Vidar Helgesen (Høyre), 2014-11-25:
Det sikkerhetspolitiske bildet i Europa opptok mye tid i min redegjørelse. Det har opptatt mye av oppmerksomheten i debatten her så langt, og det er det gode grunner til – både fordi situasjonen er alvorlig, og fordi den har ført til betydelige endringer i EUs egen utenriks- og sikkerhetspolitiske dynamikk. Det er en viktig dimensjon for Norge. Det er slik at hvis vi både skal håndtere de utfordringer og trusler vi ser, og langsiktig bygge dialog og innsats for en politisk løsning, da er det i Europa EU som har de viktigste verktøyene, for ingen ønsker en militær eskalering. Det er politiske og økonomiske virkemidler som må brukes. EU og Europa står også i en økonomisk situasjon som kaller på mer vekstkraft og mer konkurransekraft. Alternativet er fortsatte dypere sosiale og politiske problemer. Alternativet er at Europa fortsatt svekkes i det globale bildet. Det er igjen også en sikkerhetspolitisk utfordring, og det er heller ikke bra for norske interesser. Den utfordringen må møtes med åpne grenser, med fortsatt vekt på fri bevegelse – ikke med proteksjonisme. Heller ikke Norge må møte denne utfordringen med proteksjonisme. Det kreves tiltak på EU-nivå. Finanstilsynene er et eksempel på slike tiltak. Det kreves ansvarlig økonomisk politikk og gode reformer på nasjonalt nivå. Det kreves sterk satsing på forskning, utdanning og innovasjon. Det kreves nye vekstimpulser, slik man legger opp til i investeringspakken som er under utarbeidelse av kommisjonen, og ikke minst i den samarbeidsavtalen – frihandels- og investeringsavtalen – som er under forhandling mellom EU og USA. Alle disse tingene er viktig for å sikre et Europa som gir folk mulighet til utfoldelse, som både gir økonomisk dynamikk, sosial beskyttelse og politisk deltagelse, og det er viktig for å sikre et Europa som spiller en rolle i verden. Norge er i en helt annen økonomisk situasjon. Men også vår økonomi gjør det bedre når europeisk økonomi går bedre. Også vårt politiske samarbeid med EU har det bedre dersom europeisk politikk ikke preges av ytterliggående krefter. Det står store norske interesser på spill i det som nå skjer i Europa, og det står store norske interesser på spill i vårt samarbeid med EU. Mer enn 80 pst. av det vi selger, går til EU-markedet. Da er EØS-avtalen i seg selv en betydelig norsk interesse, og det å være mot EØS-avtalen er ikke å kjempe for norske interesser. To tredjedeler av norske investeringer går til EU-området. To tredjedeler av investeringene til Norge kommer fra EU-området. Da er ro, stabilitet og dynamikk i finansmarkedene veldig viktig. Da er tiltroen til det norske finansmarkedet veldig viktig, og da er også en finanstilsynsløsning veldig viktig. Det å være imot den type løsninger er ikke å stå opp for norske interesser. Vår aller største næring, petroleumsnæringen, berøres sterkt av EUs klima- og energirammeverk og av EUs energisikkerhetsstrategi. Da er det viktig å være på ballen. Denne regjeringen har i tre omganger levert skriftlige innspill til EU-prosessene, og vi har ligget i tett dialog både med Brussel og med hovedstedene for å stå opp for norske interesser. Vår nest største næring, fiskeri- og sjømatnæringen, kan møte betydelige utfordringer på grunn av TTIP-forhandlingene mellom EU og USA. Vi har vært veldig tidlig ute med å melde våre interesser og med å forsøke å få bedre mekanismer for konsultasjon både med USA og EU, fordi det står så store norske interesser på spill. Listen over norske interesser som må ivaretas – og som må ivaretas med tidlig innsats – er betydelig lengre, men jeg nøyer meg med disse eksemplene. Det er også viktig å arbeide hardt for norske interesser i de tre parallelle forhandlingene som nå kommer i gang om EØS-midlene, om fisk og sjømat og om landbruksvarer. Vi vil samspille nært med Stortingets europautvalg i disse forhandlingsprosessene, og det er viktig for oss å se dette som en krevende nasjonal øvelse der alle forhandlinger dreier seg om å gi og ta. Her dreier det seg om å gi og ta på tre forhandlingsspor. Da er det viktig også å bygge tiltro til at Norge er en forhandlingspartner som man kan stole på. Da er det ikke en god start f.eks. å kutte bevilgninger fra inneværende avtaleperiode, slik Senterpartiet f.eks. har foreslått.