trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Bare til representanten Sonja Sjøli: Representanten Sjøli vet veldig godt at jeg sjølsagt ikke, like lite som Dagfinn Høybråten og Ansgar Gabrielsen, kan gå inn og vurdere hver enkelt institusjon. Det som er vår oppgave, er å følge opp det Stortinget sier. Vi må sørge for at vi gir best mulig hjelp til flest mulig, og at tilbudet er av god kvalitet. Jeg mener at representanten Asphjell er inne på et viktig poeng når han sier at dette handler om noe mer enn sjølve behandlinga, som sjølsagt er kjempeviktig, men i behandlinga er ikke minst det å komme tilbake til et aktivt liv og arbeidslivet avgjørende viktig. Da skulle jeg ønske at flere bedrifter ville gjøre som Stormberg. De snur sine søknadsbunker og sier at 25 pst. - start gjerne på noe mindre, men det er i hvert fall et mål - eller x antall prosent av vår arbeidsstokk bør være mennesker som på ulikt vis har slitt, enten med rusmiddelproblemer, psykiske lidelser eller hva det er. Jeg har sjøl møtt mange av de menneskene, som i dag gjør utmerkede jobber. De har fått hjelp til å komme tilbake til et liv, har blitt vist tillit. Det er en bedrift med svært lite sjukefravær, og som produserer - så vidt jeg skjønner - solide ting, og omsetter for ca. 100 mill. kr i året. Jeg håper at flere bedrifter kan tenke som Stormberg, for det betyr særdeles mye med hensyn til å lykkes med å komme tilbake etter at en har hatt problemer av ulik art gjennom mange år. Jeg skal forsøke ikke å forlenge debatten, men jeg merker meg sjølsagt det engasjementet alle i denne salen har for å gjøre situasjonen for dem som sliter, enda bedre. Jeg merker meg også at det virker som Høyre i denne debatten, som i sjukehusdebatter, er mest opptatt av det å behandle - og det er sjølsagt veldig viktig - og ikke er fullt så opptatt av å diskutere hvordan vi kan hindre at folk blir sjuke, hvordan vi kan hindre at folk får problemer med rus. Alt henger sammen, og derfor må man, slik vi ser det, være opptatt av begge deler.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg merker meg at representanten Lønning leser Soria Moria-erklæringen som enkelte leser Bibelen. Det betyr at han ikke viser til alt det som står der, for der står det faktisk veldig tydelig at vi er veldig for private ideelle tiltak når det gjelder rusomsorgen og innenfor andre områder. Vi har også sagt at private kommersielle tiltak er et godt supplement, sjøl om vi mener at den offentlige kapasiteten først og fremst skal utnyttes, før den kommersielle. Det er altså ikke riktig når representanten Lønning her prøver å skape et bilde av at denne regjeringa ikke vil satse og samarbeide med private ideelle organisasjoner innenfor denne omsorgen. Vi bruker mer penger på å kjøpe tilbud hos private i år enn vi har gjort tidligere.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg kan slutte meg til Nesviks utsagn både om viktigheten av Radiumhospitalet og den utrolig bra kompetansen som er der, og sjølsagt også merkenavnet Radiumhospitalet - det er det ingen tvil om. Nei, det jeg kan si, er det jeg sa i innlegget, og det er at jeg hører sjølsagt både hva Stortinget sier, og ser hva som er skrevet. Jeg har allerede hatt møte med Helse Sør-Øst om navnet, og vi tar sikte på at det blir funnet en løsning i denne saka i nær framtid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Nå er det jo, som representanten Lønning veldig godt vet, ikke jeg som har hatt verken forhandlinger med eller snakket med de private, eller hatt den direkte dialogen, bortsett fra et møte med Kreftforeningen, så vidt jeg husker, sammen med Helse Sør-Øst. Det er de som har foretatt den vurderinga. De private aktørene meldte sin interesse, de fikk komme med sine innspill og ha et møte. De har fått svar på den henvendelsen. Det jeg forholdt meg til som eier, var at Helse Sør-Øst kom til meg med et opplegg som var noe mer enn et overnattingstilbud. De hadde et samarbeid med Kreftforeningen, og det at dette var noe mer, at vi var i en så særdeles krevende situasjon som vi var, der vi stod overfor bl.a. et tap i størrelsesorden flere titalls millioner kroner, gjorde at Regjeringa foreslo en økning i lånebevilgningen, for det betyr at vi kan få et enda breiere tilbud for pasientene. Dette kommer til å bli realisert hvis Stortinget slutter seg til det, enten med Kreftforeningen eller uten. Men det blir enda bedre hvis de er med.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Nei, systemet har ikke spilt fallitt. Men jeg vil si at dette var jo en ganske umulig sak, og jeg er litt overrasket over at det ikke er flere som også snakker ganske mye om hva som var den ulykksalige forhistorien til denne saka, nemlig at noen igangsatte et prosjekt uten tillatelse og fullmakter. Det var det som satte oss alle i en meget vanskelig og en meget krevende situasjon. Så til det som ble sagt både fra statsministerens side og meg den 30. april. Ja, det står vi sjølsagt fast på, men det som skjedde etter det, var at Helse Sør-Øst kom til oss og presenterte et helt nytt konsept, som var noe mye mer enn et overnattingstilbud. Det er slik dette systemet er, at de kommer til oss, presenterer det, og de bad om å få utvidede lånerammer. Da vurderte vi det slik, ut fra den situasjonen som var oppstått, med alle de elementer som ligger inne i det, også bokstavelig talt, at det var riktig å foreslå overfor Stortinget å utvide lånerammene for å få dette på plass til beste for kreftpasientene. Så håper jeg at vi aldri noensinne kommer opp i en lignende situasjon, for det er ikke slik vi skal ha det i helsevesenet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Det er Helse Sør-Øst og Rikshospitalet HF og deres styre som nå arbeider videre i samarbeid med Kreftforeningen for å realisere innholdet i det tilbudet som skal komme ute på Radiumhospitalet, som blir noe mer enn et overnattingstilbud. Når jeg mener at dette ikke er i konkurranse med Montebello/Mesnalia, som for øvrig er et veldig bra tilbud, er det bl.a. ut fra at forekomsten av kreft dessverre er økende hvert eneste år. Det betyr at enda flere vil ha behov for ulike tilbud, og jeg opplever at det tilbudet som skal gis, sjøl om en ikke er helt ferdig med alt innhold der, ikke vil være i konkurranse med Mesnalia. Vi trenger rett og slett begge deler, og det vil vi gjøre også flere steder i landet av hensyn til de mange som blir rammet av kreft og deres pårørende. Så jeg er ikke bekymret for det, vi trenger begge deler, og det er mange som trenger den type tjenester, av ulik art.