Olemic Thommessen (Høyre), 2002-03-07:
Kulturministeren har i sin redegjørelse gitt et klart bakteppe for de hovedproblemstillingene vinterens debatt om NRK har handlet om, nemlig hvordan Stortinget skal forholde seg til det statlige eierskapet av NRK. Bakgrunnen for redegjørelsen var som kjent at det ble fremsatt krav om dette gjennom et Dokument nr. 8-forslag, der forslagsstillerne mente at de da foreslåtte endringer ved NRKs distriktskontorer ikke skulle iverksettes før saken var drøftet i Stortinget. Som saksordfører for behandlingen i komiteen vil jeg kort bemerke at det var bred enighet i komiteen om at forslagsstillernes krav i det vesentlige var imøtekommet ved kulturministerens redegjørelse, og at det var naturlig å se Stortingets behandling i sammenheng med denne. I en komitemerknad fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet vises det til budsjettinnstillingen for 2000-2001, hvor de samme partier og Kristelig Folkeparti står bak følgende merknad: «… dersom NRKs styre skulle komme med forslag som vil medføre omfattende endringer i den distriktspolitiske profil vil saken nødvendiggjøre politisk behandling». Sett fra Høyres ståsted beskriver ikke merknaden den situasjonen vi var i før jul, og det virker snarere som om forslagsstillerne søker å flytte, eller så tvil om, de rammene aksjeselskapsformen gir for styring av NRK. Det var godt kjent at de innsparingstiltakene NRK la opp til, er en del av en bredt anlagt plan for å bringe NRK i økonomisk balanse. Distriktskontorene utgjør en meget betydelig del av NRKs samlede drift, og det skulle være underlig om akkurat denne delen skulle være skjermet for tiltak. Et annet spørsmål er hvordan forslagsstillerne måler distriktsprofil. De later til å mene at NRKs distriktsprofil kan måles i hvor mange kontorer, bygninger eller ansatte som befinner seg ved distriktskontorene. Oppriktig talt: Det viktige sett fra denne sal må da være hvilken programproduksjon som faktisk foregår, og hvilken rolle distriktsprogrammene spiller på NRKs sendeflate. I lys av den teknologiske utviklingen tror jeg det er all grunn til å se på om dagens struktur ved distriktskontorene gir den optimale uttelling for distriktene. Kanskje ville man få mer ut til TV-skjermene hvis noen av distriktskontorene ble utviklet videre, teknisk og kompetansemessig, med tanke på særlige programområder. Dette ville antagelig være et eksempel på en god distriktssatsing der dagens temmelig tunge struktur må tåle atskillig omstilling. Senterpartiet har ved flere anledninger argumentert for at man ikke bør bruke aksjeselskapsformen for NRK, fordi de ønsker at Stortinget skal ha legitim mulighet til å gripe inn i NRKs drift i forhold til konkrete saker – denne gangen altså distriktskontorene. At Senterpartiet dermed finner det riktig å smelle til med et Dokument nr. 8-forslag i Stortinget umiddelbart før NRKs styrebehandling, er kanskje ikke så rart, men at de får Arbeiderpartiet med seg på dette, gir grunn til ettertanke. For hva hadde forslagsstillerne egentlig tenkt å oppnå? At styret i NRK skulle la være å gjennomføre tiltakene og dermed la være å bringe NRKs økonomi i balanse? I så fall hadde de som et ansvarlig styre ikke gjort jobben sin. Jeg antar at alle er enige om at NRK ikke lenger kan fortsette å tære på sine reserver, men nå må iverksette de tiltak som skal til for å bringe driften i balanse og legge det nødvendige grunnlaget for å skape en fremtidsrettet organisasjon. Kanskje hadde forslagsstillerne heller tenkt seg at NRK skulle kutte på andre områder i driften enn på distriktskontorene? Støyen hadde blitt mindre, men bedre for NRK hadde det altså ikke blitt. Og man mener vel ikke at Stortinget er bedre skikket til å gjøre driftsmessige prioriteringer enn NRKs ledelse? Dette perspektivet reiser også på en litt ubehagelig måte spørsmålet om tillit til NRKs styre og daglige ledelse. Eller kanskje hadde man tenkt seg at styret skulle utsette saken og gjennom det spre usikkerhet og dermed pådra NRK ytterligere tap? Nei, det eneste man hadde i utsikt å oppnå ved siden av fordelaktig omtale i lokalavisene, var å bidra til å vanskeliggjøre NRK-styrets arbeid i en situasjon som ellers var vanskelig nok. Og verre: Utspillet var opplagt egnet som et forsøk på å undergrave NRK-styrets autoritet på sikt. Jeg bruker så pass tid på dette, ikke fordi saken i ettertid har vist