Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-04-07:
Dette er den første initiativdebatten etter Stortingets nye forretningsorden. Senterpartiet kom med forslaget til dette i forrige stortingsperiode, og det er veldig gledelig at vi fikk denne debatten i nettopp arbeids- og sosialkomiteen. Det er jeg glad for. Vi kan gjennom dette få belyst saken godt. Vi kan være ombudskvinner og ombudsmenn, og vi kan takke for at Arbeiderpartiet tok initiativet til debatten, og for at en enstemmig komité fulgte det opp. Jeg vil understreke at uførhet er noe som rammer alle, og jeg vil også understreke det som representanten Erlend Wiborg sa, at en ikke skal skamme seg over sin uførhet. Jeg stopper der, Wiborg. En skal ikke skamme seg over sin uførhet. All tildeling av uføretrygd er grundig vurdert, og jeg er trygg på at det blir gjort på en ordentlig måte. Uførepensjon fra folketrygden heter nå – fra 1. januar 2015 – uføretrygd. Uføretrygden fra folketrygden og uføreytelser fra andre ordninger vil skattlegges på samme måte som lønnsinntekt. Dette gir sjølsagt store konsekvenser for alle. Skattlegging som lønnsinntekt innebærer følgende endringer for folketrygdens uføreytelser: Når det gjelder trygdeavgiften, var den 5,1 pst. under reglene som gjaldt i 2014. Nå er den 8,2 pst. – altså en økning på 3,1 prosentpoeng. Det er en økning i skatt som sjølsagt betyr mest i kroner for dem som har høyest skattbar inntekt. Minstefradraget var i 2014 på 27 pst. Det er økt til 43 pst. etter de nye reglene. Det har store konsekvenser. Og minstefradraget, når det gjelder maksbeløp, er økt fra 70 400 kr til 89 050 kr. I tillegg har retten til skattebegrensning og særfradrag for uførhet bortfalt. Vi er altså i en situasjon hvor det er gjennomført en stor og meget komplisert reform, og det er uoversiktlige konsekvenser av den. Det tror jeg alle skal ha respekt for, og alle de forutgående innleggene har også lagt det til grunn. Da er det vesentlig å ha ydmykhet for hva som blir konsekvensene for alle de forskjellige inntektskombinasjoner og livssituasjoner som folk med delvis eller full uføretrygd har. Den nye uføretrygden ble vedtatt av Stortinget etter forslag fra regjeringen Stoltenberg II. Det var debatt her i salen den 12. desember 2011. Det var ingen demonstrasjoner utenfor Stortinget den gangen – det var bred oppslutning – men alle var klar over at det var vanskelige avveininger. Det var enighet om at en skulle ha trygge ordninger med høy kompensasjonsgrad for dem som er uføre. Senterpartiet står bak vedtakene som resulterte i omlegging av uførepensjon til ny uføretrygd fra nyttår 2015, og omlegginga skulle bl.a. sikre en enklere veksling mellom uføretrygd og arbeidsgivende inntekt for dem som har mulighet til det. Og det har jeg lyst å knytte noen kommentarer til – dem som har anledning til det. Svært mange uføretrygdede har ikke anledning til å kombinere uføretrygden med arbeidsgivende inntekt, og det er noe som må ligge i bunnen, og som en må respektere 100 pst. Gjennom denne endringa ville de som kunne ha en viss arbeidsgivende inntekt, komme i den situasjonen at skatt på uføretrygd og lønnsinntekt ble likestilt. Og som nevnt tidligere: Skatt på pensjon er lavere enn skatt på inntekt. Og i forbindelse med Stortingets vedtak høsten 2012 om skattlegging av uføreytelser ble det gitt fullmakter til kompenserende overgangsregler. Ny uføretrygd tilsvarer 66 pst. av tidligere inntekt, og det er noe høyere enn gjennomsnittlige ytelser fra før. Det er uavhengig av sivilstand. For dem som tidligere mottok uførepensjon, ble det foretatt en omregning ved nyttår. I Innst. 