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Til det siste: Jeg vil sjølsagt i min dialog med Helse Sør-Øst sørge for at det jeg nå har sagt her i salen, blir fulgt opp. Det ligger i sakens natur. Når det så gjelder hva dette tilbudet på Radiumhospitalet vil bli, er det helt klart at det vil bli mye mer enn et overnattingstilbud. Det vil være forebygging, rehabilitering, læring og mestring, og det kan være lindring - integrert i det tilbudet som for øvrig gis der. Når det gjelder Kreftforeningen og deres svar i saken, må jo de snakke for seg sjøl. Det jeg forholder meg til, er at de har gitt uttrykk for at de gjerne vil samarbeide om dette. Det er den dialogen Rikshospitalet nå har med dem, og jeg synes det er veldig bra hvis de vil være med på det. Men om de skulle bestemme seg den 19. juni - hvilket vi sjølsagt ikke håper, for vi vil gjerne ha dem med - for ikke å være med, med sin kompetanse, kommer dette uansett til å bli realisert til beste for kreftpasientene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg trur ikke det er sagt særlig mye annet her i dag enn det jeg svarte i høringa, og som jeg også har svart i skriftlig brev til kontroll- og konstitusjonskomiteen. Jeg skal sjølsagt svare på alle de spørsmål som medlemmene der eller andre stortingsrepresentanter til enhver tid måtte ha om denne saken. Jeg er litt overrasket over Høyres kjør, særlig med tanke på uttalelser både fra representanten Lønning og andre i denne saken i en tidligere fase. Det kunne ha vært interessant å få et resymé av det. Det er viktig å si at den styringsmodellen vi har, tilsier at det til enhver tid er det gjeldende regionhelseforetaket som har ansvar for sine investeringer, og som gjør sine prioriteringer. Og da vi svarte i spørretimen den 30. april, var det på bakgrunn av det vedtak som var fattet den 17. april. Så er det jo sånn at det i ettertid var mulig. De kom til oss med et konsept som var noe annet enn et overnattingstilbud, det var noe mer. Det var en meget krevende situasjon. Og det var jo i den spesielle situasjonen de bad om en økning av sine lånerammer for å kunne gjennomføre bygginga og dermed unngå å realisere et betydelig tap. Jeg trur at uansett hva en til sjuende og sist hadde gjort i denne saken, hadde det blitt galt for noen. Jeg har oppfattet det sånn at det var mange, både i denne salen og utenfor, som sa ganske klart og tydelig fra at det ikke ville bli forstått dersom man rev stillasene og lot det som lå rundt på lagringsplasser i Steinkjer, på Flisa og andre steder, bli liggende urørt. Så hørte jeg også veldig mange som sa: Dere må se å få dette sjukehotellet, eller hva det måtte bli, opp. Når det så kommer opp, reiser det seg en storm fra mange andre steder i landet som sier at når en får det til i Oslo, ja, da må en få det til andre steder i landet også. Og så kommer dette at det blir konkurranse med Montebello-Senteret. Jeg tror at uansatt hva som hadde blitt konklusjonen i denne saken her, høres det ut som om det er mange nok som forsøker å lage mye ut av det. Men jeg håper, som sagt, at vi aldri kommer i en slik situasjonen. Jeg skulle like å se den hotelleier som planla å bygge hotell i Alta og på Fagernes, og så var det noen som fant ut at vi allikevel skulle ha et i Trysil - uten at en på forhånd hadde fullmakter og godkjenning til det. Det er det vi egentlig snakker om her, og så blir fokuset: Hvem er pianisten, og hvem er det som er de andre? Det er veldig interessant.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
La meg først oppklare en åpenbar misforståelse: Det er nå sagt flere ganger av flere talere fra opposisjonen at de private tilbyderne ikke har fått svar. Det har de fått. Det er riktig at de ikke hadde fått det under høringa, men de har fått det etterpå. Så hører jeg at representanten Fredriksen og andre prøver å ta æren for at dette blir bygd - og det er lov, det. Jeg skal svare på alle de spørsmål som måtte komme fra kontroll- og konstitusjonskomiteen og andre. Men jeg er helt uenig når det her sies at en ikke aner noe om hva dette tilbudet vil inneholde, når jeg som ansvarlig statsråd har sagt at det kommer til å bli noe mer enn et overnattingstilbud, og også har sagt noe om hva det for øvrig kommer til å inneholde for kreftpasienter og deres pårørende. Jeg mener også at helseforetaket har sagt det tydelig. Kreftforeningen har også sagt at de ønsker noe i den retning, men de skal ha noen møter for å avklare dette. Jeg vil så sterkt jeg kan understreke at dette tilbudet, hvis Stortinget slutter seg til vårt forslag, kommer til å se dagens lys også om Kreftforeningen bestemmer seg for ikke å være med. Hva var så den nye situasjonen? Jo, det ble presentert et konsept som var noe annet enn bare et overnattingstilbud. Men det var det faktum at Helse Sør-Øst kom til oss og bad om penger, altså om lånemidler, som var nytt. Det hadde ikke de gjort tidligere. Da de kom til oss, er det klart at vi forholdt oss til den saken, og ut fra de grunner jeg har forsøkt å redegjøre for, fant vi altså at det måtte vi være med og bidra til. Så dette var en helt ekstraordinær situasjon. Jeg mener at det Helse Sør-Øst nå har bestemt seg for, er veldig klokt. Det er å få en ekstern og uavhengig gjennomgang av hele denne saken for på den måten å lære av det som har skjedd, og det trur jeg det er behov for.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Nå tror jeg nok representanten Nesvik gjengir noe fritt fra en viss TV-debatt. Men det jeg helt klart vil si, er at jeg ikke har hatt noen kontakt med styrelederen ved Rikshospitalet i denne saken. Jeg har ei heller hatt noen som helst befatning med direktørens avgang. Og så greier representanten Asphjell veldig godt å svare for seg sjøl, men jeg fant behov for å understreke det. Så er det som kjent møte i Kreftforeningen den 19. juni. Det er deres arena, og ikke vår arena. Så får vi se hva som kommer ut av det. Men jeg er helt sikker på at det kommer til å bli et bra tilbud på Radiumhospitalet uansett, og det mener jeg faktisk er det aller viktigste i denne saken - til beste for kreftpasientene. Så til det med de private. Det er helt klart at det hadde vært mulig hvis Helse Sør-Øst hadde ønsket det, å få til en løsning med private. Men det hadde vært krevende, ikke minst ut fra det regelverket som den forrige regjeringen bestemte i forhold til hvor man har lov til å ta opp lån. Det ville da vært et annet opplegg enn det som nå ligger på bordet. Det var i denne situasjonen Helse Sør-Øst mente at det opplegget de har gått inn for, og bedt regjering og storting om penger til, er et bedre opplegg for pasientene. Det var også på den bakgrunn Regjeringen foreslo for Stortinget at det gis lånemidler til dette.