trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-09:
Jeg skal neste uke ha møte med manifestpartene, og jeg tror det da kan være grunn til både å gå igjennom evalueringen av det vi har gjort, se på videre tiltak, og også se på mulige utvidelser av arbeidet til kanskje også i større grad å omfatte lærere og relasjonen mellom lærere, mellom lærer og elev, begge veier. Det er også viktig og riktig, som representanten var inne på, at dette er vesentlig i lærerutdanningen og i forhold til kompetanseheving, for dette har med lærernes profesjonsrolle å gjøre, nemlig læreren som leder og som tydelig og myndig voksen. Så dette med holdninger synes jeg absolutt bør være med – det er noe som vi bør gripe fatt i. Jeg tror det er veldig mye som er bra, men allikevel er det sikkert noe å gjøre hos noen hver, også hos oss voksne som har tilknytning til skolen på annen måte enn å være lærer – det synes jeg er vesentlig. Det kan virke vel visjonært å si at en skal fjerne all mobbing. Vi har vel ikke akkurat uttrykt det slik. Men jeg synes det er veldig vesentlig at man har null toleranse for mobbing. Og vi arbeider henimot nullforekomst, for vi kan jo ikke si at vi aksepterer litt mobbing. Hvert barn som mobbes, er et tilfelle for mye.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-09:
Da vi startet dette arbeidet, som synes å være et dugnadsarbeid, hvor vi kanskje ikke så for oss veien fremover til punkt og prikke da vi startet, men hvor jeg synes det har utviklet seg veldig positivt, var det enighet om at vi i første omgang skulle konsentrere oss om mobbing mellom elever. Det er riktig, som representanten Sortevik er inne på, at det også forekommer mobbing mellom lærer og elev, dvs. lærere kan mobbe elever, og elever kan mobbe og utøve vold, faktisk, mot lærere. Begge disse tingene er alvorlige, og jeg har til hensikt på det møtet vi skal ha til uken, å ta opp med de andre partene om det er hensiktsmessig at vi bringer også disse temaene inn i arbeidet og belyser dem på en bedre måte. Vi har ikke nok kunnskap. Vi må regne med at det er mørketall. Men det er alvorlig, fordi det angår dette temaet også, selv om det er voksne involvert – eller kanskje ikke minst fordi det er voksne involvert. Og lærerne har også, for å ta det motsatte perspektiv, rett til en trygg arbeidsplass.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-09:
Retten til godkjenning av en frittstående videregående skole etter friskoleloven gjelder bare i den grad etableringen av skolen ikke vil medføre vesentlige negative konsekvenser for vertsfylket. Fylkeskommunenes uttalelser er således en viktig del av beslutningsgrunnlaget i slike saker. Det vil selvfølgelig også gjelde i denne saken. I forarbeidene til friskoleloven heter det bl.a.: «Dersom etableringen av en frittstående videregående skole for eksempel innebærer at enkelte opplæringstilbud ikke lenger kan tilbys i nødvendig utstrekning, vil dette kunne regnes som en vesentlig negativ konsekvens.» Det er forutsatt i forarbeidene til loven at den berørte fylkeskommunen må dokumentere eventuelle påstander om vesentlige negative konsekvenser. Utdanningsdirektoratet ble etablert 15. juni 2004, og direktoratet fikk samme dag bl.a. delegert myndighet til å behandle søknader om godkjenning etter friskoleloven. Dette innebærer at det er Utdanningsdirektoratet som avgjør disse sakene i førsteinstans, mens Utdannings- og forskningsdepartementet er klageinstans. De søknadene representanten Djupedal henviser til, er fortsatt under behandling i Utdanningsdirektoratet. Direktoratet har opplyst at de ikke har mottatt uttalelse fra Sør-Trøndelag fylkeskommune ennå. Direktoratet vil behandle søknadene på det grunnlag som friskoleloven forutsetter. For øvrig nevner jeg at det vedtak direktoratet kommer frem til, kan påklages til departementet både av søker og fylkeskommunen. Jeg er ikke enig i alle de premissene som representanten Djupedal har lagt inn i sitt spørsmål, men dette er i hvert fall en redegjørelse for den formelle saksgang som skal følges, og hvilke prosedyrer og regelverk som gjelder.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-09:
Jeg synes ikke det er naturlig her å foreta noen saksbehandling –– i en sak som ennå ikke har nådd mitt bord, ikke en gang Utdanningsdirektoratets bord. De avventer fortsatt, så vidt jeg vet, uttalelse fra fylkeskommunen, som selvfølgelig skal tillegges stor vekt når den ankommer. Generelt er det slik at denne valgfriheten som vi er for, den er vi for av hensyn til mangfold, foreldrerett osv. Men når disse søknadene etter friskoleloven avgjøres, skal det tas hensyn til flere forhold, bl.a. konsekvensene. De konsekvensene kan man vel rundelig sagt dele i to: Det er konsekvensene for elevene, og det er konsekvensene for fylket. Begge deler må vurderes. Det er klart at hvis konsekvensene for elevene er et sterkt forringet utdanningstilbud, f.eks. at tilbud faller bort osv., og at det går ut over skolestrukturen på den måten, så er det et vesentlig moment. Når det gjelder fylkene, er det viktig å ta hensyn til deres planleggingsutfordringer, for å si det slik, ettersom de har plikt til å tilby plasser til alle fordi vi alle har rett til videregående opplæring. Alt dette vil bli vurdert, og man vil også vurdere betingelser knyttet til friskolene. For eksempel er det slik i dag at hvis man ikke har startet opp en friskole innen en viss tid etter at man har fått godkjenning, faller godkjenningen bort.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-09:
Representanten Djupedal kan ikke trekke meg lenger enn jeg selv har gitt uttrykk for. Jeg kjenner ikke denne saken og innholdet i den, men jeg har redegjort for hvilke generelle betraktninger som kommer til anvendelse når man skal vurdere en godkjenning. Denne friskoleloven er jo ikke laget av hensyn til fylkene eller kommunene. Den er laget av hensyn til elevene, og formålet er at vi samlet sett skal få et bedre utdanningstilbud. Fylkene har ikke vetorett, men dersom man kan dokumentere vesentlige negative konsekvenser for elevene eller for fylkene i den forstand at det i neste instans går ut over elevene, så er det noe som skal tillegges vekt. Det vil direktoratet se på når de får saken, og så får vi se om den etterpå av den ene eller den andre skulle bli påklaget. Da får jeg komme tilbake til den konkrete saken.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-09:
I statsbudsjettet for 2005 varslet Regjeringen Stortinget om at departementet arbeider med å vurdere hvordan man kan organisere tilbudet om sikkerhetsopplæring for fiskere, og hvordan man best mulig kan forvalte de statlige midlene. Forskriften som regulerer sikkerhetsopplæringen, hører inn under Nærings- og handelsdepartementets ansvarsområde. I forbindelse med ratifikasjon av den internasjonale konvensjonen om normer for opplæring, sertifikater og vakthold for sjøfolk vil Nærings- og handelsdepartementet foreta en gjennomgang av forskriften om sikkerhetsopplæring for fiskere og på dette grunnlag foreta nødvendige endringer. Utkast til forskrift vil bli sendt på alminnelig høring til berørte parter. Før dette arbeidet er gjennomført, ser departementet det som lite hensiktsmessig å konkludere med hensyn til fremtidig organisering av sikkerhetsopplæringen for fiskere. Inntil videre legges det opp til å videreføre dagens organisering. Troms fylkeskommune og Tromsø maritime skole er bedt om å utarbeide budsjett for sikkerhetsopplæringen for 2005, basert på de forutsetninger som ligger i Stortingets budsjettvedtak.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-09:
Nå får vi se hva denne forskriftsendringen fører til. Som sagt skal den legges ut på åpen høring, og alle berørte parter vil få anledning til å uttale seg. Men jeg synes jo det er naturlig at den konklusjonen man treffer etter det, også blir redegjort for overfor Stortinget på en egnet måte – jeg vil ikke her si akkurat hva som er mest hensiktsmessig, men jeg finner det naturlig, ettersom denne saken ved gjentatte anledninger har vært forelagt Stortinget på ulike måter.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-09:
Jeg vil nødig komme inn på det, bl.a. fordi det ikke bare er Utdannings- og forskningsdepartementet som nå er involvert i dette forskriftsarbeidet, men også Nærings- og handelsdepartementet. De tankene vi gjør oss, vil jo til slutt komme tydelig frem i en høring, og da vil de berørte parter få anledning til å uttale seg.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Det er søkt om å opprette tre private videregående skoler i Trondheim sentrum, med totalt 1 300 elevplasser. Hvis disse skulle få godkjenning, vil det medføre dramatiske konsekvenser for de eksisterende skolene. Konsekvensen vil bli nedlagte skoler, nedlagte linjer, mindre tilrettelagt undervisning, større klasser og forringet læringsmiljø blant elevene. Fylkeskommunen og Trondheim kommune advarer mot å etablere privatskolene pga. de negative konsekvensene. Loven gir statsråden mulighet til å si nei. Vil hun gjøre det?»
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Jeg takker for svaret. Disse premissene er selvfølgelig det som vil bli konsekvensene. Saksbehandlingen kjenner jeg utmerket godt, og denne saken vil før eller senere havne på statsrådens bord – det føler jeg meg helt trygg på, uansett hvordan dette går. Konsekvensen av å opprette tre private videregående skoler i Trondheim sentrum vil være at det blir et frislepp, som statsministeren for et lite øyeblikk siden, i den foregående muntlige spørretimen, advarte mot. Det vil bety 1 300 av totalt 2 100 plasser på allmennfaglinjer i Trondheim sentrum, som vil bety nedlegging av skoler og et forringet læringsmiljø. Når jeg tar opp dette allerede nå, er det fordi jeg ønsker at statsråden skal gi et klart signal om at hun ikke ønsker denne utviklingen, når den fører til en så åpenbar forringelse av de eksisterende skolene i Trondheim sentrum.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-09:
Jeg takker for svaret igjen. Fylkeskommunen har uttalt seg, i hvert fall slik at det har stått i tilgjengelige medier, og den advarer veldig sterkt mot dette. Og hvis jeg forstod det rett, er et enstemmig bystyre, også de borgerlige partiene i Trondheim bystyre, bekymret for hva dette kan medføre for skolestrukturen i Trondheim. Dette er en sak som har en vesentlig negativ konsekvens for Trondheim, og det er derfor det er grunn til å advare mot det akkurat nå. Jeg oppfatter statsråden dit hen at hun også ser at det kan medføre en betydelig forringelse av det alminnelige læringsmiljø hvis dette får de store konsekvensene som fylkeskommunen påpeker i ulike artikler som har stått i avisene. Jeg oppfatter det også dit hen at statsråden mener at når denne saken før eller siden havner på statsrådens bord, hvilket den vil gjøre, vil det legges avgjørende vekt på dette. Det betyr at disse skolene som nå har søkt, egentlig ikke kan forvente å få sine søknader godkjent, hvis konsekvensen blir så stor som det som fylkeskommunen og Trondheim kommune har påpekt. Det som det vil stå om, er allmennfaglinjer. Det er de billigste linjene det er snakk om. Det vil jo ikke være snakk om de dyre linjene, dem må fylkeskommunen selv sitte igjen med, for dem tjener man ikke penger på. Det er jo det som er utgangspunktet for disse søknadene.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
«Sikkerhetsopplæringen for fiskere er et viktig tiltak for å forhindre ulykker. Sikkerhetsopplæringen administreres av Tromsø maritime skole, på bakgrunn av avtale mellom Utdannings- og forskningsdepartementet og Troms fylkeskommune. Denne avtalen gikk ut den 3. februar 2005. Regjeringen har lovet å komme tilbake til Stortinget med en samlet gjennomgang av sikkerhetsopplæringen. Når vil statsråden legge frem en gjennomgang av sikkerhetsopplæringen for Stortinget?»
