Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-02-05:
Dette er en debatt vi har hatt flere ganger. Vi skal grave hodet ganske langt ned i sanden for ikke å se at det er en utfordring her, selv om det også må erkjennes at veldig mye går bra i norsk økonomi. Det skal vi være veldig glad for, men det er klart at mye er drevet av oljen. Regjeringen har selv flere ganger påpekt utfordringen gjennom å synliggjøre produktivitetsutviklingen i norsk økonomi. Den var god, og raskere enn hos våre handelspartnere, fram til 2006, men den har til dels stoppet opp og går nå saktere enn hos våre handelspartnere. Kombinert med at vi etter 2006 har fått en eksplosjon i kostnadsnivå, er det klart at dette er en kjempeutfordring. Når finansministeren nevner at veksten i fastlandsindustrien har vært raskere enn trenden andre steder, og at utviklingen er god, vil jeg utfordre ham litt på å se på hvor mye det som skyldes at mye av fastlandsindustrien retter seg inn mot olje. Jeg reiser rundt i Bedrifts-Norge, og det er ingen tvil om at de fleste leter etter muligheter til å rette seg inn mot olje og oljeservice. Det gjør at vi egentlig står på ett ben i enda større grad enn det vi normalt har gjort. Den delen av industrien og næringslivet som ikke har mulighet til å komme seg inn i olje, sliter. Jeg tror at med det kostnadsnivået og den produktiviteten vi nå har i Norge, har vi egentlig to typer industriarbeidsplasser og arbeidsplasser i næringslivet. Den ene er de som har lært, og som har skaffet seg kompetanse til å innstille robotene. Den andre er de som venter på at robotene skal erstatte arbeidsplassen. Kjernen i utfordringen for norsk næringsliv kommer til å være det å utvikle kompetanse i alle ledd. Skattelettelser, samferdsel og infrastruktur er virkemidler for å få dette til. Man prøver å så tvil om at Høyre står på handlingsregelen, men det er det overhodet ingen grunn til. Det vi ønsker, er at man skal tilbake til den delen av handlingsregelen som dreier seg om hvordan pengene skal brukes. Det gjelder vekstfremmende skattelettelser, forskning og kompetanse, og infrastruktur for næringslivet. Der har NHO påpekt at regjeringen ikke har evnet å prioritere. Åtte og en halv av ti kroner har gått til andre ting enn det som var den opprinnelige meningen med handlingsregelen. Jeg tror enhver regjering vil oppleve at økt oljepengebruk, når arbeidsledigheten er lav og kapasitetsutnyttelsen i norsk økonomi er god, vil føre til kostnadsøkninger. Vi står igjen med at vi må prioritere de tiltakene som er viktige. Finansministeren var også inne på forskning. De siste fire–fem år har ikke forskningsbudsjettene fulgt veksten i de offentlige budsjetter. Det er en utfordring. Jeg tror den aller største utfordringen er at man ikke har evnet å mobilisere forskningsinnsats i det private næringsliv. Det sier litt om hvor vår kunnskapsutvikling går. Man har ikke evnet å heve nivået på forskningsinnsatsen i det private næringsliv sånn at vi kan utvikle det næringslivet som faktisk skal skape arbeidsplassene framover. Der har man fra regjeringens side egentlig bare strammet inn, både når det gjelder SkatteFUNN og en rekke av de tiltak som skal rette seg inn mot næringslivet og næringslivets forskningsinnsats. Der ligger Norge på bunn i forhold til de land vi liker å sammenligne oss med. Til slutt til Marthinsen som nevner gasellebedrifter. Jeg har sett den samme oversikten, men jeg så også at forklaringen i stor grad var at norsk økonomi hadde vokst. Norsk økonomi vokser på grunn av oljen. Vi har en særegen økonomi som har gjort at vi selvfølgelig skaper gasellebedrifter, fordi en økonomi i vekst vil ha helt andre muligheter til å skape vekst. Vi står igjen med denne utfordringen: Hvis vi ikke får til en betydelig produktivitetsøkning i norsk økonomi, vil vårt kostnadsnivå føre til at vi får store utfordringer. Jeg ser ikke at finansministeren erkjenner at den utfordringen er ganske stor.