Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-10-23:
Jeg synes i grunnen den siste replikkvekslingen fikk katta ut av sekken, for å si det slik. Man har i denne saken hatt ett hensyn, og det er de som skal ekstrasubsidieres fra statens hold, som er tomtefestere i den saken vi her diskuterer. Da er det greit å få det helt klart, og med den klare talen som Åsa Elvik avsluttet med i sin replikk. De som er taperne er Opplysningsvesenets fond, som nå går på en trippel smell. For det første med det vedtaket som fattes i dag. For det andre er fondet de siste årene pålagt flere forpliktelser enn man tidligere hadde. Man skal altså dekke mer enn det man tidligere gjorde, og med færre midler. For det tredje er fondet på grunn av den finansuroen vi har, i en meget vanskelig situasjon, som gjør at avkastningen blir lavere, som igjen betyr at de som kommer til å lide under vedtaket, er barne- og ungdomsarbeidet som drives i Kirken, og prestene, som har boplikt, og som desperat ønsker å få rehabilitert sine boliger. Det er de som er taperne i det spillet som denne proposisjonen har satt i gang. Vi kan selvfølgelig diskutere mye om Grunnloven. Jeg har bare lyst til å si noe om eiendomsforholdene knyttet til Opplysningsvesenets fond, siden det ble påstått fra Arbeiderpartiet at også den forrige regjeringen hadde konkludert med at fondet er statens eiendom. Da vil jeg gjerne få sitere fra innstillingen fra forrige periode. Komiteen viser til at Justisdepartementet konkluderer i forhold til eiendomsretten osv., som representanten Kjernli refererte til. Så kommer det viktige: «Komiteen er enig med Gjønnes-utvalget i at uansett hvordan eierforholdene til fondet vurderes, vil dette være et politisk spørsmål som Stortinget står rettslig fritt til å ta stilling til i forbindelse med behandlingen av utvalgets innstilling.» Med den høringen som komiteen har hatt, med de usedvanlig klare uttalelsene fra mange framtredende jurister, og med de forbehold som Justisdepartementets lovavdeling selv tar, er det vel nesten rett å si at stillingen er 7–8–0 i favør av Opplysningsvesenets fond. Men hva hjelper vel det hvis resultatet var klart på forhånd? Det hjelper selvfølgelig ingenting, fordi man politisk har bestemt at slik skal det være. Det er sjelden at man ser en så lemfeldig behandling av en sak som får slike konsekvenser som denne gjør. Etter Kristelig Folkepartis mening er Opplysningsvesenets fond et viktig arvegods for Kirken – da snakker jeg om Kirken med stor K, og ikke som et underbruk av staten. Gjennomføringen av tomtefesteinstruksen innebærer at fondets verdier vil bli forringet med anslagsvis 1,1 milliarder kr. I tillegg vil de årlige festeavgiftene og festeinntektene bli redusert med 20–25 mill. kr. Det er ikke småpenger. Dette innebærer at fondets verdier overføres fra fondet til privatpersoner, og det til en pris som i mange tilfeller ville ligge svært langt under markedsverdien. Noen av dem som er så heldige at de har festet tomt tilhørende fondet, i motsetning til mange andre tomtefestere i landet, blir innrømmet en betydelig rabatt av Regjeringen, en rabatt som de igjen kan høste en betydelig gevinst av dersom den realiseres ved en senere omsetning av eiendommen, altså en ren pengeoverføring. På denne måten tar Regjeringen verdier som Den norske kirke gjennom tiden har regnet som sitt arvegods. Med et pennestrøk overfører Regjeringen verdier fra fellesskapet til enkeltpersoner. Det er lov å være raus, og Regjeringen ønsker å være raus også i denne saken. Det er prisverdig, men vær gjerne raus, men bruk da egne penger. Å ta fra lokalt barne- og ungdomsarbeid, å ta fra oppussing av presteboliger, å ta fra dem som utfører en tjeneste i Den norske kirke, altså fra fellesskapet, og gi til private, det er ikke raushet, det er konfiskasjon.