trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-03-02:
På førstesiden i Aftenposten 23. februar, dagen før avgivelse av innstillingen, står det at Arbeiderpartiet vil gi lærerne milliarder. Inne i artikkelen nyanseres dette noe – til å gjelde flere sider ved skolen. Samme dagen uttaler Arbeiderpartiets nye parlamentariske leder, Jens Stoltenberg, fra denne talerstolen, at Arbeiderpartiet går mye lenger enn sentrumspartiene i innstillingen til lærerrekruttering. Dette må bero på en misforståelse, tenkte jeg da jeg hørte det. For det er jo bare ett forslag som ikke Arbeiderpartiet og sentrum står sammen om, nemlig forslaget der det bes om en oversikt over hvordan Arbeidstilsynets pålegg om inneklima er fulgt opp. En slik oversikt koster vel ikke mer enn det arbeid slike skjemautfyllinger måtte kreve! Jeg ønsker å understreke at Arbeiderpartiet og sentrumspartiene faktisk står sammen om forslagene som vil kreve økte ressurser til kommunene. Og vi må slå fast at det er kommuneøkonomien som er avgjørende for om en skal kunne gi et likeverdig opplæringstilbud til alle elever, slik det også var problematisert i St.meld. nr. 28 for 1998-99. I «Politisk kvarter» i går sa komiteleder Grete Knudsen på spørsmål om Arbeiderpartiet vil gå inn for øremerking, at Stortinget går inn for en minstestandard til hver klasse. Dette er ikke helt korrekt. I forslaget vi skal vedta i dag, ber Stortinget Regjeringen, med bakgrunn i forsøk som drives med ulike tildelingsmodeller, komme med forslag om timeressurs til hver skole. Dette er for å gi den nødvendige frihet til den enkelte skole. Så til spørsmålet. Det er kommet svært ulike signaler om hva Arbeiderpartiet mener om øremerkede midler. Mens KS, ved leder Halvdan Skard fra Arbeiderpartiet, og flere – svært mange – ordførere fra Arbeiderpartiet, ønsker mindre øremerking, har Arbeiderpartiet i komiteen, sammen med LO-leder og sentralstyremedlem Yngve Hågensen, gått langt i å ønske øremerking til skolen, jf. avisreferater fra det møtet som ble holdt med komiteen for en tid siden. Hva mener egentlig Arbeiderpartiet? Og hva mener representanten Rune Kristiansen om dette? Er Arbeiderpartiet bekymret for at økte bindinger av midler kan kvele det lokale selvstyre og dermed være en trussel mot lokaldemokratiet?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-03-02:
Det er alltid morsomt å få replikk fra representanten Tomas Norvoll, for han har et engasjement som bare en 30-åring og ikke en 60-åring, kan ha. Men jeg setter pris på det. Det er slike representanter vi trenger framover; som virkelig står på. Jeg skal prøve å gjøre mitt beste, jeg også, til tross for at jeg er dobbelt så gammel som representanten Norvoll. Når det gjelder «enhetsskolen», må jeg si til representanten Norvoll at det nok bare var en glipp, for en kan gå inn i programmet vårt fra 1997, og der står det. Jeg har forfektet det i alle sammenhenger, og det vet representanten Norvoll veldig godt. Men han må jo ta meg på noe – det er jeg klar over. Dette var en ren glipp. Så var det at jeg nå nærmest var tafatt i skolepolitikken. Det har skjedd noen rolleendringer her, må jeg minne representanten Norvoll om. Jeg er nå i posisjon, representanten Norvoll er i opposisjon, og det virker nok inn også på den kraften som brukes fra talerstolen til ulike tider. Jeg minner om at det var representanten Manneråk som tok initiativ til å få til en stortingsmelding om arbeidsmiljøet. Det ville ikke daværende regjering være med på, så det ble en helt annen sak. Nå er det helse-, miljø- og sikkerhetsforskriften som blir utprøvd, og som denne regjeringen har jobbet med. Man er ikke ferdig med den, og jeg kan godt si at det arbeidet har gått for sent. Men vi er veldig opptatt av arbeidsmiljøet i skolen. Og når vi ikke er med på den merknaden som er lagt fram av Arbeiderpartiet og SV, er det fordi vi ser det som unødvendig, for vi har en annen måte å gjøre det på. Når det gjelder at kravet om to pedagoger faller bort, skal jeg innrømme at det er noe jeg ikke er glad for, men en må gi og ta her i verden, og jeg har kjempet for at vi skulle ha to pedagoger. Det er jeg ærlig nok til å si. Men jeg er også så ærlig at jeg sier at det er ulike syn i ulike partier på dette. Vi mener at det er viktigst å få brukt pedagogiske ressurser på best mulig måte. Vi skal ha nok voksentetthet, og vi skal ikke ha mindre ressurser til første klasse, uansett.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-03-02:
Jeg registrerer at det blir en del repetisjonsøvelser også i denne debatten, for dette er jo temaer som har vært oppe opptil flere ganger før. Det er riktig som representanten Knudsen sier, at ansettelsesforhold og forhandlingsrett er et problematisk område, for det er naturlig at det skulle være på samme nivå. Jeg kan godt støtte representanten i at det bør være målet på sikt. Men jeg mener at når det er så liten tillit mellom de ulike parter, vil det være helt uriktig å gå inn i en slik prosess nå. Det må bygges opp tillit mellom partene hvis vi mener at kommunene skal bli den rette forhandlingsmotpart, jf. vårt besøk i Sverige. Der var det brukt år på å komme fram til en endring av forhandlingsansvaret. Når det er sagt, har Senterpartiet vært svært opptatt av nettopp enhetsskolen, og at vi skal ha likeverdige forhold for lærere og for elever i landet, uansett hvor de bor. Det har vært svært viktig for oss, og derfor har vi ikke vært noen pådriver for å få til endringer på dette området. Men jeg sier at det er en prosess. Jeg er klar over at vi har medlemmer – både ordførere og andre – som har gått inn for dette. Vi registrerer det. Men vi regner med at det må være en prosess som her gjennomføres, og så får vi se hva det blir. Jeg har det ikke som noe overordnet mål å få til dette med det første. Det må legges mye bedre til rette.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-03-02:
Jeg er følsom, det er jeg. Men at jeg er overfølsom, er jeg ikke sikker på. Jeg tror jeg har et ganske sunt forhold til mitt følelsesliv. Det får være det første svaret. Når det gjelder hvor mye vi skal føle og være overfølsomme i forhold til instruering, gjenstår det å se. Jeg skjønner godt at representantene fra Høyre vil tirre oss litt på dette, for de er jo ikke med i regjering, så det eneste de har mulighet til å gjøre, er å tirre – til det en dag skjer endringer. Da kan det jo hende at vi er på noen andre plasser noen hver. Så er det gjentakelsespørsmålet: Hva er konkurransedyktig lønn?, som representanten Lønning nå har stilt til flere av oss som hører til flertallet. Da må jeg si at jeg har tillit til at det forstår avtalepartnerne. Skulle jeg si hva jeg mener om konkurransedyktig lønn, er det at det kan være attraktiv lønn i skolen, slik at vi får flere til å søke dit – verken verre eller bedre enn det. Men for oss i Senterpartiet er det svært viktig å ha den frie forhandlingsretten. Vi har tro på at arbeidstakere og arbeidsgivere kan klare dette, og jeg tror det er en styrke ikke minst for den norske pris- og lønnsutvikling at vi har dette systemet, og at en ikke skal fly til Stortinget hver gang det er et problem, og be om mer lønn. Jeg ville ha sett hvordan det hadde vært om Høyre hadde sittet i departementene og fått et stortingsvedtak som skulle instruere på denne måten. Jeg vet at Lønning i media har sagt at dette har skjedd før. Ja, det har skjedd før, i forbindelse med dommerne. Men da skjedde det faktisk ved at det var departementet som tok opp problemstillingen, og dermed svarte en komite positivt på det. Det er noe helt annet enn at et stortingsflertall tar initiativet.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-03-02:
Det er ett tema som jeg tror ikke har vært berørt i det hele tatt, og som helt sikkert kan sies ikke å ha noe med lærerrekrutteringen å gjøre direkte, og det er grendeskolenes situasjon. Jeg synes det er viktig at vi nevner det her i denne debatten, for med den omleggingen som vi nå går inn for skal prøves ut med hensyn til annerledes ressurstildeling, vil jeg be statsråden være særlig oppmerksom på grendeskolenes situasjon. Vi ser i dag at det i mange kommuner er stort press på grendeskolen med påfølgende fraflytting. Jeg tror det er enighet i denne salen om at skolen er den viktigste institusjon i et lokalsamfunn, og skal ressursene fordeles mer etter elevtall, kan det true grendeskolenes mulighet. Derfor må en ha dette for øyet. Jeg har tillit til at statsråden merker seg dette og tar det med i sine vurderinger når nye tildelingsmodeller skal utvikles.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-03-02:
Representanten Knudsen sa i sitt innlegg at det viktigste tiltaket for å få en bedre skole er å endre måten skolen finansieres på. Fremskrittspartiet ønsker et statlig stykkprissystem eller et skolesjekksystem i et fritt marked, dvs. at hver elev, eller i praksis hvert foreldrepar eller hver forelder, blir utstyrt med en sjekk på et visst beløp. Så kan man shoppe rundt på ulike skoler, og hvis man er rik, kan man legge inn ekstra penger på de skolene som det er stor søking til. Men bare det å endre finansieringssystemet vil ikke føre til mer penger til skolen, hvis man ikke legger opp til veldig store sjekker, så jeg klarer ikke å skjønne hvordan et slikt system kan føre til mer ressurser til skolen, og jeg kan heller ikke skjønne hvordan det kan føre til en bedre skole. I tillegg er det slik at Fremskrittspartiet mener at det er veldig viktig å få en kraftig liberalisering av oppsigelsesvernet. Jeg skjønner ikke helt logikken i at det skal bli flere lærere av at man lettere skal kunne si dem opp. Det må være mye bedre å satse på etterutdanning, på kompetanseoppbygging og sørge for at skolen er en attraktiv arbeidsplass. Det må jo være mye bedre tiltak for å rekruttere lærere. Fremskrittspartiet ønsker en skole med mer kontroll. De sier at de vil ha mer frihet, men det de i realiteten ønsker, er mer kontroll, flere eksamener, de samme eksamener over hele landet slik at elevene måles etter nøyaktig de samme prøvene, de ønsker mer karakterer, mer straffelekse og mer gjensitting. Jeg må si at jeg klarer ikke å skjønne hvordan Fremskrittspartiet kan mene at det blir en bedre skole ut av dette.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-03-02:
Jeg håper det ikke sier noe om oss som sitter her inne, at vi trekker for gardinene på slutten av denne debatten. Det var Rolf Reikvam som fikk meg til å ta ordet – jeg tenkte at jeg skulle glede ham med å si det – fordi han varslet at SV kommer til å stemme for forslaget fra Høyre når det gjelder virkemiddelordningen i Nord-Norge. Det er ikke sånn at vi, når vi ikke stemmer for dette forslaget, nødvendigvis er imot det; det er faktisk et flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, som mener at situasjonen når det gjelder lærerrekrutteringen i Finnmark, er så alvorlig at det er nødvendig med handling uten å vente på evalueringen av virkemiddelordningen i 2003. Altså: Det er et flertall som ber om handling. Da må flere tiltak vurderes, og dette må være ett av de tiltakene som bør vurderes, og så kan Regjeringen komme tilbake med det f. eks. i budsjettet. Jeg ville bare ha sagt dette her i debatten, slik at det ikke skapes et inntrykk av at vi er imot å gjøre noe for å bedre situasjonen i Finnmark. Jeg vil bare kommentere forrige innlegg med å si at det er jo forskjell på en cand.mag. fra universitetet som jobber, men som mangler pedagogisk tilleggsutdanning og dermed er definert som ukvalifisert, og en som kanskje ikke engang har videregående opplæring og jobber som lærer. Det må vi også ha med oss i dette.
