trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2004-02-04:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg tror statsråden er veldig opptatt av og også på hugget, for å kalle det det, overfor helseforetakene for at psykiatriplanen skal bli vellykket. Med det er altså et faktum at ingen går i demonstrasjonstog for dem som er psykisk syke. Omstillingen innen tjenestetilbudet har i hvert fall så langt medført mindre nærhet og større frustrasjon. Og igjen er det en utfordring til statsråden: Når vi skal evaluere de nasjonale målene, vil han forsikre seg om at antall psykiatriplasser i Oppland ikke blir 25 pst. færre, slik det er antydet i de planene som foreligger?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Jeg ser at man i de tilfeller hvor det skal skje en omstilling og det dermed skjer at noe blir lagt ned for at noe annet skal etableres i stedet, har et kommunikasjonsproblem, fordi opptrappingsplanen i sitt navn signaliserer at alt skal trappes opp. Men det har altså ikke Stortinget bestemt. Stortinget har sagt at det skal være en betydelig omstilling. Svaret på spørsmålet fra representanten Brørby ligger i det brevet jeg sendte de regionale helseforetakene før jul, og som det også er referert til i styringsdokumentene for 2004. Jeg siterer fra brevet av 9. desember 2003: «Departementet vil benytte styringsdokumentene for 2004 til å presisere nødvendigheten av god ivaretakelse av den enkelte pasient ved endringer. Dette innebærer videre at ingen nedbygging kan finne sted før alternativt tilbud er bygd opp og dermed gjort tilgjengelig.» Den informasjon jeg har fått fra Helse Øst, tilsier at i tilfellet Hadeland er dette etablert gjennom individuelle planer. Representanten Brørby synes å ha andre opplysninger, og jeg vil selvfølgelig dobbeltsjekke dette. Men det er en klar forutsetning fra min side at så skal skje.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Jeg tror det er viktig at vi i en nyansert debatt om disse spørsmålene har med oss erkjennelsen av at vi altså bruker mellom 80 og 90 pst. av midlene til døgnplasser, mens målet er å få en større grad av distriktsnær og kommunenær behandling, med større vekt på polikliniske og ambulante tjenester. Det å låse utviklingen til at det innenfor et enkelt område skal være det samme antall døgnplasser, vil være i strid med disse målsettingene. Men det som er viktig, er å ha det store bildet for øye og samtidig se den enkelte pasient. Det er det som er intensjonen med måten jeg har nærmet meg dette på i forhold til foretakene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
La meg først fastslå at Stortinget ganske tett oppunder jul vedtok rusreformen, og at det er mitt oppdrag å gjennomføre den nå. Vi er en drøy måned inn i det året rusreformen har begynt å virke, og det er selvsagt altfor tidlig å trekke konklusjoner om hvordan den vil fungere. Men jeg er helt enig med representanten Gløtvold i at ikke minst det at vedtaket kom så sent i forhold til gjennomføringen, gjør at det er stor spenning med hensyn til hvordan den kommer til å fungere. Det tilsier at vi må følge utviklingen nøye. Jeg tror ikke at vi nå skal begynne å diskutere endringer i den reformen Stortinget vedtok. Men den intensjonen som representanten Gløtvold gir uttrykk for, bør ivaretas. Det at det blir et helhetlig tilbud, en mer sammenhengende kjede, er en av hovedintensjonene med reformen. Jeg pekte på at bruken av individuelle planer er et viktig verktøy i å samordne tiltakene inn mot den enkelte bruker.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
La meg igjen understreke at kommunenes ansvar etter lov om sosiale tjenester står fast. Det er ikke slik at den rusreformen Stortinget har vedtatt, har svekket kommunenes økonomiske muligheter til å kjøpe tjenester av den type institusjoner som Fredheim representerer. Dette er institusjoner som ikke omfattes av reformen, og som det ikke er trukket ut midler for fra kommunebudsjettene for å overføre til foretakene. Så det er i denne sammenheng å rette baker for smed å skylde på reformen. Men når det er sagt, er det med det utgangspunktet og det ansvaret kommunene har, en oppgave både for kommunene og for helseforetakene, som nå har spesialistansvaret, å sørge for en helhetlig og sammenhengende behandlingskjede, både i struktur og inn mot den enkelte bruker.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-02-04:
Jeg vil gjerne stille helseministeren følgende spørsmål: «I forbindelse med omleggingene etter Rusreform II meldes det om at kroniske rusmisbrukere må flytte ut av institusjoner de har hatt opphold ved over lengre tid. Dette gjelder bl.a. ved Stiftelsen Fredheim i Hedmark. Bostedskommunene har ikke lenger økonomi til å betale for institusjonsoppholdet, og klientene blir henvist til boligopphold de ikke mestrer. Hva vil statsråden gjøre for å unngå denne situasjonen der langtidsmisbrukere henvises til et opplegg de ikke kan leve med?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-02-04:
Jeg vil takke helseministeren for svaret. En del av de synspunkter som helseministeren her trekker fram i forhold til Rusreform II, deler jeg og er klar over. Men jeg tror at det er ganske mye usikkerhet ute med hensyn til hvordan denne nye rusreformen vil fungere. Vi hadde jo under behandlingen av saken en følelse av at dette kunne bli en reform som laget A- og B-klienter. Og jeg ser for meg at her har vi med noen B-klienter å gjøre: Det er de eldre, slitne, kroniske rusmiddelmisbrukerne som trenger et bo- og livsopphold som er basert på at de har et vern mot rusmiddelmisbruket, et hjem der det er døgnvakt og oppfølging. Kommunene klarer ikke å etablere dette rundt omkring. Vi har store bykommuner som også har problemer med å få til det, bl.a. i Hedmark. Jeg vil spørre helseministeren: Er det slik at vi her trenger en en-og-en-halvlinjetjeneste som gjør at vi ikke får denne kasteballfunksjonen og mange menneskelige tragedier utover det å være rusmiddelmisbruker, ved at de ikke klarer å bo i et botilbud?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-02-04:
