trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-06-14:
Statsråden vektlegger sin kritikk mot kritikken fra opposisjonen og vår retorikk. Kort oppsummert henger det sammen med at statsråden og opposisjonen ikke er fra samme parti og ikke har samme virkelighetsforståelse. Det er bra at det er inngått avtale. Er det noen som er løsningsorienterte i denne sammenhengen, er det bøndene – og takk og lov for det. Bøndene sikrer oss det vi er avhengige av, nemlig mat i magen. Statsråden fokuserer på enigheten mellom regjeringen og landbruksorganisasjonene. Det er bra at landbruket får gjennomslag overfor regjeringen. Om ikke, hadde norsk matproduksjon blitt rasert. Det skal være en sterk prioritet å bruke midler på jordbruk og matproduksjon. Det er bred enighet om at norsk mat må vi ha, og da må vi ha motiverte bønder med rettferdige arbeidsforhold. Inntektsutviklingen i landbruket må vi fortsatt jobbe for å styrke overfor andre grupper i samfunnet. Innsatsfaktorer som strøm og drivstoff øker like mye i pris for bønder som for andre grupper. Representanten Westgaard-Halle prater om et konstruert skille i politikken og retorikken. Når det kommer til inntekt og netto fortjeneste i næringen, er det en realitet at utviklingen i landbruket ligger et hestehode bak andre yrkesgrupper, og for gode matprodusenter i Vestfold kan det være lurt å reise på studietur ut i landet og lære om driftsforhold andre steder. Vi trenger alle bøndene, all jorda og hele landet – matproduksjon nær folk, basert på de ressursene vi har. Vi må ha hele næringskjeden, både grønnsaker, korn, melk og kjøtt og det vi har forutsetninger for å produsere. Det innebærer flere store temaer vi burde diskutere langt mer – som jordvern, utmark, rovdyr, antibiotikaresistens, dyrevelferd, bøndenes arbeidsforhold og velferd, for ikke å glemme utdanning og rekruttering av unge bønder. Hvilken framtid har de som går inn i landbruket i dag? Dette handler om sikkerheten vi har i vårt land, både som innbyggere og som folk i fellesskap. Det handler om framtidsutsiktene og beredskapen som vi kan leve videre på i all framtid. Jeg er glad for at statsråden vektlegger utmarka, for den har vi mye av i vårt land, og den må vi jobbe for å forvalte og ta vare på. Det handler også om alle de andre store temaene som jeg trakk fram, for det er den store sammenhengen som avgjør om man kan være matprodusent, og om man kan dyrke den gode, kvalitetsrike maten vi har her i Norge.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-06-14:
Senterpartiet heier på bøndene, og du trenger ikke å spørre mange bønder før du får bekreftet nettopp det. Jeg skjønner på næringskomiteen at de føler at debatten drar ut. Foregående taler demonstrerte godt hvor lite man kan si med mange ord. Men jeg ønsker å tilføre debatten noen sterke oppfordringer til statsråden når vi er så heldige å ha ham her med oss og diskutere jordbruksoppgjøret, som i hvert fall jeg, før jeg kom inn her, var veldig engasjert i og nå har gleden av å være med på innsiden av. Det skjer mye spennende innen landbruket. Overalt i hele landet blir det tatt initiativ til innovasjon og utvikling. I Valdres har veterinærer og gårder gått sammen for å sunnhetserklære kufjøs, som ett eksempel. Jeg erfarte i et skriftlig spørsmål til statsråden at han ikke kjenner til ordningen selv, men slike initiativ må vi jobbe for å heie fram – initiativ fra næringen selv for å ta tak i utfordringene de står overfor. Det er ingen tvil om at klimautfordringer og dyrevelferd blir tatt på alvor. Mye forskning følger opp utfordringene og endringene. I den forbindelse vil jeg trekke fram baksiden av mynten. NIBIO Løken i Volbu er en forskningsstasjon som har jobbet i mange år og levert gode resultater på fjellforskning og planteproduksjon. Her evner ikke regjeringen å ta tak i behovet for økt kunnskap når de nå ønsker å sette kroken på døra for denne forskningsstasjonen. Det er et veletablert forskningsmiljø med verdifulle arealer vi aldri kommer til å få tilbake. Et annet oppsiktsvekkende tiltak er å definere landbruksutdanninger innenfor fagskolene som ikke-tekniske, som gjør at de har mistet grunnlaget for finansiering innen fagskolene. Det er dramatisk og alvorlig og kan føre til at vi i framtiden ikke har landbruksutdanning innenfor fagskolene. Representanten Enger Mehl tar til orde for at landbruks- og matministeren snakker med klima- og miljøministeren, noe jeg støtter fullt ut. I tillegg bør han snakke med både kunnskaps- og integreringsministeren og forsknings- og høyere utdanningsministeren. Jeg skjønner at det er et omfattende fagfelt og mange temaer vi trekker inn i jordbruksoppgjøret i denne sammenhengen, men statsråden har mange ting å ta tak i. Jeg håper han også vil ta tak i utdanningen innenfor jordbruk og landbruk.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2018-06-14:
Me har mykje å takka dei norske bøndene for – heilt ifrå fiskarbonden på Vestlandet, som gjennom tronge kår dreiv vekselbruk for å syta for mat gjennom heile året til seg og sine, til bonden som me har i dag, som er ein svært viktig del av næringslivet me har i Noreg. Men også den tryggleiken me har gjennom norsk matproduksjon, er vesentleg. Han set sitt preg på det Noreg me har, der våre distrikt og bygder i stor grad er prega av det norske landbruket. Men det har ikkje vore, og er ikkje, like lett å driva landbruk i heile Noreg. Difor er eg spesielt glad for dette oppgjeret, som i stor grad har styrkt grunnlaget for den geografiske produksjonsfordelinga. I tillegg til å betra kornøkonomien har me styrkt lønsemda i grasbasert husdyrhald i distrikta og i område med driftsvanskar, og det er ei klår styrking av stimulansen til å nytta alle typar beite, inklusiv utmarksbeite. Me prioriterer kornproduksjon i gode kornområde og beiting og grasproduksjon i distrikta, i tråd med Jeløya-plattforma. Denne prioriteringa styrkjer òg grunnlaget for den geografiske produksjonsfordelinga, sånn at ein kan ha husdyrproduksjon basert på gras og beite i distrikta og i heile landet. Avtalen prioriterer jordbruk på Vestlandet, og gjennom fleire grep i tilskotsordningane vert verkemidla i den nye avtalen meir