trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-04-04:
Jeg må informere statsråden om at det ikke lenger er en blå-blå regjering, det har blitt en blå-grønn. Jeg kan også berolige statsråden med at dette er et av de feltene som jeg mener er den viktigste grunnen til å være kulturminister, for dette er av det mest presserende å gjøre noe med. Når vi har invitert alle partiene – det brevet kommer til å gå ut i løpet av uka – går vi ikke inn i det møtet med en ferdig plan for hva vi mener om det ene eller andre. Vi skal legge fram fakta sånn at alle kan få se argumentene for og imot. Så må vi være villige til å gi oss på noe hvis vi skal klare å få en enighet. Jeg kommer ikke til å si verken ja eller nei til noen virkemiddel her, og jeg skal gi alle en fair sjanse til å kjempe for sine ting i det rommet. Så håper jeg at vi i hvert fall blir enige om noen prinsipper og kanskje om en styringsmodell som gjør det mulig for oss å lage noen brede enigheter i Stortinget – enten før eller etter.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-04-04:
Jeg må begynne med å beklage tittelbruken i forrige svar, men jeg tror kanskje at jeg er litt skadet av å ha stått 17 år på den andre talerstolen. Jeg skal prøve å skjerpe meg. Jeg takker for spørsmålet, og jeg takker for forståelsen som har seget inn over Kristelig Folkeparti, av at sjøl om regjeringsplattformer står høyt, står Grunnloven hakket over. Den sier noe om verdigrunnlaget Norge bygger på, og den inneholder § 16, som sier at vi skal tilstrebe å ha en sterk norsk folkekirke, men vi skal behandle alle trossamfunn i Norge likt. Det er prinsipper som jeg tror står veldig sterkt i de fleste partier i denne salen, og det er saker som vi kommer til å drøfte framover når vi nå får viktige saker med å utvikle folkekirken og også andre trossamfunns støtte. Til spørsmålet om hva en mener med å ha den brede folkekirken: For meg og regjeringa er det viktig å ha en folkekirke som har en bredde og støtte i folket, som følger med utviklingen i samfunnet, og som er basert på medlemmenes aktivitet. Jeg syns jo, hvis en ser verdenssamfunnet i stort akkurat nå, at det å ha gode finansieringsordninger i bunnen for trossamfunn, der medlemskap er det som teller, ikke f.eks. tilknytningen til andre stater, blir viktigere og viktigere. Min marerittverden er en kristen verden finansiert av oljepenger fra Texas og en muslimsk verden finansiert av oljepenger fra Saudi-Arabia. Det at finansieringen av trossamfunn baserer seg på medlemskap, og at makta går ut fra medlemmene i trossamfunnet, tror jeg er viktige prinsipper for å ha en aktiv livssynspolitikk og en livssynspolitikk som har rotfeste i det norske folket.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-04-04:
Den norske kirke er det største trossamfunnet. Det betyr at den har en spesiell posisjon, og så har den også alltid hatt en spesiell rolle i en del oppgaver den har blitt tildelt av fellesskapet. Noen av dem er det naturlig at Kirken fortsatt har, noen er det naturlig at Kirken også deler med andre trossamfunn, f.eks. å ha prester på sykehjem, at vi også har andre trossamfunn som tilbyr den type støtte som vi ser at vi trenger både innenfor fengsel, sykehjem og alle de funksjonene som det er viktig å ha religiøse ledere til å utøve. Men det er klart at Kirkens størrelse og Kirkens støtte i folket gjør at den har en spesiell posisjon. Og så har den en spesiell posisjon fordi den forvalter mye av kulturarven vår. Når du setter navn på Nidarosdomen som et viktig bygg, er det et viktig kulturbygg også for Norge, ikke bare en eiendom for Kirken. Den er vårt felles eie, vår felles kulturarv.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-04-04:
Trosfriheten er viktig, og trostoleransen er viktig å ha i et samfunn. Når vi nå skal legge fram en stortingsmelding med et nytt felles lovverk på dette feltet, håper vi å legge det fram med også en meldingsdel, nettopp for at vi skal få de prinsipielle debattene samtidig som vi skal lage de praktiske løsningene. Jeg merker at på dette feltet diskuterer vi ofte et prinsipp som alle støtter, men når vi skal finne de praktiske løsningene i hverdagen, blir ofte de prinsippene dyttet bort av andre prinsipper. Vi hadde en debatt i Stortinget for kun kort tid tilbake om hvordan vi skal bruke disse apparatene for å fremme likestilling innenfor trossamfunnene, og hvor grensa går der vi skal være villig til å bruke lovverket vårt, og hvor grensa går der vi sier at det skal trossamfunnene få bestemme sjøl. Jeg håper at hvis vi får en melding og en lov samtidig, klarer vi å måte til både prinsippene og lovverket og det praktiske knyttet til de prinsippene vi ellers blir enige om.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-04-04:
Stortinget kan forvente seg både en lovsak og en meldingssak som kommer samtidig. Vi håper at de kan behandles samtidig i Stortinget, og at komiteen legger opp til en behandling der meldingsdelen får en behandling en melding verdig. Dette er vårt svar på Stålsett-utvalgets utfordringer. Men jeg tror at hele denne debatten hadde stått seg hvis vi hadde behandlet prinsipper samtidig som vi behandler lov. Som sagt er vi enige om veldig mange prinsipper her i salen, men når det skal kokes ned til et lovverk, er det av og til at prinsipper kommer i krasj. Den avveiningen syns jeg man skal ha samtidig, og det er derfor jeg ønsker at Stortinget skal behandle dette samtidig. Det kan ikke jeg påvirke. Det er representanten Bekkevold bedre til å påvirke enn jeg, men vi skal i hvert fall sørge for at Stortinget får dette samlet og kan behandle dette samlet. Det tror jeg religionspolitikken hadde stått seg på.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-04-04:
Dette er en av de tingene som vi kommer til å komme tilbake til i meldinga, og som regjeringa skal ha sin konklusjon på, og som det da blir debatt om her i Stortinget. Så jeg skal ikke konkludere på forhånd. Det som jeg har lyst til å si at jeg støtter representanten i, er at barn har rett til å ha både sine meninger og sin tro, og om hvorvidt ikke-religiøs oppdragelse er det eneste nøytrale. Der deler jeg representantens holdninger. Men vi må finne de riktige vippepunktene her. Vi har fått utrolig mange høringsuttalelser. Vi holder på å organisere det nå. Så kommer vi tilbake til konklusjonen på hvordan vi skal håndheve det, når vi kommer med saken til Stortinget.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-04-04:
Jeg har også merket meg at fotballsesongen har begynt, og at Vålerenga ligger ganske bra an i denne serien – jeg tror det var tredje- eller fjerdeplass sist jeg sjekket – sjøl om det bare har vært tre runder, og at de mer kjepphøye trønderne ligger litt lenger nede. Jeg må innrømme at jeg har ikke gått inn i dybden i det som representanten spør om, men jeg syns det er viktig at de toppidrettsutøverne vi har, skal ha muligheten til å ha en livslang karriere der fotballen eller en annen lagidrett er en del av yrkeskarrieren deres, og at det skal gå an å kombinere med andre ting. Jeg oppfatter egentlig at norsk idrett er ganske god til å rettlede folk til å ha ulike karriereveier, og at de også støtter mange i det å kombinere utdannelse med idrettskarriere. Jeg føler at forståelsen i norsk idrett av at folk skal ha en livslang yrkeskarriere der idretten kanskje bare er en del av yrkeskarrieren, er ganske stor. Jeg har ikke hatt disse forslagene på mitt bord, så jeg må få lov til å komme tilbake til representanten om akkurat det, men jeg tror det er viktig at vi har ordninger som gjør at alle får muligheten til å ha en livslang yrkeskarriere, sjøl om idretten bare er en liten del av den.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-04-04:
Vi skal se på denne saken, men det må være betryggende for representanten å vite hvilken grunnholdning vi går inn i arbeidet med.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-04-04:
Ja, det er noe presserende med denne saken, fordi hvert år med tapt tid er svært alvorlig for en bransje som allerede over år har stått i veldig krevende situasjoner. Grunnen til at det går litt bedre i år, er at de har kuttet til beinet. Og det å kutte til beinet går ut over muligheten til å prioritere krevende og kritisk journalistikk, som vi alle er opptatt av. Men det er også et eller annet merkverdig med den måten statsråden nå svarer på. For det kommer altså ingen stortingsmelding nå i vår omkring disse spørsmålene. I stedet skal vi nå sitte i Stortinget og lage et forlik, og så skal regjeringen etterpå komme med en stortingsmelding. Er det riktig oppfattet at først skal partiene i Stortinget drøfte seg fram til noe som kan være et bredt forlik, og så skal regjeringen etterpå komme med en stortingsmelding om samme saken? Når skal da stortingsmeldingen komme, og når skal den eventuelt behandles?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-04-04:
Jeg tror ikke man finner én redaktør rundt omkring i dette landet som ikke venter på regjeringens oppfølging av mediemangfoldsutvalgets innstilling, for det er snart tre år siden utvalget ble nedsatt, og det er et år siden de la fram innstillingen sin. Det var en enstemmig innstilling med en rekke forslag. Så jeg tror ikke man finner én redaktør som ikke venter på det. Og det er det som egentlig er spørsmålet mitt: Når kommer den? Jeg skjønner at vi nå skal sitte i vår og diskutere det, og det er mulig det er fordi en i regjering ikke klarer å bli helt enig at en skal diskutere med stortingspartiene. Senterpartiet skal være velvillig når det gjelder å gjennomføre tiltak som fungerer. Men vi må jo også få en oppfølging fra regjeringen, vi må få en stortingsmelding om disse spørsmålene. Og spørsmålet mitt er: Når kommer den? Skal vi vente helt til neste vår før den blir behandlet? Spørsmålet er sjølsagt også: Vil den inneholde det Senterpartiet synes er et av de viktigste tiltakene som er fremmet her, nemlig fritak for arbeidsgiveravgift i en tidsbegrenset periode? Nå er det jo så pass lenge siden det forslaget ble fremmet at ett av de tre årene i den tidsbegrensede perioden(presidenten klubber) nå har gått. Når kommer eventuelt et slikt tiltak? (presidenten klubber)
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-04-04:
Dette er absolutt et område der man bør ha de brede enighetene, men det er også et område der man ikke lenger kan skyve ting foran seg. Nå er det fjerde eller femte året vi hører statsråder fra den blå-blå regjeringen si at vi er nødt til å vente til vi får brede forlik før vi kan gjennomføre noe på dette området. Nå må faktisk noe snart skje. Det er positivt hvis det blir et forlik i vår, men det må også manifestere seg i en stortingsmelding som forplikter regjeringen økonomisk. Statsråden kan retorisk si at vi andre ikke skal bruke dette som en slagarena, men vi kan også med rette hevde at dette har vi etterlyst i flere år, faktisk har jeg gjort det sammen med statsråden da hun satt i opposisjon. Så et eller annet må snart skje. Forlik er bra, men vi må også få en økonomisk forpliktelse fra regjeringen på de virkemidlene som mediemangfoldsutvalget har foreslått. Det er det som er viktig her. Da blir jeg litt betenkt når statsråden sier at en del av virkemidlene er utdatert. Mener hun virkelig det? Senterpartiet mener at fritak for arbeidsgiveravgift er et svært viktig virkemiddel. Mener også statsråden at det fortsatt er det?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-04-04:
Mitt spørsmål går til kulturministeren. Da den utvidede regjeringen presenterte sin nye plattform tidligere i år, reagerte Kristelig Folkeparti på at en regjeringsplattform for første gang utelot referansen til vår kristne og humanistiske verdiarv som grunnlag for regjeringens politikk. Men både kulturministeren og andre fra regjeringspartiene bekrefter den fortsatte betydningen av dette verdigrunnlaget, så vel som deres intensjon om å føre en fortsatt aktiv og støttende tros- og livssynspolitikk. For Kristelig Folkeparti er en aktiv, støttende tros- og livssynspolitikk viktig av flere grunner, da kirken har hatt en historisk rolle som har vært avgjørende i byggingen av det samfunnet vi har i dag, med et ukrenkelig menneskeverd, høy tillit til hverandre og en sterk frivillighetskultur. Men vi trenger også å forstå at trossamfunn og gudshus har en viktig rolle fortsatt for folk i dag, både som fellesskap og som fysiske rom som gir plass for tilbedelse av det hellige og undring over livets mysterier. I tillegg utgjør kirken og menighetene samlingssteder for oss når vi trenger det aller mest, i møte med livskriser, døden og andre store utfordringer. I slike situasjoner bidrar disse trosfellesskapene med en kompetanse og bærekraft som bør anerkjennes og verdsettes også av politikere. Derfor mener Kristelig Folkeparti at tros- og livssynspolitikk er helt i kjernen av spørsmålet om hva slags samfunn vi vil ha. Så mitt spørsmål til kulturministeren, som også er statsråden for kirke-, tros- og livssynsspørsmål, er derfor: Hva betyr en aktiv, støttende tros- og livssynspolitikk for kulturministeren?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-04-04:
Takk for svaret. Jeg ser fram til åpningen av Kirkemøtet i Nidarosdomen neste uke – det praktfulle kirkebygget som er et stykke norgeshistorie som vitner om en tid hvor kongemakt og kirkemakt gikk hånd i hånd. I fjor markerte Kirken selvstendighet fra staten, og det har vært stor enighet både i og utenfor Kirken om at det er en naturlig utvikling. Det er for øvrig like stor enighet om at Den norske kirke fortsatt står i en særstilling i det norske livssynslandskapet. I den tidligere nevnte Jeløya-plattformen, som kulturministeren har omtalt som et arbeidsdokument, står det: «Den norske kirke har en historisk og størrelsesmessig særstilling, som anerkjennes(…) (…) Jeg vil legge til at Den norske kirke også har en særskilt rolle som formidler og bærer av noen grunnleggende fellesverdier, fortellinger og ritualer. Jeg vil for øvrig gjerne spørre kulturministeren hvordan hun vil begrunne Den norske kirkes særstilling. Og hvordan tenker hun helt konkret at denne særstillingen skal «anerkjennes» – og igjen siterer jeg plattformen – «uten at prinsippet om likebehandling skal rokkes ved»?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-04-04:
Det er betryggende å høre at kulturministeren ønsker å føre en fortsatt støttende tros- og livssynspolitikk. Dette handler for øvrig ikke bare om trossamfunnenes kollektive liv, men også om den enkeltes rett til trosutøvelse fra vugge til grav. Vi vet at trosfriheten er truet i mange land, men det er også en gruppe her til lands hvor trosfriheten er under press, og det er mennesker som av ulike årsaker er mottakere av helse- og omsorgstjenester. Det kan være funksjonshemmede, eller det kan være eldre. Retten til å utøve sin tro gjelder hele livet for alle borgere. Derfor fremmet flere av Kristelig Folkepartis representanter nylig et forslag i denne sal. Det skal bidra til å trygge trosfriheten også for dem som er mottakere av bl.a. helse- og omsorgstjenester. Jeg vil spørre statsråden hvordan hun vil bidra til at trosfriheten faktisk gjelder for alle fra vugge til grav, også i de fasene vi eventuelt er mottakere av helse- og omsorgstjenester.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-04-04:
Takk for svaret. Bare av nysgjerrighet: Vi har fått en rapport, Stålsett-rapporten, som i seg selv fortjener en egen melding fordi den reiser en diskusjon som handler om mer enn penger og mer enn lovverk, men mer om hvor troens plass i det offentlige rom skal være. Nå sier statsråden at vi skal få en proposisjon med en meldingsdel. Betyr det at vi ikke kan forvente oss en egen melding basert på Stålsett-rapporten, som jo er utrolig spennende med tanke på å kunne løfte nettopp en litt bredere tros- og livssynsdebatt som ikke bare handler om hijab og alle disse tingene som veldig fort dukker opp? Må Stortinget nå se for seg en lovsak med en liten meldingsdel, eller kan vi forvente oss noe mer?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-04-04:
Kristelig Folkeparti er opptatt av at trosfriheten skal gjelde for alle gjennom hele livet. Det er ikke sånn at mennesker får trosfrihet i gave når de fyller 18 år – eller 15 år for den saks skyld. Barns rett til å tro er nedfelt i barnekonvensjonen. Derfor mener Kristelig Folkeparti det er uheldig dersom det ikke lenger skal gis tilskudd til trosopplæring eller medlemskap i trossamfunn for barn og unge under 15 år, slik som lovforslaget som har vært ute på høring, legger opp til. Denne form for politikk bygger på det vi mener er en alvorlig misforståelse, nemlig at en gudløs oppdragelse er en nøytral oppvekst. Det er ikke tilfellet. Derfor vil jeg spørre kulturministeren: Hvordan vil hun sørge for unges trosfrihet? Skal den aktivt støttende tros- og livssynspolitikken også gjelde for barn og unge?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-04:
Mahatma Gandhi sa det slik: En nasjons storhet og dens moralske framskritt kan måles etter hvordan den behandler sine dyr. I Norge har vi i dag en praksis der vi holder de fire store rovdyrene våre på randen av utryddelse. Ulv regnes som kritisk truet i Norge, bjørn regnes som sterkt truet, gaupe regnes som sterkt truet, og jerv regnes som sterkt truet. Regjeringens respons på denne situasjonen har de siste fire–fem årene vært å gjennomføre den største ulvejakten siden 1919, redusere bestanden av gaupe til godt under bestandsmålet og sende ut høringsforslag om å utvide fellingsperioden for ulv inn i ynglefredingstiden – for å nevne noe. Jeg oppfatter at statsråd Elvestuen selv har et autentisk engasjement for natur og dyr, men jeg er mer usikker på om regjeringen er oppriktig interessert i å ta trygt vare på dyrene som hører hjemme i norsk natur, ut fra handlingene som gjøres og beslutningene som fattes. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: Hva er statsrådens plan, nå som han har blitt varm i trøya, for å få rovdyrene ut av rødlisten?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-04:
I Nationen i går kom det fram at Venstre vil stemme imot å øke bestandsmålene for ulv, jerv, gaupe og bjørn – dette til tross for at Venstre gikk til valg på det motsatte. Lederen for energi- og miljøkomiteen, Ketil Kjenseth fra Venstre, sier til Nationen at «her ser vi ganske enkelt en av konsekvensene av å gå i regjering». Kan miljøministeren bekrefte at Venstre ikke lenger står sammen med Miljøpartiet De Grønne i denne saken, og at en aksepterer at det er Høyre og Fremskrittspartiets rovdyrpolitikk som har vunnet fullstendig fram i den blå-blå regjeringen?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-04:
Jeg forstår at Venstre kommer til å stemme imot det de gikk til valg på. Hvis vi skal klare å løfte ulvebestanden vekk fra statusen som «kritisk truet» på rødlisten, må det tas flere grep. Bestandsmålet må økes, og det er også plass til flere familiegrupper innenfor den eksisterende ulvesonen. I tillegg bør vi vurdere utvidelse av sonen. Det har nå vært ulv i Østmarka i flere år, noe som er blitt tatt godt imot av Oslo-folk flest og av mange av dem som bruker Østmarka til friluftsliv. Vil statsråden vurdere å utvide ulvesonen til også å omfatte Nordmarka og Krokskogen?
