Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-04-07:
Samme dag som evalueringen av allmennlærerutdanningene ble lagt fram i 2006, deltok jeg og flere andre i en debatt med daværende statsråd Øystein Djupedal på NRK. Da varslet den daværende statsråden en såkalt nasjonal dugnad for å få allmennlærerutdanningene på rett spor. Siden har det vært stille. Vi har ikke hørt så mye mer verken til den nasjonale dugnaden eller til hva Regjeringa konkret planlegger å gjøre for å rette på innholdet og oppfølgingen av allmennlærerutdanningene. NOKUT hadde mange ankepunkter mot utdanningene. Noe handlet om hvordan de utøves, altså innholdet i dem, men først og fremst hadde NOKUT mange negative bemerkninger å komme med når det gjaldt ledelse og styring ved institusjonene. Det var tydelig - og er det fortsatt - at institusjonene har dårlig oversikt over frafallsproblematikken. Det er mye som tyder på at det må satses mer på ledelse av institusjonene. Det er liten grad av åpenhet og innsyn, og mange mener at dette gjør at allmennlærerutdanningene står overfor langt større utfordringer enn bare spørsmålet om fireårig eller femårig utdanning. Spørsmålet som er nyttig å stille i denne interpellasjonsdebatten, er selvfølgelig hva Regjeringa gjør for å følge opp det som ble påpekt i NOKUTs evaluering. Det viser seg også at forutsetningene for å drive god lærerutdanning, varierer veldig fra institusjon til institusjon. Årsaken til det er selvfølgelig enkel. Det er varierende styring av institusjonene, og det er også varierende størrelse på institusjonene. Mange mener at det er lettere å drive i et større faglig fellesskap enn det er å drive i et lite faglig fellesskap. Så fikk vi i 2004 en ny allmennlærerutdanning. Den ble til på bakgrunn av tidligere evalueringer, der det ble klart at det særlig var behov for to ting: Det ene var større faglig fordypning, og det andre var mer spesialisering. Så viser det seg når vi får NOKUT-rapporten i 2006, at utdanningsinstitusjonene i stor grad har latt være å ta til følge den utdanningen som kom. Man har altså fortsatt som før og «latt som» den nye utdanningen ikke kom. Det er også mye av årsaken til at man ikke kan se så veldig mye mer spesialisering og faglig fordypning blant studentene i 2006-evalueringen enn det man kunne gjøre i 2002-evalueringen. En av de mest alvorlige tingene som rapporten gir tilbakemelding om, er det store frafallet i allmennlærerutdanningene. Det er stor variasjon. Det varierer mellom 11 pst. og 51 pst. ved enkelte allmennlærerinstitusjoner. 51 pst. frafall! Det vil altså si at mer enn halvparten av studentene faller fra. De aller fleste faller fra tidlig i studiet, gjerne i løpet av det første året, og spesielt faller mange fra etter det første møtet med praksis. Det er også noe av det som evalueringen peker på, at praksissjokket er stort. Det vil altså si at det er en vanskelig overgang mellom teori og praksis, og at tilknytningen til praksisfeltet er for svak. Det som er alarmerende, i tillegg til at frafallet er stort, er jo at institusjonene i veldig liten grad har kontroll med årsakene til frafallet, hvem som faller fra, og hva man skal gjøre for å få studentene tilbake i utdanning igjen. Og hvorfor er det alvorlig? Jo, det er alvorlig av flere årsaker. Institusjonene har liten eller ingen oversikt over om det er de beste eller de dårligste studentene som faller fra, de mest eller de minst motiverte, for det er jo mange årsaker til at man faller fra i et studium. Man vet lite om hvorfor de faller fra. Man vet også lite om hva som skal gjøres for å bringe dem tilbake til studiet igjen. Er det enkle tilrettelegginger som trengs? Eller er det et større opplegg som må til for å få dem tilbake? Når det er så stort frafall, forteller også det en historie om at vi kommer til å ha et økt problem med rekruttering av nye lærere i åra framover. Ikke bare har vi i utgangspunktet et behov for rekruttering - og kanskje også litt problemer med å rekruttere alle dem vi vil - men når vi i tillegg vet at de vi får inn på allmennlærerinstitusjonene, i stor grad også faller fra underveis, har vi en dobbel utfordring. Det er høyst betimelig av interpellanten å stille spørsmål om hva Regjeringa gjør for å følge opp ledelses- og styringsutfordringene ved institusjonene, og hva som gjøres for at man skal følge opp de tingene som NOKUT-evalueringen peker på. Vi kan ikke vente i to år til og vente på en ny lærerutdanning før vi gjør noe med styringsutfordringene.