Petter Løvik (Høyre), 2000-03-02:
Representanten Knudsen tar utgangspunkt i strutsen sin litt spesielle veremåte når han ikkje vil sjå problema. Eg merka meg at Framstegspartiet ikkje vil vere med og ta konsekvensen av det vi alle veit, nemleg at løn er det viktigaste rekrutteringsmiddelet. Lat no det ligge, for der er frontane rimeleg klare. Men eg synest at Framstegspartiet og Knudsen også på to andre sentrale område i veremåte liknar litt på den fuglen som eg tidlegare viste til, og eg tenkjer då på dette med kvalitet og sentralstyring i norsk skule. Når det gjeld kvalitet, har Høgre teke konsekvensen av det i eit av dei forslaga som ligg føre i dag. Både sunt folkevett og vitskaplege undersøkingar, bl.a. frå representanten Knudsen sitt heimfylke, viser nemleg at det er ein klar samanheng mellom kompetanse hos lærarane og det læringsutbyttet som elevane får. Fleire lektorar gir eit betre resultat, er det bl.a. sagt frå Høgskulen i Buskerud. Når representanten Knudsen og Framstegspartiet ikkje vil vere med på Høgre sitt forslag om å gjere noko konkret med dette, men i staden seier at dei har meir tru på «et generelt regelverk», som han sa i innlegget sitt, forstår eg svært lite. Når det gjeld sentralstyring, er Noreg det mest sentralstyrande skuleland i verda. Her vil no stortingsfleirtalet, inkludert Framstegspartiet, kome med ei ny sentralstyring, som Høgre sjølvsagt går imot. Det er ikkje eit menneske som er i tvil om at gode fadderordningar er viktige for å få til at nye lærarar skal kome lett inn i eit system. Men korleis i alle dagar skal ein tolke det når det blir sagt at «Stortinget ber Regjeringen legge til rette for fadderordninger»? Altså: Skal ein i lov, skal ein i forskrift, skal ein med sentralstyring pålegge det som mange skular gjer av eigen fri vilje?
Petter Løvik (Høyre), 2000-03-02:
Representanten Kristiansen går spesielt inn på løn. Og vi kunne også lese i avisa – i det same innlegget som eg siterte frå tidlegare, så vidt eg hugsar – at han vil medverke til at det no blir eit fleirtal for eit lønsløft for lærarane. Då er spørsmålet, som andre har vore inne på: Korleis i alle dagar skal vi tolke Arbeidarpartiet si utsegn? Arbeidarpartiet seier at løn er viktig, og at lærarane må ha ei konkurransedyktig løn. Då synest eg, når ein har lagt premissane på den måten, at det berre er ein einaste logisk utgang på dette, nemleg å seie det som må vere ein logisk konsekvens, at det i klartekst tyder at her må det ein relativ lønsauke til for pedagogiske grupper i norsk skule. Eg vil gjerne ved eit høve få vite litt om kva som er forskjellen på desse vedtaka. Det blir jo framstilt som at det er ein stor forskjell, og det er at vi tek konsekvensen og seier dette i klartekst. Så spør representanten Kristiansen om det ikkje er eit inngrep i avtaleverket å flytte forhandlingsansvaret over frå staten til fylke og kommune. Jau, det er klart at det er ei endring som vi har ønskt i veldig mange år, at dei som skal løne lærarane, også skal ha ansvaret for å forhandle med dei. Og at det skal vere noko gale i å fatte eit politisk vedtak i den retning og gje dei signala, klarer eg ikkje med min beste vilje å forstå. Så til spørsmålet om vi vil gripe inn i lærarane sine faglege rettar. Nei, eg klarer ikkje å tolke det slik at det skjer ved å signalisere at vi vil heve denne gruppa. Og, som representanten Reikvam også sa, vi gjer det ikkje fordi vi synest synd i lærarane, men fordi vi treng fleire dyktige, kvalifiserte lærarar, og då må vi heve løna. Og at det skal vere eit inngrep i faglege rettar, er eg for lite skolert til å klare å forstå!
Petter Løvik (Høyre), 2000-03-02:
For Høgre er ikkje lærarrekruttering berre spørsmål om kvantitet, at vi kjem til å mangle så og så mange lærarar, men det er også eit spørsmål om kvalitet. Derfor har vi fremma eit forslag – ein del vil kanskje sjå på det som litt oppsiktsvekkande – om å heve inntakskrava til lærarhøgskulane. Vi meiner nemleg at dei som knapt har bestått med omsyn til generell studiekompetanse, ikkje er eigna til å undervise i norsk skule. På same måten har vi teke konsekvensen av at lektorar er, som alle veit, ei av dei viktigaste yrkesgruppene blant dei pedagogisk tilsette i norsk skule, og vi fremmar forslag om konkrete tiltak i den samanhengen. Når Framstegspartiet ikkje vil vere med på det, men representanten Ursula Evje no kjem og seier at om vi foreslår lønsauke for desse gruppene, vil dei vere med og diskutere det, då forstår eg ikkje totallogikken frå Framstegspartiet denne gongen heller. For dersom ein ikkje vil snakke om løn generelt, er det jo endå vanskelegare kanskje å snakke om løn for ei lita gruppe i norsk skule. Vi veit at det er mangel på folk med hovudfag som tek praktisk-pedagogisk utdanning. Vårt Dokument nr. 8-forslag er eit forslag som er gjennomførleg, og det har vore sett i verk liknande tiltak i fleire andre tilfelle, m.a. nedskriving av lån for dei med langtidsutdanning. Det ligg difor ikkje noko prinsipielt nytt i dette. Men vi er, i motsetning til resten av Stortinget, villige til å ta desse verkemidla i bruk, fordi vi ser at norsk skule treng lektorane, som no held på å forsvinne ut av norsk skule, som har eit sterkt fagleg grunnlag, og som i tillegg er villige til å bruke eit år ekstra for å gå inn i norsk skule.
Petter Løvik (Høyre), 2000-03-02:
Representanten Reikvam går imot å bruke studiefinansiering, fullstipendiering og delstipendiering, av den pedagogiske tilleggsutdanninga. Og det ville for så vidt vere eit greitt standpunkt dersom det fanst andre løysingar på det problemet vi har. Representanten Reikvam skisserer at dersom vi hadde fått generelt høgare løningar og – som eg kanskje synest også låg i det han sa – meir differensierte løningar for desse gruppene, ville dette problemet vere løyst. Og då må vi ikkje jakte på alternative løysingar, presterer representanten å seie. Men det er nettopp det Høgre gjer. For når vi ser at vi ikkje får gjennomslag for vårt syn, som går på høgare lønsnivå for undervisningspersonell, høgare lønsnivå for ein del av dei som vi spesielt treng, då er vi realpolitikarar, då går vi inn på løysingar som er dei nest beste. Vi er ikkje så katolske at vi då berre sit med hendene i fanget og furtar over at vi ikkje fekk det slik som vi ville. Så er det dette med inntak til lærarskulane. Det kan kanskje verke som eit paradoks at vi i ein situasjon der søkjartalet går ned, vil heve inntakskrava. Men det er det vi vil, vi vil ha krav utover generell studiekompetanse. For skal vi klare å heve statusen til læraryrket, løna i læraryrket og kvaliteten i norsk skule, nyttar det ikkje å pøse på med lærarar à la dei skisserte i Finnmark på vidaregåande nivå, nokre på grunnskulenivå, som kanskje kan tenkje seg å søkje på lærarskulane. Vi må få dei best motiverte til å gå inn, det fortener ettertida, og derfor er Høgre ueinig med SV også på dette området. Så til minstestandardar. Det er muleg at det kanskje kan ha sine verknader, men det blir ikkje meir pengar av det. Det vil føre til ei omfordeling i norsk skule, og i motsetnad til SV har Høgre den tiltru til norske lokalpolitikarar at får dei ressursar, vil dei betre enn oss som sit på Stortinget, vere i stand til å fordele desse.
