Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-01-10:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å engasjere meg i denne debatten, fordi jeg synes debatter om privatskoleloven og håndhevelsen av privatskoleloven først og fremst hører hjemme i de debattene som utdanningskomiteen håndterer. Likevel synes jeg det er en del ting som må korrigeres av det som er sagt i debatten. Det første er spørsmålet om Stortingets vedtak angående Oasen, og hvorvidt det var bindende for regjeringen eller ikke. Vi tok det så på alvor i forhold til om den prosessen som hadde vært i Stortinget, og det vedtaket som var gjort der, faktisk begrenset det skjønnet som Stortinget selv gjennom privatskoleloven har lagt til departementet, at vi bad lovavdelingen i Justisdepartementet om å vurdere det. De kom til en helt entydig og klar konklusjon om at det vedtaket som var gjort, ikke var å forstå som en slik begrensing av det skjønnet som Stortinget i lovs form har lagt til departementet. Da står vi overfor den situasjonen at Stortinget selv har lagt et skjønn til departementet som vi som regjering er pålagt å utøve, og som ligger der i lovs form, og som det vedtaket ikke har endret noe på. Man kan gjerne mene at det skjønnet skal brukes på en annen måte, men hvis man ønsker å gjøre noe annet enn det som loven pålegger regjering og departement, må man gjøre det i vedtaks form i Stortinget, ikke gjennom synsing. Faktisk var det slik at en del av det flertallet som stod bak vedtaket som ble gjort i Stortinget i fjor vår, nemlig Senterpartiet og Senterpartiets parlamentariske leder Odd Roger Enoksen, spesifikt sa at dette ikke var å forstå som en instruks av departementet, men – som han sa – et godt og velment råd. Og det rådet skulle vi selvsagt lytte til, men vi var uenige i det, og gjorde et annet vedtak. Det er en sak som er ganske parallell med denne, og det er saken om Urtehagen muslimske skole, som regjeringen Bondevik håndterte da Jon Lilletun var statsråd. Det var et klart flertall i Stortinget mot å gi Urtehagen muslimske skole tilskudd etter privatskoleloven. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet var imot det. Fremskrittspartiet gikk sågar hen og foreslo, ryddig nok, et vedtak om å instruere Regjeringen til å si nei til Urtehagen skole. Arbeiderpartiet sa: Vi har vært med på en privatskolelov som gir det skjønnet til å foreta den vurderingen, til departementet. Derfor er vi ikke med på et slikt vedtak, men vårt klare råd til Regjeringen er å si nei til Urtehagen skole. Jon Lilletun visste at det var et flertall i Stortinget som ønsket at man skulle si nei til skolen, men han valgte likevel å si ja, fordi han etter privatskoleloven hadde det skjønnet. Det hadde ikke vært i våre villeste fantasier, selv om vi hadde flertall i kontroll- og konstitusjonskomiteen sammen med Fremskrittspartiet, å gå hen å gjøre det til en sak i kontrollkomiteen, men det har altså blitt en helt ny praksis siden den gang. Sannheten var at man hadde et flertall i Stortinget som ønsket at Oasen skole skulle få støtte etter privatskoleloven, men man hadde ikke et flertall for å instruere regjeringen. I komiteen ble det til og med, bl.a. fra representanten Lønnings side, lansert og diskutert forslag om å instruere, men han klarte altså ikke å få med seg et stortingsflertall på det, og tapte således. I valget fikk han riktignok et annet flertall, og så tar man en omkamp i ettertid i kontroll- og konstitusjonskomiteen – akkurat som flere her har vært inne på. Så sier representanten Lønning – og det må også rettes opp – at dette var et vedtak som ble gjort da vi var forretningsministerium. Det er en faktisk feil som viser at man kanskje ikke har satt seg helt inn i saken. Den gangen Jon Lilletun gjorde noen vedtak ved Bondevik-regjeringens slutt i mars 2000, ble noen av disse gjort etter at man var blitt forretningsministerium, det er helt korrekt, men vi gjorde vårt vedtak før vi var blitt noe forretningsministerium. Vi var en regjering da alle de vedtakene ble gjort. Etter at vi ble forretningsministerium, ble ingen slike vedtak gjort. Det har vært mange problematiske saker i kontroll- og konstitusjonskomiteen, men det har vært en vilje fra de fleste partiene til å vise en konstitusjonell ryddighet ved at man forholder seg til de lover og de ansvarsfordelinger som er gitt mellom storting og regjering. Det er en komplisert materie, som krever mange års erfaring og juridiske studier. Jeg forstår det slik at man har fått folk som mener seg juridisk kompetente. Jeg mener at de konklusjonene som er dratt her, ikke lover godt for mulighetene til juridiske embetseksamener.