Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-05-12:
Jeg vil også begynne med å takke utenriksministeren for en grundig og god redegjørelse. Der var det svært mye man kan være enig i, og jeg vil også anerkjenne henne for gode og grundige svar på de utfordringene som kom her i salen fra hennes eget parlamentariske grunnlag for noen minutter siden. Som mange har sagt i denne debatten, er det viktig å prøve å oppsummere hva EUs håndtering av den aktuelle krisen har gått ut på, og det er riktig både å gi anerkjennelse til enkelte ting og også å kritisere andre ting. Men det er viktig, som utenriksministeren også sa, at veldig mange av de som mener at EU ikke gjorde det godt nok – underforstått, man burde ikke hatt EU – egentlig ber om mer EU. Jeg vil si at der EU kom til kort, var det ganske systematisk der man hadde integrert for lite, eller var for lite flinke til å kaste seg rundt for å finne felles solidariske svar framfor det motsatte. Jeg tror det er en viktig lærdom her i dybden i internasjonalt samarbeid i slike kriser. La meg også si noen ord om den store diskusjonen om staten – markedet og nasjonalstaten. Jeg tror vi alle erkjenner – i disse tider vi nå lever i – at når ting virkelig blir problematiske, trenger vi en sterk og effektiv stat. Det har også mange uttrykt her. Men det bekymrer meg når man forveksler det å ha en sterk og effektiv stat med at man skal slå ring om nasjonalstaten forstått som noe annet enn andre nasjonalstater, altså stat mot stat. For de sterkeste og mest effektive og mest velfungerende stater i verden er nettopp de statene som er flinkest til å samarbeide med andre effektive, sterke og velfungerende stater. Internasjonalt samarbeid gjør på mange måter en effektiv stat mulig. De som i størst grad lukker seg inne, blir ofte ikke spesielt effektive og må da ofte ty til mye hardere virkemidler for å få samlet befolkningen bak det man ønsker. Så den motsetningen er det viktig å ta tak i, og forstå forskjellen her – at staten trengs, særlig i kriser, men det betyr ikke staten mot andre stater, det betyr stater som samarbeider godt. Et felt som blir viktig for oss framover, er den store klimaomstillingen, den store omstillingen av energi- og næringspolitikk som vi er midt oppe i. Den debatten som foregår parallelt i dag her i salen og i vandrehallen og i hele Norge om revidert nasjonalbudsjett, oljepakke og grønne krisetiltak, må også gis et tydelig internasjonalt tilsnitt, for dette er et område hvor EU samarbeider stadig tettere, stadig nærmere og stadig mer effektivt. Vi ser at det som heter Europas grønne deal, en idé som på mange måter ble importert fra den amerikanske sentrum–venstre-siden – hvor den av naturlige grunner ikke har fått uttrykk ennå, siden de ikke sitter med makten i USA – nå har blitt gjennomført på tvers av det politiske spektrumet i Europa. Kommisjonspresident von der Leyen og sosialdemokraten visepresident Timmermans står tett sammen om å gjennomføre dette, og alle signaler så langt tyder på at EUs grønne deal bare skal forsterkes, også som veien ut av krisen. Dette er viktig for oss, fordi det viktigste markedet for alt vi lager, produserer og alle tjenester og varer vi eksporterer, er nettopp EU. Det markedet vi skal åpne oss opp igjen til, vil se annerledes ut enn det gjorde da vi alle lukket oss inne, og da mye av økonomien ble stengt ned. Dette betyr bl.a. at EU nå kommer til å satse på en helt annen måte på det vi kaller sirkulærøkonomi. Det har kommet en veldig konkret og grundig plan for EUs innføring av sterke krav til sirkulærøkonomi. Den er usedvanlig tydelig, den har veldig klare og strenge mål, og den har også veldig tydelige virkemidler for hvordan man kommer dit. Vi har en diskusjon nå om økende produksjon av hydrogen. Da er det viktig å vite at EU i løpet av det siste halve året – eller året – har løftet sitt fokus på hydrogen som en erstatning for naturgass. Det er kjempeviktig for et land som Norge, som både har store muligheter for å produsere såkalt blå hydrogen fra konvertert hydrogengass via karbonfangst og -lagring, og grønn hydrogen, som er fra elektrisitet. Til slutt vil jeg si at disse temaene kommer til å bli stadig viktigere også i den globale internasjonale politikken framover. Det er helt åpenbart at de nærmeste allierte vi har for nettopp å fronte disse spørsmålene også på den globale arenaen, finner vi i EU-landene og i EU-kommisjonen, Europaparlamentet og Det europeiske råd. Dette står høyt på agendaen der, og det er utrolig viktig at vi klarer å koble sammen den debatten vi har i disse dager om Norges vei ut av krisen, med den store debatten som pågår i vårt aller viktigste marked, der våre mest nærstående land ligger, nemlig i EU.