trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-14:
Sist gang det var forslag om foretaksmodellen i universitets- og høyskolesektoren, var i 2003. Det ble møtt med kraftige protester og demonstrasjoner. Siden den gang har vi høstet erfaringer fra helseforetakene, som viser at avstanden blir stor fra dem som blir satt til å bestemme, til dem som skal sette vedtakene ut i livet. Folkevalgte og fagfolk er blitt tvunget ut av sykehusstyrene til fordel for bedriftseiere, jurister og økonomer, som organiserer sykehusene fra lukkede styrerom. Nå risikerer vi at høyere utdanning og forskning blir overlatt til det private markedet, hvor profitt er det eneste saliggjørende. Universitetene og høyskolene har viktige samfunnsoppdrag, og de er ikke tjent med å fjerne seg fra folkevalgte organer. Hvem er det man skal tilgodese hvis man setter i gang en sånn studie? Det må jo være noen som skal tjene på det, og noen som vil tape.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-02-14:
Det er riktig som representanten sier, at i Jeløya-erklæringen er det et punkt der det framgår at vi skal ha en mulighetsstudie for å se på ulike tilknytningsformer som universitetene og høyskolene kan ha, der foretaksmodellen blir brukt som et eksempel. Jeg har registrert at det er et av de punktene i erklæringen som har skapt mye debatt fram til nå, og det er jeg egentlig glad for, for jeg tror at vi alltid skal ha debatt om hvordan vi organiserer høyere utdanning og forskning. Jeg registrerer at noen har vært kritiske til det, men jeg registrerer også at deler av sektoren er begeistret for å få en sånn mulighetsstudie, nettopp fordi de er opptatt av sin egen autonomi. For gjennom å se på tilknytningsformen som universitetene og høyskolene har i dag, kan vi se om det er ting vi kan gjøre nettopp for å styrke autonomien. Derfor er det egentlig to prosesser vi skal gå i gang med: Vi har den mulighetsstudien som representanten selv viste til. Men vi har også satt i gang et arbeid for å gjennomgå hele lovverket for sektoren for også å se om det er ting der som vi kan identifisere og gjøre noe med for å styrke autonomien. Og så får vi se hvor vi kommer. Jeg synes det er viktig at vi ikke konkluderer før vi har sett fordeler og ulemper, for det er helt åpenbart både fordeler og ulemper med en sånn organisering. La oss få den studien på plass før vi konkluderer. Det er iallfall min holdning til saken. Når det gjelder det å ha en større del av finansieringen som konkurranseutsatt, handler det om at vi skal styrke de beste miljøene. Vi skal la universitetene og høyskolene våre få tilgang på midler for å utvikle det som de selv kan best, og det som de er best på. Vi er nødt til å bruke pengene våre på en måte som gjør at vi styrker våre beste miljøer, sånn at vi kan være verdensledende på noen felt.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-02-14:
Det er sagt i Jeløya-erklæringen at vi skal gjennomføre en mulighetsstudie. Foretaksmodellen er brukt som et eksempel i det punktet i Jeløya-erklæringen. Og det er viktig: Det er et eksempel. Det er, som representanten sier, positive ting og negative ting med måten sykehusene er organisert på. Det punktet i Jeløya-erklæringen betyr ikke at vi skal gjøre nøyaktig det samme på universitets- og høyskolesektoren. Vi skal gjennomføre en mulighetsstudie, og så skal vi se på positive sider og på negative konsekvenser, og så skal vi ta en vurdering. Jeg er også opptatt av at vi må se på mulighetene for at ikke alle universitetene og høyskolene skal inn i den modellen, men at det kan være en mulighet for at de som ønsker det, gjør det, mens de som ikke ønsker det, ikke gjør det. Det som jeg også er opptatt av, er at vi sørger for at denne sektoren har en finansiering som gjør at de kan gjennomføre samfunnsoppdraget sitt. Det må de ha enten de er en del av en ny tilknytningsform eller det fortsetter som i dag.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-02-14:
Det som har vært et poeng med den omleggingen som ble gjort, var at vi skulle lage et samarbeid mellom institusjonene, sånn at det ikke bare var enkeltstudenter som fikk komme til Norge og studere, og gjerne ikke flyttet tilbake til det landet de kom fra, men flyttet til land som USA, Canada osv. – og at man dermed var med på en slags hjerneflukt, ved å ta dem inn til våre universiteter og utdanne dem her, og så sende dem ut i verden, men ikke hjem igjen. Litt av poenget var at vi skulle få et samarbeid mellom institusjonene, sånn at man hentet studenter til å ta deler av studiet sitt her, for så å reise hjem igjen for å fullføre det på det universitetet de hørte til, og på den måten både styrke hjemmeuniversitetet og våre norske utdanningsinstitusjoner ved tettere samarbeid. Som representanten også sier, har vi blitt enige om at det skal være en evaluering. Den evalueringen skal vi foreta, og da får vi se hvilke konsekvenser som virkelig har vært. Det er fortsatt litt tidlig å trekke konklusjoner, men det er noe av det vi må være oppmerksomme på. For denne regjeringen er internasjonalisering viktig. Det handler om at vi vil sende våre studenter til utlandet for å lære både språk og kultur, men det handler også om at vi må ta imot internasjonale studenter, og at våre institusjoner må bruke den muligheten til å skape et miljø for internasjonalisering på institusjonen, sånn at det ikke bare er enkeltstudenter som får glede av utenlandske studenter hos oss, men at hele studentmiljøet kan få glede av det.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-02-14:
Opptak av kvotestudenter ble stoppet i 2016, og det er for tidlig å si hvordan antallet utenlandske studenter til Norge vil utvikle seg som følge av den avviklingen. Studentmobiliteten fra NORPART ble startet opp høstsemesteret 2017, så det er fortsatt litt tidlig å trekke konklusjoner av den omleggingen eller endringen som ble gjort. Men jeg er enig med representanten i at internasjonalisering er viktig, og derfor vil regjeringen komme med en stortingsmelding om det. Som jeg sa, vil det handle om å få våre norske studenter til utlandet, men jeg er også opptatt av at vi skal se bredere på det og se hvilken nytte og glede våre institusjoner og våre studenter i Norge har av de internasjonale studentene fra hele verden som kommer til Norge for å studere.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-02-14:
Jeg mener det er for tidlig å trekke noen konklusjoner ettersom kvoteordningen ble stoppet i 2016. Det skal settes i gang en evaluering, og når vi får den evalueringen, må vi selvfølgelig vurdere situasjonen ut fra hva den evalueringen sier, men jeg mener det er for tidlig å trekke bastante konklusjoner nå. Jeg er litt usikker på hvilke kvalitetssikrete tall representanten spør etter, men hvis representanten sender et skriftlig spørsmål, skal vi sørge for at representanten får de svarene og de tallene som hun er ute etter. Når det gjelder internasjonalisering, kommer det en stortingsmelding, og da skal vi få diskutert dette temaet i bredden. Det tror jeg er viktig, det tror jeg er bra. Jeg tror Stortinget også vil ha glede av å se internasjonaliseringen i et større perspektiv, for det er viktig i vår sektor.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-02-14:
La meg begynne med å takke for gratulasjonen og si meg hjertens enig med representanten i at jo flere Viking-supportere, jo bedre er det. Som kjent får universitetene og høyskolene en stor del av sine midler som én samlet rammebevilgning. Rammebevilgningen består av en basisdel og en resultatbasert del. Finansieringssystemet er – med enkelte unntak for noen kunstfaglige institusjoner og private høyskoler – felles for alle universitetene og høyskolene. Det gjelder også den resultatbaserte delen av systemet. Incentivene er like for alle institusjonene, uansett om de er små eller store, nye eller gamle. Da finansieringssystemet ble endret i 2017, var basisdelen et sentralt tema. I budsjettet for 2016 ble det redegjort for basismidlene. Institusjonenes basis er et resultat av Stortingets prioriteringer over lang tid. Basis kan forklares med flere ulike faktorer som varierer mellom institusjonene, som f.eks. geografisk plassering, antall studieplasser, profil, størrelse, antall rekrutteringsstillinger, hvor forskningstunge institusjonene er, osv. Enkelte institusjoner har også mange kostnadskrevende utdanninger, som f.eks. medisin og odontologi, i tillegg til små og sårbare fag som de har et nasjonalt ansvar for å ivareta. I endringen av systemet ble det lagt vekt på at det skulle være ett system, felles for alle. Vi har resultatbaserte indikatorer som er begrunnet med at de skal stimulere alle institusjonene til høy kvalitet og til effektiv ressursbruk. Økt gjennomføring, mer samarbeid med arbeids- og samfunnsliv og mer internasjonalisering var sentrale målsettinger da systemet ble endret. Sektoren har hatt en god realvekst, og den veksten har kommet hele sektoren til gode. De siste årene har de nye universitetene og høyskolene hatt en betydelig vekst i basis, og de har gjort det godt i den resultatbaserte uttellingen. For eksempel har Universitetet i Agder og Universitetet i Stavanger den klart høyeste prosentvise økningen i bevilgningene fra 2013 og fram til i dag. Det er en bevisst politikk som følge av bl.a. oppretting av nye studieplasser, nye rekrutteringsstillinger og andre satsinger samt gode resultater med tilsvarende uttelling i incentivdelen av finansieringssystemet. Jeg vil legge til at jeg som stortingsrepresentant i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen var opptatt av å føre en slik bevisst politikk – gjennom at en økning i f.eks. antall studieplasser og stipendiater kunne bidra til å rette opp noe av det som har blitt omtalt som en historisk skjevhet. Det var noe som ble reflektert i budsjettforlikene i forrige periode. Jeg mener det var en riktig og en viktig prioritering, og jeg står inne for den prioriteringen også som statsråd.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-02-14:
Jeg har vært tydelig på da jeg ble statsråd, at det ikke blir noen omkamp. Denne diskusjonen ble tatt i forrige periode. Jeg kan ikke huske at Arbeiderpartiet var så opptatt av de nye universitetene da. La meg gi et eksempel: Da Venstre og Kristelig Folkeparti fikk forhandlet inn en øremerket stipendiatsatsing til de nye universitetene, skrev Arbeiderpartiet – og Senterpartiet – i en merknad: «Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet vil likevel uttrykke en viss bekymring for at tildelingen av rekrutteringsstillinger til enkelte utvalgte institusjoner i budsjettforlikene i for liten grad tar overordnede hensyn i tråd med de føringer Stortinget har lagt i Meld. St. 18(2012–2013) Forskningsmeldingen og Langtidsplan for forskning og høyere utdanning(2014–2015) (2012–2013) (2014–2015) Jeg er opptatt av at denne sektoren må ha forutsigbarhet. Det betyr ikke at vi ikke skal gjøre noen endringer i finansieringssystemet. Men dette ble det et forlik om i forrige periode, og det står fortsatt i denne perioden.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-02-14:
La meg igjen være tydelig, som jeg har vært helt siden jeg ble statsråd: Det blir ingen omkamp om finansieringssystemet. Det betyr ikke at det ikke kan komme noen justeringer, det betyr ikke at det ikke er behov for å se om det er enkelte ting som skal endres, men hovedinnretningen ligger fast. Det oppfatter jeg at også flertallet på Stortinget mener. Og nok en gang – for å sitere Arbeiderpartiet: Fraksjonslederen i utdanningskomiteen sa senest i høst at «Ap kommer ikke til å akseptere reduksjon i bevilgninger til Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet». Denne regjeringen er opptatt av å ha forutsigbarhet når det gjelder finansieringen av UH-sektoren. Det kan komme noen justeringer, men hovedstrukturen står fast. Det ønsker jeg å være tydelig på. Så betyr ikke det at vi ikke skal jobbe for denne sektoren. Vi skal jobbe for alle universitetene og alle høyskolene, og det er et stort potensial – både hos de nye og hos de gamle – for å bli bedre.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-02-14:
Mitt spørsmål går til forsknings- og høyere utdanningsministeren. Fram til 2015 hadde vi en kvoteordning for utenlandsstudenter som var et institusjonelt program, hvor kandidatene ble prioritert av ledelsen ved de norske institusjonene, og der institusjonene skulle stille med fullfinansierte studieplasser. Kvoteordningen finansierte kun livsopphold og reiser for studentene. I statsbudsjettet for 2015 fikk regjeringen gjennomslag for å legge ned kvoteordningen for utenlandsstudenter og erstatte den med et nytt partnerskapsprogram mellom utdanningsinstitusjoner i Norge og landene i sør og en ny strategi for høyere utdannings- og forskningssamarbeid med Brasil, Russland, India, Kina, Sør-Afrika og Japan. I behandlingen av dette var komiteen tydelig på at denne omleggingen ikke skulle gå på bekostning av studenter fra det globale sør. Dessverre ser vi i dag at dette skjer, og at det nesten ikke kommer studenter fra det globale sør til Norge. Fra 2015 til 2017 sank tallet på utenlandsstudenter i Norge med 501. Halvparten av reduksjonen skyldes at det kom 254 færre studenter fra Afrika. Bare fra Etiopia var reduksjonen på 100 studenter. I samme periode økte tallet på studenter fra Nord-Amerika med 233. I budsjettet for 2018 ble det vedtatt at omleggingen skulle evalueres, men uavhengig av denne evalueringen vil jeg spørre statsråden om hvordan hun vil legge til rette for at studenter fra de fattigste landene og ikke bare fra BRICS får mulighet til å studere i Norge.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-02-14:
Takk for svar. Jeg regner med at vi kommer tilbake til dette igjen når vi får evalueringen på bordet, og vi håper den kommer så fort som mulig. Endringene berører ikke bare studentene, men de er også med på å svekke internasjonaliseringen på norske institusjoner. Det er blitt et linjeskift når det gjelder kunnskapsinstitusjoners eget eierskap spesielt til internasjonale partnerskap i fattige land og fokus på globale utfordringer. Kvoteordningen skulle ikke være en bistandsordning. Den hadde en egenverdi for institusjonene. Nå ser vi en utvikling som er et langt steg tilbake med hensyn til institusjonenes ansvar for å ha fokus på den type globale utfordringer og perspektiver på sine institusjoner. Mener statsråden at institusjonene har et selvstendig ansvar for å ha et globalt perspektiv på sin virksomhet og sikre internasjonalisering, eller bør dette først og fremst være bistandssektorens ansvar, slik som det kan se ut som vi går i retning av i dag?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
Som representanten Grøvan helt riktig påpeker, la Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen ned denne kvoteordningen fra statsbudsjettet for 2016. Vel nok hadde kvoteordningen noen svakheter, og kanskje er det tidlig, men så langt ser det heller ikke ut til at regjeringens erstatningsordninger svarer på hensikten. Fra 2015 til 2017 sank tallet på utenlandsstudenter i Norge, og halvparten av denne reduksjonen skyldtes færre studenter fra Afrika. Siden Nybøs forgjenger heller sådde tvil om statistikken over utenlandsstudenter enn å løse problemet, vil jeg spørre om den nye statsråden per nå har kvalitetssikrede tall for antall utenlandsstudenter etter opprinnelsesland, og om hun vil revurdere regjeringens internasjonaliseringsstrategier siden det ser ut til å avtegne seg et mønster der det kommer færre studenter til Norge, og spesielt fra fattige land.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-02-14:
Mitt spørsmål går til næringsministeren. Ferske tall fra Statistisk sentralbyrå i november viser at de norske investeringene i fossilindustrien blir på anslagsvis 144 mrd. kr i 2018, mens investeringene i all annen industri til sammen anslås til 21 mrd. kr. Det vil si at for hver krone som investeres i fastlandsindustrien, går 7 kr til fossilindustrien. I Dagens Næringslivs leder i går slås det fast at fossilindustrien har mer gunstige refusjonsordninger og skatteregler enn alle andre norske næringer, og at disse konkurransevridende rammevilkårene kan være ulovlig statsstøtte i henhold til EØS og ESA. Regjeringen skryter stadig av at blå-blå politikk gir grønn vekst. Samtidig ligger Norge godt under OECD-gjennomsnittet på viktige indikatorer som OECD har for grønn vekst. Mitt spørsmål blir: Vil næringsministeren arbeide for å gi øvrige næringer samme vilkår som fossilindustrien, eller vil næringsministeren adressere dette problemet med å avvikle særvilkårene for fossilindustrien, slik at andre, grønnere næringer kan konkurrere på like vilkår i Norge?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-02-14:
Statsråden har kanskje ikke fått med seg at i løpet av de fire forrige årene i regjering, har Norges posisjon på grønn vekst-indikatorene sunket. Så vi håper på en reell kursendring veldig snart. Men i Jeløya-plattformen står det at oljebransjen skal ha stabile rammevilkår. Samtidig lovet regjeringspartiet Venstre i høst å se på hele oljeskattesystemet. Er det da, slik næringsministeren ser det, åpning for å endre oljeskattesystemet og samtidig oppfylle Jeløya-erklæringen?
Seher Aydar (Rødt), 2018-02-14:
Mitt spørsmål går til justisministeren. Både ministeren og jeg var på folkemøtet på Holmlia i går, et område som har noen reelle utfordringer, og hvor det også heldigvis er et stort lokalt engasjement for nærmiljøet. Hundrevis hadde møtt opp fordi de ville være med og finne løsninger for nabolaget sitt. Mange sa tydelig fra om hvorfor det er på tide å ta på alvor levekårsproblemene i området, og at det også er viktig med bedre tilbud til ungdom. Søndre Nordstrand har blitt underfinansiert i lang tid. Det er stadige budsjettsprekker hos barnevernet, og det er få tilbud til ungdom. Nå må det bli slutt på at Søndre Nordstrand blir oversett. Engasjementet i bydelen viser at innbyggerne ikke lenger vil godta det. De krever rettferdig behandling. Oslo kommune er i gang med å rette opp i skjevheten, men staten må også inn. Rødt foreslo mer enn en sjudobling av områdesatsingen i forslagene til endringer i statsbudsjettet. Vi foreslo også økte bevilgninger til både Groruddals- og indre øst-satsingen, men regjeringen hadde andre ting de ville bruke penger på, f.eks. enda mer skattelette, skatteletter som folk på Holmlia ikke merket noe til. Så mitt spørsmål til ministeren er: Hva gjør regjeringen for å forebygge kriminaliteten på Holmlia, og hvilke sosiale tiltak planlegger regjeringen å bidra til i området?