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Nå er det en ny blå-grønn regjering, og det står i erklæringen at vi skal ha levedyktige bestander av de store rovdyrene. Og beskrivelsen av at ulven er kritisk truet, og at også de tre andre store rovdyrene er sterkt truet, er riktig. Rammen for politikken jeg fører, er todelt. Vi skal følge opp Bernkonvensjonen, vi skal følge opp naturmangfoldloven, og så skal jeg også forholde meg til de stortingsvedtakene som er gjort – både til rovdyrforliket fra 2011 og bestandsmålene som er satt der, og også til flertallet for ulveforliket to år tilbake. Innenfor de rammene skal vi føre en politikk overfor rovdyrene som gjør at man får ned konfliktnivået. Det er jo en todelt målsetting, med prioritering av beitedyr i noen områder og prioritering av rovdyr i andre områder. På ett område virker dette – sauetapene er gått ned med over 40 pst., og tapene av villrein er gått ned med 27 pst. Så skal vi også ha en forvaltning som sikrer rovdyrene innenfor disse rammene. Det betyr at fellingstillatelsen for gaupe i år er satt sånn at vi forventer at bestanden kan gå opp. Det er ingen tvil om at uttaket av jerv ble for stort i fjor, så vi ligger under bestandsmålet og må se på muligheten for at bestanden kan komme noe opp. Her må virkemidlene vi har, fintunes hvert eneste år for å følge opp Stortingets beslutninger samtidig som man ligger innenfor forpliktelsene i naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Jeg bekrefter vel at det vi som regjering skal følge opp, er de vedtakene som er gjort av tidligere storting, både i forrige periode, med det flertallet som var da, som har satt bestandsmålene for ulv, og det som ligger i bestandsmålene fra 2011 for de andre store rovdyrene. Men vi skal også følge opp Bernkonvensjonen og det som er innenfor naturmangfoldloven, og det setter rammene for det arbeidet som regjeringen skal følge opp.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Jeg mener at det er ingen tvil om at det at en har ulv i Østmarka, har vært en berikelse for Oslo. Det er en kvalitet ved Østmarka som jeg tror det er mange som ikke har vært klar over har vært der, både egen befolkning og landet for øvrig, og som jeg mener virkelig er en berikelse. Selv om vi nå ligger innenfor bestandsmålene og skal følge opp Stortingets rammer og lovverket, er det klart at vi samtidig må ha en evaluering av den rovdyrpolitikken vi har, en evaluering av om vi treffer riktig, eller om vi kan gjøre justeringer i årene framover – men det må jeg komme nærmere tilbake med til Stortinget senere.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Først må jeg si at rapporten fra Naturpanelet er virkelig nedslående hvis man ser på den globale situasjonen, med hensyn til tap av natur, tap av artsmangfold og bestandenes størrelse. Så her må det jobbes ikke bare internasjonalt, men på alle nivåer, fra det internasjonale samarbeidet og helt ned til det lokale ansvaret som må tas i de enkelte sakene. Jeg er glad for at representanten Moxnes er veldig fornøyd med naturmangfoldmeldingen, som ble både lagt fram og vedtatt i forrige stortingsperiode. Jeg er også veldig godt fornøyd med den og de målsettingene som den har satt. Når det gjelder bredden av de tiltakene som nå skal gjennomføres for å følge opp den, kommer ikke jeg til å ha tid til å gå inn i alle dem, men det handler om å få opp flere prioriterte arter og flere prioriterte kulturlandskap og alle de tiltakene som ligger innenfor rammene som er satt. Jeg tror vi skal være fornøyde med at systemet for naturforvaltning er ganske bra i Norge. Det handler om å drive det framover og implementere flere konkrete tiltak.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Dette må tas etter hverandre. Det første er at denne pakken skal jobbes fram via Miljødirektoratet, og den vil bli lagt fram. Det nøyaktige tidspunktet må jeg komme tilbake til, men de første delene av det skal være nært forestående, når det gjelder både prioriterte arter og prioriterte naturområder. Det jobbes også med prioriterte kulturlandskap, sammen med Landbruks- og matdepartementet. Det vil være det første. Så er det det arbeidet som gjøres for å nå målet om å verne 10 pst. av skogen. I løpet av de fire siste årene er det brukt nærmere 1,5 mrd. kr på dette. Det er like mye som ble brukt på de åtte foregående årene. Det er et stort arbeid som må gjøres for å nå målene, men det er ingen tvil om at det gjøres mer på dette feltet enn det har vært gjort kanskje noen gang tidligere.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
At man skal ha en økobasert tilnærming og forvaltning er jo selvsagt, det er å ha en helhetlig forvaltning. Vi må bli mye flinkere til å se på helheten, ikke bare på hva som er de vernede områdene. Det er naturen som helhet som må følges opp – ikke bare at man skal ivareta et biologisk mangfold, men også bestandsstørrelsene. Her må det utarbeides mye politikk i årene framover, noe vi også har snakket om når det gjelder både prioriterte arter, vernet landskap og vernet skog. I Norge skal vi lede an i kampen for å få bedre, sterkere klimatiltak. Da må vi gjøre det på alle områder, vi må jobbe internasjonalt for å få en forsterket parisavtale, internasjonale forpliktelser, og det må gå hele veien ned til at vi skal få våre egne reduksjoner i Norge. Der vil det være viktig å få til enighet med EU, med 40 pst. reduksjon fram mot 2030. Det å få en forpliktelse i Norge, står ikke opp mot det som er våre egne mål. Når det gjelder petroleumspolitikken, har vi fått satt av viktige naturområder – Lofoten, Vesterålen, Senja, iskanten og andre områder – som setter rammer også for det.