trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Det skal absolutt ikke være sånn at fastlegene skal reise hjem til friske mennesker og se hvordan de har det hjemme. Det er ikke det som er meningen. Men vi vet samtidig at noen kan falle utenfor, noen kan slite av ulike grunner og ikke nødvendigvis ta initiativ selv. Da er det mulig for fastlegen å kunne tilby en time, kanskje ringe fra kontoret eller kanskje sende en invitasjon til å komme på kontoret. Det er jo ikke noe annet enn det jeg får av tannlegen hvert år. Det er mulig å si at vi er her hvis du trenger det. Men det er ikke sånn at man kan påtvinge noen som helst å komme til fastlegen. Når det gjelder spesielt legemiddellister, er det en veldig viktig funksjon som fastlegen har, for hvem andre er det som er det sentrale knutepunktet for pasientene? Det er fastlegen. Derfor må vi også forbedre oss her, for vi ser at her kan det være mange fallgruver.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Alle pasienter og pårørende skal møtes med respekt og forståelse. Det er ikke den enkeltes diagnose, men den enkeltes behov for helsehjelp og bistand som skal avgjøre hvilke tjenester som tilbys. Det finnes i dag ingen helbredende behandling for fibromyalgi. Når det ikke finnes en enkeltstående årsak til plagene, vil det heller ikke finnes én spesifikk behandling. Behandlingen må innrettes med tanke på pasientenes ulike symptomer. Det er faglig enighet om at en tverrfaglig behandlingsstrategi er det ideelle for denne pasientgruppen. Fastlegene har en sentral rolle med å koordinere behandling og oppfølging. I tillegg vil pasientene ofte ha behov for bistand fra Nav. Fordi sykdommen arter seg så ulikt hos ulike mennesker, er det vanskelig å skreddersy et likt tilbud til alle i hele landet. Fortsatt mangler vi mye kunnskap om fibromyalgi. Dette gir oss noen utfordringer når vi skal lage gode faglige tilrådninger. Vi gjør allikevel mye som vil bidra til å bedre kvaliteten på tjenestene til denne pasientgruppen. Ofte har de behov for koordinerte tjenester over lang tid. Samhandlingsreformen oppfordrer kommuner til å integrere sine tjenester og satse tverrsektorielt på helsefremmende og forebyggende arbeid. Jeg mener at dette er en utvikling som i større grad vil ivareta de kvinnene som har behov for en mer helhetlig tilnærming til sine helseproblemer. Det tar tid å bygge opp gode tjenester. Det tar også tid før tilgjengelig kunnskap og informasjon når ut til ansatte i tjenestene og til pasienter og brukere. Derfor arbeider regjeringen med å bedre utdanningene og tilpasse utdanningene til befolkningens behov. Det er en overhyppighet av kvinner som har diagnosen fibromyalgi. Regjeringen har i flere år gitt klare styringssignaler om at kjønnsperspektivet i forskning skal ivaretas. I 2006 ble Nasjonalt kompetansesenter for kvinnehelse etablert ved Oslo universitetssykehus. Senteret har fått betydelig forskningsaktivitet og noe utadrettet virksomhet knyttet til kompetansespredning og undervisning.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Om man skal ha en egen kompetansetjeneste på fibromyalgi, må man hele tiden vurdere. Jeg er helt enig i at legestudenter må få god og grundig undervisning. Samtidig forstår jeg jo at det er krevende fordi det ikke finnes én spesifikk behandling, og fordi det ikke nødvendigvis finnes én årsak til denne diagnosen. Samtidig vet vi at dette rammer veldig mange, og at det rammer veldig mange kvinner. Derfor er det viktig at vi får både forskning og kompetanse om det. Derfor er jeg i hvert fall opptatt av at Nasjonalt kompetansesenter for kvinnehelse får ut informasjon og får spredd kunnskap om fibromyalgi, slik at man kan hjelpe flere i hele landet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Det å lage retningslinjer for behandling er noe som vi har gjort i stadig større grad innenfor mange diagnoser, og som jeg absolutt er tilhenger av, ikke minst for å få spredd god veiledning til hele landet, slik at man kan få det samme tilbudet i hele Norge. Men jeg vil også nevne at Nasjonal samarbeidsgruppe for medisinsk og helsefaglig forskning vil etablere en ny nasjonal satsing på muskel- og skjelettplager, -skader og -sykdommer. Dette vil også komme pasienter med fibromyalgi til gode. Så det skjer noe, men å få gode veiledere er selvfølgelig viktig. Og så er det jo slik, som jeg sa først i innlegget mitt, at dette er en kompleks sykdom fordi det er så mange årsaker. Men det betyr jo ikke at man ikke må ta det alvorlig når det er så mange som rammes hvert år.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Helsestasjons- og skolehelsetjenesten er en viktig helsefremmende og forebyggende helsetjeneste og et lovpålagt tilbud. Tjenesten tilbys uten egenandel for brukerne og har høy oppslutning i befolkningen. Som det fremgår av rapporten fra Statens helsetilsyn, har så godt som alle spedbarn fått de anbefalte helseundersøkelsene ved helsestasjonen innen åttende leveuke. Hensikten med Helsetilsynets kartlegging var å få oversikt over hvordan kommunene sikrer en faglig forsvarlig helsestasjonstjeneste til barn mellom 0 og 6 år. Flere av funnene gir grunn til bekymring. Jeg deler bl.a. Helsetilsynets bekymring over at kommuner og bydeler som selv erkjenner svikt i tjenesten, ikke har planlagt å sette i gang forbedringstiltak. Her er jeg helt enig med representanten Sjøli. Jeg synes disse funnene er urovekkende, og vil i første omgang ta opp saken med KS. Helsestasjons- og skolehelsetjenesten er en av de få tjenestene som kommunene plikter å tilby etter den nye helse- og omsorgstjenesteloven. Kommunens ansvar for tjenesten er utdypet i en egen forskrift. Helsedirektoratet har fått i oppdrag å vurdere om det er behov for å revidere dagens forskrift. Det innebærer å vurdere om endringer i forskriften kan føre til en styrket tjeneste. Blant annet vil Helsetilsynets rapport være grunnlagsmateriale for denne vurderingen. Regjeringen har en egen tilskuddsordning til helsestasjons- og skolehelsetjenesten. Ordningen er styrket i inneværende år. Tilskuddet skal bidra til at kommuner går i gang med en langsiktig styrking av denne tjenesten, i tråd med intensjonene i Samhandlingsreformen. Det er kommunene som skal dekke alle utgifter til helsestasjons- og skolehelsetjenesten. Derfor må kommunene selv prioritere å styrke denne tjenesten. Det er også kommunene som må sikre at gjeldende regelverkskrav om faglig forsvarlig virksomhet blir oppfylt. Selv om kommunene står fritt med hensyn til hvordan de vil innrette tjenesten, er dette en tjeneste de etter loven skal ha. Tjenesten må oppfylle kravene til kvalitet og forsvarlighet. Jeg håper at Helsetilsynets rapport blir brukt av kommunene i arbeidet med å utvikle denne viktige tjenesten.