Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-12-15:
Debatten om kommuneøkonomi kommer igjen og igjen. Man kan vel si at fløyene er noenlunde like, selv om Fremskrittspartiet de to siste årene har innsett at når vi ikke får en systemendring i forhold til inntektssystemet overfor kommunene, er vi også nødt til å ta innover oss at for at kommunene skal kunne utføre oppgavene sine på en tilfredsstillende måte overfor brukerne, er vi nødt til å tilføre friske midler. Fremskrittspartiet har mange ganger fremmet forslag om store endringer i forhold til inntektssystemet. Jeg skal ikke si så mye om det nå, men jeg tror at på sikt vil nok Fremskrittspartiets system tvinge seg igjennom, uavhengig av hvorvidt de politiske blokkene i dag er slik som de er. Hvis brukerne skal få et tilfredsstillende tilbud, tror jeg faktisk det også er brukerne som kommer til å tvinge det igjennom, for det er ikke godt nok slik som det er. Det er litt overraskende at debatten år etter år går på at problemet for kommunesektoren er at det er for lite overføringer, når vi vet at det kan ordnes gjennom et finansieringssystem der pengene i større grad følger brukerne. Da vil brukerne sannsynligvis bli mer tilfredse, og det vil bli mindre grunn for lokalpolitikere og kommuner til å klage sin nød. Jeg vet at det er flere som jobber med alternative ordninger, også i retning av det som Fremskrittspartiet har som sitt primære opplegg. Jeg tror det var representanten Meltveit Kleppa som nevnte dette oppropet fra 138 kommuner. Det er klart at det kunne ha vært interessant å gå igjennom alle disse kommunenes regnskap og budsjett. Det kunne også ha vært interessant å gå igjennom de politiske konstellasjonene i disse 138 kommunene, for å se hvorvidt det har vært de politiske konstellasjonene, eller om det har vært prioriteringene i den enkelte kommune som har gjort at de har dårlig økonomi, eller hvorvidt det er de statlige overføringene som faktisk er grunnen til at de sliter med sin økonomi. Jeg har gjort meg en liten umake gjennom høsten. Jeg har gått igjennom en del lokale aviser som har hatt oppslag om kommuneøkonomi. Da er det litt interessant å registrere at det er ikke lokalt den store klagen kommer. Det er rikspressen og politikerne på venstresiden som er veldig dyktige til å – la meg si det slik – svartmale situasjonen for Kommune-Norge. Det er interessant å lese – bare for å ta et par eksempler – at politikerne i en liten kommune som har hatt voldsomme problemer med økonomien, og som faktisk er senterpartistyrt, i går kveld kunne koste på seg relativt høye smørbrød etter å ha snudd kommunal sult og nød til et pent overskudd. Etter litt omstilling, litt konkurranseutsetting, litt interkommunalt samarbeid, nyttig reduksjon i administrative kostnader, så har de klart det. Det er også interessant å se til en annen kommune som er senterpartistyrt, hvor rådmannen har lagt fram et spennende forslag til budsjett i 2004. Der står det bare om ett problem denne kommunen har i forhold til økonomien, nemlig hvorvidt de skal bygge et tilbygg på skolen, eller hvorvidt de skal bygge kunstgressbane. Det er også interessant å se at fire små kommuner i Namdalen, for øvrig et område som Senterpartiet og flere nå har snakket om skal få Nord-Norge-premisser i forhold til kommunesektoren, står overfor enorme investeringsplaner. Til sammen bor det 11 000 mennesker i disse kommunene. Der skal de nå investere 100 mill. kr. Hvorfor står de overfor investeringsplanene? Jo, fordi de ser lyset. Alt går så mye bedre i kommunene nå. Etter at de har rasjonalisert, effektivisert, omstilt seg, inngått omfattende samarbeid på tvers av kommunegrensene, så har de fått det til. Det jeg prøver å si, er at jeg tror at de politiske partiene på venstresiden også har et ansvar i forhold til å skape positivitet overfor hva som skjer i kommunal sektor. Det er ikke riktig at alt er bare trist og grått i kommunesektoren. Jeg kommer selv fra en kommune med 17 500 innbyggere, som hadde voldsomme problemer tidlig på 1990-tallet og på midten av 1990-tallet, selvfølgelig fordi de hadde lagt seg på et altfor høyt aktivitetsnivå i forhold til sine inntekter. I løpet av to år fjernet denne kommunen nesten 80 årsverk. Så stiller vi oss spørsmålet: Så brukerne i denne kommunen noen forskjell? Merket de noen forskjell på tjenestetilbudet? Nei. Og da blir det litt feil når ordføreren i etterkant går ut og sier: Se hvor dyktige vi har vært, vi har greid å rasjonalisere bort 80 årsverk! Det denne ordføreren skulle ha sagt, var: Beklageligvis har denne kommunen hatt et altfor høyt