Ja, vi er nok relativt enige om det siste, helseministeren og jeg. Men jeg synes at vi må forvente at staten, som nå er ansvarlig for den helsemessige biten, også tar et initiativ. Staten er også ansvarlig for de økonomiske rammene for kommunene, og mange kommuner har i hvert fall den følelsen at mye av rusvernet nå, når det gjelder budsjett og økonomi, er ført fra kommunene til staten, og kommunene har ikke den ressursen som de skulle ha for bl.a. å kjøpe tjenester som den ved Stiftelsen Fredheim. Dette gjør at en del faller utenfor, og vi vet at bl.a. klienter ved denne institusjonen ble flyttet ut før jul. Tre stykker ble flyttet ut i høst, og av dem er to nå allerede døde, på grunn av at de ikke klarte å bo alene og administrere seg selv, og har drukket seg i hjel. Det har stått svart på hvitt i den lokale pressen. Jeg håper derfor at helseministeren kan ta et initiativ og gå i dialog med kommunene, for det første for å rydde opp i økonomien her og hvordan den skal brukes, og også se på om det går an å etablere noe som er i nærheten av en en-og-en-halvlinjetjeneste for disse som trenger et hjem og et varig tilbud livet ut.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-04:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Forbruket av elektrisitet ble kraftig redusert i 2003 i forhold til foregående år. Det kan være interessant å se på hva som er årsaken til nedgangen i forbruket, og ikke minst kan det være interessant å få greie på konsekvensene. Mulige forklaringer kan være at høye strømpriser har vridd forbruket over til andre, mer forurensende, energikilder. Hvilke alternative energikilder har blitt konsekvensen av de høye strømprisene i 2003, og hvilke konsekvenser har dette i forhold til forurensende utslipp?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-04:
Spørsmålet mitt gjaldt konsekvenser av det som skjedde i fjor i forhold til forurensende utslipp. Jeg er litt skuffet, for det var egentlig ikke noe nytt. Jeg hadde i hvert fall forventninger om at vi kunne ha fått de opplysninger som en har sett i media, også gitt av statsråden, der det går fram at det faktisk er slik at Norden i fjor doblet sine CO2-utslipp. Jeg skjønner at statsråden har vanskelig for å snakke om konsekvensene av egen energipolitikk. Jeg mener likevel at det ligger en miljøpolitisk dobbeltmoral i det å godta slike utslipp samtidig som en ikke legger opp til å gjøre noe i forhold til kraftsituasjonen på lengre sikt. NVE har altså sagt at i 2010 kan vi mangle over 40 TWh strøm i Norge, noe som vil bety at CO2-utslippene da vil øke radikalt i forhold til i fjor.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-04:
Jeg vil takke for svaret og den viljen som det synes som statsråden har til å være med i forhandlinger og inngå kompromisser i Stortinget, for å sørge for at vi i framtiden skal få en energibalanse både når det gjelder priser for strømkundene som er akseptable, og også i forhold til å sikre norsk industri og norske arbeidsplasser. Norge er i vesteuropeisk sammenheng energinasjon nummer én. Vi har ressurser som både på kort sikt og på lang sikt vil føre til reduserte utslipp av CO2, som er en global forurensningskilde, og det er derfor så viktig nå å legge til rette for at Norge faktisk tar i bruk disse ressursene. Arbeiderpartiet er også av den formening at jo før vi kan komme i gang med å utvikle teknologi i forhold til CO2-håndtering, jo bedre er det. Men vi tror altså ikke at vi gjør det på tegnebrettet, vi tror vi må komme i gang med å bygge gasskraftverk i Norge.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Et viktig bidrag til forsyningssikkerheten i det nordiske energisystemet er de tilpasningene som forbrukere og produsenter gjennomfører når markedsforholdene tilsier det. I 2003 førte slike tilpasninger, ifølge NVE, til redusert bruk av elektrisitet med i størrelsesorden 6 TWh sammenlignet med 2002. Om lag halvparten av dette kan forklares med at temperaturene i gjennomsnitt var høyere enn året før. De høye prisene på elektrisk kraft gjennom store deler av 2003 førte til et spesielt sterkt fokus på kraftforbruket. Mange valgte derfor å ta i bruk andre oppvarmingsalternativer der det var mulig, for å begrense de samlede oppvarmingskostnadene. Salgstallene for 2003 tyder på at det særlig var olje og ved som kom til erstatning for elektrisitet. Beklageligvis er tallene for ved svært usikre, mens salgstallene for oljeprodukter er relativt gode. Sammenlignet med året før økte bruken av fyringsolje og fyringsparafin med om lag 2 TWh i 2003. Økningen i oljesalget kan ha bidratt med økte CO2-utslipp og NOx-utslipp i størrelsesorden 750 000 tonn og 600 tonn. I tillegg førte prisøkningen til økt produksjon av kraft fra kraftprodusenter som er avhengige av høyere priser enn normalt, for å ha lønnsom produksjon. Når vannkraftproduksjonen svikter, vil det på kort sikt ikke være mulig å erstatte bortfallet med tilsvarende miljøvennlig kraftproduksjon. Man må derfor regne med at utslippene av CO2 og NOx fra kraftproduksjonen i omkringliggende land har økt i 2003, sammenlignet med 2002. Jeg har nå omtalt den kortsiktige effekten av forrige års spesielle situasjon på kraftmarkedet. De mer langsiktige virkningene har større interesse. Myndighetene gjennomførte på det tidspunkt da kraftsituasjonen var mest anstrengt, tiltak som hadde til formål å bidra til energiomlegging på kort og lang sikt. Både gjennom en egen informasjonskampanje og en ordning for strakstiltak ser det ut som om investeringene i nytt utstyr tar seg opp. Dette gjelder i særlig grad for varmepumpeteknologien, hvor det i 2003 ble installert over 30 000 varmepumper. Det er en vesentlig økning fra nivået i 2002, hvor det ble installert ca. 20 000 varmepumper, og som til da var et toppår. Prisen på varmepumper har også gått betydelig ned. Også for pelletskaminer og styringssystemer, som inngikk blant støtteberettigede teknologier, er utviklingen positiv. I tillegg er Enova tilført økte finansielle midler til å støtte prosjekter innenfor ny fornybar energiproduksjon og energisparing. Sammen med andre tiltak for en miljøvennlig omlegging av energiproduksjon og energibruk vil det bidra til å styrke forsyningssikkerheten og redusere miljøulempene fra energiproduksjon og energibruk.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Jeg vil mene at moralen etter året 2003 må være at en gjør mer for å få fram miljøvennlig teknologi. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet støttet Regjeringens forslag om å øke bevilgningen til Enova, noe som gjør det mulig å få fram ny fornybar energi, enten det gjelder vindmøller, vannbåren varme eller annen type miljøvennlig energi. Det er riktig også, som representanten refererer til, at dersom ingenting blir gjort, vil vi sette oss i en enda verre situasjon. Vi vil på ingen måte undervurdere de utfordringene som nå ligger foran oss, nemlig å være tilstrekkelig utrustet med miljøvennlig energi, for at vi ikke skal få tilsvarende tilstander som dem vi opplevde vinteren 2002/2003. Der er det viktig å komme i gang. Jeg har lagt fram en forsyningssikkerhetsmelding, med en rekke tiltak i flere punkter, en tipunktsliste, for nettopp å møte denne situasjonen offensivt. Jeg håper at Stortinget på et bredt grunnlag vil kunne slutte seg til de tiltakene, for at vi skal kunne bygge opp den forsyningssikkerhet som gjør at vi kan levere nok kraft både til private husholdninger, industri og offentlig forvaltning til en akseptabel pris.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Jeg må si meg enig i mye av det som representanten Klungland nå sa. Men når det gjelder hans tro på at det skal gå an å framskaffe gasskraftverk med CO2-teknologi, er det min ambisjon og Regjeringens ambisjon at vi skal bidra til å framskaffe denne teknologien, om mulig tidligere enn hva det såkalte Gassteknologiutvalget har forutsatt. Vi ønsker gjennom et internasjonalt samarbeid og også ved å trekke på de betydelige forskningsmiljøene vi har i vårt eget land, å bidra til at denne teknologien kan bli tatt i bruk, slik at også gasskraft anvendt på en miljøvennlig måte kan være med i strategien for bedre forsyningssikkerhet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Jeg vil først si at Statoil og partnerne i Gullfaks-feltet ikke har skrinlagt dette prosjektet for injeksjon av CO2 for økt oljeutvinning. Statoil vurderer i dag to metoder for økt utvinning fra Gullfaks-feltet: vanninjeksjon og vann- og CO2-injeksjon. Vanninjeksjonsprosjektet vil gi lavere utvinningsgrad fra Gullfaks-feltet enn et prosjekt med både vann- og CO2-injeksjon. Samtidig er det slik at kostnadene ved vanninjeksjon er betydelig lavere enn kostnadene ved vann- og CO2-injeksjon. Statoil og partnerne i Gullfaks-feltet vurderer i dag vanninjeksjon som lønnsomt og har besluttet å videreføre dette prosjektet. Statoil vurderer imidlertid fortsatt å injisere vann og store mengder ren CO2 i Gullfaks-feltet for å øke oljeutvinningen. CO2-injeksjon vil øke utvinningsgraden, men det er usikkert hvor mye mer olje injeksjon av CO2 vil gi. Rettighetshaverne i Gullfaks-feltet vil derfor i løpet av våren 2004 arbeide videre med å kvalitetssikre disse beregningene. Injeksjon av CO2 for økt utvinning i Gullfaks-feltet vil kreve betydelige investeringer på Gullfaks-plattformene, i infrastruktur for transport av CO2 ut til Gullfaks og i anlegg for fangst av CO2. Statoil har vurdert leveranser av CO2 fra kilder i Norge og internasjonalt, bl.a. er ren CO2 fra Snøhvit og danske kullkraftverk vurdert. En utfordring er paradoksalt nok å finne kilder som kan levere store nok mengder ren CO2. Jeg synes CO2-injeksjon for økt oljeutvinning i Gullfaks-feltet er et svært interessant prosjekt med en god miljøprofil. Det er derfor viktig at rettighetshaverne utfører et grundig arbeid før det fattes en beslutning i prosjektet. Det er sider ved dette prosjektet utover det rent bedriftsøkonomiske. Både miljømessig og ressursmessig ville det være interessant om prosjektet lot seg realisere. Olje- og energidepartementet og Oljedirektoratet ser nå nærmere på nettopp disse sidene ved prosjektet. Jeg vil derfor følge denne saken med stor oppmerksomhet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Jeg er glad for at dette prosjektet har så stor interesse bredt i Stortinget. Som Sylvia Brustad sa, har dette også interessante perspektiver i seg ut fra rent teknologiske vurderinger. Det gjelder altså en anvendelse av teknologi som kan ha bredere anvendelse både på vår egen sokkel og internasjonalt. Jeg tror vi nå skal ta dette i riktig rekkefølge. Lisenshaverne har blitt enige om at de vil gå videre med vanninjeksjonsprosjektet, uten at en derved nå ønsker å legge til side et prosjekt hvor en har både vanninjeksjon og CO2-injeksjon. Det er selvfølgelig knyttet spenning til hvordan dette kommer ut rent økonomisk. Jeg håper for min del på et positivt resultat. Jeg håper at selskapene også ser på de sidene som Sylvia Brustad har tatt opp, nemlig de teknologiske aspektene, og at man også ser på det som ikke uten videre har med bunnlinjen i regnskapet å gjøre, men som har med strategiske forhold å gjøre. Skulle dette likevel ikke lykkes, vil jeg selvfølgelig være interessert i en dialog med selskapene om en videre framdrift.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Det er vanskelig å gå nærmere inn på disse forholdene mer konkret, ettersom det ennå ikke er varslet forhold ved rammebetingelser eller andre økonomiske sider ved saken som skulle bringe myndighetene inn i den. Men det jeg varsler, er interesse for å følge opp dette prosjektet. Skulle det komme signaler fra selskapene om at myndighetenes medvirkning vil være nødvendig for at prosjektet skal kunne realiseres, er jeg interessert i en dialog med selskapene om dette, men det vil selvfølgelig være avhengig av i hvilket omfang en slik støtte vil måtte gis, og på hvilken måte den må gis. Dialogen er viktig i dette. Sylvia Brustad har all mulig grunn til å oppfatte meg rett når jeg sier at jeg vil interessere meg betydelig for de konklusjoner selskapene, lisenshaverne og operatøren vil komme fram til, og skulle myndighetenes bidrag være nødvendig, vil jeg også være interessert i å få en dialog om det.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
