mener altså at personvernet er godt sikret gjennom de gjerder og stengsler vi legger rundt denne ordninga.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-06:
Nei, jeg er ikke enig med dem i det utsagnet, for en må huske på at dagens situasjon er at mange av de skriftlige reseptene ligger rundt i plastmapper. I forhold til det systemet vi her får gjennom en sentral database, hvor det er mulig å bli enig med legen om å låse resepten, mener jeg at det er et mye tryggere system enn det som er dagens system. Så dersom Odelstinget slutter seg til dette, er det en veldig streng regulering som vil skje gjennom den lovhjemmelen. Det vil være en egen eReseptforskrift, og i den forskriften vil sjølsagt Regjeringa følge opp det syn som Odelstinget gir uttrykk for. Det vil være en databehandlingsansvarlig etat. Datatilsynet skal føre tilsyn, og det vil være taushetsplikt som følger dette. Det vil dessuten være et eksplisitt forbud mot å bruke informasjon, som jeg sa i mitt hovedinnlegg, til forskning, til arbeidsgiver, til forsikringssaker og til straffeforfølgelse.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-06:
Hvis Odelstinget slutter seg til dette, vil det for det første være et eksplisitt forbud mot å bruke informasjonen bl.a. til forskning. Det vil ikke være slik at noen kan gå inn i den sentrale databasen, ta ut et navn og et nummer og en diagnose, men jeg forstår at det er heller ikke det Nesvik sier. Men det vil altså være eksplisitt forbudt, slik vi foreslår det. Når det gjelder spørsmålet om å låse resepten, og man får et referansenummer, er det for øvrig veldig viktig at alle leger får informasjon om dette, slik at de kan tilby det til sine pasienter, og at alle kan ta del i det. Så vil det bli et referansenummer som gjør at det blir mellom pasienten og legen. Det er et faktum. Så vil jeg også legge til at i tillegg til muligheten til å bruke såkalte låste resepter, loggføring, er det også viktig det som flere talere var inne på, nemlig at ferdig ekspederte resepter slettes, slik at de ikke blir evigvarende, men da går ut av systemet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-06:
Hvis jeg forstår representanten Ludvigsen riktig, tar representanten opp et litt annet spørsmål enn det som ligger inne i det lovforslaget vi i dag diskuterer, så det er mulig å komme tilbake til dette i andre sammenhenger. Så er jeg klar over at Allmennlegeforeningen har sitt syn på den saken som representanten her tar opp. Men i forbindelse med den saken vi i dag diskuterer, vil jeg også gjøre oppmerksom på – men det er sikkert representanten også klar over – at pasientorganisasjonene er veldig for ordningen med en sentral database, som vi nå innfører. Så lenge man har muligheten til å låse resepten og få et referansenummer, mener jeg at personvernet og pasientsikkerheten er styrket i forhold til det som er dagens situasjon.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-06-06:
Det er nok ikke Regjeringen som kan oppheve denne loven, hvis man mener den ikke virker. Det er nok denne forsamlingen, altså Stortinget, og Odelstinget, som lovgivende forsamling. I dag forlenger vi denne loven. Jeg synes det er enkelte representanter som har vært rimelig skråsikre på at denne ordningen er feil. Jeg deler ikke den oppfatningen, fordi jeg er usikker på hva som virker og ikke virker. Jeg har i hvert fall behov for mer kunnskap før jeg tar endelig stilling til om en slik ordning skal være permanent eller skal avskaffes. Derfor ser jeg fram til den evalueringen som kommer. Det er viktig at vi tar en veldig bred evaluering der alle kommer til orde og får en bred gjennomgang av alle fakta, og at man så legger fram saken for Stortinget til endelig behandling. Spørsmålet mitt til statsråden er om statsråden kan bekrefte at denne saken nettopp dreier seg om å ha nok tid til å foreta en grundig og bred evaluering, slik at Stortinget kan fatte sine beslutninger på et bredest mulig grunnlag.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-06-06:
Jeg skal ikke forlenge debatten så veldig mye. Jeg vil bare si litt om Fremskrittspartiets syn, for vi er også opptatt av personvernet. Her får man en avveining, der hva som er den mest korrekte måten å gjøre det på, slik at brukerens interesser ivaretas, veies opp mot personverninteressene. I denne saken synes jeg faktisk det er gjort på en relativt brukbar måte. Når jeg sier «relativt brukbar måte», er det fordi Fremskrittspartiet ønsker at man skal kunne ha en reservasjonsrett. Vi støtter lovforslaget. Det som gjør at vi har falt ned på det hovedsynet, skyldes: Hvis vi ser på side 12 i proposisjonen, er det nevnt opp 18 høringsinstanser som er positive til dette. Det er viktig å legge merke til at bl.a. Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon, Norsk Reumatikerforbund, Kreftforeningen, Landsforbundet Mot Stoffmisbruk, Landsforeningen for hjerte- og lungesyke, Nasjonalt folkehelseinstitutt – altså store, tunge organisasjoner og pasientorganisasjoner – ønsker dette på plass. Det vil bli mer funksjonelt for brukeren. Det vil bli enklere å hente ut resepten andre steder enn på det stedlige apotek, slik det har vært tidligere. Derfor anbefaler Fremskrittspartiet dette og stemmer for lovforslaget.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-06-06:
Bakgrunnen for mitt spørsmål er representanten Skjælaaens innlegg, der representanten pekte på at det ved valg av låst resept er pasienten selv som bestemmer hvem det er som har tilgang til informasjon. Jeg vil henlede oppmerksomheten til side 23 i proposisjonen, der det står: «Ved bruk av låst resept vil pasienten ha kontroll over reseptinformasjonen i like stor grad som ved papirresepter.» Problemstillingen dukker opp når vi snakker om det sentrale registeret, for i den grad man i dag bruker papirutgaven, kan papirutgaven destrueres etter bruk, dvs. at pasienten har full kontroll på den resepten. Når det gjelder det som foreslås her, skal altså informasjonen kunne lagres i et sentralt register. Spørsmålet mitt til statsråden er: Dersom versjonen til representanten Skjælaaen er korrekt, at det er pasienten selv ved låst resept som styrer alt dette, hva er da bakgrunnen for at man ikke kan gå til et samtykkebasert register?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-06-06:
Jeg gjør et nytt forsøk for å få et utfyllende svar på mitt spørsmål, som i utgangspunktet dreide seg om innlegget til representanten Skjælaaen fra regjeringspartiene. Han sa at dersom man velger låst resept, er det ingen som vil få tilgang til informasjon i den resepten uten at vedkommende selv har gitt det til kjenne. Det ble også knyttet opp mot det sentrale registeret. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Hvorfor kan man ikke aktivt velge et samtykkebasert system knyttet til reservasjonsretten, hvis det er korrekt det representanten Skjælaaen sier? For slik jeg leser proposisjonen, vil man både knyttet til forskningsøyemed og andre ting kunne ha tilgang til informasjonen som vil ligge her, under gitte forutsetninger og gitte forhold. Kan statsråden gi noen kommentarer til det? Har jeg oppfattet Skjælaaens versjon korrekt, eller er det slik at andre vil kunne få innsyn i dette?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-06:
Det temaet vi diskuterer nå, har egentlig sin opprinnelse i et forslag som i utgangspunktet kom fra SV. Jeg var saksordfører for saken i forrige periode, da vi debatterte den her. Det var delte og sterke meninger om den også den gangen. Også blant de rusmiddelavhengiges organisasjoner og deres pårørendes organisasjoner var det delte meninger. Det som var det store stridstemaet, var om disse sprøyterommene skulle være bemannet med helsepersonell, og hva de i så fall skulle ha lov til å gjøre. Det vi var veldig opptatt av, var at man skulle ha en mulighet til å veilede de rusmiddelavhengige, slik at de kunne sette sprøytene riktig, fordi vi så at veldig mange slet med helsekonsekvenser som egentlig var unødvendige hvis de hadde fått rett veiledning. I det ligger det flere etiske dilemmaer. Jeg har sjøl hospitert sammen med Sykepleie på hjul, Fransiskushjelpen, og vært med på sårstell og sett hvordan disse byllene ser