Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Vi har nå til behandling Innst. O. nr. 53, innstilling fra finanskomiteen om endringer i skatteloven mv. Det er en rekke ting som skisseres i proposisjonen og i innstillingen, men jeg vil ta for meg de punktene i innstillingen som det har vært en del diskusjon om i komiteen. Spesielt gjelder dette endringer i rederibeskatningssystemet, og det punktet vi har gått en del inn på, er garanti og sikkerhetsstillelse. Som kjent medfører adgangen til å garantere eller stille sikkerhet for lån til beslektede selskaper at midler opptjent innenfor ordningen gir grunnlag for kreditt/kapitaltilgang til selskaper utenfor ordningen. På samme måte som ved låneopptak vil det være vanskelig for ligningsmyndighetene å kontrollere hvorvidt garantien eller sikkerhetsstillelsen skjer på markedsmessige vilkår, som det heter, og eventuelt innebærer at ubeskattede midler tas ut. Skatteloven § 8-12 endres slik at forbudet mot å yte lån til skattytere utenfor ordningen med direkte eller indirekte eierinteresser i selskapet nå utvides til også å omfatte garanti og annen sikkerhetsstillelse. En foreslår nå at forbudet mot å stille garanti og sikkerhet skal tre i kraft fra og med 1. januar 2000. For så vidt gjelder allerede etablerte garantier og sikkerhetsstillelser, foreslår departementet at disse må være avviklet innen 1. januar 2002. Dette gir rederinæringen tilstrekkelig tid, menes det, til å tilpasse seg konsekvensene av de foreslåtte endringene. Dette forholdet har finanskomiteen tatt fatt i, spesielt på bakgrunn av en høring man hadde med Rederiforbundet som munnet ut i et skriv fra finansministeren til Høyres stortingsgruppe av 10. februar 2000. Jeg vil trekke fram en del betraktninger som finansministeren der kom med. Han sier bl.a.: «at forslaget til overgangsregler kan få vidtrekkende konsekvenser for enkelte rederier, og at problemene kanskje vil være større for næringen enn antatt da forslaget ble fremmet.» Finansministeren skriver videre: «På bakgrunn av de opplysninger som nå er fremkommet vil jeg tilstrebe å finne alternative overgangsløsninger som er smidigere for næringen.» Dette har selvfølgelig komiteen merket seg, og komiteen forutsetter nå at Regjeringen i løpet av inneværende år kommer tilbake til Stortinget med forslag om smidigere overgangsløsninger og vurderer om det kan etableres andre ordninger enn forbud mot garanti- og sikkerhetsstillelse som på betryggende vis sikrer skattekreditors interesser. Finansministeren skriver i brevet også: «Jeg vil derfor vurdere nærmere om det kan være grunnlag for å oppheve det gjeldende låneforbudet i skatteloven § 8-12, samtidig som det innføres en regel om at lån fra selskapet til aksjonærer mv. som nevnt i skatteloven § 8-12, likestilles med utdeling av utbytte som en skatteutløsende disposisjon for selskapet. En slik omlegging bør utredes nærmere, og deretter eventuelt sendes på høring.» Flertallet er oppmerksom på at enkelte selskaper f.eks. kan ha etablert låneforhold i lang tid forut for det tidspunkt som jeg har skissert, samtidig som helt spesielle forhold kan ha medført at formaliseringen av en avtalt garantiforpliktelse mv. ikke har latt seg gjennomføre før 1. januar 2000. I slike tilfeller bør det etter flertallets syn, i lys av de vidtrekkende konsekvenser det vil få for selskapet om bestemmelsen ble gitt anvendelse, være et visst rom for å fortolke bestemmelsen slik at den ikke får anvendelse. Man understreker imidlertid at en slik fortolkning må forbeholdes unntakstilfeller. Det typiske tilfellet vil være at det ikke har vært mulig å stille skip e.l. i pant før 1. januar 2000 grunnet forsinket leveranse fra verftet o.l. Det andre forholdet i innstillingen som komiteen har