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Som jeg også sa, mener jeg at helsestasjons- og skolehelsetjenesten er noe av det viktigste vi har i helsetjenesten vår, og er noe av det som virkelig har fungert i mange, mange år, langt tilbake, og som vi har lang og god tradisjon for i Norge. Denne tjenesten er helt vesentlig i det forebyggende arbeidet, helt vesentlig for mange familier og for veldig mange barn for å fange opp hvor det kan være utfordringer. Det kan være mange – det kan være ulike typer familier. Derfor er jeg veldig opptatt av at her må vi følge det som er faglige normer og retningslinjer. Det er bekymringsfullt at det viser seg at tjenesten ikke er god nok i alle kommuner. I første omgang må det tas opp med KS – det akter jeg å gjøre – og så vil vi også vurdere om forskriftene skal strammes til, slik at man har en sterkere forankring i kommunen i forhold til denne tjenesten. Men loven er egentlig klinkende klar.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Gjennom de prosessene som har vært ikke minst i Stortinget gjennom meldingen om fødsels- og barselomsorg og også Nasjonal helse- og omsorgsplan, er representanten Sjøli veldig godt kjent med det arbeidet som gjøres, det grunnlaget som er lagt, og ikke minst med det arbeidet som må gjøres mellom kommuner og de regionale helseforetakene for å få denne tjenesten godt på plass. Nå kommer det også inn som en del av det avtaleverket som er mellom kommunene og de regionale helseforetakene. Jeg er veldig enig i at akkurat denne type tjenester er viktig med tanke på både forebygging, veiledning, en god start i livet og trygghet for mor og barn. Jeg er veldig opptatt av at vi skal lykkes her, og jeg skal følge med på om disse avtalene blir inngått, og om man jobber hardt ute i landet for å bygge opp disse tjenestene lokalt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Helse Nord har ansvar for planlegging, organisering og drift av det akuttmedisinske tilbudet i sin region, herunder ambulansetjenesten. Folk skal få akutt hjelp når de trenger det, sammen med legevakt spiller ambulansetjenesten en viktig rolle. Vi har sett stor kompetanse- og kvalitetsheving i ambulansetjenesten over de siste årene, og det betyr en bedre tjeneste, som kan gi bedre hjelp. Helse Nord har informert meg om at Klinikk prehospitale tjenester må kutte kostnader tilsvarende 15 årsverk som følge av budsjettoverskridelser. Klinikken vil forsøke å møte dette kravet ved å gjennomgå bemannings- og turnusplaner. Klinikken skal vurdere behovet for ambulansetjenester i lys av antall oppdrag og antall kjørte kilometer ved hver ambulansestasjon. Helse Nord har allerede gjennomgått aktiviteten i Øst-Finnmark med tanke på å unngå budsjettoverskridelser. Det ble besluttet å gjøre noen mindre endringer i ambulanseberedskapen. I Vardø og Båtsfjord er det to ambulanser i hver kommune. Begge kommunene har en døgnbil på vakt 24 timer i døgnet – året rundt. I tillegg har de en dagbil i drift fra kl. 8 til kl. 17 på ukedagene. Endringene førte til at dagbilen ble tatt ut hver fredag i begge kommunene, og annenhver torsdag i hver kommune. Behov for ambulanse i Kirkenes vil også kunne dekkes av ambulansebil fra nabokommunen Vadsø. Det er flyplass i både Vardø og Båtsfjord, og ambulansefly benyttes når medisinskfaglig vurdering tilsier det. Det er viktig at Avinor tar hensyn til behovet for luftambulansetjenester dersom det blir aktuelt å endre flyplassens åpningstider. Avinor og Luftambulansetjenesten må innlede dialog om dette så snart som mulig. Helse- og omsorgsdepartementet har presisert dette overfor Samferdselsdepartementet. Helse Nord forsikrer om at endringene er forsvarlige, og at befolkningen i Øst-Finnmark vil få et trygt og forsvarlig ambulansetilbud.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Jeg er veldig opptatt av at alle i hele landet skal føle trygghet for det tjenestetilbudet de får, at den dagen man blir syk, skal man få god behandling uansett hvor man er. Vi har satset mye på akuttberedskapen i Norge. Det gjør at vi har en god akuttberedskap også i nord, og jeg vil si vi har en god akuttberedskap generelt over hele landet. Det er et veldig viktig prinsipp. Så er det også sånn at når vi ser på tallenes tale, bruker vi jo mer penger på dette i nord enn vi gjør mange andre steder i landet, naturlig nok, fordi det er store avstander og krevende geografisk sett. De endringene som nå er foreslått fra Helse Nord, mener Helse Nord, som er faglig ansvarlig for tjenesten, ikke vil føre til en svekkelse av beredskapen. Det er fremdeles døgnkontinuerlig ambulanseberedskap. Det er også viktig at luftambulansen holdes i drift når det er behov for det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-29:
Jeg skjønner at når det er snakk om å ta bort noe, tenker man at det automatisk er en svekkelse av beredskapen. Da har jeg lyst til nok en gang å lese et lite avsnitt av det jeg leste i sted: «I Vardø og Båtsfjord er det to ambulanser i hver kommune. Begge kommunene har en døgnbil på vakt 24 timer i døgnet – året rundt. I tillegg har de en dagbil i drift fra kl. 8 til 17 på ukedagene. Endringene førte til at dagbilen ble tatt ut hver fredag i begge kommunene, og annenhver torsdag i hver kommune.» Men den døgnkontinuerlige beredskapen, sammen med luftambulanse, som er veldig viktig i Finnmark, er på plass og skal være på plass. Ambulansetjenesten, akuttmedisinsk tjeneste, i Finnmark er god, og den skal være god også i fremtiden.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-02-29:
«Ifølge Norges Fibromyalgi Forbund er det beregnet at det er mellom 150 000 og 200 000 mennesker som har sykdommen fibromyalgi. Erfaringen er at det er mangelfull kunnskap om sykdommen både hos leger, fysioterapeuter og hos Nav. I tillegg er det store forskjeller når det gjelder profesjonalitet, oppfølging og kapasitet i de ulike kommunene. Det er viktig å sikre god og tilnærmet lik behandling av fibromyalgipasienter. Hva vil statsråden gjøre for å sikre en faglig god og likeverdig behandling over hele landet?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-02-29:
Jeg takker for svaret. Om jeg ble noe klokere, skal jeg ikke si noe om nå. Men det vi iallfall vet, er at det er svært begrenset undervisning om fibromyalgi i legeutdanningen. Det siste jeg har fått referert, er at det er mellom 45 og 90 minutters undervisning om fibromyalgi. Nyutdannede leger er derfor helt uforberedt på den virkeligheten de møter når de kommer ut i praksis. Fordi det er så mange som er rammet av denne sykdommen, vil alle fastleger møte en pasient med fibromyalgi. Det er også grunn til å tro at det er like mye mangelfull undervisning når det gjelder annet helsepersonell – fysioterapeuter og andre som bidrar. Mitt spørsmål er om statsråden vil vurdere å etablere et nasjonalt kompetansesenter for fibromyalgi, hvor en kan samle all den kunnskap og erfaring som er, slik at leger og annet helsepersonell kan få mer kunnskap og bli oppdatert på sykdomsforløp og behandling.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-02-29:
Det er jo nettopp fordi det ikke finnes noen spesifikk behandling, men at det er flere muligheter, at det er viktig å få samlet både kunnskap og erfaring med de behandlingsmetoder som brukes, slik at legene vet hvor de skal henvende seg for å få den kunnskapen. Fibromyalgi rammer jo ikke bare kvinner, men også en del menn, selv om antall kvinner er i overvekt. For å få en god og tilnærmet lik behandling av fibromyalgipasienter over det ganske land kan det f.eks. være en løsning å utarbeide nasjonale faglige retningslinjer for behandling. Mitt spørsmål er om statsråden vil ta initiativ til det. Jeg vet at statsråden skal ha et møte med Norges Fibromyalgi Forbund om et par uker, hvor dette kan bli et tema. Andre land har jo retningslinjer for behandling, så mitt spørsmål er: Kan det være noe statsråden vil se på?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-02-29:
«Det vises til en kartlegging Statens helsetilsyn har gjort blant et utvalg av kommuner, hvor det kommer fram at det ikke tilbys barn mellom 0 og 6 år helsestasjonstjenester i tråd med faglige normer fastsatt av myndighetene. Det er særlig bekymringsfullt at de som erkjenner svikt i tjenestene, ikke har planlagt å iverksette forbedringstiltak. Hva vil statsråden gjøre for å sikre en faglig forsvarlig helsestasjonstjeneste for barn mellom 0 og 6 år?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-02-29:
Det er alvorlig. Vi er i alle fall enige om at noen helsestasjoner er så dårlige at de ikke fanger opp barn som trenger hjelp, slik Helsetilsynet også mener. Ikke alle nyfødte får hjemmebesøk innen to uker, flere steder innkalles ikke toåringer til kontroll, og spedbarn og familier med problemer hjemme risikerer altså ikke å bli fanget opp. Det kan i verste fall føre til større utfordringer for helsetjenesten senere, for barnevernet, frafall i skolen osv. Man kommer inn i en ond sirkel. Flere av helsestasjonene er dårlig bemannet, og de mangler helsesøstre. Norsk Sykepleierforbund og helsesøstergruppen har påpekt at de mangler helsesøstre. Det tyder jo på at det forebyggende arbeidet ved helsestasjoner og i skolehelsetjenesten blir nedprioritert av kommunene, som igjen kan føre til at mange barn faller utenfor. Jeg synes det er spesielt alvorlig for utsatte familier og innvandrerfamilier. Vil statsråden sikre at det blir utdannet nok helsesøstre til å ivareta disse viktige oppgavene, spesielt sett i sammenheng med Samhandlingsreformen?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-02-29:
Ja takk, det er jeg enig i, loven er klinkende klar, og det påpekte også Stortinget da vi behandlet fødselsmeldingen, hvor dette også var et av temaene. Det vi også var opptatt av da vi behandlet fødselsmeldingen, var at det måtte gis et tilbud om hjemmebesøk av jordmor i løpet av de første to ukene etter hjemkomst fra fødeavdelingen, spesielt fordi mange reiser hjem allerede etter to dager, ofte før ammingen har kommet godt i gang. Vi har sett prosjekter hvor dette har blitt gjennomført, der erfaringene har vært svært positive. Som distriktsjordmor gjennom mange år har jeg også erfart at dette hjemmebesøket både for barn og foreldre er utrolig viktig, spesielt for utsatte familier, og det tverrfaglige samarbeidet mellom jordmor og helsesøster blir styrket. Det er fremdeles stor jordmormangel ute i kommunene, til tross for at Stortinget gjennom mange år gang på gang har sagt og vedtatt at det skal være kommunal jordmortjeneste. Jeg spør statsråden igjen, slik jeg har gjort mange ganger, om hun nå vil sørge for en god jordmordekning og sikre et forsvarlig tilbud til familiene.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-02-29:
Det er betryggende.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-02-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljø- og utviklingsministeren: «De nylig fremlagte nøkkeltallene for helsesektoren 2011 fra Helsedirektoratet viser en alarmerende utvikling når det gjelder manglende fysisk aktivitet blant ungdom. Tallene viser at norske 15-åringer sitter mer stille enn mennesker i alderen 65–85 år. Friluftsliv kan og må brukes offensivt for å snu trenden. Hva vil statsråden gjøre for å bedre legge til rette for at ungdom i større grad engasjerer seg i friluftsaktiviteter?»