I gassmeldingen trakk Regjeringen opp en politikk for å legge til rette for gasskraftverk med CO2 -håndtering. De viktigste punktene i denne strategien er: Statlig støtte til teknologi- og produktutvikling. Det gis støtte over Olje- og energidepartementets budsjett til forsknings- og utviklingsprosjekter. Regjeringen vil legge til rette for en ordning med sikte på investeringsstøtte for fullskala gasskraftverk med CO2 -håndtering fra 2006. Regjeringen vil opprette et statlig innovasjonsselskap for miljøvennlig gassteknologi i Grenland. Regjeringen tar sikte på omfattende utredninger av statlig deltakelse i utvikling og drift av infrastruktur for CO2, samt tilrettelegging for å bruke CO2 til trykkstøtte, eventuelt deponering. Som en oppfølging av gassmeldingen og de vedtak som ble gjort under behandlingen av denne, vil jeg komme tilbake til Stortinget våren 2004 med en plan for etablering av et innovasjonsselskap i Grenland. Selskapet skal bl.a. få i oppdrag å forvalte statens satsing på gasskraftverk med CO2-håndtering og vil bli etablert innen utgangen av 2004. Regjeringen vil snarest mulig etablere en støtteordning for bygging av pilotanlegg for gasskraftverk med CO2-håndtering, og tar sikte på å fremme en sak om dette i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett 2004. Samtidig skal det gjøres nærmere vurderinger av den konkrete utformingen av støtteordninger for teknologier for gasskraft med CO2-håndtering. Blant annet må utformingen av støtteordningene vurderes i forhold til relevant regelverk internasjonalt som Norge er bundet av. Jeg ser det også som naturlig at innovasjonsselskapet, som skal ha spesiell kompetanse på dette området, trekkes inn i arbeidet med å vurdere og utforme ordninger som på best mulig måte kan gi incentiver til å utløse både forskning, utprøving og bruk av slike teknologier. I Norge finnes det flere interessante initiativ knyttet til å bringe ny teknologi fra forskningsstadiet til praktisk utprøving. Det varslede prosjektet fra Skagerak Energi er et eksempel på dette. Fordi det er flere aktuelle prosjekter på dette området, er det selvfølgelig viktig for meg å kunne vurdere prosjektene i sammenheng og prioritere det som både teknologisk og økonomisk presenterer seg som det mest interessante og det mest konkurransedyktige.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Representanten Øyvind Vaksdal sitter i energi- og miljøkomiteen. Han er ikke alltid enig med flertallet i Stortinget om hvordan en skal forholde seg til disse sakene. Men jeg må som statsråd forholde meg til det som er flertallsvedtaket. Jeg har blitt bedt om i løpet av våren å legge fram for Stortinget vurderinger av hvordan man eventuelt kan føre fram et rør med naturgass til Grenland. Det ønsker jeg å forholde meg til. Jeg har også av Stortinget blitt bedt om å legge fram en egen handlingsplan for hvordan en kan finansiere pilotprosjekter. Jeg har også sagt, med tilslutning i Stortinget, at vi vil satse på gasskraftverk med CO2-håndtering. Alle disse betingelsene skjønner jeg at Øyvind Vaksdal ikke er enig i. Men han kan ikke komme her og si at jeg ikke gjør noen ting, når jeg har lagt fram en gassmelding med en offensiv strategi for dette, og i tillegg varslet at jeg i løpet av våren 2004 vil komme opp med konkrete tiltak nettopp for å gjennomføre den strategien. At Fremskrittspartiet ikke er enig i at vi skal ha gasskraftverk med CO2-håndtering, er ikke noe nytt. Men disse stadige anklagene om at statsråden ikke følger opp, er både utidige og heller ikke i overensstemmelse med hva jeg faktisk gjør.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-04:
Denne statsråden følger til punkt og prikke alt hva det Stortinget som ble valgt i 2001, har bestemt. Framdriften, tiltakene, initiativene er i full overensstemmelse med Stortingets vedtak – selvsagt. At Fremskrittspartiet ikke er enig i dette, er altså ikke noe som er nytt. Men jeg forutsetter at også de representantene som blir nedstemt, og som da ikke får flertall for sine holdninger, vil ha respekt for og forståelse for at Regjeringen og statsråden ikke kan følge noen annen strategi enn den som Stortinget til enhver tid gir støtte til.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-02-04:
Jeg har følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Ifølge Dagsavisen 26. januar ønsker Skagerak Energi å søke om konsesjon for bygging av et «rent» gasskraftverk i Grenlandsområdet. Påfølgende dag skriver avisen at statsråden «kan heller ikke garantere at regjeringen vil dekke ekstrautgiftene som et CO2-fritt gasskraftverk vil ha i forhold til et konvensjonelt kraftverk». Hvilke øvrige incentiver ser statsråden for seg blir brukt overfor potensielle gasskraftverkutbyggere for å få igangsatt bygging av CO2-frie gasskraftverk dersom ekstrakostnadene ikke blir dekket?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-02-04:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg synes var svært så defensivt. Jeg synes denne regjeringen opptrer på en merkelig måte i slike saker, og jeg skal gi noen eksempler. Regjeringen sier at den er tilhenger av økt kraftproduksjon, samtidig som den er imot nesten alt som vil gi økning av betydning. Regjeringen sier også at den er for økt bruk av gass, samtidig som den gikk til Sosialistisk Venstreparti for å stoppe all utvikling på dette området. Sist, men ikke minst, sier den at den er for gasskraftverk, i hvert fall med CO2-håndtering, men vi ser lite initiativ fra Regjeringen for å få dette til. Vil statsråden gi meg en enkel forklaring på hvordan dette henger sammen? Og vil statsråden se med velvilje på eventuelle nye konsesjoner for gasskraftverk der en har CO2-håndtering?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-02-04:
Jeg takker igjen statsråden for svaret, der han viste til Stortingets vedtak fra i fjor. Da skal jeg vise til Stortingets vedtak som ble gjort 9. mars 2000, om at norske gasskraftverk skulle underlegges de samme rammebetingelser som andre innenfor EØS-området. Jeg forutsetter selvfølgelig at statsråden gjør sitt ytterste for at Stortingets vedtak blir fulgt. Når norske myndigheter stiller langt strengere krav til utslipp enn man har i en del andre land innenfor dette området, bør det etter mitt syn være en selvfølge at myndighetene dekker ekstrakostnadene med dette. Er statsråden enig med meg i dette, og hva vil han konkret gjøre for å følge dette opp?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-04:
Jeg har dette spørsmålet til utdannings- og forskningsministeren: «Ifølge Kulturskolerådet er det i mange kommuner nå blitt vesentlig dyrere å ha barn i kulturskolen. Konsekvensen kan bli at noen foreldre ikke vil få råd til å sende sine barn til kulturskolen. Det er grunn til å tro at dette vil ramme barn med minoritetsbakgrunn. En utvikling med dyrere plasser og fortsatt lange køer undergraver ideen om at kulturskolen skal være et tilbud til alle, også minoritetsbarn. Det vil bety ulik tilgang til kulturell kompetanse. Hva vil statsråden gjøre for å hindre en slik mulig utvikling?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-04:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrerer at hun gjentar noe av svarene til Trond Giske fra forrige spørretime. Jeg vil bare si at i 1993 var den gjennomsnittlige betalinga under 1 000 kr, så siden da har det vært en vesentlig prisstigning. Det kan være mye som tyder på at betalinga allerede nå er for høy, og at mange er bekymret for at enda flere ikke vil ha råd når taket heves. Og jeg vil også gjøre statsråden oppmerksom på at kommunene kan melde om at tonen nå er nedlegging heller enn å øke kapasiteten. Jeg innser at noe av problemet her er at staten ikke har tatt sin del av ansvaret før tilskuddet ble lagt inn i ramma. Det vil si at timetilskuddet har stått i ro i veldig mange år, mens kommunene og foreldrene har tatt sin del av spleiselaget. Jeg vil da spørre statsråden: Hva vil hun gjøre for at staten skal kunne ta sin del av ansvaret, og ikke bare skyve alt over på kommuner og foreldre?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-04:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg har lyst til å rette oppmerksomheten mot minoritetsbarna, for de tilhører familier som er blant de fattigste. Det kan det godt være slik at både statsråden og jeg har råd til å sende barn og barnebarn til kulturskolene, men de fattigste vil definitivt ikke ha råd. Det viser seg også i forskjell i tilbud i bydeler i Bergen der det er rike foreldre, kontra der det er fattige foreldre. Men igjen til minoritetsbarna. Det er et faktum at vi finner få minoritetsbarn i kulturskolene i dag. Det kan være mange grunner til det – pris kan være én. Det er videre et faktum at bare få kulturskoler har tilbud som treffer minoritetsbarn. Forklaringen kan være at vi alle sammen har behov for å begynne med det kjente, altså med de kulturuttrykkene vi kjenner, og så gå videre. Jeg vil utfordre statsråden på om hun ser behovet for utviklingsprosjekter som kan stimulere til de flerkulturelle møtene.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-02-04:
I spørretimen forrige onsdag informerte jeg om en undersøkelse gjennomført av Norsk Kulturskoleråd og fylkesmannen i Sør-Trøndelag. Denne viste at av de 386 kommunene som deltok i undersøkelsen, har 180 økt foreldrebetalingen med i gjennomsnitt 17 pst. i 2004. Det kan også opplyses om at satsen for foreldrebetaling, som inntil 1. januar 2004 var på maksimalt 1 600 kr pr. år, ikke har vært justert siden 1993. 1 600 kr i 1993 tilsvarer 2 093 kr i 2004. Som kjent ble det øremerkede tilskuddet til de kommunale musikk- og kulturskolene overført til inntektssystemet først fra 1. januar 2004. Det er derfor for tidlig å si noe om denne overføringen av ansvar til kommunene har ført til endringer i deltakelsen i musikk- og kulturskolene. Økt foreldrebetaling vil imidlertid kunne bidra til økt kapasitet og kortere køer i de kommunale musikk- og kulturskolene, noe som faktisk har funnet sted i om lag 80 pst. av de 20 forsøkskommunene hvor tilskuddet ble en del av rammen alt i 2000. Det er imidlertid for tidlig å si noe om effekten av en eventuell økning i foreldrebetalingen på musikk- og kulturskoletilbudet i de andre kommunene. Jeg er generelt av den oppfatning at kommunene, som et hovedprinsipp, er best i stand til å allokere ressursene og fastsette størrelsen på brukerbetalingen for de ulike tilbud, bl.a. foreldrebetalingen i de kommunale musikk- og kulturskolene. Jeg har pr. i dag ingen indikasjoner på at et system med rammefinansiering og større frihet for kommunene til selv å utforme tilbudet «rammer barn med minoritetsbakgrunn». På denne bakgrunn har jeg heller ingen planer om å gjeninnføre pristak eller øremerking av bevilgningen.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-02-04:
17 pst., som er den gjennomsnittlige prisøkningen i 2004 blant de kommunene som er undersøkt, er mindre enn den generelle prisstigningen siden 1993. Og siden har det vært et pristak som man ikke har kunnet justere prisene i forhold til. Jeg mener også at å sette et slikt tak fra statens side gjør det vanskeligere for kommunene å utforme tilbud som er lokalt tilpasset de behovene man har. De vet vi er veldig forskjellige, for etterspørselen etter musikk- og kulturskole er veldig forskjellig rundt om i landet. Det har også skapt kapasitetsproblemer. Deltakelsen i musikk- og kulturskolene har økt til tross for at det har vært advarsler om det motsatte. Personlig må jeg nok si at når man ser på privat forbruk til fritid og til andre ting i vår tid, synes ikke jeg at en pris i størrelsesorden 1 500 kr – 2 000 kr per år er en veldig høy pris. Når det så gjelder kunst og kultur i skolen, og når det gjelder musikkskolene, vil jeg henvise til en melding vi har lagt frem om bl.a. kulturskolene, og som ligger til behandling her i Stortinget nå.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-02-04:
Minoritetsspråklige er jo ikke per definisjon fattige, man det er klart at noen er fattigere enn andre. Kommunene står fritt til å ha spesielle ordninger for det. Når vi i staten ikke fastsetter prisen for kommunene, er det kommunene som fastsetter prisen. Da kan det også være variasjoner i prisen, naturligvis. Jeg kan være enig i at det kan være behov for å utvikle tilbud mange steder, kanskje spesielt i forhold til det perspektivet representanten Valle her tar opp. I den meldingen jeg henviste til, skisseres det en del tiltak for å få til utvikling i musikk- og kulturskolene. Jeg synes det flerkulturelle perspektivet er et godt eksempel på at utviklingen også bør skje lokalt. For her kan man jo forestille seg at det er helt andre behov i Oslo enn det vil være f.eks. andre steder i landet, hvor innslaget av minoritetsspråklige elever er mye mindre. Når det gjelder minoritetsspråkliges situasjon i norsk skole i sin alminnelighet, vil jeg henvise til en omfattende plan vi nylig har lagt frem for å styrke integreringen, prestasjoner, progresjon og rekruttering av minoritetsspråklige – også når det gjelder kulturfagene, som er et meget viktig område rett og slett fordi det viser seg at det er systematiske forskjeller i deres disfavør som ikke skyldes deres evner og talenter.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-02-04:
Jeg har ikke belegg for å hevde at det motvirker integrering. Jeg kan se at det kan være tilfeller, og jeg vil ikke utelukke at man i Frankrike står overfor aktuelle problemer og en aktuell tradisjon og historie og prinsipper som gjør det mer aktuelt å drøfte dette der, enn jeg mener det for tiden er i Norge. Hvis jeg skulle se tilbake på de signalene jeg har fått om problemer knyttet til klesplagg i norsk skole, er nok de fleste meldingene jeg har fått, knyttet til helt andre typer av klesplagg, og som vi forbinder med norske kleskoder og uttrykk. Jeg tror ikke vi i Norge ved å overveie å forby dette i Norge nå, egentlig løser et aktuelt problem, men at det vil mer være en refleks av en debatt som pågår i et annet land. Formålet med integrering er ikke likhet. Vi mener at skal vi få en god skole, må det være en mangfoldsskole, hvor det er respekt for ulike uttrykk. Jeg vil minne om evalueringen av Reform 97, der det påpekes som et hovedproblem at norsk skole faktisk ikke i stor nok grad greier å håndtere mangfold, annerledeshet og minoriteter, men i altfor stor grad er rettet inn mot et gjennomsnitt som ikke finnes. Det vil være en realitet enda mer i fremtiden enn det har vært i fortiden.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-02-04:
Jeg kan ikke utelukke at det finnes foreldre som tvinger sine barn til å gå med dette mot deres vilje. Dette er jo en del av den debatten vi har nå. Men vi vet ikke om det gjelder alle. Det er ikke slik at man pr. definisjon ikke ønsker en integrering selv om man bruker et slikt religiøst symbol eller uttrykk. Men jeg vil presisere: I den grad klesdrakter, enten det er religiøse symboler eller ikke, forstyrrer skolens læringsoppdrag og dermed fratar elevene retten til opplæring, så har skolen en mulighet – ja endog en plikt – til å reagere. Jeg kan nevne som eksempel at det har skjedd på enkelte skoler i Sverige fordi det i én konkret situasjon var forstyrrende for læringsoppdraget. Da gjaldt det ikke skaut, men slør, som gjorde det vanskelig å gjennomføre den kommunikasjonen som var nødvendig for å gjennomføre opplæringen på en forsvarlig måte.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-02-04:
Spørsmålet lyder slik: «Også i Norge pågår en debatt om muslimers bruk av skaut, hijab, i arbeidsliv og i skole. Innenfor skolens område må bruk av skaut sees i sammenheng med behovet for bedre integrering. Både gjennom bestemmelser i opplæringsloven, som bl.a. omhandler arbeidsmiljøet for elever, og gjennom forskrifter om ordensreglement, som alle kommuner er pålagt å gi den enkelte skole, kan elevers bruk av prangende og tydelige symboler reguleres. Hvilke tiltak vil statsråden, ansvarlig for skole, iverksette på dette området?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-02-04:
Det var hyggelig å få et utfyllende svar. Det takker jeg for. Det er grunn til å understreke at de som kommer til Norge og bosetter seg her, også må utvise respekt for det norske i Norge, det landet man søker å bli beboer av. Det er også grunn til å understreke at sett fra Fremskrittspartiets side – det er et syn som også mange andre deler – snakker vi om en politisk uniformering snarere enn uttrykk for en bestemt religiøs overbevisning. Gjennom bruk av skaut fremheves, understrekes og opprettholdes etter vår mening stor ulikhet mellom elevgrupper. Regjeringen og statsråden har nylig fremlagt en strategiplan, som jeg står og vifter med i min hånd her, for bedre opplæring og større deltakelse av språklige minoriteter i skole og utdanning. Mener statsråden virkelig at muslimers bruk av skaut i skolen fremmer integreringen i norsk skole?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-02-04:
Det kan godt være at Frankrike har et annet og mer tydeliggjort og påtrengende problem enn det vi finner i Norge. Men problemstillingen er her, og den er aktuell nå. I den samme strategiplanen for bedre integrering og deltakelse av språklige minoriteter pekes det blant mange tiltak på det å bedre læringsmiljø og verdigrunnlag, det å skape sosial tilhørighet, og man understreker samtidig samarbeidet med familien og foreldrene. Mener statsråden at muslimske foreldre som krever at egne barn bruker skaut i norsk skole – det jeg og mitt parti vil kalle politisk uniformering – gir troverdige signaler om at de ønsker størst mulig integrering for sine barn i det norske samfunn og i den norske skolen?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-04:
Jeg har forsøkt å trekke opp en rekke tiltak som er gjort for å forbedre framtidens rammevilkår for fiskerinæringen, og som utvilsomt vil gi bedre drift. Derfor gir også næringen selv uttrykk for økende optimisme og tilfredshet med at Regjeringen og Stortinget har gjort vedtak som kommer til å forbedre dette. Men hvis man bare fortaper seg i fortiden, kan vi ikke løse noe. Jeg synes faktisk at vi både i regjering og storting og i næringen skal tore å tenke tanken på hva som er best i en distriktspolitisk sammenheng, og utvikle en politikk som gjør at vi får lønnsomme industribedrifter og lønnsom industristruktur i stedet for å skulle gå fra krise til krise, som denne næringen altfor lenge har gjort, fordi vi har hatt feil fokus. Lønnsomme bedrifter og fartøyer gir trygge arbeidsplasser og livskraftige kystsamfunn, mens ulønnsomme bedrifter bare gir varige traumer. Den politikken som vi nå fører, vil gi varige og lønnsomme arbeidsplasser, men vi kommer ikke utenom at næringen står overfor strukturelle problemer.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-04:
For det første forstår jeg meget godt – jeg kommer selv fra et fiskevær – de problemene man står overfor når man blir rammet av konkurs, noe som mange av fiskeværene i Finnmark og langsmed kysten står overfor. Det har jeg stor forståelse for. Derfor fremmer jeg også en politikk som skal motvirke en framtidig uheldig utvikling. Når det gjelder driftsordningen, må jeg jo si at jeg er litt overrasket over at representanten Bastesen spør meg om dette, for driftsordningen ville jeg innføre i hele landet. Det var sterk motstand mot det, så jeg foreslo for Stortinget at vi prøver det i Finnmark, for Finnmark ønsket det, og de har fått det. Så åpnet Stortinget for at vi kunne prøve det i flere fylker, men ikke i hele landet. Da tilbydde jeg også Troms og Sogn og Fjordane det, så fikk vi et bedre grunnlag for å bedømme det. Nå kommer man også i Stortinget og ønsker at jeg skal innføre det for hele landet. Hvis man hadde lyttet til min anbefaling, hadde dette allerede vært gjeldende politikk for samtlige fylker. Men Stortinget har ikke tillatt meg det, hr. president!
