trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Jeg tar ordet en til gang i debatten for å kommentere forslag nr. 1, som er lagt fram av Fremskrittspartiet. Der heter det: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om forbud mot særskilte rom for organisert religiøs aktivitet i den offentlige skolen.» Jeg vil orientere om at Kristelig Folkeparti kommer til å stemme imot det forslaget, og jeg vil begrunne det. Elever og lærere som kommer til skolen, kommer som hele mennesker, med hele seg og troen sin. Bønn er en naturlig del av mange menneskers hverdag. Et troende menneske legger ikke av seg troen når han eller hun kommer ut i det offentlige rom eller kommer på skolen – og slik vil vi heller ikke ha det. Elever og lærere må få komme som de er, og møte andre på det grunnlaget. Det er ikke en trussel mot skolen – det er en berikelse. Skolen er en integreringsarena, ble det sagt fra Fremskrittspartiet da de begrunnet dette forslaget tidligere i dag. Ja, men det er nettopp når vi kan møtes som hele mennesker, som de vi er, med troen vår og med alt det vi bærer med oss, at vi kan integreres, det er da vi kan møtes. Det er slik vi kan lære å leve sammen. Samfunnet vårt er i stadig utvikling. Vi ikke bare preges av den, men vårt samfunn er gjennomsyret av en tusenårig kristen kulturarv. Samtidig ser vi også et større religiøst mangfold som utvikler seg, og som synes. Derfor er et forbud mot «særskilte rom for organisert religiøs aktivitet», som det heter i forslaget, å legge bånd på menneskers trosliv, og det er å legge begrensninger på den naturlige plassen som trosliv har i samfunnet. Det rammer ikke bare trosfriheten og alle mulige trosretningers muligheter til å uttrykke seg, men det rammer kanskje aller mest den kristne kulturarven og dens posisjon i det norske samfunnet. I media har vi hørt om enkelte muslimske elever som ønsker den typen tilrettelegging. Vi har samtidig også 200 kristne skolelag som ønsker en viss fleksibilitet og tilrettelegging, og som sikkert er ulikt fra skole til skole rundt omkring i landet. Staten skal ikke begrense trosliv og vår mulighet til å utøve det og la troen synes i det offentlige rommet. Staten skal legge til rette for trosliv, også på skolen. Det er hele forskjellen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Vi skal tidsnok snakke struktur, men fokus på ledelse og kommunikasjon, slik 22. juli-kommisjonen peker på, er viktig også for denne regjering. Derfor har vi iverksatt tydelige endringsledelsesprogrammer for å sikre at vi både bedrer beredskapen og også får en god helhetlig, framtidsrettet løsning for politiet på plass. Når det gjelder kommunikasjon, er det helt sentralt selvsagt ikke bare for godt politiarbeid, men for godt arbeid i hele justissektoren, og det legger vi også en langsiktig plan for, samtidig som vi legger en god kommunikasjons- og kompetanseutviklingsplan for å sikre at vi også utnytter dagens systemer på en best mulig måte. Godt politi så nært sitt publikum som mulig vil være målsettingen for det arbeid vi gjør, samtidig som vi også skal kunne effektivt adressere former for mer alvorlig organisert kriminalitet.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Det er slett ikke tilfredsstillende at vi ikke har en langsiktig, god plan for satsing på IKT i politiet. Det er heller ikke tilfredsstillende at vi i dag må konstatere at vi ikke har kompetanse til å bruke det utstyret vi har, på en god nok måte. Hensynet til personvernet må stå helt sentralt, men vi må bli bedre på bruk av teknologi med tanke på effektive arbeidsprosesser og dermed bedre ressursutnyttelse av de ressursene vi allerede i dag har bevilget til denne sektoren. Samtidig er det viktig for regjeringen også å investere i nye kapasiteter som skal sikre bedre beredskap, og jeg konstaterer at dagens politiledelse understreker både at beredskapen er blitt bedret, og at de tok omgående aksjon da rapporten fra 22. juli-kommisjonen lå på bordet. Det er mange tiltak som derfor allerede er iverksatt også lokalt for å bedre den lokale beredskapen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Det er helt riktig som representanten Hareide peker på, at hvert departement hadde en plikt på seg, også etter instruks fra statsministeren, til å rapportere til Justis- og beredskapsdepartementet innen denne fristen, og derfor er det viktig at vi nå bearbeider de rapportene som er kommet inn. Vi tok som del av vår pådriverrolle også et eget møte for å sikre et godt grunnlag for disse rapportene, og vi skal følge opp med både å beskrive hvordan totaliteten ser ut, og tiltak det utløser behov for, i den kommende meldingen som skal legges fram for Stortinget.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Som jeg sa i går, synes jeg dette kurset er kjempeviktig, og vi har fått en god begynnelse. Der var noen av dagens ledere som er ansvarlige for krisehåndteringen i sine politidistrikter, til stede. Det var også et sett av morgendagens ledere. Det var flere som ønsket å delta enn de som fikk plass. Jeg tror vi har fått en god start som vi likevel skal jobbe hardt for å sikre at også blir bedre i fortsettelsen. Og jeg regner med at de som nå deltar, også vil kunne være gode ambassadører i sitt distrikt. At det var politimester Aas fra Finnmark som deltok, kan godt forklares med at det i et lite politidistrikt med stor geografi og færre ansatte er helt sentralt at politimesteren er tett på. I andre, større distrikt som er organisert annerledes, kan det være riktig at det var stabssjef eller leder av andre enheter som deltok.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-04:
Elisabeth Aspaker er særdeles god til svartmaling. Det skal Aspaker ha – ingen over, knapt noen ved sida av. For å fortsette kanskje litt ironisk: Hvis bekymringa er reproduksjon av sosiale forskjeller, så er det jo mildt sagt en original løsning å gå inn for at vi skal skille elevflokken i privatskoler og offentlige skoler, og en enda mer original løsning at vi skal ta ut de såkalt flinke tidligst mulig og gi dem egen undervisning, og så skal resten sitte igjen i egne klasser. Det er i hvert fall ikke fagfolk som støtter den måten å gjøre det på. Men spørsmålet mitt går til et innlegg som tidligere har vært holdt av Tord Lien fra Fremskrittspartiet, dvs. Høyres viktigste samarbeidsparti, der han nærmest raljerte over kommunenes satsing på kulturskole. For kunst, kultur og estetiske fag er et forstyrrende element inn i skoledagen, fikk vi vite. Skolen skal bare brukes til å lese, skrive og regne. Deler Høyre det kunnskapssynet? I så tilfelle er det ganske originalt i forhold til de innspill vi får fra bl.a. næringslivet.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-04:
Mer bolig, ikke så overraskende kanskje: Dette er jo et tema som går igjen i mange aviser, og vi har mange debatter og utspill for tida. Alle er vi enige om at det må bygges flere boliger. Fra ytterste venstre til ytterste høyre kappes vi om å ville det mest. Det er bra, for vi trenger flere boliger, og f.eks. har SV sagt at vi kanskje må opp i 40 000 om tilbudssida skal bli god nok. Men det er også grunn til å rope et lite varsko her, for boligdebatten viser en trend som går igjen i mange andre debatter: Det er først og fremst middelklassen vi prater til, og for få snakker om de svake gruppene. Det må vi ta hensyn til når vi skal lage boligmeldinga i år. Det er først og fremst to ting som jeg har lyst til å trekke fram her, som jeg syns meldinga må stå opp for. Det er en sosial og rettferdig boligpolitikk, som ikke minst hjelper ungdom og vanskeligstilte til å få et godt sted å bo, og så er det viktig at vi står fast på at byggenæringa har et ansvar for at boligene som bygges, skal være tilpasset framtidas behov i forhold til miljø og tilgjengelighet. Dette er sosiale, grønne og rettferdige mål, som vi er overbevist om at de rød-grønne vil stå fast på. Jeg håper at det blir et samlet storting som står fast på dette. Et av forslagene til SV er å bygge flere billige utleieboliger på utsida av det ordinære markedet, slik at noen, ikke minst studenter og vanskeligstilte en periode av livet, kan få komme inn på den typen utleiemarked, kanskje mens de sparer opp penger til å komme inn på det mer ordinære eiemarkedet. Det er å håpe at Høyre kan retenke litt her og bli med på en slik ordning og ikke avvise det litt for mye på autorefleks. Litt mer om studenter: Det er viktig av to grunner også å bygge flere studentboliger. Vi har sagt at vi bør opp til 2 000. For det første hjelper vi studentene isolert sett, for det andre letter vi presset på utleiemarkedet, noe som gjør det enklere for alle de andre som vil inn på utleiemarkedet. Her er det viktig å stimulere både kommuner, boligbyggelag og andre aktører til å bygge opp et mer profesjonelt utleiemarked. Det er et tankekors at Norge ikke har det i dag, i motsetning til hva en har i sammenlignbare land. Så litt om dette med nye krav til nybygg. Vi har etter vår mening en litt uryddig debatt både på krav til miljø og energiforbruk og på krav til tilgjengelighet. Vi ser at Høyre bruker Selvaags tall, som er voldsomt høye, opp i 600 000 kr ekstra på en toroms leilighet. Vi anbefaler heller å lytte til SINTEF Byggforsk, som kommer med langt mer avdempede beregninger her. SSB gjør det samme. For det må være et poeng, ikke minst for byggenæringa sjøl, at vi opererer med krav og forventninger til framtidige boliger som gjør at dette blir en moderne næring som bl.a. kan konkurrere på det globale markedet, i stedet for at vi skal stå fast i gamle måter å bygge på.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Den fiskeripolitiske debatten tok seg opp utover kvelden, og det er jeg veldig glad for, for det fortjener Norges nest største næring. Først til representanten Anne Karin Olli. Med all respekt: Når man sier at det er Høyre som har løftet mineralnæringen, blir det feil. Det viktigste her er ikke å snakke om det, det er å gjøre det, som denne regjeringen har gjort. Stikkord her er mineralloven, penger til kartlegging og ikke minst mineralstrategien, som kommer. Så til representanten Elisabeth Røbekk Nørve. Først ønsker jeg å rette på noe som representanten sa under sitt innlegg. Det er salgslagene som bestemmer omsetningsformen, ikke Fiskeri- og kystdepartementet. Nei, jeg ble ikke beroliget av det som representanten Røbekk Nørve sa. Når det gjelder råfiskloven, var jeg inne på den i mitt hovedinnlegg, og jeg har tenkt å utfordre Høyre og representanten Røbekk Nørve på den, der Høyre nå vil sikre individuelle avtaler om leveranse mellom kjøper og selger. Mitt spørsmål til representanten Røbekk Nørve er: Er det innenfor råfisklovens ramme, med en minstepris i bunnen? Så til spredt eierskap. Rydde opp i eierbestemmelsene, sa representanten Røbekk Nørve. Ja, hva betyr det? Betyr det at investorer og hvem som helst nå kan investere i norsk fiskeriflåte? Vil Høyre gå bort fra fiskereid flåte? Det er et enkelt spørsmål som jeg utfordrer representanten Røbekk Nørve på. Så til representanten Aspaker. Vil vi ha Høyre-politikk? Nei, vi vil ikke det. Det er jeg helt sikker på at kystens befolkning ikke vil ha. Høyre har dobbeltkommunisert over svært lang tid. Jeg skal ta ett eksempel, og det er saken som omhandler leveringsplikten.