Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-06-10:
Jeg er enig med komiteen i at foreldre og barn som rammes av internasjonal barnebortføring, utsettes for et overgrep. Den følelsesmessige belastningen er også stor. Jeg har derfor heller ikke noe problem med å slutte meg til at Norge må føre en aktiv politikk for å forhindre slike bortføringer og gjøre det lettere å føre barnet tilbake hvis en ulovlig bortføring har skjedd. Jeg mener imidlertid at vi allerede gjør det. Jeg er likevel åpen for gode forslag som ytterligere kan forsterke innsatsen på dette området, og er derfor positiv til intensjonene bak det forslag som Stortinget har til behandling i dag. Når mor og far har tilknytning til forskjellige land, kan det av og til bli uenighet om hvor barnet skal bo. Uenigheten fører av og til til at den ene av foreldrene tar barn ulovlig med seg til et annet land. Bak bortføringene ligger ofte sammensatte samlivskonflikter. Som jeg gav uttrykk for i mitt brev til justiskomiteen som er vedlagt innstillingen, utføres om lag 80 pst. av bortføringene av barnets mor. Bortføringen kan i noen tilfelle være en måte å beskytte barnet mot mishandling eller annen grov omsorgssvikt. I andre tilfelle er ikke bortførerens beveggrunner så ideelle. Disse sakene er altså svært sammensatte. Ca. 60 land har i dag sluttet seg til Haag-konvensjonen om internasjonal barnebortføring. Denne konvensjonen er ved siden av det internasjonale politisamarbeidet det viktigste redskap vi i dag har til å løse slike saker. I Norge har vi de siste årene opplevd en gledelig nedgang i saker etter Haag-konvensjonen, fra 48 i 1999 til 21 i 2002. Av disse 21 sakene gjaldt fire saker bortføringer til Norge og 17 ut av Norge. Som jeg også gir uttrykk for i mitt brev til komiteen, løses de fleste sakene raskt, ofte i løpet av noen uker. Barnebortføringer til land som ikke er tilsluttet Haag-konvensjonen, kan være atskillig vanskeligere å løse. Utfordringen er derfor å få flere land til å slutte seg til konvensjonen. Jeg har derfor ikke noe problem med å slutte meg til komiteen når den vil at Regjeringen skal øke innsatsen ytterligere for å få flere land til å slutte seg til dette internasjonale regelverket. Den som har fått sine barn bortført, vil ofte ha behov for advokathjelp både i Norge og i utlandet. Justisdepartementet har i min tid som justisminister ført en liberal praksis med hensyn til å innvilge fri rettshjelp i disse sakene. Nylig sendte vi på høring forslag til endringer og forbedringer i lov om fri rettshjelp. Ett av forslagene var å gjøre fri rettshjelp i barnebortføringssaker såkalt prioriterte, dvs. at det som hovedregel skal gis fri rettshjelp så sant søkeren fyller lovens inntektsvilkår. Ut over det har vi en meget liberal dispensasjonspraksis fra inntektsvilkårene i slike saker. Regjeringen tar sikte på å fremme en proposisjon om endringer i rettshjelploven til høsten hvor dette vil være et av forslagene. Jeg har ellers merket meg at komiteen vil ha en vurdering av om frivillige organisasjoner kan styrkes til å gi bistand i barnebortføringssaker. Jeg har også merket meg at komiteen vil øke samordningen og opprette en arbeidsgruppe for rask og effektiv reaksjon. På vegne av Regjeringen har jeg dessuten merket meg at komiteen mener det er behov for å se på muligheten for å stanse offentlige økonomiske ytelser til en som bortfører et barn til utlandet. Dette vil dreie seg om ytelser som gis etter regler som forvaltes av andre departementer enn Justisdepartementet. Jeg er enig i at det kan være behov for en gjennomgang av straffeloven § 216. Men også straffeloven § 223 om ulovlig frihetsberøvelse bør vurderes på ny opp mot barnebortføring. Dette vil jeg gjøre i forbindelse med arbeidet med en ny straffelov.