trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-01-31:
Jeg skal prøve ikke å forlenge debatten, men jeg må komme med noen ord. En skogmelding og behandlingen av den er nært knyttet opp til saker i energi- og miljøkomiteen – som naturmangfoldsmeldingen, men i høyeste grad også den energimeldingen som vi vedtok i fjor vår. Nå er det gjort mye for å ta i bruk mer av de skogressursene vi har, særlig i transportsektoren. Vi har riktignok i budsjettsammenheng gått fra et omsetningspåbud på 5 pst. i fjor til 7 pst. i år, og vi har et mål om at vi skal opp i 20 pst. fram mot 2020, noe som er en utfordring for norsk næringsliv, men også en stor mulighet. Dette vil jo ikke stoppe i 2020. Det er klart at den biomassen vi har, er en helt sentral del av den omleggingen vi skal ha fram mot 2030 og videre – kanskje ikke i privatbilismen, der er det nok nullutslippsløsningen som kommer, men innenfor tungtransport, flytransport og skipsfart er biodrivstoff en nødvendighet også i årene framover. Det er en langsiktig satsing som vi må legge til grunn. Men det som er vel så viktig når man tar i bruk mer av restproduktene, er å være mye flinkere til å bruke stokken, altså som byggemateriale. Der må staten i mye større grad gå i front, enten det er Statsbygg eller Rom Eiendom. Kommunene burde ta et mye større ansvar nettopp for å ligge i front i arbeidet med å ta treverket i bruk. Jeg mener også at det bør kunne være åpning innenfor plan- og bygningsloven i stedet for bare å forholde seg til minimumskrav innenfor TEK-systemet. Kommunene bør kunne stille krav til å strekke seg lenger også på dette feltet. Det mener jeg absolutt at man må se på i årene framover. Så er det selvfølgelig det potensialet som ligger i å erstatte fossile materialer med grønt karbon, hvor vi bare er helt i begynnelsen på en større satsing. Så det er et stort potensial for norsk skogbruk og helt nødvendig at det her gjøres mye mer i årene framover. Men dette må vi klare samtidig som vi ivaretar det biologiske mangfoldet i skogen – i det som er drivverdig, hvor man må gjøre dette i større grad, men at man også har vernede områder i årene framover som må utvides. Det refereres i merknads form til vern i produktiv skog, inkludert MiS-områdene, og det kommer da opp i 6,5 pst. Men jeg må bemerke at i vår, da man kom fram til en enighet om et langsiktig mål om 10 pst., er det de 3 pst. med produktiv skog som er lagt til grunn i energi- og miljøkomiteens innstilling.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg må si jeg lyttet med interesse til representanten Elvestuen nå, for han prøvde å gi uttrykk for at det at man faktisk ikke hadde et forlik, var det som bidro til at man nå sto i en så konfliktfylt situasjon. Det kan være at man ikke har et forlik i bunnen som ikke innbefatter Venstre, men det er et ganske bredt flertall i Stortinget som – på bakgrunn av bl.a. en vurdering av hvilket skadepotensial det er, som er knyttet til ulven, for oss og andre som bor i ulvesonen – det er rimelig åpenbart for at det som nå skaper konflikt, er ikke det at man har det forliket, men at forliket ikke følges opp. Jeg må spørre representanten Elvestuen om han nå ikke begynner å bli bekymret for – med tanke på oss som er tilhengere av en todelt målsetting – at legitimiteten til denne målsettingen er i ferd med å forvitre, hvis regjeringa ikke leverer på hva Stortinget har sagt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg deler ikke representanten Elvestuens oppfatning av skadepotensial og fare. Jeg tror også Elvestuen har vært i områdene hvor dette nå skjer. Det er et betydelig skadepotensial, og bekymringen er at når man nå ikke aktivt lisensfeller, vil vi få såpass mange unge dyr som ikke kjenner grenser – verken i ulvesonen eller utenfor ulvesonen. Så den potensielle faren for skade som foreligger fram mot neste sommer, er ikke noe jeg som politiker ønsker å bære noe som helst ansvar for. Det gjelder skade på beitedyr utenfor sonen, det gjelder i aller høyeste grad jakt og fritidsutøvelse, og vi har etter min mening fått dokumentert til fulle, også av forskere som har greie på dette, at hvis vi får såpass mange nærgående dyr – ulv – som vi nå opplever, skal man ha en viss forståelse for at folk blir bekymret for seg og sine.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Man skal komme ganske langt fra Slettås i Trysil for å bringe fram den typen argumenter vi nå har hørt fra Miljøpartiet De Grønne, om at man i forvaltningen av ulv ikke i det hele tatt skal kunne ta hensyn til at ganske ledende forskere i Norge sier at når ulven begynner å bli så nærgående, og man har den ved barnehagen og i garasjen, skal man være litt tilbakeholden. Skal man ikke få lov til – som folkets representanter – å si at man ønsker å ta et visst hensyn til det? Jeg forstår at endog regjeringen ønsker å ta hensyn til det. Så jeg vil be representanten Hansson utdype noe hva som gjør at så nærgående rovdyr ikke skal telle med i vurderingen av hvordan vi politikere skal håndtere dette. Rasmus Hansson var også inne på en konstatering av at ulv ikke tar sau, slik jeg hørte ham. Hva slags empiri har man for det?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Vi står i en krevende parlamentarisk situasjon knyttet til dette feltet. Det forslaget som ser ut til å få flertall i dag, er ikke så vanlig kost i Stortinget – statsråden og regjeringa bes om å lese loven og nærmest komme tilbake til Stortinget med en annen forståelse enn det man har oppfattet tidligere, med tidsfrist. Vi har samtidig hørt et flertall i Stortinget uttrykke ganske så ramsalt kritikk når det gjelder statsrådens og regjeringas håndtering av denne saken. Vi hørte Fredriksen, vi hørte Syversens gode innlegg, vi hørte Arnstad, vi har hørt Aasland – det er et flertall som beskriver en kritikk som etter mine begreper nærmer seg en parlamentarisk grense. Ser statsråden sjøl noe kritikkverdig med den håndteringen regjeringa har hatt, knyttet opp til dette spørsmålet?