Svein Harberg (Høyre), 2012-05-21:
Det er en spennende dag med spennende debatter, og det er riktig og viktig at de vedtak vi gjør i Stortinget i dag, er gjenstand for debatt. Den saken vi nå behandler, begrenser seg i all hovedsak til å være en konkret oppfølging av de grunnlovsendringene vi nettopp har vedtatt, men den er også viktig som oppfølging av den delen av avtalen mellom de politiske partiene fra 2008, stat–kirke-forliket, som ikke klargjøres i grunnlovsvedtakene. Først av alt vil jeg takke mine kolleger i komiteen for et særdeles konstruktivt og godt samarbeid. Forliket som ligger til grunn, er et godt grunnlag, men det er åpenbart rom for forskjellig vektlegging og presisering. Når komiteen i dag legger fram en felles merknad og innstilling, er det et resultat av at alle har bidratt – kjempet for noen punkter og vært rause på andre. Dette viser at det er relativt stor enighet om hvilke konsekvenser de vedtatte endringene må få for organiseringen av Kirken, og hvilket forhold vi som politikere skal ha til Kirken. Det håper jeg Den norske kirke ser som en tillitserklæring fra et samlet politisk kollegium. Samtidig er det med på å understreke en sterk bestilling til Kirken når det gjelder indre organisering og demokrati og oppgaven som folkekirke. Det skal bli spennende å følge den utviklingen videre. Når Kirken nå skal tydeliggjøres og få en friere stilling som trossamfunn, utfordrer det både Kirken og det politiske miljø på hvordan en i framtiden skal ha dialog, og med hvem. Kirken skal ikke lenger lete etter svar hos departementet, statsråden eller Stortinget i spørsmål som dreier seg om utviklingen av trossamfunnet og de indre anliggender. Den må etablere gode, sterke og demokratiske ordninger som grunnlag for egen meningsdanning og egne beslutninger. Politikerne kan ikke lenger springe til statsråden og beklage seg når de ikke er fornøyd med Kirkens avgjørelser, men må bruke de kirkelige instanser til å ta opp slike spørsmål. Det er vel ingen tvil om at begge parter sammen må finne den gode balansen. Vi som politikere har imidlertid uavhengig av dette et ansvar for å legge til rette for og gi politiske signaler i livssynspolitikken, overfor Kirken og overfor andre tros- og livssynssamfunn. Komiteen slutter seg til de endringer som foreslås i saken, og er glad for at ordningene som nå foreslås, er i tråd med det Kirken selv har ønsket. En viktig endring er at ansettelse av proster legges til bispedømmerådene, og ansettelse av biskoper legges til Kirkerådet. Kirken må etablere gode og demokratiske ordninger rundt dette. En konsekvens av at Kirken som trossamfunn overtar ansvaret for å ansette sine ledere selv, er at de får et helhetlig ansvar i lærespørsmål. Kravet om at statsråden skal være medlem av Kirken, faller dermed også naturlig bort. Det må likevel presiseres at det er fullt mulig for kirkestatsråden og andre statsråder å være medlem i Den norske kirke. En av hovedutfordringene Kirken har fått, er å skape et reelt demokrati i organisasjonen. Kirken ønsker dette velkommen og har lagt det til grunn for arbeidet sitt. Det er likevel ikke til å legge skjul på at valg til de kirkelige organer fortsatt er en utfordring. Ny ordning for valg av medlemmer til menighetsrådet er prøvd ut to ganger, og det samme er ordningen med valg av deler av medlemmene i bispedømmerådet. Det synes å være stor enighet om at disse valgene fortsatt ikke fungerer godt nok. Det positive er at valgdeltagelsen har økt betraktelig. Det er fortsatt, spesielt som ved valg til bispedømmerådene i 2011, altfor mange stemmer som blir forkastet på grunn av feil på stemmeseddelen. Dette må ordnes før en kan si at en tilfredsstillende valgordning er på plass. Det samme gjelder behovet for langt større grad av reell valgmulighet ved valg til menighetsrådet – et valg som mange steder hadde lister som ikke gjorde det mulig å velge inn eller vekk kandidater. Komiteen er tydelig på at disse utfordringene må løses for at forliket skal være oppfylt, og fremmer derfor et konkret forslag om at det må etableres en dialog mellom forlikspartnerne, Kirken og regjeringen for å få på plass en ny og god ordning snarest, og slik at dette kan behandles i denne stortingsperioden. Et reelt og levende demokrati er også avhengig av en hverdag der medlemmene i Kirken opplever mulighet for å ta opp saker de vil ha behandlet, og mulighet til å gi uttrykk for sine meninger. Kirken bør derfor bygge en kultur som ivaretar dette. Det er også viktig for funksjonen som folkekirke at Kirken er til stede der folk er. Dette er en viktig dag både for Norge som stat og for Kirken som organisasjon. I den enkelte menighet vil det ikke oppleves store endringer, men jeg håper og tror at Kirken får inspirasjon til å videreutvikle et levende, aktivt og tydelig trossamfunn, at de vil utvikle seg selv i dialogen med innbyggerne, og at de skaper en levende og aktiv folkekirke.