merket seg, gjelder periodiseringen av gevinst på eiendeler som er realisert før inntreden i denne nye ordningen. Det er i utgangspunktet uheldig at inntreden i den særlige rederiskatteordningen gir muligheter for å oppnå utsettelse i skattleggingen av gevinster som er oppebåret før selskapet trådte inn i ordningen. Da er et sentralt spørsmål hvilke gevinster som skal omfattes av forslaget til særlige periodiseringsregler innenfor ordningen. Skal disse spesielle reglene også gis anvendelse for tap som selskapet har oppebåret før inntreden i ordningen? Det er et sentralt punkt. I høringsnotatet som ble sendt ut, antok departementet at forslaget ikke burde omfatte gevinster av skip og flyttbare innretninger for bruk i petroleumsvirksomhet som er realisert før inntreden i ordningen. Komiteen er gjennom brev av 15. februar 2000 fra Norges Rederiforbund til finanskomiteen gjort kjent med at det er oppstått usikkerhet om hvorvidt den foreslåtte lovteksten i § 8-15 fjerde ledd er i samsvar med forarbeidene i proposisjonen. Rederiforbundet mener det er nødvendig å presisere at bestemmelsen i praksis ikke skal gis et videre innhold enn det som følger av forarbeidene. Også på dette punktet har vi spurt finansministeren, som i brev av 17. februar 2000 til finanskomiteen bl.a. sier: «at forslaget til nytt fjerde ledd i skatteloven § 8-15 ikke skal omfatte den delen av selskapets gevinst- og tapskonto ved inntreden, som måtte stamme fra et tidligere inntektsoppgjør i forbindelse med en forutgående uttreden fra ordningen. Jeg har imidlertid ingen innvendinger mot at komiteen i sine merknader presiserer at lovforslaget skal forstås i samsvar med Rederiforbundets anmerkning i brev av 15. februar 2000.» Komiteen legger til grunn at lovforslaget skal forstås i samsvar med Rederiforbundets anmerkning i brevet. Jeg finner det nødvendig å presisere disse tingene, i og med at det har vært uklarheter omkring det. Det siste punktet som angår rederibeskatningen, gjelder konsernbidrag mellom selskaper innenfor ordningen. Det følger av skatteloven § 8-18 fjerde ledd bokstav a at selskaper innenfor rederibeskatningsordningen kan yte og motta konsernbidrag fra andre selskaper innenfor ordningen forutsatt at vilkårene for rett til å yte og motta konsernbidrag i § 10-4 er oppfylt. Slik som vi har forstått det, har Finansdepartementet fortolket bestemmelsen slik at konsernbidrag mellom selskaper innen ordningen ikke skal ha inntektsutjevnende virkning. Komiteen tar dette til etterretning og viser for øvrig også her til finansministerens brev av 10. februar 2000 til Høyres stortingsgruppe, hvor det framgår at en også på dette punktet vil komme tilbake til nærmere vurderinger i forbindelse med skatteopplegget for 2001. Og begrunnelsen fra finansministeren er bl.a. at «det etter disse vedtatte endringer i rederiskattereglene kan være materielle grunner som tilsier at konsernbidrag bør kunne ytes mellom rederibeskattede selskaper med inntektsutjevnende virkning». Så vil jeg gå inn på et annet viktig punkt i denne innstillingen, nemlig utvidet adgang til utveksling av informasjon mellom skattemyndighetene og Arbeidstilsynet. Samarbeidet mellom skatteetaten og Arbeidstilsynet vil kunne effektiviseres dersom det opprettes rutiner for utveksling av opplysninger til nytte for den andre etat i dennes kontrollarbeid. Det er først og fremst opplysninger om konkrete kontrollobjekter som vil være taushetsbelagte etter gjeldende rett. Arbeidstilsynet har erfart at de bedriftene som ikke overholder regelverket som gjelder på skattemyndighetenes forvaltningsområde, ofte også unnlater å følge de regler som følger av arbeidsmiljøloven. Flertallet legger til grunn at Arbeidstilsynet vil kunne ha stor nytte av opplysninger