Seher Aydar (Rødt), 2018-02-14:
Jeg har selv jobbet med ungdommer i Oslo. Vi jobbet med å bevisstgjøre ungdom i å finne sin egen styrke, slik at de kunne ta de gode valgene når de måtte ta valg. Og var det én ting jeg lærte av det, så var det at tilbud til ungdom er en viktig forutsetning for å forebygge at ungdom blir rekruttert til kriminalitet. Satsing på fritidstilbud og fattigdomsbekjempelse er både kriminalitetsforebyggende og har en egen verdi. Det er ikke så vanskelig: Ungdom trenger et sted å være, ting å gjøre og voksne som ser dem. Så mitt spørsmål er: Ser ministeren sammenhengen mellom problemene på Holmlia og dårlige levekår, høy arbeidsledighet og manglende ungdomstilbud?
Seher Aydar (Rødt), 2018-02-14:
Det var mange på folkemøtet i går på Holmlia som ga en tydelig beskjed til ministeren om at de problemene de har på Holmlia, handler først og fremst om levekår og økonomiske forskjeller og ikke om opprinnelse. For hvis bydel Søndre Nordstrand var en egen kommune, ville den vært på topp ti over arbeidsledighet. Det er fint at Vestlandet får krisepakker, men det finnes altså store problemer med ledighet også i Oslo. Å skaffe folk jobb er viktig for å hindre at barn og ungdom vokser opp i fattigdom, og områder med stor fattigdom er de områdene som topper kriminalitetsstatistikken. Så mitt spørsmål er: Hva gjør regjeringen for å sikre at folk på Søndre Nordstrand får jobb?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
Mitt spørsmål går til næringsministeren, og da kan jeg også gratulere ham med den viktige oppgaven det er å være næringsminister. Han var innom fasiten i stad, og fasiten etter fire og et halvt år med en regjering med Høyre i Næringsdepartementet, er at vi har en bekymringsfull svak jobbvekst, hvor andelen sysselsatte ikke har vært lavere enn siden 1995. Næringspolitikkens oppgave er å sørge for at de mange mulighetene faktisk gripes, at de brukes, og at vi klarer å skape vekst og få flere i arbeid. En av de næringene som har framtidsmuligheter, er en komplett maritim klynge. Båtbyggere, designere, IKT, ingeniører, fagarbeidere og ikke minst redere og sjøfolk er med på å sette denne komplette næringen i en verdensledende posisjon. Når det gjelder sjøfarten, har vi fra fellesskapets side stilt opp med to sterke pilarer for å ha en sterk næring. Det er ikke bare leterefusjonsordningen som er god, det er også rederibeskatningen – som er svært gunstig – og ikke minst har vi en god ordning når det gjelder tilskudd til sysselsetting av sjøfolk, nettolønnsordningen. At vi har redere som velger det norske flagget med norske sjøfolk om bord, skaper legitimitet og en vilje til å opprettholde og videreføre slike svært gunstige ordninger. I forbindelse med statsbudsjettet forstår vi nå at regjeringen har til hensikt å gjøre endringer som kan utvanne og utfordre dette. Hvis regjeringen i løpet av året gir anledning til at utenriksferger med ruter til havner utenfor Norden kan flagges fra NOR til NIS, betyr det at man på disse fergene kan erstatte norske sjøfolk med utenlandske arbeidstakere. I første omgang betyr det konkret at Color Line med sine to skip som går i rute mellom Oslo og Kiel, vil kunne registreres fra NOR og inn i NIS. Det betyr at kravet om norske sjøfolk vil opphøre, og vi kan dermed komme i en situasjon hvor norske sjøfolk settes i land, mens utenlandske arbeidstakere går om bord. Og ikke nok med det: Utenlandske arbeidstakere går om bord sterkt subsidiert av den norske nettolønnsordningen. Er dette en god, riktig og framtidsrettet maritim næringspolitikk?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
Det har nok skjedd vesentlige endringer i nettolønnsordningen etter at Fartsområdeutvalget ga sine anbefalinger. Med det som utgangspunkt mener vi at det er svært galt å gi mulighet for at man – som i tilfellet med Color Line og deres Kiel-ferger – kan gå fra NOR til NIS. Da bryter man den balansegangen som – etter min mening – næringsministeren gjør helt rett i å være opptatt av, og vi får en situasjon hvor det er vanskelig å forsvare og argumentere for en nettolønnsordning i framtiden. Alle skjønner at det er ganske merkverdig. La oss ta som eksempel at en EØS-sjømann tjener 30 000 kr i måneden, og vi har et anslag på 680 sjøfolk – da snakker vi om en skattesubsidiering av utenlandske arbeidstakere på over 50 mill. kr. Forstå det, den som kan! Det er i hvert fall ikke god maritim politikk. Jeg oppfordrer nå næringsministeren til å gå inn i de faktiske forholdene – se på hva som har skjedd etter at Fartsområdeutvalget ga sin anbefaling, og se på hva som er gjort med nettolønnsordningen, og så stille seg spørsmålet: Er det riktig å gjøre de endringene som regjeringen har varslet at den vil gjøre?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
At ledigheten er lav i Telemark, hjelper ikke veldig mye for dem som nå blir sagt opp i Fyresdal. Næringsministeren er godt kjent med geografien, reiseavstandene osv., der. Telemark Kildevann er en nøkkelbedrift i en distriktskommune, ganske ulogisk plassert, egentlig. Men det som er interessant å høre, er: Har næringsministeren noen som helst virkemidler? Er det noen initiativ han vil ta overfor næringsmiddelindustrien eller Telemark Kildevann som vil bedre situasjonen, i stedet for bare å stå her og prate og prate uten å gjøre noen ting? Hva vil næringsministeren gjøre overfor næringsmiddelindustrien generelt, og hva vil han bidra med overfor Telemark Kildevann og Fyresdal kommune spesielt, som har kommet i en sårbar situasjon hvor hjørnesteinsbedriften legges ned?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
