trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2009-03-23:
Representantene bak dette Dokument nr. 8-forslaget foreslår følgende: «Stortinget ber Regjeringen fremme sak for Stortinget om å oppheve boplikten på landbrukseiendom, oppheve prisreguleringen av landbrukseiendom og oppheve jordlovens delingsforbud.» Forslagsstillerne viser til at etter gjeldende rett er landbrukseiendommer underlagt en rekke reguleringer som annen eiendom ikke har. Forslagsstillerne mener at dette er med på å gjøre norske bønder fattigere, samtidig som investerings- og risikoevnen i næringen er betydelig redusert. De mener videre at det er urimelig at offentlige reguleringer forhindrer bønder i å få glede av markedsverdien på sine eiendommer. Ut fra det mener de at prisreguleringen bør oppheves. Videre viser de til at boplikten ikke har bidratt til økt bosetting i hele landet, slik som intensjonen er. Når det gjelder delingsforbudet, mener de at dette forutsetter at det er samfunnet som vet best når det skal tas stilling til om en eiendom skal deles eller ikke, og ikke eieren av landbrukseiendommen. Forslagsstillerne viser til at det er en betydelig andel leiejord blant norske gårdbrukere, opptil 40 pst. av jordbruksarealet. Forslagsstillerne er også inne på odelsloven, og mener at odelsretten medfører betydelig usikkerhet for både kjøpere og selgere av landbrukseiendommer. Flertallet i komiteen, regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti, foreslår at forslaget «bifalles ikke». Det foreligger et forslag fra Venstre, forslag nr. 2, som går ut på at forslaget vedlegges protokollen. Jeg tar herved opp det forslaget. Jeg går ut fra at argumentasjonen rundt det andre forslaget blir tatt vare på av de respektive partiene. Venstre er absolutt for en modernisering av lovverket, også når det gjelder landbruket. Tvang og offentlige reguleringer må avløses av at det gis mer armslag og frihet – det må avløses av bolyst og muligheter til å utnytte eiendommen bedre som næringseiendom. I dag er det 35 000 ubebodde landbrukseiendommer. Mye av det er en følge av et lite fleksibelt regelverk. Det er flere som ønsker å bo på landsbygda. Disse må vi da ønske velkommen. Det er ofte kreative folk som vil tilføre lokalsamfunnet nye impulser og være med på å gjøre bygda mer levende. Det gjør en ikke ved å nekte folk å bygge kårhus der det ikke er husdyrhold, slik denne regjeringen går inn for. Det fører til avfolking, altså snarere det motsatte av det som er ønskelig, nemlig at flere slår seg ned. Forslagsstillerne kommer med mange konstruktive forslag. Venstre deler ikke fullt ut alle. Men det er absolutt nødvendig med forenklinger, det er nødvendig med modernisering, og bonden som næringsutøver må få større rettigheter. Venstre ser på bonden som en selvstendig næringsdrivende, men med et spesielt forvalteransvar. Det forvalterarbeidet som bonden utfører, blir belønnet med statlige overføringer. Jeg er enig med forslagsstillerne i at vi må få større fokus på bonden som næringsutøver, og at han må gis muligheter gjennom modernisering av regelverket. Med det har jeg redegjort for forslagsstillernes argumentasjon, komiteens flertallstilråding og Venstres forslag.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2009-03-23:
Uansett hvilken næring man driver, må man ha fokus på lønnsomhet, og det er avhengig av visse rammebetingelser. Når det gjelder landbruket, er det i en litt spesiell situasjon. Man har budsjettmidler. Man har priser, noe som for øvrig ser ut til å stange opp i taket hva gjelder målpriser. Og man har virkemiddel gjennom skatt og ordninger rundt det. I tillegg har man de juridiske virkemidlene på ulike områder, som selvfølgelig må tilpasses at samfunnet er i endring. Det er mange av lovene som gjelder jordbruket i dag, som er av gammel dato, og som har sin opprinnelse i en helt annen tid. Vil statsråden være konkret på hva han vil gjøre med tanke på modernisering av regelverket, det være seg odelslov eller på andre områder? Jeg ber om at han er konkret.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2009-03-23:
Problemet med leiejord og eventuelle tiårskontrakter er jo at gårdbrukere som vil satse på framtida, ser at en må bygge nye og større bygninger, og man må ta et valg ut fra den jord- og arealsituasjonen man har – og det er ofte en god del leiejord. Problemet er at når man skal investere i bruk, må man ha en lengre horisont enn ti år, gjerne 20 år og helst 30 år. Lånene får man ofte på 20 år. Vi har eksempler på gårder der jorda har blitt drevet i både 10 og 20 år, og at en så ønsker å selge jorda til den som har drevet den – og så kommer det inn en odelsberettiget som i en fjern fortid hadde et godt forhold til et barneværelse eller et eller annet annet på eiendommen, og som kullkaster hele greia. Synes statsråden det er god næringspolitikk og god lønnsomhetsvurdering å la denne få den jorda som har vært en del av grunnlaget for gårdbrukeren i lang tid?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2009-03-23:
Både fra enkeltrepresentanter og organisasjoner har det kommet innspill om at etter at Statskog ble omdannet til statsforetak på 1990-tallet, har det blitt vanskeligere for bruksberettigede i statsallmenninger å forholde seg til etaten. Det blir sagt at en har inntrykk av at statsforetakets strategi er å svekke landbrukets allmennrettigheter, og at dette overstyrer en forsvarlig forvaltning av regelverket overfor de bruksberettigede. Sannhetsgraden i dette kan ikke jeg gå god for, men hvis det er tilfellet, er det klart at samarbeidet og klimaet mellom Statskog og allmennrettighetshavere mildt sagt er dårlig. Det er en uholdbar situasjon. I tilfelle dette har en grad av rettmessig innhold i seg, hva vil statsråden gjøre som generalforsamling i Statskog for å rette på dette?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2009-03-23:
