Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1998-12-08:
Jeg vil bare gi Aukan en ny anledning i et treminuttersinnlegg til eventuelt å svare på det jeg spurte om. Jeg spurte om han mente at det budsjettforliket vi kom fram til, er bedre enn det opprinnelige, eller om det ikke er det. Når det gjelder vin- og brennevinsavgifter, spiller det ingen rolle for meg om de er høye eller lave. Høstens budsjettrunder har vært preget av at vi har hatt en regjering som ikke helt har visst hvor den ville. Gjennom det budsjettforslaget som ble fremmet den 5. oktober, sendte den signaler i flere retninger. Regjeringens – inntil da – blokkuavhengighet var med på tilnærmelsesvis totalt å ødelegge muligheten for en profil på næringsområdet. Etter budsjettforhandlinger helt til siste slutt her i Stortinget har imidlertid budsjettet fått en profil som ikke er til å kjenne igjen – og om jeg må få si det: Takk for det. Det betyr ikke at det ved neste korsvei ikke er mer å snakke om, langt derifra. Det er ennå et langt stykke å gå før vi er på Høyres primærstandpunkter på en rekke områder. Det viktige i dag er å slå fast at de endringer som ble gjort på næringsområdet, i sum har gått i riktig retning. Jeg antar at næringsministeren i året som kommer, vil få langt mer å glede seg over ved å skulle etterleve et budsjett med høyrestempel, enn å skulle etterleve det særdeles næringsfiendtlige budsjettet som var utgangspunktet for høstens runder. Ja, jeg vil si at med riktig markedsføring av det resultatet Regjeringen kom fram til med Høyres hjelp, kan kanskje ministeren begynne en aldri så liten opptur. Jeg har i hvert fall registrert at sentrale Venstre-folk erkjenner at det budsjett som nå blir vedtatt, er bedre enn Regjeringens eget forslag. Jeg registrerer også at norsk næringsliv er særdeles takknemlig for de endringer som Høyre bidro til, og at det opprinnelige budsjettet på næringsområdet nærmest er blitt bombet flatt. Selv i en velvillig stund som dette må det vel sies at det var langt mellom godordene om det opprinnelige budsjettforslaget. Man må vel likevel kunne si at Høyres gjennomslag satt langt inne, men Regjeringen aksepterte til slutt Høyres krav om å nulle ut skatte- og avgiftsskjerpelsene. Dette hovedgrepet var for Høyre det aller viktigste. Vi vet at dette i seg selv vil virke dempende på prisstigningen til neste år, og det vil også være et positivt bidrag til vårens lønnsoppgjør. Jeg synes det er nokså åpenbart at bedrifter og personer i sin alminnelighet ikke burde pålegges nye skatter og avgifter i en tid hvor de særnorske høye rentene nærmest har tatt helt av. Dette tok det etter mitt skjønn unødig lang tid for Regjeringen å erkjenne – men selvfølgelig: bedre sent enn aldri. Regjeringens foreslåtte utvidelse av arbeidsgiverperioden i sykelønnsordningen til tre uker ble også stoppet. Til tross for at så vel Kristelig Folkeparti som Venstre har programfestet at man ville redusere arbeidsgivers kostnader ved sykelønnsutbetalinger, foreslo man altså for tredje gang å øke dem. Her kan man vel si at Høyre var med på å bidra til at valgløfter i andre partiers program ikke ble brutt, ved at man unngikk å gå i stikk motsatt retning av hva man hadde lovet velgerne. Et av de næringsområder som Regjeringen gjennom sitt budsjettforslag nærmest ville ha begynt nedbyggingen av, var den maritime næring i videste forstand. Først og fremst ville Regjeringen ha endret skattebetingelsene for rederinæringen i en slik grad at det uten tvil ville ha fått umiddelbare konsekvenser. Det er faktisk slik at den usikkerheten som ble skapt, i seg selv har vært svært negativ. Nå ble også dette punktet brakt i orden, men jeg håper og tror at næringen blir forskånet for mer jojo-politikk på skatteområdet fra denne regjeringen. Det som kanskje var enda mer skuffende, var at Regjeringen ville fjerne refusjonsordningen for sjøfolk, en ordning som så sent som i juni i år ble behandlet i Stortinget, og som faktisk også regjeringspartienes representanter ganske riktig påpekte ikke bare var nødvendig, men avgjørende for utviklingen av den maritime næringen. Jeg håper inderlig denne regjeringen nå snart innser at skal vi beholde og videreutvikle den maritime næringen, må vi ha rammebetingelser som står seg i en internasjonal sammenheng. Da nytter det ikke med en politikk