Jeg vil også gratulere statsråden med tilliten han har fått som ny næringsminister. Vi har allerede startet diskusjonen med tanke på denne saken, som jeg tror mange er veldig opptatt av. Det er riktig som statsråden sier, at Fartsområdeutvalget i 2014 la fram sin innstilling, men norske sjøfolk var kritiske til akkurat det som hadde med Color Line å gjøre. Jeg opplever at statsråden nå argumenterer på bakgrunn av gammel informasjon og gammelt nytt. Man bruker den samme argumentasjonen som man hadde i 2014, selv om nettolønnsordningen har økt, selv om valutakursene har endret seg, og selv om Color Line driver med store summer i pluss. Det som er viktig nå, er å se på hvordan vi skal styrke hele verdikjeden og ivareta et seriøst norsk arbeidsliv også for de norske sjøfolkene, som er viktig i den maritime klyngen. Er statsråden klar til å oppgradere argumentene og sette en ny kurs for denne politikken, framfor å sette norske sjøfolk på land?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
Sjømannsforbundet er ganske urolig med tanke på denne situasjonen. Det forstår jeg, for hvis man først gir grønt lyst for utflagging av Color Lines Kiel-ferger, er man med og bidrar til å gjøre endringer i konkurransesituasjonen også i resten av Norden. Dette var i veldig liten grad belyst av Fartsområdeutvalget, og sjøfolkene har bedt om at statsråden må ta den situasjonen inn over seg. Temaet har vært oppe i Nordisk råd, der man også meldte fra om bekymring for denne situasjonen. At man eventuelt tillater at Color Line kan gå over i NIS, betyr at man kan komme til å sette i gang en dominoeffekt som ikke bare gir endring av norske lønns- og arbeidsvilkår for sjøfolk om bord i skipene til Color Line, men som også gir endringer for DFDS, Fjord Line, osv. Da har man satt i gang en ball som ruller fort. Kan statsråden ta ansvar for at man bidrar til å forverre lønns- og arbeidsvilkårene på disse skipene, og slik bidrar til at sjøfolk som har gode rammebetingelser, skal gå i land?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-02-14:
Gjelden i husholdningene har lenge steget mer enn inntektene. I gjennomsnitt har norske husholdninger en gjeld som er mer enn to ganger større enn deres disponible inntekt. Det er blant de høyeste nivåene for husholdningsgjeld en kan observere både historisk og internasjonalt. Høy og stigende gjeldsbelastning i husholdningene utgjør en sårbarhet for norsk økonomi og har bidratt til at finansielle ubalanser har bygget seg opp. Regjeringen har innført flere tiltak for å motvirke oppbyggingen av finansielle ubalanser og gjøre bankene og husholdningene mer robuste for forstyrrelser. Bankene har en stor del av sine utlån til husholdningssektoren. I de senere årene har myndighetene økt kravene til bankenes kapital. Bedre kapitaldekning gjør bankene mer solide og bedre rustet til å tåle utlånstap. Hensiktsmessig regulering som sikrer solide finansinstitusjoner, er et viktig virkemiddel for å sikre finansiell stabilitet. Hovedformålet med boliglånsforskriften som ble innført sommeren 2015 og strammet inn ved årsskiftet 2016/2017, er å bidra til en mer bærekraftig utvikling i boliglånsmarkedet. Kravene skal bidra til å redusere risikoen for at husholdningene tar opp mer gjeld enn de kan betjene, og havner i en sårbar situasjon. Finanstilsynets boliglånsundersøkelse fra i fjor viste en liten nedgang i andelen nye lån med særlig høy gjeld. Vi står foran en tid med gradvis normalisering av rentene. De som har lån, må kunne tåle at renten øker. Ingen er tjent med at gjeldsnivået i husholdningene blir uhåndterlig høyt. Regjeringen har også strammet inn beskatningen av sekundærboliger for å gjøre boligspekulasjon mindre lønnsomt. En stor interesse for bolig som investeringsobjekt har vært med på å presse opp boligprisene og dermed gjeldsnivået i husholdningene. Sommeren 2015 la regjeringen frem en strategi for boligmarkedet. Formålet var å legge til rette for raskere, enklere og billigere boligbygging. Tiltakene har trolig bidratt til den økte boligbyggingen vi har sett den siste tiden. Den kraftige veksten i forbrukslån de siste årene er også en kilde til bekymring. Forbrukslån kan gi økonomisk frihet, men også skape store utfordringer for dem som tar opp større lån enn de klarer å betjene. Derfor har regjeringen fastsatt nye regler for markedsføring av forbrukslån. Det er også innført en ny gjeldsinformasjonslov med sikte på at det etableres et gjeldsregister for forbruksgjeld. Det vil bidra til å forhindre at kunder får innvilget større lån enn det som er forsvarlig. Boligprisene har falt den siste tiden. Det har vært sunt og har demmet opp for et kraftigere boligprisfall på et senere tidspunkt. Samtidig tar det tid før reduserte boligpriser slår ut i lavere gjeldsvekst. Det er derfor ikke overraskende at gjeldsveksten fremdeles holder seg oppe. Vi venter at gjeldsveksten i husholdningene avtar litt de neste årene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-02-14:
Som jeg redegjorde for i mitt forrige svar, har regjeringen iverksatt en lang rekke tiltak som over tid vil virke innstrammende på gjeldsveksten i husholdningene. Gjeldsveksten i husholdningssektoren har også vært ganske stabil de siste årene. Det vi nå ser, er at det er gjelden til foretakene som tar seg opp, og det er egentlig et veldig godt tegn, for det tyder på økt aktivitet, økt optimisme og at bedriftene ønsker å ta nye investeringer i næringsrettet aktivitet. Det er positivt. Det er ingen tvil om at jeg er opptatt av hvordan den samlede gjeldsutviklingen i husholdningene er. Det er særlig fordi husholdningene er sårbare i en situasjon der det skjer noe uventet eller rentene begynner å normalisere seg og så stige. Det må vi være oppmerksomme på, for blir det for store utslag i husholdningssektoren, er det en trussel mot den finansielle stabiliteten i Norge.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-02-14:
Det er denne regjeringen som har sittet i førersetet både når det gjelder å iverksette tiltak for å få bedre balanse mellom tilbud og etterspørsel i boligmarkedet, og når det gjelder de innstramningene som er gjort gjennom boliglånsforskriften, som har vist seg å virke godt. Rentetak er et anmodningsvedtak i Stortinget som vi nå har til vurdering. Det kan være grunner til å iverksette et slikt rentetak, men det kan også være utilsiktede virkninger av det, som vi nå ser nærmere på. Ellers vil jeg sterkt tilbakevise påstandene fra representanten Gjelsvik om at det ikke går så bra i norsk økonomi: Alle pilene har snudd. Optimismen er på vei tilbake. Bedriftene øker aktiviteten og ser lyst på fremtiden. Arbeidsledigheten er på vei ned, veksten er på vei opp. Det er utgangspunktet, og det skyldes at denne regjeringen har ført en treffsikker og målrettet økonomisk politikk hvor vi har vært opptatt av rammebetingelser for norsk næringsliv. Da må man redusere det samlede skattetrykket og ikke skjerpe det, som er Senterpartiets oppskrift.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-02-14:
Det stemmer at Stortinget har vedtatt å øke den lave merverdiavgiftssatsen to ganger, sist i budsjettet for inneværende år, da den ble økt til 12 pst. Begge gangene regjeringen har foreslått endringer i den lave satsen i merverdiavgiften, har Arbeiderpartiet stilt seg bak forslagene. Samtidig har Arbeiderpartiet aktivt foreslått skatte- og avgiftsskjerpelser. I budsjettforslaget for inneværende år foreslo Arbeiderpartiet å øke skattene med 8,3 mrd. kr. Dette er ikke et godt bidrag, verken til norsk næringsliv eller for reiselivet spesielt. Det er de samlede rammebetingelsene som betyr noe for de næringsdrivende. Regjeringen har gitt betydelige lettelser som har bidratt til å bedre rammebetingelsene også for reiselivet. Blant annet bidrar lavere selskapsskatt til økt lønnsomhet for reiselivet. I perioden fra 2013 til 2017 er det blitt gitt så mye som 6,1 mrd. kr i samlede netto lettelser i næringsbeskatningen. I budsjettet for i år gis det ytterligere 2,7 mrd. kr i lettelser i næringsbeskatningen. Regjeringen er opptatt av å føre en ansvarlig økonomisk politikk som stimulerer til økt økonomisk vekst og et bærekraftig velferdssamfunn. Et godt og effektivt skatte- og avgiftssystem er vesentlig for å oppnå dette. Jeløya-plattformen er i god overenstemmelse med regjeringens skatte- og avgiftspolitikk så langt. I plattformen pekes det på at skattesystemet må være vekstfremmende og legge til rette for styrket konkurransekraft. Skattenivået skal senkes. Samtidig må skattesystemet forbedres ved å redusere skattesatser, og forenkles ved kritisk å gjennomgå skattefradrag som har liten tilknytning til inntekt og arbeid. Skattegrunnlagene skal sikres ved å unngå uthuling. Forenklinger i merverdiavgiften og reduksjon av antall merverdiavgiftssatser vil være ett av flere tiltak for å oppnå et mer effektivt skatte- og avgiftssystem, og det vil gi forenklingsgevinster både for næringsdrivende og Skatteetaten. I en måling av administrative byrder av merverdiavgiften gjennomført av konsulentselskapet Rambøll i 2004, hadde merverdiavgiftspliktige virksomheter som solgte varer eller tjenester med flere satser, mer enn dobbelt så høye administrative byrder av merverdiavgiftsreglene enn foretak som kun solgte varer og tjenester med én sats. Et system med færre satser vil derfor potensielt gi betydelige lettelser i administrative byrder for de næringsdrivende. Regjeringen vil fremme forslag til endringer i skatte- og avgiftsreglene for Stortinget i de årlige statsbudsjettene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-02-14:
Som jeg sa i mitt forrige svar, så legger regjeringen frem forslag til endringer i skatte- og avgiftssystemet i forbindelse med statsbudsjettet hver høst. Representanten Heggø må rett og slett smøre seg med tålmodighet – de kommer når budsjettet blir lagt frem. Men disse julepresangene det henvises til, er julepresanger som Arbeiderpartiet har sluttet seg til og som Arbeiderpartiet åpenbart er enig i. Den forutsigbarheten som denne regjeringen kommer til å videreføre, er å lette rammebetingelsene for norsk næringsliv, og det handler om å fortsette å redusere det samlede skattetrykket, og ikke å gjøre som Arbeiderpartiet foreslår hvert eneste år; kraftige skjerpelser som vil være en belastning for norsk næringsliv i en situasjon hvor de trenger å ta nye investeringer for å skape flere arbeidsplasser. Den forutsigbarheten har næringslivet fått med denne regjeringen. Det var kanskje en grunn til at valget gikk som det gikk i høst.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-02-14:
Denne regjeringen setter ikke arbeidsplasser i fare, snarere tvert imot. Vi har vist gjennom forrige fireårsperiode at det er mulig, gjennom å føre en offensiv økonomisk politikk, å få arbeidsledigheten i Norge ned. Det betyr at flere mennesker har kommet i jobb, at flere mennesker har fått seg et arbeid, og at flere bedrifter gjør det bra. Grunnlaget for det er forutsigbare rammebetingelser. Vi har gjennomført en skattereform helt i tråd med det vi sa, nemlig at vi skulle gjøre endringer innenfor skattesystemet med den forutsetning at vi samtidig skulle lette i selskapsbeskatningen. Det har gitt resultater. Og så vedstår jeg meg at denne regjeringen har fremmet forslag om å øke den lave momssatsen to ganger. Det jeg prøver å si, er at Arbeiderpartiet har vært enig i dette. Det å forsøke å skape et inntrykk av at dette er noe Arbeiderpartiet har vært imot, er ikke riktig. Men bare for å sette det i perspektiv: En kinobillett har blitt 2,50 kr dyrere med dette, og en hotellseng 30 kr dyrere med dette. Å skape et inntrykk av at dette isolert setter arbeidsplasser i fare, er med respekt å melde galt.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
«Regjeringa vil forenkle mva.-systemet og redusere antall satsar. NHO og reiselivsbransjen påpeikar at regjeringa har svekka Noreg som reiselivsdestinasjon med å auke mva. frå 8 til 12 pst. Dette har også medført eit dyrare og mindre tilgjengeleg kulturtilbod for folk flest. Den uforutsigbare mva.-auken, i to omgangar, har medført svekking på botnlinja for næringane av dei kontraktane og avtalene som alt var inngåtte. Korleis skal færre mva.-satsar innrettast, og kva satsar skal bort?»