Denne saken gjelder fond som ble etablert for å styrke samarbeidet med bedrifter i Nordvest-Russland og Øst-Europa. Fondene for Nordvest-Russland prioriterer prosjekter som skal gi næringsvirksomhet i Sør-Varanger kommune. Når Høyre ikke kan støtte forslagsstillernes forslag i denne saken, baserer det seg på ulike forhold. Å slå sammen fondene for Nordvest-Russland og Øst-Europa kan nok ha sine fordeler, men når det framkommer i statsrådens brev til komiteen den 5. desember 2008 at de fleste av virksomhetene som viser interesse for disse fondene, er lokalisert i Sør-Norge, er det en fare for at en sammenslåing vil være kontraproduktiv. Høyre mener at en heller ikke kan se bort fra at det å fjerne begrensinger på maksimal engasjementsstørrelse og åpne for at fondene under gitte forutsetninger kan yte ordinære lån, kan gi fondet for stor eksponering i enkeltsaker. Den delen av forslagene som har som intensjon å se på det geografiske virkeområdet for fondene på nytt, er etter vår mening derimot noe helt annet. Et forslag fra de samme representantene om å flytte investeringsfondet for Nordvest-Russland til Kirkenes ble avvist av et flertall på Stortinget i mars 2006. Ved behandlingen av forslaget den gang bad imidlertid Høyre, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, Regjeringen komme tilbake til Stortinget med en vurdering av administrasjon og lokalisering av fondene som i dag blir administrert av Innovasjon Norge. I 2006 ble det opprettet et kontor i Kirkenes for å få større nærhet til det geografiske dekningskontoret for fondet for Nordvest-Russland. Kontoret i Kirkenes tilbyr i dag de samme tjenestene som kontoret i Oslo. Høyre vil understreke at Arktis, Barentshavet og Nordvest-Russland er et viktig satsingsområde for Norge i framtiden. Dersom investeringsfondet for Nordvest-Russland ikke når sine målsettinger, kan det oppfattes som at det ikke er behov for øremerkede midler overfor Nordvest-Russland. Høyre mener det er gode grunner til at administrasjonen av et slikt fond bør ha nærhet til dekningsområdet. Det ble som sagt opprettet et kontor i Kirkenes for to år siden, og vi mener at sammenslåing og flytting av hovedadministrasjonen til Kirkenes bør foretas dersom det kan dokumenteres at det er den beste løsningen. Høyre fremmer derfor sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen utrede om opprettelsen av kontoret i Kirkenes i tilstrekkelig grad har bidratt til at fondene for Nordvest-Russland når sitt formål, og fremme en egen sak for Stortinget om hvordan fondene for Nordvest-Russland i større grad kan nå sitt formål og i større grad bidra til resultater i nordområdesatsingen.» Vi foreslår også at representantforslaget vedlegges protokollen.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2009-03-23:
Regjeringen har bebudet en sak til Stortinget i løpet av våren 2009. Tidligere uttalelser som har kommet fra regjeringshold, tyder på at saken vil fokusere på ytterligere innstramninger i et allerede stramt regelverk. Mitt spørsmål til statsråden blir som følger: Vil statsråden garantere at lovforslaget som kommer til behandling i Stortinget, vil drøfte problemstillingene på en åpen og uforutinntatt måte, som kan bidra til at bondens rettigheter bedre kan ivaretas i framtiden?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2009-03-23:
Departementet og statsråden viser i brev til komiteen til at det foregår arbeid i byråkratiet når det gjelder temaene inngrepsfrie naturområder og landbruksveier, samt rettigheter i statsallmenning. Høyres forslag angående inngrepsfrie områder favner videre enn landbruksveier, og Bondelaget hevder at departementet baserer seg på en misforståelse når det gjelder statsallmenning. Mitt spørsmål til statsråden blir som følger: Kan statsråden garantere at det arbeidet som han står ansvarlig for, ivaretar hensynet til de private og til demokratiet?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Jeg pekte i innlegget mitt på den konkurransevridning det er med Post i Butikk. Nå må Posten Norge uttale seg til ESA etter påstander om mulig konkurransebegrensende adferd fra Posten Norge med Post i Butikk. Hva mener statsråden om den påstanden som er satt fram mot Posten Norge? Og hvilke konsekvenser kan dette få for Posten Norge når saken tapes i ESA?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Jeg registrerer at statsråden er svært opptatt av kostnadene for Norsk Tipping ved å tillate at alle som ønsker det, skal få muligheten til å drive som kommisjonær for Norsk Tipping. Da kunne det være interessant om statsråden redegjorde for hva kostnadene er for hver enkelt ved å innføre på ett sted. Og ser ikke statsråden at det er et stort potensial for økte inntekter for Norsk Tipping, fordi flere får muligheten til å drive med denne type omsetning? Det er positivt for Norsk Tipping, men man sørger også for at det blir like konkurransevilkår mellom butikker i distriktene.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Jeg registrerer at statsråden ikke vil svare på spørsmålet mitt, og spørsmålet mitt er ganske enkelt: Hva er kostnadene ved å innføre dette i én butikk, og hva er totalkostnadene for Norsk Tipping? Har man fått noe regnestykke som viser at dette ikke er lønnsomt for Norsk Tipping totalt sett? Det har statsråden så langt ikke svart på. Det er ganske vesentlig å få vite: Hva er kostnaden ved å innføre dette på ett sted, og hva er kostnaden totalt sett for Norsk Tipping? Og hva er potensialet for faktisk å hente ut merinntekter til Norsk Tipping, og merinntekter til norsk kulturliv og norsk idrett?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Siden årsskiftet har 1 220 bedrifter gått konkurs. Det er ca. 23 bedrifter daglig som har forsvunnet. Det man nå ser, er at de pakkene som Regjeringen har fremmet, ikke har truffet godt nok. Det er lett å tenke på alle de forslag som Fremskrittspartiet har fremmet i forbindelse med finanskrisen, som har blitt nedstemt. Det vi ser nå, er at det er en rekke små privateide bedrifter som går over ende, mens andre selskap som staten er aksjonær i, lett kan komme til Regjeringen og få midler – SAS fikk 800 mill. kr for å komme over sin økonomiske kneik. Da er egentlig spørsmålet: Hva vil Regjeringen konkret gjøre for å unngå at konkursraset fortsetter for næringslivet?