Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-18:
Omsider behandler Stortinget spørsmålet om hvilke oppgaver fylkene skal ha. Debatten så langt har i veldig stor grad handlet om struktur og i svært liten grad om innholdet og substansen i reformen. Det er kanskje ikke så rart, for den nye fylkesinndelingen er preget av vilkårlighet, uansvarlighet og umodenhet. Det er ikke lett å skjønne hvordan dette skal styrke demokratiet eller gi bedre tjenester til innbyggerne. Det er også vanskelig å forstå logikken bak at noen fylker er valgt ut og tvunget til å slå seg sammen mot sin vilje, mens andre får fortsette som i dag. I tillegg er prosessen preget av til dels dårlig politisk håndverk fra regjeringens side. Vi trenger ikke en regjering som ommøblerer landet, vi trenger en regjering som bygger landet, og som spiller på lag med folk. Nå har vi gjentatte ganger behandlet spørsmålet om hvor mange og hvilke fylker vi skal ha, og stortingsflertallet har stått last og brast sammen og holdt fast på at de vil tvinge gjennom en rekke nye fylker gjennom en tvangssammenslåing som ikke har oppslutning hos dem som faktisk bor der. Det har skapt sår, og det er sår som vil trenge lang tid for å gro, men flertallet i denne salen må bære ansvaret for det. Dagens debatt skal handle om hvilke oppgaver fylkene skal ha, og for Arbeiderpartiet er det noen klare utgangspunkt for hva som skal være grunnlaget for å overføre oppgaver og myndighet til fylkene. Vi ønsker sterke regioner og fylker under direkte folkevalgt styring. Fylkene skal i samarbeid med kommuner, næringsliv og statlig forvaltning ta lederskap i samfunnsutviklingen. Sterke fylker bør overta flere områder innenfor sektorer som samferdsel, utdanning, forskning, næringsutvikling og miljø. Det regionale nivået må beholde de oppgavene de har, innenfor både skole, helse, kollektivtransport og tannhelse. Så er det noe med å klare å se den helhetlige samfunnsutviklerrollen, både når det gjelder regionale planer, og hvordan de skal kunne utvikles som et verktøy for å få en mer samordnet utvikling. Og la meg bare være tydelig på det: I Arbeiderpartiet er vi positive til lokale prosesser der fylkeskommuner vurderer å slå seg sammen til større fylker, hvis de mener det gir bedre tjenester til innbyggere og næringsliv. Regjeringen har begrunnet sitt mål om færre, større og mer robuste fylker med at de skulle få ansvar for flere oppgaver og mer makt og ansvar. Vårt utgangspunkt er litt annerledes. Vi er opptatt av at oppgavene fordeles på en sånn måte at det er effektivt, men først og fremst at det gir bedre tjenester for innbyggerne og for dem som driver virksomhet i fylket. Derfor har Arbeiderpartiet både i denne perioden og i forrige periode fremmet en rekke forslag som ville ha overført makt og myndighet til det regionale folkevalgte nivået. Vi har vært utålmodige og ment at nye oppgaver skulle være på plass før vi diskuterte struktur og størrelse på fylkeskommunene. Det har ikke regjeringen og stortingsflertallet lyttet til, og det kan kanskje forklare noe av den manglende entusiasmen og oppslutningen om – for ikke å si motstanden mot – regionreformen. Man har rett og slett ikke fått vite hva strukturendringene faktisk skal ende ut i. I februar 2018 la Hagen-utvalget fram forslag til oppgaver for de nye fylkeskommunene. Utvalget foreslo en overføring av oppgaver og virkemidler fra en rekke statlige etater. Det omfatter oppgaver innenfor næring, innovasjon, forskning, kompetanse, integrering, kultur, folkehelse, samferdsel, klima og miljø. Det var et godt anslag som regjeringen sendte ut på høring. Men før sommeren opplevde Stortinget at regjeringen somlet med å følge opp utvalgets forslag. Regjeringen la opp til at oppgavene skulle komme stykkevis og delt til Stortinget. Derfor så man seg nødt til å instruere regjeringen, med en tidsfrist, om å legge fram en egen sak med en samlet vurdering av oppgaveoverføringer til de nye fylkeskommunene, basert på ekspertutvalgets utredning og den høringen som var gjennomført. Det er denne saken som er grunnlaget for behandlingen i dag. Jeg må få lov til å si at jeg er kritisk til at ansvaret for kultur ikke er en del av det vi diskuterer her i dag. Det kan oppleves som en obstruksjon av den klare instruksen som Stortinget ga i juni. Kultur er en viktig side av det å utvikle og bevare sin identitet. Det er bare å se på hva fylkeskommunene bidrar til å gi støtte til i dag av lokale spel og lokale museum. Aller best er kanskje det man har valgt å gjøre i Trøndelag fylkeskommune, der man har brukt penger på å skrive sangen «Æ e trønder» ? kanskje det mest effektive tiltaket for å få prosessen til å gå godt. Mange av forslagene fra regjeringen er også uklare i form, innhold og tidsplan for gjennomføring. Det er mange nye utredninger, gjennomganger, avklaringer og høringer som skal gjennomføres, før man konkluderer med hvor