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
Eg spurde om kva momssatsar finansministeren vil komma med, så eg skal gjentaka det spørsmålet. Men fyrst vil eg seia at både hotell og skiheisar, kollektivtransport og kulturtilbod har fått merke på kroppen regjeringa si uføreseielege næringspolitikk. Noko av det viktigaste for bedriftene er føreseielege rammevilkår. To gonger har dei fått i julepresang ein momsauke på 2 pst. Vi finansministeren bidra til føreseielege vilkår ved å seia her kva satsar desse som eg ramsa opp, bør belaga seg på å få framover? Er det opptil 15 pst., eller opptil 25 pst.? Skal det vera éin sats eller to i framtida?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
Eg deler ikkje di oppfatning av verkelegheita. Dei fleste bedriftene eg møter, spør etter føreseielege rammevilkår. Du sit i ei regjering som føreslo å innføra dette, og då kan du ikkje skulda på Arbeidarpartiet. Det var ikkje vi som sikra fleirtal for deg. To av tre hotell går i minus. Kontraktane er inngåtte og varer er selde før regjeringa si momsauke kom. Då må hotella sjølve bera denne auken, og det set faktisk arbeidsplassar i fare. To gangar har ein auka han rett føre jul. Så eg spør på ein litt annan måte: Korleis vil statsråden definera føreseielege rammevilkår?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-02-14:
Spørsmålet mitt lyder: «Arbeidet med fagfornyelsen og nye læreplaner er i gang. I behandlingen av Meld. St. 28(2015-2016) uttalte en enstemmig komité at «det er viktig at en slik prosess gjennomføres med bred involvering. Komiteen forutsetter at prosessen med fornying av læreplanverket skjer i nært samarbeid med fagmiljøer og representanter for lærere, skoleledere og skoleeiere.» (2015-2016) Hvordan sørger statsråden for at lærere, rektorer og skoleeiere lokalt blir reelt involvert i prosessen, i tråd med Stortingets forutsetning?»
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-02-14:
Jeg takker for svaret og er glad for engasjementet folk viser der ute. Utdanningsdirektoratets strategi og plan for fagfornyelsen som statsråden viste til, understreker viktigheten av «tidlig og bred involvering og medvirkning» gjennom hele prosessen, som retter seg mot involvering og samskaping. Dette er trukket fram for å sikre forankring hos dem som faktisk skal ta læreplanene i bruk, lærerne. Fagfornyelsen er en gyllen anledning til ikke bare å lytte til lærerne, men å la lærerne direkte påvirke læreplanene. Men verken strategien eller signalene fra grasrota i skolen tyder på at det blir lagt tilstrekkelig til rette for dette lokalt. Da lurer jeg på: Hvordan vil statsråden påse at lærerne lokalt gis praktisk mulighet til å delta aktivt i prosessen?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-02-14:
Læreplanene er definitivt blant lærernes viktigste verktøy. Senterpartiet er opptatt av nettopp tillitsbasert styring av skolen og av å vise lærerne tillit. Vi er glad for referansegruppen og involveringen som skal sikre nettopp denne implementeringen. Mitt fokus dreier seg om reell lokal involvering. Jeg lurer rett og slett på hvordan regjeringen er tydelig overfor kommuner og fylker, eventuelt om de skulle vært mer tydelig i arbeidet med å organisere innspillene fra lærerne, fra skolene og fra de ulike skoleeierne rundt om.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-02-14:
Regjeringen har lagt vekt på og har store forventninger til involvering i prosessen frem mot nye læreplaner. Jeg har et sterkt ønske om at lærere, skoleledere og skoleeiere engasjerer seg i fagfornyelsen. Dette har vi også lagt til rette for. Jeg mener det er avgjørende for at vi får et læreplanverk som er godt forankret hos dem som skal bruke dette i sitt daglige arbeid med elevene. Implementering kan ikke være noe vi utsetter til etter at læreplanene er ferdige, det skjer fra dag én. Jeg mener at det å bli involvert, å få delta og å påvirke vil øke lærernes eierskap til det nye læreplanverket, og det vil bedre forutsetningene for at lærerne kan omsette læreplanene til god undervisning. Det har derfor vært svært viktig for regjeringen å legge til rette for en prosess hvor alle berørte parter involveres og gis mulighet til å bidra. For å sikre god involvering i arbeidet med fagfornyelsen har vi utarbeidet en strategi for involvering i de ulike fasene av læreplanutviklingen. Her beskrives bl.a. hvordan lærerorganisasjonene og andre parter kan bidra inn på ulike stadier i læreplanprosessen. I tråd med strategien har departementet også etablert en egen referansegruppe for fagfornyelsen hvor lærerorganisasjonene, Elevorganisasjonen, KS, Sametinget og lærerutdanningen er representert. Referansegruppen involveres før det tas sentrale beslutninger, og deltakerne gir mange gode innspill og er gode diskusjonspartnere for departementet og direktoratet. Det er Utdanningsdirektoratet som har fått i oppdrag å følge opp de fleste av tiltakene i forbindelse med fagfornyelsen. I oppdraget er det spesielt vektlagt at det skal legges til rette for involvering, åpenhet og informasjon underveis i prosessen. Akkurat nå gjøres det et viktig forarbeid til læreplanarbeidet. Da direktoratet i fjor satte ned grupper av fagfolk som skulle utvikle det vi kaller kjerneelementer i fag, var lærere, rektorer og skoleeiere med på å foreslå hvem som skulle sitte i disse gruppene, samtidig som de ble invitert til å gi innspill til arbeidet underveis. Direktoratet mottok nesten 3 000 innspill, noe som viser at det er svært mange interesserte med et stort engasjement for dette arbeidet. Vi har fått svært gode tilbakemeldinger på den åpne og inkluderende prosessen vi har gjennomført til nå, og jeg kan forsikre om at vi fortsatt vil ha en åpen og inkluderende prosess. Det er avgjørende for et godt resultat.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-02-14:
Jeg er enig i viktigheten av forankringen. Hvis vi ikke får til en god forankring, kan det bli svært langt fra et direktorat eller departement i Oslo og til det enkelte klasserom. Vi må sørge for at lærerne er godt informert, godt orientert og har mulighet til å påvirke hele prosessen. Vi har – og jeg har – god dialog med Utdanningsforbundet i denne saken, og vi er også tydelige overfor skoleeiere, fylker og kommuner på at de må involvere lærerne i dette arbeidet. Så jeg opplever at vi er på riktig kurs, og vi kommer til å fortsette med tydelige signaler til skoleeiere om at de må involvere gjennom hele prosessen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-02-14:
På samme måte som vi har tillit til lærere, må vi også ha tillit til kommuner og fylker, og jeg forutsetter at kommuner og fylker som skoleeiere involverer lærerne. Vi er tydelige på det, jeg er tydelig på det overfor kommuner og fylker, og jeg håper også å få drahjelp fra Senterpartiet, som et ordførerparti – at Senterpartiet også bidrar til at man lokalt involverer lærerne i dette arbeidet. Så håper jeg at vi faktisk lykkes med dette arbeidet, både med involveringen, og også at vi får til læreplaner hvor det er rom for mer dybdelæring. Det betyr at vi ikke kan putte alt som vi synes er fint, inn i læreplanen. Vi som politikere og de som nå utvikler læreplanene, må også klare å si nei og sørge for at vi nå får et læreplanverk som er fremtidsrettet, og som gir rom for at læreren kan være lærer og bidra til god dybdelæring i de enkelte fagene.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
«Ifølge oppslag i lokalpressen mener samferdselsministerens partifeller i Akershus at det må gjennomføres en ny konsekvensvurdering av behovet for en tredje rullebane ved Oslo Lufthavn Gardermoen, og at tidligere faktagrunnlag er feil. Fremskrittsparti-ordføreren i Ullensaker uttaler at han ikke vil ha noen ny tredje rullebane. Hva mener statsråden om en ny tredje rullebane, hva er prosessen nå videre, og vil det være aktuelt å legge saken fram til ny behandling i Stortinget?»