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Da kan jeg bekrefte at statsråd Elvestuen er veldig enig med representant Elvestuen. Det viktigste med Parisavtalen er nettopp at vi får til den kontinuerlige forsterkningen, at det blir den dugnaden som denne avtalen er, at det er et internasjonalt samarbeid, at det er nasjonale forpliktelser, men der også både næringsliv, organisasjoner, lokale myndigheter og helt ned til enkeltpersoner kjenner ansvar og føler at det de gjør, har en betydning, og at det de gjør, hele tiden må forsterkes. Så må vi ha en prosess i Norge for å jobbe med våre forsterkede mål. Det er helt klart, som jeg også sa i mitt forrige svar, at en avtale med EU med 40 pst. reduksjon innen 2030, er avgjørende, ikke minst fordi det skaper forpliktelse til hva vi må gjøre, og det skaper forpliktelse uavhengig av hvordan flertallene i Stortinget ser ut i årene framover. I tillegg til det – og det er ingen motstrid i det – må man sette egne mål. Nå skal vi ha prosessen fram mot 2020. Da kommer vi tilbake til Stortinget, når Fiji har fått lederskapet i COP-en, med den såkalte Talanoa-dialogen. Under COP24 til høsten skal det være en diskusjon – ikke for å fastsette nye mål, men – om de nye målsettingene, som skal meldes inn fram mot 2020. Jeg vil invitere Stortinget til å ha en debatt om dette. Jeg tror at det på dette tidspunktet er riktig å ha en debatt om det. Vi skal også være en del av samtalene og dialogen i COP-en som kommer i høst, før vi skal legge fram vår plan og våre innspill i 2020. Vi har sagt at når vi har avtalen med EU på plass, skal vi også komme tilbake til Stortinget med en handlingsplan for hvordan vi skal gjennomføre disse prosjektene i årene framover.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Nei, jeg mener virkelig at det ikke er noen motsetning. Det viktigste akkurat nå er å få til en enighet og en avtale med EU, slik at vi stiller oss slik at vi har de samme vilkårene som land i EU når det gjelder hvordan vi skal nå målet om å redusere utslipp fram mot 2030. Forventningene er at vi vil få et krav om at vi skal redusere med 40 pst. fram mot 2030. 40 pst. på tolv år kommer til å være veldig krevende. I Jeløya-plattformen er forpliktelsene at vi skal ta så mye som mulig av dette i Norge. Det er ingen motsetning mellom å ha en forpliktelse og en enighet med EU og så sette seg egne nasjonale mål. Det er det også land innenfor EU som gjør. Det har man i Nederland, det har man i Sverige, det har man også i Tyskland. Vi må også se på hvor mye av dette vi klarer å få til i Norge – samtidig som det er riktig at vi er med på den europeiske dugnaden om i fellesskap å nå målet. Vi må også kunne ha den fleksibiliteten som ligger der.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Men klimamålene er jo flere, og fram mot 2020 forholder vi oss til Kyoto-protokollen, hvordan vi følger opp den. Der innebærer det også kvotekjøp, det er en nødvendighet for å nå målene, og det har også forrige regjering vært en pådriver for. Så er det klimaforliket, med dets målsetting om at man skal ned på 48,6 mill. tonn, så vidt jeg husker – å komme så nær det som overhodet mulig. Så er det ikke slik at klimapolitikken står stille. Tvert imot. Man viste jo tidligere her til elbilsalgene, som var oppe i 37 pst. i forrige måned, 20 pst. i fjor, det som er innsatsen innenfor kollektivtransporten, det som er innsatsen innenfor grønn skipsfart – det er nærmere 40 ferjer med nullutslipp som er på vei. Vi gjør ting innenfor transportsektoren i Norge som ingen andre land er i nærheten av. Dette handler om å gjøre ting så raskt som mulig, samtidig som en lager et system, mot både 2020, 2030 og etter hvert også lenger, som sikrer at vi driver denne politikken framover og stadig vekk gjør den sterkere.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Den ble lagt fram før jeg kom. Det som er viktig nå, er, som jeg har sagt tidligere, at vi skal følge opp det å få en enighet med EU om hvordan vi skal nå målet om 40 pst. reduksjon innen 2030. Det er et tydelig og klart mål. 2020-målene ligger der. Så skal vi ha en prosess, som jeg nevnte, med Talanoa-dialogen sammen med EU og også i COP-en i høst om hvordan vi skal forsterke målene, både som land og sammen med EU, fram mot 2020. Dette skal meldes inn til EU. Så har regjeringen i Jeløya-plattformen sagt at når vi har enigheten med EU, skal vi legge fram en handlingsplan om hvordan vi skal nå disse målene fram mot 2030. Som sagt: Én ting er forpliktelsene som ligger i den internasjonale avtalen vi trenger sammen med resten av Europa – den vil forplikte Stortinget, forplikte alle partier – og så er det å sette de måltallene. Det er ingen motsetning mellom det og å ha egne måltall, men dette vil regjeringen komme tilbake til når vi har en avtale med EU.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-04:
Det kommer det til å være en stor bredde på. Jeg nevnte grønn skipsfart, som drives framover innenfor de ulike fartøykategoriene. Det er ikke ett virkemiddel som virker når det gjelder dette. Det handler om å følge opp veikartene for industrien og næringslivet, som vi har jobbet med i grønn konkurransekraft. Der er det mange sider som skal fram. Det er slett ikke slik at 2020-målene er oppgitt, men det er fryktelig vanskelig å nå dem – fryktelig vanskelig. Vi satser så mye vi kan på nullutslipp som det er mulig, og i et tempo som ingen andre land er i nærheten av. Så fyller vi på med måltall for bruk av biodrivstoff, med alle de dilemmaene det innebærer, som representanten kjenner veldig godt. Det er ikke bare å kjøre på så mye som mulig. Vi må også sørge for at det har en kvalitet, også en miljøkvalitet, som gjør at det kan benyttes, og det må gjøres på en slik måte at en får investeringer i det som er avansert biodrivstoff over tid. Jeg tror heller ikke representanten har noen enkle løsninger for hvordan dette skal gjøres raskere fram mot 2020. Vi ligger helt i forkant av det som er mulig.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-04-04:
I påskeuken lanserte Det internasjonale naturpanelet en svær rapport om status for det globale naturmangfoldet. Konklusjonene her er dystre: Matsikkerheten, økonomien og livskvaliteten for oss alle står i fare. Naturmangfoldet i alle verdensdelene er synkende. Over tre milliarder mennesker lider på grunn av ødelagt natur. Dette tapet koster oss mer enn 10 pst. av verdens økonomi. Det forverrer klimaendringene, som igjen forverrer naturødeleggelsene og gjør det vanskeligere å snu. Samtidig viser rapporten også at det lønner seg å restaurere ødelagt natur. Vi får igjen ti ganger investeringene i form av renere vann, renere luft, mer mat – alt det som naturen gir oss. I Norge er 21 pst. av artene våre utryddingstruet. Det skyldes i hovedsak at leveområdene deres blir ødelagt. For to år siden, da statsråd Elvestuen selv var stortingsrepresentant, vedtok han og Stortinget flere tiltak som skal hindre at mer natur ødelegges, bl.a. at 10 pst. av skogen skal vernes, og at 15 pst. av de forringede økosystemene skal være restaurert innen 2025. Komiteen mente at man burde utpeke rundt 400 såkalte prioriterte arter, som var målet da loven ble laget. Nå, ni år etter at loven trådte i kraft, har bare 13 arter fått en slik beskyttelse. Vår nye miljøminister startet sin karriere med å måtte forsvare utlysningen av 103 nye oljeleteområder dagen etter at man la fram plattformen fra Jeløya. Hva gjøres konkret for å følge opp Stortingets vedtak i forbindelse med behandlingen av naturmangfoldmeldingen?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-04-04:
I november svarte daværende statsråd Helgesen, på et spørsmål stilt her i spørretimen, at han hadde gitt direktoratet i oppdrag å utarbeide en pakke for truet natur som ville komme til å omfatte rundt 90 arter og 60 naturtyper. Det er en god start for å nå rundt 400 prioriterte arter, som var målet da naturmangfoldloven ble vedtatt, og som ble gjentatt av energi- og miljøkomiteen i 2016. Mitt spørsmål er: Når kommer denne varslede pakken, og hva gjør ministeren for å velge ut de resterende rundt 387 artene som må til for å nå målet om 400 prioriterte arter?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-04-04:
Dagbladet omtalte rapportene fra Naturpanelet, og da uttalte statsråden til avisen at det viktigste i tiden framover er å ta bedre vare på norsk natur, med en «helhetlig økosystembasert forvaltning» – noe som høres bra ut. Hvordan passer regjeringens programpolitikk – som ifølge Jeløya-plattformen skal legge til rette for såkalt lønnsom produksjon av olje og gass og videreføre dagens praksis med jevnlige konsesjonsrunder på norsk sokkel – inn i denne helhetlige økosystembaserte forvaltningen, all den tid vi vet at klimaendringer og naturødeleggelser hører tett sammen, og at Norges utslipp fra oljesektoren også er med på å ødelegge arters leveområder over hele verden?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-04-04:
I forbindelse med ratifiseringen av Parisavtalen i juni 2016 uttalte daværende stortingsrepresentant Elvestuen at det er avgjørende at alle land, spesielt verdens rikeste land, oppjusterer ambisjonene sine i de nasjonalt fastsatte bidragene fram mot 2020. Videre sa daværende representant Elvestuen at det var positivt at Stortinget i forbindelse med ratifiseringen av Parisavtalen ba regjeringen komme tilbake til Stortinget med et forslag til forsterkede klimamål i forkant av den dialogen som skal være i 2018, om hvordan man nå skal gå videre. Dette var kloke ord. Mitt spørsmål er: Hvordan stiller statsråd Elvestuen seg til disse uttalelsene fra daværende representant Elvestuen, og hvordan har han tenkt å følge opp nevnte vedtak?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-04-04:
Jeg takker for svaret, og jeg ser fram til den dialogen vi da skal ha med regjeringen her fra Stortingets side om disse helt sentrale spørsmålene når det gjelder COP-en, som ble nevnt. Men jeg vil følge opp nettopp på forholdet mellom internasjonale og nasjonale krav, for det er jo bred enighet om at når det gjelder kvotepliktig sektor, skal vi søke å nå våre utslippsmål i nært samarbeid med EU. Det har et stort flertall i Stortinget stilt seg bak, og det tror jeg vil bli stående. Men ligger det ikke da nettopp i dette at man i regjeringen, spesielt før statsråd Elvestuen kom inn i regjeringen sammen med Venstre, la stor vekt på at det også i ikke-kvotepliktig sektor nettopp gjennom innsatsfordelingsordningen skulle åpnes for at man tok mange av disse forpliktelsene i samarbeid med EU på en slik måte at man egentlig åpnet opp for å kjøpe seg ut av å ta viktige og krevende nasjonale valg her hjemme? Så jeg stiller meg litt uforstående til påstanden om at det ikke er noen motsetning i dette, og vil gjerne at statsråden utfyller på det punktet.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-04-04:
I 2015, da den blå-blå regjeringen i samarbeid med Venstre og Kristelig Folkeparti ble enige om klimamål, sa Venstre-lederen: «Dette er et historisk linjeskift i klimapolitikken. Vi skal ikke lenger kjøpe oss fri med fiksfakserier og FN-kvoter.» Det ble kalt et «historisk linjeskift». Nå har det i tre år blitt skyldt på mangel på en avtale med EU. Nå hører vi ministeren si at det viktigste nå er at vi får på plass en avtale med EU. Det har vært sagt i tre år av tre ministre. Da dette ble lansert, ble det sagt at dette skulle bli så stramt at alt måtte gjøres hjemme. Det blir fulgt opp med en stortingsmelding som egentlig handler om hvordan vi skal unngå å gjøre mest mulig hjemme. Så tiden for kvotekjøp var definitivt ikke over med Venstres inntog i regjeringen. Vi har nå fått en klimapolitikk der ingen kan svare på hva som er Norges klimamål, og hva som skal være våre utslippstall. Vil statsråden sørge for at Stortinget vil få det?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-04-04:
Det var jo ikke et svar på spørsmålet om vi vil få klare nasjonale mål i den klimastrategien vi nå behandler. Da Ola Elvestuen selv satt på Stortinget for et halvt års tid siden, sa han at det som er viktig, er at alle som skal ta del i det grønne skiftet, vet hvilke mål de skal forholde seg til, og hvor mye de skal kutte i tiden som kommer, her hjemme. At regjeringen ikke har vært tydelig på dette, er en betydelig svakhet i klimameldingen. Dette må Venstre sørge for å rette opp. Nå er det Ola Elvestuen selv som er klimaminister, og som skal gjøre nettopp det han sier, å sørge for å rette opp det den forrige regjeringen gjorde galt. Så mitt klare spørsmål til Ola Elvestuen er: Vil han sørge for at det nå vil bli klare måltall i den klimastrategien som Stortinget skal behandle i løpet av april–mai?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-04:
Mitt spørsmål går til samferdselsministeren. I påsketiden var vi vitne til mange stengte veier i nord. Nord-Troms og Finnmark var denne gangen hardest rammet av snørasene som førte til stengte veier. En rekke bygder og tettsteder var uten veiforbindelse – og det varte i flere dager – på grunn av ras. Bare på E69 gikk det 40 ras i løpet av påskeuken. Vi kan vel slå fast at det er flaks at menneskeliv ikke gikk med i disse mange rasene over vei, og vi hører at folk vurderer å flytte på grunn av usikkerhet. Brøytemannskaper og folk lokalt har stått på for å få hverdagen til å gå rundt, men dessverre har regjeringen over tid nedprioritert skredsikring, spesielt på riksveinettet. I statsbudsjettet for 2014, som var det siste den rød-grønne regjeringen la fram, var bevilgningen til skredsikring på riksveinettet på 1 150 mill. kr. For 2018 er den på 638,2 mill. kr. Det er en reduksjon på over 500 mill. kr, og i ny NTP er det heller ikke så veldig høyt ambisjonsnivå for å få sikret veinettet mot skred. Men la meg komme statsråden litt i forkjøpet denne gangen, for jeg vet at statsråden bruker tid i spørretimen og i replikkordskifter på å fortelle at regjeringen har overoppfylt NTP. Han kan like godt si at regjeringen har brukt så mye penger som den rød-grønne regjeringen la opp til i transportplanen for 2014–2023. Men spørsmålet er: Med den nedprioriteringen som denne blå-blå regjeringen og Solvik-Olsen har stått for, hva vil statsråden si til dem som lever med skredfare på veiene sine? Og vil vi se en endring i prioriteringen?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-04:
Det er bra at statsråden gir honnør til brøytemannskap, lokalbefolkning og kommuner. Det fortjener de. Det er veldig bra. Jeg hadde trodd at statsråden i en situasjon hvor vi opplever ikke en dag eller to dager, men en uke med stengt vei, ville fokusere mer på hva slags ansvar regjeringen tar spesifikt for skredsikring. Jeg opplever svaret sånn at han ikke vil endre prioriteringen. Det er et faktum at i år er det 500 millioner mindre enn i 2014. Men hva vil statsråden si til alle folkene i hele dette landet som lever med stor skredfare på veiene de daglig bruker til arbeidsreise, skolevei, fritidsaktiviteter? Hvordan skal de få hverdagen til å fungere? Hvordan vil han prioritere?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2018-04-04:
Med det svaret statsråden gir, er ikke jeg beroliget. Jeg bor selv i Hasvik og var innesperret over en uke. Butikkene gikk tom for varer, og vi kom oss ingen plasser. Selv om vi er vant til tøft vær og lang reisevei i nord, går det på trygghetsfølelsen løs når situasjonen blir som den ble nå. Folk trenger medisiner og mat. Noen trenger medisinsk hjelp og må fraktes til sykehus. Det lokale helsepersonellet jobbet noen steder tredoble skift for å ivareta folk. De skal ha all ros for at de sto på. Statsråden så vi derimot lite til. Det virket ikke som noen tok et overordnet ansvar – foruten kommunene, som visste hvilke lokale ressurser de kunne spille på. Vi trenger en bedre beredskap langs kysten i slike situasjoner. Vil statsråden gjøre noe for å bedre beredskapen når de vanlige samferdselsårene ikke kan brukes?
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-04:
Vel overstått drømmepåske i Sør-Norge! Men Norge er langt, og det bruker å være motsatt: Når det er flott sørpå, er det dårlig nordpå – og det har det vært. Kysten av Vest-Finnmark har hatt stengte veier på grunn av ras og store snøfall. Påskeferien har blitt endret for mange. Flyturer er kansellert på grunn av stengt vei, hytteturer er avlyst, trailere med fisk har stått fast, og vårtorskefisket er godt i gang, og det er store verdier som skal raskt ut. Mitt hjemsted, Havøysund, har hatt stengt vei i over en uke. Vi er vant med det, men hele samfunnet har stoppet opp. Vurderer samferdselsministeren det slik at staten har ytt god nok beredskapshjelp til innbyggere og næringsliv i de skredrammede områdene langs kysten av Finnmark? Og til spørsmålet fra Mossleth om veimidler: Jeg har stilt et skriftlig spørsmål til ministeren om midler til Finnmark, men fikk svar på Nord-Norge, ikke til Finnmark.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-04-04:
Mitt spørsmål går til kulturministeren. Et sikkert vårtegn er det at årets eliteserie i fotball er sparket i gang. Folk strømmet til fotballbanene på søndag, og for mange er dette begynnelsen på den beste tiden av året: Fotballsesongen er endelig i gang. Det å være proff fotballspiller er for veldig mange en drøm, kanskje spesielt i barndommen. Men det å leve som fotballspiller på et lag, eller som idrettsutøver i enhver lagidrett, har sine sider. Det er viktig å sikre muligheter til overgang til ny karriere etter et aktivt liv som idrettsutøver, fotballspiller eller annet. Det må gjelde uavhengig av om man driver individuell idrett eller om man spiller fotball, håndball eller ishockey. Jeg vil minne kulturministeren om at det kun er idrettsutøvere i individuelle idretter som har adgang til å spare i såkalte utøverfond. I juni 2013 reiste idretten denne saken gjennom NISO og ønsket å rette opp i den urettferdige ordningen. Arbeiderpartiet sa den gangen at det var vi klare til å gjøre. Kan vi nå forvente at regjeringen fremmer et forslag som sikrer rettferdig tilgang til å spare i utøverfond, og som dermed gir individuelle og lagspillere i idretten samme muligheter for overgang til yrkeskarriere?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-04-04:
Jeg er helt enig med statsråden i rosen hun gir til idretten, som er flink til å tilrettelegge. Derfor er det også viktig at vi som politikere følger opp og lytter til idretten når de peker på helt åpenbare urettferdige ordninger, ordninger som vi med fordel kan forbedre. Jeg har full respekt for at statsråden trenger tid til å se på saken, men mens statsråden da tenker seg om og ser på saken, kan jeg bare minne statsråden om hva partiet Venstre svarte NISO i 2017: «Ja, denne forskjellsbehandlingen av idrettsutøvere virker urimelig, og det er noe Venstre er villige til å se på med et mål om å endre reglene. For Venstre er det viktig å ivareta idrettens og sivilsamfunnets selvstendighet og egenart, og det er uheldig hvis politiske vedtak gjør det mer økonomisk attraktivt å være utøver i bestemte typer idretter.» Jeg håper at med dette sitatet i minne og statsrådens åpenbare positive holdning i dag, så kan vi kanskje se at Arbeiderpartiet får gjennomslag, og at statsråden går i dialog med oss og kanskje fremmer en sak, så vi får ryddet opp i denne åpenbart urimelige forskjellsbehandlingen.
