Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
La meg starte med å innrømme at jeg synes høstens budsjettbehandling har vært svært krevende. Sosialkomiteens arbeidsområde er omfattende. Det har vært veldig mye nytt å sette seg inn i, og mye gjenstår i så måte. Samtidig har det vært spennende. Sosialkomiteens arbeidsområder berører folks hverdag, og veldig ofte jobber vi med saker der de menneskene som berøres, er i en sårbar situasjon. I forrige periode vedtok Stortinget to store helsepolitiske reformer: fastlegereformen og sykehusreformen. Fastlegereformen ble som kjent iverksatt i sommer. Jeg er glad for det, fordi jeg mener det er riktig å ha som målsetting at alle innbyggerne i dette landet skal ha sin egen faste lege – en lege som pasienten kjenner, en lege som kjenner pasienten. Men det er viktig at vi som sørget for et flertall for denne reformen, også er svært lydhøre for de praktiske erfaringer en nå etter hvert vil gjøre seg. Vi må være villige til å justere på reformens ordninger, slik at reformens målsetting og intensjon kan leve videre. Så langt har den offentlige debatt særlig vært opptatt av to forhold. For det første gjelder det henvisningssystemet. Der har helseministeren gjort det klart at han ønsker en smidigere ordning. Det er Arbeiderpartiet enig i. Videre har det vært en debatt om akuttberedskapen på dagtid, særlig i Oslo. Dette er et svært viktig område. Gjennom media har vi alle blitt kjent med eksempler på det som synes å være svikt i livsviktige rutiner. Hvorvidt dette har så mye med fastlegereformen å gjøre, er jeg i tvil om. Uansett vil det være viktig at helseministeren tar tak i dette med akuttberedskapen på dagtid. Det må finnes krystallklare rutiner å forholde seg til. Det må ikke være slik at pasienten eller de pårørende selv må ta et utall av telefoner til et system som gir ulike svar. Det er nå bare dager igjen til sykehusene overføres fra fylkeskommunene til staten. Dette er en stor og viktig reform. Forventningene er høye. Som tidligere fylkespolitiker vet jeg at befolkningen har et sterkt engasjement for sitt sykehus, for sin fødeavdeling, for sitt akuttmottak, ja i det hele tatt for det lokale sykehusvesenet. Jeg vet også at fylkespolitikerne i stor grad har fungert som et filter mellom befolkningen og Stortinget i sykehusspørsmål. Mang en fylkespolitiker har møtt la meg kalle det sin politiske død gjennom å stemme feil i slike spørsmål. Nå vil hele denne problematikken rykke nærmere inn på Regjeringen og oss i Stortinget. Og jeg tror det er bra. Den ansvarsfraskrivelsen folk har opplevd i helsepolitikken, kunne vi ikke leve med. Nå er sykehusene vårt ansvar. Vi kan ikke skylde på noen dersom utviklingen går i feil retning. Regjeringens hovedutfordring i helsepolitikken vil altså være å gjennomføre store helsepolitiske reformer som er vedtatt. Jeg er glad for helseministerens holdning til det å gjennomføre en sykehusreform som Kristelig Folkeparti var imot, og jeg kan love helseministeren nødvendig støtte her i salen i hans viktige gjennomføringsarbeid. På det sosialpolitiske og la meg si det trygdepolitiske og pensjonspolitiske området er situasjonen en annen enn den jeg nettopp har beskrevet i forhold til helsepolitikken. Jeg tror dette er områder hvor det er tid for reformer. Berettiget eller ikke; mange føler en usikkerhet i forhold til folketrygdens framtid. Derfor må vi i tilknytning til pensjonskommisjonens arbeid klargjøre folketrygdens framtid, og vi må forenkle systemet. Både nåtiden og helt sikkert framtiden vil handle om helt andre familiestrukturer enn de som lå til grunn da dagens rettighetsstruktur i folketrygden ble utviklet. Derfor vil f.eks. protestene mot dagens system med samordning av pensjoner for ektefeller møte sterkere og sterkere motstand. Vi vil møte utfordringer i forhold til behovet for å løfte de med lavest trygd, de med lavest pensjon, samtidig som vi skal ivareta prinsippet om å kunne opparbeide seg tilleggspensjon. Arbeidet med å bekjempe fattigdom har vært et hovedtema i den politiske debatten den siste tiden. Vi ser at mange av dem som lever på trygd, må oppsøke sosialkontoret for å få ytelser utover folketrygden. Dette er nødvendig for å kunne greie både de faste og de løpende kostnadene. Slik kan vi ikke ha det. Derfor må vi sørge for at vi årlig regulerer folketrygdens ytelser i tråd med kostnadsutviklingen, uavhengig av hvilket system vi i framtiden får. Jeg skal innrømme at jeg er spent på – og kritisk til – den nye regjeringens sosialpolitikk. For Arbeiderpartiet er det viktig å understreke at kampen for økonomisk og sosial rettferdighet, altså kampen mot fattigdom, må utkjempes på en rekke forskjellig arenaer. Arbeid til alle er det viktigste i så måte. Et inkluderende arbeidsliv er det viktigste vi kan jobbe med når vi ønsker å bekjempe fattigdom. Arbeiderpartiet er opptatt av en samfunnsutvikling preget av at det offentlige skal sikre befolkningen tilgang til grunnleggende velferdsgoder. Vi er opptatt av et sterkt offentlig helsevesen, hvor alle har råd til å motta nødvendig behandling. Vi ser at vi har gått for langt i forhold til egenandeler i helsevesenet. Derfor ønsker vi å bygge ned egenandelene i helsevesenet. Vi er opptatt av gode barnehagetilbud til alle. Derfor satser vi på det. Vi er opptatt av en god skole som er gratis for alle. Derfor satser vi på det. Vi er opptatt av en sosial boligpolitikk som kan sikre alle et sted å bo, et sted de kan kalle et hjem. Derfor satser vi på Husbanken. Alt dette handler om å bygge et samfunn som ikke skaper stadig nye fattige – stadig nye mennesker i økonomisk eller sosial nød. Alternativet til denne politikken er å satse på økt målretting av tiltak, skreddersøm, utvidet behovsprøving, tiltak overfor dem som virkelig trenger det – de verdig trengende. Jeg vil så sterkt jeg kan, advare Regjeringen mot i alle fall å gå for langt langs dette sporet. Avslutningsvis vil jeg ta opp de forslag Arbeiderpartiet har fremmet selv eller sammen med andre, med unntak av forslag nr. 1 i Innst. S. nr. 47 til Dokument nr. 8:2. I samråd med SV og Senterpartiet trekkes dette forslaget fordi Stortinget enstemmig vedtok et tilsvarende forslag i går i forbindelse med behandlingen av budsjettinnstillingen fra kirke-, utdannings- og forskningskomiteen.