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Denne trontaledebatten er den siste jeg er med på, og da faller det naturlig for meg å snakke om nordområdene. Ikke under noen regjering før har så mye positivt skjedd i nordområdene. Vi som bor i den nordlige landsdel, ser med all tydelighet hva dette har betydd for både framtidstro, bosetting, etableringer og verdiskaping. Her har det vært handlekraft fra regjeringens side. Jeg håper at alle ser dette, og ikke av valgtaktiske grunner «snakker ned» dette viktige faktum for denne landsdelen. Jeg er glad for at regjeringen i trontalen signaliserer at fokuseringen på nordområdene skal fortsette. Nord-Norge er mulighetenes landsdel. Vi har meget stor tilgang på naturressurser som verden trenger, og som kan gi verdiskaping i landsdelen og i resten av landet. Dette gjelder både mat, energi og mineralressurser. Disse ressursene må vi ha gode muligheter til å utnytte. I klartekst betyr det at landsdelen ikke må bli liggende som et verneområde, slik noen vil, men kunne utvikles på en måte som gir innbyggerne framtidstro og trygghet for arbeid, hus og hjem, og samtidig ivaretakelse av natur og miljø. Vi ser med all tydelighet hva den spede starten på petroleumsalderen i nord har betydd for hele landsdelen. Se f.eks. på den meget positive utviklingen i Hammerfest i Finnmark, i Harstad i Troms og i Sandnessjøen i Nordland. Det som skjer her, har skapt optimisme i hele landsdelen. Derfor må den forutsigbarheten som regjeringen hittil har lagt opp til i petroleumsnæringen, fortsette, og derfor må det klargjøres, slik at nye arealer for leting blir tilgjengelig i nord. Fiskerinæringen er også av største betydning i nordområdene, og her vil verdiskapingen kunne øke ytterligere i våre viktige kystsamfunn. Det arktiske landbruket bør også ha store utviklingsmuligheter både for matproduksjonen, for verdiskapingen og for levende bygder. Jeg hilser også velkommen regjeringens nye strategi for mineralnæringen. Jeg er ikke i tvil om at dette vil bli en stadig viktigere næring i nordområdene og i landet for øvrig. Nordområdesatsingen er en nasjonal satsing som helt klart kommer hele landet til gode. Vi er mange som håper at regjeringen får anledning til å fortsette dette viktige og aktive arbeidet.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Jeg er glad for at representanten Gjelseth tok opp spørsmålet om skipsfart, og at det kom inn i denne debatten, for det er en meget viktig næring for landet vårt. Så sier representanten Sanner at Høyre har en sammenheng i sin skipsfartspolitikk. Ja, det stiller jeg et spørsmål ved, fordi det er slik at det går ikke an å simulere seg til å bli gode sjøfolk eller offiserer til sjøs. Det må man oppleve på et dekk, det må man oppleve i et maskinrom, det må man oppleve i grov sjø. Derfor er det nødvendig å kombinere en maritim utdanning med det å kunne være på dekk, kunne være om bord i fartøyet og kunne ta en utdanning på land. Det kan man ikke gjøre med den såkalte kompetansemodellen. Jeg vil påstå at hadde det ikke vært for at den rød-grønne regjeringen så sterkt har fokusert på den maritime næringen, hadde vi i dag hatt temmelig få norske sjøfolk på norske skip. Det er det nettolønnsordningen dreier seg om, det er det som er konkurranseaspektet oppi dette, fordi de landene vi konkurrerer med på dette området, har den ordningen, og da må også vi ha den. Det må vi ikke sette i spill.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Dette er den åttende trontalen fra rød-grønn regjering. Flere og flere velgere ser ut til å mene at det bør bli den siste. I forhold til den politiske plattformen til denne regjeringen, er mangel på innhold og mangel på visjoner tydelig. Uttalt vilje og evne til fornyelse mangler. En slik mangel er samtidig en fremvisning av mangel på handlekraft. Den åttende trontalen fra rød-grønn regjering og fra statsminister Stoltenberg er en passiv melding fra en styringstrøtt regjering, tilfreds med å administrere mens den venter på å forlate regjeringskontorene. Det skal bli godt å få en regjering som ser manglene i dagens norske samfunn, og som gjennom fornyelse med handlekraft forbedrer og videreutvikler det norske samfunn, med økt trygghet og økt frihet for innbyggerne. Og la meg understreke: Fremskrittspartiet mener at fornyelse, forbedring og utvikling selvsagt kan og skal skje innenfor rammen av en ansvarlig økonomisk politikk. I denne regjeringens politiske plattform står forbedring, forsterking og fornyelse av de offentlige velferdsordningene sentralt. En av disse ordningene er offentlige sykehus. Sykehusene er blitt dårligere, ikke bedre, med styring fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Pasientene har fått færre sykehus og dårligere sykehustjenester. Ahus er en skandale. Det trengs penger og handlekraft for å rydde opp og rette opp. Trontalen sier ingenting om ressurssituasjonen ved norske sykehus. Fremskrittspartiet vil ha opprydding. Pasientene har ingen tid og heller ingen liv å miste. Om samferdsel har trontalen aldri sagt så lite. Alle vet at ny Nasjonal transportplan skal vedtas før sommeren 2013. Men samferdselssektoren skal fungere også i 2013 – altså det året vi går inn i. I sin politiske plattform sier Regjeringen at økt satsing på samferdsel vil bety økt satsing på vedlikehold av veinettet. Slik er det ikke blitt. Forfallet på veinettet i Norge har økt under denne regjeringen – det er større enn noen gang. Fylkeskommunene, som er tvunget til å overta statens dårligste veier, roper om hjelp. Uansett politisk farge i fylkeskommunens ledelse er meldingen den samme: Vi klarer ikke å ta igjen etterslep i vedlikehold på fylkesveier uten hjelp fra staten. Fremskrittspartiet vil hjelpe. Vi mener staten også må finansiere opprustning av fylkesveinettet – selve grunnlaget i verdiskaping og bosetting. Også på europaveier og riksveier må vedlikeholdet økes kraftig. Det vil Fremskrittspartiet gjøre. I sin rød-grønne analyse av situasjonen i Portugal og Spania glemte representanten Bjørnflaten å fortelle at det nå er konservative regjeringer som rydder opp etter sosialistisk vanstyre. Jeg skal nøye meg med å avslutte med følgende: Trontalen bekrefter at folket trenger en ny regjering. Denne regjeringen bør ikke ta Norge videre.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-10-04:
Norsk matproduksjon er unik. Norge er et bratt land, det et kaldt land, og det er et vått land, men vi produserer mat over hele landet, og landbruket er en betydelig næring. Det er 50 000 mennesker, bønder, som dyrker jorda – produserer mat rundt omkring i hele Norge. Det er ca. 40 000 som arbeider i den landbaserte næringsmiddelindustrien, det er ca. 47 500 som jobber i hele næringsmiddelindustrien. 40 000 jobber med å bearbeide mat rundt omkring på store og små steder i alle landets fylker. Norske fylker og Norge hadde vært et helt annet land om vi ikke hadde hatt landbruket, om vi ikke hadde hatt næringsmiddelindustrien. I og med at vi har et landbruk i hele landet, og vi har en næringsmiddelindustri i hele landet, ser vi et stadig større matmangfold. Vi ser at vi klarer å sikre sysselsetting, og at vi har arbeidsplasser på store og små steder. Regjeringens mål er å bygge opp norsk matproduksjon. For å få til et landbruk i hele landet og for å øke norsk matproduksjon, er vi helt avhengig av å ha virkemidler. Det er noen få hovedvirkemidler som jeg vil løfte fram: Punkt 1. Et sterkt tollvern. Norsk landbruk og norsk matproduksjon er helt avhengig av et sterkt og solid tollvern. Punkt 2. En jordbruksavtale der staten og næringen sammen former ut en strategi og er villig til å bruke budsjettmidler slik at man kan utvikle næringen i hele Norge. Punkt 3. At vi tar vare på den dyrkete marka, for jorda er grunnressursen for alt landbruk og alt jordbruk, og det er en knapp ressurs i Norge. Punkt 4. Samvirkets rolle – som sikrer at vi har avsetning og omsetning av produkter rundt omkring i hele landet. Disse bærebjelkene er under angrep. Både Høyre og Fremskrittspartiet vil svekke tollvernet og er veldig tydelige på at de vil svekke tollvernet. Både Høyre og Fremskrittspartiet har ved de siste behandlingene av Jordbruksavtalen vært veldig kritisk til de budsjettmidlene som legges inn, og ønsker en helt annen innretning. Både Høyre og Fremskrittspartiet har vært veldig kritisk til jordvernet, og til at regjeringen har strammet inn for at mindre dyrket mark bygges ned. Både Høyre og Fremskrittspartiet er kritiske til samvirkets viktige rolle i norsk jordbrukspolitikk. Det året vi går inn i, er et skjebneår for norsk landbruk. Den rød-grønne regjeringen og Senterpartiet vil bygge opp matproduksjonen, men Høyre og Fremskrittspartiet vil bygge ned. Det er det politiske valget folk står overfor, om vi ønsker å ha mer norsk mat på norske bord, eller om vi ønsker å ha mindre norsk mat. Det er ingen tvil om hva denne regjeringen ønsker.
Camilla Storøy Hermansen (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Mellom 20 000 og 35 000 menneske døyr kvar dag av svolt eller svoltrelaterte lidingar. Ein milliard menneske svelt. Innan 2050 må matproduksjonen aukast med 70 pst. for å gi verdas befolkning nok mat, i følgje SN. Vi må altså nesten doble verdas matproduksjon i løpet av 35 år for å gi befolkninga nok mat. I ein situasjon der store delar av verda lid pga. global matvarekrise, har Noreg ei moralsk plikt til å bruke landbruksareal til matproduksjon. Samtidig er auka handel med dei aller mest fattige landa viktig, for at også desse landa kan byggje opp og vidareutvikle sitt landbruksareal. Dei siste 50 åra har meir enn 1 mill. dekar produktivt jordbruksareal blitt omdisponert i Noreg. Kornarealet har blitt redusert med 640 000 dekar på 20 år, og utviklinga ser ut til å halde fram. Matjord som er blitt bygd ned, kan ikkje takast i bruk igjen til matproduksjon. Mest matjord går tapt på grunn av bustadbygging og industriutbygging. Berre 3 pst. av vårt landareal blir rekna som dyrka eller dyrkbar jord. Dersom vi beheld same forbruksmønsteret som i dag, må kornareala i Noreg auke med 300 000 dekar innan 2020. Vert dietten vår endra, slik at vi et meir svin, egg og kylling, vert arealbehovet endå større. Dette behovet står i sterk kontrast til den nedbygginga vi ser og har sett dei seinare åra. Det er få land i verda som har eit mindre areal dyrka jord per person enn det Noreg har. Noreg har i dag nedgang i bruk av både gras- og kornareal. Samtidig aukar verdas behov for mat sterkare enn veksten i produksjon. I dag importerer Noreg kraftfôr som tilsvarer 2,5 mill. dekar kornjord i utlandet. Det inneber at vi baserer store delar av landbruksproduksjonen vår på andre land sine ressursgrunnlag. Rask økonomisk vekst i folkerike land som Kina og India gir auka etterspørsel etter matvarer. Etterspørselen etter matjord aukar dramatisk, og vi baserer oss stadig meir på andre sine ressursar. Finanskrise, miljøkatastrofe, handelsbarriere eller anna uføreseieleg hending kan lamme store delar av Noregs matproduksjon. Det er derfor viktigare enn nokon gong å verne om matjorda i landet vårt. Kristeleg Folkeparti meiner at vi må ha eit strengt jordvern, slik at vi også i framtida har nasjonal matforsyning. Det er vår oppgåve å sikre spiskammerset også til etterkomarane våre.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
For oss i Arbeidarpartiet er det slik at ei god utdanning skal vera den beste døropnaren til arbeidslivet. Det norske utdanningssystemet sitt største fortrinn er at det er basert på fellesskulen sine solide fortrinn. Høgresida, og sist den elles så sindige representanten Svein Harberg, brukar mykje energi på å svartmåla den norske skulen og utdanningspolitikken, og då spesielt på to område: Det er på forskingspolitikken og på kunnskapsnivået i skulen vår. I dag er det ro i skulen – han er ingen ideologisk kamparena. Skulen er prega av konstruktivt samarbeid, og difor er skulen også mykje meir attraktiv som arbeidsplass. Talet på kvalifiserte søkjarar som hadde læraryrket som førsteval, har auka med 54 pst. sidan 2008. Skulen i dag er prega av at stadig fleire lærer meir. PISA-resultat viser at norske elevar har framgang på alle område. I løpet av dei sju siste åra har høgare utdanning og forsking vorte styrkt på mange område. Me har