Erna Solberg (Høyre), 2018-03-20:
Statsråd Sylvi Listhaug meddelte meg sent i går kveld at hun selv ønsket å trekke seg som justis-, beredskaps- og innvandringsminister på bakgrunn av den situasjonen som har oppstått i Stortinget. Jeg kan derfor informere Stortinget om at det blir et ekstraordinært statsråd på Slottet i dag klokken 12. Der vil Sylvi Listhaug gå av som statsråd. Med dette håper jeg at vi kan legge en opphetet diskusjon bak oss og komme tilbake til et annet og mer konstruktivt debattklima.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-20:
I dag har justis- og beredskapsminister Sylvi Listhaug gått av som statsråd. Det var riktig og nødvendig. Justis- og beredskapsministeren hadde ikke lenger stortingsflertallets tillit, og da må man som statsråd gå av. Det mistillitsforslaget vi skulle hatt til behandling i dag, var godt begrunnet. Det har Sylvi Listhaug selv dokumentert i dag. Hun har vist at hun fortsatt ikke forstår hvorfor det opprinnelige Facebook-innlegget fra 9. mars var så spekulativt og potensielt farlig. Hun viser i dag at den unnskyldningen hun ga her i salen torsdag i forrige uke, ikke stakk dypt. Jeg har lyst til å si at denne saken begynte – uvanlig nok for en parlamentarisk situasjon – med et innlegg på Facebook som aldri burde vært publisert. Det er vår frihet å publisere på Facebook, å ytre oss derfra, enten vi er stortingsrepresentanter eller statsråder, men saken handler dypest sett om mye mer. Det stortingsflertallet nå har sagt fra om, er at vi ikke lenger aksepterer den dobbeltkommunikasjonen vi har sett fra statsråder i Fremskrittspartiet i lang tid. Vi har gjort det klart at en justisminister – av alle – ikke kan nøre opp under hat og konspirasjonsteorier med sine innlegg. En justisminister, kanskje mer enn andre statsråder, må opptre samlende og inkluderende. Det har å gjøre med det store ansvaret justisministeren har også for sårbare mennesker som treffes spesielt av uttalelser fra myndighetspersoner. Vi har markert at ville overdrivelser og mistenkeliggjøring på sosiale medier ikke skal få ødelegge den politiske debatten her i landet. Veldig mye av det som er kommet i etterkant av innlegget, er det grunn til å ta avstand fra, men det begynte altså med innlegget, billedbruken og statsrådens valg. Slik vil vi ikke ha det i Norge, og det har stortingsflertallet nå sagt tydelig fra om. Jeg mener statsministeren altfor sent forsto hvor spekulativt, usaklig og potensielt farlig ministerens innlegg på Facebook var. Hun klarte ikke å få sin egen statsråd til å beklage skikkelig, slette og rydde opp. Hun forsto ikke alvoret i saken. Det var Stortinget, ikke statsministeren, som til slutt måtte ta ansvar og si fra om at justis- og beredskapsministeren ikke hadde tillit: Nok var nok. Det er svak ledelse.
Trond Helleland (Høyre), 2018-03-20:
Jeg innledet denne stortingsperioden med å si at denne forsamlingen har det til felles at vi alle ønsker å gjøre Norge enda bedre. Jeg oppfordret Stortinget til ikke å mistro andres intensjoner, og at vi arbeider sammen for å løse de store utfordringene Norge står overfor. Noen måneder senere står jeg ved denne oppfordringen. Vi skal tro på hverandres gode intensjoner og bidra til saklige, opplyste og konstruktive debatter. Vi skal stå opp mot hatprat, vold og ekstremisme. Det er det ingen i dette storting som ønsker. Stortinget er den viktigste demokratiske institusjonen i Norge. Det som sies her, på denne talerstolen, betyr noe. Derfor opplevde regjeringen det som viktig å følge oppfordringen fra en samlet opposisjon om å beklage Sylvi Listhaugs innlegg på Facebook. Jeg deler den vurderingen Knut Arild Hareide hadde i en avis, der han sa: «Så var det en uforbeholden unnskyldning som kom fra Sylvi Listhaug til slutt, og det har betydning nettopp fordi det kom fra Stortingets talerstol.» Jeg merker meg at enkelte ønsker å tolke denne unnskyldningen. Jeg synes vi er på ville veier når vi tolker intensjonene i hva folk sier. Denne talerstolen betyr noe. Når noen unnskylder her, betyr det noe. Sylvi Listhaug og ansvarlig statsråd Jan Tore Sanner har allerede gitt uforbeholdne unnskyldninger. Nå har Sylvi Listhaug trådt tilbake, en avgjørelse som hun selv har meddelt statsministeren. Det er en avgjørelse vi i Høyre respekterer. Så håper jeg at vi får et ordskifte framover som er preget av tillit til hverandre og gjensidig respekt.