Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-25:
SV vant stortingsvalget i år 2001. Det gjorde vi fordi vi sloss for de sakene som vi har størst troverdighet i, og som vi mener er viktigst for framtiden. Vi sloss for å ruste opp skolen. Det har vi gjort, uten å få ørens lyd, i mange år før. I valgkampen ble mange partier enig med oss. Vi sloss for å avskaffe en uverdig fattigdom i et av verdens rikeste land, og selv det fikk vi gehør for hos mange andre partier i valgkampen. Vi sloss for at vi skal gjøre de viktigste miljøvalgene her hjemme, av hensyn til oss selv, men også av hensyn til de globale miljøspørsmålene. Men vi sloss ikke bare for sakene, fordi vi mobiliserte også på verdier. Vi utfordret velgerne til å være med på den lakmustesten det er å si: Hva mener folk? Kan vi selv stå for de valgene vi gjør i dag, om ti år, om tjue år? Vi mobiliserte på det som var alternativet til høyrepolitikken, alternativet til å stupe ned i lommeboken sin og stemme med kredittkortet og ha horisonten bare til nærmeste måned. Norsk politikk polariserte seg. SV ble alternativet til høyrepolitikken. Vi har også lagt stor vekt på å fortelle velgere og andre partier hva vi har på hjertet selv. Det er veldig fort gjort i politikken å bli mest opptatt av hvor teite de andre er, og ikke huske på å komme fram med det man faktisk brenner for selv. Det har vi jobbet bevisst for. Den største endringen siden forrige stortingsvalg er SVs og Høyres gode valgresultat og Arbeiderpartiets dårlige valgresultat. Den største endringen siden forrige kommunevalg er SVs framgang. Høyre har stått stille de siste to årene. Så det er vanskelig å si at det har flommet en høyrebølge over Norge. Hadde vi kunnet utsette valget en uke eller to eller tre til, hadde kanskje SV klart å mobilisere enda flere for de viktigste spørsmålene som vi hadde på hjertet. Resultatet av dette valget er altså at SV har gjort sitt beste valg noensinne, at vi har 23 stortingsrepresentanter og har aldri hatt flere, men også at vi har hatt en betydelig fornyelse, og nå har en stortingsgruppe med ni representanter under 35 år. SV vant valget, og høyresiden vant regjeringsmakten. Og jeg undrer meg veldig, for etter valget kom Arbeiderpartiets valgkampbudsjett. Det er riktig som Jens Stoltenberg sier, at dette var et budsjett som fulgte opp de sakene de hadde snakket om i valgkampen. Men det var ikke et budsjett som stod i sammenheng med det regjeringen Stoltenberg hadde prioritert i den tiden de faktisk hadde regjeringsmakt. Derfor trodde ikke velgerne på det. Det er også underlig å se at Senterpartiet nå kommer med invitasjoner til i første omgang Arbeiderpartiet. Men hvis de legger vekt på sin egen politikk, ser man at i mange politiske spørsmål står de nærmere SV enn Arbeiderpartiet. Jeg skulle inderlig gjerne ønske at de hadde kommet på banen litt før. Da hadde det vært mulig å mobilisere til noe som kunne hindre at vi nå i fire år skal ha et høyreprosjekt i norsk politikk. Men nå er utfordringen til oss, til Arbeiderpartiet og til Senterpartiet at man i opposisjon klarer å utvikle et samarbeid, med respekt for at man har ulik politikk, men med vilje til å forhandle om det som er viktigst. Men i SV er vi mer utålmodig enn som så. Å sitte på rumpa og mene det riktige i fire år passer ikke oss. Vi ønsker å utfordre den regjeringen som nå har kommet, og vi er et minst like interessant opposisjonsparti som Arbeiderpartiet. Vi har i praksis fornyet oss betydelig. SV er et konsolidert parti, og vi har et meget klart mandat fra velgerne til å slåss for skolen, slåss for rettferdighet og slåss for miljøet. Regjeringen Bondevik har kommet i stand fordi Kristelig Folkeparti har valgt side. De fikk statsministeren. Høyre fikk flertall i Regjeringen, og de mest konkrete løftene i regjeringserklæringen dreier seg om Høyres hjertesaker. Hagen fikk dagevis med oppmerksomhet, spesialbehandling, lederen i finanskomiteen og abonnement på innflytelse i den økonomiske politikken. Nå stråler Høyre-statsrådene av triumf og tiltakslyst – ikke sant, Clemet? – mens jeg synes at Kristelig Folkepartis statsråder ser litt