Siri A. Meling (Høyre), 2012-02-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsråden går gjennom en del aktiviteter og prosjekter som faktisk er igangsatt. Men vi mener at det ikke er gjort nok. Da denne undersøkelsen fra Helsedirektoratet om stillesittende ungdom kom, reagerte også styrelederen i Friluftsrådenes Landsforbund, Henry Tendenes. Han sa i en pressemelding at disse tallene ikke var overraskende, sett i lys av statens manglende satsing på friluftsliv. I forbindelse med behandlingen av endringer i friluftsloven den 15. juni 2011 var et enstemmig storting enig i et forslag fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti om å foreta en gjennomgang av friluftsloven og andre tilstøtende lover og regelverk, med det formål å fjerne restriksjoner mot nye friluftsformer i norsk natur og åpne naturen for nye brukergrupper innenfor bærekraftige rammer. Statsråden lovet å gripe fatt i dette. Kan vi forvente at det kan komme noe, f.eks. i revidert til våren?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-02-29:
Jeg takker for svaret, men det er unektelig et faktum at et tverrpolitisk storting ønsker å gjøre mer når det gjelder tilrettelegging for ungdom. Så lenge tallene fra Helsedirektoratet også viser at ungdommen i stor grad er veldig stillesittende, er det også et helseperspektiv – i tillegg til selve naturopplevelsen. Man må ta ungdom på alvor med hensyn til aktiviteter de ønsker å delta i, aktiviteter som kanskje ikke er de tradisjonelle, som å gå på ski i marka, men andre ting. Det er en viktig oppgave å ikke legge hindringer i veien for dette. Så selv om ikke statsråden kan røpe noe når det gjelder hva som måtte komme i revidert, håper jeg at han likevel kan gi noen positive signaler om at en faktisk ønsker å løfte dette spørsmålet – med konkrete grep rettet mot ungdom og friluftsaktiviteter.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-29:
La meg takke Siri A. Meling for et viktig spørsmål, som går på tvers av veldig mange departementsområder. Vi trenger et bredt engasjement for å få ungdom til å engasjere seg. Når det gjelder stimulering til friluftsliv, er det viktig for bedre helse og for gode naturopplevelser – ja på en serie områder. Miljøverndepartementet støtter en rekke ulike aktiviteter og kurs for barn og unge innenfor friluftsliv i regi av FRIFO, Friluftslivets fellesorganisasjon, Friluftsrådenes Landsforbund, lokale natur- og friluftsorganisasjoner og interkommunale friluftsråd. For eksempel driver man prosjektet Aktiv i Friluft, hvor friluftsorganisasjonene og lokal forvaltning samarbeider om en satsing på friluftsliv som virkemiddel i folkehelsearbeidet. Et annet spennende prosjekt, som jeg også kjenner til selv, heter Wild X, og drives av Norges Jeger- og Fiskerforbund i Oslo. Det er et friluftstilbud til ungdom i flerkulturelle miljøer, hvor ulike aktiviteter som jakt, fiske, teltturer og fjellturer får ungdom i disse miljøene ut i skog og fjell. For å få introdusert friluftsliv til barn i tidlig alder for å innarbeide gode vaner har vi satset på en rekke tiltak mot skolen, bl.a. Den naturlige skolesekken, som er en måte å skape engasjement for naturspørsmål i skolen på. Friluftsrådene og Friluftsrådenes Landsforbund har også et felles tiltak som heter «Læring i friluft», som bidrar til mer og bedre uteaktivitet. La meg også legge til at vi ønsker å gjøre terskelen for å komme seg ut lavest mulig. Et veldig positivt tiltak som jeg mener bør sette et eksempel for hele landet, er hva man har gjort i Bodø, der det er satt som mål at det ikke noe sted i Bodø skal være mer enn 500 m til tilgang til gangveisystemet. Man kan gå en kort tur med bikkja, eller man kan gå en lang tur inn i nasjonalparker. Man kan velge selv, men det skal være så lett tilgjengelig som overhodet mulig. Nå er kanskje ikke ungdom dem som aller mest går tur, men de går også tur, og det gjelder å legge til rette for at det kan gjøres enklest mulig. Jeg vil trekke fram et annet tema som jeg også har engasjert meg i, og det er å sikre at friluftsliv oppfattes som alle former for friluftsliv, ikke bare det som den eldre garde har drevet med. For å si det enkelt: Friluftsliv kan ikke fortsatt være å gå på treski på den måten jeg gjorde i min ungdom. Friluftsliv er også kiting, surfing og snøbrett. Da markaloven kom – og markaloven er jo et fantastisk tiltak for å legge til rette for et bredt friluftsliv – var det mange som spådde at nettopp disse aktivitetene ville lide. Vi har inntatt det motsatte ståsted, nemlig at dette er idrett og friluftsliv akkurat like gode som noe annet. Marka skal være et sted hvor du kan ligge stille og rolig ved et fiskevann og se naturen i sin absolutte stillhet, men marka skal også være et sted for alle de nye friluftsformene. Vi må også legge mer til rette for dem i andre deler av Norge.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-29:
Representanten vet selvfølgelig at jeg ikke kan røpe noe fra framtidige budsjetter. Jeg vil også rette en liten advarsel mot tanken om at staten kan løse alle problemer. Jeg så en britisk partifelle av Siri A. Meling som akkurat sa i et intervju at staten faktisk ikke kan mosjonere for deg. Det staten kan gjøre, er å legge til rette for folks positive valg på dette området. Det gjelder både ungdom og eldre. Vi kan legge til rette og sørge for at det er lett å komme ut i naturen. I går lanserte vi Norsk Standard – hvordan funksjonshemmede skal kunne komme ut i naturen, gjøre det lettere for dem å komme ut. Men vi må også stimulere det personlige – tiltakslysten og den holdningen som gjør at folk faktisk får lyst til dette. Gjennom den nye Norsk Standard vil det også bli mye lettere å tilrettelegge for funksjonshemmede – over tid også over hele landet, enten det gjelder å komme ut og bade, fiske, gå tur – i nærmiljøet eller lenger ut i naturen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-29:
Absolutt! Jeg deler helt representantens oppfatning at det er en svær utfordring å få ungdom – og faktisk alle aldersgrupper – ut. Den store utfordringen i Norge er ikke å få dem som går Birkebeiner’n, til å gå akkurat tre minutter raskere, eller få enda flere med i den typen – la oss kalle det – ekstremaktiviteter. Det er å få den halvparten av folket som er veldig stillesittende, litt mer ut – få de pensjonistene som aldri er ute, til å gå turer et par ganger i uka, få dem som er ute, til å gå litt mer ut, få de mange barn og ungdommer som er veldig stillesittende, mer ut. Der vil jeg gjerne ha en dialog, for jeg tror ikke det finnes noen enkle grep for å få det til. Vi kan gjøre mye fra statens og myndighetenes side for å gjøre det lett, ved å legge til rette for og oppmuntre til det, og ved å stimulere lag og foreninger til å ta tak. Men til sjuende og sist er det et individuelt valg for både ungdommen og pensjonisten om vedkommende vil gå ut. Jeg vil innby til en dialog om hvordan vi kan stimulere for å få dette bedre til.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-01:
Dersom ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodningen.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-01:
Jeg foreslår Dag Terje Andersen.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-01:
Jeg foreslår Marit Nybakk.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-01:
Jeg foreslår Tor-Arne Strøm.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Øyvind Korsberg.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-10-01:
Jeg foreslår Karin S. Woldseth.
