trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-16:
Aller først har jeg lyst til å takke forslagsstillerne for å ha fremmet dette viktige forslaget. Spiseforstyrrelser rammer mange unge jenter, men også gutter. Mange er syke i mange år før de får hjelp. Capio Anoreksi Senter har et behandlingstilbud som viser gode resultater. Behandlingen tar utgangspunkt i kognitiv terapi og et systematisert program med mat, hvile og aktiviteter. Capio Anoreksi Senter utgjør, slik Kristelig Folkeparti ser det, et viktig supplement og er et korrektiv til offentlige tilbud som er bygd opp de siste årene. Dessverre kan det synes som om det er manglende politisk vilje til å benytte private aktører som et supplement til offentlig helsetjeneste. Vi ser flere eksempler på dette, til tross for at helsekomiteen i årets budsjettinnstilling sa at tjenesten som Capio utfører, skal være tilgjengelig for pasienter i hele landet. Når Capio nå ikke er innlemmet i ordningen med fritt sykehusvalg, medfører det at pasienter som trenger en behandlingsplass, ikke får det, til tross for at det er ledig kapasitet pr. i dag. Problemet for disse pasientene er at de tilhører feil helseregion. Hvis vi fokuserer på de sykeste av de syke med spiseforstyrrelser, har de bokstavelig talt veldig lite å gå på. Vi vet at noen av disse har fått hjelp via Capio-senteret. Ja, de har vært i det offentlige, men – dessverre – det offentlige har ikke klart å hjelpe dem. I et svar til meg skriver statsråd Bjarne Håkon Hanssen at han i tildelingsbrevet har «bedt Helsedirektoratet om å foreta en kunnskapsoppsummering om den nyeste forskningen på virksomme behandlingsmodeller for mennesker med spiseforstyrrelser.» Han vil bruke denne kunnskapsinnhentingen til å videreutvikle tilbudet over hele landet. Det er bra. Vi må nok innrømme noen hver av oss at vi ikke har vært gode nok her. Statsråden skriver også noe som er mer oppsiktsvekkende, synes jeg, og det er at han vil «følge opp at de regionale helseforetakene oppfyller sitt «sørge for»-ansvar overfor denne pasientgruppen.» Jeg håper at denne pasientgruppen, som alle andre, får den behandling man har krav på i forhold til sørge for-ansvaret. Det som er viktig, er at de får behandling, men det er like viktig at de får behandling som virker. Capio-senteret har gitt mange jenter et behandlingstilbud som virker. Derfor støtter Kristelig Folkeparti at Capio Anoreksi Senter blir med i ordningen med fritt sykehusvalg.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Kun en kort kommentar på slutten av debatten til noen opplysninger som fremkom i Skei Grandes hovedinnlegg, altså ikke i hennes siste innlegg nå, som kunne tolkes dit hen at Fremskrittspartiet ønsket å fjerne en del bøker fra bibliotekene – bøker av helt ordinær bibliotekkarakter. Jeg vil sitere fra mitt hovedinnlegg, hvor jeg sier: «Selv om vi mener at bibliotekenes kjernevirksomhet må styrkes(…) (…) Men samtidig mener vi at når det gjelder rene underholdningstilbud som konkurrerer med det private næringsliv, f.eks. video- og DVD-butikker, platebutikker, spillbutikker etc., kan de med fordel reduseres. Det gjelder bl.a. utlån av underholdningsdataspill, CD-er og DVD-er. Vi ser det ikke som en viktig oppgave for offentlige budsjetter og for norske biblioteker å låne ut «The Terminator» eller Bruce Willis-filmer eller «World of Warcraft» eller a-has siste skive. Vi synes det kan overlates til det private markedet når det gjelder utleie og kjøp.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-06-16:
Det er et tema jeg ønsker å utdype. Det er ikke sikkert at vi nødvendigvis er så uenige om det, men jeg vil gjerne ha det litt utdypet. Det går på de tiltakene som er beskrevet. Når det gjelder forholdet mellom Nasjonalbiblioteket og ABM-utvikling, kan det se ut som om man legger opp til, hva skal jeg si, en ryddeaksjon, eller, kanskje riktigere, en sorteringsaksjon i forhold til det å sortere oppgaver mellom disse to virksomhetene. Det vil jeg gjerne høre litt mer om, og stille spørsmål ved. Statsråden la selv vekt på det digitale samfunnets sammensmelting av oppgaver og endring av oppgaver, og typisk for ABM-feltet tror jeg vil være at her vil oppgavene og informasjonen smelte sammen. Er det da lurt å rydde dette slik at man får to kunnskapspoler? Burde man ikke heller se dette i sammenheng og søke et tydelig tyngdepunkt for kompetanse som samler dette området?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-06-16:
Det er til digitalisering, og det gjelder de private arkivene – eller de halvprivate, eller hva man nå vil kalle dem. Det finnes ganske mange samlinger av viktig stoff. Det kan dreie seg om små museumssamlinger, det kan dreie seg om bedriftsarkiver – i det hele tatt, det er en stor bredde i de private arkiver. Så langt er vel det et av de få områdene som jeg tror jeg tør si at statsråden har behandlet litt stemoderlig i budsjettsammenheng. Det ligger litt tilbake å ønske der når det gjelder håndteringen av disse. Når vi nå tråkker inn i digitaliseringen, er jeg helt enig i statsrådens analyse om at det ikke blir småtterier av en ressurskrevende prosess. Vil statsråden prøve å lete frem til den delen av kulturarven som ligger i de private arkivene?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-06-16:
Vi har vel grunn til å tro at det går slik denne gangen som det har gjort før, at Regjeringen får det som den vil – og får vedtatt dette. Og da sitter det noen nede i gaten her som skal begynne å saksbehandle og jobbe. Hvis man ser på saken, ser man at arbeidsmåten er beskrevet greit, punktvis – jeg prøvde å finne det her, men jeg tok med feil innstilling, så jeg kom ikke så langt. I alle fall: Vi skal få nye rådsmedlemmer, som skal være faglig kompetente, og som skal arbeide ut fra et faglig ståsted. De skal forholde seg til fagutvalgene i Kulturrådet, som til nå på en måte har vært det faglige tyngdepunktet. Jeg lurer på om statsråden kunne tenke seg å redegjøre for oss om det nye rådet får andre og mer omfattende oppgaver når det gjelder faglige vurderinger. Hva blir forholdet mellom de nye rådsmedlemmene og fagutvalgene? Det tror jeg noen vil interessere seg meget for å få høre mer om.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-06-16:
Det var også et annet perspektiv, om hvem kulturlivet støttet, eller hva kulturlivet mente i denne sammenheng. Her vil jeg anbefale statsråden å lese høringen med Forfatterforeningen, der det pekes på en rekke av de temaene som opposisjonen har tatt opp. Men det var ikke det jeg hadde tenkt å spørre statsråden om. Jeg hadde tenkt å ta tak i noe han sa i sitt innlegg, at man ikke hadde funnet noen annen løsning hvis man skulle ha kulturrådsmedlemmer som hadde kunst- og kulturfaglig bakgrunn. Det kan da ikke være riktig forstått. Man kunne jo tenke seg at man tok utgangspunkt i at man skulle ha kunst- og kulturfaglig bakgrunn, og la slike kriterier til grunn. Fortsatt måtte da vel Stortinget eller andre instanser enn nødvendigvis Regjeringen være i stand til å finne det. Mener statsråden virkelig at det bare er departementet som er i stand til å finne den type rådsmedlemmer?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-06-16:
Bare et par kommentarer avslutningsvis fra min side. Jeg synes nok at statsråden bør ha forståelse for at det grepet som ble gjort, altså flyttingen fra Tullinløkka til Vestbanen, er et såpass stort grep at Stortinget nok kunne hatt behov for en gjennomgang av konsekvensene, og at vi kunne hatt en bedre politisk forankring av de følgene som dette fikk. Den debatten vi har nå, og den debatten som er utenfor huset, bærer preg av at denne saken ikke er godt nok politisk forankret, og det er en risikosport for denne typen bygg. Det vet vi mye om fra tilsvarende byggs historie. En av de store endringene som er der, er at Nasjonalgalleriets nåværende bygning blir liggende igjen, så å si. Det var jo en integrert del av det prosjektet vi hadde på Tullinløkka. Så flytter man til Vestbanen, og dermed blir den gamle bygningsmassen «hengende i lufta». Jeg er nok uenig med statsråden i at den bygningen på en måte fortjener at det blir lagt ut til åpen diskusjon hva den skal brukes til fremover. Vi vet også at det er en bygning som krever betydelig oppussing og tilrettelegging for at den skal kunne brukes til f.eks. kunstformål fremover. Det gleder meg å høre at prosjektet på Vestbanen blir såpass mye billigere. Kanskje kunne man her legge Nasjonalgalleriet inn i Nasjonalmuseets prosjekt og faktisk finne midler til å foreta den oppussingen. Slik Høyre ser det, er dette en interessant bygning med en lang historie når det gjelder kunstpresentasjon. De klassiske kunstsamlingene, synes jeg i alle fall, lider noe av ofte å være henvist til en del av de faste samlingene, som er bygget opp på gitte premisser. Kanskje kunne vi i Nasjonalgalleriet få en helt unik løsning med vekslende utstillinger innenfor det klassiske området. Dette synes jeg er et tema man bør arbeide videre med, og søke å komme frem til en løsning der vi faktisk får et styrket nasjonalmuseum: gjennomføre de planene som er tenkt når det gjelder innhold, volum og anlegging på Vestbanen, men faktisk også utvide prosjektet med Nasjonalgalleriets gamle bygning. Høyre ville i alle fall være beredt til å gå inn i en kreativ prosess rundt de ekstra ressurser dette ville føre med seg. Ved å gjøre et slikt grep trenger ikke restaureringsarbeidet på Nasjonalgalleriets gamle bygg å gjennomføres som om det skulle være det permanente museum. Antakelig vil prisen bli lavere da enn den ville være dersom man skulle gi seg til å bygge nytt i den sammenheng.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-06-16:
Jeg vil gjerne komme tilbake til stillingtagen til den gamle bygningsmassen på Nasjonalgalleriet. Jeg fikk ikke noe svar på det. Når statsråden nå skal ha ordet, ber jeg om et synspunkt på om statsråden faktisk vil ta noen initiativ for å innarbeide det nåværende Nasjonalgalleriet i det nye nasjonalmuseet, om han kan tenke seg å gå videre med et arbeid for å se hvordan det kan gjøres, og hvordan man kan ivareta den gamle bygningsmassen også til utstillingsformål, eller om det virkelig er slik at han har tenkt å levne den gamle bygningsmassen – jeg hadde nær sagt på lykke og fromme – en slags åpen diskusjon om hva man skal finne på å ha der. Jeg har hørt mange gode forslag, alt fra juridisk lesesal til mer frivole forslag. Men i alle fall: Jeg vil gjerne ha statsrådens svar på disse problemstillingene.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-06-16:
Norsk kulturråd er en viktig institusjon. Rådet forvalter ressursene på en måte som bidrar til å skape vekst og utvikling i norsk kulturliv. Nå strammer statsråden grepet om Norsk kulturråd. Knut Olav Åmås sa det slik i Aftenposten 9. mai i år: «Giskes grep om Norsk kulturråd er et svar på spørsmål ingen har stilt, en løsning på problemer ingen har hatt.» Det var kanskje godt sagt. Hovedinnholdet i Regjeringens forslag er å flytte makt over til den til enhver tid sittende politiske ledelse i Kulturdepartementet. Jeg mener det er en demokratisk styrke at den folkevalgte forsamling bidrar til sammensettingen av Kulturrådet. Dette er en demokratisk funksjon vi vil miste med Regjeringens forslag. Det har alltid vært viktig å verne om ordninger som sikrer en armlengdes avstand mellom Kulturrådet og departementet. Med Regjeringens forslag blir Kulturrådet i større grad et forvaltningsorgan under departementet. Det innskrenker Kulturrådets