Bente Stein Mathisen (Høyre), 2016-06-02:
Jeg vil også takke interpellanten for å ha reist en utrolig viktig debatt. Eidsvoll Holmås viser til at menneskerettighetene brytes hver eneste dag mange steder i verden i forbindelse med produksjon av varer og tjenester. Vi har alle sett bilder og rapporter fra fabrikker og virksomheter hvor mennesker blir utsatt for helseskadelige og dårlige arbeidsforhold, og hvor arbeidsforholdene er det vi kan kalle slavearbeid. Jeg synes det er spesielt ille å se reportasjer hvor det er snakk om barnearbeid, små barn som må jobbe veldig lange dager uten særlig betaling og får ingen skolegang. Det er viktig å jobbe tverrpolitisk for å fremme et anstendig arbeidsliv, bekjempe sosial dumping og sikre at grunnleggende menneskerettigheter ikke brytes. Jeg er enig med statsråden i at forslaget om ny lov om offentlige anskaffelser ikke er utformet slik at den kan gjelde for det private næringslivet, og det forstår jeg nå at Eidsvoll Holmås egentlig også er enig i. Den er spesielt utformet for offentlig virksomhet. Omfattende krav som stilles til offentlig virksomhet i innkjøpsregelverket, kan bli svært krevende både økonomisk og administrativt for mange av de små og mellomstore bedriftene som vi har i Norge. Men vi har et godt virkemiddel i forhold til det interpellanten tar opp. Regjeringen la frem en nasjonal handlingsplan for næringsliv og menneskerettigheter i fjor. Denne handlingsplanen skal gjøre det enklere for næringslivet å overholde FNs veiledende prinsipper. Prinsippene slår fast at næringslivet har et selvstendig ansvar for å respektere menneskerettighetene. Den klargjør hva norske myndigheter forventer av norske selskaper, men også hva næringslivet kan forvente av norske myndigheter når det gjelder bistand og råd. I vårt land er det også blitt avdekket nærmest slavelignende tilstander i enkelte bransjer. Jeg tenker da spesielt på disse bilvaskehallene som har fått mye medieoppmerksomhet. I bygg- og anleggsnæringen har det også dessverre vært flere eksempler hvor lover og regler ikke er fulgt, og hvor det er blitt avdekket svart arbeid og underbetalte arbeidere. Noen ganger er det også vanskelig å vite hvem som er ansvarlig når noe går galt, fordi næringen ofte opererer med flere underleverandører og dertil uryddige ansvarslinjer. Regjeringen jobber målrettet med å få bukt med arbeidslivskriminalitet, brudd på menneskerettigheter og sosial dumping. Det er nødvendig med en bred mobilisering i hele arbeidslivet, og et viktig tiltak er å styrke samarbeidet mellom de offentlige kontrolletatene, og det er fulgt opp med felles tiltak og et tettere samarbeid mellom politiet, skatteetaten og Arbeidstilsynet. Denne regjeringen har bevilget midler til bedre koordinering og samlokaliserte enheter for å bekjempe arbeidslivskriminalitet. I 2015 ble det etablert enheter i byene Bergen, Stavanger og Oslo, og denne våren ble et nytt senter åpnet i Trondheim. På disse sentrene jobber medarbeidere fra Arbeidstilsynet, Nav, politiet og skatteetaten sammen om å gjennomføre felles tilsyn, veiledning og kontroll av utvalgte bransjer. Tilbakemeldingen er at dette er tiltak som virker. For å lykkes må arbeidet mot sosial dumping og arbeidslivskriminalitet være tverrfaglig, tverrpolitisk og tverretatlig. Interpellanten er opptatt av at vi som forbrukere skal kunne handle etisk. Det er slik i dag at flere og flere av oss stiller større krav til produsenter av varer og tjenester. Vi ønsker å vite hvor produktene vi kjøper, er produsert, og hvordan menneskerettighetene er ivaretatt for dem som har produsert den varen vi kjøper. Jeg er enig med Heikki Eidsvoll Holmås i at kunnskap er viktig. Hvis vi vet at buksene vi kjøper på Hennes & Mauritz, er produsert ved bruk av barnearbeid, så kjøper vi heller en på Zara hvor vi vet at menneskerettighetene ikke er brutt. Dette vet produsentene. Når brudd på menneskerettighetene blir påvist, blir det ofte stor negativ medieoppmerksomhet med fare for tap av kontrakter og anseelse for produsentene. Seriøse produsenter vil ha en egeninteresse i at menneskerettigheter ikke brytes, og at det er gode arbeidsforhold i produksjonen. Kunnskap, åpenhet og transparens om hvordan bedrifter og næringsliv er organisert og produserer sine varer og tjenester, blir mer og mer viktig. Rapporteringer som etterspørres av investorer og handelspartnere, har selvsagt fokus på økonomi, men nå dreier det seg mye om en tredelt bunnlinje i regnskapet: Det er økonomi, sosiale forhold og miljømessige forhold. Denne typen transparens kjennetegner vår moderne tid. Det er flott at regjeringen har foreslått at man skal ta hensyn til de grunnleggende menneskerettigheter i innkjøpsregelverket for offentlige virksomheter, og det offentlige skal være i front når det gjelder etisk handel. Signalene dette gir, innebærer at også produsentene som skal selge varer og tjenester til offentlig sektor, må påse at grunnleggende menneskerettigheter er ivaretatt i produksjonen.