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at vi i 2005 fortsatt har drift på sikkerhetsopplæringssentrene. Jeg legger ikke skjul på at vi som kommer fra Nord-Norge, har et veldig stort trøkk i denne saken – den har vært oppe flere ganger i spørretimen – men det er nok på bakgrunn av det engasjementet vi har, og den pesen vi har fra hjemfylkene. Det vil bli drift i 2005, men det er lagt opp til en betydelig egenandel for de fiskerne som skal ta opplæringa. Brukerbetalinga for 2005 utgjør 4 mill. kr i opplæringssentrenes budsjett, og det synes jeg er et betydelig beløp. Vi kommer også til å øke prisen pr. deltaker. Det er jo et problem, spesielt for de unge fiskerne som skal inn i næringa. Mitt oppfølgingsspørsmål blir da: Når departementet og direktoratet har fått høringa ut og vi har fått svar, vil hele saken da komme til Stortinget for en samlet behandling av framtidig organisering?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
Da vil jeg bare avslutte med å spørre: Det pågår en debatt i nordnorske medier om opplæringa, og mange frykter at man legger opp til en privatisering av hele opplæringssystemet. Kan statsråden si noe om hvilke tanker hun har om den framtidige organiseringa av sikkerhetsopplæringa for fiskerne?
May Britt Vihovde (Venstre), 2005-02-09:
Eg ønskjer å stilla følgjande spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Jeg viser til omtalen av strandsettingsplasser i St.meld. nr. 14 for 2004-2005 om sjøsikkerhet og oljevernberedskap. Flere kommunepolitikere har reagert på at de ikke er tatt med på råd eller er orientert når Kystdirektoratet har plukket ut strandsettingsplasser for havarerte skip som det lekker olje fra. Kan statsråden redegjøre for om dette er vanlig praksis, og vil statsråden vurdere å instruere Kystdirektoratet om at kommunene for fremtiden orienteres og tas med på råd før strandsettingsplasser pekes ut?»
May Britt Vihovde (Venstre), 2005-02-09:
Eg er veldig glad for det svaret som fiskeriministeren no gav. Vi har fått veldig mange bekymra tilbakemeldingar om at dei lokale myndigheitene ikkje har vore med i denne prosessen. Planverket som ligg der, er frå 1995. Prosessen bak planverket starta kanskje for 12–13 år sidan, og det har skjedd ei utvikling i mange kommunar. Dei ønskjer å vera med i ein prosess og uttala seg. Eg reknar med at statsråden og eg er einige om at vi har eit inderleg håp om at vi aldri vil få bruk for desse strandsetjingsplassane, og at det er målet. Men eg kan konkretisera eitt eksempel, på Askøy. Der har ein no ei skisse over ein strandsetjingsplass på Davangervågen. Der har Norway Seafoods ein sardinfabrikk, og ein har ynglingsplassar for fisk, og det å få slept inn eit skip med kanskje store oljelekkasjar vil få kjempestore konsekvensar. Statsråden har sagt at han ikkje skal instruera Kystverket. Han har sagt at dei vil gjera jobben. Det håper eg inderleg at dei gjer, og at dei i denne prosessen tek med seg dei lokale myndigheitene for om mogleg å finna dei best eigna plassane. Forhåpentleg får vi aldri behov for desse strandsetjingsplassane.
May Britt Vihovde (Venstre), 2005-02-09:
Eg føler meg trygg på at ein her set i gang ein veldig god prosess. No har jo òg trusselbiletet, som vi kallar det, endra seg, i og med at vi har fått ein mykje større oljetransport, spesielt frå Russland og langs Finnmarkskysten. Men òg når det gjeld det som skjer med all oljetransport i mitt fylke, Hordaland, er det ei djup bekymring i ein del lokalmiljø over kva som vil skje dersom det aller verste skulle henda. Eg håper jo, i prosessen med stortingsmeldinga og det som Regjeringa legg fram, at beredskapen er det viktigaste, og at statsråden tek med seg dei innspela som kjem frå dei kommunane dette gjeld, som er djupt bekymra, men som sjølvsagt vil ha den beste beredskapen for å unngå at desse strandsetjingsplassane og nødhamnene blir tekne i bruk.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2005-02-09:
Bruk av nødhavn og strandsetting av skip kan i enkelte tilfeller være den beste løsningen for å hindre at forurensningen blir mer omfattende enn alternative løsninger. Kystverkets planverk for nødhavn er derfor et viktig element i den statlige beredskapen mot akutt forurensning. I en krisesituasjon med risiko for stor forurensning må aksjonsledelsen kunne handle raskt. I prinsippet kan enhver lokalitet brukes, men for å være best mulig forberedt har myndighetene forhåndskartlagt mulige lokaliteter for både nødhavner og strandsettingsplasser. Kystverket har av den grunn også etablert klare prosedyrer for håndtering av en eventuell situasjon, hvor også lokale myndigheter vil bli involvert i avgjørelsen, før man strandsetter eller søker nødhavn. Kartlegging av mulige lokaliteter for nødhavn eller strandsetting har involvert både miljømyndigheter og lokale myndigheter. Sjøfartsdirektoratet, som hadde dette ansvarsområdet tidligere, avsluttet i 1995 en kartlegging av mulige nødhavner og strandsettingsplasser. Kystdirektoratet har bygd videre på den oversikten fra 1995, og det er foretatt en kvalitetssikring av informasjon om nødhavner og strandsettingsplasser ved å avdekke om det er skjedd endringer siden 1995 som gjør at lokaliteten ikke egner seg like godt som tidligere. Den totale oversikten viser at det er ca. 60 nødhavner og 60 strandsettingsplasser langs hele kysten. Listen er offentlig, og den ligger på Kystverkets internettsider. For å være i forkant av den forventede utviklingen i oljetransporten langs norskekysten har Kystverket allerede igangsatt en oppdatering av oversikten over steder som kan være egnet som nødhavner eller strandsettingsplasser. Arbeidet er startet opp i Troms og Finnmark og vil bli videreført langs kysten i 2005. Dette arbeidet vil skje i nært samarbeid med berørte kommuner. Aktuelle nødhavner og strandsettingsplasser vil også bli innarbeidet i interkommunale beredskapsplaner, slik at det er overensstemmelse mellom lokale og nasjonale beredskapsplaner. Så når representanten spør om jeg vil instruere Kystdirektoratet om å orientere kommunene og ta disse med på råd før eventuelle nye strandsettingsplasser pekes ut, er svaret at tidligere kartlegging av mulige lokaliteter, både av nødhavner og av strandsettingsplasser, har involvert lokale myndigheter. Men jeg og Kystverket er enige om at i den oppdateringen som nå skjer, skal det være tett kontakt med lokale myndigheter, og at de skal involveres på en måte som ivaretar den bekymring og de hensyn som spørsmålsstilleren reflekterer. Jeg har stor forståelse for at lokale myndigheter har et ønske om å være oppdatert på dette, og fra Kystverkets side og fra min side er det absolutt et ønske. Så instruks er ikke nødvendig, men Kystverket og jeg er enige om at kommunene skal involveres i den runden som starter nå, i 2005.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2005-02-09:
Jeg vil understreke at det absolutt siste vi griper til, er strandsetting eller søking av nødhavn. Det skjer når man ikke kan begrense skaden på annen måte. Da vil enhver plass være aktuell. Men for å ha en best mulig oversikt har man gjort en forhåndsklarering. Den nye runden som vi nå tar, er for å se om det er endringer i næringsvirksomhet eller annen aktivitet som gjør at plassen ikke lenger er egnet. I en situasjon der det kan være snakk om betydelig skade, vil man også måtte kunne ta i bruk plasser der skaden lokalt vil kunne være dramatisk. Men det er absolutt det siste man griper til. For øvrig vil jeg bare understreke at da Sjøfartsdirektoratet på 1980-tallet gjorde det første arbeidet med strandsettingsplasser – får jeg opplyst fra Sjøfartsdirektoratet, som ikke ligger under mitt ansvarsområde – var lokale myndigheter involvert. Da man i 1995 kom med forslag i en ny runde, var både fylkesmenn, Direktoratet for naturforvaltning, Kystdirektoratet, Fiskeridirektoratet, Statens forurensningstilsyn og Norges Naturvernforbund blant høringsinstansene.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2005-02-09:
Det er prisverdig av representanten Vihovde å ta opp dette spørsmålet, som reflekterer den bekymring som er ute, og det ansvaret som jeg oppfatter at kommunene vil ta del i, ved å peke ut mest mulig egnede steder. Jeg tror at alle er innstilt på at vi må stille til disposisjon de arealene som er egnet for å begrense skaden når en katastrofe står for døren. At spørsmålet blir tatt opp i Stortinget, understreker ikke minst at nasjonale myndigheter er opptatt av dette. Jeg skal se til at Kystverket ivaretar det hensynet som spørreren er interessert i, nemlig at lokal myndighet skal være involvert.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2005-02-09:
Representanten Bastesen og jeg kan sikkert være enige om at det kan være nyttig å få en sak avklart og ikke bare støtte seg til Fiskeribladets oppslag. Det faktiske forhold er at vi gjennomgår enkelte endringer fra inneværende år, ved at midlertidig ansatte oppsynsbetjener blir erstattet med fast ansatte inspektører. Det gjør vi av to grunner. For det første skal vi få mer ut av de statlige bevilgninger, og for det andre ønsker vi å endre innretningen på Lofotoppsynets oppgaver til å bli en mer helhetlig tjeneste på ressurskontrollområdet. Vi skal få mer ut av pengene ved å benytte heltidsansatte inspektører fra Fiskeridirektoratet også i oppsynsarbeidet knyttet til havdeling. Inspektørene vil i kraft av sin lokalkunnskap, sin kompetanse og sine fullmakter kunne utføre denne oppgaven på en god måte. Det føler jeg meg helt trygg på. Samtidig – jeg understreker samtidig – vil de kunne ivareta et viktig arbeid på ressurskontrollområdet. Fiskeridirektoratets inspektører vil også, i kraft av sine stillinger, kunne delta i kontroll på land. Dermed effektiviseres det totale kontroll- og oppsynsarbeidet som skal gjennomføres under lofotfisket. Antall deltakende fartøy i oppsynet vil være det samme som i 2004. Fartøyene har profesjonelle skippere og skal bemannes med kun erfarne inspektører fra direktoratet. Ved lofotfiskets avslutning vil det bli foretatt en evaluering av hvordan nyordningen har fungert, og av om det foreligger behov for ytterligere endringer. Fiskeriforvaltningen starter nå, i samarbeid med næringen, også arbeidet med å forenkle det regelverket som regulerer lofotfisket. Det er grunn til å tro at et mer tidsriktig regelverk som i større grad tar innover seg endringene på fiskerisiden, vil kunne virke konfliktdempende og lette gjennomføringen av dette «høyaktivitetsfisket». Med andre ord: Lofotoppsynet skal bestå. Fiskerne, mottakene på land og myndighetene har en felles interesse i at lofotfisket avvikles på en ordnet måte som ivaretar hensynet til den enkeltes sikkerhet, et effektivt fiske og levering og en pålitelig registrering av den fangsten som tas. Det er forhold som ikke har endret seg, og som skal ivaretas også i framtiden. Jeg har forståelse for at det å endre på ordninger som næringen har forholdt seg til over lang tid, kan skape en viss usikkerhet. Men mitt ansvar er å se til både at fisket foregår i ordnede forhold, og at vi har en god kontroll med ressursuttaket. Det har vi forutsatt at vi skal oppnå på en bedre måte ved den ordning som vi nå innfører.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2005-02-09:
De som skal føre oppsynsfartøyene, har de nødvendige kvalifikasjoner til å føre fartøyene. Det vi har ønsket, er å ha inspektører som er gode på kontroll med gjennomføring av fisket, og ikke minst kontroll med ressursuttaket. Derfor ønsker vi å bruke inspektører som både kan ivareta kontroll- og oppsynsaktivitet på feltet og følge aktiviteten også på land. For dette er toleddet. Det å ha en god ressurskontroll ønsker vi, og det har ikke minst Stortinget vært opptatt av at jeg skal se til at vi har. Og da er det min klare overbevisning at man ikke trenger å ha kystskippereksamen, for å utføre den delen av jobben. Når det gjelder den del av jobben som krever skippereksamen, har skipperne om bord på de fartøyene som vi bruker til kontroll, det.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2005-02-09:
Nå er jeg ikke sikker på om spørreren fulgte med da jeg gav svaret, for første del av spørsmålet nå har jeg allerede besvart: Nei, vi skal ikke legge ned Lofotoppsynet. Vi skal styrke det gjennom at vi får en bedre ressurskontroll, og det er en viktig del av den aktiviteten som skal foregå der. Når det gjelder de arbeidsrettslige forholdene, ønsker jeg ikke å kommentere det i Stortinget. Men det er et grunnleggende ønske fra vår side – fra direktoratets side og fra departementets side – at vi har godt kvalifiserte folk. Det er våre inspektører, som er opplært til å føre den kontrollen som skal iverksettes. Da må man ikke blande det med skipperne på de fartøyene som føres.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-02-09:
Jeg har et spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Etter oppslag i Fiskeribladet tirsdag 1. februar 2005 fremgår det at Lofotoppsynet er under sterkt press. Hva vil statsråden gjøre for at man også i fremtiden kan beholde Lofotoppsynet slik det er i dag og unngå arbeidsrettssaker om oppsigelsene?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Tidligere var det krav om at de ansatte i Lofotoppsynet skulle ha kystskippereksamen. Dette kravet er nå frafalt. Hvorfor? Frykter ikke statsråden at urutinerte ansatte uten maritim erfaring vil medføre at store problemer kan oppstå for fiskerne under lofotfisket?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg tror at som skipper på et fartøy er man ikke betjent, og man har ingen myndighet. Har Fiskeridirektoratet lagt ned Lofotoppsynet? Eller er det planer om det? Eller er det en omorganisering som utelukker mennesker som har hatt arbeidsoppdrag for Lofotoppsynet i 20–30 år? Frykter statsråden at det vil følge en rekke arbeidsrettssaker i kjølvannet av denne saken, som visstnok skal være håndtert ganske spesielt?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Mitt spørsmål går til den ærede helse- og omsorgsminister: «Ifølge protokollen fra foretaksmøtet i Helse Sør 27. januar vedtok flertallet å nå økonomisk balanse i løpet av 2006. For 2005 skal negativt årsresultat ikke overstige 500 mill. kr. Mindretallet er av den oppfatning at HOD undervurderer konsekvensene av nødvendige tiltak. De er bekymret for kvaliteten på helsetilbudet. Mindretallet aksepterer ikke kravene uten oversikt over konsekvensene, noe som synes som et rimelig krav. Har statsråden oversikt over de forventede konsekvenser og analyser av disse?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Ikke har vi verdens beste helsetjeneste, og ikke vil vi få det i 2005, er min ærbødige påstand. Jeg stiller meg uforstående til at helseministeren i foretaksmøte 27. januar har godkjent et vedtak som ganske enkelt sier at negativt driftsresultat for 2005 ikke skal overstige 500 mill. kr. Helseministeren burde etter min mening ha støttet mindretallets protokolltilførsel om at kravene i vedtaket ikke kan aksepteres uten at det foreligger en konsekvensanalyse for vedtaket. Forslaget fra administrasjonen i Helse Sør er etter min mening ganske uprofesjonelt. En kan ikke fremme denne type forslag om innsparinger uten at en samtidig klargjør hvilke konsekvenser denne type innsparinger vil få i forhold til fremtidig pasientbehandling i 2005. Slik jeg kjenner den økonomiske situasjonen i Helse Sør, er det åpenbart at dette vedtaket, om det skal gjennomføres, vil føre til betydelig reduksjon i pasientbehandlingen i regionen i 2005. Kan virkelig helseministeren som ansvarlig minister for spesialisthelsetjenesten akseptere dette?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Jeg takker igjen for svaret. Det er jo ikke noe motsetningsforhold mellom det Stortinget har vedtatt når det gjelder budsjettbalansen, og det å gjøre rede for hva konsekvensene blir for sykehusbehandlingen når man foretar den innsparing som her ligger i vedtaket. Det synes jeg er helt naturlig, og det ville være naturlig i en hvilken som helst bedrift. Helse Blefjell vil på grunn av dette vedtaket få et tilleggspålegg om innsparing på ca. 40 mill. kr. Nå diskuteres det åpent i media hjemme om enkelte styremedlemmer vurderer å legge ned sine verv i Helse Blefjell, fordi de ikke finner dette forsvarlig på noen måte, og ikke vil ta ansvaret for et betydelig kutt i pasientbehandlingen, som direktøren har antydet. Vil helseministeren sørge for at Stortinget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett på en egnet måte får seg forelagt en total oversikt over konsekvensene for pasientbehandlingen som følge av kravet om balanse i 2005 for de fire foretakene og i 2006 for Helse Sør?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-02-09:
La meg først presisere en ting i forhold til selve spørsmålet, der det står at ifølge «protokollen fra foretaksmøtet i Helse Sør 27. januar vedtok flertallet å nå økonomisk balanse»: Det er ikke noe flertall og mindretall i foretaksmøtet. Der er det bare én stemme, og det er min egen. Så det er heller ikke noe mindretall som ikke kan akseptere krav, osv. Det er en protokolltilførsel fra de ansatte som er bakgrunnen for dette. La meg si innledningsvis at det hele tiden – fra første dag – har vært nærmest en selvfølge og en forutsetning at landets helseforetak skal drives i balanse. Man skal drive for de midler som Stortinget vedtar skal stilles til disposisjon. Hvis noe annet skjer, følger det av det at Riksrevisjonen, og i siste instans kontrollkomiteen, som presidenten jo er vel kjent med, vil ha synspunkter på dette. Det betyr også at jeg har forholdt meg til det stortingsvedtaket som ble fattet i forbindelse med årets budsjett, og som så vidt jeg husker, var enstemmig, hvor det ble sagt at de regionale helseforetak skulle drives i balanse ved utgangen av dette året. For Helse Sør ble det en to års overgangsperiode, i og med at det der var estimert et mye større underskudd. Det var den gang estimert til 900 mill. kr. Nå ser det kanskje ut til å bli enda mindre, og jeg har delt dette på to år, hvor vi tar litt mindre enn halvdelen det første året, slik at man får dobbel effekt neste år, og da forutsetter jeg at en er ferdig. Når det gjelder konsekvenser av budsjettvedtaket, og konsekvenser av det forhold at Stortinget har bevilget 65 milliarder kr, føler jeg meg veldig overbevist om at vi også i 2005 skal ha verdens beste helsevesen, ved å fordele de 65 milliarder kr på en fornuftig måte. Det er ingenting som tyder på at ikke det også vil være tilfellet i Helse Sør, selv om det der er en større omstillingsutfordring, og når man med åpne øyne har pådratt seg underskudd, vil det etter mitt skjønn virke demoraliserende hvis en skulle sette inn ekstraordinære tiltak overfor en region i forhold til de andre. En må ta hensyn til hele landet. Det var premissene i det jeg la frem for Stortinget, og som Stortinget faktisk enstemmig har sluttet seg til. Selv med disse omstillingene vil dette ikke på noen måte gå ut over forsvarligheten i det tilbudet som vi skal fremskaffe slik det fremkommer i spesialisthelsetjenesteloven – det er jeg aldri i tvil om.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-02-09:
Jeg forutsetter at representanten Alvheim er fullstendig klar over det vedtaket som et enstemmig storting har gjort, og som jeg bare har videreført ordrett slik det fremkommer. Stortinget har bestemt at de fire helseregionene Helse Øst, Vest, Midt og Nord skal ha balanse ved årets utgang, og Helse Sør skal få to år. Det har jeg forholdt meg til, det har jeg gjennomført. Alt annet ville etter mitt skjønn vært uforsvarlig. Selv om Helse Sør med sine utfordringer må gjøre tilpasninger i størrelsesorden 2–3 pst., ser Helse Sørs styre og administrasjon – så langt jeg vet etter å ha vært med på alle de møtene hvor dette har blitt diskutert på overordnet nivå – seg absolutt i stand til å levere det Stortinget har forutsatt. Det er det jeg har videreført, redegjort for i St.prp. nr. 1, og altså har fått et enstemmig storting til å slutte seg til.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-02-09:
Vi har innrettet spesialisthelsetjenesten på den måten at vi ut fra St.prp. nr. 1, som Stortinget har behandlet, og som komiteen har behandlet – den har laget en lang innstilling med mange detaljer om hva man skal prioritere, og hva man ikke skal prioritere, som jeg har videreført i de styringsdokumentene som er sendt – styrer norsk spesialisthelsetjeneste, nemlig gjennom å gi klare direktiver og gjennom budsjettrammer. Så er det opp til det enkelte regionale helseforetak å implementere dette. Hele tiden skal det være i tråd med det som er spesialisthelsetjenestelovgivningen, nemlig at det skal være ansvarlig. Hvilke avdelinger som skal utvides og ikke utvides, hvor man strukturelt skal gjøre tiltak, er ikke en ting verken for Stortinget eller for statsråden å ta stilling til. Stortinget har bestemt at det skal gjøres av de regionale helseforetaksstyrene. Det er derfor de sitter der, det er derfor vi bruker lang tid på å plukke ut dyktige mennesker til det, og det er derfor vi betaler dem godt for å gjøre den jobben – ikke for at de skal spille ballen frem og tilbake, til storting og regjering.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I avisen Glåmdalen 24. januar 2005 kan vi lese om en lokal lastebilsjåfør som med flere andre er fortvilet over at han med sitt vogntog kan kjøre sørover gjennom Brevikstunnelen ved Flekkefjord, men når han skal tilbake, er bilen for høy. Statens vegvesen truer med anmeldelse og avskilting hvis sjåføren fortsetter. Grunnen er en fjellbit som gjør at det sørover er 4,20 meter som gjelder, men tilbake 4 meter. Hva vil statsråden bidra med for at man kan kjøre begge retninger lovlig når bilen er f.eks. 4,18 meter høy?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret, som var positivt for lastebilnæringen. Det er selvfølgelig frustrerende for sjåfører å kunne kjøre gjennom tunnelen én veg, men ikke tilbake. Det gir ofte store utgifter, da man må ta en omveg for å kunne reise videre. Ellers var det positivt at arbeidet har startet opp med å utvide den omtalte tunnelen, og noen andre, slik at det blir lik høyde begge veger. Ekstra positivt er det at myndighetene har handlet så raskt, for i artikkelen 24. januar i år og i mine samtaler med flere sjåfører og organisasjoner ble det vist til at sjåførene ble truet av det lokale vegvesenet med både avskilting og anmeldelse hvis de fortsatte å passere begge veger med denne type bil med høyde over 4 m. Den ene sjåføren har kjørt der siden 1978 og har passert stedet 2 000 ganger, og følte det veldig frustrerende at han nå ble truet med anmeldelse og avskilting. Men jeg synes det svaret jeg har fått, er positivt.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er veldig positivt at statsråden sier at man er villig til fleksible løsninger, for det tror jeg Norge trenger, både innenfor lastebilnæringen og andre næringer – bare så det er sagt. Ellers stiller jeg et lite spørsmål ved hvordan man regner nedover. For slik jeg har forstått det, avrunder man nedover til nærmeste 10 cm, og så trekker man fra ytterligere 10 cm. Så hvis åpningen er 4,19, blir det da 4 m – altså fra 4,19 til 4,10, og så 10 cm til, til 4 m. Og det at man skal ha så pass gode sikkerhetsmarginer, finner en del lastebilsjåfører noe urettferdig. Det er ikke så ofte man asfalterer vegbanen inne i en tunnel. Det kan skje med mange års mellomrom, så kanskje man ikke skulle vært så raus med å avrunde nedover.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-02-09:
I Norge er det ikke satt krav til maksimal høyde på lastebiler, slik som det er i mange andre land. Der det er høydehindre som er lavere enn 4,50 m, blir det satt opp forbudsskilt som regulerer hvilke høydebegrensninger som gjelder. I arbeidet som hittil er gjort for å øke høydene i de lave tunnelene, har en prioritert en høydebegrensning på 4,0 m, som er den begrensningen som gjelder i store deler av Europa. For å kunne skilte med 4,0 m kreves det at tunnelen er minst 4,10 m. Det er nødvendig med 10 cm sikkerhetsmargin, bl.a. for å kunne legge nytt asfaltdekke uten å måtte skilte ned tunnelen til lavere høyde. Brevikstunnelen og noen andre tunneler er av ulike årsaker usymmetriske, dvs. at de er lavere på den ene siden. Det er årsaken til at det er ulik tillatt høyde, avhengig av hvilken retning en kjører. I tillegg til Brevikstunnelen er det to korte tunneler som ligger tett på hverandre, som er skiltet på samme måte. Arbeidet med å utvide de partiene som er for lave, er startet opp og forventes avsluttet i nær framtid. Det vil da bli tillatt for kjøretøy opptil 4,20 m. Det omtalte kjøretøyet på 4,18 m vil derfor om kort tid kunne kjøre lovlig begge veger.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-02-09:
Vi tar sikkerheten på alvor. Det er derfor vi har denne skiltingen av høydebegrensning på tunneler. Som sagt er det slik at det ellers i Europa stort sett er 4 m som er lovlig høyde på bilene. I Norge har vi valgt ikke å sette en slik grense. Det har jo i den senere tid vist seg at det kan være krevende å ikke ha en generell høydebegrensning på biler. Men vi ønsker litt mer fleksible løsninger. Vi er et land som tidvis trenger litt mer fleksible løsninger, og derfor kommer jeg til å arbeide for at vi forhåpentligvis skal kunne unngå å måtte ha den type begrensning på tillatt høyde på biler. Så vil jeg også understreke at Statens vegvesen bare har myndighet til å foreta måling og å anmelde forhold til politiet. Det er politiet som eventuelt kan foreta avskilting.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-02-09:
Når man her skal ha en sikkerhetsmargin å gå på, er nok filosofien at man da må runde av nedover og ikke oppover. Man kan ikke ha en sikkerhetsmargin feil veg. Det er nok hovedpoenget med at man har tenkt i de baner. Det vil nok fortsatt være slik at det vil være behov for å ha noen centimeter å gå på, for å gå i en annen retning vil nok være feil. Én ting er asfaltering, men det kan også være andre ting i vegbanen. Så man må ha noen centimeter å gå på. Og som sagt i mitt svar, ønsker jeg i utgangspunktet å unngå at vi setter krav til bilens høyde i Norge, og heller prøve å tilpasse tunnelene litt større høyder enn det man ellers har mange steder i Europa.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Jeg er kjent med at BP legger opp til en utbyggingsstrategi for prosjektene på Valhall og Skarv som baserer seg på rene fabrikasjonskontrakter og ikke EPC-kontrakter hvor design inngår som integrert del av kontraktene. EPC-modellen har lenge vært enerådende på norsk sokkel og fremhevet norsk konkurransekraft ved at norske leverandører kan konkurrere på sluttresultat og ikke på timepris. Har statsråden gjort BP oppmerksom på at en fabrikasjonsorientering gjør det vanskelig for norske leverandører å konkurrere?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
Det har jo vært eksempler på kontraktsinngåelser som har ført til store overskridelser, både når det gjelder Snøhvit-prosjektet, og nå, ikke minst, det siste, i forhold til Kristin-feltet. Det tyder på at en her bør gjøre noe for å sikre industrien tilgang på disse kontraktene. Komiteen kom jo også med et anmodningsvedtak i fjor i forbindelse med oljemeldingen som pekte på akkurat det. Hva vil statsråden gjøre for å følge opp olje- og energikomiteens kommentar til oljemeldingen i fjor om å fremme en kontraktsbruk på norsk sokkel som er i tråd med norske tradisjoner, og som ivaretar norske interesser?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2005-02-09:
Jeg vil takke for svaret og si jeg er glad for at statsråden har en offensiv holdning i forhold til dette. Petroleumsloven er jo nokså klar: «Petroleumsreservene skal forvaltes i et langsiktig perspektiv slik at de kommer hele det norske samfunn til gode.» Slik jeg oppfatter det, er dette et område som statsråden vil passe på, og som hun vil arbeide videre med.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-02-09:
Ja, departementet har vært i kontakt med BPs ledelse i Norge vedrørende kontraktsstrategien på Valhall og er kjent med de vurderingene som ligger bak BPs valg av kontraktsstrategi. Jeg vil også legge til at jeg har tiltro til at norsk leverandørindustri er konkurransedyktig for framtidige oppdrag, både på norsk kontinentalsokkel og internasjonalt.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-02-09:
Som jeg sa i mitt svar, har vi hatt kontakt med BP i dette spesielle tilfellet, og departementet understreker i de møtene vi har med oljeselskapene, hvilke ønsker både Regjeringen og Stortinget, ikke minst, har i forhold til dette. Jeg har lyst til å føye til at vi har hatt møte med TBL der også representanter fra fagforeningen var til stede, og også møte med BP i dette konkrete tilfellet, hvor det har blitt understreket at både Regjeringen og Stortinget er opptatt av at oljeselskapene benytter nettopp prosjektstrategier som bygger på kontraktsstrategier som ikke er en ulempe for norsk industri, jf. den innstillingen som det også ble vist til her, hvor det legges vekt på at norsk industri ikke må diskrimineres gjennom de kontraktsstrategiene som velges. Jeg føler vel også sterkt behov for å understreke at det ble det også gjort oppmerksom på i forbindelse med både KON-KRAFT- og NORSOK-prosessen, som ledet til at disse EPC-kontraktene har vært dominerende i de siste ti årene.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-02-09:
Vi prøver så godt vi kan å påpeke de enorme erfaringene, den kompetansen og den konkurransedyktighet som leverandørindustrien i Norge faktisk har. Vi ser det ukentlig at norsk leverandørindustri vinner kontrakter både på norsk sokkel og internasjonalt. Vi skal også være klar over at mange av de utenlandske selskapene som har vært veldig aktive på norsk sokkel, drar med seg norsk leverandørindustri når de konkurrerer internasjonalt. Så det som er det viktigste, og som vi må fokusere på, er at norsk leverandørindustri får så gode rammebetingelser at de er i stand til å konkurrere, og at de er konkurransedyktige både hjemme og ute. Det er først da de har anledning til å kunne vinne viktige kontrakter.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-02-09:
«I Villaksutvalgets innstilling(NOU 1999:9) påpekes nødvendigheten av å finne ut om norsk villaks kan utvikle arvelig motstandskraft mot parasitten Gyrodactylus salaris. Usikkerheten om effekten av rotenon gjør dette spørsmålet enda viktigere. I 5 år har en gruppe forskere og lokale interesser langs Drammenselva søkt om midler for å finne svar på spørsmålet. Et forsøk ble gjennomført på dugnad for 2 år siden, men er stoppet opp i påvente av manglende finansiering. (NOU 1999:9) Vil statsråden bidra til at forsøket kan sluttføres?»
