Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Jeg skal kvittere ut den rosen og gi den tilbake til saksordføreren, som har et veldig sterkt ansvar for at vi to år på rad får til enstemmige innstillinger på et område som nok er vanskelig. Så vil jeg gi utenriksministeren ros for en økende åpenhet omkring eksport av forsvarsmateriell. Det er viktig i en tid hvor produksjon av våpen og annet forsvarsmateriell blir mer og mer uoversiktlig internasjonalt, fordi forsvarsindustrien blir mer og mer multilateral. Komponenter til et helikopter eller en stridsvogn kan produseres i en rekke land, noe som vanskeliggjør identifisering av hvor de egentlig er laget. I økende grad er også konkurransen blitt hardere på dette markedet på grunn av strukturendringer eller transformasjon av de fleste lands militære styrker. Det er ikke bare innenfor NATO-alliansen at forsvaret blir mindre i omfang, men mer målrettet og teknologisk. Det ligger en annen stortingsmelding om norsk forsvarsindustri i Stortinget, nemlig St.meld. nr. 38 for 2006-2007. Der går det fram at den totale omsetningen i norsk forsvarsindustri anslås å ha vært på om lag 9 milliarder kr årlig de siste par år. Den samlede verdien av eksporten i 2006 var, som vi hørte, på 3,5 milliarder kr. Dette betyr at produksjon og eksport av forsvarsmateriell utgjør en betydelig verdiskaping i Norge. Forsvarsindustrien bidrar også sterkt til utvikling av teknologi som kan brukes til sivile formål. En enstemmig komite støtter aktivt Regjeringens arbeid med tiltak for å sikre at norsk forsvarsmateriell ikke kommer på avveier. Det er viktig med en streng kontroll med våpen og annen teknologi som kan brukes i krigføring, eller for den slags skyld til terrorvirksomhet. Derfor er komiteen opptatt av å få strengere krav til menneskerettigheter ved eksport til land utenfor NATO-alliansen. Jeg vil i den forbindelse vise til en debatt som har vært om eksport av forsvarsmateriell til enkelte Golf-stater. Ved søknad om eksportlisens må det derfor vurderes å nedfelle internasjonal humanitærrett og menneskerettigheter som vilkår i regelverket på eksportområdet. Eksportkontrollregimet er også et viktig instrument i arbeidet med ikke-spredning og nedrustning. Norge driver et aktivt internasjonalt arbeid for å fjerne masseødeleggelsesvåpen og hindre ny spredning. Det viktigste gjøres for å komme videre i arbeidet med kjernefysisk nedrustning. Vi må bekjempe alle typer masseødeleggelsesvåpen. Likevel er atomvåpen og radioaktivitet fortsatt i en særstilling når det gjelder død og ødeleggelser. Målet må være eliminering av alle atomvåpen. Ikkespredningsavtalen er selve grunnpilaren i arbeidet for å hindre spredning og sikre nedbryting av atomvåpen. Nedrustnings- og ikkespredningsregimet er imidlertid satt under et kraftig press. Mens tilsynskonferansene både i 1995 og i 2000 var relativt oppløftende, med konkrete tiltak som pekte framover, endte tilsynskonferansen i 2005 med fiasko, for ikke å si kaos. I etterkant av den tilsynskonferansen tok Norge initiativ, etter anmodning fra FNs generalsekretær, til å jobbe videre med dette spørsmålet sammen med seks andre land. Dette 7-landsinitiativet nådde ikke fram på FNs toppmøte i september samme år, men 7-landsgruppa jobber videre for å identifisere konkrete tiltak som kan bringe arbeidet framover. Det står respekt av Norges arbeid her, som er viktig fram mot neste tilsynskonferanse i 2010. Jeg har merket meg at forberedelsesarbeidet startet i april i år. En viktig del av dette arbeidet er selvfølgelig å hindre spredning av atomkompetanse til terroristgrupper og ustabile stater. Jeg vil også gi ros til Regjeringen for dens arbeid for å få til et internasjonalt forbud mot klasebomber. Noen mener at det virkelige masseødeleggelsesvåpenet på kloden vår er håndvåpen. Det er uansett håndvåpen som dreper flest mennesker. Jeg registrerer at det er etablert et positivt samarbeid med flere regionale organisasjoner, særlig i Afrika, og at Norge, Nederland og Tyskland samarbeider innenfor rammen av OSSE om iverksetting av felles prinsipper om kontroll med formidling av håndvåpen. Jeg deltok tidligere i høst på en parlamentarikerkonferanse i Haag om konvensjonen om kjemiske våpen. Hele 182 land har ratifisert den konvensjonen, men det er fortsatt bekymring på grunn av mangel på destruksjon av eksisterende våpen bl.a. i Russland og USA. Det er også grunn til å sette et spørsmålstegn ved den måten inspeksjoner utføres på. Norge er blant de land i verden som har tatt til orde for inspeksjoner på grunnlag av mistanke, såkalte «challenge inspections». Til slutt: En problemstilling som særlig Røde Kors er opptatt av, er om konvensjonen mot kjemiske våpen også bør omfatte ikke-dødelige gasser som man vet kan være sterkt skadelige. Jeg vil vise til det som skjedde i det berømte teateret i Moskva. Når det gjelder kjemiske våpen, er det også en debatt om hvorvidt et angrep mot bedrifter som produserer kjemisk materiell, kan sies å komme inn under konvensjonen.