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Jeg har ikke behov for å forlenge debatten, men i og med at statsråden ikke var i nærheten av å svare på min replikk, skal jeg gi statsråden en ny sjanse. Det jeg spurte statsråden om, var: Hva vil Regjeringen konkret gjøre for å hindre at konkursraset for bedrifter i Norge fortsetter? Jeg merket meg også at statsråden i sitt innlegg inviterte til en bred samling for å finne løsninger for næringslivet. Det er jeg for så vidt glad for, men historikken man har med seg så langt når det gjelder finanskrisen, er at opposisjonens forslag ikke har fått tilslutning fra regjeringspartiene, mens store deler av opposisjonen har støttet store deler av de pakkene som har kommet fra Regjeringen. Så det går an å se litt på om ikke de forslagene som tidligere har vært fremmet i denne salen, og som har blitt nedstemt av regjeringspartiene, kan løftes opp igjen. Så sier statsråden at man har merket at kravet fra næringslivet når det gjelder formuesskatt, er blitt atskillig dempet. Det er nok litt avhengig av hvem næringslivet snakker med. Når man snakker med en statsråd fra Arbeiderpartiet, skjønner man vel at man ikke skal kaste bort så mye tid på å prøve å senke skattenivået. Så er jeg jo glad for at det har kommet en del pakker som også Fremskrittspartiet har gått i bresjen for å få til når det gjelder de store bedriftene. Men til de små privateide bedriftene har ikke Regjeringen kommet med så veldig mange pakker. Så der vil jeg igjen utfordre statsråden til å svare på spørsmålet mitt, og ikke starte med hvor finanskrisen oppstod, for det var overhodet ikke det denne representanten spurte om.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Arktis, Barentsregionen og Nordvest-Russland er viktige satsingsområder både for Regjeringen og for Fremskrittspartiet. Jeg ser det faktisk som naturlig at man bruker ulike deler av vårt forvaltningssystem både for å fremme nasjonale interesser og for å opparbeide norsk naturlig suverenitet. Slik jeg forstår det, har Regjeringen i stor grad den samme oppfatningen. Da blir det underlig, og jeg må spørre: Hva er årsaken til at en regjering som fokuserer på en nordområdesatsing, går imot sin egen politikk og aktivt motarbeider slike løsninger ved å si nei takk til å få etablert fondskapital i Kirkenes?
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2009-03-23:
Det er nesten forunderleg at vi no to gonger på vel eitt år skal handsame same sak, med same innhald og med den same regjeringa. At nokon i sin villaste fantasi meiner at det da skal komme nokre nye signal denne gongen, gjennom ei så lettvint behandling som private forslag byggjer på, er nesten utruleg. Kanskje er det heller uttrykk for opposisjonens rett til å vere pådrivar i saker der Regjeringa har på gang eit arbeid som gjennom demokratisk regelverk tek lang tid. Eg vel å tru det. I brev frå landbruksministeren om saka førre gongen ho var til handsaming, signaliserte han at han hadde eit arbeid på gang med gjennomgang av diverse lovar som til saman kan endre det norske landbruket. Arbeidarpartiet trur det er lurt å bruke tid og sende sakene ut på ei brei høyring før ein landar på ein framtidsretta landbrukspolitikk. Forslagsstillarane har heilt rett i at mangt har endra seg gjennom dei siste 50 åra, men nye vedtak skal ikkje vere meir vidløftige enn at næringsaktørane heng med. Eg trur både konsesjonsloven, odelsloven, bu- og driveplikta og delingsloven vil endre landskapet for oss alle, og at vi med den gjennomgangen vil komme nærare dei måla denne regjeringa har – med aktive bønder i heile landet, med føreseielege rammevilkår og med målsetjing om lys i langt fleire hus enn det vi har no. Vi må hugse på, som òg andre har vore inne på, at det er langt fleire som ynskjer seg slike buplassar, enn det som er til sals i dag. Arbeidarpartiet vil vere ein konstruktiv medspelar i Regjeringa for å nå desse måla. Forslagsstillarane syner til diverse utsegner og undersøkingar som er gjorde. Mitt svar er: Som ein spør, får ein svar. Biletet er nok meir samansett enn som så. Dette er mest farga av å vere blått. Aktive bønder har signalisert gjennom organisasjonane sine at dei er meir tilfredse med den sitjande regjeringa sin landbrukspolitikk enn det dei har vore på lenge. Eg meiner dei har god grunn til det i ei tid der mange ytre faktorar vil endre kvardagen. Regjeringa ynskjer å leggje til rette for den aktive bonden, men avviser Dokument nr. 8:28, slik forslaget er og med den grunngjevinga eg her har prøvd å få fram.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2009-03-23:
Landbrukseigedommane rundt om i landet representerer ein viktig ressurs som må utnyttast på ein best mogleg måte, slik at vi når dei landbrukspolitiske målsetjingane våre. I dette representantforslaget blir problemstillinga rundt leigejord i jordbruket teken opp. Om lag 40 pst. av jorda er i dag leigejord, og det er ingen tvil om at jordleige er eit viktig spørsmål for aktive gardbrukarar. Mange jordeigarar er følelsesmessig knytte til jorda si, og det kan derfor vere vanskeleg å få passive jordeigarar til å selje jorda si. Men det er ikkje alltid uheldig å basere drifta på leigejord. Denne moglegheita gir fleksibilitet i landbruket, og det er ein fordel med tanke på best mogleg utnytting av driftsapparatet. Ein unngår store kapitalbindingar, og mange bønder synest òg at det er positivt med leigejord. Men fordi mange av leigeavtalene er kortvarige, blir det vanskeleg for leigetakarane å planleggje langsiktig. Derfor er eg fornøgd med at det i samband med forslaget til endringar av reglane om bu- og driveplikt, som om kort tid vil bli lagt fram for Stortinget, vil bli foreslått endringar i driveplikta. Statsråden har signalisert at forslaget tek utgangspunkt i at driveplikta skal vere varig, og at eigarar som ikkje ynskjer å drive sjølve, kan leige bort på avtaler med minst ti års varigheit. Dette kan minske problemet vi ser med at leigejord gir mindre innsats innen langsiktige kulturtiltak som grøfting, kalking og gjødsling, noko som gjer at jordleige kan vere ugunstig i eit