etablert 23 000 nye studieplassar, bygd nesten tre nye studentbustader kvar bidige dag. Det offentlege forskingsbudsjettet har under Stoltenberg-regjeringa auka med ca. 28 pst. realvekst, korrigert for all mogleg pris- og lønnsvekst. Eg vil peika på at knapt noko anna budsjettområde har hatt ein slik vekst som forskinga. Når Høgre no prøver å svartmåla utdanningspolitikken ved å visa til forskingsinnsatsen – av alle ting – då må dei vera sørgjeleg i beit for argument. Representanten Solberg var i sitt innlegg på ein liknande politisk bærtur då ho bombastisk slo fast at norsk innovasjonskraft no er på nivå med kriselanda i Europa. Eg vil visa til den årlege indikatorrapporten for forsking- og innovasjonssystem som viser at norske forskingspublikasjonar innan f.eks. klinisk medisin, landbruksvitskap, zoologi, molekylærvitskap, genetikk, geovitskap, økologi og miljøfag blir siterte meir enn 40 pst. meir enn verdsgjennomsnittet. Eg vil òg kort nemna at NTNU førre året blei arrangert som det fjerde beste universitetet i verda på samarbeid med næringslivet. Så det er nok ikkje noko eintydig bilete. I fjor var temaet frå Høgre at i ei tid med økonomisk krise, så satsar heile Europa unntatt Noreg på høgare utdanning og forsking. Nei, igjen, dette stemmer ikkje. Det er svære kutt i land etter land på dette området. Det er i ferd med å bli innført eit nytt utdanningsmessig klasseskilje i mange land.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
I Aust-Agder venter vi ennå på å få bygd ut hele E18. Vi har to parseller hvor det ikke er gjort noe som helst. Det gjelder strekningen Arendal–Tvedestrand som har to fotgjengerfelt og masser av avkjørsler og påkjørsler. Og det gjelder strekningen Tvedestrand–Vinterkjær som har et særdeles farlig kryss ved avkjørselen til Risør. Da E18 fra Brokelandsheia mot Arendal ble bygget, forsvant det penger på en mirakuløs måte, slik at strekningen brått ender i en rundkjøring, før den går over til en vanlig tofeltsvei. Bråstoppen ved Vinterkjær blir på folkemunne kalt Skogsholmen, etter den statsråden som forsynte seg av gitte bevilgninger og brukte pengene til andre ting, slik at veiprosjektet ikke ble ferdig. Fremskrittspartiet vil bygge en trygg firefelts E18 gjennom hele Aust-Agder, og vi vil vise handlekraft. Når jeg er inne på handlekraft, så synes jeg ikke at regjeringen har vist handlekraft, verken når det gjelder sykehus, politi eller annen sikkerhet. Med handlekraft menes at man skal kunne se resultater av det man snakker om. Det nytter ikke å si at man har bevilget mer penger til infrastruktur enn noen gang for at veiene skal være mer trafikksikre og trygge, når resultatet av byggingen er 11 km med motorvei i året. Det nytter ikke for regjeringen å si at de har brukt store summer på å utdanne nye politifolk, når man ikke har råd til å ansette disse som politifolk, altså til det de har utdannet seg til. Vi har f.eks. ikke merket at det er mer synlig politi i gatene i Arendal og Aust-Agder, og vi burde vel ha merket noe til regjeringens satsing, selv om vi ligger et stykke fra Oslo. Det blir ikke mer trygghet i Aust-Agder når befolkningstallet om sommeren øker til det mangedobbelte, og det viser seg at det er enda færre politibetjenter på vakt per 1 000 personer enn under resten av året. Da øker usikkerheten, og tryggheten går ned til det minimale. Trygghet på sykehus er noe vi i det siste har sett at vi ikke kan ta som en selvfølge, og hvor er regjeringens handlekraft her? Fremskrittspartiet vil gjøre noe med dette. Vi ønsker at befolkningen skal føle seg trygge, både i hjemmene, når de er på tur i byen, når de kjører på veiene og når de er innlagt på sykehus. Da trenger vi en handlekraftig regjering som viser en ansvarlig økonomisk politikk, og det får vi ved et regjeringsskifte høsten 2013.
Lars Myraune (Høyre), 2012-10-04:
Norge er på mange måter et moderne og godt land å bo i. Men når vi kommer til infrastruktur for samferdsel, ligger vi dårlig an. Norge trenger en infrastruktur som er tilpasset framtidens krav til sikkerhet, komfort, kvalitet, forutsigbarhet og tilgjengelighet. Flere og bedre veier knytter landet sammen, legger bedre grunnlag for økonomisk vekst og gir livskraftige lokalsamfunn. En moderne og effektiv jernbane gjør toget mer attraktivt for næringslivet og reisende, og fører til redusert bilbruk. Næringsdrivende lastebilsjåfører, pendlere, skoleelever og småbarnsfamilier er alle avhengige av god framkommelighet. Effektive kommunikasjonsmuligheter er god næringspolitikk, god distriktspolitikk og god bypolitikk. Mobilitet er det viktigste vilkåret for vekst. Norge ligger her langt bak. Transport- og kommunikasjonskomiteen var forleden på reise i Portugal og Spania. Det var som å komme til en annen verden når det gjelder infrastruktur. Ja, en infrastruktur som kanskje var i overkant av hva de har råd til, men de har en stor gjeld, og vi har mye penger. Veistandarden i Norge er langt dårligere enn i land det er naturlig å sammenligne seg med. Mens Sverige har om lag 4 500 km møtefri vei, har vi kun 500 km. I tillegg har vi et vedlikeholdsetterslep estimert til 400–500 mrd. kr. I 2011 omkom 168 personer på norske veier. Over 8 500 ble skadd. Det må bli tryggere å ferdes i trafikken, og det er behov for satsing på trafikksikkerhet. Vi må kunne få en sterkere prioritering av midtrekkverk og flerfeltsveier. Høyre har ved flere anledninger tatt til orde for en raskere og kortere planleggingsprosess og alternative finansieringsmuligheter. Hver gang har forslagene blitt avvist av regjeringen. I mai 2012 ble rapporten Alternative finansierings- og organiseringsformer for transportinfrastruktur levert av Vista Analyse på bestilling fra Samferdselsdepartementet. Rapporten uttrykker at dagens bevilgnings- og beslutningssystem for offentlige infrastrukturinvesteringer innenfor vei og bane gir uforutsigbare rammebetingelser. Rapporten anbefaler bruk av Offentlig Privat Samarbeid, såkalt OPS, på veiprosjekter. Høyre er ikke overrasket over det, for OPS har visse fordeler: vesentlig kortere utbyggingstid – nesten halvert, optimal prosjektframdrift og tilpasning av prosjektet til et livsperspektiv, ferdigstilling til rett tid og avtalt pris, sannsynligvis rimeligere gjennomføring enn ved tradisjonell utbygging, premierer privat utbyggers kompetanse og fleksibilitet, og tar større hensyn til tilpasningsevne til brukerkrav. Høyre har nye ideer, vil ta i bruk nye løsninger og vil øke bruken av penger på infrastruktur i tråd med handlingsregelen.