målretta, for å hindra at areal går ut av drift og gror igjen. Dette oppgjeret viser med all tydelegheit at me har ønskt å ta heile Noreg i bruk. Det norske landbruket treng store og små bruk, nettopp fordi det norske landbruket er fordelt over heile vårt mangfaldige land, med bakkar, lier, fjell og dalar. Til sist: Som medlem i energi- og miljøkomiteen er eg veldig glad for det fokuset som no er retta mot klima og miljø. Me opplever at den norske bonden også ønskjer å bidra og vera med på det miljøløftet som andre næringar bidreg til. Difor er tiltaka som er baka inn i avtalen, viktige. Regjeringa legg om jordbrukspolitikken i ei meir klimavenleg retning gjennom ei sterk satsing på klima- og miljøverkemiddel samt økologisk jordbruk. Finansiering av klimasmart landbruk og forsking for å styrkja kunnskapen om klima er og vert eit viktig bidrag. Då vonar eg eksempelvis at bonden nede på Jæren som no har nytta fleire år av sitt liv – tid, krefter og kroner – på å laga bioanlegg for biogassproduksjon basert på eige avfall, endeleg finn at dette arbeidet får utteljing. Miljøsatsing innan landbruk vil gjennom dette oppgjeret – saman med resten av miljøsatsinga denne regjeringa gjer – få eit løft. Eg vil berre seia som han sa, bonden i nabokommunen: Det vart jo eit bra oppgjer, dette.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-06-14:
Energi- og miljøfraksjonene henger seg på i siste runde av debatten. Det er viktig, for det er ingen grunn til at vi skal så tvil om villigheten til å delta i både det grønne skiftet og det å redusere klimautslipp. Vi har et norsk landbruk som jeg opplever som veldig offensivt når det gjelder å ta de mulighetene som nå skapes. I min region, rundt Gjøvik og på Toten i Vestoppland, har veksten i bruken av bioenergi de siste tretti årene vært 100 pst. Det er helt på linje med veksten i bioenergi i Danmark, Finland og Sverige, og de har ikke hatt olje og gass å lene seg på. Det viser at det er regioner i Norge som bruker de mulighetene som finnes. Tolv gårder i Oppland prøver nå ut en energi- og klimakalkulator. Da får vi et grunnlag for å se på hvilke tiltak vi skal prioritere. Det bør rulles ut etter hvert på flere gårder. Det er mange som har lyst til å bli energibønder. Det er mye vinn-vinn i det. Vi kan utnytte sola bedre. Det ligger til rette for å fase inn tiltak enda raskere og i større grad i det oppgjøret som nå foreligger. Tilskuddsordningene til solceller på taket i landbruket er foreløpig litt for veike til at de tar sjansen, og den energien skal heller ikke brukes til å drive mjølkekaruseller i første omgang. Men den skal gå til å produsere biogass til å putte på enten en gassturbin eller til å erstatte varmebehov. Dermed kan det skapes biogjødsel, og det kan på sikt også skapes biokull. Vi må bygge ut anleggsstruktur for biogass i større grad – store og små – og kombinere det med solceller på taket. Det gir en infrastruktur for å sende den strømmen ut på strømnettet. Det å skape batterikapasitet for de transformatorene og målesystemene, og å digitalisere gården, er veldig bra. Det er også bra å produsere mer egen strøm og varme. Vi er på vei inn i et presisjonslandbruk som krever både energi og digitalisering. Landbruket er i stand til å produsere mye av råvarene til dette selv. Trebyggeriet må også bre om seg enda mer. Mange er på god vei til det, og de store industrielle aktørene er i full gang. Norwegian Wood Cluster rundt Mjøsa er i godt driv, men da NTNU på Gjøvik skulle ansette en professor innen massivtre, måtte de til Østerrike for å finne ham, på samme vis som vi importerer ganske mange massivtreelementer til å bygge massivtrehus i Norge fra Østerrike. Så vi har også en jobb å gjøre med å la kunnskapen og forskningen henge med. Derfor er det viktig at vi ikke er for harde på labben overfor landbruket, som må få trene og prøve ut hvilke tiltak de skal bidra med.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-06-14:
Venstre har vært med på å støtte opp om de siste jordbruksoppgjørene, i fjor og i år, og er veldig godt fornøyd med den utviklingen vi ser. Noe av det vi har tatt til orde for, er at vi må ha profesjonelle bønder som har en lønn å leve av. Det er de som skal bære landbruket og matproduksjonen i stort. De har fått et lønnsløft, og de får det ytterligere nå. Det er i år også en større utjevning mellom store og små bruk, det er riktig. Det er også viktig at vi husker på strukturen. Da kommer vi inn på kornproduksjonen, som er så viktig for det klimaet vi snakker om. Vi kan ikke fortsette en utvikling der vi drar melkeproduksjonen ut av distriktene og dalførene og erstatter den med kornproduksjon i flatbygdene. Den balansen er også veldig viktig. Da kommer vi til klimatilpasningen. Hva nå årsaken enn er, må vi tilpasse oss et klima i endring framover. Det gjelder utvasking av jordsmonn, det gjelder ras som kommer til å gå, og det gjelder tørke og nedbør som vil komme og gå. Derfor må vi bruke de smarte mulighetene. Når vi snakker om skogvern, må vi diskutere hvilket skogvern. Skogvern i høyden er f.eks. å forsinke det vannet som skal ned i dalførene. Det er også muligheter for å bruke den verktøykassa vi har rigget oss med, til å sette i verk riktige tiltak, og det er viktig at vi politisk, men også i landbruket, tenker på hvilke muligheter vi har. Så til rovdyrdebatten, som jeg skjønner har vært et tema. I Øyerfjellet ble det i dag tidlig skutt en ulv. Den var utenfor sonen. Det viser at vi nå har fått en rovdyrpolitikk, og en ulvepolitikk, som fungerer. Det gis raske fellingstillatelser, og vi er i stand til å jakte. For fem år siden ville den ulven vært på tur til Skåbu, hvor det var store tap for fem år siden. Det har vi hindret nå. Det hadde riktignok vært noen tap der den oppholdt seg, men det viser at vi er i gang med et byråkrati som virker. Vi har fått kompetanse til å jakte, og vi gjør viktige framskritt. Da er det ingen grunn til å bruke masse politisk energi og støy på å nøre opp under en debatt om en forvaltning som begynner å fungere godt. Det er masse andre utfordringer vi står overfor for å ta vare på mangfoldet i fortsettelsen.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-06-14:
Jeg måtte ta ordet etter å ha sittet og hørt på denne lange debatten, for det er faktisk ingen som har vist til Gjøvikbanen – den strekningen i Norge som er konkurranseutsatt. Arbeiderpartiet påsto det ville bli en katastrofe, at det kom til å skje masse ulykker, at det ville bli et svært dårlig tilbud, lønninger ville bli kuttet, og ansatte ville ikke ønske å jobbe der. De jeg møter på Gjøvikbanen, spør meg: Har du lyst på en is i dag? Vil du ha litt kaldt drikkevann i dag? De rigger opp en pølsevogn dann og vann. Det har med service å gjøre. De er stolte av å jobbe der. Ikke minst skapte konkurranseutsettingen på Gjøvikbanen, som for øvrig NSB vant gjennom et privat selskap, en regularitet. Vi har fått utviklet stasjonene. Det er mulig å parkere og gå på toget. Vi har hatt en formidabel trafikkvekst, og etter hvert ble det faktisk stort behov for nye tog. De har nå kommet på plass. Det bygges ut krysningsspor. Vi får på plass bedre strømforsyning. På slutten av 1990-tallet var situasjonen den at det var buss for tog – og da kan vi snakke om frekkhet, Arbeiderpartiet. Det tilbudet ble strupt i hjel, plaget i hjel, og det ble stadig flere avganger med buss for tog fra Gjøvik og Oslo på Gjøvikbanen. Det var ikke lenger en bane noen ville bruke, og bussen var heller ikke så veldig attraktiv. Vi må ta inn over oss at det er mulig å organisere drift av jernbane på andre måter. Det har mange andre land lykkes med. Gjøvikbanen AS har vist at det er mulig å lykkes med det også i Norge. Jeg hører også at Nye Veier har vært brukt som et eksempel gjennom debatten. Det er interessant å legge merke til at stadig flere representanter – enkelte sentrale representanter, i hvert fall fra Senterpartiet og også Arbeiderpartiet – nå ønsker seg veistrekninger inn i Nye Veier. Representanten Ivar Odnes fra Senterpartiet vil ha strekningen fra Mjøsbrua til Raufoss inn i Nye Veier, og det må jo være det beste eksemplet på at vi her har skapt noe som har lykkes. Å snakke det ned da, blir litt pussig. En kan ikke ønske seg bare å plukke kirsebær for å få det beste. Her må vi ha langsiktighet og bruke ressursene smart. Det er det stort behov for. Vi har sløst bort mye penger på jernbane i Norge – aller mest har vi prioritert det for lavt, det er også en utfordring – men gjennom å ha ulike aktører får vi til det tilbudet som folk lengter etter å få på jernbanen.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-06-14:
Jeg starter med byggingen av det nye Innlandet, for flertallet – regjeringa, ved Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, og Kristelig Folkeparti – har vedtatt at vi skal ha et nytt fylke, en ny region: Innlandet. Byggingen av firefelts E6 fra Kolomoen til Ensby er en viktig del av det byggeprosjektet. Det å forlenge den veien til Øyer er veldig bra, og det pågår et iherdig planleggingsarbeid forbi Lillehammer nå for at en skal holde takten oppe. Det er mange aktører som gjør en stor innsats, fra politikere til Fylkesmannen til Statens vegvesen og ikke minst Nye Veier, som står på. Det sikrer framdrift i det prosjektet. Så er spørsmålet om det er mulig å ta med byggingen av hele mjøsbyområdet, også Gjøvik, inn i det byggeprosjektet. Det skal bygges ny mjøsbru, en kilometer sør for dagens og altså en kilometer nærmere Gjøvik, og man skal utvide til firefelts vei fra Mjøsbrua til Gjøvik, helst med tunnel under byen, og også koble på fv. 33 og bygge fram til Raufoss – som er den store industrimotoren i Innlandet, hvor det også er blitt et katapult-senter som del av det byggeprosjektet vi holder på med i Innlandet. Vi har også fått universitet på Gjøvik, i midten av det. Det ville være en svært god løsning. Det blir enda mer masse om vi tar med den tunnelen, men faktum er i dag at i rundkjøringen ved Castberg-gården på Kirkeby på Gjøvik er det en årsdøgntrafikk på 37 000, og det er ikke så mange som slår den. Så det viser noe av behovet for å ta unna. Så introduserte min partikollega Jon Gunnes at jeg skulle fly høyt når det gjelder Leirin. Det gjorde jeg nok i 2015. Kampen sto om rutetilbudet på Leirin, og når det ikke var mulig å opprettholde det, var det utsikter til å ha en charterflyplass der. Den omstillingstida har en fått, og mange har jobbet aktivt med det. Det vi gjør i dag, er å støtte Kristelig Folkepartis forslag om å utvide den omstillingstida – det er riktig. Så skal vi også skjele til Trysil og Sälen. I Sälen bygges det nå ny flyplass for charterturisme, som koster 1 mrd. kr. De har fått med seg EU-midler på 250 mill. kr, og så mye privat kapital finnes det ikke i Valdres og i Hallingdal til å spe på et reiseliv som ikke har så store gevinster på lønnsomheten. Derimot er innbyggere og hyttefolket i Valdres veldig fornøyd med utbyggingen av E16. Den er særlig viktig og må fortsette. Så skal vi åpne for at det er mulig å finne investorer, enten i Asia eller i Europa, som kan være med på å bygge en charterflyplass på Leirin.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-06-14:
Jeg starter der representanten Myhrvold nesten sluttet. En gavepakke – ja, dette kan være den store gavepakken til klimaet og til kloden de neste tiårene for at vi skal nå de utslippskuttene vi trenger for å sikre at vi ikke overoppheter kloden de neste årene. Men det er en kostbar gavepakke. I Europa i dag er det Norge som leder an. Så har EU en tiltakspakke på 200 prosjekter for å bidra til å kutte klimautslipp – potensielle prosjekter. Der har karbonfangst og -lagring kommet inn igjen etter å ha vært ute en god del år og er nå på 173. plass. Det sier noe om utfordringene vi står overfor. Her er det mangel på både kunnskap og finansiering, og noen land mangler også muligheten til å ta det store løftet. Her har jo Norge en av de store mulighetene, som det er blitt påpekt her. Men nå er tiden her for å bruke tid med våre naboland, Sverige, Finland og Danmark, og også å hekte på Nederland. De nordiske landene har nå virkelig muligheten til å rigge seg til å bli CCS-clusteret i Europa. Særlig Sverige, men også Finland, har vært kjempegode på å bygge ut og ta i bruk bioenergi, og de har planer de neste fem–seks årene om å bli store på biokull. Dette passer