langsiktig ressurs- og forvaltningsperspektiv. I Nationen i dag fortel Statens landbruksforvaltning om endringar av pris på leigejord. Stort sett er det nedgang i prisen. Utleigarane får andre gode ved utleige, som kantslått, brøyting, vedlikehald av gjerde o.l. Forskjellen på utleigepris og tiltak eigarane måtte gjort elles, er ikkje så stor, men det er absolutt grunn til å følgje med. Og vi må vurdere tiltak, m.a. sjå på korleis delar av pengane i jordbruksoppgjeret blir brukte. Representantane frå Høgre stiller eit høveleg spørsmål i sitt representantforslag. Men svaret dei gir, kan ein undre seg noko over. Kjøp av jord når leigeprisane går ned, eller nær sagt er gratis, er truleg ikkje det som bør ha fyrste prioritet. Vi kan, som forslagsstillarane òg meiner, heller ikkje peike på at dette fører til ein reduksjon i areal som er i bruk, ei heller i produksjon – truleg tvert imot. Arbeidarpartiet ynskjer å delta i ein konstruktiv debatt i tida som kjem, om korleis landbruket i Noreg skal vere i framtida. Men underteikna meiner at dette Dokument nr. 8-forslaget og Dokument nr. 8:28, som vi diskuterte tidlegare i dag, heng nøye saman. Og som sagt, eg trur at mange av dei innspela dokumenta byggjer på, kan finne si løysing ved den revisjonen statsråden har signalisert skal komme no i vår.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Senterpartiet har historisk vært en av de sterkeste forsvarerne av den private eiendomsretten i dette landet. Men så har vi sett de senere årene at dette har sklidd alvorlig ut. Senterpartiet fremstår ikke lenger som forsvarer av den private eiendomsretten, men som en av de kreftene i dette samfunnet som ønsker å gripe sterkest inn i den private eiendomsretten. Vi har også i denne stortingsperioden sett at dette har glidd alvorlig ut, bl.a. gjennom vern av store private eiendommer. Da er mitt spørsmål: Hvordan kan det ha skjedd at Senterpartiet har endret sin politikk så dramatisk? Kan statsråden innrømme at dette skiftet i Senterpartiets historiske linje rundt eiendomsretten er litt pinlig for ham?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Jeg forstod av det siste statsråden sa, at vi ikke kan forvente oss de helt store endringene i de bebudede sakene til Stortinget. I dag er landbruket i stor endring, og landbruket er under et sterkt press, spesielt inntjeningsmessig. Mange bønder som ønsker å satse for fremtiden, har behov for å utvide virksomheten sin og få flere bein å stå på – et mer solid grunnlag å stå på – akkurat som andre næringsdrivende i andre typer virksomheter. Synes statsråden det er greit at én bonde eier to, tre eller fire landbrukseiendommer?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Statsråden var opptatt av at den enkelte bruker selv skal kunne få velge om han ville kjøpe eller leie jord, og det er jeg helt enig i. Men problemet i dag er jo at man ikke har anledning til å kjøpe jord. På grunn av strukturen og lovverket rundt eiendommene er det nesten ikke noe tilleggsjord ute på markedet. I de tilfeller hvor en eiendomsbesitter av en eiendom på en viss størrelse skulle velge å skille fra jord og selge til en nabo, ville staten gripe inn og si at dette er en egen drivverdig eiendom. Statsråden har selv grepet inn i en slik sak i Trøndelag. Statsråden innrømmer at den store andelen leiejord er blitt et problem. Så er spørsmålet mitt: Når ble dette et problem, og når går vi over en grense i forhold til at den norske bonden er å anse som en leilending, fordi mange bønder i dag leier mye mer jord enn det de selv eier?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Nå har vi i hele kveld hørt statsråden si at den økte andelen leiejord er et problem, og at det er en utfordring for de driftige bøndene som ønsker å satse, og som skal være aktive i landbruket fremover. Da vil jeg stille et grunnleggende spørsmål, og det er: Hvorfor kan ikke Senterpartiet, som skal være et parti for aktive bønder, og som – i egne øyne, i hvert fall – skal være et parti som skal ivareta eiendomsretten, la grunneiere og bønder som eventuelt ønsker å leie, ordne opp i dette selv?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Fremskrittspartiet stiller seg bak forslagsstillernes ønske om å få dette spørsmålet utredet, og at vi også skal få en sak til Stortinget om dette. Slik som dette sakskomplekset fremstår for meg, er det rimelig uklare problemstillinger vi her står overfor. Vi har i hele kveld hatt en debatt om hvordan vi skal kunne bidra til å styrke aktive bønders og grunneieres inntjening og eiendomsrett fremover. Da er dette et naturlig spørsmål å se nærmere på. Jeg må bare for egen del innrømme at dette er et tema som jeg har behov for å lære mer om, og da synes jeg det kunne vært en god idé at statsråden, når han nå likevel skal fremme en del saker som etter eget utsagn skal være med og styrke eiendomsrett og driftsgrunnlag, også ser på denne problemstillingen. Man bør nok også etter hvert begynne å se på hensiktsmessigheten ved å opprettholde statsallmenninger. Det er et stort juridisk spørsmål som krever en grundig gjennomgang. Det er klart at etter hvert som det blir betydelig færre brukere i bygdene, vil man få en økt usikkerhet rundt rettighetene, også til statsallmenningene. Statsråden har i brev til komiteen sagt at han har sendt ut seterforskriften på høring. Jeg vil signalisere til statsråden, når han er ferdig med høringsrunden, og når han selv har trukket en konklusjon, at han tar seg tid til å fremme en sak for Stortinget om dette, slik at Stortinget også kan være med og gi sitt syn. Jeg tar med dette opp forslaget i innstillingen.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Statsråden sa i sitt innlegg at denne problemstillingen reiser mange vanskelige og kompliserte juridiske spørsmål. Vi ser også at karakteren i landbruket endrer seg betydelig. Næringskomiteens leder, Ola Borten Moe, mente at dette var noe vi må ta opp til nøye vurdering. Er det slik å forstå at statsråden også vil involvere Stortinget i de konklusjoner som han måtte komme frem til etter høringsrunden?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-03-23:
Dette er jo et saksfelt som vi har hatt gleden av å diskutere før, og som vi også heldigvis får mulighet til å komme tilbake til. Innledningsvis har jeg lyst til å si to ting om prosess. Det er jo varslet en bred gjennomgang av odelsloven, konsesjonsloven og jordloven i vårsesjonen, og derfor er jeg litt forundret over at opposisjonen velger å bruke tid og krefter på å ta opp denne saken og dette temaet nå, når man vet at man får anledning til å komme tilbake til dette på bred basis og på skikkelig måte. Så jeg betrakter det vel mer som et demonstrasjonsforslag for nok en gang å få synliggjort sin prinsipale holdning til disse spørsmålene. Selv om vi nå avviser problemstillingene både i denne saken og i de neste sakene, som egentlig er helt parallelle, handler jo ikke det om at man er uvillig til å diskutere – det handler bare om at dette verken er tidspunktet eller anledningen. Det handler om at vi ønsker å gjøre dette som resultat av en grundig lovprosess og et grundig arbeid som departementet og Regjeringen har forberedt for Stortinget. Den type grundighet hadde jeg tenkt at også opposisjonen burde ha lagt til grunn, rett og slett fordi dette er et lovverk som har lange tradisjoner i Norge. Det omhandler viktige eiendomsforhold. Man burde kanskje tatt seg tid til å lese gjennom forslagene og begrunnelsen som kommer fra Regjeringen, før man konkluderer bråkjekt i et Dokument nr. 8-forslag. Det er stor forskjell på å barbere seg og å kappe av seg hodet, lærte jeg en gang. Intensjonen i dette forslaget mener jeg ligger på det siste. Det er klart at det er behov for reform. Det vil til enhver tid være behov for å ha et lovverk som er i takt med tiden, og som møter de utfordringene man lever i, på en aktiv måte. Men her konkluderer man beint fram med at man skal ta bort lovverket. Man skal ta bort odelsloven – det sier i hvert fall Fremskrittspartiet. Man skal ta bort konsesjonsloven. Man skal ta bort de viktigste delene av jordloven. Det vil endre eiendomsforholdene ganske mye i Norge. For Senterpartiets del ønsker vi å gå inn i disse debattene med et åpent sinn. Men jeg har lyst til å slå fast at det å ha en regulering som sikrer at eiendomsformen er personlig, det å ha en lovregulering som sikrer at ressursene og verdiskapingen forblir i distriktene, i norske bygder, og at kapitalens frie spill ikke får innpass også her, kommer til å være retningsgivende for oss i dette arbeidet, som vi ser fram til i løpet av våren. En kort oppsummering av hvorfor vi gjør som vi gjør, både når det gjelder dette forslaget og forslaget i neste sak: Jeg ser i neste omgang fram til en langt mer konstruktiv runde rundt disse spørsmålene og håper at det skal være mulig å skape forholdsvis brede flertall – dvs. iallfall med Kristelig Folkeparti og Venstre på laget.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-03-23:
I motsetning til de foregående forslagene synes jeg dette er en svært relevant problemstilling, som det er god grunn til å kikke nærmere på. Nå er jo denne saken i prosess og inne på et spor som jeg tror er hensiktsmessig. Til det ligger det òg at dette er jo ikke et forslag som vi avviser eller stemmer ned. Vi vedlegger det protokollen. Jeg opplever at statsallmenningene står svært sterkt rundt omkring i Bygde-Norge. De er en viktig del av mange lokalsamfunn. I kombinasjon med fjellstyrene og lokal forvaltning mener jeg at man i all hovedsak har utviklet et system i Norge som det er grunn til å slå ring om og ta vare på for framtiden. Det sikrer lokalsamfunnene og rettighetshaverne overskudd og muligheten til å høste av naturen, samtidig som det sikrer det brede lag av befolkningen fri tilgang til rike utmarksressurser. Av de spørsmålene man her tar opp, er det spesielt to jeg vil peke på. Uten å konkludere har jeg lyst til å signalisere støtte til og sympati for det som er intensjonen i forslaget – en klargjøring av begrepet «tida og tilhøva». Det er etter mitt skjønn helt klart at regelverket på dette feltet er nødt til å være dynamisk, slik at man utvikler innholdet i tråd med de utfordringene som man til enhver tid står overfor. Et eksempel kan være et seterbruk, som man tidligere enten ikke har brukt, eller der man har ystet ost. Der har man nå kanskje bruk for å oppføre en mer moderne driftsbygning for å få på plass et melkeanlegg, og kanskje få til en veistubb for at melkebilen skal komme fram. Det er etter mitt skjønn et godt eksempel på at man er nødt til å tillate den type bruk, fordi det er i tråd med «tida og tilhøva». Den andre viktige saken her er jo de inngrepsfrie områdene, det er min oppfatning. Dette er ikke en sak der jeg har den hele og fulle historien bak, men det er et begrep som jeg opplever ofte blir brukt for å si nei til et eller annet tiltak som kommunen ønsker i henhold til plan- og bygningsloven. I de tilfellene som jeg har jobbet med dette, synes jeg at begrepet har vært brukt uten at det har vært godt begrunnet, og med til dels en merkelig tilnærming. På tross av at man har kunnet påvise til dels stor aktivitet i området tidligere, knyttet til lett hyttebygging, til seterhold eller til framføring av elektriske anlegg, har man likevel i kartgrunnlaget stemplet dette som inngrepsfrie områder, og så nekter man bruk av områdene videre med den begrunnelse. Den type bruk av det begrepet mener jeg vi må rydde opp i, slik at det ikke danner et slags snikvern, eller en slags snikbegrensning for bruken av områdene. Områder som skal vernes, bør vernes gjennom bruk av naturvernloven, ikke gjennom bruk av mer diffuse og byråkratisk innførte begreper. Fra Senterpartiets side ser vi i grunnen fram til at disse viktige sakene havner på politisk nivå. Jeg er helt enig i at dette er en politisk sak mer enn en administrativ sak. Om det derimot er en sak for Stortinget, er jeg mer usikker på.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-03-23:
Dette er en sak som er debattert mye, og som har funnet sin løsning i andre fora enn i denne salen. For min egen del mener jeg at den konklusjonen som Regjeringen til slutt trakk, var helt korrekt. En uniform bør være verdinøytral. Den bør ikke gi uttrykk verken for kulturell tilhørighet eller ha åpning for religiøse symboler. Det synes jeg i og for seg også er et standpunkt som peker framover, noe Regjeringen etter mitt skjønn bør legge til grunn når den skal vurdere andre uniformsreglement, eller regler for andre statlige instanser. Så har jeg lyst til å si at jeg ikke betrakter dette som et spørsmål for eller imot integrering eller inkludering – altså at dette standpunktet ekskluderer noen. Snarere tvert imot – det er min erfaring at et nøytralt uniformsreglement er inkluderende og ivaretar alle hensyn. Det er rett og slett det en uniform skal være – så enkelt og så vanskelig! Så til vår stemmeforklaring. Jeg har jo lært i den perioden jeg snart har sittet her, at Stortinget ikke skal være noen resolusjonsmaskin. Dette er jo et reglement som gjelder pr. dato. Det vil altså ikke bli noen endring, det blir å vedta noe som vi alle sammen er for. Jeg kan ikke se at det er noen grunn til å vedta status quo. Det bruker Stortinget vanligvis heller ikke å gjøre – det har jeg fått med meg – så jeg synes det er en helt kurant måte å avgjøre denne saken på. Jeg er derfor litt overrasket over at opposisjonen velger å trekke denne saken fram til votering, slik at vi får en votering der vi da får et resultat som overhodet ikke gjenspeiler holdningen i salen.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Det siste spørsmålet vil jeg selvsagt svare nei på. Det første representanten Kielland Asmyhr her tar opp, er også feil. Det Senterpartiet har stått for og står for i eiendomspolitikken, har en lang tradisjon, og vi står trygt på den tradisjonen, også i framtiden. Vi er opptatt av privat eiendomsrett. Vi er opptatt av at gården skal overleveres neste generasjon i bedre stand enn det den er i. Det er den politikken vi er opptatt av å føre. Derfor har vi satset mer på dem som skal fortsette i næringen, enn på dem som skal ut. Derfor har vi prisregulering. Dette ivaretar også samfunnsinteressen, samfunnskontrakten, der en del av inntekten til bonden er avhengig av offentlige overføringer. Vi er opptatt av at vi skal sikre gode strukturer i framtiden. Derfor har vi delingsforbudet. Selvsagt er det også slik at delingsforbudet kan det dispenseres fra. Der skal kommunene finne gode løsninger. Så vi står på trygg grunn i denne eiendomspolitikken.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
På det spørsmålet kan jeg svare ja – ubetinget. Vi ønsker å ha en åpen drøfting av de problemstillingene som her er tatt opp. Vi er opptatt av å målrette reglene om boplikt. Vi er opptatt av å forenkle reglene når det gjelder odelsloven. Vi er opptatt av å klargjøre regelverkene rundt delingsforbudet. Vi er også opptatt av en klargjøring av prisreguleringen. Dette er en viktig debatt. Dette er det viktig at vi også tar i Stortinget, og jeg håper at vi skal få en åpen og fordomsfri debatt om de spørsmålene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Representanten Kongshaug ber meg være konkret om et forslag som skal komme om kort tid. Jeg vil selvsagt ikke foregripe den debatten som skal komme – Stortinget må avvente til vi får saken fremmet. Den kommer om kort tid. Jeg vil bare understreke som svar på spørsmålet at jeg er enig i at juridiske virkemidler, innenfor landbruksnæringen som ellers i samfunnet, må være tilpasset den tid vi lever i. Jeg har en ambisjon om at vi skal forenkle regelverket, få mer målrettede virkemidler. Vi skal få en bedre forutberegnelighet gjennom virkemiddelbruken, og ikke minst skal vi nå målet om et landbruk i hele landet. Derfor må vi ha delingsforbud i framtiden. Derfor må vi ha boplikt i framtiden, og vi må ha driveplikt i framtiden. Derfor skal vi også sørge for at odelsloven blir videreført i framtiden.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Det siste spørsmålet kan jeg svare ja på. Det er slik også i dag at én bonde har anledning til å eie flere landbrukseiendommer. Når det gjelder spørsmålet om de endringer som vil bli fremmet i forbindelse med saken om eiendomspolitikk, vil jeg gjenta det som jeg sa også til representanten Kongshaug, at det må vi komme tilbake til når forslaget blir fremmet om kort tid. Jeg er, som jeg sa, opptatt av at vi skal ha gode løsninger, framtidsrettede løsninger som ivaretar utviklingsmulighetene for landbruket også i en omskiftelig tid, som vi har i dag.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Jeg er uenig i beskrivelsen representanten Hansen gir. Jeg er uenig i at det er en totalt fastlåst struktur. Samtidig er jeg enig i at det kan gjøres mer i framtiden – vi kan justere lovverket slik at det blir i samsvar med de utfordringene vi har i dag. Det er riktig at vi har mange eiendommer som ikke er i bruk. Vi ønsker at de skal være eid av bonden selv, og det vil komme virkemidler som går i den retning. Vi er opptatt av å få bedre lønnsomhet inn i næringen. Der er det mer enn bare de juridiske virkemidlene som betyr noe, men også de juridiske virkemidlene her er viktige. Det forslaget som blir lagt fram om kort tid, vil ivareta de diskusjonene som her blir dratt opp, og jeg håper at vi skal få en god debatt også når vi får det behandlet i Stortinget. Det gleder jeg meg til.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Det jeg prøvde å understreke i mitt innlegg, er at denne utfordringen er det viktig å adressere, og denne utfordringen er viktig fordi den påvirker driftsopplegget til mange bønder. Jeg er en av dem som også er bekymret for at andelen leiejord skal øke. Det er derfor jeg gjennom lovverket ønsker å legge til rette for at vi kan få en annen utvikling over tid. Samtidig må jeg understreke at dette spørsmålet er særdeles vanskelig å gi et entydig og godt svar på. Det er faktisk slik at det er mange som har en eiendom som de ikke driver selv, men de ønsker fortsatt å eie den. Jeg må bare understreke at jeg synes det er komplisert å si som et absolutt at denne jorda må selges, for da ivaretar vi i alle fall ikke eiendomsretten. Derfor mener jeg at vi må gå litt varsomt fram her, og jeg synes det er vanskelig å se hva svaret fra forslagsstillerne er i denne saken.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Jeg er helt enig i merknadene fra flertallet i denne saken. Hvis representanten Hansen hørte på innlegget mitt, hørte han at jeg i avslutningen av mitt innlegg sa at «delingsbestemmelsen – der forholdene regionalt og lokalt tilsier det – bør kunne brukes med fornuft, slik at det gis delingstillatelse der det gjennom delingen oppnås en god rasjonalisering». Det er det åpning for også i dag. Det har kommunene mulighet for å vurdere når de behandler slike saker. Og jeg vet at i mange kommuner blir det foretatt gode vurderinger i disse spørsmålene som også fører til at det omsettes eiendommer.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