Petter Løvik (Høyre), 2000-03-02:
Eg skal prøve å vere konkret for å få konkrete svar tilbake. Venstre, blant andre, seier at lærarane må ha ei konkurransedyktig løn. Det må jo innebere at det skal vere attraktivt å vere lærar. Og då er mitt spørsmål: Er løna generelt konkurransedyktig i dag? Dersom svaret er ja, er Høgre ueinig. Dersom svaret er nei, vil dette i praksis seie at Venstre inst inne støttar Høgre og SV sitt forslag? Dernest: Vil Venstre ha ei sterkare differensiering av løna enn det som ligg i avtaleverket i dag, slik dei så vidt eg veit, har programfesta? Punkt 3: Er det eit problem at det er for få lektorar i norsk skule i dag? Og dersom ein seier ja til det samtidig som ein går imot det forslaget som Høgre har lagt inn – altså om betra studiefinansiering – og samtidig går imot å seie noko konkret om lønsnivået, kva tiltak vil Venstre prøve å gjennomføre for å betre denne situasjonen? Eller: Vil ein berre la det skure, og seie at det er trist med desse lektorane som ikkje er her, men vi har ikkje tenkt å gjere noko konkret med det – for det har ikkje så veldig mykje å seie likevel? Og til slutt til det med sentralstyring. Alle som følgjer med i debatten internasjonalt, veit at norsk skule er meir sentralstyrt enn skulane i dei fleste andre land. Og no vil stortingsfleirtalet, alle unnateke Høgre, på nytt gå inn og pålegge skulane ei fadderordning, og stimulere til dette. Desse fadderordningane som vi har i norsk skule i dag, fungerer ypparleg på dei plassane der skulane har funne det formålstenleg å gå inn på dei. Men skal vi no pålegge norske skular gjennom stortingsvedtak å innføre fadderordningar? Skal det skje gjennom stortingsvedtak, skal det kome lov om dette, skal det kome forskrift om dette, skal det kome tilskot til dette, eller er det berre ei viljeserklæring ut i lause lufta om noko som norsk skule allereie i dag gjer av rein, fri vilje?
Petter Løvik (Høyre), 2000-03-02:
Til trøst for presidenten: Høgre har tidlegare påvist dei problema vi har i det norske samfunnet med både lese- og skrivevanskar. Eg får ikkje tid i eit kort innlegg til å gå nærare inn på dette no, så presidenten får ha meg unnskyld. Det som fekk meg til å be om ordet, var at eg synest representanten Konglevoll på ein utmerkt måte oppsummerte den debatten vi har hatt i Stortinget i dag ved å seie om vårt Finnmark-forslag at det at dei ikkje stemmer for forslaget, ikkje betyr at dei er imot det. Og eg føler at dette har vore ein gjennomgangstone på veldig mange område. Vi har hatt ein situasjon der fleirtalet har sagt at dei ser problema med at så få av dei som tek hovudfag, går inn i skulen, men dei vil ikkje gjere noko med det, dei vil ikkje støtte Høgre sitt forslag, dei vil heller ikkje kome med alternative forslag, dei vil berre vedlegge forslaget protokollen. Og kvar vart det av det eg etterlyste i mitt hovudinnlegg – det Jagland sa om at vi treng fleire lektorar? Det vart sagt ei veke før valet til Skolefokus. I dag er det ingen som har svart på korleis ein vil følgje opp det Jagland lovte då, og eg viser også til det han sa om at vi kan gjerne kome tilbake til dette like før lønsoppgjeret. Høgre vel å ta Jagland på ordet. Vi ser problema på ungdomstrinnet. Fleire har sagt at dette trinnet er ein flaskehals i det norske skulesystemet. Ungdomstrinnet er keisamt, og eg trur vi alle er einige om at det trengst meir valfridom, men å gå inn på slike forslag vil ikkje Stortinget, sjølv om dei ser problema. Dette forslaget blir ikkje berre vedlagt protokollen, det blir avvist av Stortinget etter det som ligg i dokumenta, og det er endå mindre imøtekomande. Heile Stortinget ser at lønsnivået er viktig. Fleirtalet vil ikkje gi signal, men overlate til dei skriftlærde og tolkarane å forstå kva Stortinget i grunnen har meint med at lønsnivået er viktig. Til slutt: SV og Høgre er på mange måtar ueinige i skulepolitikken, vi er m.a. ueinige om dei private skulane si rolle. Høgre ser på desse som eit veldig nyttig supplement bl.a. til det offentlege tilbodet. Men eg er heilt einig i det som representanten Reikvam sa, at ein god og spennande offentleg skule er det viktigaste. Men privatskulane har også ein verdi i seg sjølve på den måten at dei blir ein konkurrent og stimulator for den offentlege skulen. Dette er igjen eit bevis på at konkurranse gir skjerping, og det skal vi alle sjå positivt på.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Ja, vi ønsker velkommen til enighet med oss i gasskraftsaken, det hadde vært veldig fint. Så til pott til utviklingsarbeid i skolene. Vi i Kristelig Folkeparti har ikke ønsket å gå inn for en slik ordning, men viser til de utviklingsmidlene som er lagt på bordet i budsjettsammenheng, og at vi har sagt at vi vil fortsette å øke midlene til utviklingsarbeid. Når det gjelder skolebygninger, er dette først og fremst kommunens ansvar, og vi er i den sammenhengen mer opptatt av innholdet i skolen og av å gi lærerne gode muligheter til utdanning og til å kunne være kreative i sitt arbeid. Vi er ikke enige i den partnerskapsordningen mellom stat og kommune som Arbeiderpartiet nå legger opp til.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Ja, jeg får prøve å svare litt på det. Dynamikk i forhold til lærerlønninger er vi for så vidt opptatt av, og vi er glad for den hovedtariffavtalen som ble vedtatt i mai 1999, og som gir partene flere virkemidler både for å kunne bedre lønnsnivået og for å rekruttere lærere og beholde dem i skolen, og vi vil følge med på det og se hva effekten av det kan bli. Vi har jo også sagt noe om dette med å forenkle avtaleverket, som skal gi et større handlingsrom og mer kreativitet i skolen. Jeg vet ikke om jeg skal si så mye mer, men vi ser en mulighet her og et rom i forhold til lærerne, også når det gjelder arbeidstid i forhold til lønn.