seg så alvorlig, men fordi den på en utmerket måte illustrerer hvor lite egnet Stortinget er som arena for denne type diskusjoner. I spørsmål om drift og enkeltprogrammer blir Stortinget aldri annet enn en arena for synsing. Denne sal bør holde seg til det den kan og skal, nemlig å trekke de store linjene for hvilken kurs NRK skal følge. Dette har da også Stortinget lagt opp til gjennom sitt vedtak om å omorganisere NRK som aksjeselskap, og de faste rutiner som ligger til grunn for Stortingets debatter om NRK. NRKs styre og kringkastingssjefen er gjennom dette gitt større armslag og bedre muligheter for å styre skuta fremover. Hvorfor er det da så viktig at NRK skal ha denne friheten? NRK er vårt viktigste kulturpolitiske redskap. Det er bred politisk enighet om at institusjonen spiller en sentral rolle i forhold til ivaretakelsen av nær sagt alle sider av norsk kultur, det være seg språk, film, musikk eller litteratur. NRK skal ivareta nyhetsformidling, den offentlige debatt, hensynet til minoriteter og til distriktene. Kort sagt: Forventningene er mange og store. Det spørsmålet Stortinget nå bør stille seg, er hva som skal til for at alle våre samstemte forventninger skal kunne oppfylles. Når dette spørsmål stilles, vil noen straks ile til for å bevilge mer penger. Og de har jo rett i at penger er også nødvendig. Regjeringspartiene står samlet bak ønsket om at NRK skal bevare sin stilling som offentlig finansiert allmennkringkaster, og at institusjonen som sådan selvsagt må ha økonomi til å levere. Kulturministeren har gitt en god redegjørelse for hva Regjeringen her arbeider med, og jeg viser i denne sammenheng til denne. Ved denne korsvei bør Stortinget søke å løfte blikket og se hvilke utfordringer NRK står overfor i fremtiden. Da tror jeg vi vil se at like viktig som pengene er det å ha de nødvendige forutsetningene for handlekraft og omstillingsevne. Med den teknologiske utvikling vi ser på medieområdet, vet vi at NRKs virksomhet vil endre seg. Dersom NRK også om ti år skal fylle rollen som vårt fremste kulturpolitiske redskap, ja, da snakker vi om en mediebedrift som har maktet å skape nye produkter, som har maktet å følge trendene og opprettholde en fremtredende markedsposisjon. Dette skal NRK makte innenfor nye distribusjonsformer og ny produksjonsteknologi. Nye produkter eller nye medier vil kreve en dramatisk økning i programproduksjonen, og distribusjonen skal skje i et mer fragmentert og kresent marked. Konkurrentene, som vi selvsagt må være på høyde med, er gigantene i et internasjonalt mediemarked – svære konserner som hver eneste dag presses av det private eierskapets indre dynamikk til omstilling, kreativitet og markedstilpasning. Dette er et landskap som setter uhyre store krav til en liten aktør, som NRK i et internasjonalisert marked vil være. Det Norge trenger i fremtiden, er et NRK som makter å leve med at omstilling er en kontinuerlig positiv prosess som utløser kreativitet og gir effektiv bruk av ressursene. Omstilling skal ikke være et ork, noe man gjør i ny og ne når skuta holder på å synke. Skal NRK makte dette, må de ha en slank organisasjon som er lett å håndtere, og som ikke har for mange kompliserende bindinger heftet til seg, det være seg i form av avtaleverk eller offentlige reguleringer. Vi trenger et NRK som makter å være en motor i det kreative Norge, et knutepunkt i et nettverk som bidrar til å mobilisere hjernekraft langt utenfor husets egne vegger. Konkurrentene i det internasjonale marked vil operere i miljøer som er langt større enn våre, og konkurransen om hvem som har de beste hodene – for ikke å si mange nok av de beste hodene – vil bli meget følbar. Vi trenger et NRK som kan møte behovene i et interaktivt TV-marked. Det betyr en dramatisk økning av programvare, og at vi opprettholder en god kvalitet. Da snakker vi om kostnadseffektivitet og bruk av personalressurser på et meget krevende nivå. Jeg er ikke et øyeblikk i tvil om at NRKs ledelse representerer den fremste innsikt i hvordan disse og mange andre utfordringer skal møtes. Da må vi som politikere og eiere av kanalen utøve vårt eierskap på en måte som gir det nødvendige armslag for å kunne lykkes. Det betyr at vi må stå oppreist også når det blåser litt, og våre handlinger i Stortinget må vise at vi har tillit til at NRKs ledelse makter å utføre oppgavene til beste for et norsk publikum.