Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-06-03:
Vi behandler i dag tre saker. Flere representanter har vært inne på dem, så jeg skal ta dem i rekkefølge, som en form for oppsummering. En av sakene gjelder Dokument nr. 8-forslaget fra SV om å skille Telenors nett ut som eget selskap. Det er godt og vel et år siden også Høyre bad om å få dette utredet og få en vurdering av om det var «fornuftig» å gjøre dette. Konklusjonen i den utredningen som ligger foran oss, viser at det er det ikke. Og da tar selvsagt Høyre det til etterretning og forsøker å innrette seg etter det. Årsaken til det er at aktørene og de ulike interessentene har sagt at det er en fordel at den innovasjonskraften som ligger i nettet, er som i dag. Det forundrer oss ikke at SV har et slikt forslag, men det forundrer oss storlig at Fremskrittspartiet har et forslag om å danne et 100 pst. statlig eid aksjeselskap – eller hva det nå måtte være – som skal drive dette. Det er mulig at Fremskrittspartiet har en annen erfaring enn undertegnede med monopol og selvfinansiering, men det er, som det ofte litt spøkefullt blir sagt, kapitalistens drøm, og ingen særlig effektiv måte å organisere tingene på. Som oftest har slike organisasjoner hvor man har monopol, samtidig som man får lov til å selvfinansiere, en fantastisk kostnadsdrivende effekt. Fremskrittspartiets forslag forundrer oss altså litt, men nå er det så greit at det ikke er flertall for det i salen, og Høyre er enig i det. Selve sammenslåingen av Telenor og Telia har Høyre tidligere sagt at vi har vært for. Da har vi sagt det i en industripolitisk sammenheng – at vi mener og tror det er bra og fornuftig å slå disse to selskapene sammen fordi vi tror det kan gi betydelig synergieffekt. Det mener vi fortsatt, og det mente vi altså også første gangen saken var oppe til behandling. Nå er det jo slik at en slik sammenslåing ikke er helt problemfri, noe jeg også forsøkte å si i en replikk til statsråden tidligere. Det er klart at når man får en så stor aktør som det her er snakk om, må man kanskje rette konsentrasjonen fra eierskapet og over på konkurranseaspektet. Man må se på om denne aktøren trenger konkurranse og sørge for at regimet bringer fram den konkurransen som skal være der. Arbeiderpartiet har gjort dette med bredbåndssaken til et veldig stort poeng. Jeg skjønner i og for seg det, for det er i grunnen et godt poeng. Men jeg mener selvsagt at jeg kan dokumentere at Arbeiderpartiet også her overdriver og forsøker å legge inn en forestilling som ikke er til stede. Sannheten er at vi nå snakker om et selskap som skal børsnoteres, og som skal ha en verdifastsettelse. Da skal man vokte seg vel for å begynne å legge ryggsekk på selskapet, slik at det går inn i en forhandling, eller inn på børsen med betydelig usikkerhet. Det vil kunne få dramatisk effekt for det vi alle sammen er opptatt av, nemlig å sørge for at dette selskapet får en så høy pris på børsen som mulig, slik at staten får inn de inntektene de kan. Jeg tror enhver form for regulering, hvor det skapes en usikkerhet knyttet til hvilke forpliktelser selskapet har, vil kunne få en slik effekt. Det er grunnen til at Høyre har rygget tilbake. Vi er enig i intensjonene i forslagene til Arbeiderpartiet, men vi vil vente. Vi mener det er galt tidspunkt å gjøre det på, og derfor har vi sluttet oss til sentrumsregjeringens forslag, som vi mener sier nøyaktig det samme. Det er i respekt for at man når man går fra et 100 pst. statlig eid selskap og ut på børs, må rette konsentrasjonen mot de betingelser og forutsetninger som ligger i det private marked. Da må man skjønne de mekanismene som råder der. Det er en av grunnene til at Høyre har vært imot at man skal si at denne ryggsekken skal selskapet ha med seg ut i verden. Når det gjelder dette med at næringslivet totalt sett skal ha en infrastruktur som er god, som representanten Ola Røtvei var inne på, er det klart at Høyre er helt enig i det. Det er ikke noe problem. Problemet er: Må det være slik i framtiden at det skal være én aktør som har et slikt nett? Er det ikke mulig å tenke seg at teknologien vil kunne gjøre at det frembringes ulike typer nett som kan tilby disse tjenestene, og at nettopp det i et marked hvor det er konkurranse, vil være den beste forutsetningen for at næringslivet kan få bredbåndstjenestene til lavest mulig pris? Vi innrømmer gjerne at vi ser at det kan være andre typer nett – det kan være radiolinjer, det kan være ulike typer nett. Det ønsker vi å stimulere til, slik at vi har konkurranse i systemet, noe som, i tillegg til det regulatoriske, er det viktigste knyttet til den sammenslåingen vi i dag snakker om. Man må konsentrere seg om konkurransebetingelsene – rette konsentrasjonen mot hvordan forutsetningene skal være, slik at det blir fokusert på hva som er det aller viktigste for brukerne. Det er dem disse tjenestene er til for. Avslutningsvis vil jeg si at jeg er enig med dem som har hevdet at det er litt merkelig at det ikke har vært større begeistring rundt denne sammenslåingen. Årsaken tror jeg rett og slett er at det er for bred enighet om den.