Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 2000-05-09:
Et av målene for Arbeiderpartiets landbrukspolitikk er at Norge skal ha et økologisk og bærekraftig landbruk over hele landet, noe som sikrer forbrukerne mat av god kvalitet som er fri for tilsetningsstoffer, i tillegg til at jordbruket ivaretar viktige samfunnsfunksjoner. Dette legger meldingen til rette for. Selv om primærnæringen landbruk ikke kan sammenliknes med fiskeri, utgjør det et vesentlig grunnlag for bosetting og verdiskaping også i Nord-Norge. Nordnorsk jordbruk må utnytte sine fortrinn og kompensere for ulempene. Selv det kalde klimaet kan i noen sammenhenger representere fortrinn. Sen vekst og lite sykdom på planter og dyr gir landsdelen muligheter for å produsere særlig smakfulle og miljøvennlige kvalitetsprodukter beregnet på markedsnisjer som betaler høyere priser. Åpningen østover mot et stort og voksende marked representerer en annen mulighet, der Nord-Norge har fortrinn på grunn av sin nærhet. Finnmarksjordbruket har med utgangspunkt i klimatiske forhold behov for at det innenfor de rammer og virkemidler som er lagt, finnes løsninger for en økt verdiskaping – dette for at finnmarkslandbruket fortsatt må ses på som et bosettings- og distriktspolitisk virkemiddel. Landsdelen har store arealer og rik produksjon i naturen som i dag ikke benyttes optimalt. Sett i denne sammenheng er forslaget om å utvikle et kompetansesenter med Planteforsk Holt i Tromsø som koordinator for å styrke landbruket, og vurderingen av igangsetting av et studium innen arktisk landbruk og naturbruk ved Universitetet i Tromsø, gode bidrag til å høyne både statusen og gi det faglig tyngde innenfor arktisk forskning og undervisning. Rekruttering av kandidater med høyere landbruksutdanning er helt klart til stede for å kunne utnytte naturressursene best mulig. Forventningen til at dette skal bli et positivt bidrag for å styrke nordnorsk landbruk er stor. Studiet i arktisk landbruk og naturbruk vil kunne bli en nyskapning med hensyn til innhold og undervisningsform. Studiet må gi kunnskap om bruk og forvaltning av naturressurser i nordområdene, sett i sammenheng med naturfaglige, samfunnsvitenskapelige, økonomiske og juridiske forhold. Jordbruk og reindrift vil her være viktige elementer, men også ferskvanns- og fjordressurser, skogs- og utmarksressurser kan bli viktige. Forholdene og utfordringene i Nord-Norge vil være spesielt viktige i et slikt studium, men også Barentsregionen vil kunne ses på som interessant. Næringskombinasjoner er fremdeles viktig for å utvikle den nordnorske landsbygda og for å utnytte ressursene. Det er her viktig å understreke nødvendigheten av en variert bruksstruktur. Mange steder er kombinasjonsbrukene trolig en forutsetning for bosetting og landskaps- og kulturvern. Ikke minst gjelder dette de samiske områdene. Rammebetingelsene for nordnorsk landbruk er i endring, men Nord-Norge må sikres en framtidig landbruksproduksjon som minimum tilsvarer fylkets egen dekning på de viktigste produksjonene. Dette også for å sikre matvareberedskapen i nord. Jeg er glad for merknaden om at Nord-Norge skal opprettholde sin relative andel av produksjon og foredling som i dag. Næringen må bli mer robust også for å møte justeringer av landbrukspolitikken og nye avtaler for handel med landbruksprodukter. Markedsorientering og kostnadsreduksjoner er her stikkord for å møte en skjerpet konkurranse. Dette krever en utvikling og omstilling som også nordnorsk landbruk må forholde seg til.