Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2008-03-07:
Norge skal være en kunnskapsnasjon. Bakteppet for Kvalitetsreformen er at kunnskap skal være det sentrale element i forhold til å videreutvikle norsk samfunns- og næringsliv og dermed også legge grunnlaget for vår framtidige velfred. Det er kort tid siden Kvalitetsreformen ble innført. Høyre er enig med forskerne som har evaluert reformen, i at man ennå ikke kan trekke noen bastante konklusjoner med hensyn til om reformen har nådd sin målsetting om å heve kvaliteten på norsk utdanning og forskning. I Høyre ser vi derfor med spenning fram til de varslede stortingsmeldingene om bl.a. rekruttering og internasjonalisering. Kvalitetsreformen er både en studie og en styringsreform, som flere har sagt, og det ser ut til at den har hatt en effekt der hvor tiltakene er blitt foreskrevet med tilstrekkelig styrke. Det studeres mer pr. student. Det publiseres mer. Men dette skjer uten at en er nærmere heltidsstudenten, eller at forskerne er fornøyd med sammenhengende tid til forskning, som flere har vært inne på. Dette sier oss også noe om at indikatorer og drivkrefter som man bestemmer seg for å bruke, får en sterk innvirkning på retning og tilpasning i sektoren. Det er rett og slett komplisert å lage incentiver for en hel sektor som både er rettferdige, driver den framover i den retning som samfunnet ønsker, og som samtidig inkluderer alle de elementene en ønsker å legge vekt på, uten at systemet blir altfor komplisert. Det er noen sider ved systemet som jeg allikevel har lyst til å kommentere spesielt. Flere har vært inne på finansieringssystemet, og det blir svært sentralt. Det er dette som setter rammen for hvordan hele sektoren tilpasser seg. Regjeringen har varslet en evaluering av finansieringssystemet i løpet av 2009. Dette mener Høyre Regjeringen bør sette i gang med allerede i inneværende år. Jeg registrerer med litt undring at alle institusjoner i dag løper i samme retning. Hele høyskolesystemet synes å mene at det er universitetsstatus som er framtiden for dem. Vi ser i liten grad at man er opptatt av å utvikle sitt eget særpreg og forsøke å bygge konkurransekraft på det grunnlaget. Dette er med på å redusere mangfoldet og den styrken som ligger i å ha en god bredde i studietilbudene. Dette er vi i Høyre motstandere av, og jeg tror heller ikke Norge er tjent med utviklingen. Jeg håper statsråden ser spesielt på de utfordringene i forbindelse med Stjernø-utvalget og det som kommer. Vi må fokusere sterkt på at sektoren utvikler samarbeidet med næringslivet, arbeidslivet og samfunnet rundt seg. Der ser vi noen ganske gode eksempler på hvordan dette kan gjøres i praksis, bl.a. på Kongsberg og Gjøvik. Men jeg merker meg også at det i rapporten skrives at det «ofte er manglende samsvar mellom utdanningstilbud og lokal næringslivsstruktur». I tillegg sies det at «mangel på incentiver i finansieringssystemet, mangel på tid og mangel på administrativ støtte oppgis som barrierer for samarbeid». Jeg vil derfor igjen poengtere: Et finansieringssystem er svært sentralt i å forme strategiene til den enkelte institusjon, det er sterke drivkrefter, og det haster med å få en gjennomgang. Norge er et lite land i en stor og åpen verden. Vi er kanskje ett av de - om ikke det - land i verden som har mest nytte av åpenhet og globalisering. Dette krever en fokusering ut mot verden. Jeg har selv utdanning fra utlandet og ser med stor bekymring på at antall studenter i utlandet har gått ned med 11 pst. de tre-fire siste årene. Kunnskap er internasjonal. Kulturforståelse og utveksling har en egenverdi. Det ligger et dannelsesaspekt her som alle i komiteen er blitt nokså oppmerksom på etter hvert. Her må politikken være romslig for å sikre at utvekslingen er aktiv. Det haster derfor med en gjennomgang av internasjonaliseringen i norsk høyere utdanning. Jeg noterte meg at statsråden ikke ville inn på politisk detaljstyring av institusjonene. Det er jeg veldig enig i. Men da må jeg også kommentere litt dette med kvinner og utfordringer innenfor forskning i universitets- og høyskolesektoren. Vi er veldig enig i at det er en stor utfordring der, men vi er kanskje ikke helt enig i den medisinen som foreskrives. Det er noen underliggende trender og utfordringer her som kanskje må angripes for at man kan finne løsningen på problemet, og øremerking er nødvendigvis ikke det. Kvalitetsreformen har gitt de enkelte institusjoner den frihet og autonomi som kreves. Dette medfører større ansvar for institusjonenes styre og ledelse. Det er det vi må ha i fokus, slik at styre og ledelse faktisk får riktige styringssignaler å forholde seg til.