Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-04-26:
Jeg må ærlig si at dette er en vanskelig sak. I alle kommentarer jeg har gitt i forkant av denne saken, har jeg sagt at Statkraft trenger kapitaltilførsel for å kunne delta med tyngde og kraft i det internasjonale og stadig mer liberaliserte kraftmarkedet. Kristelig Folkeparti ønsker Statkraft som et ledende nordeuropeisk energiselskap. Norge er en energinasjon, ikke bare en petroleumsnasjon. Da må vi også legge til rette for at vi har aktører på energimarkedet som kan tåle en tøff internasjonal konkurranse. Da kan man heller ikke bare være lilleputt. Dette viktige hensynet må ivaretas. Samtidig må det balanseres opp mot hensynet til regionale norske aktører og tendenser i retning av en monopolisering i det norske kraftmarkedet. Fra Kristelig Folkepartis side har jeg sagt i kommentarene at det vil være viktig å finne en balanse mellom disse to hensynene. Og det mener vi fortsatt. Det er også bakgrunnen for den linjen vi har lagt oss på i denne innstillingen. I utgangspunktet regnet jeg med at økt tilførsel av kapital for anvendelse primært i det internasjonale kraftmarkedet ville være en god løsning for Statkraft, og jeg antok at det lå slike planer klare. Så hadde jeg også et lite håp om at det forelå alternative virkemidler i så henseende som ikke innebar instruksjon fra statsråd i denne type saker. Men så kom proposisjonen, og både fra Regjeringen og fra Statkraft får vi høre at konkurransekraften ikke kan opparbeides primært i utlandet, men må ha sin basis i større styrke på hjemmebane. Statkraft er for lite i internasjonal sammenheng. Samtidig foreligger ingen andre styringsvirkemidler i forhold til foretakets disposisjoner enn instruksjon. Statkraft opererer nå, som vi alle vet, på forretningsmessige betingelser. Dette – som vi kan like eller mislike – er nedfelt i foretakets formålsparagraf og legger grunnlaget for dets disposisjoner. Stortinget har, også med Kristelig Folkepartis støtte, for lengst fratatt seg selv og statsråden styringsretten i forhold til forretningsmessige disposisjoner. Føringer fra Stortinget i retning begrensning av oppkjøp i Norge og større oppkjøp i utlandet, som Kristelig Folkeparti ville vært positive til, ville enten måtte medføre instruksjon fra statsråden i strid med de retningslinjene Statkraft opererer etter, eller ha liten mening. Kristelig Folkeparti er ikke rede til å bryte med de prinsipper Stortinget har trukket opp for Statkraft og reversere den linje man har lagt seg på i forhold til statlige selskaper generelt. Vi ønsker å føre en konsistent linje. Og føringer som har liten verdi, hadde vi liten lyst til å komme med. For Kristelig Folkeparti var derfor den eneste gjenværende mulighet å redusere omfanget av kapitaltilførsel i forhold til Regjeringens forslag, både når det gjelder egenkapital og når det gjelder låne- og garantiramme. Etter vår vurdering er dette den mest ryddige måten å håndtere denne saken på. Det gir Statkraft en solid kapitaløkning, men samtidig mindre spillerom, og hensynet til regionale aktører i det norske markedet kan bedre ivaretas. Vi har søkt råd hos eksperter som kjenner markedet, og har etter nøye vurdering kommet til at en reduksjon av kapitaltilførselen i forhold til Regjeringens forslag på 4 milliarder kr ville være fornuftig. Dette innebærer at Statkraft kan gjennomføre oppkjøp i det norske markedet, men av et mindre omfang enn det en i utgangspunktet har lagt opp til. Dette innebærer dermed også at andre aktører vil ha muligheten til å bygge seg sterkere opp. Et underliggende og viktig hensyn i denne saken er selvsagt også at vi verken ønsker å bidra til å sette fart i en privatiseringsdebatt i forhold til Statkraft eller å bidra til utenlandske oppkjøp i større omfang på det norske markedet. Fra Kristelig Folkepartis side er det viktig at foretaket og dets kraftreserver og produksjonskapasitet forblir på statlige og for en stor del nasjonale hender. Dette har også medført en viss forsiktighet i tilnærming fra Kristelig Folkepartis side. Her skiller vi også åpenbart lag med Høyre og Fremskrittspartiet som ønsker en privatisering. Etter