aktivitetsnivå. Vi har faktisk hatt 80 årsverk for mye i forhold til det som har vært nødvendig for å tilfredsstille brukernes behov. Derfor hadde altså denne kommunen opparbeidet seg et akkumulert underskudd på 40 mill. kr. Det må gå an å snakke om kommunal sektor også i positive toner. Jeg vil også få lov til å utfordre statsråden i forhold til de fire kommunene med feilrapportering i forhold til psykisk utviklingshemmede, at statsråden virkelig tar det innover seg at dette er en flertallsmerknad, at det virkelig er et ønske fra komiteen om at her skal det gjøres noe. Jeg vil også vie litt oppmerksomhet til noen av Fremskrittspartiets forslag. Det gjelder først forslag nr. 22, der Fremskrittspartiet ber Regjeringen nedsette et politisk uavhengig organ for å utrede de samfunnsmessige tap ved manglende integrering i Norge. Jeg synes det vil være et godt grep i forhold til å finne de utfordringene vi står overfor nå, når det er et samstemt storting som har lagt store ressurser i å styrke integreringsprosessen. Da kunne det ha vært interessant å ha fått sett hvor det er vi skal sette inn tiltakene for å få best mulig resultat. Andre land rundt omkring oss som det er naturlig å sammenligne seg med, har gjort det, og har også funnet materiale som de bygger videre på når de skal forsterke integreringspolitikken. Det er ikke slik at Fremskrittspartiet her ønsker seg noe innvandrerregnskap. Her er det rett og slett et ønske om å få på bordet hva vi har gjort feil, og hva vi skal gjøre for å rette det opp. Jeg vil også rette oppmerksomheten mot forslag nr. 32. Her fikk Fremskrittspartiet på plass 500 mill. kr. i Husbanken. Vi vet at det er mange, mange kommuner som har egne planer om å etablere rehabiliteringsplasser eller sykehjem i sydligere strøk. Vi er veldig fornøyd med at vi fikk det på plass. Men det viser seg i ettertid at det er veldig vanskelig for dem som ønsker å få del i disse midlene, på grunn av at det er litt dårlige retningslinjer i forhold til Husbanken og hvordan midlene skal utbetales. Her ber vi rett og slett bare om at statsråden og Regjeringen i klarere ord gir retningslinjer til Husbanken om hvordan disse pengene skal brukes. Forslag nr. 31: «Stortinget ber Regjeringen nedsette et hurtigarbeidende utvalg for å ta restansene på asylfeltet. Utvalget kan rekrutteres fra arbeidsledige med relevant kompetanse.» Jeg synes det er litt trist at ikke Stortinget kan være med på et slikt forslag. Jeg synes det er trist at alle partier utenom Fremskrittspartiet aksepterer at det nå sitter over 17 000 mennesker i asylmottak rundt omkring i landet. Barn og kvinner sitter måned etter måned, år etter år, uten å vite hva framtiden vil bringe for dem. Samtidig vet vi at vi har arbeidsledige som har sterk kompetanse på dette feltet, som ganske raskt kunne ha satt seg sammen i et hurtigarbeidende utvalg for å få ned det antallet som sitter i mottak i dag. Vi registrerer at Regjeringen er nødt til å etablere flere og flere mottak, fordi det ikke ser ut til at det blir mindre og mindre behov, fordi vi ikke greier å ta unna restansene. Det bildet som tegner seg nå, er at situasjonen faktisk vil bli verre også i 2004, fordi vi ikke greier å ta unna. Jeg vet at statsråden i sitt innlegg vil si: Joda, nå skal vi innføre 48 timers behandling, og åpenbart grunnløse søkere vil da avvises umiddelbart. Og de blir ikke sittende i mottak i seks måneder, i ett år, i to år. Det er helt andre typer asylsøkere som sitter over lang tid. Derfor er det trist at Fremskrittspartiet måtte stå alene om det forslaget. Jeg vil avslutte med å si at Arbeiderpartiet gjennom sitt forlik skal ha ros for – det har jeg også ved en tidligere anledning sagt – at de fikk på plass de 1,5 milliardene som Fremskrittspartiet fikk flertall for i forbindelse med kommuneproposisjonen, og som var manglende i Regjeringens budsjett. Men derfra til å si at Arbeiderpartiet nå på en måte har vært med på å redde landets framtid gjennom en subsidiær holdning i forhold til dette budsjettet, er å gå vel langt. Jeg har en viss mistanke om at de 1,5 milliardene som manglet i budsjettframstillingen fra Regjeringen, faktisk manglet av taktiske hensyn i forhold til forhandlingene i Stortinget. Det skulle ikke forundre meg. Men vi må akseptere at Regjeringen også får lov til å drive sitt taktiske spill på den måten. Det vi skal være fornøyd med, er at det har kommet på plass. Helt til slutt fremmer jeg alle forslag som Fremskrittspartiet står bak, og som vi er medforslagsstillere til. Jeg vil også signalisere «same procedure as last year», vi vil stemme imot V.