ut på nært hold. Jeg må si at jeg er glad for at man i sprøyterommene har en mulighet til å gi veiledning, i tillegg til det motivasjonsarbeidet de skal drive og den informasjonen de skal kunne gi. Noen er veldig skråsikre i denne saken. Det er ikke jeg. Jeg er i hvert fall sikker på at jeg syns det er riktig at man skal ha en mulighet til å drive sprøyterom, og at vi skal ha en evaluering av dette. Men jeg vil være helt åpen når vi får resultatene fra evalueringen, hvis dette viser seg ikke å ha fungert etter intensjonene. Jeg er sikker på at det ikke fungerer motiverende for rusmiddelmisbrukere – at de opprettholder sitt rusmiddelmisbruk på grunn av sprøyterommene. Det er jeg helt sikker på. Det fungerer i hvert fall ikke motiverende å gjøre det vanskeligere for folk som allerede er i en vanskelig situasjon. Representanten Sjøli er kritisk fordi hun mener at dette vil være en tilrettelegging for rusmiddelmisbruk. Men hvor går grensen? Går grensen ved sprøyteutdelinger? Går grensen ved utdeling av kondomer til de prostituerte, f.eks. hvis man ønsker å begrense prostitusjonen, som vi ønsker? PRO-senteret fortalte at utenlandske sosialarbeidere på studietur fra England hadde reagert på varmestuene som vi hadde i Norge, fordi det kunne gjøre det for enkelt å være rusmiddelmisbruker. Så er det trukket fram at det har vært overdoser 36 ganger. Hvis det er et stort problem at mange setter for store doser fordi de er i trygge omgivelser, er jo det viktig informasjon som vi må få, og som vi i så fall må få en evaluering av. Jeg syns det er litt rart at de som er opptatt av disse overdosene, som man bør være, ikke er mer interesserte i å få resultatene fra evalueringen for å finne ut om det derimot kan være slik at disse menneskene hadde dødd hvis de hadde satt sprøytene et annet sted enn i sprøyterommet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-06:
Denne saken handler om mindre endringer i introduksjonsloven. Det er tre paragrafer som foreslås endret. Det er § 12 annet ledd, som er en bestemmelse som regulerer hvilke ytelser utbetalt av Arbeids- og velferdsetaten som skal tilkomme kommunen når deltakere i introduksjonsprogram deltar i tiltak i regi av Arbeids- og velferdsetaten. Det er også to endringer i § 23. § 23 tredje ledd første punktum innebærer at det blir adgang til å benytte et nasjonalt personregister for introduksjonsordning og opplæring i norsk og samfunnskunnskap for nyankomne innvandrere. § 23 tredje ledd tredje punktum innebærer at det blir adgang til å registrere opplysninger om norskopplæring for asylsøkere i dette registeret. Det er en samlet komite som står bak tilrådingen. Endringen i § 12 medfører ingen materielle endringer. Endringene i § 23 er for så vidt en naturlig oppfølging av at man fra høsten 2007 skal gi opplæring til personer som søker asyl. Selv om man kan ha delte meninger om det – og det har det vært i Stortinget tidligere – er det en naturlig oppfølging av gjeldende politikk på området. Fra Fremskrittspartiets side har vi hele tiden understreket at det ikke er naturlig med norskopplæring for asylsøkere, rett og slett fordi de aller fleste som søker asyl, likevel vil bli sendt tilbake til opprinnelseslandet. Vi synes det er spesielt at man skal gi opplæring til disse personene. Selv om man kan hevde – og det blir det ofte gjort – at saksbehandlingstiden er lang, at folk må vente lenge, at det er en tidlig start på integreringen, skyldes det feil ved saksbehandlingstiden. Det blir feil når det tar for lang tid å behandle asylsaker i norsk utlendingsforvaltning, og det er ikke riktig å korrigere dette ved å innføre norskopplæring for asylsøkere. Fremskrittspartiet støtter lovendringen, fordi vi ser at det er hensiktsmessig, gitt dagens politikk. Det er for øvrig også interessant å merke seg at de tidligere regjeringspartiene, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, som var motstandere av norskopplæring for asylsøkere, åpenbart nå har snudd, i og med at de har en merknad sammen med regjeringspartiene der man mener at det er et godt tiltak å ha norskopplæring for asylsøkere. Her har de tidligere regjeringspartiene åpenbart snudd. Fremskrittspartiet står tydeligvis alene som det eneste partiet som ikke klarer å forstå – det må jeg ærlig si – hvorfor man skal ha norskopplæring for personer som i et større omfang uansett vil bli returnert tilbake til opprinnelseslandet. Det er en merkelig og selvfølgelig feilslått politikk. Man burde heller ha konsentrert seg om å få ned saksbehandlingstiden, ikke legge opp til å integrere personer som uansett skal returneres. Dette er en mindre lovendring, og det er som sagt en samlet komite som står bak tilrådingen.