som er så kortsiktig at vakuumpakket skinke har lengre holdbarhet enn helt avgjørende rammebetingelser for denne næringen. Vi snakker om en næring som i mange distrikter er helt avgjørende både for sysselsetting og bosetting. Når det gjelder verftsstøtten, må jeg si at det er et av de områdene hvor jeg er noe usikker på hva som er situasjonen. Det er hevet over tvil at norske skipsverft nå har dårligere rammebetingelser enn hva som er tilfellet for verft i andre land. Dette fordi verftsstøtten er på et lavere nivå enn hos våre konkurrenter. Jeg vil si det så enkelt som at når jeg leser proposisjonen, får jeg ett inntrykk av situasjonen, og når jeg leser brev og innspill fra verftsindustrien, får jeg et helt annet. Jeg er derfor glad for at også verftsstøtteproblematikken ble en del av budsjettforliket. Jeg vil si det slik at hvis ulike nivåer på støtten i stor grad bidrar til at norske verft ikke lenger er konkurransedyktige, da må noe gjøres. Jeg vil så sterkt jeg kan, henstille til statsråd Sponheim om et personlig engasjement på dette området. Senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett neste år må Stortinget få seg forelagt en oversikt over situasjonen. Vi kan ikke leve med en situasjon som er slik at norsk verftsindustri bygges ned fordi vi ikke kan tilby rammebetingelser tilsvarende de som gjelder i de land vi konkurrerer med. Jeg håper det er en bred erkjennelse i Stortinget av at internasjonalt konkurransedyktige rammebetingelser er avgjørende for norsk industri og norsk næringsliv, også for norske skipsverft. Jeg kan i hvert fall love at det ikke skal stå på Høyre for å få til omprioriteringer for å bedre vilkårene for norsk skipsbyggingsindustri. En annen premiss som er viktig for at næringslivet skal kunne planlegge, er forutsigbare rammebetingelser. Den aller største svakheten ved den parlamentariske og politiske situasjonen vi har, er uforutsigbarheten. For Høyres del vil jeg gjøre det helt klart at nettopp stikkordet forutsigbarhet vil være et viktig utgangspunkt for eventuelle fremtidige budsjettrunder med en hvilken som helst regjering. Jeg vil si det slik at enhver regjering som i denne perioden skal kalkulere med Høyres støtte i en budsjettsituasjon, gjør klokt i å ikke svekke det skapende næringslivs rammebetingelser. Den senere tids fall i oljepriser er nyttige påminnelser om at vi ikke lever av olje alene, men at det først og fremst er viktig at vårt landbaserte næringsliv gis vilkår som kan være med og trygge vår fremtidige velferd. Høyres budsjettforslag for landbruksnæringen bidrar til en styrking av de bruk der landbruksinntekten utgjør hoveddelen av familiens skattbare inntekt. Jeg mener dette er nødvendig for å gjøre disse driftsenhetene mer økonomisk robuste. og for å sikre fremtidig rekruttering av profesjonelle utøvere i landbruket. En fortsatt strukturutvikling er nødvendig for å utnytte potensialet for mer effektiv drift og et lavere kostnadsnivå i næringen. Høyre foreslår derfor en gradvis omlegging av støtteordningene slik at støtten blir mer lik pr. produsert enhet, uavhengig av produksjonsvolum. Tilskuddsordningene bør utformes slik at de stimulerer til arbeidsinnsats og effektiv drift enten bruket er stort eller lite. En slik omlegging er spesielt aktuell innenfor grovfôrbaserte produksjonsområder som melk og sauekjøtt. Derfor foreslår vi å heve bunnfradraget i støtteordningene til landbruket fra 5 000 til 10 000 kr. Høyre foreslår å avvikle kunstgjødselavgiften. Sammen med Høyres forslag om lavere skatter og avgifter for næringslivet er det et viktig bidrag til å redusere kostnadene og øke lønnsomheten i landbruket. Høyre ser det som en sentral oppgave for landbruket å produsere kollektive goder som matvaresikkerhet, kulturlandskap og spredt bosetting. Virkemidlene i landbrukspolitikken må i økende grad ses i sammenheng med denne målsettingen. De offentlige inngrepene i landbruket må rettes mest mulig direkte mot de godene samfunnet ønsker landbruket skal produsere. For å nå målene om matvaresikkerhet, kulturlandskap og spredt bosetting ønsker derfor Høyre at den statlige støtten etter hvert konsentreres om fem hovedtyper av virkemidler: arealstøtte, husdyrstøtte, årsverkstilskudd, distriktstilskudd og frakttilskudd. Til slutt vil jeg ta opp forslag nr. 5, som Høyre er alene om.