godt inn i et industrielt cluster i Europa hvis vi finner sammen og utnytter hverandres fordeler. Det handler også om å finne sammen finansielt og dra noe av lasset sammen. Det har vi en god anledning til – og til å gjenskape noe av det vi har gjort innenfor elkraftsektoren de siste 25 årene, og bygge den industrien for framtiden. Det handler også om å tenke på hydrogen. Noe av denne debatten har vi vært innom, bl.a. i forbindelse med klimastrategien, og det var regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti som gikk i bresjen for at vi skal utvikle en nordisk hydrogenstrategi. Så vi følger opp. Men det som halter litt blant mindretallet, er erfaringene etter Mongstad, som skulle bli en månelanding. Det har blitt utrolig dyrt, og vi har ikke fått de resultatene vi ønsket. Derfor er det ingen grunn nå til å ha noe stort hastverk, ha for sterke forpliktelser og rope for mye om én enkelt finansieringsmodell. De greier vi å finne fram til de neste årene, og de aktørene som skal drive fram dette, står ikke og roper om at dette skal gå raskere akkurat nå. Vi har det året vi har på forprosjekt.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-06-14:
Til representanten Else-May Botten: Det er nok ingen tvil om at Venstre har vært en pådriver i opposisjon for å få til prosjekter med karbonfangst og -lagring i Norge, og det har vi tatt med oss inn i regjeringen nå. Det er stø kurs. Det er penger på plass. Det er framdrift. Så det er vanskelig å ikke se at vi har en plan. Så over til det som er den viktige dugnaden, uavhengig av partier og konstellasjoner her, som representanten Kaski fra SV var inne på. Finansieringsmodeller er viktige, og fra 2021 skal Norge, når vi nå blir enige med EU om å kutte 40 pst. fram til 2030 i ikke-kvotepliktig sektor, begynne å føre regnskap på utslipp. Vi må rapportere til EU. Det strammes inn i kvotepliktig sektor også, så fossilsektoren må også ta sin del. Vi har en tydelig plan fram til 2030, og så kommer karbonfangst og -lagring som en bonus hvis vi greier å komme i gang med en stor fangst før 2030. I det finansieringsscenarioet ligger også en mulighet i avfallssektoren. Fortum har nå gjort en stor innsats for å styrke prosjektorganisasjonen sin. Fortum er en stor industriell aktør, de skal f.eks. bygge et stort avfallsanlegg i Singapore, hvor komiteen skal på komitéreise og lære mer om både palmeolje- og avfallsutfordringene. Når verden går fra 7 til 9 milliarder mennesker de neste tiårene, vil det produseres mer avfall. Flere må innføre deponi. Flere må starte med forbrenningsanlegg. Her er det masse punktutslipp hvor karbonfangsten kan komme inn. Her ligger det mange piper framover som kan være med og finansiere nettopp den teknologien vi her snakker om. Derfor er den sektoren særlig viktig. Vi kan trekke dette videre. I mitt innlegg snakket jeg også om hydrogen. Klarer vi å få opp en biologisk produksjon av hydrogen, ikke bare fossil- og kullbasert, har vi knekt noen klimanøtter de neste årene. Midt oppi dette står altså Norge med sine eventyrlige muligheter. Men vi skal ikke sitte med beina i kors på Soria Moria og skue utover. Det er teknologien, det er kuttene, klimakuttene, CO 2 -kuttene, som er viktige, og så får arbeidsplassene komme som en bonus. Vi kan potensielt skape mange arbeidsplasser, men Norge har også andre store utfordringer de neste tiårene, med sin befolkningssammensetning og demografi, så det er mange utfordringer vi skal løse. Vi har behov for å hente teknologien fra andre plasser. Jeg vil som komitéleder takke for arbeidet i komiteen, og så takker jeg presidentskapet – vel blåst!
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Jordbruksdebatten følges fra Trøndelag hvert eneste år. Og man har kommet langt ut i debatten nå. Det har jeg respekt for. Jeg har lyst til å begynne med et sitat: Det er ikke sigaretter folk flest dør av. Det sa Gunhild Stordalen denne uken, da hun åpnet EAT-konferansen mandag formiddag i Stockholm. Det er ikke terror heller. Det er ikke kriger. Det er ikke bilulykker. Det er ikke fallulykker i badekaret. Det er maten som får has på oss til slutt. Noen plasser dør folk av for lite mat, men i veldig mange deler av verden dør folk av for mye mat, for usunn mat. Rundt 2 milliarder av verdens 7,4 milliarder mennesker har for lite å spise, men det er nesten like mange som er overvektige. Feilernæring står fortsatt for en tredjedel av alle barnedødsfall i verden. Som helsepolitiker må jeg bare si at matpolitikken er storpolitikk, selv om jeg opplever det regionale engasjementet fra min sterke hjemregion, Trøndelag, i akkurat disse spørsmålene. Den viktigste samfunnsoppgaven til norsk landbruk er å sikre nok, trygg og variert mat av god kvalitet. Men landbruket bidrar også selvsagt til bosetting og næringsliv over hele landet. Det er gjentatt av mange talere her i dag. I en verden med en voksende befolkning er dette et nasjonalt ansvar, som de aller fleste nasjonene er opptatt av. Arbeiderpartiet mener det er god grunn til å gi ros til Bondelaget for at de har lyktes med å framforhandle en avtale, at man har greid å styrke markedsbalanseringen ved at regjeringen har gått med på å innføre virkemidler for å forsterke muligheten til å balansere markedet, særlig for svin og sau. Høyrepartiene i regjering står bak denne kursendringen vi har sett de siste årene, med en omfordeling av tilskudd fra små og mellomstore bruk. Vi har merket oss at landbruksministeren mener at årets avtale viderefører linjene fra de siste jordbruksoppgjørene med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering. Dette er en kursendring Arbeiderpartiet ikke har støttet, og vi er glad for at årets avtale i stor grad viderefører den profilen som stortingsflertallet har lagt til grunn, der vi ser positive endringer i retning av å styrke de små og mellomstore brukene og en klarere profil på beitebruk. Vi mener dette er helt nødvendig for å nå stortingsflertallets mål om økt matproduksjon basert på norske ressurser.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-06-14:
Representanten Westgaard-Halle kom med noen karakteristikker som krever noen kommentarer. De kunne ikke stå uimotsagt. Senterpartiet er klar på at klima er vår tids største utfordring. Våre felles globale mål om klimaomstilling stiller store krav til norsk klimapolitikk i tiden som kommer. Men Senterpartiet vil ha en politikk som gir reelle klimakutt, en klimapolitikk som virker, som er mer enn retorikk og store ord. Det er jo interessant at representanten Westgaard-Halles statsminister mener at promp fra kua er vår største klimatrussel. Det mener ikke Senterpartiet. Senterpartiet innser at kua får vi gjort lite med, men vi kan gjøre mye med andre ting i landbruket, f.eks. kunne regjeringspartiene satt fart i det å få på plass et CO 2 -fond for næringstransport, som ville bidratt til å kutte klimautslipp fra transportsektoren i Norge med tre fjerdedeler. Der har landbruket mye å gå på, og landbruket er mer enn villig til å være med på en sånn dugnad. Regjeringen har vært passiv, det er sannheten i den saken. Skogressursene er dessuten helt essensielle for å nå klimamålene. FNs klimapanel forutsetter at bruk av moderne bioenergi minst må femdobles framover. Det betyr betydelig økt skogsavvirkning og mer planting enn i dag. Skog er løsningen: økt bruk av tre i bygg, økt bruk av biodrivstoff, økt bruk av biomasse til erstatning for fossile varer. Dette er løsningene på klimakrisen. Det vil være en klok og fornuftig del av bioøkonomien, men det krever en bevisst satsing. Den satsingen har vi ikke sett fra Høyres side. Høyre hadde flere muligheter til å være med på konkrete forslag da vi behandlet både avfallsmelding og klimamelding tidligere i år. Det så vi ikke noe til. Jeg er stolt av å være i et parti som har beina godt plantet på jorda, som har til hensikt å overlate jorda i bedre stand til neste generasjon, gjennom tiltak som virker, og som er jordet.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-06-14:
Det går helt klart fram at det er bred enighet i denne salen om at vi trenger karbonfangst og -lagring av negative utslipp i kampen mot klimaendringene. Norge har alle forutsetninger for å sitte i det førersetet. Vi har teknologi, vi har villige industrielle aktører, vi har egnede anlegg til å drive fangst ved, og vi har et stort lagringspotensial. Dette er – som det ble sagt tidligere – en gavepakke. Det vil være positivt for å nå klimamålene, som er det viktigste i denne saken, men også positivt for norsk industri, norsk eksport og norske arbeidsplasser. Det synet støttes av tunge kunnskaps- og forskningsmiljøer, industriaktører, miljøbevegelsen og fagbevegelsen. Det vi trenger nå – og jeg synes jeg hører det fra alle partier nå – er forutsigbarhet og framdrift, for det avgjørende punktet for å få realisert de første fangstanleggene slik at vi får en helhetlig verdikjede for fangst og lagring opp og stå, handler om å få på plass rammeverket. Det handler om å få satt trykk på saken. Det mener Senterpartiet at forslagene fra flertallet i komiteen i denne saken gjør, i en tid hvor det haster, og hvor aktørene selv sier at det haster med å få på plass en klar framdrift og å få bestemt antallet demonstrasjonsanlegg. Det ble nettopp sagt fra representanten Terje Halleland at det er finansiell risiko knyttet til dette, men det er det alltid med ny teknologi. Det er alltid en finansiell risiko knyttet til infrastruktur, som vi snakker om å bygge i denne saken, og da synes jeg det er rart at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti ikke kan være med på å utrede finansieringsmodell. Jeg er derfor skuffet over at komitéflertallet i dag trolig ikke får flertall i salen for nettopp å utrede finansieringsmodellene og få på plass en forpliktende framdriftsplan. Det mener jeg at vi skylder aktørene, at vi skylder generasjonene etter oss, for å nå klimamålene, og det hadde også vært positivt for både næringsutvikling og teknologiutvikling. Ettersom Heggelund takket de fleste, skal jeg, på vegne av komiteen, passe på å takke Heggelund for et godt samarbeid.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Marianne Haukland (Høyre), 2018-06-14:
Jeg ønsker å starte med å gi honnør til partene som har forhandlet fram denne avtalen. NRL og staten har etter mitt syn kommet fram til en reindriftsavtale som legger til rette for utvikling og muligheter for reindriften pluss at den tar inn over seg de utfordringene man hadde for næringen med låst vinterbeite, noe som ga et stort tap for flere reindriftsutøvere. Avtalen innebærer økonomiske tiltak i reindriftsnæringen på i alt 123 mill. kr. Dette er en økning på 4,5 mill. kr i forhold til inneværende reindriftsavtale. Den samiske reindriften er en viktig kulturbærer for det samiske folk og en viktig næring i Nord-Norge. Grunnlaget for kulturen og næringen skal sikres gjennom bruk av beiteområder som er bærekraftige og dyrevelferdsmessig forsvarlige. Derfor skal vår regjerings politikk i samarbeid med reindriftsnæringen legge til rette for en økologisk bærekraftig reindriftsnæring, slik det er slått fast i Jeløya-plattformen. Næringen må fortsette markedsorienteringen, og innretningen i reindriftsavtalen skal legge til rette for en slik utvikling. Våren 2017 la regjeringen fram Meld. St. 32 for 2016–2017, Reindrift – lang tradisjon – unike muligheter. Reindriftsavtalen viderefører linjene i meldingen samt lovnadene i Jeløya-plattformen. Dette innebærer at tilskuddsordninger som styrker produksjon og omsetning, prioriteres, og at det legges til rette for de reineierne som har reindrift som hovednæring. Det er derfor positivt og framtidsrettet at tilskudd til Utviklings- og investeringsfondet i statsbudsjettet økes med 3,8 mill. kr, til 36,6 mill. kr. Kostnadssenkende tilskudd og direktetilskudd reduseres med 1,1 mill. kr i statsbudsjettet, til 75,6 mill. kr. Dette må også ses i sammenheng med avgiftsfritaket på ATV og snøscooter på om lag 6 mill. kr, som trer i kraft fra 1. juli 2018. Med bakgrunn i reduksjon av produksjonsinntekter og at prosessen med tilpasning av reintall nylig er gjennomført, videreføres hovedlinjene i tilskuddssystemet slik det er i dag, så det gir stabilitet om ordningene over reindriftsavtalen. Utviklingen i sysselsettingen i reindriften er avgjørende for den økonomiske lønnsomheten, og vi ser at det har vært en reduksjon i antall sidaer samtidig som det har vært en økning i antall reindriftsutøvere. Dette har en økonomisk side ved at inntektene innenfor sidaen skal fordeles på flere, noe som kan gi en uheldig utvikling på lang sikt. Derfor er det viktig at regjeringen følger opp reindriftsmeldingen med endringer i reindriftsloven slik at vi kan se på dette i et helhetlig bilde.