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Når representanten Lønning prøver seg på tolking, er det verdt å lytte. Det som er saken, er at jeg på det tidspunktet orienterte om at Helse Sør-Øst kom til eieren, som var oss, og bad om å få lånemidler, slik at de kunne realisere det prosjektet de hadde. Det er det vi har forholdt oss til, og det er det vi har tatt stilling til. Når det så gjelder spørsmålet om de private, er det det å si at det var ingen av de private som stilte opp med noen gave - dvs. at det var, meg bekjent, ingen av de forslag som lå på bordet som var helt gratis. Nå er det slik at sjøl om representanten Lønning ikke vil høre at det var den forrige regjering som stadfestet det regelverket som gjorde det krevende, men ikke umulig, for Helse Sør-Øst å vurdere et opplegg med private, så er det det som er riktig. Ja - det hadde nok vært mulig å få til et opplegg med de private ved at de bygde, og at en leide noen plasser. Men det som ikke var mulig - ifølge det regelverket den forrige regjering stadfestet - var at private bygde, og at en på permanent basis leide alle rommene, f.eks. Så er det en del andre ting også i kjølvannet av det. Men dette har vært Helse Sør-Østs vurdering. De har altså presentert et annet opplegg, og det var det de kom til oss for å få lånemidler til. Det var også da det ble en sak på mitt bord.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg har ikke villedet Stortinget. Jeg har sagt nå flere ganger, både i høringa og i dag, at det hadde vært mulig dersom Helse Sør-Øst hadde ønsket det, å få til et opplegg med private. Men det hadde vært krevende. Så skjønner jeg at representanten Lønning ikke vil høre om hvorfor det hadde vært krevende. Men under den regjering Høyre satt i, var det altså slik at lån i det private markedet ikke var lov. Og finansiell leasing er å betrakte som det. Jeg har aldri sagt noe annet enn at det hadde vært mulig - sjøl innenfor det krevende regelverket - å få til en løsning med det private, men Helse Sør-Øst ville ikke det. De presenterte et annet konsept, og det er det vi har forholdt oss til.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Jeg regner med at statsråden mente at det var Stortinget som hadde bevilget disse pengene, og ikke Regjeringen - i og med at det er Stortinget som bevilger, ikke Regjeringen. Jeg har et spørsmål til statsråden. Statsråden var i sitt svar til representanten Dåvøy inne på bruken av langtidsplasser. Statsråden sa at det er viktig at vi ikke bare har korttidsplasser og LAR, men at vi også satser på langtidsplasser. Statsråden sa også i sitt svar at hun har vært i dialog med Helse Sør-Øst om det. Problemet er jo hvordan en definerer en langtidsplass. Innenfor det anbudet som Helse Sør-Øst har fått utarbeidet - og det er ut fra det de kjøpte plasser nå - har man definert en langtidsplass til å ha en varighet på mellom seks og tolv måneder. Mitt spørsmål til statsråden er da: Mener virkelig statsråden at tolv måneder er å anse som lang tid i behandlingen av de tunge rusmisbrukerne som ikke skal inn i et LAR-system?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Det har vært mange gode innlegg i denne salen, og det er åpenbart et godt og riktig engasjement for denne gruppen mennesker. Men la oss ta én ting inn over oss med en gang: Rusmiddelmisbrukere er ikke noen ensartet gruppe. De er enkeltmennesker med forskjellige behov, som vil respondere forskjellig på forskjellige typer behandlingstilbud. Når vi snakker om rusmiddelmisbrukerne, kan det virke som om alle skal kjøres inn i et system. Det er nettopp mangfoldet som er det viktige. Videre er det også slik at man har rett til en individuell plan, men det hjelper ikke å ha rett til en individuell plan hvis planen ikke følges opp, eller heller ikke utarbeides, slik det faktisk er krav om at det skal gjøres. I perioden 1997-2001 foreslo daværende stortingsrepresentant John Alvheim og representanten Einar Olav Skogholt fra Arbeiderpartiet en rekke tiltak for hvordan vi skulle få til et bedre rustilbud, og ikke minst få ned tallet på overdosedødsfall. I perioden 2001-2005 foreslo John Alvheim dette sammen med nåværende statsråd Bjarne Håkon Hanssen. Mange av de tiltakene de der fremmet, er nettopp i tråd med det forslaget Venstre nå har fremmet i dette dokumentet. Det er faktisk underlig at ikke flere av disse forslagene får tilslutning fra regjeringspartiene, fordi, i hvert fall Arbeiderpartiet, sammen med Fremskrittspartiet, har vært en pådriver i disse sakene. Det synes jeg er trist, men jeg tar i hvert fall med meg og er glad for at statsråden har sagt at hun vil vurdere en del av disse tingene, og forhåpentligvis vil dette bli vurdert raskt. Vi snakker veldig mye om LAR, og vi snakker også veldig mye om korttidsplasser og om hvordan vi skal få dette til. Jeg føler likevel at vi er i ferd med å miste fokus når det gjelder dem som skal ha et tilbud uten legemiddelassistert rehabilitering. Som vi nettopp nå har vært inne på i replikkordskiftet her knyttet til langtidsplassene, er tolv måneders behandling i en slik institusjon altfor kort tid for mange. De trenger tid, de trenger tid til å rehabiliteres helsemessig, de trenger tid til å få kontroll over det misbruket de har hatt kanskje i en årrekke. Da blir det galt at man fjerner så mange plasser som man har gjort i Helse Sør-Øst, ikke på grunn av at man har dette ut på anbud, men fordi fokuset i anbudet blir feil. Slik kan vi faktisk ikke ha det. Vi må få ned ventetiden, og vi må sørge for at vi har en stor variasjon i tilbudet som vi gir. Vi må slutte å snakke om rusmiddelmisbrukerne som en ensartet gruppe, og se på rusmiddelmisbrukeren som et enkeltmenneske, et enkeltmenneske som skal ha de samme rettighetene som oss andre. Dermed må vi også kunne tilby et variert tilbud.