Anders B. Werp (Høyre), 2012-06-11:
Justiskomiteen har i denne perioden hatt veldig mange saker knyttet til at vi gang på gang får påvist at kriminaliteten blir mer og mer grenseoverskridende. I en stor og viktig stortingsmelding som Stortinget behandlet for litt over ett år siden, Meld. St. nr. 7, Kampen mot organisert kriminalitet, var et av de viktigste virkemidlene Stortinget ga sin brede og enstemmige tilslutning til, at Norge måtte delta aktivt og bredt i et internasjonalt justissamarbeid for å bekjempe både organisert kriminalitet generelt og grenseoverskridende kriminalitet spesielt. Denne saken som vi skal behandle nå, føyer seg altså inn i nettopp det bildet hvor Stortinget har lagt et godt grunnlag, etter Høyres mening, for et internasjonalt justissamarbeid, som skal være både effektivt og målrettet. Det er etablert gode og velfungerende europeiske justissamarbeid. Veldig mye av dette kan dateres helt tilbake til Den europeiske konvensjonen fra 1959, om gjensidig hjelp i straffesaker. Det var starten på et langt arbeid som resulterte i fire andre viktige avtaler og dokumenter. Jeg nevner i kronologisk rekkefølge: Konvensjonen av år 2000, så kom den såkalte 2001-protokollen med Annen tilleggsprotokoll samme år, og til slutt tilknytningsavtalen av 2003 mellom EU på den ene siden og Norge og Island på den andre siden. Saken i dag dreier seg om de to sistnevnte konvensjonene og nødvendige lovendringer for at Norge skal kunne ratifisere disse. En enstemmig justiskomité har sluttet seg til de nevnte og herværende forslag. Slik sett burde denne saken vært ganske enkel både å debattere og å behandle. Men etter at justiskomiteen har avgitt sin innstilling i den saken som representantene har på sine plasser i dag, blir jeg, i egenskap av at jeg er sakens ordfører, kontaktet av Justisdepartementet og gjort oppmerksom på at departementet har et veldig sterkt ønske om at vi stemmer imot et av de forslagene som foreligger i saken. Det forslaget som regjeringen ønsker at vi skal stemme imot, altså ikke vedta her i kveld, står på innstillingens side 5 – jeg gjør dette for å være så presis jeg kan, president – under III, første kolonne, litt under midten: «§ 216 b annet ledd bokstav d oppheves.» Dette er med henvisning til straffeprosessloven. Jeg gjentar det som står i innstillingen: «§ 216 b annet ledd bokstav d oppheves.» Dette punktet ønsker regjeringen, eller departementet, at vi ikke – og jeg gjentar også det en gang – ikke skal oppheve. Det er den henstillingen vi fikk fra departementet etter at innstillingen var avgitt. Begrunnelsen fra departementet for at vi ikke skal oppheve den nevnte lovparagraf, er at hvis vi opphever den, ville det – sett i sammenheng med alle de andre lovendringene i saken – kunne skape tvil om politiets hjemmelsgrunnlag. Jeg leser ordrett hva som står i den mailen som også er formidlet til komiteens medlemmer. Der står det at dette er knyttet til «hjemmelen til å innhente opplysninger om hvilke kommunikasjonsanlegg som er i kontakt med hverandre, når de har en pågående kommunikasjonskontroll». Det er begrunnelsen. Det vil altså skape usikkerhet om politiets hjemmelsgrunnlag i en pågående – ordet «pågående» er understreket – kommunikasjonskontroll. Jeg går rett på konklusjonen før jeg avslutter, og sier at vi fra Høyres side kommer til å støtte det siste forslaget fra regjeringen, altså henstillingen om å stemme imot regjeringens forslag på det nevnte punkt. Jeg ber om at voteringen blir lagt opp slik at Stortinget gis anledning til å stemme imot den nevnte paragrafendring. Høyre kommer i hvert fall til å stemme imot å oppheve den nevnte paragrafen. Jeg vil oppfordre de øvrige partiene her i salen til å klargjøre sin stillingtagen til dette spørsmålet. For møteledelsens del – antar jeg – vil det være til en viss hjelp, i og med at det har vært en lang dag og vi har mange saker å votere over. Jeg har fått signaler som tyder på at det er en bred tilslutning til dette. Likevel ber jeg om at også de herværende partiene klargjør fra talerstolen om de støtter saksordførerens opplegg eller ikke. Til slutt har jeg lyst til bare å si at denne form for saksbehandling er – jeg vil bruke ordet – kritikkverdig. Det er av stor betydning at Stortinget, i egenskap av å være lovgivende forsamling, får et godt beslutningsgrunnlag, spesielt i denne type saker, som også dreier seg om internasjonalt samarbeid. Dette er sammensatte regelverk, det er mange lover som griper inn i hverandre. For at vi som beslutningsorgan skal kunne få oversikt, er vi helt avhengig av at vårt beslutningsgrunnlag gjør oss i stand til å få det overblikk som er nødvendig, uten å måtte grave oss langt ned i detaljene. Vi må ha gjensidig tillit til at vi får en sak på vårt bord som er godt opplyst, når vi skal behandle den i nasjonalforsamlingen. Jeg vil si at dette ikke har skjedd i denne saken. Det har ikke på noen måte vært med vond vilje fra regjeringens eller fra departementets side, det er jeg helt sikker på. Jeg har registrert at man beklager, i hvert fall unnskylder seg veldig sterkt – i hvert fall de som har vært i kontakt med meg. Så dette skal ikke gjenta seg. Jeg vil som saksordfører og på vegne av komiteen likevel si at det ikke var ønskelig å få denne type saksbehandling i denne store og viktige saken.