Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-11:
La meg starte med å gi honnør til Venstre, for det er riktig som interpellanten sier, at både hun personlig og partiet Venstre har en veldig stolt historie på dette området. Venstre har vært en drivkraft i å holde Sellafield-spørsmålet levende i den politiske debatten i Norge og har vært konstant flinke til å skape et press på dette området. Det tar jeg av meg hatten for. Det er en utrolig viktig jobb Venstre har gjort på det området. Sellafield går inn i et videre bilde av de ulike kjernefysiske potensielle truslene Norge står overfor. Vi har atomtrusler fra Kolahalvøya, fra Nordvest-Russland, fra St. Petersburg og også potensielt lenger sør, i det som tidligere ble kalt Øst-Europa. Tsjernobyl er jo som vi alle vet, i Ukraina. I Norge har vi anleggene i Halden og på Kjeller som skaper spaltbart materiale, selv om vi mener at vi har god kontroll på disse. Dette er bakgrunnen for at Norge under alle regjeringer har vært veldig aktiv i det internasjonale arbeidet for å hindre at dette materialet skulle kunne spres til bruk i våpen, og for å hindre at det skulle kunne utgjøre en fare for befolkningen. Sellafield har store tanker med flytende høyaktivt avfall. Det er anlegg der utslippene vil være spesielt store i tilfelle en ulykke. Det er flerfoldig mer radioaktivitet i disse tankene enn det som ble sluppet ut ved Tsjernobyl-ulykken. Vår samlede vurdering er at risikoen for et uhell er liten, men konsekvensene av et uhell, hvis det skulle inntreffe, er kolossale. Det er av og til slik i menneskelivet at du tror ikke at det er så veldig sannsynlig at det vil skje, heldigvis, men det vil ha drastiske konsekvenser hvis det skulle inntreffe. Jeg var ikke klar over opphavet til begrepet «sydvest», så der lærte jeg noe nytt av Trine Skei Grandes interpellasjon. Det som er helt sikkert, er at ved nesten alle scenarioer blåser vindene fra Storbritannia mot Norge. Vi har laget værkart over dette, og det suverent mest sannsynlige er at ved et eventuelt uhell ved Sellafield vil vinden bære avfall i vår retning. Det blåser vår vei, så å si. Norge er ikke alene om å være bekymret for Sellafield-anlegget. Britiske myndigheter tar selvsagt også dette opp. Det er potensielt Storbritannia selv som har den største risikoen. En rapport som britiske sikkerhetsmyndigheter utarbeidet etter en større lekkasje ved Thorp-anlegget i 2005, rettet omfattende kritikk mot sikkerhetskulturen ved anlegget. Alt dette er bakgrunnen for at jeg, som interpellanten sa, ba Strålevernet utrede nærmere hva konsekvensen vil bli for Norge dersom deler av avfallet som er lagret ved Sellafield, skulle slippe ut. Den rapporten fra Statens strålevern ble lagt fram i fjor. I rapporten beregner Strålevernet hvor stort nedfallet av radioaktive stoffer over Norge vil bli dersom det skulle skje et større utslipp til luft fra avfallstankene ved Sellafield. Beregningene viser at dersom 1 pst. av avfallet slippes ut i atmosfæren, kan nedfallet på de verst rammede stedene i Norge bli opp til fem ganger større enn etter Tsjernobyl-ulykken. Hvis 10 pst. av avfallet slippes ut, er det, som interpellanten sier, beregnet at nedfallet blir 50 ganger større enn ved Tsjernobyl-ulykken. Så konsekvensene av et slikt verst tenkelig scenario for miljø, landbruk og helse vil opplagt kunne være meget betydelige, og det vil kunne vare i flere tiår. Rapporten fra Strålevernet begrunner igjen at vi har all mulig grunn til å ta denne potensielle trusselen seriøst. Selv om den er liten, vil konsekvensene være så store at ingen kan ignorere dem. Det er veldig viktig i denne sal å minne om at ansvaret for Sellafield-anlegget i sin helhet er et britisk ansvar, og at britiske myndigheter selvsagt har en sterk egeninteresse i å redusere denne faren. Vårt inntrykk er at britiske myndigheter tar dette ansvaret på alvor. Det er også vårt inntrykk at de nye eierne av Sellafield-anlegget har bidratt til en forbedring av sikkerhetskulturen. De har også vært velvillige til dialog med Norge på dette området og konsekvent stilt opp på møter og vist en åpenhetskultur som er bedre enn tidligere. På et møte i regi av Bellona og «Lofoten mot Sellafield» i Brüssel i mars, der Miljøverndepartementet og Strålevernet deltok, hevdet britiske myndigheter at arbeidet med å redusere avfallsmengdene går etter planen, og det ble presentert en omfattende plan for styrking av sikkerheten ved anlegget. Prøven på denne påstanden om at sikkerhetskulturen og avfallsmengden håndteres bedre enn før, er etter vår oppfatning todelt. Det ene er hvor raskt britene klarer å redusere mengden høyaktivt flytende avfall gjennom å omdanne det til fast, stabilt avfall ved såkalt vitrifisering. Britene har selv satt seg som mål at mengden av avfall skal reduseres til under 200 m3 i løpet av 2015. Vi forventer at det målet oppfylles, og jeg forventer også at mengden reduseres videre til et nivå som ikke representerer en betydelig forurensingsfare for naboland, som Norge. Irland og andre land er selvsagt like opptatt av dette som vi er. Det andre, i tillegg til den såkalte vitrifiseringen, er at vi konkret ønsker å se hva som gjøres for å styrke sikkerheten, og derigjennom redusere sannsynligheten for større utslipp fra anlegget. Her vil en viktig indikator være om vi fortsatt får oppleve svikt i kjølesystemene for avfallstankene eller andre typer hendelser som tyder på at sikkerheten ikke er under betryggende kontroll. I tillegg til disse to hovedmomentene – vitrifisering og sikkerhetskulturen ved anlegget – er åpenhet og tilgang til informasjon veldig viktig. Her har det vært forbedringer i de senere år, men det er fortsatt, etter vår oppfatning, for vanskelig å få tilgang til informasjon som sier noe om sannsynligheten for hendelser som kan føre til større utslipp. Dette kom tydelig fram under Strålevernets arbeid med rapporten og gjorde arbeidet med å etablere realistiske utslippsscenarioer vanskeligere enn det ellers hadde trengt å være. Begrunnelsen fra britisk side var hensynet til sikkerheten ved anlegget og faren for at slik informasjon kunne misbrukes om den ble offentlig kjent. Vi ønsker likevel sterkt å tilskynde britiske myndigheter til enda større åpenhet enn de så langt har vist på dette området, og vil kontinuerlig ta opp dette. Vi har tatt opp Sellafield ved en serie anledninger de senere år, både på statsministernivå og i min kontakt med britiske myndigheter – både i tosidige samtaler og i brev, senest i fjor i brev til Ed Miliband, som nå har kommet enda høyere opp i systemet i Storbritannia, men som da var ansvarlig for dette. Når alt dette er sagt, vil jeg understreke at det er etablert en god dialog mellom Statens strålevern og britiske atomsikkerhets- og miljømyndigheter. Vi har et godt samarbeid med den britiske ambassaden i Oslo, som har vært flink til å forsyne oss med informasjon. Organisasjonene «Lofoten mot Sellafield» og Bellona har også etablert en nyttig kanal for menings- og informasjonsutveksling i form av årlige møter med dem som eier og driver Sellafield-anlegget, og med britiske myndigheter. Både Strålevernet og Miljøverndepartementet deltar på disse møtene, og man stiller villig opp fra britisk side. Departementet har også bidratt med økonomisk støtte til disse arrangementene. Strålevernets rapport vil nå bli fulgt opp med nærmere vurdering av hvordan det beregnede nedfallet vil kunne påvirke miljøet. Denne nye studien vil ta utgangspunkt i beregningene av mulig nedfall etter et utslipp ved Sellafield og erfaringene etter Tsjernobyl-ulykken. Studien vil fokusere på vilt og husdyr på utmarksbeite samt radioaktivitet i sopp og bær. Dette var noen av de områdene som ble mest berørt av Tsjernobyl-ulykken. Rapporten vil bli oversendt Miljøverndepartementet i den nærmeste framtid og vil bli fulgt opp med beregninger av stråledoser til mennesker. Dette materialet vil vi selvsagt bruke aktivt i vår dialog med britiske myndigheter, og det vil selvsagt være fritt tilgjengelig i Norge for alle som ønsker å delta og påvirke debatten. Miljøverndepartementet og jeg vil fortsette å følge situasjonen ved Sellafield nøye. Hvis det er noe som tilsier at arbeidet med å redusere faren for utslipp ikke går som forventet, vil jeg sørge for at dette blir tatt opp med britiske myndigheter på passende måte, og for at Stortinget blir orientert.