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Jeg ba om å få redegjøre om denne saken for Stortinget, og det ble gjort den 7. juni. Hovedvekten av min redegjørelse dreide seg da om statens eieroppfølging av Norsk Hydro i forbindelse med den situasjonen som har vært ved alumina-anlegget Alunorte i Brasil. Det er viktig å understreke at denne saken pågår fortsatt – det kan enhver som ser i mediebildet, se – denne saken er ikke avsluttet. Jeg kan si nå, først som sist, at som næringsminister kommer både jeg og departementet til å følge denne saken nøye, også videre. Staten eier 34,3 pst. av Norsk Hydro, også greit å ha med seg. Det statlige eierskapet er omfattende i norsk næringsliv, og det er viktig, som komiteens leder understreket, at vi tar utgangspunkt i det Stortinget selv har vedtatt – min arbeidsinstruks – nemlig rammene for statlig eierskapsutøvelse, rollefordelingen mellom aksjeeier, styre og daglig ledelse. Samtidig er det i eierskapsmeldingen formulert noen tydelige forventninger til selskapene, bl.a. innenfor bærekraft, og dem er det mitt ansvar og Næringsdepartementets ansvar å følge opp. Jeg redegjorde kort for bakgrunnen for saken. Det er viktig at Hydros virksomhet i Brasil ligger under styrets ansvarsområde. Det er ikke min jobb å gi uttrykk for konkrete syn mens situasjonen pågår, altså gi uttrykk for synspunkter på konkrete, operative forhold. Min oppgave er å følge opp hvordan selskapet møter forventningene staten har, og som et samlet storting har stilt seg bak. Det betyr med andre ord at det selvfølgelig er vurderinger her. Departementet må gjøre vurderinger. Vår jobb er å følge opp. At departementet skal gå inn og være et ekstra styre, eller styre over styret, er ikke i tråd med eierskapsforventningene. Men selvstendige vurderinger av hvordan styret håndterer situasjonen, må selvfølgelig departementet gjøre. Jeg har også sagt, både 7. juni og nå, at mitt inntrykk er at Hydro har tatt denne situasjonen på største alvor. Det arbeides med å finne gode løsninger, men saken er, som sagt, ennå ikke avsluttet. Det foreligger ikke enighet mellom selskapet og myndighetene i Brasil om rammene for ordinær drift ved Alunorte. Som næringsminister er jeg også opptatt av vilkårene for selskaper som opererer i utlandet. Brasil er et svært viktig samarbeidsland for Norge og vår viktigste handelspartner i Latin-Amerika. Jeg setter pris på at komiteen har hatt en rask og effektiv saksbehandling av denne saken, og også at det var mulig å komme til Stortinget og få redegjøre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Jeg har merket meg representanten Knag Fylkesnes’ innlegg. Det er en vesentlig forskjell på å undersøke og å vurdere. Næringsdepartementets jobb kan ikke være å gå inn og undersøke f.eks. vitenskapelige rapporter. Vi må selvfølgelig vurdere materialet vi får, vi må stille spørsmål til selskapet og til styret i selskapet, som vi forholder oss til. Det ligger også i vår oppgave, fordi vi oppnevner en del styremedlemmer, å vurdere hvordan styremedlemmer og styret håndterer forskjellige situasjoner i det overordnede, men å lage egne undersøkelser, som representanten Knag Fylkesnes synes å mene at vi skal, mener jeg vil være i strid med prinsippene Stortinget har lagt gjennom eierskapsmeldingen. Vi har en løpende dialog og møter med Hydro hvor tema har vært både hva Hydro har gjort tidligere for å sikre – det har vært gjort noen utbedringer ved anlegget – og også hva som er planene deres fremover.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Jeg personlig har bare vært statsråd siden januar, men så vidt jeg husker, har det blitt utført utbedringer og endringer ved anlegget, også etter 2009, bl.a. på en del rørledninger. Hydro har i denne saken varslet – i forbindelse med det som omtales som et utslipp av urenset vann – at de også vil utbedre vanndeponiene sine for å kunne takle en situasjon med så enorme regnmengder som det som kom i februar. Det er en helt naturlig oppgave for departementet å stille spørsmål og følge opp. Når Hydro sier at dette og dette skal vi gjøre, følger vi opp at det gjøres. Vi stiller også kritiske spørsmål: Hvordan følges samfunnsansvaret opp? Hva er rutinene for dette? Alt dette ligger i normal og riktig eieroppfølging. Når det gjelder egne undersøkelser, er ikke vi undersøkelsesmyndighet i Brasil.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
For det første er det viktig å huske på hva som har vært den formelle prosessen her. Kontroll- og konstitusjonskomiteen sendte ikke formelle spørsmål i denne saken. Det ble gitt en redegjørelse som jeg ba om å få gi. Det er helt naturlig at representanten stiller spørsmål i forbindelse med det. Bare så det ikke gis noe inntrykk av at departementet ikke har ønsket å svare på spørsmål. Vi har møter med Hydro, som skjer fortløpende, noen ganger med statsråden, altså meg, til stede, andre ganger bare med departementet. I forbindelse med denne saken har det vært tre møter. Det naturlige spørsmål å stille er da: Hvordan har utviklingen vært de siste ti årene? Hvordan har anlegget blitt utbedret? Hva er planene videre fremover? Det er naturlig å følge opp med spørsmål om det også videre. Men en viktig ting som representanten Knag Fylkesnes synes å ha et litt uavklart forhold til, er skillet mellom departementets rolle og styrets rolle. Departementet driver ikke dette selskapet. Det er det styret som gjør og har ansvaret for.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