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2007-06-06:
Jeg gleder meg til den dagen også Fremskrittspartiet forstår at det er bra med språkopplæring i asylmottak. Det er godt å se at det i dag er et nesten samlet storting, både tidligere og nåværende regjeringspartier, som står sammen og har en nesten helt felles tilråding i innstillingen. Språk er nøkkelen til fellesskap. Det er nøkkelen til forståelse. Denne lovsaken kom som en konsekvens av at vi ønsker å gi et tilbud også til folk i asylmottakene. Vi ser at det er for mange som sitter der for lenge. Det verste som kan skje, er at folk blir sittende som passive mottakere. Da gjør vi folk til klienter i mottaksperioden. Det å gi språkopplæring er utelukkende positivt. Vi i flertallet klarer ikke å se det som noe stort problem at en eller annen afghaner eller somalier kan litt norsk når vedkommende blir returnert. Det er ikke noe stort samfunnsproblem, men det kan bli et stort samfunnsproblem når de som sitter i mottak, som skal bli norske og bo i Norge, ikke får noe opplæring i den perioden de sitter i mottak. Vi misbruker da den menneskelige ressursen som de er, hvis vi ikke hjelper dem i gang. Jeg er glad for at vi får på plass norskopplæringen fra 1. september. Det er en naturlig konsekvens av lovendringen. At vi klarer å få en mer aktiv periode i mottakene, er bra. Gjennom en språkopplæring der kan de komme lettere ut i arbeidslivet og lettere ut i det samfunnet de skal bo i.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2007-04-24:
Jeg vil på vegne av Solveig Horne, Ketil Solvik-Olsen og meg selv sette fram forslag om fornyet behandling av vedtatt vern av Åbødalsvassdraget i Sauda.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-04-24:
Jeg takker utenriksministeren for hans innledende innlegg. Jeg tror det er stor enighet mellom ham og meg og mellom de fleste av partiene om viktigheten av engasjement og kontakt og utvikling av naboskapsforhold, også som del av det man kan kalle en nyere og bredere sikkerhetspolitikk. Ut fra begge innleggene er det vel åpenbart at det er mye felles der. Men jeg merket meg at utenriksministeren ikke kom inn på to av de sakene jeg nevnte i mitt første innlegg. Det ene er betydningen av energi og energisikkerhet som en faktor i sikkerhetspolitisk vurdering. Der vil det kunne være ulike vurderinger. Jeg nevnte at det hadde vært en debatt, og jeg tillot meg også å henvise til at det var uttalelser fra stortingspresidenten. Men jeg merket meg også at forsvarspolitisk talsmann i SV Bjørn Jacobsen hadde en kommentar til NATO-toppmøtet i Riga og energisikkerheten inn i mandatet i organisasjonen. Han fryktet at andre NATO-medlemmer kunne komme til å presse Norge til å produsere mer olje og gass enn landet egentlig ønsket ut fra miljøhensyn, og at det dermed vil kunne bli en del av det fremtidige trusselbildet for Norge. Den type vurderinger gjør seg også gjeldende. Jeg har også merket meg uttalelsen fra SVs nyvalgte nestleder Bård Vegar Solhjell den 21. februar i Dagbladet, der han sier: «Det er nettopp i utenrikspolitikken vi har lettest for å bevise SVs innflytelse. Vi fikk Norge ut av USAs «Enduring Freedom», økte bistanden til Afghanistan, påvirket hele strategien til Nato og utelukket stasjonering av norske styrker i sør.» En må vel gi Solhjell rett. Uten SV i regjeringen hadde Norge trolig gått inn for å kunne sende norske spesialstyrker til Afghanistans sydlige provinser, der sikkerhetssituasjonen er vanskeligst. Denne spenningen vedrørende vår forankring og sikkerhetspolitiske stabilitet mellom regjeringspartiene kommenterte utenriksministeren ikke. Jeg la merke til lederen i Klassekampen i morges i anledning av NATO-toppmøtet i Oslo, hvor en i avslutningen sier at «et splittet NATO er langt å foretrekke framfor et militært opprustet og enig Nato». Det er uttalelser på lederplass som gjør inntrykk meg, men jeg kjenner også til hvor nært dette presseorganet står det ene regjeringspartiet. Jeg hadde håpet at vi også kunne ha fått en klarere uttalelse om enigheten om den politiske stabiliteten i sikkerhetspolitikken fra utenriksministeren.