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Vi går mot slutten av debatten. Statsråden har i hvert fall på en del områder strukket ut en hånd og sagt at man nå vil se på en del av dette og følge opp. Det synes jeg er positivt. Jeg håper videre at Regjeringen snart vil legge fram en sak for Stortinget om et helhetlig behandlingstilbud innenfor rus, og at man i den forbindelse også tar på alvor de innspill som har kommet i debatten i dag. Vi kan være uenige om enkeltting, og vi kan være uenige om svært mange ting, men jeg tror at vi i hvert fall må prøve å finne fram til et tilbud som blir bedre enn i dag til denne gruppen, nettopp for å redde liv og sørge for at flest mulig kommer ut av det - unnskyld uttrykket, men det er det det er - rushelvetet som de faktisk befinner seg i. Så må jeg få komme med en kommentar til representanten Laila Dåvøy. Jeg håper representanten ikke mener det hun faktisk sa fra denne talerstolen, at ingen skal få komme inn i LAR-systemet uten at alt annet er på plass fra dag én. Da vil vi se at antall overdosedødsfall går rett i været. Jeg vil sterkt advare mot det. Jeg håper at det Laila Dåvøy faktisk mente, var at man skal ha krav på en oppfølging og et tilbud samtidig som man starter opp, at man ikke skal gripe fatt i det den andre veien. LAR er i utgangspunktet på mange måter en livreddende behandling, og man må sørge for at tiltakene følges opp rundt den enkelte. Vi må ikke komme dit hen at vi skal stramme inn LAR-systemet ytterligere, eller fjerne det for mange. Da vil mange liv gå tapt. Det kan vi ikke risikere. Jeg regner med at jeg og representanten Dåvøy er helt på linje i denne sammenheng. Det er viktig at tiltakene blir fulgt opp. Vi må ikke gjøre det slik at flere dør i denne køen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Jeg vil gripe fatt i det som statsråden var inne på avslutningsvis, nettopp bruken av begrepet «Radiumhospitalet» som merkenavn. For nå har man brukt år etter år på å skape et miljø nettopp ved Radiumhospitalet. Dette er kjent både i Norge og internasjonalt, man har store samarbeidsprosjekter bl.a. knyttet til senter i USA og i andre land, og det norske Radiumhospitalet er kjent for å være et kvalitetsmessig svært godt tilbud, med godt kvalifisert personell og god forskning knyttet til sykehuset. Statsråden sier hun vil komme tilbake til det i nær framtid. Kan statsråden si litt mer? For Stortinget, som står bak dette - det er en enstemmig komitemerknad - er det litt viktig nettopp å få vite hvordan man har tenkt å gripe dette an. Begrepet er ute av helseforetaksnavnet, det har forsvunnet fra brevlogoer og andre ting, og derfor stiller vi spørsmålet: Hva kan vi konkret forvente oss i denne saken?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Jeg skjønner selvfølgelig at både statsministeren og statsråden har følt dette som en relativt vanskelig sak, men det får nå være, så får vi se hva historien vil bringe. Spørsmålet mitt til statsråden er en videre oppfølging av det representanten Dåvøy tok opp. Dette er nemlig svært viktig, for det nye opplegget ved Radiumhospitalet er et helt annet prosjekt enn det det opprinnelig var framstilt som. I høringen i komiteen om denne saken fikk man nærmest inntrykk av at dette ville være omtrent det samme tilbudet som var der. Og når jeg sier «fikk man nærmest inntrykk av», var det selvfølgelig fordi undertegnede var en av dem som stilte spørsmål, og som altså fikk inntrykk av det. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Vil statsråden som foretaksmøte ta et initiativ overfor Helse Sør-Øst og sørge for at man får en dialog mellom styret ved Montebello-Senteret på Mesnalia og styret for Rikshospitalet-Radiumhospitalet som sikrer at dette ikke blir konkurranse?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Dette skal ikke være noen debatt om hvem som har æren for det ene eller det andre. Jeg har ikke tenkt å gå inn på den linjen. I det forrige innlegget mitt refererte jeg bare hva som ble sagt onsdag den 30. april. Så har vi sett hva som skjedde i ettertid, at man, heldigvis, har snudd trill rundt - og all ære for det. Som i forrige sak fikk vi også et hyggelig innlegg fra representanten Jorodd Asphjell, som ut fra sitt ståsted summerte opp hvordan han så på denne saken. Jeg håper representanten Asphjell bare kom med en forsnakkelse, og jeg håper at det han sa, ennå ikke er skrevet ned - slik at også det er klarert. Representanten Asphjell sa, knyttet til at styreleder ved Rikshospitalet og Radiumhospitalet måtte gå, at da Regjeringen grep inn og fikk sparket styrelederen, ja, da reagerte opposisjonen på det også. Jeg håper representanten Asphjell forsnakket seg. Hvis ikke blir det i hvert fall en sak for kontrollkomiteen, og det skal bli interessant. Så jeg håper det var en forsnakkelse. Representanten Asphjell sa også at denne saken har fått en god avslutning på tross av opposisjonen. Jeg minner da om hva statsministeren og statsråd Brustad sa i Stortinget den 30. april, og ikke minst hva som ble sagt av styreleder Hanne Harlem i Helse Sør-Øst og statsråd Brustad i Redaksjon EN uken før, nemlig at det ikke var noen grunn til å stanse rivingen av brakkeriggen og det stillaset som var der oppe. Det skulle gå sin gang. Til glede for kreftpasientene får denne saken heldigvis nå sin løsning, og det skal vi være glad for. Men det er grunn til å stille spørsmål om hva dette andre - så forskjellige - prosjektet faktisk er. Representanten Lønning har helt riktig påpekt det i sine innlegg i dag, for det var jo ingen ting som var klart da komiteen stilte spørsmål om dette på høringen. Statsråden har helt åpenbart annen informasjon enn det komiteen har fått, fordi komiteen fikk beskjed om at den endelige beslutningen om dette skulle tas på styremøtet 19. juni. Så statsråden må da sitte med annen informasjon enn det Stortinget har fått i sin høring. Det som kritikken har vært knyttet til, er at man når det gjelder de ti andre alternative tilbudene, ikke hørte et kvidder så lenge prosessen var i gang. Det er i ettertid man har fått et brev, og det var etter at det var tatt en avgjørelse. Det er det man har kritisert.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-06-09:
Jeg vil bare gi representanten Jorodd Asphjell en mulighet til å gi en korrekt framstilling av hva som har skjedd eller ikke skjedd. I og med at kontrollkomiteen nå har saken til behandling, er det viktig å få fram at ting har skjedd i den rekkefølgen som de faktisk har skjedd - ikke minst at det er samsvar mellom det som er sagt av regjeringspartiene fra denne talerstolen, og det som statsråden har sagt som svar på spørsmål. Jeg utfordrer representanten Asphjell på følgende: Sist representanten Asphjell hadde ordet her, sa han at styrelederen for Rikshospitalet-Radiumhospitalet gikk av etter at Regjeringen hadde grepet inn i saken. Det er svært viktig at det blir gitt svar på dette. Statsråden sa at så ikke hadde skjedd, mens Asphjell sa at dette hadde skjedd. Jeg håper at representanten Asphjell kan avkrefte at inngripen skjedde før styrelederen valgte å gå av.
