Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2016-01-12:
Tiden vi har bak oss, har vist at vi har stått foran store utfordringer innenfor denne sektoren knyttet til migrasjonsbølgen vi har sett skylle innover Europa. Vi har sett mange triste skjebner. I kjølvannet av dette får man selvsagt også store utfordringer når integreringsspørsmålet skal debatteres. For Fremskrittspartiet har det i høst og i vinter vært helt vesentlig at hvis vi skulle komme oss videre og klare å komme i gang med oppgaver knyttet til integrering, måtte vi først få løst problemstillingen knyttet til migrasjon og det store antallet som kom. Det gjorde det nemlig nødvendig gjennom høsten og vinteren å bruke svært store ressurser på det antallet som kom, knyttet til registrering, oppfølging, helsehjelp, å finne plass å bo, mottaksstruktur og en rekke andre tiltak. Dette er ikke løst fullt ut. Vi har fortsatt store utfordringer, men det som er fint med det forliket som nå har funnet sted, er også at man legger en del premisser i bunnen som vi skal jobbe videre etter. Man sier gjennom dette forliket at det er en helt klar sammenheng mellom det antallet som kommer, og muligheten for hvorvidt vi lykkes i integreringspolitikken, fordi vi må ha samfunnsstrukturer som ligger i bunnen, for å kunne ta fatt på denne oppgaven. Derfor er dette et svært viktig prinsipp. Et annet viktig prinsipp er at det selvsagt er de som kommer hit, som søker en trygg havn, og som skal få en trygg havn, som skal integreres ut ifra våre premisser – ikke det norske samfunnet som skal endre seg ut ifra andres premisser. Derfor er det som står i avtalen, viktig, at man nettopp skal bygge på grunnleggende verdier som demokrati, rettsstat, universelle menneskerettigheter, ytringsfrihet, likestilling og likeverd. Derfor synes jeg det var veldig bra at representanten Jonas Gahr Støre i sitt innlegg henviste til både det som skjedde i nyttårshelgen i Köln, og det som har kommet fram i Sverige i ettertid. Det er ingen som er tjent med at man prøver å legge lokk på en debatt. Det er ingen som er tjent med at samfunnet ikke skal bli informert om de utfordringene som er. Det er en mislykket eller totalt feil måte å gripe an integrering på. Vi kan ikke akseptere de overgrepene som skjedde mot disse kvinnene, for dette er en del av våre grunnleggende verdier. Dem kan vi aldri gå på akkord med. Jeg er glad for at det integreringsforliket som man nå har fått på plass, er en videreføring av alle de tiltakene som vi vedtok, knyttet til innstrammingsbiten. Det henger nøye i hop. Når det gjelder asylmottak og ankomstfase, er det viktig for at integreringen skal finne sted, at vi så raskt som mulig får kartlagt hvilke muligheter de som faktisk får opphold, har når det gjelder integreringsmessige ting. Hva slags utdannelse har man? Kan man få godkjent sin utdanning? Slik kan de som får opphold, raskt komme seg i arbeid. Det er viktig at vi tar vare på barna. Det er ikke barna som skal måtte betale prisen for at man må sitte lenge i et mottak som følge av at et stort antall personer har kommet. Det er også viktig at kommunene settes i stand til å kunne ta denne jobben, men da må kommunene selv få lov til å se på hvilke muligheter de faktisk har til å påta seg denne oppgaven. Derfor er det viktig at man ikke bruker tvang. Man må sørge for at hver enkelt kommune får se på sine muligheter: Har vi tilstrekkelig med helsepersonell? Har vi tilstrekkelig med kompetanse til å kunne hjelpe personer som muligens har gjennomgått store traumer? Har vi mulighet til å framskaffe denne barnehageplassen og gi gratis kjernetid? Det står nemlig «kan tilby gratis kjernetid» i forslaget. Jeg mener det er et viktig tiltak og et viktig signal å sende at også de som bor i mottak, skal kunne gjøre en større del av jobben på mottaket. Det kan være renhold, matlaging og en rekke andre typer tiltak som faktisk kan være med på å bidra til at den enkelte aktiviseres. Det verste som skjer, er at man ikke aktiviseres og dermed heller ikke er motivert når man skal komme ut og bli integrert i samfunnet. Det er et eget kapittel i dette forliket som handler om kommunenes situasjon. Det er viktig at man nå setter seg sammen med KS og ser på, får registrert og kommer fram til de ulike punktene som er knyttet til kostnader og hva som skal til for å få på plass den integreringen som skal finne sted. Man må sørge for at man blir enig om hva som er det faktiske bildet, for her er det enorme variasjoner. Noen kommuner er veldig flinke til å integrere og nærmest tjene penger bare på det som har med integreringstilskudd og dagens system å gjøre, mens andre kommuner, som kanskje ikke er like flinke, har en langt lavere suksessrate enn andre kommuner. Da må vi lære av hverandre. Vi må sørge for at vi får en kompetanseoverføring kommunene imellom om hvordan vi kan få dette til, for det er overhodet ingen – verken det norske samfunnet eller flyktningene selv, de som har kommet hit og fått opphold – som er tjent med at man ikke kommer i arbeid og ut i en kommune. Men da må vi passe på at vi ikke lager særordninger for denne gruppen kontra våre egne innbyggere, for én av de tingene Fremskrittspartiet frykter, er at hvis vi lager for spesifikke særordninger for én gruppe kontra andre som bor i dette landet, vil det i seg selv skape konflikt. Disse konfliktene må vi for enhver pris unngå. Vi ser dessverre tendenser i en del andre land som så til de grader har mislyktes med sin integrering. Jeg tror ikke man skal dra lenger enn til i hvert fall enkelte bykommuner og kommuner i vårt naboland før man ser at det store antallet har vært med på å medføre at man har mislyktes med integreringen. Her har jeg stor tro på vår nye statsråd og det arbeidet som skal gjøres, for det handler nettopp om samarbeidet mellom stat, kommune og frivilligheten. Frivillige lag og organisasjoner må spille en helt vesentlig rolle i dette arbeidet, og jeg vil fra denne talerstolen gi stor honnør til mye av det som allerede gjøres der ute av frivillige lag og organisasjoner. Det er nettopp den kulturen som det norske samfunnet har på dette feltet, som viser oss at vi kan lykkes hvis vi virkelig står på. Derfor var det også svært gledelig å se at en av dem som fikk pris – ildsjel-prisen – under idrettsgallaen i helgen, var en person som jobber i Groruddalen – jeg mener det var der – og som står på og får med seg hele nærmiljøet sitt i å drive dette. Det er integrering satt i høysetet. At man får til disse tingene, synes jeg er veldig positivt. Vi har store utfordringer, men selvsagt også muligheter. Integrering handler også om holdninger, og holdninger baserer seg på verdier, som vi har vært inne på. Det går på likestilling, ytringsfrihet, kultur og likeverd. Vi kan ikke akseptere at man skal ha særordninger knyttet til religion. Derfor er det også viktig med tiltak nettopp for å få vurdert og sett på det som har å gjøre med finansiering av enkelte ting som kan motvirke integreringen. Det er innvandrerne som skal integreres i Norge. Dette er ikke en toveisprosess. De som kommer hit, skal faktisk integreres i det norske samfunnet – ikke motsatt. Integrering er kun mulig dersom vi begrenser antallet som kommer til Norge. Derfor må vi først – som jeg sa innledningsvis – få kontroll på antallet som kommer, før vi kan klare å iverksette de nødvendige tiltakene. Nå starter det arbeidet, og det kommer til å bli et langsiktig og møysommelig arbeid.