Ola Røtvei (Arbeiderpartiet), 1999-05-25:
Etter saksordførerens redegjørelse skal jeg kun knytte noen kommentarer til den samleproposisjonen som vi behandler i dag. Og den første konkrete saken jeg vil gå inn på, er bompengeordningen i Bergen. I forbindelse med forseringen av utbygging av riksveinettet i Bergen, vedtok Stortinget i 1985 at Bergen kommune kunne sette opp en bomring rundt Bergen sentrum for å delfinansiere utbyggingen av et tjenlig veinett i Bergen. Dette veinettet omfatter videre utbygging av nordre og søndre innfartsåre til Bergen og utbygging av en ny vestre innfartsåre. I tillegg er det i bompengeavtalen forutsatt bruk av midler til trafikksikkerhetstiltak, bygging av gang- og sykkelveier og opprusting av areal i sentrum, som blir frigjort for trafikk når innfartsårene er ferdig utbygd. Bompengeavtalen innebærer et årlig bompengetilskudd på 50 mill. kr til utbygging av et tjenlig veinett i Bergen. Avtalen forutsetter at staten bevilger et tilsvarende årlig beløp som tillegg til ordinære riksveibevilgninger i Hordaland. Hvis en da ser på oppfølgingen i veiplanen, lå det til grunn i bompengeavtalen at det skulle inn 600 mill. kr i bompenger, 600 mill. kr i ekstra statlige midler og 1 330 mill. kr i ordinære statlige midler. Hvis en ser på den faktiske oppfølgingen i 1997-kroner, er det tatt inn 600 mill. kr i bompenger. Det ekstra statlige tilskuddet matcher de 600 millionene krone for krone. I tillegg er det bevilget ordinære riksveimidler i størrelsesordenen 1 380 mill. kr og 480 mill. kr i forskutteringer. Det betyr at de ordinære statlige midlene er økt med 50 mill. kr i forhold til den opprinnelige bompengeavtalen. Faktum er at selv om bompengetakstene ikke er endret siden bompengeordningen ble innført i 1986, har ordningen hvert år gått med overskudd. Det har hele tiden, jf. bompengeavtalen, vært forutsatt at overskuddet av bompengeordningen skulle brukes til opprusting i Bergen sentrum. Dette ble understreket i veiplanen for 1998-2007 – noe Stortinget sluttet seg til. Og jeg føler at det heller ikke har vært tvil om hvordan disse midlene skulle disponeres. Min oppfatning er at staten har fulgt opp sin del av avtalen gjennom de ekstraordinære tilskuddene på 50 mill. kr årlig. Det er, som saksordføreren var inne på, nettopp denne tolkningen rundt krone for krone-prinsippet, som er stridens kjerne i innstillingen. I forbindelse med økningen av takstene fra 1. november 1999 og forlengelsen av bompengeperioden med ett år vil dette gi økte inntekter til bompengeselskapet i årene 1999, 2000 og 2001. For 1999 og 2000 vil dette samlet kunne gi bompengeinntekter på ca. 170 mill. kr. Det statlige ekstratilskuddet for disse to årene blir da på ca. 160 mill. kr, dvs. at her matcher man bortimot krone for krone-prinsippet. For 2001 vil derimot bompengeinntektene utgjøre 120 mill. kr. Ifølge den nye avtalen vil statens andel da være på 72 mill. kr, dvs. at differansen er på 48 mill. kr i forhold til krone for krone-prinsippet. Det er bl.a. her uenigheten kommer inn. Min oppfatning er at det er snakk om en «ny avtale» som er inngått for 2001. Dermed ligger det an til at man kan fravike krone for krone-prinsippet, og jeg viser bare til det jeg har sagt tidligere i forhold til at i perioden fram til 1997 var det også bevilget 50 mill. kr utover de ordinære midlene. Isolert sett får også Bergen tilbake de 45 mill. kr som er brukt på denne forseringen, i år 2000, selv om det selvsagt går på bekostning av Hordalands ordinære rammer. I forbindelse med at det er oppstått uenighet i denne saken, vil jeg understreke at for framtiden – og det er nettopp det flertallet understreker – må det i aktuelle bompengeavtaler for bompengesaker gå klart fram hvilke bevilgningsmessige forpliktelser staten har når de årlige bompengeinntektene endres i forhold til de forutsetningene som lå til grunn da Stortinget godkjente intensjonene i avtalene. Så noen kommentarer knyttet til forseringen og forskutteringen av Trekantsambandet. Som saksordfører var inne på, er det et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre, som er positiv til denne forskutteringen. Samtidig understreker dette flertallet viktigheten av at staten etterlever inngåtte avtaler og tilbakefører forskutterte midler. Etableres det usikkerhet her, har det selvsagt betydning for de vurderingene finansinstitusjonene skal gjøre for bompengeprosjekt når det er spørsmål om lånefinansiering. Dersom vi tar denne konkrete saken, står vi framfor en situasjon i budsjettet for 2000, 2001 og delvis i 2002 med behov for betydelige statlige midler. Jeg har tatt meg den frihet og summert hvordan kostnadene ligger an for Trekantsambandet. For stamveiandelen utgjør det 1 230 mill. kr, arm til Bømlo er på 565 mill. kr – altså en totalsum, som også er omtalt i proposisjonen, på 1 795 mill. kr. Det betyr at når det gjelder stamveiandelen, må staten i år 2000 inn med 210 mill. kr, og når det gjelder arm til Bømlo, som er et riksveiprosjekt, må staten inn med 75 mill. kr – sum 285 mill. kr. I 2001 skal staten inn med 180 mill. kr i stamveiandelen og 100 mill. kr i riksveiandelen – til sammen en tilsvarende like stor sum på 280 mill. kr. Restsummen i 2002 er da ca. 35 mill. kr til sammen på de to prosjektene. Det store spørsmålet som jeg vil stille statsråden, blir: Er Regjeringen budd på å gå inn med disse statlige forpliktelsene som det er forutsatt i bompengeavtalen, midler som det nå er behov for dersom man skal holde framdriften for prosjektet? Eller er det slik at Regjeringen vurderer å foreta en ny gjennomgang av den bompengeavtalen som er inngått for Trekantsambandet?