Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
St.meld. nr. 37 inneholder to hovedpunkter, det ene er om kraftutbygging Svartisen–Saltfjellet, og det andre er kraftbalansen. Jeg vil begynne med den siste delen. I meldingen er det referert til Regjeringens langtidsprogram, der man kan lese av fremskrivningen av energiforbruket at prosessindustrien alene må redusere sitt kraftforbruk med 7 TWh i de nærmeste årene. Dette har skapt bekymring i og rundt disse bedriftene. Jeg er derfor veldig glad for at uttalelser i innstillingen fra hele komiteen, og også svar fra statsråd Akselsen, så sterkt presiserer at det ikke er aktuelt å føre en nasjonal politikk som har til hensikt å redusere aktiviteten i denne industrien. Alle vet vi at produktene fra disse bedriftene er etterspurte på verdensmarkedet, og vi løser derfor ingen miljøproblemer ved å legge ned eller flytte disse bedriftene til land hvor kravet til miljøtiltak er mye mindre enn i Norge. Mange av disse bedriftene ligger i Distrikts-Norge, så det er også god distriktspolitikk å beholde disse bedriftene. Da er vi inne på en annen sak som i det siste århundret også har vært distriktspolitikk, nemlig vannkraftutbygging. Jeg tør påstå at nesten alle i dette landet kjenner til disse påtenkte vannkraftutbyggingene i Saltfjellet–Svartisen. For Bjøllåga-, Beiarn- og Melfjord-vassdragene ble regulering og manøvreringsreglement vedtatt henholdsvis i 1989 og 1990. Så kan man spørre: Hvorfor satte ikke Statkraft i gang disse vannkraftutbyggingene? Svaret den gang var at på grunn av kraftoverskudd og manglende lønnsomhet, var dette ikke aktuelt. Tidlig på 1990-tallet skal administrerende direktør i Statkraft ha uttalt på et møte med Beiarn kommune at det ikke fantes lønnsomhet i noen av disse prosjektene, og han tilføyde at de var lite sannsynlig at kraftprisene ville nå et nivå som tilsa en lønnsom utbygging, før omkring 2005. Vi må ikke glemme at helt fram til 1996 var Norge selvforsynt med elektrisk kraft. I april 1996 gav Olje- og energidepartementet en femårsfrist til Statkraft for igangsetting av vannkraftutbygging i Beiarn. Da startet arbeidet med planendringene, som faktisk var til det bedre for naturen, men som mange mener ikke var gode nok etter dagens krav til natur- og miljøvern. I 1998 sendte Statkraft planendringssøknadene til godkjenning for alle de tre vassdragene. Bondevik-regjeringen fikk en sak på bordet som den rett og slett ikke greide å håndtere. Jeg hadde flere henvendelser til Bondevik-regjeringens statsråder i Olje- og energidepartementet og Miljøverndepartementet om utbyggingen i Beiarn. Svaret var at det fantes ikke noe lovgrunnlag for å trekke konsesjonene tilbake, men likevel ble denne saken liggende i to år. Da Arbeiderpartiet overtok regjeringsmakten, var selvfølgelig saken moden for en avgjørelse. Det var ingen juridisk grunn til å avslå eller utsette søknaden. Det eneste var at statsråden instruerte Statkraft om stans i utbyggingene. Hvorfor avgjorde ikke Bondevik-regjeringen denne saken? Selvfølgelig var partiene internt uenige om de skulle følge et juridisk lovverk, eller om de skulle instruere Statkraft om å skrinlegge Beiarn-utbyggingen. De gjorde ingen av delene, for det var det enkleste. Det er merkelig at da de samme politikerne igjen kom i opposisjon på Stortinget, ville de gjerne avgjøre denne saken, og Høyre og Fremskrittspartiet hengte seg gladelig på. Opposisjonen på Stortinget skapte denne saken om til en betent politisk sak, med brevskriving gang på gang fra opposisjonen på Stortinget til olje- og energiministeren. Heldigvis tok statsminister Stoltenberg igjen ansvar og avgjorde saken. Vi hadde jo allerede lagt føringer for framtidens vannkraftutbygging gjennom vedtaket da vi behandlet Øvre Otta. Det er derfor med stor undring jeg registrerer at Høyre åpner for utbygging i Melfjord, når de samtidig i innstillingen ramser opp alle skadene på naturen som denne utbyggingen gir. Og dersom vi tenker tilbake til nyttår, vet vi at Høyre og Senterpartiet nærmest skamroste statsministerens avgjørelse om stans i den videre utbygging av Svartisen–Saltfjellet. Så dette er helt og holdent valgkamp, og ikke miljøpolitikk. Personlig er jeg av den formening at lovlig fattede vedtak i Stortinget bør følges opp, og at det er enhver regjerings ansvar å sette i verk vedtakene.