For det første: Representanten refererer til denne IEC-rapporten som, helt riktig, er den rapporten som var utgangspunktet for påstandene. Grunnen til at vi kaller det påstander, er at dette ikke er verifisert. Dette er ikke bevist. Dette er ikke sannhet. Det er riktig at det var utgangspunktet for påstandene om at det hadde kommet utslipp fra rødslamdeponiet. Men det er verdt å merke seg at så vidt jeg har forstått, sier brasilianske myndigheter nå at det ikke har vært utslipp fra rødslamdeponiet. Om det synes det nå å være, så vidt jeg har oppfattet, en type enighet om. Det er samtidig enighet om at fra vanndeponiet kom det utslipp av ikke-renset vann. Hydro har bl.a. sagt at det skal utbedres for å kunne takle regn. Det som er den naturlige oppfølgingen av dette, er å se når saken får et punktum, gå igjennom saken sammen med selskapet, men også gjøre egne vurderinger av saken i departementet, i lys av hva som står i eierskapsmeldingen. Men igjen: Det er viktig at vår jobb, som Stortinget har gitt oss, ikke er å være styre for selskapet, men å følge prinsippene i eierskapsmeldingen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Det er ikke noe hold i påstanden om at departementet ikke gjør vurderinger. Selvfølgelig må departementet gjøre vurderinger. Det er ikke slik at departementet gjennom eierdialog, når vi stiller spørsmål, når vi ber om å få informasjon, er en ren postkasse for selskaper hvor staten har, i dette tilfellet, 34,3 pst. Vi gjør vurderinger. Men det er en vesensforskjell på å gjøre vurderinger slik det er beskrevet at departementet skal gjøre i eierskapsmeldingen, altså den type vurderinger, og det representanten Knag Fylkesnes tegner opp. Til det at vi beskriver den brasilianske rapporten, altså denne ene IEC-rapporten, som bare påstander: Det skyldes rett og slett at jeg ikke vet hvilket annet ord man skulle brukt. Det er én rapport, det er mange andre rapporter som viser mer. Hydro, som selvfølgelig er en viktig kilde i dette, og deres vitenskapelige undersøkelse – også uavhengig, altså ikke gjort av Hydros egne forskere, men av uavhengige byråer – viser det motsatte, og min forståelse er også at brasilianske myndigheter nå mener at det ikke har vært utslipp fra rørslamdeponiet, som var det som var utgangspunktet for diskusjonen. Jeg er enig i at det er viktig at Stortinget får redegjørelser. Stortinget må kunne diskutere privat næringsliv, ikke bare de deleide statlige virksomhetene, men hvilke som helst statlige bedrifter og se hvordan vi som land forholder oss til dem. Stortinget har en viktig kontrollfunksjon, og komiteen har en viktig kontrollfunksjon overfor departementet og overfor meg som statsråd, men det er ingenting i denne diskusjonen og denne saken, mener jeg, som viser at regjeringen er på kollisjonskurs med stortingsflertallet. Snarere er det vel slik at det viser seg at SV har en egen forståelse av hva statens eierskapspolitikk er. Kontrollfunksjon – ja. Kritiske spørsmål – ja. Drive oppsyn med om vi følger den jobben som vi forvalter på vegne av Stortinget – ja. Men denne saken viser nå at SV står alene om sin litt særegne forståelse av hvordan statens eierskapspolitikk skal utføres.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Under behandlingen av representantforslaget om å sikre bredbåndkommunikasjon i nordområdene – Dokument 8:76 S for 2015–2016 og Innst. 304 S for 2015–2016 – ba Stortinget regjeringen fremme forslag til hvordan bredbåndkommunikasjon kan sikres i norsk del av nordområdene. Bakgrunnen for Space Norways prosjekt har vært regjeringens og Stortingets ønske om å styrke kommunikasjonskapasiteten i nordområdene. Jeg er derfor glad for at Stortinget forrige mandag, den 4. juni, enstemmig ga sin tilslutning til forslaget om å gi et betinget tilsagn til Space Norway AS om egenkapital. I ettertid har representantene Audun Lysbakken og Bjørnar Moxnes reist spørsmål om det amerikanske forsvarets rolle i prosjektet. Når det gjelder forsvarspolitikken og dialogen med våre allierte, skal jeg overlate det til forsvarsministeren. Jeg vil imidlertid presisere at saken som har vært presentert i media, er basert på en noe upresis fremstilling av fakta. Det eksisterer per i dag ingen avtale med USA om Space Norways prosjekt. Det er heller ikke snakk om et dedikert system for atomvåpen, men et kommunikasjonssystem for å sende begrensede tale- og datamengder. Jeg henstiller til Stortinget om å ikke sette dette viktige prosjektet i fare på bakgrunn av nyhetssaken. Brukernytten av rominfrastruktur spenner bredt. Ikke minst er dette tilfelle når det gjelder kommunikasjon i nordområdene. Raskt og stabilt internett er viktig for alle som driver aktivitet der, enten det er skipstrafikk, fiskeri eller forskning. Space Norways forretningscase legger opp til at kapasiteten på satellittene skal benyttes av både det norske forsvaret, allierte og internasjonale, kommersielle aktører. Norge vil gjennom prosjektet få en sivil og militær egenevne som styrker vår rolle som en ansvarlig aktør i nordområdene. Et robust kommunikasjonssystem vil også legge til rette for videre verdiskaping. Space Norway har søkt å finne løsninger som sikrer samfunns- og myndighetsbehov, samtidig som de har lett etter kommersielle muligheter for å bidra til finansiering av prosjektet. Forutsetningene for Space Norways forretningsmodell og Stortingets vedtak er at Space Norway skal sannsynliggjøre en avkastning på statens kapitalinnskudd i selskapet. Dagens modell skal dekke Norges behov for hjelp med finansiering fra kommersielle aktører og internasjonalt samarbeid. For å realisere prosjektet må Space Norway i månedene fremover forhandle frem avtaler med kunder, leverandører og banker. Skapes det tvil om Stortingets vedtak, vil dette gjøre det vanskeligere å gjennomføre slike forhandlinger, og følgelig skape en usikkerhet rundt prosjektet. Hvis vi nå skaper tvil om prosjektets fremdrift eller forutsetninger, vil prosjektet bli vanskeligere å realisere. Det vil kunne ta lang tid, og det vil kunne bli betydelig dyrere for Norge å få på plass en alternativ kommunikasjonskapasitet i nordområdene. Jeg understreker at utredningene som ble gjort i forkant av forslaget, viser at dårlig kommunikasjonsdekning er en trussel for sjøsikkerheten i nordområdene. Regjeringen er derfor opptatt av at vi skal få på plass en løsning så fort som mulig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Den setningen som representanten Aasland refererer til, er blant de setningene som jeg mener er upresise, for det gis inntrykk av at det er en type ferdig fremforhandlet avtale mellom norsk og amerikansk side. Det er det ikke. Det kan forsvarsministeren si mer om. Jeg mener at det står veldig tydelig i saken hva som er bruken av disse satellittene. Det står at de skal brukes av det norske forsvaret, av våre allierte og av kommersielle. Og dette er bygd opp – for å si det veldig enkelt – slik: Det er to satellitter, og så fester man på utstyr – det er det man kjøper, enten det er kommersielle aktører, Forsvaret eller andre – man fester på bokser, som er det Space Norway nå skal ut og selge. Jeg mener at saken er tilstrekkelig opplyst, og at Stortinget også har fattet sitt vedtak med utgangspunkt i det, og det kom heller ingen tilleggsspørsmål fra Stortinget til det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