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg skal også kort forklare hvorfor jeg velger å stemme for de forslag som Arbeiderpartiet er medforslagsstiller til – i stor grad med samme begrunnelse som representanten Gunnar Gundersen, men jeg mener at man totalt sett burde ha gått lenger. Jeg har bare lyst til å gi uttrykk for det. Det samme ståstedet hadde jeg da vi behandlet ulveforliket. Jeg mente at vi burde ha strammet noe mer til – det ble for mange. Men det viser jo bare det behovet vi har når folk gir seg, er med og prøver: Skal vi ha tillit til de vedtakene som vi fatter, må vi forutsette at de gjennomføres. Det er det som er trælete i denne saken. Det er ikke noe rart at tillit brister i denne saken når man ser at det fattes vedtak i landets viktigste organ som så til de grader ikke følges opp. Det var vel representanten Elvestuen som var inne på at de som fikk skade, ble møtt med så fantastisk gode erstatningsordninger. Da må jeg bare få lov til å si at vi har nylig hatt en sak i Sølendalen Havnelag, som vel er en klagesak – statsråden har fått spørsmålene – hvor det samme skjer: Folk investerer tid, ressurser og penger på å forebygge skader, og så opplever man en prosess og vanskelige bøyer å måtte runde for i det hele tatt å få en brøkdel av de utgiftene man har hatt. Jeg skjønner godt at folk mister tillit. Det er vanskelig å dra oppover Rendalen og forklare dette. Det er småpenger for denne salen og store penger i Rendalen. Så vi skal være litt obs på at hvis vi skal kunne bevare tilliten til at vi i det hele tatt skal kunne ta vare på livskraftige roller sammen, så er vi nødt til å legge om til en annen kurs. Jeg synes også det har vært en bra debatt, men jeg må jo spørre: Hvor har gjennomføreren av denne politikken vært i debatten? Jeg registrerte at statsråden brukte noen minutter av sin tilmålte taletid opprinnelig, og siden har vi ikke hørt noen ting. Det kunne ha vært interessant, når man har hatt så markante motforestillinger fra et flertall på Stortinget til prosessen og til innholdet, og fra egne partifeller, i hvert fall å høre noen betraktninger om det som kommer fram i debatten. Og en slik stillhet gjør meg enda mer bekymret.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Det skal jeg forklare. Spørsmål rundt dette fikk jeg forrige år også, tror jeg. Det er egentlig ganske enkel logikk. Vi mener at det er riktig å foreta et visst arronderingssalg når man kjøper en så stor skogeiendom som man da gjorde – vi er ikke mot arrondering i slike tilfeller. Men det betyr ikke at man skal arrondere bort nærmest hele eiendommen, slik vi vet Fremskrittspartiet egentlig ønsker; å privatisere alt under dekke av arrondering. Det må være lov å si at en god del av teigene var egnet for arrondering, men det går en grense. Det er en dynamisk prosess, og vi mener at der er vi nå. Vi er redd for at det å selge såpass store skogeiendommer som man nå gjør, og et såpass stort volum totalt sett, vil bidra til å svekke Statskog, ikke minst med henblikk på å utvikle Statskog til en industriell aktør i framtiden.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg vet ikke om jeg evner å – jeg holdt på å si – fjerne usikkerhet hos SV når det gjelder denne typen forhold. Jeg tror det alltid vil være der. Men jeg føler at den jobben som saksordføreren og flertallet har gjort i denne saken, bidrar til å skape klarhet i skogvernet i større grad enn tidligere. Det er jeg veldig glad for. Jeg mener det er et djervt mål vi har satt oss når det gjelder skogvern. Hvis man hadde lest det ut fra bare det produktive, hadde jeg vært skremt, men jeg syns i så måte at dette avklarer veldig godt. Så tilhører jeg – kanskje i motsetning til min gode kollega Knag Fylkesnes – de politikere som mener at det ligger usedvanlig mye godt naturvern i godt skogbruk, og at vi noen ganger overfokuserer på skogvern og skogvernmidler og tror at det alene er det som tar vare på artsmangfoldet og skogene våre. Jeg kommer sjøl fra en jordbruksfamilie, og jeg vet at det er motsatt i mange tilfeller.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Ja, absolutt. Det ville være en ulykke hvis vi her i Stortinget skulle sitte og detaljregulere skognæringen. Som jeg sa i mitt forrige innlegg, har jeg erfaring fra egen familiær skogsdrift, og de har vel aldri følt det dit hen at Stortinget har drevet noe detaljregulering i våre driftsplaner. Det er jeg glad for. Så der er vi enige. Men hvis representanten tenker på at man skal fjerne en ryggsøyle i det norske samfunnet som den norske konsesjonslovgivningen f.eks., så er jeg ikke enig. Jeg syns det er et tankekors at store deler av særlig landbruket, men også mange i skogbruket, faktisk hegner om sånne viktige bestemmelser. Men det kan vi ikke kalle detaljregulering.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg skal fortsette litt der representanten Gundersen slapp i sitt innlegg. Det er helt riktig at det går en skillelinje i Stortinget knyttet til hvor framoverlent man er med å bruke politiske virkemidler, for – som det står i merknadene fra Høyre og Fremskrittspartiet – skal man gjenreise et helt industrielt miljø «etter mange år med svak konkurransekraft», er det «en stor utfordring». Det er jeg enig i, men så sier man videre: Men det «løses ikke gjennom politiske vedtak». Det er noen ganger vi ser at man kan lese merknader som en viss annen leser Bibelen, men er næringspassiviteten så rotfestet i Høyre og Fremskrittspartiet at man ikke ser noen muligheter for å bruke politiske vedtak for å utvikle industrien knyttet til skogen?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Arbeiderpartiet har alltid ivret for at infrastrukturtiltak er noe av det aller viktigste vi kan gjøre av politiske virkemidler for å forsterke konkurranseevnen til norsk skogbruk. Det har alltid vært en gåte for meg – og representanten Farstad vet det veldig godt – hvorfor Venstre i budsjettsammenheng er av dem som stritter mest imot når det gjelder å bevilge noe stimuli for å få bygd ut skogsbilveinettet i Norge, så jeg har tenkt å bruke de siste sekundene av denne replikken til nettopp å påpeke det veldig positive som jeg leser i merknadene på side 20 i innstillinga: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmet fra Sosialistisk Venstreparti, er enig i regjeringens mål om å videreutvikle skogsbilveinettet gjennom målrettet bruk av tilskudd og skogfond». Betyr det nå at Venstres budsjettlinje om å kutte konsekvent i tilskudd til skogsbilveier er forlatt?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
