Heidi Greni (Senterpartiet), 2010-03-02:
«Riksrevisjonen kan ikke bekrefte at Arbeids- og velferdsetatens regnskap for 2008 ikke inneholder vesentlige feil og mangler.» Svakheter i internkontrollen skaper usikkerhet om kvalitet i regnskapet. Dette er, mildt sagt, betenkelig, da Arbeids- og velferdsetatens regnskap utgjør en tredjedel av statsbudsjettet. 2008 var et krevende år for etaten. Det var stort reformvolum. Veksten i arbeidsledigheten, særlig på slutten av året – på grunn av finanskrisen – skapte et ekstra stort arbeidspress. Internkontrollen ble tydeligvis ikke tilstrekkelig prioritert. Høringene bekreftet at man nå fokuserer mer på rutiner for og etterlevelse av internkontrollen. Man må kunne forvente at det umiddelbart gjennomføres tiltak for å sikre forsvarlig virksomhetsstyring og en internkontroll av tilfredsstillende kvalitet. Vi kan ikke leve med at en tredjedel av statsbudsjettets utgifter – vel 300 milliarder – ikke kan bekreftes. En av intensjonene med denne reformen var å gjøre det enklere for brukeren – én dør, én saksbehandler og kortere saksbehandlingstid. Dessverre har virkeligheten ved enkelte Nav-kontorer ofte vært det motsatte. Ved at generalistkompetansen ikke har vært på plass i førstelinjetjenesten, har brukeren blitt en kasteball i systemet. Opprettelsen av forvaltningsetatene har trukket altfor mye kompetanse bort fra førstelinjetjenesten. Derfor er jeg glad for at statsråd Bjurstrøm kunne bekrefte under høringen at det er tatt initiativ til en grundig gjennomgang av dagens arbeidsfordeling mellom Nav-kontorene og forvaltningsenhetene. Personlig tror jeg rapporten vil vise at mange av arbeidsoppgavene, og også en del av beslutningsmyndighetene, må tilbakeføres til de lokale Nav-kontorene. Gode IKT-løsninger er i dag avgjørende for at offentlige etater skal kunne gjennomføre sine oppgaver. I Nav har utdaterte IKT-løsninger gjort arbeidet lite effektivt. Ulike systemer på de forskjellige saksfelt har vanskeliggjort samhandling. Jeg mener at gode felles IKT-løsninger burde vært prioritert mye høyere, og at de burde vært på plass i forkant av reformen. En annen stor utfordring har vært kompetanseutveksling og kompetanseheving. Det ser ut som om man har hatt altfor stor tro på at kompetanseutvekslingen skulle gå av seg selv, bare man var samlokalisert i samme hus. En del av kompetansen forsvant ut av forvaltningsenhetene og det har ikke vært nok tid til kompetanseheving i en ekstremt hektisk hverdag. I etterkant er kompetanseplaner på plass i alle Nav-kontorer og utvekslingen som foregår skulder ved skulder har gitt bedre generalistkompetanse i førstelinjetjenesten. I ettertid ser vi vel også at kompetansehevingen burde hatt en større plass i forkant av reformen, og ikke bare blitt til underveis. Riksrevisjonens rapport for 2008 må på ingen måte ses på som en evaluering av Nav-reformen. Det var mange Nav-kontorer rundt om i landet som knapt nok var etablert da denne rapporten ble ført i pennen. Først om et par år kan vi slå fast hvor vellykket denne reformen har vært. På tross av innkjøringsproblemer på flere områder, med store konsekvenser for enkelte brukere, har jeg stor tro på at reformen vil lykkes. Jeg merker meg bl.a. at Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon i sin høringsuttalelse understreker at de har vært, og fortsatt er, veldig positiv til Nav-reformen. Nå er situasjonen også veldig ulik rundt omkring i landet. Særlig i Hordaland og i Oslo har det vært store problemer med restanser og uakseptabel lang ventetid på f.eks. å få avklart arbeidsledighetstrygd, men mange kontorer fungerer bra. Rapporten viser at Nav-kontorer i småkommunene har mindre ventetid, bedre personlig oppfølging og langt større brukertilfredshet enn de større kontorene – dette til tross for at finanskrisen også her har ført til økende arbeidsmengde, og til tross for at kritiske røster også i forkant av denne reformen mente at tvangssammenslåing av kommuner var en forutsetning for at denne skulle fungere i Distrikts-Norge. Til slutt håper jeg at mange av utfordringene som rapporten har pekt på, kan være noe vi tar med oss inn i arbeidet med Samhandlingsreformen. Heldigvis er Samhandlingsreformen bygget opp på en slik måte at den kan innføres gradvis. Kommunehelsetjenesten må utbygges gradvis. Like fullt er det mange av de samme utfordringene og mange paralleller å se her. Det vil være avgjørende å ha på plass fungerende IKT-løsninger i forkant. Tilstrekkelig kompetanse må være på plass i kommunesektoren i forkant, og ikke minst må oppgavefordelingen være klokkeklar før reformen settes ut i livet.