For det første vil jeg si meg helt enig i det representanten Kongshaug understreker, at for bønder – og det er mange av dem, heldigvis, som ønsker å investere i sitt driftsapparat – er det viktig å ha kontroll over jordgrunnlaget, enten gjennom eie av jord eller gjennom langsiktig leie av jord. Det er derfor vi vil fremme forslag om at tiårsregelen skal gjelde ved leie i framtiden, noe som jeg tror vil være en forbedring i forhold til dagens regelverk. Så er det også slik at en del av dette regelverket blir det satt spørsmålstegn ved, når vi samtidig får diskusjoner om saker som f.eks. odelsløsing. Vi må faktisk ta hensyn til andre forhold enn bare situasjonen med leiejord kontra driftsopplegg. Men utgangspunktet er fortsatt at rasjonelle driftsenheter skal prioriteres, og det blir også utgangspunktet for odelsloven i framtiden.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
I motsetning til representanten Kielland Asmyhr mener vi i Senterpartiet at vi skal ta samfunnsmessige hensyn når det gjelder utviklingen av landbruksnæringen. Derfor har vi reguleringer i næringen. Derfor har vi denne diskusjonen om eiendomsregelverket og om de juridiske virkemidlene. Og derfor har vi diskusjoner om konsesjonsregelverket, bopliktsregelverket, delingsforbudet mv. Vi mener at vi ved å ha et godt og tilpasset eiendomsregelverk i tillegg til de økonomiske ordningene som det forhandles om årlig, vil finne gode løsninger for landbruket i framtiden. I de aller fleste tilfellene vil norsk landbruk og norske bønder være tjent med det. De vil derimot ikke være tjent med et fullstendig frislipp, som er grunnlaget for mange av de forslagene som her foreligger. Jeg vil bare understreke at et fullstendig frislipp vil endre strukturen i norsk landbruksnæring fullstendig, noe som Senterpartiet vil være helt uenig i.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Som sagt, jeg er helt enig i den målsettingen. Det er en ambisjon en må ha når en jobber med politikk – og ikke minst når en jobber med landbrukspolitikk. Jeg har lyst til å understreke at jeg er enig i at vi de siste årene har sett en utvikling som har akselerert når det gjelder leiejord. Det er jo interessant at også partiet til representanten Hansen har vært i regjering i en del av de årene vi har sett denne utviklingen. Så det er vel vanskelig å si at dette er et ansvar som ett enkelt parti kan ta. Vi fra Regjeringens side har derimot i forbindelse med eiendomspolitikken vært opptatt av å legge fram forslag som møter de utfordringene landbruksnæringen vil ha i framtiden, og der vi også mener å ivareta de juridiske virkemidlene. Det vil vi, som sagt, komme tilbake til. Utfordringen til slutt er jo i bunn og grunn hvilken utvikling en ønsker for landbruket i framtiden. Regjeringen ønsker landbruk i hele landet. Vi ønsker å ha en kanaliseringspolitikk, og vi ønsker – ikke minst – å ivareta en variert driftsstruktur.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Representanten Thommessen uttrykte at jeg leter etter et riktig balansepunkt, hva som skal selges, og hvilke reguleringer en skal bruke for å komme seg ut av det. Han understreker at han heller tror at det vil komme flere reguleringer. Jeg vil understreke at representanten Thommessen bør høre etter hva jeg sier i mitt innlegg. Jeg sa – og jeg skal gjenta det på nytt – at etter min mening er det et spørsmål som vi burde tenke over, men at jeg har vanskelig for å se for meg at vi er tjent med å finne et eksakt balansepunkt som ivaretar både behovet for fleksibilitet og for aktive næringsutøvere og behovet for langsiktig tankegang. Jeg sa videre at jeg tror ikke at det finnes et slikt balansepunkt som entydig kan defineres, og at jeg heller ikke mener at Stortinget skal ta stilling til det. Det var det jeg understreket. Jeg vil påpeke at når vi diskuterer situasjonen rundt leiejordsproblematikken, er vi alle nødt til å være nyansert, for det er ikke noe entydig svar. Det finnes to parter – den som leier ut, og den som leier – og jeg er opptatt av at vi skal ivareta både utleiers interesser og leietakers interesser. Utleiers interesser er ofte slik at en ønsker å sikre seg jorda også i framtiden, leietakers interesser er basert på at en ønsker et driftsgrunnlag. Det finnes ingen entydige svar.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Forslaget om enkelte endringer i seterforskriften – «forskrift om seter og tilleggsjord m.m. i statsallmenning», fastsatt den 22. juni 1984 – ble sendt ut på høring i juni 2008, med høringsfrist 1. november 2008. Flere høringsinstanser har fått utsettelse, og den siste fristen ble satt til 15. desember 2008. Høringsforslaget bygget i det alt vesentligste på konklusjonene fra den arbeidsgruppen som ble nedsatt i 2006 for å vurdere rammene for utøvelsen av bruksrettene i statsallmenningene. Det er kommet inn 19 høringsuttalelser som departementet nå går gjennom. Det vi her diskuterer, er et viktig juridisk rammeverk som ikke er enkelt å gå inn i. I høringen ble det lagt til grunn at begrepet «tida og tilhøva» er knyttet til bruksrettene i bygde- og statsallmenningene. Utvisning av tilleggsjord er ikke en bruksrett i de to typer allmenning. Høringsutkastet bygget her på Stortingets behandling av Ot.prp. nr. 37 for 1991–1992 om nye allmenningslover