På rett vei.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg får nesten lyst til overfor statsråden å si takk for i natt. Det høres mer spennende ut enn det var. Vi var på en veldig langvarig landbruksdebatt på Jæren, som viser iveren etter å utnytte de ressursene vi diskuterer. Jeg har registrert at regjeringspartiene i særlig grad ønsker å få fram at det er hensiktsmessig for å få til bedre videreforedling, mer industriell utvikling, at vi får større og kraftigere aktører også på eiersida i skogbruket. Jeg har lyst til å spørre: Hva er logikken i det? Hvor ligger tanken og begrunnelsen for at det er sånn? Det er det ene. Det andre er: Hvis det er sånn, ville det ikke være naturlig å tenke seg at man i større grad utviklet og utvidet Statskogs arbeidsportefølje, som en stor skogeier?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg stilte jo egentlig spørsmål om sammenhengen mellom størrelse på eiersiden og mulighetene for å foredle, men jeg skal la det ligge. Hvis man virkelig ønsker å ta grep knyttet til eierstruktur – for jeg ser, også arronderingsmessig, at det er uheldige forhold ute hos både små og store skogeiere – ville det ikke da være et mer effektivt hjelpemiddel, heller enn stadig å ha denne debatten om konsesjonslovgivning og eierskapslovgivning, å sette i verk et reelt og ganske forpliktende nasjonalt jordskifte knyttet til skogeiendommene? Har regjeringa vært inne på den tanken?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-01-31:
Jeg vil gjerne fortsette litt rundt det med skadepotensial, for jeg skjønner ikke hele diskusjonen. Jeg vil spørre lederen for energi- og miljøkomiteen om han ikke kan definere det ultimate skadepotensial som når man har tapt sitt næringsgrunnlag. Samfunnet har fortrengt all utmarksbruk. Samfunnet fortrenger folks livskvalitet. Folk er redd for å la ungene sine gå til bussen, det hørte vi også i går. Er ikke det det ultimate skadepotensial? Og så står man her og snakker om at skadepotensial er målt i tapt sau. Kan ikke lederen for energi- og miljøkomiteen forholde seg til at all utmarksdrift er fortrengt, og det er det ultimate skadepotensial?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-01-31:
Det skal innrømmes at dette er en nesten uvirkelig situasjon, at min egen statsråd er langt mer opptatt av å bekjempe Stortingets forlik i ulvesaken enn av å virkeliggjøre det. Det gjelder ikke bare bestandsmål, men alt Stortinget ba om fra genetikk til risiko for import av dvergbendelorm. For Stortingets forlik var ikke lettvint. Det lå nitid arbeid bak – mange høringer og innspill, og ikke minst kompromisser. Stortinget gjorde jobben sin, skyttergravene ble litt mindre dype. Det mest tilpasnings- og formeringspotente store rovviltet vi har, skal forvaltes. Deler av Norge skulle ikke bli reservat, der menneskers livskvalitet og næringsgrunnlag blir fortrengt til fordel for ulv. Men hvor lenge var Adam i paradis? Ikke lenger enn til siste møtedag før jul! Da kom en beslutning ingen forestilte seg: Statsråden reverserte alt uttak. Reservat, eksplosiv vekst, nærgående ulv som overtar menneskers livsrom, var igjen blodig alvor. I etterkant av denne dramatiske beslutningen kommer mye fram. Departementet endret rovviltforskriften 14 dager etter Stortingets ulveforlik, slik at den vanskeliggjør å oppfylle Stortingets vedtak. Bedre kunne ikke departementet avsløre seg selv. Statsråden fikk et notat den 8. november om at man har et lovproblem. Statsråden sier i ettertid at Stortinget ble gjort oppmerksom på dette i stortingsmeldingen. Men hva gjør en statsråd når han ser at slike konklusjoner er stikk i strid med Stortingets innstilling og vedtak? Jo, statsråden kom ikke til Stortinget for å løse problemet, men sender en meget snever, ikke bred, men snever saksutredning til Lovavdelingen og ber om en juridisk sjekk – ikke av hele naturmangfoldloven, men av et snevert utdrag av den. Før helga prøvde man seg igjen. Nok en gang skulle en saksutredning som ignorerer kunnskap fra NIBIO, Landbruksdepartementet, Evenstad og sunn fornuft, sendes Lovavdelingen. Spørsmålet dukker veldig fort opp: Er dette et departement med en egenagenda som statsråden ikke har avslørt? Ikke skjønner jeg at lovavdelingen lar seg bruke slik. Det er et spill, som også Storberget var inne på, om tapt troverdighet, som skaper enorm avstand og mistillit til forvaltning og autoriteter. Dette er ikke morsomt. Tilliten til saksutredning og lovarbeid er borte. Menneskers livskvalitet og næringsgrunnlag skal gå foran ulv. Vi lever i samme land. Deler av landet skal ikke bli reservat. Stortingets forlik skal følges.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-01-31:
Jeg har lyst til å følge opp foregående taler litt, for det er nettopp det det dreier seg om. I replikkordskiftet var Elvestuen inne på at man forlot forliket. Nei, som jeg har sagt, jeg slåss for at Stortingets forlik skal gjennomføres. Det er ganske spesielt, som mange har sagt, at 5 000–10 000 mennesker møter opp og demonstrerer for Stortingets vedtak. Det har vel nesten aldri skjedd, det er stort sett mot vedtak det demonstreres. Men det man ber om, er forståelse og respekt, ikke å bli hånet og tråkket på. Det vil jeg at Stortinget skal forstå. Argumentet om at politikken er vellykket, som Bård Vegar Solhjell var inne på – hva betyr det? Jo, det betyr at man sier at vi har lyktes med å fortrenge deg fra ditt næringsgrunnlag, vi påvirker ditt livsgrunnlag så mye at du er redd for dine barn. Og så er politikken vellykket! Man må ikke bruke det ordet overfor dem som faktisk bærer belastningen, og det må man forstå. Erstatninger i Norge i dag gir erstatninger for årlig tap. Men den dagen hele livsgrunnlaget ditt er borte, får du ingenting. Du får kanskje noen omstillingstiltak, slik at ikke gjeldssituasjonen går deg helt opp etter ørene, men veldig mange har også opplevd det når man får omstillingstilknyttede midler. Men som sagt, erstatninger kan umulig dekke livskvalitet – uansett. For næringsgrunnlag dekker man det årlige tapet, men ikke når selve rettigheten går tapt. Når Stortinget sier at man har gjennomført en vellykket politikk, betyr det at man sier at man har lyktes med å fortrenge dine rettigheter, slik at tapsstatistikken ikke viser tap. Da er vi vellykket! Det tror jeg alle forstår ikke er en holdbar nasjonal politikk. Så litt til stemmeforklaringen: Morten Ørsal Johansen var inne på de forslagene som ligger der. Jeg er enig, tidsfristen er altfor lang. Men jeg aksepterer at det er forhandlinger og kompromiss. Jeg synes debatten har vært veldig god. Den har vært veldig tydelig. Den bisetningen som vi heller ikke liker i forslag nr. 6, regner jeg med ikke blir brukt til å forhale ytterligere. Da regner jeg med at man heller følger innlegget til representanten Dag Terje Andersen og faktisk leser formålsparagrafen i naturmangfoldloven: Da er det ikke vanskelig å definere mennesker inn i dette. Med det kommer jeg til å stemme for det forslaget, og jeg håper vi er på riktig spor igjen.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-01-31:
Nei, absolutt ikke – vi fikk senest i dag en nyhet om at Enova nå kan gå inn og støtte pilotanlegg innenfor en rekke industrisjangre. Vi har et totalt forskjellig syn på hva som er næringsaktivt. Jeg mener det å satse på infrastruktur og det å satse på generell forskning og utvikling er en uhyre næringsaktiv politikk. Jeg mener det å satse på det private eierskap er veldig næringsaktiv politikk. Jeg kunne tenke meg å returnere det. Det at man politisk sett skal plukke ut og satse på enkelte næringer, betyr jo at man skal nedprioritere andre, for noen må betale den satsingen. Jeg deler rett og slett ikke definisjonen til representanten Storberget når det gjelder hva som er næringsaktivt. Jeg mener vi driver en pådriverpolitikk. Vi skaper rom for at skognæringen skal kunne utvikle seg, og det er aktørene selv som må gripe muligheten.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-01-31:
Det tror jeg er helt riktig. Vi synes man ved å nevne beløp blander seg langt inn i det som en annen komité behandler og skal prioritere. Det er rett og slett grunnen til at vi holdt oss unna den merknaden. Det å begynne å prioritere beløp til samferdsel i næringskomiteens innstilling, tror jeg kanskje ikke blir veldig godt mottatt i samferdselskomiteen. Men det betyr jo også at vi er enig i den prioriteringen. «Godspakke Innlandet» er en uhyre interessant mulighet – ikke bare for innlandet, den går jo helt opp til Nordland – der man jobber sammen om en effektiv godstransport på jernbane ut av landet og nedover til Europa. Det er veldig interessant.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-01-31:
Jeg tror man leser merknaden litt som Fanden leser Bibelen. Selvfølgelig er infrastruktur, satsing på forskning og utvikling, satsing på det private eierskap gjennom skatteletter og den type ting definitivt politiske vedtak – jeg ønsker ikke engang å prøve å motarbeide eller å motbevise det. Poenget er at vi satser bredt og lar valg av hva man skal satse på, bli opp til næringen. Det mener jeg er et ganske betydelig skille. Jeg bruker eksempelet Borregaard: Man hadde aldri fått noen i Stortinget for 20 år siden til å si at Borregaard ville være det som kom til å bli stjernen innenfor treforedling. Jeg kjenner den situasjonen ganske godt. Så til Investinor. Vi ville ikke vingeklippe Investinor. Vi ville at de skulle investere sammen med private. Det går igjen at man ønsket å bringe statlig kapital sammen med kompetent privat kapital. Det tror jeg er veien å gå for å skape optimisme innenfor denne sektoren.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg er også tilfreds med hvordan statsråden ordlegger seg i denne debatten, ikke minst når det gjelder å følge opp det som overveiende sannsynlig nok en gang blir et veldig tydelig flertall i Stortinget. Jeg har et spørsmål knyttet til det å finne de gode veiene videre. Det ble referert til at en hadde endret forskrifter uten høring fordi Stortingets vedtak var veldig tydelig. I flertallets vedtak kommer det til å bli en beskjed til regjeringen om å endre forskriften av forvaltning av rovvilt. Kan statsråden nå bekrefte at dette vil skje også uten opphold, at det skjer straks, og at det ikke er nødvendig å gjennomføre høring i denne saken i og med at Stortinget er veldig tydelig, og at det åpenbart burde anses som unødvendig å gjennomføre en høring i den forskriftsendringen?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg skal prøve på en liten oppsummering av debatten. Jeg synes at debatten har vært usedvanlig tydelig. Det kan ikke være ett menneske som har vært innom denne salen, som overhodet kan være i tvil om hva stortingsflertallet faktisk mener med vedtaket fra juni i fjor og med de to forslagene som er framsatt i dag. Det kan ikke være noen tvil om hva en mener. De to forslagene som er fremmet av flertallet, forslagene nr. 6 og 7, er en veldig tydelig arbeidsordre til regjeringen – en veldig tydelig arbeidsordre til regjeringen – som på ingen måte kan misforstås. Hvis det er et ord eller to en nå skulle være i tvil om, er tidspunktet for å stille spørsmål faktisk nå. Men det er en entydig beskjed om hva som ligger der. Det er også en veldig tydelig forventning nå, på bakgrunn av ordskiftet og replikkordskiftet tidligere i dag, om at endringen i forskrift om forvaltning av rovvilt skjer straks eller umiddelbart – så raskt det praktisk lar seg gjennomføre. Det er jeg veldig godt fornøyd med. Det er en vesentlig forutsetning at vi får fulgt opp forliket fra 2016. Da gikk vi veldig tydelig inn for at det i Norge skal være en bestandsforvaltning basert på et bestandsmål fastsatt til fire–seks ynglinger per år, hvorav tre skal være helnorske. Fortolkningen av dette går det ikke an å diskutere. Det er tydelig slått fast. Så dette med skadepotensial, og andre forhold som forstyrrer det bestandsmålet som Stortinget har satt, er på en måte med på å villede debatten. Stortinget har veldig tydelig sagt fra om at vi skal ha en bestandsregulering basert på et bestandsmål, og det er fire–seks ynglinger som er målet. Helt avslutningsvis: Nå må vi igjen komme i en situasjon hvor en får tillit til forvaltningen, får tillit til at en kan klare å dempe konfliktnivået med hensyn til rovviltpolitikken, sånn at vi kan basere en langsiktig politikk på det jeg tror de fleste i denne salen ønsker: en todelt målsetting om at vi på den ene siden skal kunne ha rovvilt og mennesker og på den andre siden samfunn og beitenæring.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Jeg har bare lyst til å gi uttrykk for at vi oppfatter statsrådens siste innlegg dit hen at det er en sterk understøttelse av det som stortingsflertallet har formulert gjennom forslagene nr. 6 og 7 som er framlagt til behandling her i dag, og at det blir fulgt opp på en god og tett måte. Så det er vi veldig tilfreds med. Til representanten Elvestuen: Det er kanskje verdt å minne om at det som til enhver tid er det gjeldende stortingsflertallets vilje i enkeltsaker, bør gjennomføres av en statsråd. Hvis ikke sitter statsråden i en veldig dårlig posisjon.