politiske handlingsrom, og det svekker rådets rolle som kulturpolitisk aktør. Jeg mener det er uheldig. Vi trenger et kulturråd som har et visst handlingsrom, og som kan fylle rollen som korrektiv og utviklingsaktør – med en viss avstand fra regjering og storting. Under den rød-grønne regjeringen har kulturpolitikken blitt stadig mer strømlinjeformet. Enkelte oppryddinger har vært positive, og de har vi støttet. Men i iveren etter å rydde opp må man ikke strømlinjeforme virkemiddelapparatet i så stor grad at fleksibiliteten, mangfoldet og de kritske røstene forsvinner. Det er det som er i ferd med å skje. Det er viktig at kunst- og kulturfaglig skjønn spres på flere aktører. Spredning av makt er nødvendig for å styrke hele bredden i norsk kulturliv. Dersom Regjeringen skal oppnevne hele rådet, svekkes maktspredningen ytterligere. Mønsteret har vi sett over tid fra Regjeringen. Kulturrådets selvstendige stilling svekkes. Føringene i budsjettproposisjonene er mer detaljerte enn under tidligere regjeringer, og Kulturrådet er ikke lenger delaktig i hovedfordelingen av midlene. Kristelig Folkeparti vil ha et fritt og uavhengig kulturliv. Utviklingen vi nå ser, der stadig mer makt sentraliseres til departementet, er bekymringsfull. Og vi må være særlig på vakt i tider der statlige tilskudd øker. Jeg har også merket meg at mange av høringsinstansene som uttalte seg om Løken-utvalgets rapport, har pekt på dette og er bekymret for det som nå skjer. Regjeringen foreslår å redusere antall medlemmer i rådet. Men Kulturrådet har jo sin verdi nettopp i å sikre mangfold og bredde. Da må rådet være i stand til, og ha ressurser til, å ivareta hele bredden innen kunst- og kulturlivet. Rådet skal fange opp nye impulser fra hele landet. Da er det ingen grunn til å foreta denne slankingen. Et bredt sammensatt råd, med tilstrekkelig antall medlemmer, er en styrke, ikke en svakhet. Det er også viktig at rådet får mulighet til å være faglig oppdatert og også oppleve en del av det kulturlivet som de skal være med og vurdere tilskudd til. Det håper jeg at statsråden vil ta med i den videre vurderingen av det arbeidet.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-06-16:
Det begynner å bli seint, men eg vil kome med ein kort merknad frå Kristeleg Folkeparti på tampen her. Etter press frå opposisjonspartia har Regjeringa gitt ein omtale av nytt nasjonalmuseum i revidert nasjonalbudsjett. Slik sett er forslaget, slik det er formulert i representantforslaget, delvis imøtekome. Men framleis står det att ei rekkje uavklarte spørsmål, og ekspertise møter motekspertise når det gjeld både kostnader og tekniske moglegheiter. Vi finn det derfor nødvendig å be om ei ny sak om framtida til Nasjonalmuseet. Den nye bygningen for Nasjonalmuseet er ei stor satsing. Eg er sikker på at så nær som alle parti ønskjer at dette skal bli ein suksess. Det fortener både dei tilsette og alle som skal ha glede av dette bygget i mange år framover. Det er mogleg statsråden har hatt behov for å vise handlekraft i denne saka, men her gjekk det nok litt over stokk og stein. Eg vil trekkje parallellen til då vi behandla operasaka. Ho vart behandla grundig, og Stortinget drøfta saka i si fulle breidd før arkitektkonkurransen blei utlyst. Vi hadde fleire rundar i Stortinget om dette, og nettopp derfor blei ho så godt forankra, sjølv om ein har mindre kommentarar – ei setning her eller ei setning der, med lita skrift i eit tjukt statsbudsjett, med liten omtale. Etter kvart som ein har fått belyst saka meir og har fått fram meir informasjon, har det også blitt klart at Stortinget burde ha hatt denne saka i ei større breidd. Så kan ein sjølvsagt diskutere om ein burde ha formulert tydelegare krav her. Burde ein ha gjort det slik? Og har ein stilt dei riktige spørsmåla på riktig tidspunkt? Men i alle fall har ein fått fram at her er det behov for meir informasjon, her er det behov for fleire utgreiingar, og vi burde ha hatt saka i si fulle breidd. Då synest eg at vi kan gå tilbake og sjå på nettopp korleis operasaka blei handtert, kor godt ho er blitt forankra, og kor godt resultat vi har fått. Vi står saman om det resultatet – i alle fall dei fleste av oss. Slik kunne vi ønskje at også saka om Nasjonalmuseet blei behandla.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-16:
Jeg har lyst til å få en avklaring fra statsråden når det gjelder åndsverkloven, fordi Venstres forslag om å få en litt bredere gjennomgang får ikke støtte her i salen i dag. Statsråden mener åpenbart at det er nok best at dette blir avgjort innad i departementet. Det er i og for seg greit nok, men vi har blitt varslet om at dette vil komme ganske fort. På ulike nettsteder i dag ser jeg at alle saker er utsatt og kommer først i 2010. Da vil jeg gjerne at statsråden kan avklare: Er dette noe vi kommer til å få fort, eller er det statsrådens plan at vi vil få en revidering av åndsverkloven først i 2010?
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-16:
Ja, jeg vil gjerne følge opp videre det spørsmålet som jeg stilte. Nå skal ikke jeg ta på meg på 50 sekunder å prøve å overbevise statsråden om at man må finne andre typer finansieringsmodeller hvis man skal klare dette. Det er klart at vi har en kjempestor utfordring hvis vi nå sier at dagens åndsverklov er perfekt, og at dagens åndsverklov ivaretar alle rettighetene til komponister og forfattere. Men det er klart at den fungerer jo ikke helt perfekt, det tror jeg også statsråden må innrømme, for i dag påstår mange at de taper hundrevis av millioner. Hvis statsråden skal bruke enda to år på å revidere loven, en lov som ingen vil håndheve, vil ikke det føre til at statsråden legger et grunnlag for at komponister og forfattere taper enda mer enn det de gjør i dag?
