Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-04-12:
Vi har kommet fram til håndteringen av omorganiseringen i Statistisk sentralbyrå. Det har vært en lang og grundig behandling av den saken. Jeg vil starte med å takke komiteen for et veldig godt samarbeid. Det har vært enighet om alle spørsmål som har vært stilt i skriftlig form til statsråden. Det har vært delvis enighet og noe uenighet om den innstillinga som vi nå legger fram. Det det er enighet om, og som jeg er veldig glad for, er at det var godt at den prosessen som var i gang i Statistisk sentralbyrå, ble stoppet. Det er det enighet om. Noen av oss lurer veldig på hvorfor den ikke ble stoppet før. Det har vært fulgt opp med spørsmål om departementets styring av Statistisk sentralbyrå, herunder Statistisk sentralbyrås faglige uavhengighet. Vi har hatt mange spørsmål om dokumentasjon på styring, referater, protokoller osv. og selvfølgelig diskusjon om det som var mye av opptakten til at dette ble en sak – måten tidligere direktør Meyer ble presset ut av sin stilling på. Våre første spørsmål sendte vi den 14. november 2017 – seks spørsmål. Etter min oppfatning kunne det blitt en avklarende runde. Men i stedet for å være imøtekommende eller ha noen form for innrømmelser om at det hadde vært noen svakheter i prosessen, tegnet statsråden sitt eget bilde av prosessen, som ikke stemte med det andre som hadde vært med i prosessen, hadde opplevd, f.eks. at vi fikk bekreftet at en konkret ansatts plassering hadde vært tema mellom ekspedisjonssjef Holmsen og tidligere direktør Meyer i en telefonsamtale, noe som er ett av de mange punktene som viser at det ikke har vært ryddighet i styringen. Det ble også klarlagt, som allerede hadde framkommet i media, at mens statsråden har anledning til å instruere direktøren i SSB, en anledning statsråden lot være å bruke, erklærte statsråden i stedet mistillit til direktøren i SSB, noe statsråden ikke har noe med, i og med at den stillingen er utnevnt av Kongen i statsråd. Det gjorde at det ble naturlig med en ny runde med spørsmål, som vi sendte den 22. november 2017. Svarene resulterte i en ytterligere fastholding av sin versjon og oppfatning av dialogen med SSB fra statsrådens side, men gjennom den mail- og SMS-utveksling som vi fikk innsyn i, fant vi absolutt ikke grunnlag for å si at statsrådens versjon ble styrket gjennom den kommunikasjonen som var synliggjort – tvert imot. Allerede i februar hadde Marianne Marthinsen stilt spørsmål ved om ikke endringene i SSB burde vente på Statistikklovutvalget, men det ble avvist. Vi fikk innsyn i medarbeidersamtaler så sent som den 2. mai 2017, der det går fram at departementet tvert imot hadde støttet direktør Meyer i at også forskningsavdelingen måtte finne seg i å bli vurdert. Og heller ikke så sent som på møtet den 19. september 2017 var det sånn at noen av de andre som hadde vært til stede, oppfattet at det var blitt gitt noe stoppsignal fra departementets side. Tvert imot hadde de sett at det hadde vært tett kontakt mellom tidligere direktør og ekspedisjonssjef Holmsen opp mot møtene på våren – i mars, foran styremøtet i april og så sent som på møtene i oktober 2017, i forberedelsene til at direktøren skulle møte finansministeren. Der gikk det klart fram at kontakten mellom departementets ekspedisjonssjef og direktøren var svært nær i de prosessene. Konklusjonen på svarene ble at her sto versjonene i så stor grad mot hverandre at det ikke var mulig å komme til bunns i saken uten at det ble gjennomført en høring. Høringen som ble arrangert, viste mye interessant, bl.a. at partene i lønnsoppgjøret i