Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-12-19:
2018 har vært preget av gjentatte medieoppslag om Stortingets pengebruk. Våren ble preget av byggeskandalen på Stortinget. I høst har Aftenposten gjennom innsyn i partienes bruk av innbyggernes skattepenger vist fram en virkelighet som strengt tatt ikke tåler dagens lys. Dette, i kombinasjon med at Stortinget i år igjen har bevilget seg selv et lønnsnivå som ligger skyhøyt over det folk flest har, bidrar åpenbart til en voksende politikerforakt i det norske folket – ikke minst fordi politikerne ofte ber andre i samfunnet om å stramme inn livreima, som ved å kutte i pensjonen til sliterne i arbeidslivet gjennom pensjonsreformen, ved å kutte i trygden for de uføretrygdede, eller ved å ta fra arbeidsledige folk feriepengene og barnetillegget. Nå trengs det, mener vi, en motsatt julebonus for politikerne på Stortinget. Vi foreslår i vårt budsjett at stortingslønnen kuttes til 8G, at statsrådenes lønn kuttes til 10G, og at Erna Solbergs lønn kuttes til 14G. Det blir en samlet besparelse på hele 30 millioner skattekroner hvert eneste år. I juni 2018 foreslo Rødt at politikerlønningene skulle kuttes. Det forslaget fikk bare Rødts stemme. Vi foreslo også at Stortinget igjen skulle ta det fulle ansvaret for egen lønnsutvikling ved å legge ned den såkalte lønnskommisjonen. Det fikk kun støtte av SV. Til de andre partiene vil jeg si: Det er ingen skam å snu. Det er lov å tenke seg om. Det er lov å støtte fornuftige forslag fra Rødt. Tidligere la denne lønnskommisjonen visstnok hovedsakelig vekt på vanlige lønnsmottakeres lønnsvekst da de kom med sin årlige innstilling om stortingspolitikernes lønn, men de siste årene har kommisjonen tatt en slags aktivistisk rolle når de til stadighet anbefaler at lønnen vår skal sammenliknes med lederlønningene i statlig eide selskaper, hvor det er en lederlønnsvekst som ifølge Riksrevisjonen er ute av kontroll, og som mange der ute i samfunnet har reagert på er altfor høy. I år var innstillingen fra lønnskommisjonen at statsrådene, på grunn av det de kalte en «systematisk mindrelønnsutvikling», fortjente en vesentlig høyere lønnsvekst enn resultatet i årets lønnsoppgjør. Heldigvis valgte presidentskapet i år – for første gang – ikke å følge anbefalingen fra kommisjonen på dette punktet. Det viser at Stortingets presidentskap helt fint evner å utvise god dømmekraft på egen hånd. Det viser også at lønnskommisjonen er helt i utakt med det som er rettferdighetssansen blant folk flest. Vi har merket oss at presidentskapet, basert på årets erfaring, nylig har gjort en vurdering av ordningen med lønnskommisjonen. Dessverre kom man fram til at denne ordningen fungerer «etter hensikten og at kommisjonen videreføres i sin nåværende form.» Vi i Rødt er ikke enig i at det å presse på for enda høyere politikerlønninger skal være hensikten med lønnskommisjonen. Derfor fremmer vi følgende forslag: «Stortinget ber presidentskapet endre retningslinjene til Stortingets lønnskommisjon. Endringene skal sikre at lønnskommisjonen legger fram forslag om at godtgjørelsene senkes og deretter bindes til utviklingen i grunnbeløpet i folketrygden(G) (G) Det er i dag bevilgningene for 2019 behandles. Vi må ligge i forkant av lønnskommisjonens anbefaling. Derfor bør Stortinget, etter mitt syn, vedta Rødts forslag og gi et klart signal til lønnskommisjonen om å gjøre slutt på disse spinnville anbefalingene om lønn på lik linje med lederlønningene i statlig eide selskaper og heller få en mer moderat og ansvarlig pengebruk, som også er i tråd med rettferdighetssansen til folk flest.