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-16:
For det første må jeg bare si at når det gjelder Lena Jensens innlegg, var jeg enig i alt hun sa, så da håper jeg at også SV kan stemme for Venstres forslag når det gjelder skolebibliotek og innkjøpsordning. Men det var ikke egentlig det jeg tok ordet for. Det var en moment jeg ikke fikk tid til i mitt innlegg, og det var at vi i dag har veldige harde skott mellom hva som er folkebibliotek, hva som er fagbibliotek, og hva som er de ulike sektorers bibliotek. Jeg tror at vi i framtida må begynne å bryte ned de harde skottene. Jeg tror at vi hadde hatt godt av å prøve ut noen nye modeller innenfor eierskap på det området som gjør at vi kanskje ikke ville se det som noe stort problem om vi f.eks. på Tøyen, der man har et fantastisk fagbibliotek knyttet til Naturhistorisk museum og et lite folkebibliotek som skal serve befolkningen, hadde slått sammen de to bibliotekene og fått et bedre tilbud fra begge parter. Jeg tror ikke det hadde vært til noen stor skade for Tøyen. Så må jeg få lov til å bemerke til slutt: Det er klart at hvis man skal revidere åndsverkloven først i 2010, hadde man hatt god tid til å sette ned en NOU hvis man hadde gjort det da Venstre sa at man skulle gjøre det, nemlig første gang vi foreslo det. Da hadde man hatt tid til både NOU og utredning og høring og likevel hatt den samme framdriften som statsråden har når det gjelder åndsverkloven. Noen kommer veldig snart til å merke at keiseren ikke har klær på, for det er fint å smøre seg med en åndsverklov som høres fin ut, men som man ikke er villig til å håndheve. Skal man håndheve loven, må man være villig til å la politiet hente inn alle fjortenåringers harddisker. Hvis man er villig til å gjøre det, må man gjerne skryte av at man er for en åndsverklov som man er villig til å håndheve. Men snart må folk slutte på skryte av en åndsverklov som man ikke er villig til å håndheve, og som man ikke er villig til å ta følgene av, og heller prøve å lage en lov som man er villig til å håndheve og til å ta følgene av. Da skal også jeg godta at folk smører seg med gode ord om alt hva den står for.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-16:
De to siste innleggene var veldig gode og presise, så jeg har bare lyst til å komme med noen få bemerkninger. Det vi blir invitert til å gjøre i dag, er en bit for bit-behandling av det som var Løken-utvalgets rapport. Det virker nesten som om statsråden forholder seg til denne innstillingen som Peer Gynt forholder seg til løken – det er bare å ta litt lag for lag, her og der, uten at man kommer til kjernen. Men kjernen holder vi på å avsløre. Kjernen er å samle mest mulig makt på ett sted. Det framgår ikke av saken hvorfor det er så viktig å gjøre dette, eller hvorfor det haster så utrolig mye. Man skulle nesten tro at statsråden følte at det brant litt under ham, og at makten var i ferden med å gli ut. Fordi: Når saksordføreren sier at det er ingen bevis for at det er tettere politiske bindinger mellom stortingsoppnevnte og statsrådsoppnevnte medlemmer, er det noe fundamentalt ved makt man ikke har skjønt. Den store forskjellen er at man bindes til det samme. I stedet for at ulike partier faktisk kommer med forslag, er det én person som har mulighet til å komme med alle forslagene – all makten ligger hos statsråden. Det er det grepet som gjøres her. Hvis representanten Knutsen ikke skjønner forskjellen på om én har makt eller mange har makt, skjønner man at røttene i Arbeiderpartiet er veldig godt festet. Poenget for Venstre på dette området er at vi faktisk trenger flere uavhengige beslutningstakere. Vi trenger flere som deltar i debatten. Kulturen trenger ikke bare makt, men også motmakt. Dette er et veldig godt eksempel på at det har ikke riktig alle skjønt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-16:
Jeg skal bare betrygge statsråden med at jeg ikke har tenkt å forlate ham, og han trenger ikke å bli engstelig for det, sjøl om noen bærer papirer rundt hjørnet. Men jeg har lyst til å spørre om et veldig viktig poeng her. Det ene er at jeg gjerne skulle ha visst om statsråden kunne dokumentere at Venstre har støttet denne flyttingen gjennom uttalelser. Jeg var meget spesifikk på – og Ola Elvestuen var meget spesifikk på – at statens rotunde hadde vi ikke noen mening om før vi fikk en sak i salen. Det trodde vi faktisk at vi skulle få på den tiden, men det viste seg å være for naivt av oss. Men jeg er for at staten kjøper tilbake tomten, fordi vi er for å bygge et samtidskunstmuseum der. Men foreligger det noen andre avtaler? Foreligger det en blankofullmaktavtale mellom byråden og staten om at staten kan få lov til å bygge hva man vil, at man kan få regulere hva man vil? Foreligger det en avtale om hvor stort Utenriksdepartementet skal være? Foreligger det en avtale om hvor stort museet skal være? Jeg vil gjerne ha klarlagt hva den avtalen egentlig inneholder.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-16:
Jeg vil gjerne gjenta spørsmålet mitt, og så vil jeg gjerne påpeke at statsråden feilsiterte meg. Jeg sa ikke at Deichmanske-tomten var for trang. Jeg sa at Deichmanske-tomten hadde en så avansert eierstruktur at det var vanskelig å få til en avtale med staten, og det var det det strandet på. Det vet jeg, for jeg satt med disse forhandlingene, det var jeg som var byråd i Oslo på det tidspunktet. Da kan man kanskje tone ned det manglende kunnskapsnivået. Jeg vil også påpeke at det er ingenting ved en organisatorisk sammenslåing som betyr at alt skal være i samme hus. Det er utrolig smålig å tenke at man skal gå på museet når man skal gå på et museum. Men jeg vil gjerne gjenta spørsmålet mitt, det jeg virkelig spurte om: Foreligger det noen annen avtale mellom byrådet og Regjeringen enn en tomtekjøpavtale? Foreligger det en avtale om hva denne tomten skal inneholde? Foreligger det en blankofullmakt på at byen kommer til å gå for et museum her uansett?
