Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-06-09:
Siden jeg sitter i Lagtinget, har jeg ikke anledning til å si hva jeg mener om motorisert ferdsel i utmark i Odelstinget, så derfor tenkte jeg at jeg kunne holde innlegget nå i Stortinget, siden saken behandles. Fra tid til annen behandler Stortinget en type saker som er meget velegnet til å produsere motsetninger mellom det sentrale byråkrati og maktapparat og DistriktsNorge. Motorisert ferdsel i utmark er en av de beste. Her får man inntrykk av at man sentralt tror at enhver beboer ute i Distrikts-Norge elsker hestekrefter, bråkete motorer og vil slippe dette helt fritt, om ikke en eller annen fredselskende sentralt plassert byråkrat holder sin beskyttende hånd over utviklingen og beskytter Distrikts-Norge mot seg selv. Motorisert ferdsel må være en av de mest utredede og omtalte sakene denne regjeringen har håndtert. Det sier mest om Regjeringens handlingslammelse i saken og lite om sakens betydning og størrelse. Saken er viktig for mange i Distrikts-Norge, men den kan neppe sies å være av vital karakter for landet. Det har vært mange merkverdigheter. Det krever god, sentral byråkratisk fantasi for å forby at bonden kjører traktor på snødekket jorde, slik et utkast til lov ville ha medført. Nå skal alt utsettes til etter valget, til tross for at flere distriktsforankrede politikere i alle regjeringspartier har kommet med klare synspunkter på at her må myndighet delegeres ut lokalt. Eller kanskje det er nettopp derfor? Med respekt å melde, her er man på sentralt nivå svært langt unna virkeligheten. Dette er en type forvaltning og ansvar som det lokale demokrati vil klare å forvalte på en utmerket måte. Forsøksprosjektene som ble lansert i forrige regjeringsperiode, viser nettopp det. Ved å få ansvar lokalt får man også legitimitet lokalt. Uten legitimitet lokalt vil ikke en politikk og et lovverk ha mulighet til å lykkes. De lokale forsøkene viser jo nettopp at man gjennom å delegere myndighet lokalt får mindre ulovlig kjøring. Det blir en selvdisiplin også i motormiljøene. Man får en aktiv debatt lokalt om hvor man skal åpne for dette, og hvor man skal prioritere andre verdier som ro, miljø og fred. Gjør man hele motormiljøet i Norge til en pariakaste, vil man også fremmedgjøre en stor del av befolkningen for det de fleste forstår godt: Motorisert ferdsel i utmark skal skje innenfor forsvarlige rammer. La meg også minne om at salget av snøscootere og firehjulinger øker ganske kraftig. Et eller annet sted kjører de. At ikke Senterpartiet har klart å løse opp i denne saken i løpet av perioden, må være flaut for partiet. Det å kunne forvalte sin egen utmark og sine egne verdier står mye av Distrikts-Norge nært. Senterpartiet har vel ikke helt forlatt det. Det å skyve avgjørelsen til etter valget er bare en skinnmanøver for ikke å tydeliggjøre hvilke motsetninger som regjeringssamarbeidet har innebygd i seg på dette punkt. Til slutt en liten påminnelse om hva slags forvaltning av motorisert ferdsel i utmark vi ikke skal ha i Norge. Det er det sentrale byråkrati og fylkesmannens vurderingsevne som her kommer i fokus. Det bør ikke være helt ukjent for regjeringspartiene at vi har hatt et par runder med rally-VM i Norge – presidenten vet det i hvert fall veldig godt. Statsministeren er en av dets største sponsorer og støttespillere. Under den første runden av rally-VM ønsket flere aktører å få tillatelse til å bruke snøscooter for å kjøre ut forsyninger til kundearrangement de skulle ha langs løypa. Det fikk tilslutning lokalt, men ble straks stoppet av fylkesmannen. Her skulle altså rallybiler frese rundt i norske skoger, mens en næringsdrivende ikke kunne bruke en scooter for å forsøke å tjene noen kroner i tilknytning til arrangementet. Enda verre ble det av at statsministeren fikk lov til å lande med helikopter midt i naturreservatet i Åkersvika i Hamar. Det var jo viktig at statsministeren kunne delta ved å finne plass til åpningsarrangementet i en travel kalender. Det tror jeg alle forstår. Men det bidrog til å sette disse spørsmålene i et merkelig lys. Man vil klare forvaltningen av dette godt lokalt. Ved å kreve at det skal skje innenfor noen nasjonale rammer og stimulere til lokal debatt vil dette skje på en god måte som skaper legitimitet. Statsråden snakket i forrige sak om kost–nytte-forhold med tiltak rundt bil og miljø. Han bør overføre argumentene til dette temaet. Her skapes sentralisering, ingen gevinster, bare avmakt i og distanse til mange lokalsamfunn som berøres.