Kristelig Folkepartis vurdering ville det også være et nederlag for energinasjonen Norge om vårt største kraftselskap ikke vil klare å hevde seg i internasjonal konkurranse. Hvorfor kan vi så likevel i utgangspunktet ikke støtte Regjeringens opplegg? Jeg tror innstillingen taler for seg selv. Vi ønsker å styrke Statkraft som selskap, og vi legger opp til det. Etter vår vurdering er det likevel et poeng også å fokusere på utviklingen i det norske markedet. Til tross for integreringen av det nordiske kraftmarkedet og liberaliseringen av det internasjonale energimarkedet er det etter vår vurdering fremdeles grunnlag for å se på utviklingen i det norske kraftmarkedet særskilt. Dette gjør åpenbart også Konkurransetilsynet når de i sin beslutning av 14. desember 2000 sier: «Konkurransetilsynet frykter at Statkraft er i ferd med å få kontroll over en så betydelig andel av den regulerbare produksjonen at markedsmakt kan utøves i Sør-Norge.» Når Konkurransetilsynet kan operere med vurderinger i forhold til markedet i Sør-Norge, må Stortinget også kunne foreta egne vurderinger i forhold til det norske kraftmarkedet og ikke bare vise til det nordiske og internasjonale energimarkedet. Det er etter Kristelig Folkepartis vurdering viktig med mangfold og konkurranse på det norske markedet. Bare noen få selskaper har mulighet til å kunne bygge seg opp til slike tyngre regionale og uavhengige selskaper med offentlig eierskap. Disse bør få muligheten. Den kan nok bli atskillig mindre dersom Statkraft tilføres hele den foreslåtte kapital og kan gjennomføre alle sine oppkjøpsplaner. Dette er bakgrunnen for vårt alternative forslag. Selv om vi støtter en relativt omfattende kapitaltilførsel til Statkraft med vårt opplegg, finner vi også grunn til å advare mot at foretaket blir for dominerende på det norske markedet. Dersom alle Statkrafts planer blir gjennomført, kan foretaket direkte og indirekte komme til å sitte på opp til 60 pst. av den norske kraftproduksjonen. Derfor ber Kristelig Folkeparti og andre partier om at Konkurransetilsynet følger situasjonen meget nøye. Tilsynets vurdering av Statkrafts kjøp av aksjer i Vestfold Kraft AS og Skiensfjordens kommunale kraftselskap og uttalelser i mediene de siste dagene tyder på det. Det er bra. Og det er nødvendig. Fra Kristelig Folkepartis side ser vi en sammenheng mellom hva Regjeringen nå foreslår, og det som signaliseres for 2004. Dette ser ut til å være en totrinnsrakett. Og jeg kan allerede nå signalisere at vi kommer til å følge utviklingen på kraftmarkedet meget nøye. Vi vil også forholde oss kritisk til nye forslag om kapitaltilførsel. Her vil utviklingen i det norske energimarkedet og Statkrafts egne disposisjoner nasjonalt og internasjonalt være avgjørende. Når det nå ser ut til at det blir flertall for Regjeringens forslag, må vi i mellomtiden sette vår lit til at Konkurransetilsynet gjør jobben sin. Det er bare tilsynet som har myndighet til å gripe inn mot erverv etter konkurranseloven § 3 – 11. Men det må altså etter loven skje i enkeltsaker og på grunnlag av konkrete vurderinger, ikke på grunnlag av generelle selskapsstrategier eller generelle markedsmessige vurderinger. I denne saken har Kristelig Folkeparti ikke kunnet finne noen fullgod løsning. Vi har ikke hatt virkemidler til vår disposisjon som etter vår vurdering kunne anvendes for å oppnå akkurat det vi ønsker. Dette har også gjenspeilt seg i stortingsgruppens behandlinger av denne saken. Vår intensjon har imidlertid hele tiden vært å finne en balanse mellom hensynet til et sterkt og handlekraftig Statkraft i det internasjonale markedet på den ene siden og hensynet til regionale selskaper som kan vokse seg sterke i det norske markedet, på den andre. Forslagene nr. 2 og 3, som vi fremmer, ivaretar dette hensynet så langt det er mulig – og innenfor de rammer for Statkraft som vi i dag opererer under. Etter min vurdering ville det være et bedre alternativ å legge opp til denne linjen enn Regjeringens forslag, og et bedre alternativ enn å gå imot hele forslaget om kapitaltilførsel. Jeg tar med dette opp forslagene nr. 2 og 3 fra Kristelig Folkeparti i innstillingen.