om at det hos et kontrollobjekt har skjedd brudd på arbeidsmiljølovgivningen eller skatte- og avgiftslovgivningen eller eventuelt opplysninger om at det foreligger mistanke om slike regelbrudd. Ved økt utveksling av opplysninger til kontrollformål mellom de to etatene vil en kunne oppnå en mer effektiv utnyttelse av kontrollressursene. Jeg vil her vise til Ot. prp. nr. 21 for 1991-92, side 27, der det heter: «På den annen side bør ikke taushetsplikten gi beskyttelse mot undersøkelse av viktige ansvarsforhold. Ligningsopplysningene må – når de først er samlet inn av ligningsmyndighetene – kunne brukes også til enkelte andre samfunnsviktige formål, ikke minst avdekking av økonomisk kriminalitet.» Jeg vil legge til at dette mener jeg er et banebrytende arbeid, at vi her over de enkelte etatsgrenser kan få mulighet for strengere kontroll slik at man kommer skatteunndragelse, svart arbeid o.l. til livs. Dette er et skritt i riktig retning. Komiteen deler også fullt ut Finansdepartementets syn om at en ikke kan se at en skattyter som gir uriktige opplysninger til ligningsmyndighetene om sine inntekts- eller formuesforhold, eller de bedrifter som unnlater å betale arbeidsgiveravgift, bør ha godt begrunnede forventninger om å være beskyttet av reglene om taushetsplikt i forhold til andre offentlige myndigheter om arbeider med kontroll av tilgrensende områder. En må være oppmerksom på at i tilfeller hvor ligningsmyndighetene og Arbeidstilsynet utveksler informasjon som etatene henter fra et konsesjonspliktig register, kan det oppstå spørsmål i forhold til om konsesjonene hjemler slik utveksling av opplysninger. Flertallet forutsetter at ligningsmyndighetene og Arbeidstilsynet tar eventuelle problemstillinger vedrørende dette direkte opp med Datatilsynet. Informasjonsutvekslingen må også tilpasses ny personvernlovgivning når den er vedtatt og trådt i kraft. Når det så gjelder skatte-, avgifts- og tollmyndighetenes adgang til opplysninger om hemmelige telefonnummer m.v., er dette også etter flertallets vurdering et viktig punkt. Personvernhensyn tilsier at det må foreligge et godt begrunnet behov for at myndighetene skal få adgang til opplysninger bl.a. om hemmelige telefonnummer, telefaksnummer og personsøkernummer. En viser til at skatteetatens kontrollerfaringer avdekker at hemmelig nummer i en del tilfeller brukes til å formidle skatte- og avgiftspliktig aktivitet. Skattedirektoratet påpeker også at dette foregår i et visst omfang. Denne typen annonsering har til nå fortrinnsvis skjedd i aviser, men det er grunn til å anta at slik annonsering også foretas gjennom andre medier, f.eks. via Internett. Jeg vil også nevne at Tollvesenet har tilgang til flere registre til bruk i grensekontrollen. For å søke i registrene er en avhengig av å kjenne identiteten til den en ønsker opplysninger om. En tilgang til opplysninger om hvem som er innehaver av det hemmelige telefonnummeret, medfører bl.a. at Tollvesenet kan få oversikt over aktuelle kjøretøy, fartøy eller andre transportmidler vedkommende disponerer. Flertallet vil bemerke at økonomisk kriminalitet, og særlig skatte- og avgiftsunndragelser, kjennetegnes ved at handlingene krenker viktige samfunnsinteresser, mens enkeltpersoner sjelden opplever at de lider et tap. Dette gjør det vanskelig å avdekke slike forbrytelser. Det kjennetegner også denne formen for kriminalitet at tvilstemaet ofte er hvorvidt det har skjedd en straffbar handling eller ikke. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet og Høyre, slutter seg til Regjeringens forslag om skatte-, avgifts- og tollmyndighetenes adgang til opplysninger om hemmelig telefonnummer m.v., jf. ligningsloven ny § 6-13 a, merverdiavgiftsloven ny § 48 a og tolloven ny § 16 B.