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-09:
Konfrontert med spørsmålet hvordan det henger sammen at man nedlegger behandlingsplasser innenfor rusomsorgen, samtidig som ventetidene for behandling øker, har både helseministeren og statsministeren flere ganger svart i Stortinget ved å vise til at det skyldes anbudsprosessen. Det må opplagt være feil. Det skyldes selvfølgelig dem som styrer anbudsprosessen, for det er jo de som definerer kvalitetskravene. Det er de som stiller opp krav til lengde på behandlingstilbud, f.eks. Anbudsprosessen i seg selv styrer ingenting. Det er de som definerer vilkårene, som styrer, og hvis resultatet er uheldig, kan man ikke gjemme seg bak anbudsprosessen. Statsråden henviste flere ganger til sin dialog med Helse Sør-Øst. Hvis statsråden i sin dialog med Helse Sør-Øst, som foregår bak lukkede dører, sier det samme som hun sier i sin dialog med Stortinget her i dag, nemlig at man skal legge vekt på individuelle vurderinger, man skal legge vekt på fleksibilitet osv., så må enten hørselen være nedsatt i det regionale helseforetaket, eller så må evnen til å oppfatte budskapet være begrenset. Det er, for meg i hvert fall, ganske umulig å begripe hvordan man kan definere vilkår som er så firkantede at man setter et fast antall kalenderdager, som skal gjelde uansett pasientens tilstand og uansett prognose, og hvor behandlingstilbudet skal avvikles når kalenderen sier det. Hvordan det kan forlikes med den tilnærming statsråden har når hun fører dialog med Stortinget, er meget vanskelig å forstå. Det må vel være mulig for statsråden i sin dialog med de regionale helseforetakene f.eks. å si helt klart og tydelig at man ikke skal avvikle behandlingsplasser i det hele tatt før man har minst likeverdige tilbud å sette inn i stedet. Grunnen til at så mange reagerer både av organisasjoner og av fagfolk på dette feltet når det gjelder det som er i ferd med å skje i Helse Sør-Øst, er nettopp at de ser at det er det som skjer - som et resultat av en firkantet tilnærming nedlegger man behandlingsplasser det er meget god bruk for, uten at man er i stand til å komme opp med tilfredsstillende alternativ.
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-09:
Statsråden var i sitt siste svar i nærheten av å ordlegge seg på samme måten som statsministeren har gjort i denne sal, nemlig å si at ved anbud som innebærer konkurranse, må man akseptere at det er noen som taper. Det var nettopp det jeg siktet til, at det blir helt feil når man bruker henvisningen til anbudsregler som begrunnelse for at man ikke er i stand til å prioritere rusfeltet tilstrekkelig når det gjelder volum på tilbudet. Det som er avgjørende er ikke den tekniske fremgangsmåten ved bruk av anbud, det avgjørende er hvor mye penger man er villig til å bruke på å kjøpe plasser. Den som går tapende ut av dette, er ikke de institusjonene som ikke får tilslag, det er brukerne som ikke får et tilbud, som er taperne. Det er litt underlig at det ikke ser ut til å bekymre statsråden det ringeste. Det ville være mer nærliggende å velge den innfallsvinkel å spørre, når ventetidene øker, og når antallet behandlingsplasser samtidig reduseres - har vi da virkelig råd til å la veletablerte private institusjoner bli nedlagt fordi de ikke får betalt for plassene med offentlige midler? Ville det ikke vært nærliggende å legge det prinsippet til grunn at man i hvert fall ser til at ikke godt etablerte fagmiljøer blir oppløst og veletablerte institusjoner er nødt til å stenge døren før man er helt sikker på at man har minst like gode og minst like tallrike tilbud i offentlig regi? I dag skjer det i omvendt rekkefølge. Man rir prinsipper som fører til at ventetider øker og behandlingsplasser blir nedlagt. Så stiller man i utsikt at man kanskje i fremtiden skal trappe opp det offentlige tilbudet. Det er godt mulig å akseptere konkurranse hvor noen taper på de fleste områder, men det er ikke mulig å akseptere en politikk som fører til at de svakeste, nemlig de som har bruk for behandlingsplassene, taper.
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-09:
Det er åpenbart slik at det ene ordet tar det andre. Den siste debatten som statsråden la opp til, er det selvsagt umulig å føre på tampen av en slik debatt som dette. La meg bare minne om at all nedbygging av plasser på dette feltet pussig nok treffer private institusjoner - uten unntak - mens det som bygges opp i offentlig regi, regelmessig er tre eller fire ganger så dyrt. Det vil si at man får tredjedelen eller bare fjerdedelen så mye igjen for pengene. Og det er jo et tankekors - for brukerne i hvert fall. Når jeg brukte uttrykket «rir prinsipper», er ikke det mer merkelig enn å vise til at det faktisk står i Soria Moria-erklæringen. Dermed må det formodentlig være et prinsipp at denne regjeringen ønsker å redusere bruken av private tilbydere generelt innenfor helsefeltet, og da er det jo naturlig at RHF-ene oppfatter at det også gjelder denne sektoren.