Erna Solberg (Høyre), 2012-10-01:
Jeg har æren av å foreslå Per-Kristian Foss.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-01:
Jeg foreslår Akhtar Chaudhry.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Dagfinn Høybråten.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-04-11:
Jeg vil framsette to representantforslag. Det første er på vegne av stortingsrepresentantene Ketil Solvik-Olsen, Bård Hoksrud og meg selv om at det utarbeides en stortingsmelding om industriens rammebetingelser. Det andre er på vegne av stortingsrepresentantene Svein Flåtten, Rigmor Andersen Eide, Borghild Tenden og meg selv om forenklinger i rapportering, skjemaer og regelverk for næringslivet.
Arve Kambe (Høyre), 2012-04-11:
I god borgerlig ånd fremmer jeg et representantforslag på vegne av Jørund Rytman, Hans Olav Syversen, Borghild Tenden og meg selv om endring av bestemmelser om oppbevaringsplikt for regnskapsdokumenter.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-04-11:
Jeg vil framsette et forslag fra representantene Harald T. Nesvik, Svein Flåtten, Borghild Tenden og meg selv om resultatmåling av forenklingsløftet.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-04-11:
På vegne av representanten Jørund Rytman, Arve Kambe, Hans Olav Syversen og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om å etablere et eget «Regelråd».
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-04-11:
På vegner av representantane Kjell Ingolf Ropstad, Rigmor Andersen Eide, Dagrun Eriksen og meg sjølv har eg gleda av å fremje forslag om å gjere Barnas transportplan til ein integrert del av Nasjonal transportplan.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-11:
Jeg har spørsmål til finansministeren. Norsk økonomi er solid. Statens overskudd i oljefondet var for en halvtime siden på 3 448 mrd. kr. Årets overskudd på statsbudsjettet vil med dagens oljepriser nærme seg 400 mrd. kr. Likevel så vi i gårsdagens Klassekampen at en senterpartitopp skriver at staten sparer seg til fant. Han tar et oppgjør med egen regjering, fordi en ser at det er mange infrastrukturprosjekter som er lønnsomme i dette landet, som likevel prioriteres veldig langt ut i tid. Ett eksempel så vi i Dagens Næringsliv den 29. mars. Da snakket man om dobbeltsporet intercitytriangel rundt Oslo, som man kan anslå blir ferdigstilt i 2046. Men de har beregnet at hvis man klarer å komprimere prosjektet og gjennomføre prosjektet på kortere tid, vil den samfunnsøkonomiske lønnsomheten stige med 22 mrd. kr. Det vil være 70 mrd. kr for samfunnet å tjene på å gjennomføre prosjektet. Det er altså ikke en utgift, men en investering som samfunnet tjener på. Det er en analyse fra Oslo Economics. Ved å komprimere prosjektet bruker man ikke mer oljepenger i norsk økonomi totalt, men man bruker det i et kortere tidsperspektiv. Man får mer jernbane igjen for pengene, og staten og samfunnet tjener penger på dette. Da finansministeren var fylkesmann, skrev han en kronikk i Aftenposten om at Jernbaneverket og Statens vegvesen bør gis større handlefrihet til å løse sine oppgaver, slik Avinor har det for luftfarten. Det kan man gjøre ved å omdanne disse institusjonene til statsforetak eller heleide statlige aksjeselskap. Det ville vært en god løsning, synes Fremskrittspartiet. Er finansministeren enig i at dette er noe regjeringen bør fremme for Stortinget?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-11:
Det er riktig at statsråden har svart på kronikken sin. Problemet er at han ikke har gjennomført den som politikk. Alle de gode forslagene han selv hadde som fylkesmann, har han latt være å følge opp som finansminister, når han faktisk har makten til det. Det er det Fremskrittspartiet ønsker å utfordre finansministeren på. Svaret fra finansministeren viser jo også en av hovedutfordringene med å ha statsbudsjettet slik vi har det i Norge. Man skiller ikke mellom utgifter og investeringer. Forbruk og investeringer behandles akkurat likt. Bygger man en vei eller bruker pengene på å støtte bamseklubber, blir det oppfattet som det samme i norsk økonomi og norsk vekstkraft. Det er Fremskrittspartiet uenig i. Eksemplene som jeg ga, viser at man som samfunn kan tjene betydelige beløp ved å gjøre investeringer kjappere og bedre gjennomført. Når man nevner oljepengebruken, er det litt rart at veier og jernbane må prioriteres i budsjettet, mens Statkraft kan bygge vindmøller for penger fra oljefondet, uten at det skal prioriteres i budsjettet. Man kan investere hundrevis av milliarder kroner på norsk sokkel uten at det må prioriteres i budsjettet. Vil statsråden følge opp sin kronikk?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Denne artikkelen er blitt en gammel slager, som jeg har svart på ved flere anledninger. Jeg kan gjenta svaret nå. Det er at det var et innlegg i forbindelse med utarbeidelsen av den transportplanen som regjeringen nå er i ferd med å gjennomføre til punkt og prikke. Spørsmålet gjaldt økte bevilgninger til samferdselsformål i Norge. Det som er poenget nå, er at aldri tidligere har det vært investert så mye i veg og jernbane som nå – 100 mrd. kr mer enn i tidligere perioder. Så er det slik at oljeinntekter gir Norge stor økonomisk handlefrihet. Oljeinntektene skal forvaltes i et langsiktig perspektiv. Til det har vi en handlingsregel som sørger for at vi skiller mellom de løpende oljeinntektene og bruken i de årlige statsbudsjett. Det er en god regel. Den har tjent Norge godt, og den kommer til å tjene Norge godt i tiden framover. Innenfor det rommet handlingsregelen gir, bruker vi år om annet ca. 1 000 mrd. kr i statsbudsjettet til ulike formål. En betydelig del av det er investeringer i samferdsel. Så er det slik at dersom man ønsker å øke investeringene i samferdselen, kan