mer molefonkne ut. De ser ut som de er på vei inn i en langtransport som firbente ofte må inn i. Siden det er så mange slakterier som nå er sentralisert, er det en lang vei og en hard belastning, og de ser for seg at i den andre enden venter det som ikke lar seg reversere. Men et av de vesentlige spørsmålene i norsk politikk i disse fire årene kommer til å være: Hvor mye Høyre-politikk tåler egentlig Kristelig Folkeparti? Veldig mange av Kristelig Folkepartis velgere har valgt Kristelig Folkeparti på verdier, ikke på Høyre-politikk. Veldig mange av Kristelig Folkepartis velgere har valgt Kristelig Folkeparti på verdier som ligger nærmere oss på mange områder. Denne regjeringen har Høyre-politikk som sitt hovedprosjekt. Det er Bondevik som får de store ordene, og Høyre som får de store pengene. Det mest konkrete i Sem-erklæringen er skatte- og avgiftslettelsene. I forhold til denne Høyre-politikken, både når det gjelder skatte- og avgiftslettelser og også i strukturpolitikken, kommer SV til å være et klart opposisjonsparti. Vi slåss for det som er alternativet til å dele ut milliarder og mest til dem som har mye fra før, nemlig å satse på fellesgodene, ruste opp skolen og slåss mot fattigdom. Det er mange, mange velgere som kommer til å bli grundig desillusjonert hvis ikke resultatet av dette stortingsvalget er en gigantisk opprustning av hele utdanningssamfunnet. SVs valgresultat er et klart signal til de andre partiene om at dette haster mest. Som vi alle vet, vokser unger fort. Det som haster mest, er å prioritere ungdomsskolen. De som ikke daglig omgås fjortiser, burde skaffe seg noen. De som ikke har vært innom en ungdomsskole i løpet av de siste månedene, burde ta seg en tur. Der treffer de nemlig den oppvoksende slekt – litt tilbakelent, og når du spør: Hva i all verden er det dere holder på med her, sier de: Nei, jeg sitter her og modnes! Skal de sitte der og modnes i fire år uten at de ser at samfunnet rundt tar et skikkelig løft i forhold til skolen? Det går ikke. Det finnes så mange muligheter til å gjøre undervisningen mer spennende, få den mer i takt med samfunnet rundt, og til å ruste opp skolen både utstyrsmessig og når det gjelder penger til faktisk å kunne flytte undervisningen ut, eller invitere noen fra samfunnet rundt til skolen. Det må på plass. Vi vil mobilisere velgere – utenfor Stortinget – for å få til dette. Mange av dem som er opptatt av dette, må skjønne at de må på banen og hjelpe oss med å stille kravene, slik at vi vinner noen av prioriteringskampene også. SV kommer til å utfordre Regjeringen og være i klar opposisjon på den viktige fordelingspolitikken og den økonomiske politikken, men også utfordre Regjeringen der Kristelig Folkeparti særlig vil være avhengig av et parti som er nærmere dem, f.eks. i miljøpolitikken, enn det Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet vil være. Vi mener at det må en helt annen tankegang til når det gjelder spørsmålet om energi. Vi kan ikke, som et stort energiproduserende land og som et av verdens storforbrukende land, tenke at energispørsmålet er noe vi skal produsere oss ut av. Vi må få en debatt om hvordan man skal spare og utnytte den energien vi faktisk har, på en mye mer effektiv måte. Vi må klare å kombinere det røde og det grønne. Vi legger fram forslag i dag om et toprissystem for husholdningene når det gjelder elavgift. I dag er den første strømmen man bruker, dyrere enn den siste. I dag er det dyrere for en minstepensjonist å koke potetene enn det er for en hyttebaron på Hafjell å legge varmekabler i garasjen. Det burde snus. Da klarer man nemlig to ting: både å drive en mer rettferdig fordelingspolitikk og å få til en folkesport, slik at det lønner seg for alle å spare energi. Vi beklager at regjeringen Stoltenberg var klare på å gi skattesubsidier til å bygge ut Snøhvit. Vi merker oss Sem-erklæringens formuleringer, der det også virker som om Kristelig Folkeparti har gitt seg på dette. Dette er et prosjekt med betydelige CO2 utslipp, men det er også et prosjekt i et veldig sårbart område for forvaltning av framtidens fiskeriressurser. Tenk dere om! Hvis