For å ta noe av bakgrunnen for saken og bakgrunnen for at det har vært viktig å gjøre dette nå – hvorfor Space Norway har vært opptatt av å få dette tilsagnet på plass: Jo, nettopp på grunn av at hvis man ikke hadde dette tilsagnet fra Stortinget, kunne man heller ikke gå i dialog eller forhandlinger med potensielle kunder. Og her er det kunder blant våre allierte. Amerikanerne er én mulig kunde, og det er kommersielle kunder. Det er ikke slik at det er en rekke avtaler som bare er klare til å signeres. Det er en rekke interessenter, men det var nettopp for at forhandlingene skulle kunne komme ordentlig i gang med kommersielle kunder at det var viktig å få gjort unna denne saken nå. For Stortinget er det vel litt slik at enten er en sak tilstrekkelig opplyst, eller så er den ikke det – og hvis den ikke er det, har jeg som statsråd et problem. Men vi skal alltid tenke over at Stortinget skal få god, grundig og tilstrekkelig informasjon.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Jeg har ikke registrert at Stortinget har bedt om å få EY-utredningen – for å være helt ærlig – så hvorvidt det er noen problemstillinger knyttet til det, kan jeg ikke svare på på stående fot. Men så til spørsmålet om det prinsipielle: Innenfor det som er mitt ansvarsområde, nemlig det næringspolitiske, er det ikke noe prinsipielt linjeskifte eller noen prinsipielle avveininger her. Alle de næringspolitiske sidene er godt redegjort for. Så vil forsvarsministeren etterpå si noe om hvorfor vurderingen fra Forsvarsdepartementet er at det heller ikke er prinsipielle endringer som berører norsk forsvarspolitikk. Det står tydelig i saken at en av grunnene til at KS1 ikke var tilfredsstillende, var at det ikke ivaretok Forsvarets behov. Så klart det skal brukes av Forsvaret, så klart det skal brukes av våre allierte. USA er en av våre aller nærmeste allierte. Med andre ord mener jeg det aspektet er godt dekket i saken.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Når det gjelder de forsvarspolitiske sidene ved dette, og hvorvidt de er prinsipielle eller ikke, har jeg gitt den vurderingen som Forsvarsdepartementet har gitt oss, men dette er det forsvarsministeren som må svare på. Det som var problemet med KS1, var bl.a. at den ikke ivaretok Forsvarets behov på en god nok måte. Dette er også viktig i et forsvarspolitisk perspektiv. Det er ingenting i proposisjonen som legger skjul på hva disse satellittene skal brukes til. De skal brukes av Det norske forsvaret, de skal brukes av kommersielle kunder, og de skal brukes av våre allierte. Det er veldig tydelig og klart. Og det er heller ikke slik, som det har blitt gitt inntrykk av, at det er en ferdigforhandlet avtale med f.eks. det amerikanske forsvaret. Det stemmer ikke. Det vil helt sikkert forsvarsministeren si noe mer om. Så er Stortinget selvfølgelig i sin fulle rett til å stille spørsmål ved dette.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Jeg kan kort si noe om det. Forslag nr. 1 er at regjeringen skal redegjøre for «vilkårene for tilkobling av amerikanske militære sensorer». Redegjørelse betyr ikke bare at man er i Stortinget i forbindelse med en sak, det betyr jo at Stortinget må sette opp en egen redegjørelse. Den vil komme når Stortinget samles igjen i oktober, føre til en alvorlig tidsforskyvning for hele prosjektet og kunne sette veldig mye av dette i fare. Så ber Stortinget oss om – i det neste forslaget – å «instruere Space Norway om å stille forhandlinger om å realisere et prosjekt(…) i bero». Hvis man skal komme i gang med forhandlinger – som jeg understreker, dette er ikke ferdige forhandlinger – med allierte land, er man igjen avhengig av at man gjennomfører etter tidsplanen. Hvis ikke er det stor sjanse for at partene vil se etter alternative løsninger. (…) Til slutt: Det siste forslaget vil bety at …(Presidenten avbryter.) (Presidenten avbryter.)
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-06-14:
Et godt utgangspunkt i Stortinget er å ta utgangspunkt i hva partier og saksordførere sier i stortingsmerknader og i stortingsbehandlinger, ikke hva man sier filtrert gjennom mediene. Det er det jeg må forholde meg til, ikke hva den utmerkede og sykmeldte representant Steinar Reiten har uttalt i NRK. Jeg har sagt – og gjentar det gjerne – at det er helt klart og tydelig i proposisjonen hva satellittsystemet skal brukes til. Det står klart og tydelig at det skal brukes av det norske forsvaret, at det skal brukes av våre allierte. Så er det forsvarsministeren som har ansvaret for – og må redegjøre for – kontakten med USA. Som jeg har understreket flere ganger, er det ikke slik som det ble skapt et inntrykk av i NRK-saken, at det her foreligger en type avtale, men at det har vært samtaler – det kan helt sikkert forsvarsministeren si noe mer om.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-06-14:
Det er et veldig godt spørsmål fra representanten. Dette er snakk om nyttelast i form av kommunikasjonsenheter. Det er en til det norske forsvaret, som er en bredbåndsenhet, og så har amerikanerne sagt at de gjerne vil henge opp en som de kaller «small band». Det er enklere, korte krypterte meldinger som går gjennom den typen kommunikasjon. Det er altså ikke snakk om sensorer, som enkelte har hevdet. Det er snakk om kommunikasjonsenheter.