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-04-24:
Det har vært interessant å følge debatten, og jeg skal komme med noen kommentarer. Bjørn Jacobsen fra SV gav uttrykk for at det virket som om interpellanten ennå ikke var kommet helt ut av den kalde krigen. Det synes jeg er en klisjéaktig måte å beskrive det på, ettersom jeg la vekt på nettopp engasjementspolitikken, naboforholdet og samarbeidet som viktige elementer i en ny sikkerhetspolitikk. Jeg beflittet meg faktisk på å hente formuleringer fra så vel ambassadør Norsletten som forsvarsministeren for å gjøre dem til mine. Så her tror jeg det er stor enighet. Men i erkjennelsen av det som utenriksministeren sier, at i dag er sikkerhetspolitikken i nord mer enn militære styrker og forsvar, forsøkte jeg å trekke frem nye elementer av betydning for sikkerhetspolitikken, nettopp i nord. Utenriksministeren virket kanskje noe overrasket over min fokusering på energien, men jeg mener altså fortsatt at det er urealistisk at Norge skal ha et tett, men upolitisert og markedsbasert energisamarbeid i nordområdene, på samme tid som både Russland og andre aktivt bruker energi som et viktig maktpolitisk instrument. Nå viste utenriksministeren til at det kunne være riktig for de tekniske installasjonenes del. Jeg vil videre minne om at salg dreier seg om leveranser, og leveranser har å gjøre med leveringssikkerhet, og da har vi stikkordet. Så vel utenriksministeren som Marit Nybakk gjorde et poeng av at mine betraktninger om regjeringspartienes ulike holdninger til NATO ikke var en del av interpellasjonens tema. Det forundrer meg, for i interpellasjonen står det da faktisk: «Bred enighet og klar forankring i vår egen forsvars- og sikkerhetspolitikk gir trygghet og tyngde i håndteringen av mellomstatlige forhold. NATO står da sentralt.» Jeg synes derfor det er en lettvint unngåelse av et vanskelig tema, selvfølgelig, for partene i regjeringskoalisjonen. Som Jan Petersen peker på, er det et tankekors at alliansen mangler interesse for nordområdene. Jeg vil avslutningsvis advare mot at vi ikke ter oss slik at alliansepartnernes interesse og vilje til å engasjere seg i nord blir et speilbilde av deres oppfatning av vår alliansesolidaritet. Da vil vi kunne oppleve at allierte arrangerer nye møter uten å invitere oss.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Jeg skjønner nå hvor representanten Vallersnes vil. Han vil inn i norsk innenrikspolitikk og holde på med partiene der. Det synes jeg er en interessant og spennende debatt, men jeg svarte faktisk på spørsmålet som interpellanten stilte, som var viktig, det handlet om forholdene i nord, det handlet om engasjementspolitikk, og det handlet om forankring i sikkerhetspolitikken. Det mente jeg var min oppgave. De to spørsmålene som nå kom, er av to ulike kategorier. Det første er et sentralt spørsmål, betydningen av energi i sikkerhetspolitikken og hvordan dette spiller inn i forholdet til NATO. Der er det Regjeringens syn at det er relevant for landenes sikkerhet f.eks. hvordan man trygger energiinstallasjoner, hvordan man tenker trygghet rundt energitransport. Men jeg vil si meg enig i stortingspresidentens syn at vi som en stor energiprodusent og -selger/-eksportør skal vokte oss vel for tanker i retning av militarisering og politisering av salgsfunksjonen. Jeg mener vi har stått oss godt på gjennom mange år at vi forholder oss dertil med klare prinsipper for hvordan vi selger og omsetter energi. Men for installasjonssiden