Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-02-20:
Som en av forslagsstillerne til grunnlovsforslaget får jeg en del spørsmål om hvorfor Kristelig Folkeparti på ny fremmer et forslag som tidligere er nedstemt. Det er flere grunner til det, men den aller viktigste årsaken synes jeg kommer godt fram ved å sitere hva stortingsrepresentant Inge Lønning sa da vi sist hadde dette temaet til behandling: «Jeg finner det viktig fordi dette forslaget berører den mest fundamentale av alle rettigheter. Man kan til og med si at det berører den rettighet som kvalitativ er forskjellig fra alle andre rettigheter, fordi den er forutsetningen for alle de andre rettigheter. Hvis et menneske fratas retten til liv, er det ingen andre rettigheter som er tilbake, eller som er aktuelle i det hele tatt. Slik sett er det ingen tvil om at dette dreier seg om det kvalitativt sett mest fundamentale verdigrunnlag for et samfunn. » Jeg tror i tillegg at det er viktig at ethvert storting har sin egen debatt om dette viktige spørsmålet. Vi får stadig ny viten om hva et befuktet egg er disponert for, allerede før det er satt inn i livmoren. Hvem skal da avgjøre hvem som skal ha rett til liv? Et samlet storting har vedtatt at vi ønsker et samfunn med plass til alle, men nye medisinske metoder og teknikker kan åpne for at en velger ut fra funksjonsevne og nyttetenkning. Da kan en ikke hevde at alle har rett til liv. For Kristelig Folkeparti er det viktig å presisere at alle har lik verdi, uavhengig av funksjonsdyktighet og hva det kan prestere. Et menneske har verdi ut fra sin egenverdi: Det at det er et menneske. Jeg tror at de fleste ønsker at retten til liv skal være styrende for vårt samfunn og er enig med Kristelig Folkeparti i at respekten for menneskeliv og menneskeverd er helt grunnleggende for vår kultur og våre verdier. Nettopp derfor synes jeg det er så inkonsekvent at en ikke vil grunnlovfeste det. Det er riktig at Norge har sluttet seg til Verdenserklæringen om menneskerettighetene, hvor retten til liv, frihet og personlig sikkerhet er fastslått. I tillegg har vi sluttet oss til Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen og FNs barnekonvensjon, der retten til liv er inntatt. Vi har mange formuleringer i vår grunnlov som representerer en dobbel inndekning, f.eks. ytringsfrihet og religionsfrihet. Hvorfor skal ikke retten til liv, som er så overordnet alt annet, få sin plass i Grunnloven? Jeg nevnte at den medisinske utviklingen ved livets start er i en rask utvikling og fører til flere etiske dilemmaer. Det samme kan en si om livets avslutningsfase. Spørsmål om hvor lenge en skal opprettholde kunstig liv blir daglig stilt på våre sykehus. Marie Aakre, som i mange år har arbeidet med døende mennesker og lindrende medisin, har sagt at: Vi bør i hele vår kultur gjeninnføre begrepet naturlig dødsprosess og død. Moderne medisinsk teknologi og vår tids fornekting av lidelsen og døden som naturlige deler av et menneskeliv har ført til at vi ikke lenger har evne til å se det naturlig menneskelige. Dette er vanskelige spørsmål. Helsearbeidere sier at flere eldre syke føler seg i veien, og deres rop om hjelp kan bli misforstått. De ønsker smertelindring, omsorg, fellesskap og nærhet i en vond tid. Jeg har vært på studietur til Nederland for å se hvordan aktiv dødshjelp ble praktisert. Etter den turen er jeg mer overbevist enn noen gang om at vi trenger livshjelp framfor dødshjelp. I dag kan en gi støtte til nettopp dette ved å stemme for forslaget om retten til liv fra unnfangelse til en naturlig død.