Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2005-06-14:
Førstkommende onsdag nedlegges grunnsteinen for det nye ledelsesbygget på Akershus festning. Dette bygget blir det fysiske bevis på et av vedtakene fra denne stortingsperioden, integrert strategisk ledelse mellom Forsvarets offiserer og de ansatte i Forsvarsdepartementet. Det er ikke ofte en ser resultatet av et fornuftig vedtak en har vært med på. Bakgrunnen for den integrerte strategiske ledelse er å finne i Innst. S. nr. 232 for 2001-2002, jf. St.prp. nr. 55 for 2001-2002, og bekrefter endringene av Forsvaret, og er også et signal om Akershus festnings betydning. Jeg kan her legge til at det ikke er mange land i NATO som fortsatt har en delt ledelse. Jeg er ikke sikker på hvor mange det er, men iallfall er Tyrkia det ene, og jeg er litt usikker på om Danmark delvis har delt ledelse, men det er svært få land. For nye NATO-medlemmer er det et krav at de har integrert sivil-militær ledelse. Hvorfor er det det? Det er for å ha demokratisk kontroll med militærmakten. Da forundrer det meg at SV og Senterpartiet er de som sammen med Fremskrittspartiet står bak et forslag om å ikke ha demokratisk kontroll over militærmakten. Tendensen til omkamp på dette punktet er svært uheldig, og vil sette oss flere år tilbake i tid dersom forslaget blir vedtatt. Vedtaket om integrert strategisk ledelse var et historisk vedtak fordi det var første gang det kom i stand et forsvarspolitisk forlik mellom Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti. Bakgrunnen for forliket var at Stortingets borgerlige flertall i behandlingen av den kommende langtidsplan vedtok en struktur som det ikke var penger til. Da fornuften senket seg over disse to partiene, kom også forliket om en struktur og økonomi på plass. St.meld. nr. 29 er en merkelig melding. Meldingen forteller om et merforbruk på over 1,1 milliarder kr i 2004, og som ble oppdaget i januar 2005. Meldingen forteller hva som har skjedd og hvilke tiltak som er satt inn for å forhindre at tilsvarende skal skje igjen. Det er merkelig, og hendelsene er sterkt kritikkverdige. Det er åpenbart gjort flere feil, men når Senterpartiet, SV og Fremskrittspartiet vil nedsette et utvalg som skal gjennomgå omstillingsprosessen og økonomistyringen i Forsvaret, virker dette fullstendig unødvendig. Stortinget har gjennom sitt eget kontrollorgan, Riksrevisjonen, og Stortingets kontrollkomite fått alle relevante opplysninger. Vi kan derfor ikke forstå hvorfor dette skal granskes ytterligere. At omstillingsprosessen er krevende og vanskelig, det forstår jeg. Stortinget har vedtatt en omstilling av Forsvaret fra et invasjonsforsvar til et internasjonalt operativt forsvar. I tillegg har Riksrevisjonen pålagt Forsvaret å innføre et nytt regnskapssystem samtidig som Golf-prosjektet innfases. Det er krevende. Jeg forstår også vår nye forsvarssjef, Sverre Diesen, når han i Dagbladet 27. april ble spurt om hvor vanskelig jobben var, og han svarer: «Kanskje hakket vanskeligere enn jeg trodde da jeg takket ja. Vi hadde større økonomiske problemer enn jeg trodde.» Jeg vil her bare kort legge til at general Diesen var, også før han ble utnevnt til forsvarssjef, plassert i en relativt sentral stilling i Forsvarsdepartementet. Innstillingen fra forsvarskomiteen viser i dag at det er et skille i norsk forsvarspolitikk. Utfordringen er at det ikke er alle som har tatt inn over seg at verden har gått videre. Forsvaret er bare et verktøy, men som det heter: Riktig verktøy er halve jobben. I denne sammenheng er det ikke oppgavene som må tilpasse seg innretningen på det norske forsvaret, men det betyr at Forsvaret må endre seg etter de oppgavene som skal løses. Reformene i Forsvaret, omstillingen fra et stasjonært invasjonsforsvar til et mobilt innsatsforsvar, må gå videre. Prosessen har nådd et punkt av «no return». Skal Forsvaret få tilbake troverdigheten og framstå som et relevant verktøy, er det bare én ting å gjøre, og det er å holde stø kurs til omstillingen er gjennomført. Omstillingen i Forsvaret er på rett vei, men omstillingen er ingen unnskyldning for den økonomiske miseren som var i 2004. I innstillingen kommer forsvarskomiteen inn på Lista flystasjon, som et flertall i komiteen ønsker å kjøpe tilbake. Salget av Lista flystasjon er en tragedie – eller kanskje en komedie – som forsvarskomiteen heldigvis slipper å behandle. Riksrevisjonens undersøkelse av salget av Lista flystasjon viser at Forsvarsbygg ikke kan legge fram sikre holdepunkter for at eiendommen ble solgt til markedspris, slik fullmakten fra Stortinget forutsetter. Riksrevisjonen påpeker i tillegg i Dokument nr. 3:7 for 2004-2005, Riksrevisjonens undersøkelse av salget av Lista flystasjon, at salget av flystasjonen i september 2002 gav et netto utlegg for staten på 10, 9 mill. kr. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet viser til behandlingen i Stortingets kontrollkomite og tar ikke selvstendig stilling til hva som har skjedd i dette konkrete salget, eller til alvorlighetsgraden i forholdet. Medlemmene fra de tre partiene konstaterer likevel at Lista flystasjon er solgt ut av statens eie, og at Riksrevisjonen mener salget ble gjennomført på et grunnlag som var feil. Flere enn de tre partiene kan trolig enes om at situasjonen er uheldig, men det store spørsmålet er hvordan situasjonen kan løses. Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at det riktige er at salget av Lista flystasjon reverseres, og at staten må ta konsekvensene av at salgsprosessen etter Riksrevisjonens mening ikke er korrekt gjennomført. Derfor blir forslaget om gjenkjøp fremmet av disse tre partiene. Så får tiden vise hva Fremskrittspartiet bestemmer seg for. Det alvorlige i denne saken er selvfølgelig det økonomiske merforbruket. Men all den negative omtalen av Forsvaret svekker folkets tillit til Forsvaret, og de ansatte har en stressende hverdag. Jeg håper derfor at Stortinget ikke får flere slike saker.