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Siden 2005 har vi sammen med folk i hele landet, næringslivet, fagbevegelsen og organisasjoner jobbet for å gjøre Norge bedre. Vi er ett av verdens beste land å bo i. Det er viktig med gode rammebetingelser for norsk næringsliv, ikke minst forutsigbare rammebetingelser. Jeg skal ta et par eksempler som har stor betydning for industrien, næringslivet og ikke minst de ansatte, spesielt kanskje fra den landsdelen jeg kommer fra. CO2-kompensasjon for industrien var en viktig sak, og formålet er å hindre at norsk industri flytter ut til land med en mindre aktiv klimapolitikk. Vi vil fortsatt legge til rette for en god utvikling av norsk industri og næringsliv. Dette ble utrolig godt mottatt av bedriftene rundt omkring, og dette er en viktig sak for å beholde de bedriftene i landet. Det er også viktig i denne sammenhengen med partssamarbeidet, og dette er livsnødvendig for å få til slike ordninger. Jeg var for en stund siden på besøk på Finnfjord Smelteverk på Finnsnes. Der uttalte direktøren på bedriften at trepartssamarbeidet er livsnødvendig. Men han sa en ting til, og det skal man legge merke til i denne salen. Han sa at vi i Norge har gode rammebetingelser, og at vi antakeligvis er den beste plassen å drive norsk industri på, og det var ikke dårlig sagt av en industrileder. Det bør man lytte til. Et annet eksempel er den nye godkjenningsordningen for renholdsbedrifter som ble satt i verk fra den 1. september. Alle renholdsbedrifter som ønsker å drive i Norge, skal godkjennes av Arbeidstilsynet. Følger man ikke regelverket kan både firmaet og den som kjøper tjenester, straffes. Vi kan heller aldri akseptere en politikk som svekker stillingsvernet og kollektive avtaler. Vi er på arbeidstakernes lag. Olje- og gasspolitikken har bidratt til å styrke en sektor som i dag er i utvikling. Det er en motor for vekst og har stor betydning for nasjonen. Derfor er det viktig at det som skjer i nord, også skal skje i framtida – at vi får utvikling, og at vi får regionale ringvirkninger. Det har allerede begynt å gi resultater, bl.a. i Sandnessjøen i Nordland, i Hammerfest i Finnmark og i Kristiansund i Møre og Romsdal. Vi er også opptatt av at det skjer videreutvikling i disse områdene. Så en liten visitt til infrastruktur og samferdsel. Jeg synes Anne Marit Bjørnflaten har en god opplisting av det som skjer på samferdselssiden. Jeg kjørte på sensommeren bil fra Fauske til Oslo. Hvis dere ikke har kjørt den strekningen, må dere være snille og ta en tur. Jeg ble to timer forsinket til Oslo på grunn av mye veiarbeid. Det rulles ut asfalt, det bygges bruer, og det skjer en masse ting på samferdselssiden. Bård Hoksrud, du holder deg ikke til sannheten, du må reise en tur utenfor Oslo-gryta.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Jeg vet ikke om nasjonalforsamlingen har tatt innover seg at vi bare har 3 pst. arbeidsledighet i dette landet. Hadde andre lands parlamentarikere hørt oss i denne salen i dag – spesielt gjelder det angrepene som kommer fra opposisjonen, om hvor dårlig stilt vi er i dette landet – så kunne nok enhver ha klødd seg i hodet, for å si det mildt. Den høyeste prioritet for Arbeiderpartiet og denne regjeringen er arbeid til alle. Vi behøver ikke se lenger enn til Sverige, hvor arbeidsledigheten har økt formidabelt. I Spania er én av fire arbeidsledige, og halvparten av all spansk ungdom står uten jobb. I Italia frykter man at eurokrisen skal blusse opp igjen. I Hellas er statskassen tom. Når vi slår på tv-en, ser vi gatekamper hvor folk slåss for rettighetene sine i land som ligger bare ca. to timers flytid unna Oslo. Den største utfordringen, hvis man ser på det svenske arbeidsmarkedet, er også en høy og vedvarende ungdomsledighet, som omfatter dem som er mellom 16 og 24 år gamle. I februar 2012 var tallet på arbeidsløs ungdom hele 25,2 pst. Dette utgjør ca. 160 000 svenske ungdommer uten jobb. I tillegg har flere titusener av svensk ungdom reist til Norge – det er bra at vi får arbeidskraft – for å ha et arbeid og noe å leve av. Hadde alle de svenske ungdommene som jobber i Norge reist hjem, ville Sveriges ungdomsledighet økt til rundt 30 pst., kanskje mer. Og jeg spør meg selv: Er det en slik ordning og en slik blå regjering Norge vil ha etter valget 1. oktober 2013? Jeg bare spør. Den svenske regjeringens medisin er skattelette til dem som har en jobb å gå til, og det har ikke gitt resultater. Da spør jeg hvilke resultater det vil gi, hvis vi kommer i den spiralen. Vi husker også tilbake til tidligere år da det var borgerlig styre, og husker arbeidsledigheten og ikke minst renteøkningene som har vært. Jeg tror det norske folket må tenke nøye igjennom hva slags politikk man eventuelt ønsker å føre, og at man ikke har tid og rom for eksperimenter. Den medisinen som de bruker i Sverige, virker ikke. Arbeiderpartiets mål er et samfunn som gir alle frihet og trygghet, frihet til å leve meningsfulle liv, trygghet for jobb, egen økonomi og solide velferdsordninger. Det har vi i dette landet, og det burde vi stå litt strake i ryggen og være stolt over.