Norge, arbeidslivets parter, var veldig samstemte vedrørende betydningen av SSB og at den forskningen og ikke minst det modellarbeidet de foretar, er av avgjørende betydning for lønnsoppgjør, som vi kjenner til, og for deres arbeid, og at det gjennom lang tid hadde vært frykt for om det kunne leveres på det. Herunder er selvfølgelig en diskusjon om modellvalg i Statistisk sentralbyrå et sentralt tema. Heller ikke de andre aktørene vi hørte i den høringen, ga grunnlag for å tro at tidligere direktør Meyer hadde drevet prosessen mot departementets vilje. Vi fikk også innsyn i – i forbindelse med høringen eller først via media rett i forkant av høringen – at protokollen som eksisterte fra møtet den 19. september 2017, faktisk var endret, altså at et referat fra et møte med direktør Meyer var endret etter at Meyer hadde gått fra sin stilling, og det var endret samme dag som vi stilte våre første spørsmål. Samtidig ble vi fortsatt nektet innsyn i de dokumenter vi ba om, og fikk ikke nye innsyn ved den anledningen. Det mest spesielle ved høringen vil jeg allikevel si var at statsråden sa: «Derfor benyttet vi anledningen hele veien i den styringsdialogen vi hadde, til å si: Vent på Statistikklovutvalget, dette er for omfattende.» Det var den direkte bakgrunnen for at vi så oss nødt til å stille nye spørsmål den 16. januar 2018, der vi ba om dokumentasjon på den bastante påstanden som ble satt fram. Vi ba nok en gang om å få oversendt dokumenter som kunne sannsynliggjøre statsrådens versjon av de mange samtaler som hadde vært i løpet av året. Vi fikk ikke mer innsyn. Men vi fikk endelig en bekreftelse på at første gang departementet sa stopp til tidligere direktør Meyer, var den 30. oktober 2017. Det står klart i den svarrunden. Men vi fikk altså ikke mer innsyn, og derfor var det veldig interessant da det dukket opp en sak med Sivilombudsmannen der VG hadde bedt om innsyn på tre av de samme møtedatoene som vi hadde bedt om innsyn på. De tok saken opp med Sivilombudsmannen, og der dukket det opp en veldig spesiell historie. Først nekter departementet å oversende dokumentene til Sivilombudsmannen. Så sier Sivilombudsmannen, som selvfølgelig – etter grundig diskusjon i Stortinget og klare hjemler i lov – har krav på å få de dokumenter det bes om. Dem får Sivilombudsmannen oversendt på fristen, for øvrig samme dag som høringen, den 10. januar 2018. Så ser vi altså av korrespondansen som vi får innsyn i, at det er oversendt dokumenter på nytt den 16. januar 2018. Det viser seg altså at i de dokumentene som ble sendt over den 10. januar 2018, var det gjort endringer – påtegninger for hånd – før de ble oversendt til Sivilombudsmannen. Det er selvfølgelig veldig alvorlig, i og med at Sivilombudsmannen hadde spesifisert at de skulle ha usladdede dokumenter. Heldigvis var det noen i departementet, ifølge statsrådens svar i siste høring, som hadde reagert på det og den 16. januar 2018 sendt over de egentlige dokumentene. Kanskje enda mer alvorlig blir det når Sivilombudsmannen i sin runde konkluderer med at dette er saksdokumenter, noe som deretter bestrides av departementet i dets brev til Stortinget, og som sågar bestrides av statsråden i den neste og påfølgende høringen, til tross for at Sivilombudsmannen er klinkende klar. Derfor ble det en ny høring den 1. mars 2018, med en åpen del og en lukket del, for det er departementet som bestemmer om dokumentene skal offentliggjøres, men vi fikk dokumenter unntatt offentligheten med hjemmel i det jeg nå har nevnt. Det ble altså verre og verre for statsråden i løpet av prosessen i forhold til det utgangspunktet vi startet med. Derfor