Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-11-18:
Det er viktig å sikre et godt samspill mellom foreldre, barnehage, SFO – skolefritidsordningen – skole og frivillige organisasjoner. Barn og unge er individer som fortjener respekt og innflytelse over egne liv. Alle er forskjellige og skal ha utviklingsmuligheter ut fra sitt eget verd og egne evner, men hvert individ lever i samspill med andre. Barn velger ikke sine foreldre, og Arbeiderpartiet mener at barnehage, skolefritidsordning og offentlig skole er den sikkerhet alle barn har behov for. Det er ikke foreldrenes lommebok som skal avgjøre hvilke tilbud barn skal få. Familien spiller en viktig rolle for å bygge trygghet, identitet og verdiformidling, men venner har også en sentral rolle i barns og ungdoms liv. I vennekretsen foregår det læring og utprøving som det ikke er mulig å få til sammen med voksne. Frivillige barne- og ungdomsorganisasjoner, ungdomsklubber og andre møteplasser spiller en sentral rolle når det gjelder å utvikle samfunnsbevissthet og ansvarsfølelse. Vi ønsker ikke at barna våre skal havne i negative ungdomsmiljøer. Derfor er det viktig å gi kommunene en økonomisk mulighet til å skape de trygge møteplassene som kan styrke en positiv identitetsutvikling og gi ungene våre mulighet for deltakelse og innflytelse. Den anstrengte kommuneøkonomien gjør det vanskelig for kommunepolitikere å prioritere forebyggende barne- og ungdomsarbeid. Ungdomsklubber og utekontakter blir lagt ned, ikke minst i denne byen. Den sittende regjering må ta ansvar for den dårlige kommuneøkonomien og for at det rammer de aller svakeste. Det er viktig at barne- og ungdomspolitikk får stor oppmerksomhet. Barne- og familiedepartementet har i dag hovedansvaret for barneloven, adopsjonsloven og barn og unges oppvekstmiljø. Kommunene har ansvaret for velferdstilbudene til alle sine innbyggere, i alle aldre. Kommuneøkonomien, som ligger under Kommunal- og regionaldepartementet, avgjør hvilke tilbud en kommune kan gi barn og unge i kommunen, for ikke å snakke om det store ansvaret som hviler på Sosialdepartementet og Helsedepartementet. Barnevernet må være godt nok for å hjelpe alle de barn og unge som ikke har den tryggheten som mange av oss tar som en selvfølge. Barn og unge som blir mobbet på skolen, og som faller utenfor sosiale aktiviteter, vil få dårlig selvbilde og kan bli depressive og selvdestruktive og merket for livet. Derfor er det helt nødvendig å styrke barne- og ungdomspsykiatrien. For å få det til må det følge med statlige midler. Vi har ikke tid til å vente. Dette må komme i orden raskest mulig. Barnevernet kommer inn der omsorgspersoner har sviktet barna. For disse barna er det av særlig stor betydning at oppvekstvilkårene er gode. Barna som står i fare for å falle utenfor, gråsonebarna, rammes særlig hardt av at oppvekstvilkårene utenom familien ikke er gode nok. Barnevernet må derfor gis mer autoritet i den kommunale forvaltningen, ikke minst når det gjelder forebyggende tiltak og kommunal planlegging til beste for barns oppvekstvilkår. Målet for velferdssamfunnet er å skape gode oppvekstvilkår for alle barn, uansett hvor barnet bor. Barnevernet blir ofte oppfattet som riset bak speilet. Dette skaper store problemer i forhold til tilliten til barnevernet, som er helt grunnleggende for at barn og unge kan hjelpes. Dersom barnevernet blir nødt til å plassere barn bort fra hjemmet, må vi ha trygghet for at tilbudet som da gis, er godt nok. Dette gjelder både for fosterhjem og barnevernsinstitusjoner. I henhold til § 5 i forskrift om godkjenning av private og kommunale institusjoner som skal benyttes for barn som plasseres utenfor hjemmet i henhold til barnevernsloven, er det en betingelse at institusjonen tilfredsstiller vilkår stilt i eller med hjemmel i annen lovgivning. For eksempel kommer arbeidsmiljøloven til bruk når det gjelder arbeidstidsordninger. Men i brev av 28. juni 2004 fra Barne- og familiedepartementet til Statens barne- og familievern slås det fast at reglene om arbeidstidsordninger kan fravikes. Det står bl.a. følgende: «For de barnevernsinstitusjoner som praktiserer arbeidstidsordninger som avviker fra arbeidsmiljølovens regler betyr dette at gjeldende arbeidstidsordninger kan videreføres inntil videre.» Dette er etter vårt syn ikke holdbart. Arbeidstidsordninger handler ikke bare om de ansattes rettigheter, men vel så mye om kvaliteten på tilbudet vi gir barna. Vi er derfor uenig i at departementet har gått inn for å fravike kravene om arbeidstidsordninger. Det er nødvendig med en nasjonal dugnad for å forhindre at barn og unge faller utenfor og på den måten får problemer av ulik karakter. Arbeiderpartiet etterlyser en større tverrfaglig innsats og et sterkere politisk engasjement på dette området – ikke bare i ord, men også i form av midler. Det er en stor utfordring at barn og unge som er i ferd med å havne i kriminalitet, blir oppdaget tidlig. Dette er også avgjørende for den hjelpen som kan ytes for å hjelpe dem ut av den skadelige utviklingen. Når det dreier seg om barns livssituasjon, må vi som voksne gjøre alt som står i vår makt for å trygge barnas hverdag. Vi leser daglig om overgrep mot barn begått av voksne som utnytter barns tillit. Det er derfor viktig at barnevernstjenesten skal ha plikt til å framskaffe opplysninger om hvorvidt ansatte i barnevernsinstitusjoner har forbrutt seg seksuelt mot barn. Det er dessverre nødvendig at barn og foreldre beskyttes mot personer med slike tendenser. Det er dessverre også et faktum at altfor mange overgrep skjer innenfor hjemmets fire vegger. Det må derfor være av allmenn interesse at også fosterforeldre skal klareres før de blir godkjent for fosterhjem. Voksne folk med god samvittighet bør ikke ha problemer med dette. Vi ser at det er mangel på fosterhjem nå – det er beklagelig. Barne- og familiedepartementet bør derfor se nærmere på hvordan det kan etableres flere gode og trygge fosterhjem. I tillegg må tilsynet bli bedre. I en rapport fra Riksrevisjonen gikk det fram at 13 pst. av fosterhjemmene manglet tilsyn. Dette må det gjøres noe med. Det er derfor nærliggende å spørre hvordan situasjonen er nå, og hva statsråden har gjort for å bedre situasjonen. Barnehagene blir ofte det stedet der barna kan gi uttrykk for sin redsel, og ved flere anledninger er det nettopp de ansatte i barnehagene som melder fra når noe er galt fatt. Barns oppvekstvilkår angår oss alle, og jeg vil derfor påpeke behovet for et tettere samarbeid mellom barnehage og barnevern. Taushetsplikten må ikke være til hinder for et åpent samarbeid når dette er til barnets beste. For noen år siden hørte vi mye om «mappebarn», barn som ventet på utredning av sine saker hos barnevernet. I mange saker ble ventetiden og behandlingstiden så altfor lang. Jeg håper at statsråden her i dag kan gi oss en garanti om at vi ikke har noen «mappebarn»-saker i dag. Barn er framtiden, sier vi så ofte. Det er jo slik at når vi har noe vi gjerne vil ta vare på, passer vi ekstra godt på det. Slik må det være med barna våre også – ikke minst de svakeste, som trenger oss voksne mest.