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Jeg får nesten lyst til å være litt personlig, for vi er to søstre som produserer sju eller åtte lærere, så det at ingen ønsker det, kan jeg ikke forstå. Når det gjelder etter- og videreutdanning, kan jeg ikke helt skjønne det representanten Lønning sier. Det blir absolutt satset på etter- og videreutdanning i budsjettet dette året, så det han sier, kan jeg ikke si er rett. Jeg kan heller ikke helt forstå det Høyre sier om at de vil høyne inntektskravet til læreutdanningen. At de skal få opp statusen, kan jeg på en måte forstå, men at de for å rekruttere lærere skal bruke det i den situasjonen vi er i akkurat nå, og som det ser ut som vi vil være i noen år framover, det kan jeg ikke helt forstå. Når det gjelder lønn og konkurransedyktig lønn, er det klart at vi i Kristelig Folkeparti også har forståelse for og skjønner at lønn betyr noe både når en er i et yrke og når en skal søke til et yrke. Det skjønner vi, og derfor sier vi noe om det, men likevel holder vi fast på at det er partene i arbeidslivet som skal forhandle fram lønnsavtaler. Lønning er glad i å snakke i bilder. Jeg har nesten lyst til å bruke det bildet han har brukt mange ganger selv når det gjelder lønn. Han har kritisert sentrumspartiene for at de er med på å ta sats, men ikke hoppe. Jeg har en følelse av at Lønning har tatt sats og han har hoppet, men han har ikke landet.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Først håper jeg at det forslaget som Arbeiderpartiet har lagt på bordet i dag, blir et oversendelsesforslag, for jeg synes statsråden har svart ganske godt på at han har tatt initiativ og skal komme tilbake til Stortinget med den saken. Så har jeg lyst til å kommentere Dokument nr. 8:7 fra Høyre, der de sier at de skal styrke grunnskolens ungdomstrinn. Kristelig Folkeparti støtter ikke forslaget som er lagt fram, fordi vi ikke tror det styrker ungdomsskolen. Vi mener i hvert fall at det ikke vil styrke elevenes rolle i skolen. De foreslår å omorganisere grunnskolens ungdomstrinn for å få større valgfrihet og faglig fordypning. Vi mener at vi gjennom forsøksparagrafer og nye forskrifter til opplæringsloven gir de mulighetene Høyre ber om, både faglig og organisatorisk. Det gis større valgfrihet og store muligheter for faglig fordypning. Det er vanskelig å se at Høyre i sitt forslag ber om noe annet enn permanente klasser og grupper inndelt etter evner. Her må vi bruke de mulighetene som finnes i lov, forskrifter og læreplaner. Det andre forslaget går ut på at valgfag skal telle med ved opptak til videregående skole. Høyre vil styre valgfagene i ungdomsskolen. Kristelig Folkeparti mener at dette skal være frie fag uten karakterpress. Vi vil ikke styre valgfagene i ungdomsskolen på den måten som Høyre vil. Da må en spørre seg selv om hvem skal komme inn på hvilke valgfag, og hvilke valgfag det er lurt at skolen velger å sette opp. Vi må være klar over at ungdommens interesser, evner og anlegg utvikles veldig i ungdomstiden, og det er sørgelig hvis de allerede fra første år på ungdomsskolen, og første gang de skal velge valgfag, må tenke på at de her skal velge for å komme inn på videregående. Høyres forslag vil ødelegge valgfagene i ungdomsskolen, både for skolen når den skal foreslå og lage nye grupper til valgfagene, og for elevene som til nå har kunnet bruke valgfagtimene fritt etter eget ønske og behov. Jeg har også lyst til å presisere enda en gang at forslaget om å løsne på kravet om to pedagoger i 1. klasse, ikke handler om å ta vekk de to pedagogene – det er det ingen som sier . Men vi lager en åpning for at skolen selv skal være den som velger det som er best for skolen der og da. Det kan gi økt voksentetthet, og vi sier at ressursene skal beholdes.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Selv om debatten her har dreid seg mye om lønn, vil jeg presisere til slutt at mange ulike virkemidler må til. I St.meld. nr. 12 foreslår Regjeringen en rekke tiltak, og det gleder meg virkelig at vi gjennom debatten og gjennom innstillingen har fått gjennomslag for alle disse forslagene. Saksordsfører innledet med noen ord om pessimisme og oppgitthet blant lærere i dag. Meldingen viser til en undersøkelse som viser at ni av ti er fornøyd med arbeidssituasjonen. En annen undersøkelse viser at 80 pst. trives i skolen. Dette må fram, dette må vi fokusere på – det vil være et av de beste midler for å rekruttere til læreryrket.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-03-02:
Arbeiderpartiet og regjeringspartiene er enige om det meste når det gjelder skolepolitikken, også i denne innstillingen her. Jeg skulle ønske vi kunne være like enige når det gjelder gasskraftverk(munterhet i salen) (munterhet i salen) Men på ett punkt er vi ikke helt enige, og det går på ressursbruken i skolen. Her er det store problemer, og både gjennom Lærerlagets undersøkelser, og nå departementets, har vi fått bekreftet at kommunene har redusert sterkt sine driftsmidler til skolen de siste årene. Vi har diskutert øremerkede tilskudd for å rette på dette, men det går vi ikke inn for, heller ikke Arbeiderpartiet, men vi ønsker kanskje en kombinasjonsmodell. Vi ønsker å få vurdert en ordning hvor hver enkelt skole får en utviklingspott som skal stimulere til utviklingsarbeid og kompetanseutvikling for å gjøre skolen mer attraktiv. Vi ønsker også at staten skal være med på å ruste opp skolebygningene, de fysiske forhold i skolen, gjennom et partnerskap. Kommunene makter ikke dette alene, de må ha hjelp i en overgangsperiode, i hvert fall, til å klare den jobben. Derfor er det veldig beklagelig, synes jeg, at ikke sentrumspartiene kunne være med på det forslaget hvor vi ber Regjeringen legge fram forslag om dette. Jeg tror det bare er på den måten at vi klarer å få gjort noe innen overskuelig framtid for å bedre både lærernes og elevenes arbeidssituasjon i skolen og for å ruste opp alle de skolebygningene som i dag forfaller.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-03-02:
Jeg er egentlig litt lettet over at representanten Stråtveit ikke var enig i, ubetinget i hvert fall, at staten skulle gå inn og gjøre kommunenes jobb. Begrunnelsen hennes for hvorfor hun ikke var enig, er en helt annen sak. Men når skolebygningene forfaller på grunn av dårlige prioriteringer av lokalpolitikere i kommunen, bør ikke staten uten videre gå inn og si at dette er bra, dere får penger til å gjøre begge deler. Det jeg skulle ta opp et spørsmål om, er basert litt på det representanten Lyngstad fra Kristelig Folkeparti sa om markedsbaserte skoler. Jeg trodde at markedet for skolene var brukerne – reell innflytelse for foreldre på vegne av sine barn, ut fra det lovverket vi i realiteten har fastslått her i huset. Når jeg ser på hva han har sagt og gjort over tid – og jeg går ut fra at han snakker på vegne av Kristelig Folkeparti – undres jeg over det han sier i Trønder-Avisa den 26. februar. Der står det at han er bekymret over sutringen fra lærerne, at han vil ha et mer fleksibelt lokalt lønnssystem, og at lærernes store problem er at de har et lønnssystem totalt uten dynamikk. Dynamikk er gjerne noe som hører markedet til, og det vil jeg håpe at Kristelig Folkeparti la seg litt på hjertet. Jeg vil be representanten fra Kristelig Folkeparti om å svare meg nettopp på hvordan de kan be om dynamikk og differensiert fleksibelt system, og så stemme det ned når Fremskrittspartiet foreslår det.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-03-02:
Replikken var rettet til representanten Stråtveit.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-03-02:
Jeg ønsker å gripe fatt i Høyres Dokument nr. 8-forslag om særtiltak for å få flere med hovedfag til å søke praktisk-pedagogisk utdanning. Vi vet i dag at av 783 uteksaminerte realister er det faktisk bare 44 som søker praktisk-pedagogisk utdanning. Og når det kommer til opptaket, finner man bare 22 av disse der. Dette er en ganske skremmende hverdag, og vi er nødt til å se den i øynene. Det er ikke bare særordninger innenfor studiefinansieringen som vil hjelpe til med dette. Det må være en vilje til at f.eks. lektorer, som har den grundigste, lengste og mest spesialiserte utdanningen av alle lærere innen skoleverket, får en lønnsstige som er deres egen, og som gjenspeiler den kvalitet og kompetanse de egentlig har. Kan vi gå inn i en debatt med Høyre på dette grunnlaget, gjør vi det gjerne. Slike særtiltak – pakker for forskjellige landsdeler, pakker for forskjellige yrkesgrupper – viser seg ofte å være slag i løse luften, og har dårlig effekt på andre forhold igjen som griper inn i dette nettverket. Og vi kan rett og slett ikke være med på det. Virkemiddelpakkene for Nord-Norge, for Finnmark/Troms, for seks kommuner i Indre Namdalen blir en del av det samme, og dette går ikke. Men dersom Høyre på noe tidspunkt kommer frem med konkrete forslag for å gjøre læreryrket mer attraktivt for disse menneskene, forslag om klare forbedringer med hensyn til lønn etc., så er vi gjerne med.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-03-02:
Statsråden innledet sitt innlegg med å si at han ønsket en god, aktuell og mangfoldig skole for alle. Da snakker statsråden, tror jeg, ut fra hjertet. Men han snakker også for den eneste tenkelige skolemodellen, nemlig den offentlige enskapsskulen. Og da er man, så lenge man ikke er villig til å akseptere at mangfoldet ligger i mangfold av organisatoriske løsninger og mangfold av driftsformer, fortsatt fanget i sin egen felle, når det går på lønn, når det går på særavtaler, og når det går på kvalitetrelevans i lærerutdanningen. For det blir kvalitetrelevans kun i forhold til én skoletype og ikke i forhold til et mangfold, osv. Statsrådens utspill, som tydeligvis har irritert Arbeiderpartiet, om at lærerne bør få bruke arbeidstiden sin i all hovedsak på elevrettet aktivitet, støtter Fremskrittspartiet, for vi trodde de var der nettopp på grunn av elevene. Men jeg får et lite problem når vi skal blande inn en lang rekke nye yrkesgrupper i skolen, for det vil jo bety økt møteaktivitet, det vil bety koordinering, samordning etc. Jeg skulle ønske at statsråden kunne utdype akkurat det litt nærmere.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-03-02:
Vi har snakket veldig lite om geografisk differensiering av lærerlønningene. Og det kan man jo undre seg over når man erkjenner – og det tror jeg alle kan – at det er store forskjeller i omkostninger ved å bo og leve i dette mangfoldige og uensartede landet. Det ville kanskje være mer naturlig, ut fra at konkurransedyktig lønn i henhold til Reikvam er en balanse mellom tilbud og etterspørsel, å si ja også til en geografisk differensiering som vil gjøre det lettere å demme opp for det faktum at spesielt Oslo og Akershus, det mest folketette området i hele Norge, nå er i en situasjon hvor antallet ufaglærte lærere øker dramatisk. Det går ut over et vesentlig større antall barn her enn det f.eks. gjør i vesentlig mer spredt bebodde strøk, som har virkemiddelpakker så det holder. Hvis vi går inn for en geografisk differensiering basert på minimumslønn og lokale tilskudd, vil vi kunne få det Reikvam ber om: Ja takk, begge deler. Men vi diskuterte det i forrige uke, og jeg så ikke at det var noe særlig ønske eller vilje til å gå inn på alternative løsninger. Vi har fortsatt den gamle pakken som vi har hatt i dette hus i mange, mange år, med virkemidler for nær sagt alle kommuner som ikke er nært tilsluttet en sentralbanestasjon eller noe lignende, og lik lønn til alle innenfor noen gitte spesielle yrkesgrupper. Dette er en håpløs politikk, og det må snart flere enn Fremskrittspartiet være villig til å akseptere. Tom Veierød, adm. direktør i Kommunenes Sentralforbund, sa i et skriv at storting og regjering bidrar til å skape et A4-Norge som ikke er tilpasset moderne menneskers ønsker og behov. Og det er ganske sterkt, men det gir for så vidt en rimelig god forklaring på hvorfor Kommunenes Sentralforbund er så ekstremt farlig som forhandlingsmotpart for lærere.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-03-02:
Det er mulig at jeg hørte feil, og det er også mulig at det er et utslag av statistisk tilfeldighet, men så vidt jeg fikk med meg, nevnte ikke representanten Tingelstad begrepet «enhetsskolen» én eneste gang i innlegget sitt. I innstillingen bruker ikke Senterpartiet det begrepet én eneste gang. Det skuffer meg hvis det er noe innhold i det at de ikke bruker det, for det har vært et begrep som Arbeiderpartiet og Senterpartiet har stått sammen om, og som har vært et overordnet mål for den norske skolen. I beste fall er det festlig, iallfall er det interessant, å følge utviklingen i Senterpartiets utdanningspolitikk de siste årene. Det har vært en glideflukt. Vi husker godt forrige periode, da Senterpartiet var det dominerende partiet blant sentrumspartiene. Det har jo glidd litt over. Da var de en pådriver i skolepolitikken; en pådriver med ubegrensede midler. Da var det tidligere stortingsrepresentant Sigurd Manneråk som stod på for elevenes inneklima og som fremmet forslag om arbeidsmiljølov og argumenterte heftig for å forbedre skolebygningene, skolebygninger som ifølge Senterpartiet var i en katastrofal stand. Nå vil de ikke være med når Arbeiderpartiet og SV vil intensivere arbeidet med å gjøre noe med inneklimaet i skolen. Er det situasjonen i skolen eller situasjonen i Senterpartiet som har endret seg? I forrige periode hadde vi også tidligere stortingsrepresentant Rita Roaldsen, som stod på og kjempet for at det skulle være to pedagoger for 6-åringene. Hun satt i knallharde forhandlinger med Arbeiderpartiet og insisterte på at det skulle være to pedagoger. Nå vil Senterpartiet gå bort fra dette. Er det 6-åringene i år 2000 som er annerledes enn 6-åringene i 1997, eller er det Senterpartiet i år 2000 som er annerledes enn Senterpartiet i 1997?
Helene Falch Fladmark (Venstre), 2000-03-02:
Som representanten Oppebøen Hansen sa, er sentrumspartiene og Arbeiderpartiet enige om en del saker når det gjelder skolepolitikken. Samtidig er det en del områder hvor vi skiller lag, og jeg ser som ett av disse områdene dette med viljen til å realisere lokal handlefrihet når det gjelder skolen – det var det jeg var inne på i mitt innlegg. Denne saken Oppebøen Hansen trekker fram, er et eksempel på hvor vi skiller lag. For oss er en viktig forutsetning for å få til lokal handlefrihet nettopp å sørge for at de sentraldirigerte direktivene til skolen ikke lenger skal være der. Hvordan man gjør det, er selvfølgelig opp til partene i arbeidslivet. Det skal være organisasjonene sammen med motparten som skal komme fram til hvordan dette i fremtiden skal organiseres. Nettopp dette er man jo i gang med, og det er det stortingsflertallet gir en respons på, for Regjeringens syn på dette ble altså lagt fram i meldingen, og stortingsflertallet gir en positiv respons. Så jeg ser ikke dette som å blande seg inn i lønnsforhandlingene på samme måten som et mindretall gjør i en annen sak.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 2000-03-02:
For å ta det siste først: Høyre har tydeligvis hengt seg opp i denne fadderordningen, og ser dette nærmest som et stalinistisk diktat fra Stortinget. Venstre, og jeg tror også de andre sentrumspartiene, er enige om at dette vedtaket ikke skal oppfattes på denne måten. Det er nettopp ved å stimulere at staten kan videreutvikle skolen. Og det er slik vi oppfatter dette forslaget – som en stimulans og en mulighet staten har til å få til et godt tiltak. Derfor er vi med på dette forslaget. Når det gjelder de andre punktene Løvik tok opp, vil jeg gjerne si at jeg har følelsen av at det bare er sentrumspartiene som har et helt konsekvent og ryddig forhold til hva som skal være Stortingets oppgaver i disse dager. Vi er de eneste partiene som faktisk er konsekvente og prinsipielle her. Og vi mener at det ikke skal være Stortingets oppgave å drive lønnsforhandlinger. Nettopp derfor går vi ikke inn på forslag, slik Høyre gjør. Når det gjelder differensiering av lønn og mer lokale lønnssatser, redegjorde jeg for det i mitt innlegg, og jeg sa at det er opp til partene å finne fram til de avtalene som kan fungere best. Vi har jo et syn om at det kan være fornuftig, men vi skal ikke bruke Stortinget til å vedta forhandlingsløsninger for partene. Det syns jeg er en ryddig måte å forholde seg på, og det er slik Stortinget skal fungere.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 2000-03-02:
Nå har jeg sagt opptil flere ganger her fra talerstolen at Venstre og de andre sentrumspartiene er enige om at det ikke er Stortingets oppgave å drive lønnsforhandlinger. Og det står vi ved. Det er det som er bakgrunnen for at ikke vi går inn og instruerer en av partene i de kommende lønnsforhandlingene. Det er ulike oppfatninger om dette, men det er altså vårt syn. Når det gjelder den andre saken, responderer sentrumspartiene, som jeg sa i stad, sammen med alle utenom Arbeiderpartiet på et forslag som ligger i stortingsmeldingen, og det er en helt annen sak, så de sakene kan ikke sammenlignes. Når det gjelder det andre SV tok opp, syns jeg det er litt problematisk å forstå hva som egentlig er SVs linje i denne saken, for SV har vært veldig opptatt av å øke den lokale friheten og øke fleksibiliteten på den enkelte skole, og det er nettopp det som ligger i forslaget om å ta bort den lovformuleringen som går på pedagoger i første klasse. Vi ønsker å bruke de samme ressursene for å sikre elevene best mulig voksennærvær i klassen, men det må være opp til den enkelte skole å finne ut hvordan den enkelte klasse skal få til dette. Så her er SV litt inkonsekvent etter min vurdering.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2000-03-02:
Eg er glad for at Arbeidarpartiet og sentrumspartia på nesten alle område står saman i denne innstillinga. Det viser at me har mykje felles når det gjeld norsk utdanningspolitikk og tiltak overfor problemstillinga med omsyn til å rekruttere lærarar. Eg har eit konkret spørsmål til representanten. Det gjeld ein merknad som Venstre står saman med eit fleirtal om, alle unnateke medlemene frå Arbeidarpartiet, der dei påpeikar at det er for mykje detaljstyring og sentralstyrte arbeidstidsordningar i dagens skule. Dette oppfattar Arbeidarpartiet som at Venstre og fleirtalet grip rett inn i avtaleverket, mens Venstre står saman med Arbeidarpartiet om at når det gjeld lønsspørsmålet, som òg er ein del av avtaleverket sjølvsagt, ønskjer ein ikkje å blande seg inn i avtaleverket. Eg vil gjerne at representanten utdjupar det. Vidare seier dette fleirtalet at dei «ser derfor en annen organisering av skoledagen, skoleuken og skoleåret som viktig og nødvendig i arbeidet med å gjøre skolen mer attraktiv som arbeidsplass». Denne moglegheita finst faktisk i dag. I dag er det veldig stor fridom med omsyn til å organisere skulen, skulen si leiing, skulen sin kvardag. Da Stortinget behandla opplæringslova, opna Stortinget – ganske liberalt – på det punktet, om fridom til å organisere skulekvardagen. Eg vil gjerne at representanten Falch Fladmark utdjupar det litt nærare.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2000-03-02:
I dag behandlar me ein plan som har tatt lang tid, etter mi meining altfor lang tid, og som skulle ende ut i ein handlingsplan. Og det er mange av oss som meiner at me har fått ei melding utan så mange forslag til tiltak. Fleire talarar før meg har omtalt den rapporten som KUF nå har fått, som viser at skulesektoren i 160 av 180 undersøkte kommunar får ein stadig mindre del av kommunebudsjettet. Dette har sjølvsagt samanheng med den totale kommuneøkonomien. Denne vanskelege situasjonen vil ikkje Regjeringa gjere noko med i inneverande budsjettår, og eg viser til kva statsministeren svara i spørjetimen i går, og kva kommunalministeren uttalar i dagens utgåve av Kommunal Rapport. Derfor er det mitt håp at Stortinget nå i det minste sluttar seg til Arbeidarpartiets forslag, som er omdelt. Mitt spørsmål er: Kva vil statsråden gjere med den prekære situasjonen? Vil han ta noko grep i det reviderte budsjettet som me snart får oversendt? I Dagens Næringsliv av 28. februar uttalar statsråden at lærarane må bruke meir tid på elevane og mindre på møte, og på den måten frigi midlar som kan brukast til å heve lærarlønningar. Dette er ei oppsiktsvekkjande utsegn. For det første seier statsråden at lærarane ikkje gjer jobben sin, og for det andre gir han signal om at lærarane skal få relativt høgare lønn – altså slik som Høgre og SV foreslår i dag. For det tredje går statsråden til angrep på avtaleverket for å finansiere ei lita peanøtt av eit lønnstillegg. Eg vil be om at statsråden utdjupar dette nærmare, kva han legg i desse utsegnene, og korleis ein skal tolke dei.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Fyrst føler eg eit sterkt behov for fullstendig å ta avstand frå den tolkinga av kva eg har sagt, at lærarane ikkje hadde fullt arbeidsår. Det har alle undersøkingar vist at dei har. Difor kan ikkje det oppslaget med meg i Dagens Næringsliv tolkast slik, det vil eg understreke. Men eg reiser ganske mykje rundt til norske skular. Og ein ting som ein heile tida møter, er at arbeidstidsavtalane er strukturerte på ein måte som gjer at ein føler at ein ikkje får fridom nok til å organisere kvardagen sin i forhold til pedagogisk arbeid. I tillegg til det vil eg nemne at 11 pst. av lønnsmassen ligg i 190-timarsramma. Eg er overbevist om at her ligg det moglegheiter både for meir fleksibilitet og for å ta ut ein del som kan nyttast på ein måte som eg trur lærarar stort sett vil vere godt nøgde med. Så er det også understreka noko i forhold til intervjuet med meg. Det eksemplet at eg grip inn i forhandlingsretten, er ikkje rett, så eg presiserer heilt klart: Dette er eit forhandlingsspørsmål som skal takast opp mellom partane, men eg gjev eit synspunkt på det. Det er jo heller ikkje så uvanleg at den andre parten gjev synspunkt på kva som skal skje i slike forhandlingar, så det føler eg meg fri til òg. Så til kommuneøkonomien. Kvifor finst den rapporten som det er vist til her i dag ein del gonger? Jo, den finst fordi Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet tok eit initiativ utanom den vanlege tilbakerapporteringa for å sjå kva som skjer når vi gjennomfører to andre viktige, store reformer – som òg krev eigendel – i ein trong økonomisk situasjon. Difor er det frå mi side teke initiativ til å innhente materiale. Det trengst å bearbeidast meir, men grunnen til at eg har innhenta det, er at eg vil gjere nøyaktig det som Arbeidarpartiet seier i forslaget sitt, orientere om situasjonen i kommuneøkonomiproposisjonen. Det er grunngjevinga for at eg har teke inn opplysningane.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Fyrst til det med nye yrkesgrupper i skulen. Vi utdannar i dag ganske mange barne- og ungdomsarbeidarar i vidaregåande skule, vi har ein del sosialpedagogiske yrkesgrupper i forhold til barnevernspedagogar o.l. Eg trur at ein del av arbeidet i skulen som går på det sosialpedagogiske, med fordel vil kunne gjerast av andre grupper enn pedagogar. Dei er primært utdanna for kunnskapsformidling, og eg trur at vi kan klare å organisere dette utan at ein dermed må lage eit større byråkrati. Når einskilde skular føler at dei må ta overvaking, via kamera i bruk i friminutta, trur eg at ein betre måte å gjere det på er å setje inn sosialpedagogiske grupper som f.eks. barne- og ungdomsarbeidarar o.l. til å vere der i friminutta, og til òg å vere der i langfriminuttet osv. Så til det med einskapsskulen. No sa rett nok representanten Ursula Evje «enskapsskulen». Det var eit godt forsøk, trur eg, på å tilnærme seg statsråden sin målbruk. Det nådde ikkje heilt fram, men det var ein god vilje i det, og det set eg pris på. Eg meiner det går an å kombinere, ha to tankar i hovudet på ein gong, og det er at vi skal ha ein skule for dei fleste, einskapsskulen, som i innhald er så mangfaldig at han fangar opp dei behova dei fleste foreldre føler dei har for barna sine, og så skal vi òg ha retten til private skular. Men ynsket mitt er at vi klarar å lage ein så spennande offentleg skule, mangfaldig, men likeverdig, at der er det godt å vere.