Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-10-13:
Jeg forstår at statsministeren ikke liker denne presiseringen av valg og av forhandlinger og det som har skjedd forut. Men jeg må få lov til å bemerke at det kan jo virke som om denne sentrumsprofilen er slik at det liksom ikke spiller noen rolle om man går inn for å øke skatter og avgifter eller om man havner på en løsning hvor man må redusere skatter og avgifter. Det er et relativt sentralt begrep. Når man har den innfallsvinkelen at det liksom er uinteressant, er det ikke noe rart at en del etterlyser hva som egentlig er sentrumsregjeringens profil på dette området. Så sier også statsministeren at både Regjeringen og andre selvsagt engasjerer seg i debatten omkring tvangsekteskap. Ja, det er jeg helt enig i, og det har kommet inn en del ting. Men etter vår oppfatning er det ingen av disse som går inn på noe av det som er kjernepunktet i problemstillingen, at tvangsekteskap brukes som en metode for å sikre særlig enkelte pakistanske mennesker opphold og adgang og visum til Norge. Det er ingenting her i Norge, som f.eks. å snakke om dette og ha en dialog om dette, som vil hjelpe på det faktum som ligger under, at det er for å få visum, at det er for å få arbeidstillatelse, oppholdstillatelse og bosettingstillatelse mange av tvangsekteskapene skjer. Så lenge det er inngangsbilletten til det norske samfunn, tror jeg altså ikke at denne snakkingen, som man har holdt på med veldig lenge, kommer til å hjelpe. Det er når det gjelder lovendringer med hensyn til adgangen til å få oppholdstillatelse og bosettingstillatelse, det må gripes inn. Det er helt riktig som det også er sagt, at dette ikke løser alle problemer – langt derifra. Men en god del av dem som ikke har egen arbeidsinntekt, og som ikke har egen bolig, vil da ikke kunne få adgang til Norge gjennom tvangsekteskap etter vårt forslag og denne lovendringen som her er foreslått. Så konstaterer jeg at vi tok opp saken i forslags form den 12. juni 1997, mens de avsløringene som nå er kommet, har kommet i nyere tid. Når skal vi kunne forvente noen resultater av det arbeidet som hr. Jagland og statsministeren hevder er i gang? Vi er altså ikke fornøyd med at det snakkes. Det må handling til. En slik ordning som vi foreslår i vårt forslag nr. 5, har de altså i Danmark. Den er virksom i Danmark, under en sosialdemokratisk regjering, og den har hatt virkning. For øvrig konstaterer jeg at man har begynt å behandle behandlingsformen av forslag. Det er jo i tilfelle noe rart, for de skal jo behandles i samsvar med § 30 annet ledd. Men etter en anmodning, og fordi jeg er enig i at gasskraftsaken er viktigere enn politiske markeringer – jeg trodde faktisk Arbeiderpartiet snart, etter å ha kritisert politikerne for manglende handlekraft, kanskje kunne begynne å vise handlekraft selv, for det er de som sitter med nøkkelen, men jeg har forstått på Jagland at han skal ha én linje i Dagbladet og gjøre noe annet i salen – aksepterer jeg at det siste forslaget kan sendes over til energi- og miljøkomiteen, som får dette til behandling. For hr. Jagland trenger helt åpenbart mer tid til å overtale sine partifeller i stortingsgruppen for å lande på det fornuftige standpunktet som han selv har lansert offentlig i en kronikk i Dagbladet. De øvrige forslag forventer jeg at det blir votert over i samsvar med forretningsordenens bestemmelser.