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-16:
Jeg er enig i mye av det som representanten Olemic Thommessen sa nå. Jeg tror faktisk det hadde vært mulig å lage noen breie, politiske kompromisser knyttet til dette området hvis man hadde vært villig til å høre, hvis man hadde vært villig til å drøfte, hvis man hadde vært villig til å vurdere noe som helst av en idé som andre har hatt, eller et lokalt engasjement knyttet til et hus som betyr mye for mange. Jeg tror faktisk det hadde vært mulig. Men man føler at man ikke engang har kommet til orde fordi man har bestemt seg. Ja, statsråden har faktisk bestemt seg på tross av lokalpartivedtak på dette området. Det er en opptreden som ikke fører til kompromisser i så store viktige saker, som jeg syns man skal tilstrebe, men det er en politisk arbeidsmåte vi tydeligvis er uenige om. Så må jeg bare minne om at reguleringsmyndighet ligger til kommunen. Hvis kommunen ønsker å omregulere en tomt, så omregulerer kommunen tomten. Det er det jeg syns henger i luften etter i dag – om det ligger noen type avtale mellom byrådet og staten som sikrer en type regulering, eller er det bare en kjøpskontrakt? I så fall er det veldig stor åpenhet om hva som kan skje med det området. Jeg må også minne om at Oslo ikke er preget av det samme som staten er preget av for tida. Man har ikke et flertallsbyråd. Man har et byråd som må gå til bystyret og skape flertall. Flertall skaper man gjennom dialog – en ganske morsom og spennende prosess i et demokrati – og det kommer nok til å skje i Oslo kommune også. Sjøl om man har kjøpt en tomt, og sjøl om den er regulert for et kulturformål, er det klart at byen kommer til å ha en mening om hvordan dette bygget skal være, hvordan det skal framtre, og hvordan balansen skal være på tomten. Det er ennå mange x-er i dette systemet, og de kunne man kanskje ha utradert med en skikkelig stortingsbehandling og en skikkelig dialog mellom partiene om hva som er viktig. Når man reiser til museum rundt omkring i Europa, ser man at det ikke bare er de nye byggene som klarer å takle utfordringene. Man ser fantastiske gamle bygg tatt i bruk, og de framtrer som fantastiske, moderne gallerier. Man ser også gamle bygg, som f.eks. Tate Modern i London, som er et av de flotteste museene, etter min mening, som er bygd i en gammel kraftstasjon. Det er ingenting som tilsier at alt må flyttes til et nytt bygg, og det er ingenting som tilsier at mange av de gamle byggene – mye eldre enn Nasjonalgalleriet – ikke kan fungere som fantastiske scener for utstillinger rundt omkring i Europa. Jeg skjønner ikke hvorfor man ikke skulle ta med det i beregningen, når man skal gjøre en så stor rokade som man her gjør.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-16:
Hvis statsråden slutter å fortelle usannheter om meg, skal jeg slutte å fortelle hele sannheten om ham. Poenget her er at vi, som statsråden, har støttet den sammenslåinga. Men den sammenslåinga forutsetter ikke at alt skal i ett lokale. Den sammenslåinga fører faktisk til at vi har bygd et eget arkitekturmuseum, så alt kommer aldri til å være i samme lokale. Arkitekturmuseet fungerer helt perfekt. Men det man ikke er villig til å diskutere, er at de gamle byggene også har en verdi, de gamle byggene var faktisk en del av løsningen tidligere. Det setter man bare en strek over og lar være å bry seg noe om. Så her ser vi statsråden sånn som statsråden egentlig er, og sånn som statsråden ønsker å opptre. Men med sine siste innlegg nå er det klart at han gjør dette til en valgkampsak. Han gjør det til en valgkampsak hvorvidt man skal ture fram på dette viset eller om man faktisk skal ta byen, kunstnere og ansatte som ikke har den samme meninga som statsråden, med på løpet. Det tror jeg nok godt vi skal klare å gå inn i en valgkamp med. Jeg er i hvert fall veldig komfortabel med det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Det er i hvert fall viktig at vi spør oss selv om hvordan vi kan bruke statens ressurser best mulig. Hele vår kulturpolitikk de siste fire årene har jo handlet om å prøve å få ressursene ut, redusere offentlig byråkrati, redusere antall støtteordninger og få mest mulig av en stadig økende kulturpott ut til aktivitet, som her: ut til lokale bibliotek, folkebibliotek, skolebibliotek, få bedre innkjøpsordninger – altså få det materielle innholdet i bibliotekene sterkere. Så jeg har ikke noe dogmatisk forhold til ABM-utvikling eller Nasjonalbiblioteket. Jeg har et forhold til at de statlige oppgavene må gjennomføres. Det finnes kanskje gode argumenter for at a-en og b-en og m-en kan gjøre ting i fellesskap, men det finnes minst like gode argumenter for at b og b, «bibliotek» i Nasjonalbiblioteket og B-en i ABM-utvikling kan gjøre ting sammen. Det er dette vi fordomsfritt går inn i, og prøver å få en avgrensing av og en opprydning i, slik at vi bruker ressursene best mulig. Og konklusjonen på det vil vi komme tilbake til Stortinget med på en egnet måte.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Det å gjennomgå åndsverkloven vil ta tid. Så vidt jeg husker, foreslo Venstre faktisk å sette ned et offentlig utvalg og her få en bred NOU. Det mener vi er litt for lang tid, så jeg tror nok vi skal prøve å få til en mellomting, en god utredning og gjennomgang, men få en sak forholdsvis raskt. Jeg er enig med representanten Skei Grande som sier i innlegget sitt at dette er et utrolig viktig tema framover: Hvordan bruker vi den digitale allmenningen på en god måte? Men mitt inntrykk er at Venstre kanskje har glemt den andre biten, nemlig: Hvordan sikrer vi betaling til dem som skaper materialet? Jeg ser jo nå at en av interesseorganisasjonene går ut med en kraftig advarsel mot å stemme Venstre i stortingsvalget, og uavhengig av hvor man står politisk, tror jeg vi skal ta den frykten i sektoren for at man faktisk mister inntektene for arbeidet sitt, på dypt alvor. Hvis resultatet av en slik omlegging blir at de som skal leve av å skape det som skal være innholdet i den spredningen, ikke får betalt, da hjelper det ikke med god spredning, da har vi ingenting å spre.