er det klart at dette er et viktig tema. Den andre delen av spørsmålet er tilbake igjen til det som ikke var spørsmålet i interpellasjonen, men som nå kommer fram som Høyres ledende linje her, nemlig synspunktene til ett parti i Regjeringen. Man kan vektlegge dette på ulikt vis. Jeg vil si at det er historisk at vi i dag har en situasjon hvor alle partier i dette stortinget står bak en plattform som vektlegger NATO som det bærende element i sikkerhetspolitikken. Det står klart i Soria Moria, det står klart i regjeringserklæringen, det har stått klart i alle mine utenrikspolitiske redegjørelser, som er godt forankret i Regjeringen. Høyre vet også at det å sitte i regjering betyr at man går inn med primærstandpunkter som så må måles mot andre partiers holdinger. Jeg mener at denne Regjeringen gjennom 18 måneder har vist en konsekvent linje som en alliert som har stilt opp langt utover hva vårt folketall skulle tilsi, i de mest krevende operasjoner. Og det er blitt lagt merke til. At Klassekampens leder vekker uro hos representanten Vallersnes, er heller ikke overraskende, men man får begrense det til det tema det er. Å trekke det inn i spørsmålet om stabilitet i sikkerhetspolitikken i nord og engasjementslinjen med Russland, synes jeg blir litt på utsiden av de realitetene vi forholder oss til – selv om jeg også leser den lederen, men ennå ikke har rukket å gjøre det i dagens avis.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Eg vil først takka statsråden for svaret. Eg vil òg takka alle som har teke del i debatten om interpellasjonen som eg har fremma, fordi eg synest han er viktig. Eg vil presisera at føremålet har vore å legitimera norsk bistand, ikkje å få fram gode eksempel som igjen skal vera ei orsaking for å kutta i bistanden. Det er ikkje noka målsetjing i seg sjølv at Noreg skal løyva mest mogleg. Målsetjinga er sjølvsagt at me får til ei utvikling i verda som gjer at bistand frå land som Noreg gradvis kan trappast ned. Men dessverre, i mange år enno vil det vera behov for at Noreg løyver pengar over bistandsbudsjettet. Eg er glad for dei positive utviklingstrekka som utviklingsministeren trekkjer fram. Spørsmålet er likevel om han kan dokumentera at dette har samanheng med bistand, eller om det like godt kan vera slik at ein del av desse utviklingstrekka har kome trass i bistanden. Det er jo slik at det er viktig for oss å ha kunnskap om desse tinga. Ideologi og politiske standpunkt er sjølvsagt viktige, men ein skal heller aldri undervurdera verdien av faktabasert kunnskap, for det er den me må leggja oss på når me utformar vår bistandspolitikk. I Noreg no har me politisk og folkeleg vilje til å bidra, men vilje er ikkje nok. Me må ha forsking som kan dokumentera at dei prosessane me set i gang, fungerer. Føremålet må vera å læra av dei feila som er gjorde, og deretter justera kursen. Men det er òg viktig at me kan bruka den dokumentasjonen i debatten mot dei mest hatske åtaka på bistandspolitikken. Har me handfast dokumentasjon på at våre tiltak verkar, så blir det òg lettare å få formidla dette til den norske befolkninga. Eg er ein stor tilhengar av at me støttar både internasjonale organisasjonar og norske frivillige organisasjonar. Eg lurer likevel på om me har gode nok og effektive nok rutinar som sørgjer for at dei pengane som desse organisasjonane får, blir godt nok brukte, og ikkje minst om me har kontroll med dette. Kva skjer ved eventuelle brot? Får det konsekvensar? Det same må då gjelda vår støtte frå norsk stat til ein annan stat: Kva blir konsekvensen dersom mottakarstaten bruker desse pengane på ein ineffektiv måte, dersom det er korrupsjon eller dårleg styresett? Til slutt: Har me eit høgt nok nivå på dei løyvingane me bruker til administrasjon og kontroll på dette området? Det hadde vore interessant å få vita om statsråden føler at han har desse løyvingane under kontroll. Heilt uavhengig av storleiken på løyvingane vil ineffektiv bruk av dei faktisk føra til at færre personar får hjelp. Dette er difor viktige spørsmål.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-04-24:
Takk.