og den praksis staten deretter har ført på dette grunnlaget. I forslaget til endringer i seterforskriften har departementet likevel foreslått enkelte justeringer i gjeldende praksis når det gjelder utvisning av tilleggsjord, der en tar hensyn til nye forutsetninger for og driftsforhold i landbruket. Jeg har foreløpig ikke tatt stilling til de enkelte høringsuttalelsene. Det er Direktoratet for naturforvaltning som administrerer databasen for inngrepsfri natur i Norge – det som også kalles INON. Inngrepsfrie naturområder defineres som områder som ligger en kilometer eller mer i luftlinje fra tyngre tekniske inngrep. Veier, jernbanelinjer, vassdragsinngrep og større kraftlinjer er eksempler på tyngre tekniske inngrep. Jeg er enig i at det må stilles strenge krav til fagrapporter og informasjonsbaser som skal legges til grunn for forvaltningsvedtak. Når det gjelder inngrepsfri natur og skogbruket, vet vi at INON-områdene samlet sett berører over 30 pst. av det produktive skogarealet. Det er derfor nødvendig å finne gode avveininger som både ivaretar naturkvalitetene og muliggjør en fortsatt utvikling av et bærekraftig skogbruk. På denne bakgrunn har Landbruks- og matdepartementet i flere sammenhenger drøftet med Miljøverndepartementet hvordan informasjon om inngrepsfri natur kan legges til grunn ved behandling av enkeltsaker, f.eks. etter forskriften om planlegging og bygging av landbruksveier. Miljøverndepartementet og Landbruks- og matdepartementet skal følge opp dette ved å se nærmere på både definisjoner og kriterier for inngrepsfrie områder, de data for inngrepsfrie områder som foreligger, og behovet for bygging av skogsveier. Det er gitt et oppdrag til Direktoratet for naturforvaltning og Statens landbruksforvaltning. De to forvaltningsorganene skal se nærmere på hvordan en slik avveining kan foretas. Jeg regner med at vurderinger fra de to organene er klare i løpet av sommeren.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Som sagt, det er kompliserte forhold som har vært ute på høring, og som nå er til vurdering. Jeg kan selvsagt ikke gå inn på vurderingene og høringsuttalelsene i den forbindelse. Dersom Stortingets flertall ønsker en gjennomgang i denne saken, er det selvsagt slik at Stortinget kan få denne saken.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Som jeg understreket i innlegget mitt, er det altså Direktoratet for naturforvaltning som definerer de inngrepsfrie områdene, og Direktoratet for naturforvaltning er underlagt Miljøverndepartementet. Vi har over tid jobbet sammen med Miljøverndepartementet for å finne en avklaring på de spørsmålene som her tas opp. Det arbeidet er vi ikke ferdig med, og vi kommer tilbake til det. Min ambisjon er at vi skal finne gode og balanserte løsninger på utfordringene i de spørsmålene som er stilt.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-03-23:
Jeg har også sett denne typen spekulasjoner i ulike media. Jeg vil bare understreke at Statskog følger de retningslinjer som den til enhver tid sittende regjering har lagt for deres arbeid, og jeg er trygg på at Statskog også gjør det i dag. Jeg opplever at Statskog ivaretar allmenningsrettighetene gjennom forvaltningen av sine eiendommer, og jeg opplever ikke at de som ivaretar fjellstyremodellen er uenig i det. Så jeg er ganske trygg på at det skal foregå på en bra måte. Men jeg er oppmerksom på de problemstillingene som Kongshaug tar opp, og det er en del av dialogen som vi har med Statskog som eier.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-03-23:
Det er påfallende å lytte til Senterpartiets politikere, det være seg representanten Borten Moe eller landbruksministeren – at de er så fornøyd når man styrer en skute hvor det ikke har vært flere ledige bruk i Norge siden svartedauden, og hvor man altså ikke kan angi en kurs om hvordan man skal komme ut av dette uføret. De virkemidlene som vi nå har skjønt skal videreføres, om enn i litt tilpasset stand, har vist seg med all ønskelig tydelighet ikke å fungere. Og det er ganske typisk, synes jeg, når representanten Borten Moe trekker opp den stereotypi det er å hevde at vi kommer til å stå overfor lutter hytteboliger i Landbruks-Norge dersom vi gjør noe med reglene. Jeg har lyst til å fortelle en historie, som ikke handler om spekulasjoner, men som handler om en reell situasjon. Det dreier seg om billedhuggeren Svein Tore Kleppan, som overtok et bruk i Sør-Fron etter en onkel. Det trodde han var lurt gjort – der kunne han drive sin virksomhet, sammen med sin kunstmalende hustru, og det var sau og gris som var saken. De investerte i et atelier på eiendommen og kom godt i gang. De er begge kjente kunstnere på sine områder og fikk godt med oppdrag. De så etter hvert at det ble vanskelig å kombinere gris og sau og kunstnerisk virksomhet, og de tenkte at her skal vi legge om. Gjelda de hadde stiftet for å bygge atelier og for å gjøre eiendommen beboelig, var dratt på seg. Man prøvde å selge jorda til nabobruk for å holde den i drift, noe man tenkte kunne være kurant. Det fikk de ikke lov til, for de fikk ikke fradele. Så prøvde man å selge hele gården, for det følte man seg tvunget til. Det fikk de heller ikke lov til, på grunn av prisregulering, dvs. de kunne selge, men da til en pris som gjorde at de ikke ville komme i land. Nå er Kleppan konkurs og satt under administrasjon. Banken prøver å selge seteren hans, men det får de heller ikke lov til, så tvangsmyndighetene vil antakeligvis sørge for å få solgt denne gården. Kleppan vil være ruinert for fremtiden, og denne historien vil stå til skrekk og advarsel for alle unge par som har lyst til å investere i landbrukseiendom. Landbruksministeren snakker om samfunnsgevinst, men han glemmer at landbrukseiendom faktisk henger sammen med resten av samfunnet. De aller fleste som driver jordbruk, driver det ikke isolert. De aller fleste vil ha behov for å kunne realisere eller tilpasse eiendommen sin til annen virksomhet, men dagens regelverk stopper det. Dermed er ikke regelverket tilpasset den verden vi lever i, uansett om landbruksministeren måtte tro det.