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-04:
Jeg er av den oppfatning at når det gjelder oppdretts- så vel som hvitfisksektoren, er det en variert bedriftsstørrelse og struktur som best møter etterspørselen i markedene. Men for å kunne opprettholde og skape mange, trygge og lønnsomme arbeidsplasser er det nødvendig med rammevilkår som både er forutsigbare for næringsaktørene, og som samtidig skaper fleksibilitet for næringen for å kunne tilpasse seg markedet på en best mulig måte. Og det markedet endrer seg kontinuerlig. Oppdrett er og blir en eksportnæring, der over 90 pst. av produksjonen går til eksport. Vi produserer nå mer laks enn den mengden torsk som Norge og Russland fanger til sammen. Det er derfor særdeles viktig å ta innover seg de endringene som til enhver tid skjer i markedet for oppdrettsprodukter, og den økende produksjonen som er både i Norge og i andre land. Stikkord i denne sammenhengen er stadig mer krevende kunder som stiller krav til pris, leveringssikkerhet, mattrygghet mv. Lakseindustrien i Norge blir også i større og større grad en kunnskapsbasert næring, som er avhengig av at aktørene hele tiden ligger i tet internasjonalt på forskning og innovasjon i alle ledd i verdikjeden. Det er i stor grad de store aktørene som har hatt evne og mulighet til å satse, og som også i framtiden har evne og mulighet til å generere overskudd inn i nye arter. Men der skal de små og de store ha samme vilkår. Større aktører vil, etter mitt skjønn, i større grad enn små ha mulighet til å satse på flere ledd i verdikjeden og på den måten sikre at en større del av avkastningen blir i Norge. Det er dessverre slik at en altfor stor del av avkastningen i marin sektor blir i andre land, ikke minst i EU. Det vil derfor være riktig å tillate en viss konsentrasjon i næringen, men samtidig beholde mangfoldet gjennom de mindre selskapene. Fiskerimyndighetene har de siste ti år lagt til rette for en variert selskaps- og eierstruktur i næringen, slik at den på best mulig måte kan møte konkurransen internasjonalt. Det har Regjeringen ingen planer om å endre. Videre har jeg lagt særlig vekt på å sette et klarere skille mellom det jeg kaller butikk og politikk. Det framstår derfor som naturlig å la det være opp til den enkelte næringsaktør å foreta de næringsøkonomiske vurderinger som gjør bedriftene i stand til å møte konkurransen og finne en struktur og en strategi for å imøtekomme utfordringene i markedet og sørge for bedriftsøkonomisk lønnsomhet. Havbruksnæringen er særdeles konkurranseutsatt, og skal den overleve, må kostnadsnivået reduseres. Jeg har flere ganger tatt til orde for at god næringspolitikk er god distriktspolitikk, og ulønnsomme arbeidsplasser skaper bare traumer i distriktene. Mitt hovedfokus i denne sammenhengen er å se til at vi har tiltak som virker kostnadsreduserende for næringen. Det er viktig å legge til rette for en forenkling og at forvaltningen er servicerettet, slik at kostnadsnivået kan reduseres. Derfor har jeg ikke noen planer om å innføre nye tiltak som vil skade verdiskapingen, skade lønnsomheten og føre til ytterligere utflytting av arbeidsplasser.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-04:
Jeg understreker at det er både store og små selskaper, den varierte strukturen, som best kan møte utfordringene i markedet. Dessverre er det mange eksempler på at også små produsenter har gått over ende, så det er ikke entydig slik at alle små er uten problemer og alle store har problemer. Og det er sammensatte årsaker, ikke minst har overinvesteringene på slutten av 1990-tallet medført at man nå har store problemer. Vi ser også at integrasjon når det gjelder produksjon, slakting og videreforedling er en utfordring, og vi ser at små produsenter fra tid til annen velger å slutte seg sammen i større strukturer. Men det er altså en variert struktur som best kan ivareta dette. Det finnes ikke noen fasit som sier at «stor» er det eneste, eller at «liten» er det eneste. Jeg må minne om at vi skal operere på et internasjonalt marked, og til det trengs det muskler, ikke minst i form av produktutvikling og markedsarbeid.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-04:
For det første synes jeg det er viktig å holde fast ved at det er lønnsomhet i den enkelte bedrift som best kan generere kapital, og det er det som best bidrar til at man har en konkurranse som utvikler bedriftene. Min politikk går på at vi skal skape lønnsomhet og skape robuste bedrifter enten de er små eller store. Det å tro at staten skal kunne gjøre næringen lønnsom alene, tror jeg er en feilslått politikk, men jeg opplever at den politikken som Regjeringen nå fører, har alminnelig bred tilslutning og økende tilslutning i oppdrettsnæringen, og det er jeg tilfreds med. Når det gjelder en eventuell evaluering i Stortinget, er jeg kjent med at Stortinget har et Dokument nr. 8-forslag til behandling som jeg forstår kan resultere i at Fiskeridepartementet skal legge fram en stortingsmelding og belyse ulike utviklingstrender, utviklingsscenarioer og spørsmål om politikk i løpet av dette året. Det vil jeg selvfølgelig levere hvis Stortinget vil, og det oppfatter jeg at de er i ferd med å ville.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-02-04:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I desember 2002 ble det besluttet å gjennomføre en prøveordning der seks lufthavner fikk en 90 pst. reduksjon på startavgiften for utenlandsruter. I Møre og Romsdal innbefattes Kvernberget og Årø av ordningen, mens Vigra ikke blir innbefattet, til tross for at et flyselskap har tilkjennegitt at de vil starte flygninger fra Vigra dersom også denne flyplassen får denne avgiftsreduksjonen. Vil statsråden medvirke til at også Vigra flyplass får en 90 pst. reduksjon i startavgiften for utenlandstrafikk?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-02-04:
Det står i en pressemelding av 20. desember 2002 fra Samferdelsdepartementet at Samferdselsdepartementet legger til grunn at ordningen blir evaluert etter en viss tid. Nå har statsråden tilkjennegitt at prøveordningen skal virke i alle fall til og med 2005. Da kan det jo bli interessant å høre: Vil man overhodet ikke fra statsrådens side vurdere situasjonen løpende? Vil man vente til etter 2005, som man kunne få inntrykk av ut fra statsrådens svar? Videre er det faktisk et selskap som har tilkjennegitt at man ønsker å begynne å fly fra Vigra flyplass. Dette er et selskap som ikke er etablert i Møre og Romsdal i dag. Det er også et selskap som har kjøpt inn en del fly som er i en slik kategori at de ikke kan lande på bl.a. Årø lufthavn fordi Boeing 737-800 krever lengre rullebane enn Årø kan tilby. Jeg vil stille statsråden følgende spørsmål: Vil statsråden overhodet ikke se på denne situasjonen for å få økt utenlandstrafikk fra Vigra?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-02-04:
Statsråden snakker hele tiden om evaluering. Problemstillingen er den konkurransevridning som er mellom flyplasser, og i tillegg at det faktisk er et flyselskap som vil starte virksomhet fra Vigra flyplass dersom denne ordningen blir gjort gjeldende også der, dvs. et nytt selskap med nye ruter til utlandet i et distrikt som er veldig avhengig av eksport og god tilknytning til bl.a. både England og kontinentet. Spørsmålet mitt til statsråden er om hun kan bekrefte følgende, som jeg fikk inntrykk av av svaret her, at fra Regjeringen og departementets side vil man ikke gjøre noe som helst for å medvirke til at Vigra flyplass skal få denne muligheten til å etablere disse utenlandsrutene med 90 pst. reduksjon, fordi man skal avvente en evaluering, og man skal gå ut 2005 før man overhodet vil gjøre noe.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-04:
De lufthavnene som ble valgt ut til å være med i en prøveordning fra 1. januar 2003, hadde på dette tidspunktet for det første nesten ingen internasjonal trafikk, og de hadde ledig kapasitet. Utvalget ble gjort for å skape ny trafikk og nye inntekter uten merkbar risiko for reduserte totale inntekter som følge av at rabattordningen også måtte omfatte eksisterende trafikk. Departementet har lagt vesentlig vekt på at rabattordningen skal være åpen og ikke-diskriminerende, slik at alle flyselskaper har samme mulighet til å benytte seg av den. Ved valget av lufthavner ble det også lagt til grunn at rabatt på startavgiften var nødvendig for å kunne øke trafikkvolumet. Da ordningen ble vedtatt, var det en forutsetning at den var en prøveordning som skulle evalueres etter en tid. Men med de begrensede erfaringene vi har med ordningen så langt, er det etter mitt syn nødvendig å la prøveordningen virke i alle fall fram til og med 2005 før det er mulig å trekke klare konklusjoner. Jeg nevner for ordens skyld at alle selskaper som etablerer en ny rute fra Avinors flyplasser i dag, har unntak fra startavgiften i to år. Det er først når denne toårsperioden er utløpt, at 90 pst.-rabatten har selvstendig betydning. Av samme grunn er det pr. i dag ingen selskaper som formelt sett nyter godt av 90 pst.-ordningen. Når det er sagt, mener jeg det er naturlig at en ved den endelige evalueringen av ordningen undersøker de virkningene rabattordningen har hatt på trafikken ved naboflyplasser som ikke er omfattet av ordningen.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-04:
Som jeg sa i mitt svar, er det slik at alle selskap som etablerer nye ruter fra Avinors lufthavner i dag, har unntak fra startavgiften i to år. Det betyr, som jeg sa, at først når denne toårsperioden er utløpt, vil man starte på erfaringen med 90 pst. rabatt. Når man startet denne ordningen fra 1. januar 2003, vil det i praksis si at vi ikke har erfaring med den verken i 2003 eller i 2004, men vi begynner å få erfaring i 2005. Det gir ingen mening å foreta noen evaluering av et system som i praksis ikke har noen effekt før i 2005. Vi må ta evalueringen når ordningen har begynt å gi effekt.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-04:
Muligheten til å etablere seg ligger der i dag. To år uten denne type avgift vil jeg si gir en god mulighet til å etablere seg, og vi vet ikke om de rutene eksisterer om to år. Jeg mener at den ordningen som Avinor har i dag, gir en meget god anledning for nye ruter til å etablere seg, det være seg på Vigra eller på andre flyplasser. Avslutningsvis: Vi kan ikke evaluere et system som i praksis ikke er iverksatt, før om godt og vel et år. Derfor kan ikke evalueringen skje før godt ut i 2005. Jeg vil selvfølgelig ønske flere selskap velkommen til norske flyplasser, også på Vigra.