80 L for 2011–2012, fra arbeids- og sosialkomiteen, som ble avgitt 6. desember 2011, heter det følgende på side 7 i den generelle merknaden fra de daværende regjeringspartiene Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet: «Flertallet understreker at forslaget sikrer nye uføre en uføretrygd om lag på nivå med dagens regler eller bedre. Den nye uføretrygden, sammen med en forsterket arbeidslinje, vil bidra til at flere med redusert og variabel arbeidsevne kan delta i arbeidslivet.» Videre heter det på side 24, under punktet Nye uføreregler – overgangsregler: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, understreker at de som konverteres fra den gamle ordningen skal kompenseres for økt skatt ved å øke bruttoytelsen slik at de beholder tilnærmet samme nettoytelse.» Videre sier en samlet komité på side 13: «De som ved iverksettelsen av ny uføretrygd allerede mottar dagens uførepensjon, får uførepensjonen konvertert til ny uføretrygd, med sikte på at ytelsen etter skatt skal være den samme som før.» Jeg har lyst å knytte to kommentarer til dette. Det ene er at en sier «om lag på nivå med dagens regler eller bedre» eller «beholder tilnærmet samme nettoytelse». Siden det er en omlegging, er det altså ikke snakk om at alle kan få det samme. Det blir en endring. Uten en endring hadde det ikke blitt en reform. Videre i innstillinga sier Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV at en skal ha en forsterket arbeidslinje. Det er noe som det for Senterpartiet er vesentlig å ha med seg hele tida, for hele poenget med reformen var nettopp den kombinasjonen for de menneskene som er i den livssituasjonen. Er det mulig i dag? Etter Senterpartiets vurdering er det stadig vanskeligere å kombinere dette, fordi situasjonen på arbeidsmarkedet blir vanskeligere, og det blir spesielt vanskelig for dem som er i en slik situasjon at de bare har en delvis arbeidsevne. Jeg vil oppfordre statsråden til å svare på det. Vi har tidligere i vår hatt en diskusjon – i forbindelse med endringene i arbeidsmiljøloven og meldingsdelen som var der – om at det må settes inn kraftfulle tiltak for at det skal bli interessant for arbeidsgiver å ansette mennesker med en delvis arbeidsevne, som jeg kommer tilbake til. Når det gjelder gjeldssituasjonen, har det hele tida vært kjent at de med høyest gjeldsrenter ville komme dårligere ut av omlegginga som følge av bortfallet av skatteavgrensingsregelen. Det ble derfor innført en overgangsordning, som regjeringa skal ha all honnør for, og som det ble bred oppslutning om her. Dette var en overgangsordning for folk med uføregrad på to tredjedeler eller mer, og som mottok uførepensjon fra folketrygden i 2014, og som hadde en nedgang i inntekt etter skatt som var over 6 000 kr. Overgangsordninga skal være på tre år for kalenderårene 2015, 2016 og 2017. Fradrag i inntekt inntil 100 000 kr i renteutgifter er det som er utgangspunktet. Det første året får en maksimalt et fradrag på inntil 100 000 kr i renteutgifter. Det fungerer slik at når en har det ordinære rentefradraget, som i tilfellet med 100 000 kr gir maksimalt 27 000 kr i redusert skatt, kan en i overgangsordninga få en ytterligere reduksjon i skatten på 27 000 kr dersom en har 100 000 kr i renteutgifter. Dette trappes ned, slik at en fra 2018 bare får ordinært fradrag på 27 pst. i skattbar inntekt. Det er klart at dette utgjør mye penger, ikke minst for dem som har måttet låne for å skaffe seg bolig. For mottakere av bostøtte har derfor Husbanken opprettet en overgangsordning for å forhindre at eksisterende søkere faller ut av bostøtteordninga som følge av uførereformen. Denne overgangsordninga skal forhindre at uføretrygdede faller ut av ordninga med bostøtte i perioden januar 2015 til juni 2016. Kommunal- og moderniseringsdepartementet skal legge fram et forslag for Stortinget til hvordan bostøttemottakerne med uføretrygd skal behandles etter 1. juli 2016. Dette