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Ja, jeg er enig med representanten Thommessen i at det finnes mye verdifullt og interessant materiale i private arkiver som bør digitaliseres og gjøres tilgjengelig. Når vi har måttet prioritere i dette fireårsløpet og ta hovedløftene på de offentlige arkivene, skyldes det at det her er enorme behov. Vi åpnet nettopp en ny fjellhall på Sogn. Vi gav nettopp startsignal for bygging av et nytt statsarkivbygg i Bergen, og Thommessen kjenner behovene fra sin egen region. Det er altså enormt med materiale i den statlige arkivsektoren som må tas vare på. Men jeg er helt enig i at vi også må sørge for et godt samarbeid med de private arkivene. Vi kan nok neppe ta på oss hele kostnaden når det gjelder de private arkivene, men det vi kan gjøre nå, er å legge til rette for at de får tilgang til teknologi, til enkle måter å få digitalisert sine samlinger på, slik at vi koordinerer ressursene som vi har, også inn mot dem, og gjør dette rimeligst mulig og enklest mulig også for de private arkivene som finnes.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Det er jo ikke noe galt med loven i prinsippet. Loven sier veldig klart at den som har laget et eller annet som er opphavsrettighetsbelagt, har rett til å få betalt hvis han vil. Det er han eller hun som bestemmer om dette skal være gratis eller ikke. Utfordringen med Venstre er at man mener at det ikke skal være slik lenger at man bestemmer om det skal være gratis eller ikke, det er systemet, for siden det nå er fritt fram, må det være gratis. Jeg har den motsatte tilnærmingen. Det er veldig mange som bryter fartsgrensene også. Det er slik sett fartsgrensene som gjør folk til lovbrytere. Men løsningen på det er jo ikke å fjerne fartsgrensene. Det er klart at du kan fjerne alle lovbrytere i trafikken hvis du fjerner trafikkreglene, men det vil jo skape ganske uoverstigelige problemer. På samme måte er det på kulturfeltet: Det er klart at hvis du fjerner loven som sier at dette er et tyveri, når du tar andres materiale og legger det ut og sprer det for alle vinder uten betaling, fjerner du lovbruddet, men du fjerner jo ikke det faktum at de folkene som har laget materialet, må begynne som servitører eller snekkere eller lærere, eller med helt andre ting, og slutte å lage musikk, slutte å lage film og slutte å skrive bøker, for de har ikke lenger råd, for de får jo ikke lenger betalt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Per definisjon er det egentlig Kulturrådet som har den avgjørende myndigheten, men det er klart at veldig mange av de kunstfaglige vurderingene gjøres jo i fagutvalgene. Slik vil det helt sikkert fortsatt være. Kulturrådet vil ha en sammensetning som gjenspeiler bredden av ulike kunst- og kulturområder, dvs. at man ikke vil få mange personer fra hver enkelt sektor. Det er kanskje også et mål i seg selv å finne folk som er sektorovergripende – som ikke bare har kunnskap om og engasjement for én sektor. Det blir sagt i debatten at dette vil føre til at departementet får mer makt – kanskje til og med til at jeg personlig får mer makt. Vel, jeg kunne jo nå, etter dagens regler, ha oppnevnt et flertall av rådet, ni medlemmer – to av dem riktignok etter innstilling fra KS – som skulle ha sittet i fire år. Isteden skal vi nå oppnevne fem medlemmer som skal sitte i seks måneder, og fem medlemmer som skal sitte i to og et halvt år. Det betyr at det er stortingsvalget og det neste flertallet – den neste kulturministeren og den neste regjeringen – som ganske raskt vil sette sitt preg på dette rådet. Hadde jeg vært opptatt av at jeg skulle bestemme, hadde jeg beholdt dagens ordning.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Nei, det tror jeg ikke. Men vi har f.eks. vært inne på og drøftet om ulike kultur-/kunstnerorganisasjoner burde utnevne. Problemet der er jo umiddelbart: Hvem? Hvilke? Hvor mange? Jeg tror at en ganske raskt ville få uoverstigelige konflikter mellom ulike kunstnerorganisasjoner dersom noen fikk oppnevningsrett, mens andre ikke fikk det. Jeg har heller troen på den modellen vi nå har funnet, hvor en annethvert år får en utskifting av halve Kulturrådet, og at en kan få en ganske bred debatt om hva slags kvalifikasjoner som skal til for å sitte i Kulturrådet, og kanskje også en større åpenhet rundt utnevningen til fagutvalg og begrunnelser, kanskje, for Kulturrådets vurdering osv. – få en større åpenhet rundt aktiviteten der. Jeg tror i hvert fall at en finner forsvinnende få i kulturlivet som ønsker opprettholdelse av den ordningen der de fire største partiene i Stortinget hver for seg finner én person som er mer en kulturpolitiker enn en kunst- og kulturfaglig person – ikke til forkleinelse for dem som har sittet der, alle og enhver av de fire kunne sikkert vært kulturminister, men kunst- og kulturfaglig skjønn er noe annet enn kulturpolitisk utøvelse.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Jeg er kjent med kampanjen «Bevar Nasjonalgalleriet» og det engasjementet som er for at denne historiske bygningen skal brukes til gode kulturformål. Det støtter jeg fullt ut, men å se for seg at vi skal bygge et svært nasjonalmuseum på Vestbanen som skal romme samtidskunst og så fullt ut oppgradere Nasjonalgalleriet til den historiske kunstsamlingen, det blir to byggeprosjekter istedenfor ett. Hvis det er det Fremskrittspartiet fisker etter her, så får de ikke det hos meg. Jeg tror kanskje heller ikke Fremskrittspartiet mener det. Jeg mener at vi skal bygge ett stort nasjonalmuseum, så kan vi godt fortsatt bruke Nasjonalgalleriet til kunstvisning sammen med andre formål og få en oppgradering av Nasjonalgalleriet tilpasset de formålene. Men vi trenger ett nasjonalmuseum, og det er det viktig at vi får på Vestbanen. Det er realiserbart og da risikerer vi ikke, som i de to tidligere prosjektene, at arkitektkonkurransene blir lagt i en skuff.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Jeg må bare si at representanten Skei Grandes manglende kunnskap i denne saken er helt forbløffende. UDs tomt er ikke involvert i dette i det hele tatt, det er en annen del av dette tomtearealet. Så det er ikke et forhold mellom byrådet og staten når det gjelder hva den tomten som UD eventuelt ønsker å bygge på, skal brukes til. Deichmanske-tomten er mer enn stor nok til Deichmanske. Når Skei Grande står på talerstolen her og sier at det var for trangt å bygge Deichmanske på den tomten, er det rett og slett feil. Så selv det stemmer jo ikke. Hvis det igjen er denne typen kunnskapsnivå man baserer sitt standpunkt på, er det altså ikke rart at det går helt galt. Det er vel og bra å bygge et eget samtidskunstmuseum på Vestbanen, og så beholde Nasjonalgalleriet og Kunstindustrimuseet, men hvorfor pinte og plaget Venstre alle disse institusjonene til å slå seg sammen? De har jobbet i sju år for å få dette til å bli en enhet, og når man endelig skal komme inn i et felles hus, få hele synergien ut av det, få felles faglighet, få felles samlinger, få felles forvaltning, så sier man: Nei, det gjør vi ikke likevel!
