Trond Giske (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Det er sagt tidligere her i dag at dette kan være to debatter. Det kan være debatten om forholdet mellom Stortinget og Regjeringen, og det kan være debatten om innholdet i et IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Den første debatten kan det ikke herske noen tvil om konklusjonen av, uansett syn på Fornebu. Det må være slik at Stortingets uttrykte vedtak skal følges av næringsministeren. Man kan være skeptisk til sider ved senteret på Fornebu, men samtidig varme tilhengere av parlamentarismen. Og settes de to hensynene opp mot hverandre, vil valget være enkelt: En statsråd må følge stortingsvedtak. Og det har vært uklart om statsråden i dette tilfellet ville gjøre det. Nå avklarer statsråd Sponheim i sitt brev til næringskomiteen de spørsmålene, og dermed skulle den siden av saken være på sporet. Så til den andre siden av dette: innholdet i et IT- og kunnskapssenter og de sidene ved det som har skapt den uklarheten vi har hatt de siste ukene. Mange rundt omkring i landet har hatt kritiske innvendinger mot en slik storsatsing på et IT- og kunnskapssenter på det som er kalt den beste tomta i landet, i kjernen av det sterkeste pressområdet i Norge. Det er ikke slik at samspill mellom næringsliv, forskning og utdanning innenfor IT-området er oppfunnet gjennom planene om et IT-senter på Fornebu. Bekymringen har dreid seg om flere forhold. Vil et slikt senter tappe andre deler av landet for folk med viktig kompetanse? Vil et slikt senter medføre en subsidiering av IT-satsing på Fornebu framfor andre steder i landet? Og vil et slikt senter gå på bekostning av midler til forskning og utdanning ved allerede etablerte institusjoner og etablerte næringsparker på IT? Jeg forstår den bekymringen som er kommet til uttrykk. Derfor er det viktig at vi har hatt og har en skikkelig debatt. Men at det skulle bli et næringssenter innenfor IT på Fornebu, er for lengst avklart. Og ikke bare det. Det fikk også oppslutning fra både Høyre og sentrumspartiene sammen med Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, selv om det ikke alltid høres slik ut. Prosessen dreier seg nå om innholdet i dette senteret, om hvordan det skal utformes. Mye av det ligger klart i Stortingets vedtak, men mye skal også utformes i drøftingene mellom staten og de private aktørene. Etter mitt syn er vi nå i ferd med å få et resultat som imøtekommer mye av den bekymringen som er uttrykt fra distriktene utenfor Oslo. Det er mulig å få til et senter som arbeider med og ikke mot IT-miljøene rundt omkring i Norge. Det er mulig å få til et IT-senter som skaper ringvirkninger i resten av landet, istedenfor å suge aktivitetene inn. Det er mulig å få til et senter hvor man utløser mye privat kapital til en større IT-satsing enn man ellers ville ha fått, uten at denne IT-satsingen får subsidiefordeler framfor IT-industrier andre steder. Det er også mulig å få til et senter hvor utdanningen dreier seg om etter- og videreutdanning og topputdanning, hvor de eksisterende offentlige utdanningsinstitusjonene har styringen, slik Stortinget etter initiativ fra Arbeiderpartiet klart har sagt. Den videre prosessen vil avklare om disse ideelle målsettingene blir oppfylt. Nå er det viktig at alle gode krefter forener seg for å utnytte de fordelene et slikt senter kan gi, og motvirke de farene for sentralisering som senteret også kan innebære. Det er avhengig av de drøftingene som en skal inn i med de partene som statsråden nå har valgt ut. Det innebærer også at vi fortsatt må satse på IT-utdanning og IT-forskning andre steder i landet, og her har den nåværende regjering ikke gått i bresjen. Tvert imot har det vært Stortinget som her har gått foran, også etter initiativ fra Arbeiderpartiet. Det er de satsingene som til sjuende og sist kommer til å avgjøre om IT-forskningen og IT-utdanningen andre steder i landet vil få muligheter til å utvikle seg videre. Statsråd Sponheim har nå ballen. Det er sagt mye om prosessen og spillet rundt dette. Vi får bruke samme filosofien som fotballandslaget. Det er ikke stilen og estetikken som er det vesentlige, det er resultatet som teller. Statsråden kjenner spillereglene. Han vet hvor målet står. Spiller han nå fornuftig, kan det bli et meget godt resultat uten at flere gule kort blir nødvendig. Han har allerede fått ett, og hans regjeringssjef kjenner veldig godt til konsekvensene av to gule kort i samme kamp.