Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2015-12-11:
Saksordføreren har redegjort for saken på en grei måte, både innhold og bakgrunn. Prestene i Den norske kirke har, som vi kjenner til, fra eldre tid hatt tjenestebosteder som de har hatt plikt og rett til å bo i. Avviklingen av boplikten er forankret i Sundvolden-erklæringen. Etter forhandlinger med prestenes arbeidstakerorganisasjoner ble ordningen opphevet 1. september 2015. Som følge av den endringen i arbeidsvilkårene for prestene har prestene fått lønnskompensasjon fra samme tidspunkt etter avtale mellom departementet og tjenestemannsorganisasjonene. Den budsjettmessige konsekvensen av dette er på 77 mill. kr for 2016. Kompensasjonen gis direkte til prestene. Og som ansatte statstjenestemenn står prestene i Den norske kirke i en særstilling. Prestenes ansettelsesforhold skiller seg fra ansettelsesforhold i andre tros- og livssynssamfunn. Vi har lagt til grunn at kompensasjonen som ble gitt i forbindelse med opphevelsen av boplikten, ikke er et tilskudd til drift og aktiviteter i Den norske kirke, men en kompensasjon til den enkelte prest. Det er bakgrunnen for at departementet nå foreslår at bevilgningen ikke skal inngå som en del av beregningsgrunnlaget for statstilskudd til tros- og livssynssamfunn utenfor Den norske kirke. Denne bevilgningen representerer ikke en økonomisk gevinst for Kirken. Under komitébehandlingen av saken har hele komiteen vært opptatt av prinsippet om likebehandling, som er nedfelt i Grunnloven § 16. Norge har, som det er referert til, gjennom internasjonale konvensjoner forpliktet seg til å praktisere økonomisk likebehandling av ulike trossamfunn. Dette er også slått fast i Stortingets kirkeforlik. Videre gjør jeg oppmerksom på at det er en enstemmig stortingskomité som ber regjeringa komme tilbake til Stortinget med forslag til et nytt finansieringssystem for tros- og livssynssamfunn, sett i lys av de endringer som Den norske kirke nå gjennomgår, og prinsippet om likebehandling. Dette ser alle partiene ut til å være enige om at det er behov for. Det har i denne saken vært reist i hovedsak tre innvendinger: Den ene har vært knyttet til spørsmålet om de økonomiske sidene av sakene er godt nok utredet, og om saken skaper presedens. Den andre har vært knyttet til om lovendringen kan være i strid med Grunnloven. Den tredje har vært knyttet til tidsaspektet, da en del av komiteens medlemmer i ettertid har pekt på at det burde vært bedre tid i prosessen, slik vi også hørte fra Arbeiderpartiets representant. Når det gjelder de økonomiske sidene av saken, viser jeg til proposisjonen, der blir slått fast følgende: «Departementet går ut frå at avviklinga av tenestebustad- og bupliktordninga for prestane vil føre med seg at utgiftene til prestebustadene på sikt vil gå ned, fordi talet på tenestebustader går ned. Reknegrunnlaget for statstilskottet til andre trudoms- og livssynssamfunn vil endre seg tilsvarande. Dersom reduksjonen av fondet sine utgifter til prestebustadene kan gi rom for auke i tilskott frå fondet til andre kyrkjelege formål, noko som er målet, vil auken på vanleg måte verta rekna med i tilskottsgrunnlaget til andre trudoms- og livssynssamfunn.» Her tydeliggjøres konsekvens og intensjon for framtidige tilskudd til både Den norske kirke og andre tros- og livssynssamfunn. Når det gjelder det rettslige spørsmålet om lovendringen, legger vi i Høyres stortingsgruppe vekt på at det er særskilt vurdert av Lovavdelingen i Justis- og beredskapsdepartementet, og at Kulturdepartementet da har lagt til grunn at lovforslaget ikke er i strid med verken internasjonale konvensjoner eller Grunnloven. Til slutt vil jeg bare minne om at når det gjelder tidsaspektet i saken, er det slik at hele komiteen var oppmerksom på den korte behandlingstida da saken kom til Stortinget. Men komiteen ga også sin tilslutning til at saken skulle behandles før jul. Komiteen var også enig i at innhenting av skriftlige høringsinnspill var en grei framgangsmåte.