Ingunn Foss (Høyre), 2016-06-14:
Først vil jeg takke komiteen for en konstruktiv og god behandling av saken om jordbruksavtalen for 2016–2017, som debatteres her i Stortinget i dag. Avtalen ble inngått mellom staten og Norges Bondelag 15. mai 2016. Norsk Bonde- og Småbrukarlag brøt forhandlingene. Jordbruksoppgjøret i 2016 gjelder bevilgninger over kapittel 1150 for kalenderåret 2017 og omdisponeringer innenfor vedtatt budsjett for 2016. Videre omfatter oppgjøret målpriser for perioden 1. juli 2016 til 30. juni 2017 og enkelte andre bestemmelser. Det mest sentrale politiske grunnlaget for forhandlingene er regjeringens politiske plattform, Stortingets behandling av Innst. 285 S for 2013–2014, Innst. 385 S for 2014–2015 og avtalen mellom regjeringspartiene og samarbeidspartiene av 28. mai 2014. Statens tilbud prioriterer økt produksjon der det er markedsmuligheter, økt kvalitet, bedre utnyttelse av norske gras- og utmarksressurser gjennom økt tilskudd til korn og redusert incentiv til å produsere gras i kornområder og økt satsing på investeringstiltak for å møte behovet for investeringer i driftsapparat og jord. I tillegg prioriterer tilbudet klimaområdet innen forskning, utredning og rådgivning. Avtalen legger til rette for en inntektsvekst pr. årsverk på 18,75 pst. fra 2014 til 2017, eller i underkant av 6 pst. pr. år. Årets normaliserte regnskap viser at inntektsutviklingen i jordbruket ligger an til å bli større enn for andre grupper. Utviklingen for gårdsbruk med ganske like muligheter vil variere. Dette skyldes at bønder, som andre private næringsdrivende, treffer sine valg ut fra en helhetlig vurdering av hvilke muligheter næringen gir. Data på foretaksnivå viser at det er betydelig variasjon rundt gjennomsnittlig inntekt, både innen produksjoner og mellom bruk med likeartede forhold og forutsetninger. Det er stor optimisme og investeringslyst i næringen. Færre bruk blir nedlagt, og færre bønder går ut av næringen. Vridningen i tilskudd fra areal til produksjon har f.eks. gjort at vi nå har balanse i lammekjøttproduksjonen, og en regner med at underdekningen av norsk storfekjøtt framover vil bli mindre når kvalitetstilskuddet for storfekjøtt nær dobles. Endringer i enkelte kvotegrenser legger også til rette for større grad av utnyttelse av stordriftsfordeler i produksjonen. Samtidig er struktur- og distriktstilskuddene opprettholdt, noe som innebærer at støttenivået relativt sett er høyere for mindre produsenter. Vekst og gründerplanen Garden som ressurs – marknaden som mål, Meld. St. 31 for 2014–2015, fremmer en rekke tiltak som legger til rette for at den enkelte bonde bedre kan utnytte gårdens samlede ressurser i sin virksomhet. Det siste tiåret har det samlede produksjonsvolumet i jordbruket økt med 2,8 pst. Produksjon av husdyrprodukter har økt med 6,5 pst., mens produksjonen av planteprodukter har falt med i overkant av 5,5 pst. Etter flere år med reduksjon i selvforsyningsgraden har den fra 2014 til 2015 økt med 3 prosentpoeng, fra 47 pst. til 50 pst., spesielt fordi kornavlingene har vært gode. Det er avgjørende at landbrukspolitikken som føres, gir trygg og sikker mat, landbruk over hele landet, økt verdiskaping og en bærekraftig næring. Produktivitetsutviklingen i jordbruket har i mange år vært større enn i andre næringer som følge av økt avling og ytelse pr. enhet. Teknologiske forbedringer og strukturendringer har også ført til redusert arbeidsinnsats og bedre inntjening. I perioden fra 2009 til 2014 ble over 97 400 dekar areal godkjent til nydyrking. Godkjent areal for nydyrking økte med 4 015 dekar fra 2013 til 2014. I 2004 ble det satt et mål om at den årlige omdisponeringen skulle reduseres til under 6 000 dekar. Dette målet ble nådd i 2013. Omdisponeringen av dyrket mark er nå på det laveste registrerte nivået siden registreringene startet i 1976. Handel er grunnleggende for økonomisk vekst og utvikling. Internasjonalt utvikles det stadig mer omfattende handelssamarbeid mellom land. Utviklingen går i retning av reduserte handelsbarrierer og økt handel. Regjeringen vil balansere ulike hensyn i den nasjonale forvaltningen av importvernet. Foredling og omsetning av jordbruksvarer ligger i hovedsak utenfor jordbruksavtalens virkeområder, men jordbruksforhold og handelspolitiske forhold, markedsordninger og prisutvikling på råvarer er allikevel av stor betydning for både næringen og omsetningen. Landbrukspolitikken må som følge av dette ha alle ledd i kjeden fra jord til bord som perspektiv. Jeg vil med dette anbefale komiteens innstilling, og jeg ser fram til en god debatt.