Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-01-31:
Generelle rammebetingelser for lønnsomhet i næringslivet er svært avgjørende, og i det spørsmålet er, som interpellanten sa, renten en sentral faktor. Vi er inne i en situasjon med internasjonal lavrentepolitikk. Med en stadig friere kapitalflyt må jo også konsekvensene i Norge bli en lav rente, dersom vi skal unngå for høy kronekurs. Når vi har en lav rente i kombinasjon med våre gjeldsrentefradragsregler for privatpersoner, får vi sterk vekst i investeringer i privat sektor. Dette er en svært viktig drivkraft bak dagens høye aktivitet i nettopp den private sektor. Dette er et faktum som etter Senterpartiets syn må tillegges større vekt i den offentlige debatten for å få en større felles virkelighetsforståelse for å diskutere virkemidler og prioriteringer i den økonomiske politikken framover. Høyres standpunkt i posisjon kjenner vi svært godt, men Høyres standpunkt i opposisjon er vi mer spent på. I stedet for å få en gjentakelse i dag av den debatten vi har hatt tidligere, har vi lyst til å få utvirket en diskusjon om hva som er Høyres standpunkt i sentrale næringspolitiske spørsmål framover. Industrikraftregimet er svært sentralt for mange bedrifter i Norge, kanskje spesielt for treforedlingsindustrien. Våren 2005 gikk medlemmer fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Fremskrittspartiet inn for å be regjeringen etablere et nytt industrikraftregime. Høyre var den gang imot. De rød-grønne la så fram sitt løfte i forbindelse med Olje- og energidepartementets budsjett, og i merknadene til budsjettinnstillingen gikk Høyre sammen med de tidligere regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, inn for å snu i spørsmålet om industrikraftregime. Dette er interessant. Det er interessant at Høyre i et så sentralt spørsmål er villig til å revurdere sitt tidligere standpunkt og komme med en samfunnskontrakttenkning, som er legal i EØS-sammenheng, om at vi kan etablere et industrikraftregime framover som kan sikre den delen av industrien en råvaretilgang og et prisnivå på strøm som er slik at vi kan få lønnsomhet i produksjonen. Et annet sentralt spørsmål i næringspolitikken framover er den geografisk differensierte arbeidsgiveravgiften. Ved undertegningen av EØS-avtalen i 1992 ble det helt konkret sagt at differensiert arbeidsgiveravgift ikke skulle inngå i avtalen. Vi vet at det er mange EU-tilhengere i denne sal som etter hvert har blitt uenige i det som har ført oss inn i en situasjon hvor vi har betydelig trøbbel med nettopp geografisk differensiert arbeidsgiveravgift. Nå står vi i en situasjon hvor den skal revideres, og det interessante er om Høyre også i det spørsmålet er villig til å følge Regjeringen i vurderingen av at det er større deler av Sør-Norge som skal inn under lavere geografisk differensiert arbeidsgiveravgift – flere områder enn bare Hedmark og Oppland. Vi vet at deler av Agder-fylkene, Sogn og Fjordane, Buskerud og Telemark er i samme situasjon. Det er viktig å få til en avklaring på det punktet. I forbindelse med skattereformen som ble vedtatt av det forrige stortinget, er systemeffekten slik at et næringsliv som er organisert som enkeltpersonforetak – og dermed med ubegrenset ansvar – kommer ut skattemessig mer ugunstig enn selskaper som er organisert som aksjeselskaper, og som dermed har begrenset ansvar. Dette er noe Senterpartiet, og Regjeringen, vil måtte se på framover. Vil også Høyre på det punktet være villig til å se på den negative systemeffekten som vi her har – i disfavør for enkeltpersonforetak, de som har ubegrenset ansvar? Og til slutt finanspolitikken: Hva er de største utfordringene for næringslivet? For Senterpartiet er en sentral overskrift: Hva vil vi med Norge? Vi har nå en sentral mulighet til å bygge et moderne land. Vi ønsker derfor at det å redusere avstandskostnadene gjennom en aktiv innsats i samferdselspolitikken, skal være en sentral og svært avgjørende utvikling for å sikre et lønnsomt næringsliv. Ønsker Høyre på det punktet å prioritere samferdselsinvesteringer framfor fortsatte skattelettelser, for derigjennom å tilrettelegge for at avstandskostnadene – som for så mange bedrifter er sentrale – kan reduseres? Kan vi modernisere forholdene for næringslivet, sikre bosettingen, sikre at ungdommen kan bygge og bo – over det ganske land?