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Denne veka kunne vi lesa i Aftenposten at fjoråret var eit jubelår for norske bedrifter – stikk i strid med opposisjonen si svartmaling og pessimisme på vegner av norsk næringsliv. Vi har tidenes satsing innanfor industrien: langsiktige kraftkontraktar nytt investeringsfond under Enova CO2-kompensasjonsordninga industriinkubatorar historisk høge rammer innanfor GIEK etablering av Eksportkreditt Norge tiltakspakker til treforedlingsindustrien og verfta og leverandørindustrien satsing på SIVA. Det er levert på dette og meir til. Likevel snakkar Høgre om manglande gjennomføringskraft, og i dagens innlegg snakka representanten Solberg med uro om viktig industrikompetanse som kan forvitra. Ja, dette er ei ny og rørande omtanke for industrien frå Høgre si side. Då Elkem vart seld til Kina, sa Høgres Svein Flåtten at han såg for seg ei framtid utan storindustri på norsk jord, og at vi i staden burde satsa på å etablera norskeide selskap i utlandet. Solnedgangsindustri, kalla dei aluminiumsindustrien. Og då vi behandla eigarskapsmeldinga her i Stortinget i fjor, var Høgre mest oppteken av å selja seg kraftig ned i statlege selskap og dermed sleppa inn utanlandske investorar. For det hadde vorte resultatet. Denne utsalsiveren delar dei med Framstegspartiet. Ja, Framstegspartiet går som vanleg litt lenger. Og då vert det underleg å høyra representanten Jensen svara representanten Sande i replikkvekslinga her i dag at Framstegspartiet ikkje ivrar etter å selja ut kraftressursane. Jo, Framstegspartiet har stemt for kraftig reduksjon i eigarskapet i både Statkraft og Statoil. Og kva skjedde i Trondheim då Framstegspartiet og Høgre rådde grunnen der? Jo, dei selde ut Trondheim energi, og kommunen tapte millionar av kroner, som kunne gått til betre skular og fleire sjukeheimplassar. I fjorårets trontaledebatt var det låg konkurransekraft, i år er det manglande gjennomføringskraft som er Høgre og Framstegspartiet sitt mantra. Kritikken på låg konkurransekraft stilna då vi fekk målingar som viste at Noreg var på topp ti i verda over best konkurransekraft. Tru om næringslivet er samd i at næringsministeren manglar gjennomføringskraft? Kva er det eigentleg Høgre etterlyser innanfor næringspolitikken? Er problemet at det skapast for mange bedrifter innanfor privat sektor? Eller er problemet at forenklinga går for fort? Eller er det plagsamt med lukta av nylagd asfalt over heile landet? Eller er det synet av jordbruk over heile landet? Europa blør med høg arbeidsløyse og må kutta i velferdstenestene, medan vi i Noreg har fleire folk i arbeid enn nokon gong før, og det er skapt 320 000 nye arbeidsplassar.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Vi har eit levande landbruk som haustar av naturen i heile Noreg. Det er noko som verkeleg gjer oss stolte av landet vårt. Difor satsar den raud-grøne regjeringa på den norske bonden. Difor styrkjer vi importvernet frå neste år. Importvernet er ein avgjerande berebjelke i landbrukspolitikken. For vi har ugjestmild natur, vi har lite matjord, og vi har eit høgt kostnadsnivå i Noreg. Dette gjer at importvernet er nødvendig for at bonden skal kunna få leveleg pris for produkta sine. Gjentekne stortingsfleirtal har faktisk bekrefta dette. Ei omlegging til prosenttoll vil ikkje redusera mangfaldet av matvarer i forretningane. Omlegginga omfattar f.eks. ikkje dessertostar og fleire fastostar. Omlegginga vil ikkje gi noko prishopp frå 1. januar, eller frå måndag 8. oktober, som representanten Elisabeth Røbekk Nørve presterte å seia. Det vil likevel gi grunnlag for å auka prisane på sikt, og det i takt med kostnadsutviklinga. Høgre avslørar her til fulle at dei ikkje ofrar ein tanke til distriktslandbruket, eller dei er ikkje i det heile opptekne av det å ha eit levande landbruk over heile landet.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Vi bur alle i eit godt land. Mykje er bra, men jammen kan mykje bli betre, og det ønskjer Framstegspartiet å bidra til ved neste val. I trontalen blei det hevda at ein må leggja til rette for individet, at ein må ta omsyn til det enkelte mennesket i ulike samanhengar. Det er vel og bra å seia, men det er langt frå handling til å gjera det i verkelegheita. Vi kan alle vera einige i at arbeid er viktig – viktig for samfunnet og viktig for den enkelte. Vi må leggja til rette for at fleire kan vera med i dette arbeidslivet. Spesielt er det fleire grupper som heile tida ikkje klarer seg sjølve, eller som ikkje får den rette hjelpa frå det offentlege til å opna arbeidsdøra – ei arbeidsdør som gjev moglegheiter for den enkelte i form av trygg økonomi, som aukar sjølvtilfredsheita og aukar helsa. Framstegspartiet vil fortsetja sitt arbeid også for desse. Vi vil sjå på moglegheiter der kvart enkelt individ skal få hjelp ut frå sine kvalitetar og utfordringar. Det nytter ikkje å laga system og ordningar der grunnpilaren har eit utgangspunkt der alle er like – eit utgangspunkt som Framstegspartiet er sterkt imot. Det viser seg også at uansett kor mange rapportar ein lagar, både med og utan tiltak, er det ikkje alltid at dei har funne dei rette tiltaka – noko tal frå Nav og SSB viser tydeleg når det gjeld funksjonshemma som ønskjer seg arbeid. Her går pilene i feil retning. Klart og tydeleg fortel dei at jobbstrategien framleis berre er eit papir. Derfor er det ein mangel at når ein ser at tiltak eller fråvær av tiltak ikkje nyttar, må ein inn og justera, og det raskt – sjølvsagt under føresetnad av at ein verkeleg ønskjer det. Framstegspartiet har ein jobb å gjera for å skapa tryggleik og fridom for enkeltmennesket. Vi ønskjer å bruke vår handlekraft. Ei anna gruppe som vert heldt stabilt nede hos dei raud-grøne, er eldre eller godt vaksne arbeidsledige som har vore ledige over lang tid. Ja, eg har registrert at talet har gått litt ned, men er dette godt nok utifrå kva regjeringa har sagt i si politiske plattform? Viss ein ser på dei som er over 50 år og arbeidsledige, så utgjer dei over 11 000 menneske. Dette er menneske som har viktig kompetanse og kunnskap, og mange av desse er langtidsledige – langtidsledige som etter alt å dømma ikkje har fått den rette hjelpa frå Nav til å komma seg i arbeid. Da må ein sjå på tiltaka og verknaden av desse. Samfunnet har behov for mange arbeidstakarar framover, og langtidsledige seniorar burde vera ei gruppe som også hadde fått sitt fokus. Framstegspartiet har ein jobb å gjera for å skapa tryggleik og fridom for enkeltmennesket. Vi ønskjer å bruka vår handlekraft.