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er veldig glad for at det nå begynner å komme alternativer til den giften som rotenon faktisk er. For oss lidenskapelige laksefiskere er dette et viktig spørsmål. Jeg har to oppfølgingsspørsmål til statsråden. Det ene er om det er mulig å få til en dialog med Forskningsrådet for å få mer helhet i den kunnskapen som trengs å bygges opp med hensyn til de mulighetene vi har for å holde våre lakseelver unna de forferdelige angrepene som de har vært utsatt for. Vi ser også at det er et stort engasjement og en stor vilje til frivillig innsats og dugnad når det gjelder forvaltningen av våre fiskeressurser i ferskvann. Det andre spørsmålet mitt til statsråden er om han er villig til å ta innover seg alt det engasjementet og prøve å få det inn i en struktur som gjør at folk som er villig til å legge ned både penger og tid, får mulighet til å gjøre det på en skikkelig måte, og får mulighet til å utvikle det arbeidet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-02-09:
Jeg takker for svaret. Jeg er godt betrygget med det.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Det er riktig at Villaksutvalet i si innstilling tok opp spørsmålet om framavling av laks med arveleg motstand mot Gyrodactylus salaris som eit tenkjeleg alternativ til ein aktivt strategi for nedkjemping. Utvalet fastslo likevel at moglegheitene for å kunna utvikla resistens og samtidig ta vare på andre arvelege særtrekk i bestandane synest svært usikre. Vidare fastslo utvalet at denne metoden kunne føra med seg større risiko for smittespreiing. På bakgrunn av dette anbefalte utvalet å halda fram med ei aktiv nedkjemping av parasitten med rotenon kombinert med m.a. utvikling av nye kjemiske middel retta direkte mot parasitten. Ei eventuell framavling av resistent laks meinte utvalet måtte byggja på ein føresetnad om at smittepresset ikkje måtte aukast. Villaksutvalet si innstilling på dette området har blitt følgd opp. Den aktive nedkjempinga av Gyrodactylus salaris er vidareført, og gjennom aktiv og målretta innsats frå i første rekkje NIVA er det no utvikla ein spesifikk metode for nedkjemping av parasitten med aluminium. Dette kan bli eit viktig gjennombrot i kampen mot Gyro, og fagetatane legg no planar for å nytta aluminium som hovudmetode når me seinare i år skal starta arbeidet med å bli kvitt parasitten frå Lærdalselva. I denne situasjonen kan prosjektet i Drammenselva vera fagleg interessant i grunnforskingsperspektiv, men det er ikkje mellom dei høgst prioriterte tiltaka innan forvaltninga sitt arbeid med å nedkjempa Gyro. Eg held derfor fast ved den praksisen at eventuell finansiering av prosjektet bør gå via Noregs Forskingsråd eller forskingsinstitutta.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Eg deler den positive haldninga som Trine Skei Grande her viser med omsyn til dei moglegheitene som me no ser på dette området. Det er veldig spennande. Det vil utan tvil vera veldig positivt for heilskapen i økosystema i vassdraga dersom m.a. prosjektet Lærdalselva blir ein suksess. Og veldig mykje tyder på det. På spørsmålet om eg vil ta kontakt med Forskingsrådet, kan eg svara bekreftande, at ja, eg vil ta kontakt med Noregs Forskingsråd for å få ei utgreiing derfrå, få deira faglege vurderingar knytte til nettopp dei prosjekta som dei no vurderer, og deira prioriteringar der. Eg er òg oppteken av det folkelege engasjementet. Det er me nøydde til å vera med og ta vare på. Det er ein berebjelke i alt miljøvernarbeid, og det trur eg òg me skal sjå positivt på innanfor dette området.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Det er brei politisk støtte for å auka skogvernet i Noreg, og for at skogvernet skal ha høg fagleg kvalitet, samstundes som konfliktnivået blir redusert. Dette blei slått fast da Stortinget i november 2003 drøfta skogvernet ved behandlinga av St.meld. nr. 25 for 2002-2003, Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand. I Regjeringa sitt arbeid for å auka skogvernet legg me stor vekt på høg fagleg kvalitet og eit redusert konfliktnivå. For å redusera konfliktane satsar me m.a. på frivillig vern som ein viktig arbeidsmåte. Området Stordalen i Sogn og Fjordane har store verneverdiar, men blei på grunn av høgt konfliktnivå teke ut av Verneplan for barskog i Vest-Noreg før denne planen blei vedteken i desember 1999. Etter dette har området blitt forvalta etter skogbrukslova. I Stordalen blei det i 2004 starta opp arbeid med frivillig vern i regi av Norges Skogeierforbund. Eg ser det no som viktig at ein arbeider vidare for å få fram eit godt tilbod om frivillig vern for Stordalen, og eit slikt tilbod vil da bli vurdert av miljøstyresmaktene. Bevøy i Østfold var tidlegare med i Verneplan for barskog, men blei den gongen teke ut av vernearbeidet på grunn av avgrensa arealkvotar. Direktoratet for naturforvaltning vurderte det i september 2004 slik at dei den gongen ikkje ønskte å starta ein ny verneprosess for Bevøy. Naturvernforbundet og Natur og Ungdom har no lagt fram ei ny kartlegging av verneverdiane på Bevøy, og eg vil no be Direktoratet for naturforvaltning vurdera om ny kunnskap eventuelt gir grunnlag for å starta ein ny verneprosess for Bevøy. For begge dei skogområda representanten Leknes peikar på, har Direktoratet for naturforvaltning nyleg motteke brev frå Norges Naturvernforbund og Natur og Ungdom med oppmoding om mellombels vern. Før direktoratet har gjort sine vurderingar, vil det ikkje vera rett av meg å gå inn på ei vurdering av mellombels vern for dei to konkrete områda.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-09:
Eg deler fullt og heilt representanten Leknes sine vurderingar av kor viktig vern er, og eg er glad for at SV er eit parti som har støtta opp om det positive vernearbeidet som har skjedd dei siste åra, med ein monaleg auke av vernet. Eg trur vern er eit veldig godt verkemiddel for å sikra det som representanten Leknes her peikar på. Det er òg ei viktig verdisak, fordi det er ingen angrefrist her. Derfor har det vore viktig at me har følgt opp dette. Eg er òg veldig oppteken av at me skal følgja opp det ansvaret me har etter dei internasjonale konvensjonane. Når det gjeld dei områda som no er nemnde, kjem det ei vurdering frå Direktoratet for naturforvaltning. Eg vil derfor ikkje kommentera dei nærmare før den vurderinga er gjord.