er jeg glad for at det er en flertallsinnstilling som i I sier: «Stortinget finner finansministerens embetsutøvelse ved behandling av sak om håndteringen av omorganiseringen i SSB kritikkverdig.» Men jeg er enda mer glad for at vi har en enstemmig innstilling i II, der vi sier: «Stortinget forutsetter at før det foretas omfattende endringer i SSB, herunder oppfølging av statistikklovutvalget, legges det opp til en åpen demokratisk debatt, herunder en egen sak til Stortinget.» For det kanskje mest dramatiske i saken er at det var på gang store, betydelige endringer i SSB uten at det hadde vært noen foregående åpen demokratisk debatt. Det synes jeg er viktig, og jeg synes det er gledelig at det er enstemmig, for SSB har en så utrolig viktig rolle i den norske samfunnsmodellen. Det er en institusjonalisert del av den norske samfunnsmodellen, og det er noe det har vært enighet om i landet. Det er utviklet over lang tid. Jeg kan kanskje begynne med at en i Stortinget i 1946 behandlet det første nasjonalbudsjettet, der en begynte å se på samfunnsutviklingen i lys av de forskjellige aktuelle budsjettvedtak og andre valg som ble gjort politisk. Så etablerte Statistisk sentralbyrå sin forskningsavdeling i 1950, og ikke minst fra 1952, og da Odd Aukrust begynte i Statistisk sentralbyrå, har vi hatt en utvikling som det har vært bred enighet om. Det var under Borten-regjeringa Odd Aukrust på oppdrag fra regjeringa begynte å arbeide med å forberede lønnsoppgjøret i 1966, og Det tekniske beregningsutvalget ble etablert i 1967. Dette har hatt avgjørende betydning for den forståelsen vi i dag har av frontfagsmodellen og sentrale lønnsoppgjør, og ikke minst for at det har vært modellvalg knyttet til det, som på en måte utfyller jobben som de to viktige delene det norske systemet skal behandle. Men det har altså hele tida, til tross for konsensus, politisk, under forskjellige regjeringer, vært noen økonomiske miljøer som har ment noe annet. Jeg siterer fra et innlegg i Økonomisk forum nr. 9 i 2007, der det står: «Vi ser ikke at norsk økonomi er veldig forskjellig fra andre lands økonomier. Å legge til grunn at «Den norske modellen» er så særegen at egne økonomiske lover gjelder for oss, ville være nokså dristig.» Artikkelen var signert av bl.a. nåværende ekspedisjonssjef Holmsen i Finansdepartementet. Det har altså hele tida vært noen som mener at de såkalte DSGE-modellene, som altså ikke har vært de foretrukne i Statistisk sentralbyrå, heller bør brukes som analyseverktøy. Og da det kom kommentarer ved ansettelsen av direktør Christine Meyer om at noen oppfattet det som en relativt politisk ansettelse, og da hun senere nedsatte byutvalget, som både i mandat og i sammensetning pekte i retning av dem som foretrekker de andre økonomiske modellene, kan en lure på om det har vært en plan om en grunnleggende endring. Derfor er jeg veldig glad for det vedtaket vi i dag enstemmig har foreslått, og som jeg håper blir enstemmig vedtatt. For dermed er den prosessen stoppet, og vi kan være sikre på at hvis det eventuelt skal gjøres betydelige endringer i modellen og SSBs rolle i den norske modellen, som har tjent det norske samfunnet godt i tiår etter tiår, skal det i hvert fall ikke skje uten en demokratisk behandling. Jeg kan si at vi for vår del, i Arbeiderpartiet, vil tilnærme oss det videre arbeidet som finanskomiteen skal ta ansvaret for, på den måten at vi vil styrke SSB, vi vil sikre SSBs faglige uavhengighet, og vi vil fortsatt jobbe for at de skal ha den sentrale rollen de har i den norske samfunnsmodellen, som har tjent det norske samfunnet godt i mange, mange tiår.