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Vi blir stadig minnet om finanskrisen i Europa. I de analysene som blir gjort, er det begreper som «gjeldsgrad», «lånebetingelser», «rentenivå», «eurokrise», «rating» osv. som dominerer. Vi ser at arbeidsledigheten nå er skyhøy. Det er 25 millioner ledige i eurosonen, og vi vet at ungdomsledigheten som skjuler seg bak disse tallene, er langt høyere enn dette. Vi vet at det er store forskjeller mellom Nord-Europa og Sør-Europa i dette bildet. Likevel skal vi bare rett over grensen til Sverige for å finne urovekkende høye ledighetstall og enda høyere ungdomsledighetstall. Men bak disse fakta, disse kjølige og nå nesten dagligdagse begrepene er det enkeltmennesker og enkeltskjebner. Når vi opplever at vi ikke lenger kan få bruke våre tilegnede kunnskaper og skaperkraft gjennom arbeid, mister en troen, ikke bare på arbeidslivet og samfunnet. Man mister også framtidshåpet. Det er dette som er virkeligheten. Det er dette som er fakta. Det er dette som er hverdagen til svært mange, også små barn – barn som i hele sin oppvekst risikerer å ha foreldre som er arbeidsledige. Både arbeidsledige i Spania og Hellas og ungdom i Sverige vet at jo lengre tid de er borte fra arbeid, jo vanskeligere er det å komme tilbake i arbeid. Derfor snakkes det nå stadig oftere om en tapt generasjon i Sør-Europa. Jeg vil tilbake til utgangspunktet. Flere i Europa erfarer nå smertelig at det er en sterk og brutal sammenheng mellom inntekter og utgifter, ganske enkelt fordi land og regioner har hatt større utgifter enn inntekter over lang tid. Dermed svekkes den reelle muligheten for å komme seg ut av denne situasjonen, men også tilliten svekkes. For å bevare og utvikle en trygg og sikker velferdsstat må det være en tillit til økonomien, en tillit som skaper forutsigbarhet. Banker må ha den samme tilliten, og folk må ha tillit til at de folkevalgte klarer å løse oppgaven. Her er det store utfordringer i dag. Vi ser at fordi arbeidsledigheten er så høy, stiger også den sosiale uroen. I flere kommentarer etter trontalen i år ble det sagt at dette var kun en oppramsing av hva regjeringen jobber med, og at den sågar var litt kjedelig. I trontalen står det at vi i dette landet klarer å skape mer enn 300 000 nye arbeidsplasser, at det aldri før har vært flere sysselsatte, at ledigheten er lav, at renten er lav, osv. – kanskje kjedelig, men ufattelig viktig for dem det gjelder, og også viktig for landet og fellesskapet. Vi har hatt en enorm barnehageutbygging for at flere skal komme seg i arbeid fordi de trengs. Vi bygger ut og forbedrer stadig utdanningssektoren. Den er sågar gratis fra barneskole til forskning fordi vi vil forberede oss på morgendagens behov. Vi ser at det fortsatt må gjøres mye for å fortsette den gode velferdsbyggingen og sørge for at enda flere får det bedre enn i dag. Men det må gjøres i trygghet for at vi ikke mister tillit til økonomien.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-10-04:
Høyre ønsker et kraftig taktskifte i samferdselspolitikken. Det betyr en ny politisk kurs der mer penger til vei og bane følges av en ny politikk, som gir bedre langsiktighet, helthetlige løsninger og mer vei og bane for de pengene vi setter inn. Mange distrikter i Oppland – og Oppland kan godt tjene som eksempel også for andre områder – har slitt med negativ befolkningsmessig økonomisk utvikling, samtidig som vi i stadig sterkere grad ser at vekstsmertene rammer Oslo-regionen med økende boligpriser og plagsom trafikktetthet, med de negative miljøeffekter dette har. Hadeland og Gjøvik-regionen ligger klar med gode utbyggingsmuligheter, boligmuligheter og næringsarealer. Flaskehalsen er, selv om avstanden ikke er stor, transportmulighetene, kommunikasjonsårene til Oslo. Rv. 4 har en uendelig historie av reguleringsproblemer og klattvis utbygging. Selv om utbyggingen nå snegler seg videre, er det en realitet at standarden vil være bortimot utdatert før veien er ferdig. Blant annet fremstår planene for parseller gjennom Nittedal som lite tilfredsstillende for en hovedåre som vi her snakker om. Gjøvikbanen har også et prekært behov for oppdatering. Gjøvikbanen må ses som en del av intercityområdet rundt Oslo og oppgraderes i takt med dette. I et miljøperspektiv er det opplagt at vi skulle ønske en bane som i tid og komfort er konkurransedyktig med bilen. Slik er det ikke i dag. Behovene er altså tydelige nok. Spørsmålene blir bare hvordan vi dekker dem. Mer penger – det synes alle å være enige om. Imidlertid er investeringsbehovet så gedigent at vi også må gjøre nye grep for å øke utbyggingstempoet drastisk. Det er på tide å tenke nytt. Vi har behov for en politikk som er preget av vilje til nye ideer og gjennomføringskraft. Høyre satte i gang pilotprosjekter for OPS. Kanskje er det på tide å bruke de erfaringene vi har innhentet, til faktisk å sette nye prosjekter ut i livet? Høyre satte også ut Gjøvikbanen på konkurranse. Det ga umiddelbare, positive resultater. Det er heller ikke et arbeid som er fulgt opp av denne regjeringen. Regjeringspartiene hevder at OPS på konkurranseutsetting ikke vil fungere. Hva er da alternativene? Vi kan ikke akkurat se at ideene er der. Idéfattigdommen og mangelen på politiske løsninger er påfallende. Vi kommer kort og godt ikke i land på denne måten. Norge trenger en ny regjering som vil ta nye politiske grep i bruk.