Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-11-23:
Norge har alltid kjempet for at det skal finnes internasjonale kjøreregler som regulerer nasjonenes handlinger. Alternativet er at alle gjør som de vil, aller helst de store, og ingen får det som de vil. Jeg er derfor uenig med dem som arbeider aktivt mot Verdens Handelsorganisasjon, ikke minst fordi Norge som et lite land har erfaring med hva det betyr å ha avtaler som gjelder for de små land på samme måte som for de store. Når nye områder nå står for tur i en enda mer globalisert økonomi, må vi imidlertid alltid ha de mindre og minst utviklede lands interesser for øyet, nettopp fordi vi mer enn de fleste har økt vår egen velferd nettopp gjennom en utstrakt handel med andre land. I vår tid er land og folk mer avhengige av hverandre enn før. Produksjon, handel og økonomi er i dag en vev av forbindelser som gjør at ikke noe land kan opptre uten hensyn til sine omgivelser. Moderne teknologi, kapitalbevegelser og investeringer på tvers av landegrenser og kontinenter forsterker denne utviklingen og øker behovet for felles kjøreregler også innen området investeringer og på hele tjenestesiden – som ikke minst også gjelder for Norges skipsfart. Som kjent støtter Arbeiderpartiet også Regjeringens brede tilnærming til forhandlingene, på samme måte som det opplegget EU legger til grunn. Men for oss er det ikke likegyldig hvordan kjørereglene utformes. Miljø har fra norsk side gjennom år stått høyt på dagsordenen. Det må det fortsatt gjøre også i WTO, fordi miljøhensyn må integreres i alle forhold omkring næringslivet. Og det må også få konsekvenser for oss selv. Vi må samtidig være villige til å gå gjennom våre egne ordninger, f.eks. innen landbruket, for å sikre at de støtteordningene vi ønsker skal fortsette, holder vann også når det gjelder den miljømessige siden. Vi er enig i det opplegget Regjeringen har anbefalt overfor Stortinget, og er på samme måte som Regjeringen også innforstått med at en i forhandlinger må forventes å gå lenger enn de eksisterende forpliktelsene, av hensyn til andre land enn oss selv, til vår egen eksport og ikke minst til miljøet. Det kan bety tøffe omstillinger for oss selv, og det vil være uriktig om vi ikke medgir dette. Det er gledelig at det kan synes som om debatten om arbeidstakerrettigheter og forbud mot barnearbeid er kommet inn i en noe mer konstruktiv fase enn det vi hadde ved Singapore-møtet. Både USA og EU har jo bestemt seg for å innføre minimumsstandarder for arbeidstid og arbeidsmiljø og forbud mot barnearbeid. Men jeg vil vise til den replikkvekslingen vi hadde i sted, og håper at Regjeringen kan være med på å legge en helt annen dialog vis-à-vis de ikke likesinnede landene til grunn i det videre arbeidet, nettopp fordi man som medlem av WTO har en likeverdighet inne i utgangspunktet. Det er sørgelig å oppleve at så mange av u-landene opplever at Norge er på den samme kanalen som USA og også EU, fordi Norge alltid har vært genuint opptatt av likeverdighet mellom medlemslandene, og derfor må sørge for en dialog på u-landenes egne premisser. Det er den langsomme veien, men jeg tror det er den riktige veien. Til sist vil jeg uttrykke glede ved at Kina nå etter mange år endelig ser ut til snart å bli WTO-medlem. Vi vet det vil kreve store omstillinger for dem, men samtidig vil også mange få glede av økt handel med dette spennende landet. Jeg håper også at Regjeringen vil følge opp de initiativ Landsorganisasjonen har tatt overfor den kinesiske landsorganisasjonen til prosjekter for å sikre kjøreregler på vegne av arbeidsfolk med hensyn til faglige rettigheter og demokratisering i bedriftene.