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-09:
Jeg la merke til at statsråden brukte uttrykket at det kom «innspill bl.a. fra Kreftforeningen». Det er offentlig kjent at man inviterte til innspill, og fikk ti. Men det var utelukkende innspillet fra Kreftforeningen man fant det bryet verdt å føre en dialog om, og det er frem til denne dag ikke avklart hva tilbudet går ut på, i hvert fall har ikke komiteen fått kjennskap til det. Derfor har vi i innstillingen etterlyst begrunnelsen for at man har valgt å satse på akkurat dette innspillet til fortrengsel for de øvrige. I hvert fall et av de andre tilbudene - det er også offentlig kjent - ville ha innebåret at hele investeringsrisikoen hadde blitt båret av private, og at man ikke hadde stilt noe krav til helseforetaket om å inngå noen kjøpsavtale for et bestemt antall plasser engang, dvs. man hadde ikke kommet i strid med noe regelverk noe sted, men man hadde sluppet å belaste de offentlige investeringsrammene med 110 mill. kr. Hvorfor takket man nei til det?
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-09:
Komiteens flertall har i innstillingen skrevet følgende: «Komiteens flertall vil bemerke at det ville ha vært en fordel om det hadde foreligget en begrunnelse for den finansierings- og samarbeidsmodell som er valgt.» Etter statsrådens innlegg i salen i dag etterlyser jeg fremdeles den begrunnelsen. For det statstråden sa i replikkordskiftet nettopp, var jo faktisk at grunnen til at man snudde trill rundt i løpet av en uke og gikk med på noe som den 30. april ifølge statsministeren ville underminere hele systemet for det norske helsevesen, var at man fikk presentert et annet prosjekt. Det er oppsiktsvekkende, fordi dette sykehotellprosjektet jo har versert i seks år i beslutningssystemet i helseforetaket, og ingen har stilt spørsmål ved prosjektet som sådant. Det man har stilt spørsmål ved, var finansieringen, altså hvorvidt Helse Sør-Øst var villig til å prioritere dette og gi tillatelse til bygging av det. Og så, i løpet av noen få timer, er man altså villig til å komme opp med 110 mill. kr til et helt annet prosjekt - med den begrunnelse at det er et annet prosjekt enn det man har brukt seks-syv år på å planlegge. Da komiteen under den åpne høringen spurte hva prosjektet gikk ut på, var det komplett umulig å få et svar. Kreftforeningen sa at de aldeles ikke hadde noe klart svar på hva deres rolle skulle være, og hva prosjektet skulle gå ut på. Det ville man muligens få den 19. juni, etter styrebehandling. Da må man ha lov til å spørre om kvalitetssikring av beslutningsgrunnlaget. Det statsråden sier i dagens debatt, må jo interessere kontrollkomiteen ganske kraftig når de skal fortsette med å forsøke å komme til bunns i hva slags beslutningsprosess dette egentlig har vært, og hvem det er som har snakket med hvem for å få til de løsningene som man da omsider skal komme ut med. Jeg håper også at man i den prosessen vil kunne få et svar på hva som var grunnen til at den tidligere styrelederen i helseforetaket fant det nødvendig å nedlegge sitt verv i protest mot at han ble overkjørt av en overordnet instans. Det er vel og bra at man iverksetter eksterne vurderinger - jeg har ingenting imot at man gjør det - men dette er en sak for Stortinget. Og jeg håper at kontrollkomiteen ikke gir seg før den har kommet til bunns i saken.
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-09:
Representanten Asphjell viste til den løsningen som er fremforhandlet. Problemet for oss andre i salen er jo at vi kjenner ikke til noe som er fremforhandlet, og på uttrykkelige spørsmål har ingen kunnet svare på hva som er fremforhandlet. Årsaken til det er jo ganske enkelt at man ikke er ferdig med forhandlingene. Derfor har man ikke noe sammenligningsgrunnlag i det hele tatt. Jeg er enig med statsråden på ett punkt. Dette er veldig interessant, sa hun. Ja, det er virkelig veldig interessant. Men jeg har bruk for å få statsrådens bekreftelse på det spørsmålet som jeg har stilt et par ganger. Jeg skal stille det fra den andre siden: Er statsrådens understrekning av at det er et helt nytt og annerledes prosjekt Regjeringen har sagt ja til enn det som hadde vært på beddingen i fem-seks år, slik å forstå at hvis man ikke hadde kommet på å kalle det for et annet prosjekt, som ingen har sett innholdet i, ville Regjeringen fortsatt ha sagt nei? Da ville statsministerens og helseministerens standpunkt i spørretimen den 30. april ha vært det samme pr. i dag, og riggene ute på Radiumhospitalet hadde for lengst vært revet. Jeg imøteser svar på det spørsmålet med stor interesse, for hvis svaret er at man da hadde sagt nei til å realisere prosjektet og insistert på at det som var påbegynt, skulle rives, ja, da blir det jo virkelig spennende å få vite hvorledes man i løpet av noen timer kan kjøpe et nytt prosjekt og være villig til å fullfinansiere det offentlig - et prosjekt som ingen kjenner innholdet i.