regjeringen Bondevik vil få til noe på miljøsektoren, hvis man vil ha en sterkere satsing på ny fornybar energi, og tenke annerledes når det gjelder miljøpolitikken og energipolitikken enn det Arbeiderpartiet gjorde – det siste statsrådet de hadde, er vel det statsrådet i nyere tid som har vedtatt større CO2 utslipp enn noen – er det SV man må forhandle med. Vi er villig til å forhandle om miljøpolitikken. Vi ønsker oss resultater på dette. Det samme kan gjelde flere andre områder. Når det gjelder arbeidsinnvandring, ser jeg at regjeringen Bondevik viser til SV. Vi er interessert i å forhandle om dette spørsmålet. Men vi ønsker ikke Høyres tankegang på dette området. Vi har også store utfordringer når det gjelder å få mange av dem som i dag er parkert på siden av arbeidsmarkedet, inn i arbeidslivet, og arbeidsinnvandring må ikke komme som erstatning for det og gjøre det arbeidet vanskeligere. Det er også en rekke etiske spørsmål der SV og Kristelig Folkeparti særlig har hatt mange fellespunkter, og som er mulige forhandlingsområder mellom oss. SV rakk ikke å feire valgseieren skikkelig før World Trade Center raste foran øynene våre. I denne situasjonen, hvor grusomme terrorhandlinger rammer og alle blir oppmerksom på hvor sårbar man er, blir alt med norsk politikk ganske smått, og alt vi diskuterer i dag, krymper. De første dagene etter denne terrorhandlingen fryktet vi en blind gjengjeldelsesaksjon fra USA, som ikke kom i første omgang. USA inngikk bredere allianser – med Russland, Kina og mange araberland – enn det vi kunne frykte på forhånd, og det er viktig. Men den 8. oktober begynte krigshandlingene mot Afghanistan. Det har ført til direkte sivile tap, men antakelig kan den humanitære katastrofen som følger etter krigshandlingene, føre til mange flere og mye større tap. Nå står vinteren for døren i Afghanistan. Hjelpeorganisasjonene ber om bombestans for å få inn humanitær hjelp. En bombestans bør gjennomføres av den grunn og for at FN skal ha muligheten til å komme inn og finne en politisk løsning. I SV frykter vi at disse krigshandlingene vil føre til ustabilitet i hele området, i Pakistan og i andre land i nærheten, og at det kan føre til ny rekruttering til terror. Alle er jo klar over at bin Laden i sin tid ble rekruttert av CIA, fordi den gangen var hovedfienden Sovjetunionen, og det gjaldt å få Sovjet ut av Afghanistan. Bin Laden var ikke alene. Han ble rekruttert sammen med mange, mange flere, som nå er ansvarlige for terrorhandlinger i mange typer land. Algerie f.eks. har samme bakgrunn. Dette henger også sammen med den situasjonen man nå har i Midtøsten. I forhold til de tilspissede konfliktene ville det være av stor viktighet at man klarte å opprette Palestina som en selvstendig stat. Men det kaller jo også på at man setter spørsmålstegn ved ikke bare mengden etterretning, men også kvaliteten på den etterretningen som foregår. Det er vel ingen som samler inn mer opplysninger om noen enn CIA. Men forstår de hva det nye trusselbildet er, og vet man hva man faktisk leter etter? Det er et eksistensielt spørsmål. I dag på nyhetene kom det opplysninger om at også klasebomber brukes over Afghanistan. Da må jeg minne forsamlingen om at Afghanistan er et av de landene i verden som i dag er mest rammet av landminer. 16 pst. av landområdene er områder det ikke går an å bevege seg i. Og Afghanistan er et svært land, det tar en god minerydder en dag å komme over 20 m2. Dette kan ha konsekvenser som er veldig alvorlige på sikt.Vi spør oss også: Når er det man mener at disse krigshandlingene og denne militæraksjonen har lyktes, og når skal det stoppe? I forlengelsen av denne terroraksjonen er det viktig at Norge tar en ny debatt om hva som egentlig er forsvar. Når man er så sårbar overfor aksjonister og terrorister som er villige til å sette eget liv til, trenger man ikke stort mer en tapetkniver og god planlegging for å kunne ramme så hardt. Vi vil ha en ny forsvarsdebatt om de reelle sikkerhetsproblemene, slik at vi kan forsvare oss mot det som virkelig er trusselen i år 2001. Jeg vil gjerne ta opp forslagene fra SV, som er omdelt på plassene.