Eirik Milde (Høyre), 2017-01-31:
Forslagene som vi fremmer i dag, er med på å bygge opp under det forliket som vi hadde i juni 2016. Det er grunnlaget for det. Vi mener at det innebærer en klar forventning om at regjeringen vil snu hver stein det er mulig å snu innenfor gjeldende lovverk, for å finne løsninger som åpner for en lisensjakt, også innenfor denne jaktperioden. Men når vi ber regjeringen om å komme tilbake med en sak om akkurat det, vil jeg avvente at de kommer tilbake med den saken.
Eirik Milde (Høyre), 2017-01-31:
Det er jo hele bakgrunnen for at vi står her i dag. Vi ønsker at regjeringen skal gå enda grundigere inn i lovverket, for hele vårt prinsipp og hele rovdyrforliket som vi ble enige om i juni – det er jo det som er Høyres politikk. Det er det Høyres stortingsgruppe har stilt seg bak. Og det er et veldig nøye balansert forlik, som flere har vært inne på. Det er det vi ønsker å få gjennomført. Så har regjeringen kommet med sine vedtak, og vi ber nå om en ny vurdering, hvor de skal snu hver stein for å se på den muligheten som ligger i at forliket fra juni skal gjennomføres. Det er det som er Høyres politikk i denne saken.
Eirik Milde (Høyre), 2017-01-31:
For å si det sånn: Det står ingenting i det forslaget vi legger fram, om at noe skal endres i naturmangfoldloven. Regjeringen får gjøre sine vurderinger når de legger fram saken, men de forslagene som foreligger her, fra de fire partiene, nevner ingenting konkret om at loven skal endres. Når det gjelder mulighetene til å ta ut enkeltdyr, er det den informasjonen som også statsråden har etterspurt når han nå har åpnet for jakt inntil 31. mars – for å se om det kan komme ny informasjon som gir grunnlag for lisensfelling innenfor sonen. Så får vi avvente om den informasjonen som kommer, er tilstrekkelig. Vi har en forhåpning om at det kan åpnes for lisensjakt i inneværende periode. Det viktigste for Høyre, som jeg har vært veldig tydelig på, er at forliket fra 2016 skal gjennomføres – på samme måte som med bestandsmål i tidligere forlik, som også Venstre har stilt seg bak.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-01-31:
Det er jo en ny øvelse at regjeringspartiet Høyre ber regjeringspartiet Høyre om å lese hele loven – at man i tillegg til å lese § 18 første ledd bokstav b også skulle lese bokstav c. Det er helt tydelig en ny parlamentarisk praksis, at Stortings-Høyre må be statsministeren og statsråden om å lese hele lovteksten. Det er forunderlig, men det er bra at de ber dem om å lese hele loven. Det skulle vært gjort før. Jeg har et spørsmål til representanten Milde: Når jeg leser forslaget, er jeg redd for at dette bare blir nye runder, nye utredninger, nytt spill, nytt sirkus, nye lovspissfindigheter. Kan representanten garantere at det blir iverksatt ulvejakt nå i vinter?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-01-31:
Det er jo et skikkelig svar, altså at man sier at man ikke vet det. Det synes vi i Senterpartiet er sterkt problematisk, at man ikke klarer å få klargjort, heller ikke i denne debatten, at man skal få iverksatt det lovlig fattede vedtaket om ulvejakt i denne sesongen. Det er takket være at statsminister Erna Solberg og statsråd Vidar Helgesen – på en svært dårlig måte – ikke har opplyst om at det var utfordringer, de har ikke informert Stortinget om hvilke utfordringer som var. Det dukket opp 20. desember 2016. Synes Høyres representanter på Stortinget at regjeringen har gjennomført det vedtatte rovdyrforliket på en god måte?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-01-31:
Det er interessant å høre regjeringspartienes talspersoner i dagens debatt. Det nye sitatet i dag fra Fremskrittspartiet er at hvert parti sliter litt med sitt forhold til seg selv, som vi hørte i Fredriksens tale. Da er mitt spørsmål til Fredriksen: Sliter Fremskrittspartiet på Stortinget litt med sitt forhold til Fremskrittspartiet i regjering, som er ansvarlig for det kaoset som nå har oppstått, og som Fredriksen sa at ingen kunne ønske velkommen? Så enkelt og greit: Synes Fremskrittspartiet på Stortinget at regjeringen har gjort en god jobb med å følge opp Stortingets ulveforlik eller synes de det ikke?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-01-31:
Vi som sitter her, er folkevalgte. Vi er lovgivere, og vi har fått et mandat gjennom valg. Jeg håper statsråden merker seg innlegget til en av dem som har fått et mandat gjennom valg, som gjør at Helgesen er statsråd – Gunnar Gundersen fra Høyre. Hadde det ikke vært for at sånne som Gunnar Gundersen hadde ført den valgkampen de gjorde, hadde statsråd Helgesen aldri vært statsråd Helgesen. Tydeligere kan det ikke sies at regjeringen med Erna Solberg og Vidar Helgesen er helt på kollisjonskurs med dem som også har gitt dem mandatet. Vi i Senterpartiet har aldri gitt mandat til Vidar Helgesen eller Erna Solberg, mens Gunnar Gundersen og andre her i salen har gitt mandat til Erna Solberg og Vidar Helgesen. Da er det på tide å lytte til de folkevalgte, til den lovgivende forsamling, til dem som har møtt folk, stått i debatten og inngått vanskelige forlik. Noe av det som har vært fortvilende i denne runden, er at jeg personlig har prøvd å få Vidar Helgesen til Hedmark flere ganger, sendt brev fra Stortinget og utfordret Helgesen til å møte folk som blir berørt av politikken. Jeg har gjort det sammen med Trysil Høyre, sammen med Trysil kommune, for at dette skulle være en nøytral og god ramme. Men der har ikke Helgesen hatt tid til å møte opp. Han har hatt tid til å reise til Davos. Der har han hatt tid til å dra. Men å møte folk i Trysil som blir berørt av politikken, har Helgesen ikke gjort. Noe av det uklokeste en statsråd kan gjøre, er å ikke møte dem som faktisk blir berørt av de beslutningene vi tar, for i Norge har vi et folkestyre, ikke et elitestyre. Da skal vi ikke frykte folket, vi skal respektere folket, og det vil dempe konfliktnivået. Noe av utfordringen med dagens ulvedebatt er at vi i Stortinget gikk inn og overstyrte regjeringen i vår, fordi regjeringen ønsket mer ulv. Så er det sånn at mange av oss folkevalgte møter folk hver dag, og vi så at den politikken regjeringen la opp til, hadde et for stort trykk, et for stort konfliktpotensial. Derfor dempet vi antallet ulv her i Stortinget. Statsråd Helgesen har brukt enhver anledning etterpå til å undergrave Stortingets vilje, og så har vi fått et historisk høyt konfliktnivå i ulvedebatten. Ingen hadde trodd at det skulle være 5 000–10 000, som politiet sa, foran Stortinget i går og kreve at Stortingets vedtak skulle bli gjennomført. Det er helt nytt i vår politiske historie at 5 000–10 000 mennesker reiser fra hele landet for å stå foran Stortinget og ha én appell: Gjennomfør Stortingets vilje. Det er noe helt nytt at Stortinget begynner å fatte vedtak om at en statsråd og en statsminister skal begynne å lese ulike lovparagrafer og komme tilbake med gitte tidsfrister. Kjære medrepresentanter! Kjære statsråd! Det er tid for å snu. Det er tid for å lytte. Det er tid for å respektere folket. Det er tid for å respektere de folkevalgte.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-01-31:
Det er forunderlig å høre representanten Ola Elvestuen fra Venstre si at politikken har vært vellykket. Det er veldig lett når man representerer Oslo valgdistrikt. Engerdal Venstre mener ikke at politikken har vært vellykket, for de er lagt ned, i forrige uke, på grunn av den arrogansen de har opplevd at Venstre nasjonalt har vist overfor dem som lever med problemene på kroppen. Og det er ganske viktig – at Venstre som har sagt at de kommer fra en folkevalgt tradisjon, har blitt embetsmennenes største forsvarere og glemt at det er den folkevalgte viljen som her har blitt stoppet. For det er det Vidar Helgesen og Erna Solberg har gjort, de har stoppet det som har vært det folkevalgte mandatet. At Venstre har blitt den største forsvareren for å stoppe den folkevalgte viljen, er forunderlig. At Høyre, som det gamle embetsmannspartiet, gjør det, er ikke fullt så forunderlig, men det er forunderlig at regjeringen ikke lytter når hele dens parlamentariske grunnlag er imot den. Hovedtalsmannen for Høyre i energi- og miljøkomiteen tok ikke Høyre i forsvar i sin replikkrunde og kunne ikke garantere at det blir jakt. Hovedtalsmannen for Høyre i næringskomiteen, som er den andre komiteen som behandlet rovviltmeldingen, kom med ramsalt kritikk av Erna Solberg og regjeringens håndtering av denne saken. Da jeg utfordret Fremskrittspartiets hovedtalsmann for energi, var svaret: Regjeringen har ikke gjort jobben. Fremskrittspartiets hovedtalsmann for næring, som er den andre komiteen som har behandlet meldingen, sa at han ikke kunne støtte forlaget – ramsalt kritikk. Så alle de ansvarlige parlamentarikerne, de ansvarlige folkevalgte, de som har et folkevalgt mandat også for regjeringen, har kommet med kritikk, og ingen fra regjeringen har stått fram og forsvart Vidar Helgesen og Erna Solberg i denne debatten. Da, kjære statsråd, er tiden inne for å snu, for å lytte, for å forstå at vi har et folkevalgt system i Norge, og at det er best. Det som er så sørgelig, er at de som har blitt berørt av politikken, opplever at konfliktnivået øker for hver dag, i stedet for at man tar utfordringene deres på alvor. For det er mange som har fått livet sitt snudd opp-ned på grunn av de vedtakene som blir gjort i denne salen. Og da må også regjeringen ta det på alvor. Lytt til folket, lytt til de folkevalgte, og sørg for at konfliktnivået går ned. Iverksett jakta nå!