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-09:
Representanten Asphjell har nok rett på ett punkt, nemlig at han har fått feil tak i dette. Blant annet har han ikke styr på kronologien. For styrelederen i helseforetaket la ned sitt verv lenge før saken var kommet dit hen, også før direktøren ble avsatt av styret. Det spørsmålet som ikke er besvart, er: Hvorfor fant han det nødvendig å gjøre det? Jeg har aldri forestilt meg at det skulle skyldes at statsråden skulle ha grepet inn og bedt ham om det. Derimot er det mye som tyder på at sentrale personer i Helse Sør-Øst har utøvet et betydelig press. Det illustrerer jo i så tilfelle et grunnproblem i den nåværende modell, nemlig at det er veldig lett å drive ansvarsfraskrivning ved å skyve ansvaret et nivå opp eller et nivå ned ettersom det passer. Grunnen til at jeg bad om ordet en gang til som saksordfører er at statsråden ikke besvarte mitt spørsmål om det er slik å forstå at man ville ha opprettholdt sitt negative standpunkt dersom ikke Helse Sør-Øst hadde kommet på den ideen å kalle prosjektet et helt nytt prosjekt, og presentere det i en retorikk som sier at det er noe annet, men som vi hittil ikke har fått presentert noe substansielt innhold i. Jeg tolker vel statsrådens taushet på dette punkt som en bekreftelse. Da ville man ikke ha realisert prosjektet i det hele tatt. Det er det jeg har karakterisert som oppsiktsvekkende, for da har man opprettholdt et nei til et prosjekt som hadde vært planlagt gjennom mange år, og som ingen hadde hatt en eneste faglig innvending imot. Innvendingen dreide seg utelukkende om den manglende finansiering. Så klarer man i løpet av noen få timer å komme opp med et splitter nytt prosjekt og si at da er det helt ok å bruke penger på det. Så skal man planlegge det etterpå og finne ut hva innholdet er. Det er veldig lite betryggende. Så må jeg også få lov til å etterlyse et svar på mitt spørsmål, for iallfall ett av de tilbudene - de ni øvrige er jo ikke alle sammen kjent for offentligheten i det hele tatt - var av en slik art at de ikke kolliderte med det regelverket som statsråden hele tiden henviser til at den forrige regjering innførte, fordi det medførte ingen bindinger, verken på investeringssiden eller på driftssiden. Da må man jo ha lov til å stille spørsmålet: Hvorfor takker man nei til et slikt tilbud til fordel for en normal statlig finansiering av det samme, eventuelt med en ørliten vri som gjør at man kaller det noe annet enn før? Nettoforskjellen er 110 mill. kr. Jeg trodde i dagens situasjon at det hadde en viss interesse for en helseminister å kunne slippe å bruke 110 mill. kr av offentlige midler.
Inge Lønning (Høyre), 2008-06-09:
Jeg synes nok statsråden beveget seg farlig nær grensen til å villede Stortinget når hun nok en gang henviste til det regelverket som ble fastsatt av den forrige regjering. Under den åpne komitehøringen ble det uttrykkelig bekreftet av den ene private tilbyder som møtte til høring, at det tilbud de hadde levert, ikke innebar noen garantier på investeringssiden fra staten. Det ville ikke innebære noen kjøpsforpliktelse, i noen størrelsesorden, på permanent basis fra helseforetakets side. Da er det relativt drøyt at statsråden forsøker å fremstille det som om det skulle være regelverket som var til hinder for at man takket ja til et slikt tilbud.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Rusproblematikken som vi ser spesielt her i hovedstaden, Oslo, men også ellers i landet, sier noe om hvilken hverdag enkeltmennesker og familier lever i. Flere og flere blir stadig avhengig av ulike rusmidler. Det er et samfunnsproblem vi virkelig må ta på alvor. Dette gjelder ikke bare enkeltmennesker, men også alt rundt. Jeg har selv vært styreleder og jobbet i ruskollektiv i mange år. Ungdommer, både gutter og jenter, kan i en tidlig fase av livet bli avhengige, med alle de problemer det fører med seg, både familiært og sosialt, for skolegang, kriminalitet, osv. Legemiddelassistert rehabilitering er viktig for dem som har kommet veldig langt i misbruket sitt, og som ikke kommer seg ut av dette. Hvordan skal man hjelpe dem videre i livet, slik at de samtidig blir rusmiddeluavhengige på sikt? Jeg synes at prinsipielle spørsmål om private, ideelle eller offentlige institusjoner blir en avsporing av debatten. I dag er 60 pst. av behandlingsinstitusjonene private og ideelle. Dette er organisasjoner som gjør en kjempegod jobb. Det har de gjort i tiår etter tiår, med en idealistisk bakgrunn og god kompetanse. Samtidig handler det ikke alltid bare om antall plasser. Det handler veldig mye om kvaliteten på plassene. I alle år har vi etterspurt hvilken type behandlingsform som virker best, ikke hvilken behandlingsform som er best for det offentlige, men hvilken som virker best for den som har bruk for tilbudet. Hva kan bidra til at unge jenter og gutter kommer seg ut av rusmiddelavhengighet? Ikke la oss da føre debatten om prinsipielle syn på offentlige og private institusjoner. Stortinget har, med bakgrunn i Regjeringen, tross alt plusset på dette budsjettet 360 mill. kr. Det har vi gjort fordi vi ønsker å styrke innsatsen på rusmiddelområdet. Det å integrere rusmiddelavhengige tilbake til samfunnet, enten til skole, til familie, til venner eller jobb, er ikke noe som kan vedtas. Hvilke holdninger vi har til dem som kommer skjevt ut, er noe hver enkelt selv må arbeide med. Det beste vi kan gjøre, er å hjelpe til med å gi dem god kvalitet, både i skole og arbeidsliv og ikke minst i behandlingsinstitusjoner.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Det var vist til noen fjellvettregler her i innledningen av debatten: Kunsten er å grave seg ned. Men det er også en viktig fjellvettregel å si fra hvor man skal. Ut fra debatten her er det i hvert fall vanskelig å se hvor enkelte vil hen. Hvem er det som har ansvaret - har Venstre og Kristelig Folkeparti spurt om i sine innlegg. Det gjelder både direktøren, styret og de som har ansvaret i Helse Sør-Øst, og som iverksatte dette uten å ha de nødvendige fullmakter. Det er jo der det ligger. Da debatten gikk på det sterkeste, pekte alle på at nå måtte vi finne en løsning, og at Regjeringen måtte handle snarest for å sikre at dette sykehotellet blir bygd, fordi det er et stort behov for det. Nå handlet Regjeringen meget raskt, må jeg si. Når en hører debatten her, handlet de kanskje for raskt, fordi private ikke har fått lang nok tid på sine anbud, ikke har fått svar på sine anbud, og fordi det nå er inngått nye avtaler med en privat ideell organisasjon osv. Da er det også galt. Når det her vises til at både fagligheten og kvaliteten, tilgjengeligheten og