man velge å prioritere det framfor andre utgifter i statsbudsjettet. Det står både Stortinget og de enkelte partier helt fritt til å gjøre. Så vil jeg si at det å få en raskere og mer sammenhengende gjennomføring av store samferdselsprosjekter er en viktig del av det regjeringen nå jobber med. Derfor har man satt noen store, tunge prosjekter på egne poster i statsbudsjettet, og man vil videreutvikle det styringsredskapet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Som jeg sa i mitt hovedsvar: Det å få gjennomført store og viktige samferdselsprosjekter raskere og mer sammenhengende er jeg enig i. Jeg har åpnet for bl.a., ved egne poster i statsbudsjettet, å se ting i et flerårig perspektiv i så måte. Det er fornuftig, og det vil vi se mer av i framtiden. Så er det slik at dersom staten velger å kjøpe aksjer i Statoil, er det en finansplassering. Det er en omplassering av formue. Det er en plassering som gir staten løpende inntekter, gjennom bl.a. utbytte. De inntektene går til gode og fornuftige formål i statsbudsjettet. Det å investere i en veg gir ikke noen løpende avkastning her og nå. Det kan bidra til å lette transportkostnader og slike ting, men det er en prinsipiell forskjell på å investere i en veg som ikke gir en løpende kontantstrøm og en løpende avkastning, og det å investere i aksjer i Statoil, som gir høye utbytter til staten.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
I februar 1974 møtte jeg første gang i Stortinget. I oktober 1997 gikk jeg ut av Stortinget som fast representant. I løpet av disse årene hadde E6-en spist seg nordover med 1 km i året. Nå bygges det firefelts E6 nordover så det griner. Man har åpnet Kolomoen, litt nord på E6-en, man har åpnet en ny parsell fra Dal til Minnesund, og man er i full gang med å fylle ut det i midten. Det går atskillig raskere, og det er takket være de bevilgningene som denne regjeringen har gitt til samferdselsformål – som er de største investeringene på veg og bane noensinne.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Jeg har ikke noe imot å bli minnet om tidligere utskeielser, for å bruke det uttrykket. Det er jo et av politikkens kors, kan man si, det at ens tidligere uttalelser er noe av det verste man kan møte i døra. Men man skal ikke ha noe imot det, hvis det skjer, og det har heller ikke jeg. Så er det en diskusjon om hva man skal bruke pengene til – det er jo den reelle diskusjonen. Det underbygger jo for så vidt hvor vanskelig det er å gjøre et skarpt skille mellom ulike former for investeringer og bruk i budsjettet. For å ta et eksempel som jeg har brukt ved tidligere anledninger: Det er vanskelig over tid å skille mellom samfunnsnytten i det å investere f.eks. i en veg og det å investere i full barnehagedekning, som det har vært bred enighet om i Stortinget. Det å investere i den framtidige arbeidskraften, f.eks. gjennom full barnehageutbygging, barnehageplass til alle, en god grunnskole og god utdanning, er kanskje noe av det mest fornuftige og riktige vi bør gjøre – og som vi for så vidt allerede har gjort.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Jeg tror det aller viktigste – uansett – er størrelsen på rammene, altså hvor mye man er villig til å prioritere, og hvor mye man er villig til å bruke på henholdsvis veg-, jernbane- og havneinvesteringer innenfor Nasjonal transportplan. Neste år går den inneværende planen ut, så skal planen rulleres. Så får vi komme tilbake til hva som blir de totale rammer. Det er det ene. Det andre er, som jeg har vært inne på tidligere i dag, framdriften i viktige, tunge prosjekter. Der mener jeg det er mer å hente – i det å kunne ha en mer sammenhengende bestilling og gjennomføring av prosjekter og det å utvikle styringsredskaper ved at det settes på egne poster og kapitler i budsjettet. Men det å begynne å finansiere vegprosjekter utenfor statsbudsjettet, slik som en del ønsker, er neppe et forslag som denne finansministeren kommer til å fremme.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Ja, finansministeren og regjeringen er for en forsterket arbeidslinje. Det gjennomsyrer politikken, det gjennomsyrer den måten en har innrettet arbeidsmarkedstiltakene på, det gjennomsyrer det en har gjort av endringer i uføretrygden, f.eks. når det gjelder det å få arbeidsavklaringspenger og endre systemet slik at arbeidsmarkedspolitikken blir mer aktivitetsrettet. Det er det ene. Det andre – der er jeg helt enig med representanten Røe Isaksen – er at det å investere i arbeidsstyrken, det å investere i foredling og utvikling av arbeidskraften er det viktigste dette samfunnet kan gjøre. Arbeidskraften utgjør mer enn 80 pst. av nasjonalformuen – vi har brukt regnestykket tidligere – og hvis oljeformuen utgjør 7–8 pst., skal du jammen være flink til å plassere den for å få samme avkastning som du ville fått ved å øke avkastningen av kapitalen arbeid i Norge i dag med 1 pst. Det å sørge for at folk har jobb, sørge for å ha lav arbeidsledighet og høy sysselsetting, er grunnleggende for den norske modellen. Så er det også slik at det gamle slagordet fra fagforeningsfanene, «Gjør din plikt, krev din rett», har sin gyldighet også i dag. Det innebærer to ting: På den ene siden skal ingen være usikre på at dersom man i en periode av livet faller utenfor arbeidslivet, blir syk eller på andre måter ikke er i stand til å brødfø seg av eget arbeid, skal man ha et sosialt sikkerhetsnett. På den andre siden innebærer dette at det er viktig at du stiller krav til de menneskene som også skal bidra i samfunnslivet. Det er en del av den store samfunnskontrakten. Jeg har ingenting imot å diskutere akkurat dette på mer generelt nivå, men som presidenten sa, vil jeg vokte meg vel for å gå inn på arbeidsministerens enemerker i denne spontanspørretimen.