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Jeg vil våge å påstå at det forliket vi fikk på plass i juni måned, var et godt og balansert vedtak av Stortinget. Det gjaldt både antall ynglinger og en noe mindre ulvesone, og vi så veldig fort at dette ble godt mottatt i befolkningen. Men det er også slik når det gjelder ulv, at det er særdeles vanskelig å gjøre alle til lags. Det er det ingen partier som er i stand til. Hvert enkelt parti sliter med sitt eget forhold til seg selv, for det er mange ulike meninger om ulv – det engasjerer. I går demonstrerte mellom 3 500 og 4 000 mennesker på utsiden av Stortinget, og det var litt besynderlig å se at den store parolen bak scenen gikk ut på å følge opp Stortingets ulveforlik. Det er altså ikke Stortingets vedtak som har skapt konflikter i denne saken, men oppfølgingen av vedtaket. Det gjelder både det arbeidet som statsråd Helgesen har gjort, og også departementets behandling av ulveforliket. Som jeg sier: Det er umulig å gjøre alle til lags når det gjelder ulv, men det er av avgjørende betydning at vedtak blir fulgt opp. Å følge opp vedtak skaper tillit. Dessverre ser vi at det motsatte skjer: Rovviltnemnder legges ned, og deler av forvaltningssystemet forfaller. Noen ønsker kanskje dette kaoset velkommen. Vel, det gjør ikke Fremskrittspartiet eller de andre partiene bak forliket. Det er også mange ulike syn på departementets uttalelser om forståelse av loven. Men en slik uttalelse avgjør ikke hva som følger av lov eller traktat, og den binder ingen, ifølge professor Eivind Smith. Både loven og Bern-konvensjonen opererer med til dels svært store skjønnsmessige vurderinger. Statsrådens tolkning av det juridiske er for snever, mener Fremskrittspartiet. Derfor ber de fire forlikspartiene om en bredere forståelse av naturmangfoldloven, slik at mange andre forhold enn kun skadepotensial på sau eller tamrein blir vurdert. Naturmangfoldloven § 18 første ledd bokstav b og c åpner for en langt bredere forståelse enn det statsråden og regjeringen så langt har lagt til grunn. Vi viser også til forskriftsendringene i kommentarene til dette, av 20. juni 2016, som også er med på å innsnevre forståelsen av skadepotensial. Her ber vi om endringer og påpeker igjen krav om en bredere forståelse basert på naturmangfoldloven, men uten at det blir utarbeidet en ny lov, for da kan vi fort havne i en situasjon hvor det vil ta både ett og to år, ulvebestanden vil øke, konfliktene vil øke, og vi vil havne i en situasjon som jeg tror – til syvende og sist – ingen på dette huset ønsker velkommen. Derfor er det viktig at det arbeidet som nå må bli igangsatt av statsråden og departementet, tar utgangspunkt i en fortolking av naturmangfoldloven. Vi ønsker ikke å få på plass en ny lov. Det må ligge innenfor de grensene som er der.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Ja, jeg tar opp forslagene nr. 6 og 7.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Vi synes det ikke.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Det kan absolutt være etisk problematisk, men vi ser også at i år er det faktisk et unntaksår i og med at det forliket som de fire partiene har gjort, så langt ikke er blitt fulgt opp. Da havner man i et dilemma ved at skal man tillate at det går 40, 50, 60 busslaster til Oslo en gang i måneden for å demonstrere mot det, eller skal man tillate at man setter seg i en situasjon hvor man skal ta ut det antall ulv som Stortinget faktisk har vedtatt?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
For så vidt er det en riktig forståelse, men det viser seg nå at når det gjelder radiomerking og den biten, kan det meget vel bli slik at altfor mange dyr er for nært inntil der mennesker bor, og kan skape konfliktsituasjoner, redsel osv. Da er det klart at skulle en slik situasjon oppstå, må vi også tillate felling av disse dyrene.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Jeg skal ikke bli for lang, men jeg må komme med noen kommentarer til Rasmus Hansson, som snakker om at det er en «håndfull» dyr og en ulv som er utrydningsturet, og at vi går rundt og frykter for en «håndfull» dyr. Isolert sett kan man kanskje ordlegge seg slik, men jeg vil minne representanten på at i Vest-Europa er det rundt 12 000 ulver, og i Russland er det ca. 70 000 ulver, som igjen er opphavet til den stammen som vi har i dag, som vi kaller for den finsk-russiske. Så ulven som sådan er ikke en truet bestand. Det har vært en god debatt. Jeg mener at det Stortinget vedtok i juni 2016, er krystallklart og må bli gjennomført. Det samme er for så vidt forslagene i dag. Så har jeg et råd til statsråden: Norge har hatt parlamentarisme siden 1884. Det er Stortinget som er landets nasjonalforsamling, det er Stortinget som er landets lovmaker. Tålmodigheten i Stortinget er i ferd med å bli oppbrukt, og tilliten til de regionale rovviltnemndene må bygges opp fortest mulig, slik at vi får en effektivitet med hensyn til det å kunne forvalte ulv i Norge.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-01-31:
I forslag nr. 6, på vegne av Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, ber representanten Fredriksen regjeringen se på naturmangfoldloven § 18 med sikte på å tillegge skadepotensial mer vekt. Men så står det: «Det forutsettes at det åpnes for lisensfelling av ulv utover det antallet som allerede er bestemt for inneværende år, dersom ny informasjon om skadepotensialet, eller annen vesentlig informasjon gjør dette mulig innenfor rammene av gjeldende lovverk.» Nå vil mange av oss mene at informasjon om skadepotensial og skade utført av disse ulvene er veldig godt dokumentert allerede. Kan da representanten Fredriksen bekrefte at dersom ny informasjon ikke kommer, så vil Fremskrittspartiet ikke gå inn for å felle flere dyr enn det regjeringen har lagt opp til foreløpig?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-01-31:
Representanten Hans Olav Syversen beklager seg over regjeringens dårlige informasjon til Stortinget om konsekvensene av det ulveforliket som ble vedtatt før sommeren. Spørsmålet er da: Er den en overraskelse for Kristelig Folkeparti at vi har en naturmangfoldlov som stiller spesifikke krav til hvordan ulv skal jaktes og forvaltes i Norge? Og er det en overraskelse for Kristelig Folkeparti at et stortingsvedtak om å redusere den norske ulvebestanden veldig kraftig vil måtte gjennomføres i samsvar med den naturmangfoldloven som representanten Syversen selv har vært med på å vedta?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-01-31:
Jeg tror vi er enige om at det Stortinget vedtok før sommeren i rovviltforliket, var et bestandsmål, og så er vi også enige om at Stortinget i forrige periode vedtok en naturmangfoldlov som gir retningslinjer for hvordan bl.a. arten ulv skal forvaltes, og hva som er kriteriene for at dyr i ulvebestanden i Norge kan skytes. Så har vi fått en situasjon hvor regjeringen helt i samsvar med forvaltningspraksis spør sine forvaltninger både i Miljødepartementet og Justisdepartementet om hvordan denne loven skal tolkes, og hvordan en felling som Stortinget har etterspurt, kan gjennomføres, og de har kommet med et svar om det. Det svaret er representanten Arnstad uenig i. Det er greit. Men mener representanten Arnstad at en direkte lovtolkning gjort av et stortingsflertall skal overkjøre den lovtolkningen som skjer i departementer på basis av den loven som faktisk foreligger?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-01-31:
Jeg tar på det skarpeste avstand fra enhver insinuasjon om at Miljøpartiet De Grønne har mer aksept enn noen andre for at rovdyr skulle ta folk i Norge, men jeg takker for muligheten til å presisere det absolutt selvfølgelige faktumet. Det jeg understreker, er at det er et uomgjengelig faktum at ulv ikke har påført folk skade i Norge i moderne tid. Det er også ganske viktig å legge merke til at det viktigste argumentet som brukes for å underbygge frykt, er at folk ser ulv i hagen sin, de ser den i barnehagen, de ser den på vei til skolen, og de ser den på bussholdeplassen. Da er neste spørsmål: Hva gjør disse ulvene? Vel, de gjør jo ingenting. I tillegg kommer alle de ulvene som ser folk fra inni skogen, uten at folk ser dem. Ulv i Norge har massevis av muligheter til å skade folk, men gjør de det? Nei! Skal vi legge det faktumet til grunn for norsk forvaltning? Ja! Vi skal respektere folk som frykter ulv, men vi skal ikke legge den typen frykt til grunn – akkurat som at vi ikke legger frykt for biler, humler, kuer, innvandrere til grunn for forvaltningen av de sakene.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-01-31:
Jeg er ikke uenig i formuleringen. Jeg tar den til etterretning, og jeg tar to andre ting til etterretning. Det som Stortinget vedtok før sommeren, var et bestandsmål. Det Stortinget vedtok i forrige periode, var en lov som regulerer hvordan bestandsmål for bl.a. ulv skal nås – hva som er kriteriene for at man skal kunne skyte ulv. Jeg regner med at Senterpartiet er enig i at norsk lov skal følges, og jeg regner med at Senterpartiet ikke mener at norsk lov skal tolkes i hist og pist, etter hvert som forskjellige stortingsflertall mener forskjellige ting om konsekvensene av de lovene. Da må stortingsflertallet endre loven, og det er det helt fint at man gjør, men det er ikke det vi snakker om her og nå. Så mitt svar er: Vi er uenig i bestandsmålet, men det er en annen diskusjon, men vi forutsetter at alle partier på Stortinget følger norsk lov – i dette tilfellet naturmangfoldloven, som sier hvordan bestandsmålet skal nås.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-01-31:
For det første: Det er ingen som helst uenighet om at lovverket tillater at man skyter nærgående ulv eller ulv som er i ferd med å gjøre skade. Det handler ikke denne diskusjonen om i det hele tatt, og det er en total avsporing fra representanten Storbergets side å bringe det på banen. Det vi snakker om, er en storskala bestandsreduksjon og hva som er forutsetningene for å gjøre det. Dersom et par ulver oppfører seg truende, er det fullstendig innenfor lovens rammer – og Miljøpartiet De Grønne er helt enig i dette – at de kan tas. Når det gjelder skadepotensialet for sau, er det enkle faktumet, som alle er enige om, at de ulveflokkene som det i denne stortingsdebatten er snakk om å ta ut, har tatt svært lite sau, og det er hovedbegrunnelsen for at Justisdepartementet, som er ledet av Fremskrittspartiet, og Klima- og miljødepartementet, som er ledet av Høyre, ikke finner rom i naturmangfoldloven, som er fremmet og vedtatt av bl.a. Arbeiderpartiet, til å skyte de ulvene.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-01-31:
Flere representanter har etterlyst en ulvepolitikk som gir legitimitet og troverdighet og reduserer konflikt. Det er en etterlysning som jeg kan slutte meg helt til. Men hva er status for den ulvepolitikken vi nå enda en gang diskuterer? Det er at enda en gang får vi et oppsiktsvekkende, politisk sirkus rundt forvaltningen av en håndfull eller to med pattedyr som bor øst i Norge. Situasjonen er at det er akkurat like høy temperatur i konflikten og i debatten nå som det var for fem år siden og for ti år siden. Og situasjonen er at vi fortsatt har en ulvebestand som regjeringens eget fagorgan Artsdatabanken karakteriserer som kritisk truet i Norge fordi bestanden er så liten. Selv nå er ulvebestanden biologisk liten, og ingen besvergelser om bærekraft og stortingsvedtak kan forandre det biologiske faktum at noen titalls dyr i en dyrebestand i Norge er veldig lite. Vi har en situasjon der en massiv opinion i Norge vil ha ulv i noe som de oppfatter som en rimelig bestand. Slik er det til og med i ulvefylket Hedmark. Vi har også en situasjon der de tre andre store rovviltartene i Norge får lov til å finnes i mye større bestander. De gjør mye større skade, men det er nesten ikke konflikt rundt dem i det hele tatt – fordi man har kommet ut av en situasjon hvor det skaper politisk gevinst å holde konflikten ved like. Det er i denne situasjonen stortingsflertallet selv må ta ansvar for konsekvensene av at vi har gjort et vedtak som betyr å redusere en allerede kritisk truet rovdyrbestand i Norge ytterligere og å gjøre det på en måte som stortingsflertallet utmerket godt burde forstå at det er vanskelig å gjennomføre i samsvar med naturmangfoldloven. Ja – vi skal skyte ulv. Ja – vi skal ta ut dyr som truer eller gjør skade. Ja – vi skal gå inn for store, omfattende og gode støttetiltak for dem som blir rammet av ulveskader. Det har Miljøpartiet De Grønne fremmet en rekke tiltak for å bidra til – flere av dem blir for øvrig nedstemt i Stortinget – og vi skal respektere folk som er redde for ulv. Men vi skal også respektere fundamentet i norsk miljøpolitikk og det store flertallet som ønsker en mer ulve- og naturvennlig politikk enn den som diskuteres i Stortinget nå.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-01-31:
Det var ikke stort, men representanten Aasland har rett i at det ikke er noen tvil om hva flertallet mener om størrelsen på ulvebestanden. Men det er stor tvil om hva flertallet mener om hvordan regjeringen skal følge norsk lov i gjennomføringen av slike vedtak som Stortinget nå har fattet. Det vi egentlig diskuterer i Stortinget nå, er om Norge skal ha en bitte liten ulvebestand eller en bitte, bitte, bitte liten ulvebestand. Det er det folkeflertallet ikke forstår. Når Stortinget en eller annen gang løfter ulvebestanden opp til et noenlunde biologisk anstendig nivå, kommer vi til å oppleve det samme som vi har opplevd når det gjelder bjørn, gaupe og jerv – konflikten kommer til å flate ut, vi kommer til å kunne høste normalt av bestanden, og vi kommer til å kunne se framover i norsk naturforvaltning med en viss undring over den typen debatt vi har om ulv akkurat nå.