Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
I representantforslaget vi har til behandling, om tiltak for å sikre større handlingsrom og forutsigbarhet for barne- og ungdomsfrivilligheten, fremmes det forslag som etter forslagsstillernes syn vil styrke frivillig sektor, og da barne- og ungdomsorganisasjonene spesielt. Det vises bl.a. til en rapport fra Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner, LNU, hvor det kommer fram at det er manglende samordning på feltet, økende byråkratisering og ustabil finansiering av frivilligheten. Jeg vil gi stor ros til Venstre for å ha fremmet et viktig forslag basert på innspill fra organisasjonene selv og for å ha løftet opp et viktig tema til debatt for kulturkomiteen og for Stortinget. Innstillingen fra komiteen viser at det er full enighet om barne- og ungdomsorganisasjonenes betydning – og det er bra. Komiteen deler seg likevel når det kommer til de konkrete tiltakene, og flertallet, bestående av regjeringspartiene, foreslår at forslaget vedlegges protokollen. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti støtter de forslagene som er referert i innstillingen. I tillegg ber vi om en helhetlig vurdering av vilkårene for barne- og ungdomsorganisasjonene, hvor også incentivordninger som skattefradrag, grenser for lønnsoppgaveplikt og arbeidsgiveravgiftsplikt mv. tas i betraktning. Jeg får stadig, og i økende grad vil jeg si, tilbakemeldinger på at organisasjonene føler seg overkjørt av regjeringen. Frivillighetens egen opplevelse av at deres egenart ikke ivaretas, må tas på alvor. Jeg er i så måte ikke tilfreds med utviklingen. Det haster med å iverksette tiltak som kan forenkle og forbedre rammevilkårene for de frivillige barne- og ungdomsorganisasjonene. Så oppfatter jeg at statsråden på bakgrunn av rapporten fra LNU har tatt initiativ til en prosess, og det er vi glad for, men på bakgrunn av situasjonen er vi veldig utålmodige med hensyn til resultatene. Saken handler i stor grad om organisasjonenes frihet til å leve ut sin egenart og til å drive på med de viktige formål og aktiviteter som de har. En liten refleksjon i så måte er at komiteen nylig har kommet tilbake fra langreise i Vietnam og Kambodsja. I Vietnam fikk komiteen høre om hvordan trosfriheten krenkes hver eneste dag av regimet der. Det besto ikke i at det var forbudt å drive trossamfunn i Vietnam, men det besto i krav til registrering og en formell og uformell kontroll, der man hele tiden banket på dører, sjekket opp og ned i mente hva en drev på med, og i praksis gjennomførte en veldig rigid styring. Nå er det overhodet ikke sammenliknbart med norske forhold. Selv om det også har vært enkeltepisoder med overgrep mot norske organisasjoners frihet, er det ikke sammenliknbart med situasjonen i Norge. Men da jeg kom hjem til Norge, opplevde jeg at Aftenposten skrev om trossamfunn som man mente ga uholdbare oppvekstforhold for de ungene som var en del av de trossamfunnene. Da rykket barneombudet ut og sa at vi gir jo tilskudd til disse trossamfunnene. Nå må fylkesmannen, som har tilsynsansvaret for tilskuddsordningene, bruke de tilskuddene som grunnlag for å kontrollere hva disse organisasjonene driver på med. Så fullførte han resonnementet med å si at det verste er jo de organisasjonene som ikke får tilskudd, for der har vi ingen kontroll. Jeg bruker dette eksemplet bare for å påpeke et ganske enkelt poeng, at organisasjonsfrihet i et fritt og åpent demokrati aldri er et spørsmål om enten–eller. Det er et tema som må være gjenstand for daglig debatt, daglig vurdering og konstant oppmerksomhet for å sikre at organisasjoner faktisk får drive fritt og selvstendig. Da er støttevilkårene, som mange av forslagene nå omhandler, et veldig viktig grunnlag for å sikre at organisasjonene faktisk får drive på med sine formål og ikke styres gjennom politiske prosjekter. Her har vi en vei å gå. Det viser innstillingen. Det viser innspillene fra organisasjonene. Jeg tar opp de forslagene som Kristelig Folkeparti står bak i innstillingen.