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Generelt sett når det gjelder arbeidslivet og arbeidslivets godhet, som jeg vil velge å fokusere på, er det viktig. Jeg tror at både representanten Røe Isaksen og undertegnede kan bidra til å skape gode holdninger hos sine barn når det gjelder arbeidslivets godhet som en arena både for å skaffe seg inntekt og for å realisere framtidsdrømmer som den enkelte har. Det tror jeg er viktig at en skal jobbe med. Så er jeg også enig med representanten Røe Isaksen i at det at vi i mange kommuner nå ser en vekst i antallet unge sosialhjelpmottakere, det at vi ser en vekst i antallet unge uføre, er en utfordring som vi alle må ta på alvor. En måte å ta tak i dette på som åpenbart vil virke, er å sette inn en sterkere og større innsats i skolen for å hindre at unge mennesker faller ut av utdanningsløpet. Det viser seg også ved undersøkelser at det er en nær sammenheng mellom det å falle ut av utdanningsløpet og senere havne over på f.eks. sosialhjelp. Det er mye å ta tak i, men jeg er glad for at det er en felles holdning når det gjelder å styrke arbeidskraften.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Når det gjelder konkrete skatteforslag, får vi avvente det i noen måneder til før vi kommer til statsbudsjettet. Men jeg har lyst til å peke på en reform som har stor innflytelse på tilbudet av arbeidskraft, nemlig pensjonsreformen. Den hadde en tosidig hensikt. Den ene var å sikre bærekraften i pensjonssystemet, den andre var å innrette pensjonssystemet slik at den stimulerer til økt innsats i arbeidslivet. En del av den reformen var en tidligpensjonsordning der du kunne gå av fra 62 år, og fra årsskiftet i fjor gjorde vi endringer i skattereglene, slik at en skulle bli stilt overfor den samme marginalskatten på pensjon som på arbeid, om du valgte å fortsette i arbeidslivet. Nå har ikke jeg sett de endelige tallene på sysselsettingsvirkningene for dem over 62 år, men de foreløpige tallene viser at ved utløpet av 2011 var et sted mellom 60 og 70 pst. av de over 62 år fortsatt i arbeid. Dette er et eksempel på en reform som virker på tilbudssiden når det gjelder arbeidskraft.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Når en ser seg omkring i Europa, er det én stor forskjell mellom Norge og de land vi har rundt oss. Det er at arbeidslinjen stort sett fungerer i Norge. Vi har den laveste arbeidsledigheten i Europa og den nest høyeste yrkesdeltakelsen – etter Island, så vidt jeg kommer i hug. Men det er en del utfordringer i arbeidsmarkedet. En av utfordringene gjelder dem som har vanskeligheter med å komme inn i arbeidslivet. Derfor har regjeringen styrket innsatsen når det gjelder arbeidsmarkedspolitikken overfor disse gruppene. Jeg er opptatt av at vi bør kunne ha en dialog med f.eks. arbeidsgivere om hvordan de skal kunne ta imot arbeidstakere som ikke er 100 pst., for å bruke det uttrykket. Jeg tror en av de store utfordringer vi har hatt den siste tiden, er at det har vært god tilgang på arbeidskraft, noe som har gjort at en kanskje har fokusert mindre på akkurat disse gruppene. Men dette kommer til å endre seg.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Jeg skal ikke gå inn i en mer detaljert diskusjon om arbeidsmarkedstiltak, men jeg har to generelle merknader: Retten til å bidra er faktisk ganske viktig. Det vi ser rundt omkring i Europa, er at 25 millioner har mistet retten til å bidra i arbeidslivet. Så vi er hele tiden nødt til å holde den fanen høyt. Det er det ene. Det andre er at vi også er nødt til å sørge for at de som ønsker å gjøre en jobb, de som ønsker å bidra, men som er et sted mellom 0 og 100 på skalaen – fra ikke å kunne jobbe til å kunne jobbe 100 pst. – også må få en mulighet. I dette samspillet er det minst tre parter. Den ene er arbeidsgiveren, den andre er arbeidstakeren, og den tredje er myndighetene. Jeg er opptatt av at vi må prøve å formulere en politikk der vi klarer å få dette til. Vi er avhengige av et fruktbart trepartssamarbeid for å få det til, for vi er avhengige av arbeidsgivere i den andre enden som er villig til å satse og ta sjansen. Det er mange gode historier å fortelle om arbeidsgivere som nettopp har tatt sjansen.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
La meg starte litt i den andre enden. Noe av det som gjør at dette er vanskelig, er at det har blitt mer innfløkt. Det var mye enklere da jeg fikk min første bankbok, stappet femøringer på sparebøssa og fikk påført renter og saldo i bankboka. Nå er dette mye mer komplisert. Vi har sett at det har skjedd mye som gjør at forbrukere har vanskelig for å orientere seg i dette landskapet. Derfor er det i fremste rekke for regjeringen å være opptatt av forbrukerens interesser midt oppe i dette. Det gjelder den rådgivningen de bør og skal få hos bankene og finansinstitusjonene. Der har vi strammet opp regelverket. Det gjelder også muligheten til å følge opp at dette faktisk skjer. Der har vi styrket Finanstilsynet. Så sent som 27. mars sendte vi på høring et nytt forslag om å styrke Finanstilsynets rolle i den sammenheng. Forbrukersikkerhet er viktig for finansministeren, og jeg hører at det også er viktig for representanten Syversen. Det er jeg veldig glad for, for jeg tror dette er et område der det er behov for felles politisk innsats. Det er ulike måter å organisere dette på. Det er slik at lovverket også skal tolkes av domstolene, slik at en alltid vil kunne ha domstolen der. Noe av bakgrunnen for opprettelsen av Finansklagenemnda var at den skulle avlaste domstolene for de enkle sakene. Vi må ha et system der en prøver å ha en buffer før domstolene. Jeg har også lagt merke til at det har blitt satt en del spørsmålstegn ved Finansklagenemndas måte å fungere på, at bankene f.eks. ikke har fulgt opp vedtak og man likevel måtte gå til domstolene. I det videre arbeid framover er jeg åpen for å vurdere andre måter å organisere dette på, men det vil jeg komme tilbake til, bl.a. i forbindelse med det representantforslaget som representanten Syversen har levert inn.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