er en svært viktig sak. Trygghet for hjem er grunnleggende – spesielt er det viktig for uføretrygdede mennesker, og Senterpartiet vil ha stor oppmerksomhet på det som er knyttet til bolig for disse menneskene. De siste og beste vurderingene av hvilke konsekvenser dette har, har kommet fra Skattedirektoratet når det gjelder deres forskuddsutskriving av skatt for 2015, basert på tall fra inntektsåret 2013. Sjølsagt er det store endringer. Som følge av skattesystemet og renteutgiftene får en store endringer, men det er om lag – som nevnt fra andre – 188 000 personer som vil få en økning i nettoinntekt etter omlegginga, altså om lagt 60 pst. av uførepensjonistene. 127 000, eller om lag 40 pst., vil få en nedgang. Av de 127 000 er det om lag 83 000 som vil få en mindre nedgang enn 6 000 kr årlig, altså 500 kr per måned. Vi står altså igjen med en gruppe på 44 000 mennesker som har et tap på over 6 000 kr årlig. Av dem er det om lag 30 000 som har rett til overgangsordning med skattefradrag, dvs. at de ville tapt mer enn 6 000 kr årlig uten overgangsordninga. Til slutt har vi de 14 000, og av dem er det om lag 7 000 som har tjenestepensjon eller annen uførepensjon som ikke er fra folketrygden. Som de fleste forstår, er det svært ulike forhold. Det er svært ulike forhold for dem som har uføretrygd, sammenlignet med dem som har vanlig inntekt å leve av. Det er ingen som har en god systemoversikt over situasjonen og de endringene vi står overfor, og derfor slutter jeg meg til at vi må få en gjennomgang av dette så snart det er mulig – men det blir meget, meget krevende. En oppsummering til slutt, punkt nr. 1: Senterpartiets oppmerksomhet vil framover spesielt være rettet mot uføretrygden til folk med liten eller ingen evne til å ta inntektsbringende arbeid. Det må statsråden ha stor oppmerksomhet rettet mot. Samfunnets bevågenhet må være sterkest overfor dem som har uføretrygden å leve av. Her må en virkelig vise solidaritet. Punkt nr. 2: De som har lav trygd, må en rette oppmerksomheten spesielt mot. Å heve trygdeytelsen i bunnen vil være sentralt i tida framover. I dag har enslige unge uføre 2,91 G, ca. 257 000 kr, å leve for. Og alle som vet hva kostnadsnivået i Norge er, vet hvor lite det er. Jeg har merket meg at mens Fremskrittspartiet var i opposisjon, sa de i innstillinga av 6. desember 2011 at en burde ha et minimum på 3,3 G for unge uføre. Det er en holdning som Senterpartiet støtter – en må heve i bunnen. Hvor høyt en hever og når en gjør det, vel, det er en diskusjon. Punkt nr. 3: Uføretrygdedes evne er svak når det gjelder økonomi og det å skaffe seg sin egen bolig. Når vi nå endrer gjeldsrentefradraget, vil muligheten for de uføretrygdede til å skaffe seg sin egen bolig bli vanskeligere. Ikke minst derfor er det viktig at bostøttemottakere med uføretrygd spesielt får oppmerksomhet framover. Punkt nr. 4 handler om forsørgeransvaret. Barnetillegget må videreføres. For dem som har forsørgeransvar for barn under 18 år, har vi et spesielt ansvar når det gjelder å sikre at de har en verdig inntekt å leve av. Det femte punktet handler om kommunale ytelser til uføretrygdede og deres barn. Disse må bli inntektsjustert, slik at de da kan opptre i sitt sosiale liv på en måte som er verdig. Til slutt vil jeg nevne det som ble nevnt av de rød-grønne ved reformens start, nemlig at det kreves forsterkede tiltak i arbeidslivet, slik at folk med delvis arbeidsevne kan få en jobb ut ifra sin arbeidsevne. Det å få flere arbeidsplasser, og at flere både offentlige og private arbeidsgivere blir interessert i å ansette folk med delvis arbeidsevne, er en av de største utfordringene vi har framover, og det er en nøkkelordning som må til for å fullføre det som var hele filosofien bak den endringa vi nå diskuterer.