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Det er jo for galt å bruke Stortingets talerstol til rent elementær opplysning. Det var ikke noe komplisert eierforhold med Deichmanske-tomten. Den var eid av Oslo kommune. Det er den vi kjøper tilbake for 170 mill. kr. Den var eid i sin helhet av Oslo kommune, det fantes ikke komplisert i det hele tatt. Når det gjelder hva den skal brukes til, så er den jo regulert til kulturformål. Det er derfor Oslo kommune sitter med den tomten og ikke kan bruke den til andre ting. Den er regulert til bestemte formål. Hadde Oslo kommune kunnet bruke denne helt fritt, hadde situasjonen kanskje vært litt annerledes, da hadde det ikke vært så prekært for Oslo kommune å få solgt den til noen som kunne bruke den til de kulturformålene som tomten var regulert for. La meg midt oppe i dette si, siden dette antakelig er siste innlegg i en kulturdebatt i denne perioden – nei, det kommer et innlegg til fra Olemic Thommessen, da får jeg anledning til å si det senere. Kjære meg, jeg er så glad for at Erling Lae, Olemic Thommessen og regjeringspartiene i slike store saker faktisk står sammen, og jeg oppfatter Venstres rolle i dette som meget, meget spesiell.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Jeg skjønner mindre og mindre av dette, for nå snakkes det om et gammelt fabrikklokale. Skal vi bygge et annet sted? Er det det Venstre nå foreslår? Er det et annet lokale man har i tankene, er det å finne en annen gammel fabrikkbygning hvor dette museet skal legges, eller er man nå bare ute med strøtanker om hvordan dette skal gjøres? Et nasjonalmuseum bygges ikke av strøtanker. Det bygges av vedtak, av bevilgninger, av arkitektkonkurranser, av avtaler og av forutsigbarhet. Nå klarte altså Skei Grande å komme opp her og nok en gang si feil. Det er ikke sånn at Oslo kommune fritt kan omregulere den tomten de har kjøpt av staten, til Deichmanske, for den ble kjøpt under forutsetning av at den skulle brukes til kulturformål. Det var også grunnlaget for prissettingen av tomten den gangen Oslo kommune kjøpte den av staten. Det var det som var grunnlaget også da. Så det var ikke bare for Oslo kommune å omregulere den. Representanten har jo ikke greie på saken, og det må være et minstekrav når man tar en helt annen linje enn det Stortinget for øvrig går for, og skifter mening. Det er helt greit å skifte mening, men å basere det på kunnskap er altså ikke dumt: at Deichmanske var for liten – feil, at UD har noe med Oslo-tomten å gjøre – feil, at Deichmanske hadde et komplisert eierforhold – feil, at man fritt kunne omregulere i forhold til kulturformål – feil, at det er Samtidskunstmuseet som har størst behov for nybygg – feil. Fem feil i løpet av en halvtimes debatt er jammen meg ganske godt gjort! Det tror jeg er ny stortingsrekord, og det passer jo bra at det kommer den siste uken. Dette er den største byggesaken på kulturområdet siden Operaen. Da kan man ikke bare snu kappen etter vinden selv om noen hundre demonstranter ringer og sender e-post til Trine Skei Grande eller oss andre. Da må man være litt rakrygget. Man må vise litt forutsigbarhet. Jeg må bare spørre Skei Grande: Hvorfor var det så om å gjøre for forrige regjering å smelte disse ulike institusjonene, Museet for samtidskunst, Nasjonalgalleriet, Kunstindustrimuseet, Ariktekturmuseet og Riksutstillingene, sammen i én sammenslutning, som det i hvert fall var store protester mot, hvis man ikke skal få ut av det synergien i felles verksted, felles publikumslokaler, felles tilrettelegging for funksjonshemmede, felles restaureringsarbeider, felles infrastruktur osv.? Det er jo nå vi virkelig kan få det positive ut av den sammenslåingen, ikke bare det trøblete, som stort sett har vært dominerende så langt. Det ville være veldig fint om Skei Grande kunne si hvorfor det var viktig å legge denne byrden på alle de ansatte i Nasjonalmuseet i så mange år, når det som skulle være lyset i tunellen, nemlig et flott felles bygg, som ledelsen ønsket seg, som de ansatte ønsket seg, nå skal skyves ut i det blå. Det synes jeg er å holde folk for narr rett og slett.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Så vidt jeg husker, spurte Fremskrittspartiet etter en garanti for når dette kunne være på plass. Det kan vi ikke gi. Det er ingen tvil om at leverandøren har store problemer med framdriften. Når vi ser på de store forskjellene på de ulike anbudene, tror jeg kanskje at den prisen som den valgte leverandøren gav, i ettertid vil vise seg å være problematisk også for leverandøren. Det er en god pris for staten. Det er selvsagt en juridisk mulighet for at vi kan trekke oss fra kontrakten fordi kontrakten er brutt, og så kan vi spare de pengene vi har igjen. Men vi anser denne kontrakten som såpass gunstig for staten og nødnettet og så viktig for etatene og tryggheten i Norge at vi ønsker å få det gjennomført. Derfor ønsker vi også å ha denne rammen, slik at vi er trygge på at vi får dette i havn, delvis ved at de statlige utgiftene øker ved at det blir forsinkelser, men også for å diskutere med leverandøren hvordan vi kan få dette på plass. Dette er et kjempeløft for dem som jobber med vår trygghet og sikkerhet til daglig, og det er viktig at vi får det gjennomført. Denne fullmakten sørger for at vi får dette trygt i havn.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Dette er jo ting som naturlig hører hjemme i den evalueringsrunden vi skal ha før vi endelig beslutter å gjennomføre hele prosjektet. Jeg tror at vi må ta inn over oss at nettene i et moderne samfunn er veldig sårbare, og at vi må ha et høyere sikkerhetsnivå, særlig når det gjelder driftssikkerhet. Alle vi som bruker vanlig mobiltelefon, vet hvor forargelig det er når kontakten brytes, og vi plutselig blir uten dekning fordi nettet ligger nede. Det har vi rett og slett ikke råd til når det gjelder brann og helse, de viktigste trygghetsfunksjonene rundt livet vårt. Vi vet at samfunnet blir mer sårbart, så dette er en kostnad vi er nødt til å ta. Vi får selvsagt diskutere hvordan dette skal fordeles på de ulike etatene og de ulike forvaltningsnivåene osv., men det får vi god tid til. Jeg er glad for at Stortinget har gitt bred tilslutning til at vi skal etablere et slikt nett. Jeg tror at det i ettertid vil vise seg at Regjeringen, i hvert fall når det gjelder første trinn, har fått en kontrakt som prismessig vil vise seg å være svært gunstig for staten. Jeg er sikker på at Hoksrud er enig med meg i at det er viktig å bruke offentlige penger på en god måte.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-16:
En av de beste gavene vi som politikere kan gi barna våre, er å legge til rette slik at de blir glad i språk, i ord, i fortellinger om sin egen kultur, andres kultur, reise inn i fortid og framtid, ta del i andres tanker og reiser. Det å få barna til å like å lese og skrive er for det enkelte barn og for kunnskapssamfunnet i sin helhet veldig viktig. Derfor er det en merkedag i dag når stortingsmeldingen om bibliotek blir diskutert og vedtatt i Stortinget. Av meldingen framgår det at bibliotek er et av de viktigste virkemidlene som skal brukes for å styrke kunnskapssamfunnet, og den gir et tydelig signal om at vi skal satse på bibliotek og bibliotekutvikling i årene som kommer. Bibliotek og utvikling av bibliotekene til en sentral møteplass er viktig. Bibliotekene skal være en sosial møteplass, en kulturell arena og ikke minst en viktig læringsarena, og det skal være tilgjengelig og gratis. Gratisprinsippet i bibliotekene står som en påle, som er motsatt til det kommersielle samfunnet, der mye er basert på kjøp og salg. Det å satse på bibliotek vil være å satse på å utjevne de sosiale forskjellene vi har i samfunnet vårt. Stortinget vedtar et leseår 2010. Neste år skal bli et nasjonalt leseår. Dette ser jeg fram til. Det å satse på leseglede blant barn, unge og voksne er viktig, og spesielt det å satse på leseglede blant barn og unge. Det at alle barn skal lære å lese og skrive, er viktig. Satsingen som skjer på skolebibliotek, og det å knytte skolebibliotekene tettere inn på læringen i skolen, er ekstremt viktig. Det er etablert et skolebiblioteksprogram for å styrke utviklingen og kompetansen og innholdet i skolebibliotekene. Bibliotekene bør være selve hjertet i enhver skole. Men vi vet at kvaliteten på skolebibliotekene er varierende fra skole til skole. Jeg mener det er viktig at man i leseåret 2010 prioriterer en styrking av skolebibliotekene, og at de prioriteres fordi det å satse på skolebiblioteksutvikling betyr å satse på kunnskap i skolen.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Vi skal behandle et representantforslag fra stortingsrepresentantene Olemic Thommessen, Hans Olav Syversen og Trine Skei Grande om at Stortinget får behandle en sak om Nasjonalmuseets framtidige innretning, lokalisering m.v. Saken ble referert i Stortinget den 24. mars i år og blir behandlet i dag. Jeg føler at jeg må si at dette ikke skyldes saksordførerens manglende vilje til å få satt saken på dagsordenen. Som saksordfører for denne saken har jeg lært litt av hvert, men det skal jeg ikke komme inn på her, annet enn å si at i denne saken greide ikke komiteen å samle seg om noen ting. Jeg vil derfor kort redegjøre for hva opposisjonen mener, og så antar jeg at regjeringspartiene vil si noe om sitt standpunkt. Forslagsstillerne peker helt korrekt på at Nasjonalmuseets framtidige innretning og lokalisering burde vært forankret i Stortinget. Det burde dessuten vært gitt mulighet for Stortinget til å debattere saken. Så har ikke skjedd. I revidert budsjett gis det en redegjørelse om saken, men den gir langt fra alle svar på spørsmålene rundt det å flytte samlingen til nye lokaler. Den offentlige debatten viser også at selv blant fagfolk og kunstnere er det stor uenighet om hva som bør gjøres med Nasjonalmuseet, og engasjementet er enormt. Mange hundre underskrifter er kommet for å bevare Nasjonalmuseet. Debatten pågår på de fleste kultursider og nettsider. Nylig ble det også framlagt en undersøkelse som viser at det er fullt mulig å gjøre det nåværende Nasjonalmuseet til et moderne museum. Statsråden tok dessverre ikke opposisjonens signal om å vente med å utlyse en internasjonal arkitektkonkurranse for bygget på Vestbanen – dette til tross for at de forrige arkitektkonkurransene han utlyste, ikke resulterte i noe som helst. Hadde statsråden ventet til vi hadde fått diskutert denne saken i Stortinget, hadde han kanskje unngått at Norge nå blir sett på med et litt useriøst blikk i internasjonale arkitektmiljøer. Men her var det åpenbart viktigere å få en bauta enn å ha nybygget forankret i Stortinget. Vi ønsker oss en skikkelig sak og en debatt. Det får vi ikke i denne perioden, noe som vi dessverre synes er veldig dumt. Noe særlig mer er det ikke å si i denne saken, og jeg tar med dette opp de forslagene vi er med på.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Hvis det er en så svær sak som statsråden nå sa fra talerstolen, burde den vel nettopp vært debattert i Stortinget. Men det var ikke det jeg skulle spørre om. Det er blant svært mange og blant tungvektere innen kulturlivet i Norge stor motstand mot at Nasjonalgalleriet skal flyttes. Det er debattinnlegg, det er underskriftskampanjer osv. Er statsråden villig til også å lytte til hva motstanderne av flytting av Nasjonalgalleriet har å si, og kan dette påvirke planene?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Statsråden har vært tydelig på at det er inngått veldig klare og tydelige kontrakter når det gjelder ansvarsforhold. Jeg vil gjerne at statsråden redegjør litt nærmere for hvorfor det er slik at det medfører statlige kostnader på over 100 mill. kr ekstra, fordi leverandørene har problemer. Er ikke dette kostnader som burde ha vært dekket av leverandørene, siden de ikke klarer å levere det man har bestilt? Jeg har også lyst til å stille spørsmål til statsråden om det forhold at vi i vårt første brev til statsråden bad ham konkretisere tidsperspektivet. Da fikk vi ingen tidsangivelse, mens vi i neste svar fikk en tidsangivelse. Når man vet at det over flere år har vært problemer med nødnettet, skjønner jeg ikke helt hvorfor departementet måtte ha en ny utredning om hvorvidt man skulle legge fram en sak for Stortinget eller ikke. Hadde det ikke vært fornuftig å orientere Stortinget umiddelbart, slik at man hadde vært klar over at det faktisk kunne være en sak på vei til Stortinget?