I utgangspunktet tror jeg det er viktig at vi som forbrukere har en sunn skepsis når vi får veldig gode tilbud. Det bør ligge litt i den menneskelige natur, men det er den andre måten å se det på. Så er det viktig at vi har et sterkt forbrukervern, og der har vi lovverket vi kan bruke. Det som ligger i det som nå er sendt på høring, er et forslag om mulige endringer i lovverket for å styrke Finanstilsynets rolle vedrørende å følge opp forbrukersikkerhet og forbrukeransvaret når det gjelder finansielle produkter. Det innebærer også at jeg er villig til å se på om en da skal ha en klagenemnd etter dagens modell, eller om en f.eks. skal ha en annen type modell. Men det er også en del av en helhet – som for så vidt er egenansvaret til bankene – som innebærer Finanstilsynets rolle, og til sist domstolene. Det må være en helhet og en sammenheng i det som skal beskytte forbrukerne.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Det mest konkrete i denne omgangen er det vi nå har sendt på høring vedrørende Finanstilsynets rolle. Finanskriseutvalget håndterte dette spørsmålet. Der var det en delt innstilling; noen gikk inn for en statlig nemnd, mens andre ville styrke Finanstilsynets rolle, deriblant Finansdepartementets representant i utvalget. Det er viktig at vi har et sterkt og godt finanstilsyn, og det er det mest umiddelbare finansministeren er opptatt av nå. Men så sier jeg at jeg er villig til å se på om en også skal organisere Finansklagenemnda på en litt annen måte enn i dag. Så får vi se – i løpet av behandlingen – om det skjer endringer her, men jeg er åpen for å se på det. Til slutt vil jeg si at det å understreke – ikke minst overfor finansnæringen selv – hvor viktig det er at de gir gode og skikkelige råd til kundene sine, er tillitsbygging mellom finansinstitusjoner og kunder. Egenansvaret her er også usedvanlig viktig.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-11:
Nå er det slik at Finanstilsynets virksomhet ikke retter seg inn mot Finansklagenemndas virksomhet som sådan. Finanstilsynet har sin oppmerksomhet rettet inn mot banker og finansinstitusjoner. Det er der Finanstilsynet skal være «hands-on», for å bruke et uttrykk fra Hedmarken. Det er viktig å ha et sterkt finanstilsyn, det er viktig å ha et enhetlig finanstilsyn, og det er viktig at en også kontrollerer like tilfeller likt. Representanten Rytman skal ikke være redd for at finansministeren ikke er opptatt av forbrukersikkerhet på bred skala når det gjelder disse spørsmålene. Så vil jeg nok en gang understreke egenansvaret vi som forbrukere og kunder har, men også – som jeg tydelig sa fra om på FNO-dagen rett før påske – det ansvaret banker selv har for å gi gode råd. Det bygger opp under tilliten mellom banker, långivere og innskytere og er usedvanlig viktig.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-04-11:
Det hjelper ikke med egne poster på budsjettet så lenge man ikke fyller opp postene med penger. Finansministeren er en av regjeringens mest erfarne politikere. Han var 12 år gammel da Bratteli la fram sin motorveiplan i 1962. Der lovte Arbeiderpartiet 785 km motorvei innen 1980. I løpet av 2012 har vi bygd ca. 360 km. Det er under halvparten. Det betyr at vi ikke engang er halvveis. Og hvor gammel finansministeren vil være når man er ferdig, kan bli spennende å se. Det jeg håper finansministeren faktisk gjør, er å børste litt støv av de tankene han hadde i 2008, og fremme de forslag som Fremskrittspartiet har fremmet flere ganger, nemlig at man etablerer statlige selskap som får mulighet til å ta opp lån og bygge veier og jernbane utenfor de årlige budsjettene. Sigbjørn Johnsen sa at finansieringsreform var helt nødvendig i 2008. Nå mener han det gir greske tilstander om man støtter Fremskrittspartiets forslag. Hvilken ny kunnskap har finansministeren fått?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-04-11:
Jeg er enig med finansministeren i at man kommer ikke utenom å foreta reelle prioriteringer. Jeg skal la være å plage finansministeren med gamle kronikker. Jeg synes kanskje det er mer interessant å se på hva Stortinget har enes om tidligere, nemlig den såkalte handlingsregelen. Den såkalte handlingsregelen besto av to deler. Det ene var at vi var enige om hvor mye oljepenger vi skulle bruke. Det andre var at vi var enige om hva vi skulle bruke oljepengene på. Og vi var enige om at oljepengene skulle investeres i kunnskap, i infrastruktur og lavere skatt for bedriftene for å fremme verdiskapingen i Norge. Dette har den rød-grønne regjeringen gått bort ifra. Jeg registrerte at finansministeren avviste sentralbanksjefens årstale i år om å bruke mindre oljepenger. Men da har jeg lyst til å minne om årstalen i fjor, hvor sentralbanksjefen sa at oljepengene må gå til det de var tenkt å brukes til. Er finansministeren enig i at vi må gå tilbake til reell prioritering av oljepengene til investeringer?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-04-11:
Ja, vi har vel alle våre kors å bære. Mitt spørsmål dreier seg ikke om finansministeren trodde han skulle bli finansminister igjen da han skrev den berømte artikkelen, men mitt spørsmål går på det faktum at samferdselsministeren har bedt om å få to utredninger knyttet til alternative former for å finansiere f.eks. samferdselsprosjekter. Forventer finansministeren seg noe nytt fra denne type utredninger, eller tror han at status quo vil bestå?