Ola Elvestuen (Venstre), 2014-01-14:
Det er i utgangspunktet viktig å ha med seg at de viktigste aktørene i arealplanleggingen etter plan- og bygningsloven er kommunene og de ulike kommunestyrene. Fra min egen erfaring som leder av byutviklingskomiteen i Oslo gjennom mange år, er det viktig det man må gjøre der, og jeg må si det var sjelden jeg kjente behov for en bedre koordinering fra lokalt nivå opp mot fylkesmenn og Kommunaldepartementet. De man forholdt seg til, de man trengte å ha kontakt med, var selvfølgelig Miljøverndepartementet. Så for meg er det vanskelig å forstå hvorfor man har gjort denne endringen med å flytte planavdelingen over til Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Så skal ikke jeg fra Stortinget blande meg inn i hva regjeringen selv velger å gjøre, men det tilligger da regjeringen et spesielt ansvar å vise at denne endringen ikke svekker miljøarbeidet i planleggingen i Norge. Det er klart at plan- og bygningsloven er et av de absolutt viktigste virkemidlene vi har både for et godt klimaarbeid og for arbeidet med klassisk naturvern. Når det gjelder klima, jobber vi ikke bare etter plan- og bygningsloven. Det handler også om å ha en god koordinering av de transportplaner vi har, slik at man klarer å foreta en fortetting i byer og tettsteder, som gjør at vi minsker transportavhengigheten så mye som mulig. Ikke bare gjelder dette klimatiltak for å redusere utslipp, vel så viktig er plan- og bygningsloven for å få en god klimatilpasning, slik at lokale myndigheter tar på alvor de klimaendringer med mer nedbør og andre endringer i form av uvær og annet, og som gjør at vi kan få en god lokal planlegging. Så handler det selvfølgelig også om ivaretakelse av sjeldne arter. Mye av det må ivaretas via naturmangfoldloven, og mye handler også om å ha nok kunnskap om hvilke naturverdier som faktisk finnes. Der må det gjøres et betydelig arbeid. Men så er det jo sånn, slik også representanten Nikolai Astrup tar opp, at det likevel dukker opp skjønn, og det dukker opp vurderinger i enkeltsaker. Det samme vil gjelde når det gjelder å ivareta viktige kulturlandskap, og her er vi innenfor et felt hvor alle representanter og partier er enige på et overordnet nivå. Selvfølgelig skal vi ha en offensiv klimapolitikk. Selvfølgelig skal vi ivareta sjeldne arter og et biologisk mangfold. Selvfølgelig er det viktig å ivareta viktige kulturlandskap. Selvfølgelig er det viktig å ha et sterkt jordvern og ivareta viktige landbruksarealer. Men så kommer forskjellene mellom de ulike partiene og de ulike interessene når enkeltsakene kommer opp til endelig avslutning. Og det er jo en kjensgjerning – uansett hvor gode overordnede planer og prosesser en har når det gjelder arealplanlegging – at i de mest kontroversielle sakene kommer alle problemstillingene og interessene opp igjen helt til slutt, når en endelig beslutning skal tas. Da vil det være regjeringen som ved summen av enkeltsaker kommer til å måtte vise at den endringen som nå er gjort, ikke svekker verken kulturminnevernet eller det bredere miljøarbeidet over tid. Det er den ene siden. Den andre siden er at regjeringen må vise at i de initiativ den tar for å få en bedre overordnet planlegging, som også har betydning inn mot plan- og bygningsloven, så er det miljø- og klimaarbeidet som først og fremst legges til grunn. I Venstre er vi uenig i den endringen som er gjort, vi ville ikke ha tatt initiativ til en sånn endring selv og ser ikke helt hvilke fordeler det skal gi. Men i arealplanlegging er det resultatene som teller, og det er opp til regjeringen gjennom praktisk politikk å vise at det er klima, miljø, biologisk mangfold, kulturminnevern og ivaretakelse av kulturlandskap som er det viktigste, også når de vanskelige avveiningene skal tas.