mange arbeidstakere, hvor mye penger og hvilken kompetanse som skal overføres til fylkene. På mange måter er det forståelig, men Arbeiderpartiet ville gjerne hatt klarere svar på hvilken myndighet, og når myndigheten skal overføres til fylkene. Så ville utredninger underveis kunne ha vist om det hadde vært nødvendig å gjøre justeringer. Hele poenget med å ha en samlet vurdering i Stortinget var nettopp å se ting i sammenheng, og forutsigbarhet er en forutsetning også for fylkeskommunene og lokale folkevalgte i regionene. Stortinget burde i dag vært mye klarere på både retning og farten på myndighetsoverføringen som skal gjennomføres. Arbeiderpartiet vil gjennom oppgaveoverføringer til regionalt folkevalgt nivå bidra til å styrke fylkeskommunenes mulighet til å legge til rette for nye arbeidsplasser og videreutvikle eksisterende. Vi vil utnytte potensialet som ligger i hele landet. Norge er variert når det gjelder næringer, ressurser, infrastruktur og kompetanse. Da må virkemidlene skreddersys. Derfor vil Arbeiderpartiet styrke nettopp de områdene der fylkeskommunene allerede i dag har et ansvar – næringslivsutvikling, forskning, innovasjon, kompetanseutvikling, samferdsel, regional planlegging og samordning. Dessuten er det helt sentralt for oss når vi overfører kompetanse og myndighet, at vi også bidrar til å styrke den politiske styringen og får mindre byråkrati. Flere beslutninger bør tas av folkevalgte, som kan stilles til ansvar ved valg. Da får vi en bedre demokratisk styring av samfunnsutviklingen, og da sprer vi mer makt og myndighet i hele landet, fra direktorat og byråkrater til folkevalgt regional styring. Det gir bedre lokale prioriteringer fra dem som kjenner sitt område best. Det er også mer effektivt økonomisk. Kommuneloven er rammen for all fylkeskommunal virksomhet. Formålet med loven er nettopp å fremme det kommunale og fylkeskommunale selvstyret og legge nødvendige rammer for det. Da bør også oppgaveoverføringen bygge opp under dette. Arbeiderpartiet fremmer flere forslag enn regjeringen om oppgaveoverføring. Overordnet mener vi at vi burde ha gjort en større innsats for å flytte klima- og miljøoppgaver til det folkevalgte regionale nivået, og vi vil derfor be regjeringen utrede ytterligere overføring på det området fra Fylkesmannen og over til fylkeskommunene. Vi ønsker også å gi fylkeskommunene veiledningsansvar med hensyn til motorferdsel i utmark og å gi dem et regionalt samordningsansvar på klimaområdet knyttet til oppfølgingen av klimaloven. Ikke minst i lys av debatten her i salen tidligere i dag ville det vært et effektfullt tiltak. Også på landbruksområdet, der det fortsatt vil være overlapping mellom fylkeskommunen og Fylkesmannen, vil vi at regjeringen uten å svekke landbruksavtalen, med de nasjonale føringene som ligger der, utreder en ytterligere overføring av oppgaver til Fylkesmannen og fylkeskommunen. Pasientreiser er et annet område der det er grunnlag for å se på samordningseffekter og synergier, særlig i fylker med store arealer, og på den styrkede rollen til kollektivtransport. De siste årene har regjeringen kuttet kraftig i de regionale utviklingsmidlene, spesielt i distrikts- og regionalpolitikken. Det har gått ut over fylkenes mulighet til å skape arbeidsplasser i hele landet. Det er også underlig at regjeringen i en prosess med en regionreform der nettopp fylkene skal styrkes som regionale utviklingsaktører, velger å kutte akkurat i denne posten. Jeg kan ikke se noen annen forklaring enn at regjeringspartiene Høyre og Fremskrittspartiets primærstandpunkt hele tiden har vært at vi skal avskaffe fylkeskommunene. To ord om nordområdene. Jeg merket meg at saksordføreren var inne på det, men det er en av de delene i innlegget jeg ikke kan slutte meg til, for hun sa at spesielt Troms og Finnmark har nordområdekompetanse. Jeg vil argumentere tungt for at alle de tre nordligste fylkene har god nordområdekompetanse, men den er litt forskjellig. I Finnmark er man særlig god på Barentssamarbeidet og det å være nabofylke til Russland, Troms har fantastiske, verdensledende miljøer innen bl.a. klima og havforskning, mens Nordland er det tunge industrifylket som vet noe om hvordan det er å drive eksportrettet virksomhet i Nord-Norge – for å male det med bred pensel. Arbeiderpartiet tar i innstillingen til orde for at fylkeskommunene på en langt bedre måte må involveres i utredningsarbeidet som er på gang. Det må være en forutsetning når man overfører de oppgavene som faktisk kommer, og jeg forventer at regjeringen følger opp dette. Jeg beklager at stortingsflertallet valgte å avgjøre denne saken på kammerset gjennom en avtale, istedenfor å søke et bredt forlik om en reform som tross alt er viktig for landet. Det ville ha styrket fellesskapene. Med det tar jeg opp det forslaget Arbeiderpartiet står bak, og de forslagene Arbeiderpartiet har sammen med Senterpartiet.