kapasiteten blir bedre gjennom det som er framforhandlet, er det også galt. Hva ønsker en i forhold til dette? Jeg vil si at dette resultatet ikke har kommet på grunn av opposisjonen, men på tross av opposisjonen. Her har Regjeringen tatt ansvar og gått inn i en dialog. Når det nå pekes på at dette kommer i konkurranse med Montebello/Mesnalia, ja, da er plutselig konkurranse et problem. Enkelte roper til stadighet at det offentlige trenger private aktører for å få en større konkurranse, men når det nå er blitt et utvidet tilbud, skal konkurransen avklares gjennom forhandlinger og møter, og det er jo en merkelig måte å gjøre det på. Det var snakk om dette med finansiering. Representanten Lønning viste til at hvis det var private som tok hele ansvaret, slapp Rikshospitalet å ha noe ansvar for kostnadene knyttet til plassene. Jeg trodde at vi skulle bygge dette sykehotellet for å fylle disse sengene med pasienter som er lagt inn på Rikshospitalet og Radiumhospitalet, og at man ikke skulle se til andre steder. Her snakkes det også om at styreformannen var overkjørt og gikk av den grunn. Hele opposisjonen ropte at Regjeringen måtte gripe inn. Og når Regjeringen griper inn og styrelederen går, føler enkelte at da er man plutselig overkjørt i denne saken. Det var sagt av representanten Lønning at dette har tatt seks-sju år. Så vidt jeg ser av sakspapirene, var første ideen sådd i 2003 - og det er fem år siden. På tross av det har de ikke klart å ta de nødvendige beslutningene. Det settes i gang uten det. Jeg synes at statsråden og Regjeringen har håndtert dette på en god måte, på tross av at saken er håndtert dårlig fra Helse Sør-Øst sin side.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Det er ingen tvil om at man har vært opptatt av å få på plass et sykehotell hvor man skal gi viktige pasientgrupper et godt tilbud, men når det skjer, dreier man debatten bort fra det og over til hva som har skjedd underveis. Det er det ingen tvil om. Det er pekt på den foretaksmodellen vi har i dag, med regionale helseforetak og lokale helseforetak som har et ansvar i forhold til sine investeringer og sin drift. Hvis statsråden skulle gripe inn i alle enkeltvedtak, i alle saker - om det er fødetilbud eller investeringsprosjekter osv. - hadde denne foretaksmodellen spilt fallitt. Når representanten Lønning peker på at styrelederen gikk, var min replikk at Regjeringen måtte gripe inn i saken og få ordnet opp i biten om sykehotellet - og når Regjeringen grep inn i saken og løste dette, valgte styrelederen å gå av. Det var ikke slik at styrelederen gikk i dialog med statsråden, men styreledelsen følte at dette var overkjøring av ledelsens fullmakter, slik jeg har forstått det. Hvis jeg har uttalt meg feil, beklager jeg det. Men jeg synes at det er dette som ligger i hele foretaksmodellen, at statsråden ikke skal gripe inn i enkeltsaker som sådan, for da mister man styringen med det.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Først må jeg si at enten det er det offentlige eller det private som bruker 110 mill. kr for å bygge ut, er det kostnadene knyttet til å kjøpe plassene som er det vesentlige. De kostnadene tror jeg nok vil bli de samme uansett. Men her virker det som om det er prinsippet om at det er de private som skal få bygge framfor det offentlige, som er vektlagt. Til representanten Harald T. Nesvik må jeg si at det nok er riktig det han sa om kronologien, og som statsråden bekreftet fra talerstolen.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2008-06-09:
Jeg vil begynne med å si at jeg tror det er bred enighet om at ideen om å bygge et sykehotell ved Radiumhospitalet er god. Å kunne benytte seg av et eget sykehotell ved selve sykehuset er god økonomistyring i den forstand at alternativet er å leie dyrere rom andre steder, på byens hoteller. Men det viktigste er at for pasienter som kommer langveis fra for å få dagbehandling, og som i mange tilfeller gjennomgår en tøff behandling, som f.eks. cellegift, vil muligheten til å overnatte og å kunne ha et eget hotellrom i nærheten av sykehuset utvilsomt være et gode. Under høringene karakteriserte noen et slikt rom som en oase der man kan få tid til seg selv i andre omgivelser enn på selve sykehuset. Jeg er enig med saksordføreren i at dette er en svært spesiell sak. Som regjeringspartiene har framhevet i merknadene, er årsaken til at saken om sykehushotell er blitt så problematisk, at styret i Rikshospitalet HF konstaterte at det var skjedd alvorlige brudd på regelverket i forbindelse med igangsettingen av prosjektet. Derfor måtte byggearbeidet innstilles i påvente av nye avklaringer. Det er avgjørende for budsjettstyringen i foretakene at brudd på reglene for investeringer ikke blir tolerert. Dette må markeres på en tydelig måte. Samtidig var det i et så spesielt tilfelle som dette viktig å finne en løsning der byggeprosjektet ble fullført, slik at samfunnets midler kunne bli benyttet på en så god måte som mulig, ikke bare i forhold til sykehuset, men også i forhold til de helhetlige prioriteringene som Helse Sør-Øst har gjort når det gjelder investeringer. Jeg vil derfor berømme statsråden for den løsningen som er valgt, og for at den kom raskt på plass. I Arbeiderpartiet synes vi også det er positivt at flere private engasjerte seg for å få sykehotellet realisert, og drift av hotellet vil senere settes ut til private. Dette er et eksempel på en form for samspill mellom det offentlige og det private som vi synes er bra. Det er også veldig bra at Kreftforeningen har engasjert seg for å gjøre det nye sykehotellet så godt som mulig. Som jeg allerede har vært inne på, vil mange av de pasientene som skal bruke det nye sykehotellet, være i en krevende livssituasjon. Likemannsarbeid og nærhet til de tilbudene Kreftforeningen kan gi, vil kunne være viktig for mange av disse pasientene. Som saksordføreren var inne på, har komiteen også omtalt begrepet «Radiumhospitalet», som er et kjent begrep internasjonalt. Radiumhospitalet er Nord-Europas største kreftsenter, og vi skal være stolte av de fagmiljøene som finnes ved det sykehuset. Som det ble redegjort for, kom det fram under høringen et sterkt ønske om at begrepet «Radiumhospitalet» ble videreført, og komiteen har bedt om at det følges opp. Til slutt vil jeg bare si at jeg er glad for at komiteen har kommet fram til en enstemmig innstilling, og for at Regjeringen nå har fått til en løsning som ser ut til å være god.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-11-19:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Per Sandberg og meg selv har jeg gleden av å sette frem forslag om modernisering av norsk luftfartspolitikk.