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
Argumentene og bakgrunnen for et eventuelt behov for en tredje rullebane, kjenner i grunnen Stortinget. Og tar jeg ikke feil, var det vel ved behandlingen av den såkalte Avinor-meldingen i fjor vår at et stort flertall i Stortinget sluttet seg til regjeringens forslag om at det skulle settes av arealer til en tredje rullebane hvis det behovet skulle melde seg. Selve beslutningen om bygging av en tredje rullebane skulle en komme tilbake til senere. Det er i grunnen ikke det spørsmålet mitt i dag dreier seg om. Det dreier seg om en åpenbart stor diskusjon lokalt, i området rundt Gardermoen – og det er forståelig – men også en åpenbart stor diskusjon i samferdselsministerens parti. Spørsmålet mitt gjelder – jeg tolker det første svaret hans som at han ikke er enig med Akershus Fremskrittsparti – om det nå skal gjennomføres «en full og uhildet konsekvensutredning av behovet for ny rullebane ved OSL».
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-02-14:
I Romerikes Blad den 6. februar står det referert fra årsmøtet i Akershus Fremskrittsparti. Og der er to lokale Fremskrittsparti-representanter sitert på at de sier klart og tydelig at de mener tidligere faktagrunnlag er feil. Nå har jeg to ganger stilt spørsmålet om Akershus Fremskrittsparti får gjennomslag for at det skal gjennomføres en ny konsekvensutredning av behovet for ny rullebane ved Oslo lufthavn. Så nå stiller jeg spørsmålet en gang til: Går prosessen nå slik som det har vært forutsatt fra Avinors side, eller vil det bli gjennomført en ny konsekvensutredning av behovet for en ny tredje rullebane?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-02-14:
Det regjeringen mener om rullebane, har vi kommunisert til Stortinget gjennom proposisjoner. Det er en sak der vi mener vi skal legge til rette for videre luftfartsnæring i Norge. Vi ønsker å gjøre det gjennom gode rammebetingelser for flyselskapene og god infrastruktur på bakken. En tredje rullebane på Gardermoen kan bli en nødvendighet hvis en skal sikre god trafikkavvikling fra alle flyplassene rundt omkring i Norge. Noen flyplasser i verden kan fordele trafikken veldig jevnt fordi de stort sett er en transittflyplass for internasjonale flygninger, sånn som Heathrow, mens Gardermoen i stor grad også har en nasjonal funksjon med at den har mange flygninger fra små distriktsflyplasser og fra de store regionale flyplassene. Når alle har som mål at de skal kunne reise til og fra Oslo for å være på møter i løpet av dagen, betyr det at det er ganske mange fly som ønsker å lande ca. samtidig på morgenen og ta av igjen ca. samtidig på ettermiddagen. Det er behovet som Avinor prøver å dekke, og som gjør at en tredje rullebane blir aktuell. Hvor fort det skjer er avhengig av trafikkutvikling og teknologiutvikling. Men en anslår fra Avinors side at 2030 er et ca. tidspunkt da dette kan bli en realitet. Bygger en en tredje rullebane, vil det selvsagt har konsekvenser for lokalmiljøet der flyplassen er. Noen flere hus vil kunne bli rammet av flystøy, noen hus vil måtte bli revet i byggeprosessen o.l. Det er viktig at en har gode prosesser fra Avinors side i dette arbeidet, sånn at lokaldemokratiet får forståelse for omfanget av inngrep, hvem en allerede nå bør begynne å jobbe med, men også hvem som ikke egentlig skal trenge å bekymre seg. Det er helt naturlig at min partifelle, som er ordfører i Ullensaker, ivaretar lokaldemokratiets ønsker og bekymringer og har kommunisert det til meg i møte. Jeg tar det på største alvor. Det er viktig at vi kan gi best mulig svar, men det er også en del ting vi ennå ikke har gode svar på. For eksempel når det gjelder støy, har det blitt foretatt utredninger før, men nå er SINTEF i gang med en ny utredning som bedre vil kartlegge støyproblematikken som kan oppstå ved en tredje rullebane. Da vil vi også kunne ta en diskusjon med Ullensaker kommune og andre om hvilke konsekvenser rapporten viser. Så er det også viktig at vi klarer å skille på hva en måler. Ullensaker kommune har i sine rapporter stort sett vektlagt alle som vil ha støyutfordringer i 2030. Det viktige er å kunne skille på den støyveksten som vil kunne komme som følge av økt trafikk på dagens to rullebaner opp mot det som kan være støyen fra en tredje rullebane. Da vil differansen være langt mindre. Jeg er opptatt av at vi tar lokale myndigheter på alvor. Det er Avinor som skal jobbe videre med selve flyplassplanen, men dog er det Ullensaker kommune som jobber med reguleringsplanen. Sånn sett har begge en sterk mulighet til involvering i saken videre.