Bent Høie (Høyre), 2020-05-12:
Nasjonal helse- og sykehusplan er regjeringens strategi for å skape pasientens helsetjeneste på en bærekraftig måte. Den første nasjonale helse- og sykehusplanen avklarte sykehusstrukturen i Norge. Nå setter vi retning og rammer for utviklingen av spesialisthelsetjenesten og samarbeidet med den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Da jeg la fram meldingen i november i fjor, var ikke covid-19 oppdaget ennå. Håndteringen av viruset har naturlig nok tatt det meste av oppmerksomheten både i helsetjenesten og i samfunnet de siste månedene, og det vil trolig også påvirke oss de neste par årene. Da kan det være lett å tenke at Nasjonal helse- og sykehusplan, som Stortinget behandler i dag, er utdatert. Det stemmer ikke. Jeg vil heller si tvert imot. Utfordringene som vi la til grunn i Nasjonal helse- og sykehusplan, er der fortsatt. Vi blir flere, vi blir eldre, og vi forventer mer av helsetjenesten. Samtidig er det en grense for hvor mye mer helsepersonell vi realistisk kan få tilgang til. Dette gjør det krevende å forene ønsker og muligheter innenfor de ressursene vi har til rådighet. Pandemien som vi nå står i, endrer ikke dette bildet. Den forsterker bildet. Det er mange utfordringer, men det er også veldig mange muligheter. For å realisere pasientens helsetjeneste på en bærekraftig måte må vi utnytte de mulighetene som teknologien gir, bruke kompetansen hos de ansatte best mulig og løse oppgavene på nye måter. Med en av de beste helsetjenestene i verden har vi et godt utgangspunkt. I pasientens helsetjeneste skal pasienten kunne være en aktiv deltaker i egen behandling, men også i utviklingen av helse- og omsorgstjenestene. Pasient og pårørende skal bli sett og hørt. Kommunikasjonen mellom pasient og helsetjeneste skal være forståelig. Samvalg skal være en selvfølge, og innbyggerne skal kunne kommunisere med tjenestene digitalt. Pasienter skal oppleve en sammenhengende helse- og omsorgstjeneste på tvers av sykehus og kommuner. Sårbare pasienter med sammensatte behov skal oppleve en tjeneste som opptrer i team rundt dem. Etableringen av de 19 helsefellesskapene skal bidra til en mer sammenhengende helse- og omsorgstjeneste og et mer likeverdig partnerskap mellom kommuner og sykehus. I helsefellesskapene vil representanter fra kommuner og sykehus, brukere og fastlege sammen utvikle og planlegge tjenester for sårbare pasientgrupper og finne løsninger tilpasset de lokale behovene. Hvor mange sykehus og kommuner de ulike helsefellesskapene består av, vil variere. Komiteen er opptatt av at ideelle sykehus skal inkluderes i helsefellesskapene, og det er jeg helt enig i. Dette har vi hele tiden lagt til grunn. Nøyaktig hvem som stiller i hvilke utvalg, må en bli enig om lokalt. Regjeringen og KS er enige om at helsefellesskapene skal prioritere fire grupper i sin felles planlegging: skrøpelige eldre, barn og unge, personer med alvorlige psykiske lidelser og rusproblemer og personer med flere kroniske lidelser. Krisehåndteringen har gjort det vanskelig å komme i gang med det formelle arbeidet med etableringen av helsefellesskapene og den konkrete planleggingen av tjenestene til de fire pasientgruppene, men mitt inntrykk er veldig klart: at mye av samarbeidet som har oppstått i disse månedene rundt håndteringen av covid-19-pandemien, både fra kommunene, fra sykehusene og med fylkesmennene involvert, nettopp har bygd på prinsippene i helsefellesskapene, og at hele denne tenkningen nå derfor er tatt i bruk mange steder. Jeg er helt sikker på at de erfaringene som gjøres nå, vil være verdifulle i det videre arbeidet med å etablere helsefellesskap og bidra til å bringe sykehus og kommuner tettere sammen, og det vil også være en styrke i beredskapsarbeidet. I pasientens helsetjeneste er det et mål at spesialisthelsetjenesten skal komme nærmere pasienten. Framover vil sykehusene i mindre grad være et hus pasienten kommer til, og i større grad en tjeneste som kommer til pasienten. Vi vil skape det utadvendte sykehus hvor spesialister på store sykehus også bistår kollegaer på mindre sykehus, spesialister fra sykehus samarbeider med kommunens helsepersonell på kommunal arena, og sykehusene hjelper pasienten hjemme eller ved hjelp av digitale løsninger. Dette har betydning for hvordan sykehusene opptrer i helsefellesskapene. Psykisk helsevern er et fagområde som løftes i meldingen. Vi gjennomfører tre hovedgrep. Vi skal anslå bedre hva befolkningen har behov for, og hvordan tjenestene bør organiseres for å dekke dette behovet. Vi vil prioritere kvalitet og innhold. Det handler bl.a. om å spørre pasienten om hva som virker, og innføre det som virker, raskere. Vi skal videreutvikle tjenestene ved å ta i bruk nye behandlingsformer, digitale løsninger og mer teambasert arbeid. I Nasjonal helse- og sykehusplan setter vi en klar retning for bruk av teknologi i helsetjenesten. Vi skal utnytte muligheten teknologien gir for å flytte tjenester hjem til pasienten, bruke våre felles helsedata og kunstig intelligens for å utvikle bedre helsehjelp og legge til rette for mer persontilpasset medisin. Å flytte flere tjenester hjem kan bidra til økt mestring for pasientene, et mer tilpasset tilbud, at tegn på forverring fanges opp tidligere, og bedre smittevern. Mindre tid brukt på reise og venting betyr mer frihet for pasientene og bedre ressursbruk i tjenesten. Også her ser vi at bruk av video og andre digitale løsninger i tjenesten har økt drastisk de siste ukene som følge av covid-19-pandemien. I april ba jeg helseregionene om å ta i bruk digital hjemmeoppfølging og nettbasert behandling der det er mulig. Vi må sikre at de positive endringene som skjer nå, blir varige og en integrert del av tjenesten også når krisen er over. Regjeringen vil sørge for tydelig styring og koordinering av digitaliseringstiltakene. Målene for pasientbehandling skal være førende for gjennomføringen av digitaliseringstiltak. Igjen ser vi at meldingens vektlegging av digitalisering har vært en viktig del av beredskapen i denne situasjonen. Covid-19-situasjonen har også understreket hvor avgjørende det er å ha tilstrekkelig helsepersonell med riktig kompetanse for å håndtere denne typen kriser. I planen beskriver vi at hvis vi fortsetter som i dag, må antall årsverk ifølge SSB øke med 35 pst. mot 2035. I så fall må nesten halvparten av veksten i arbeidsstyrken i Norge gå til helse og omsorg. Det sier seg selv at det ikke er mulig. Derfor er vi nødt til å vri ressursveksten vekk fra bemanning, som er en knapp ressurs, til investering i kompetanse og teknologi, sånn at vi kan redusere framtidige behov for økt arbeidskraft. Sykehusene må drive både personell- og kompetanseplanlegging for å kunne møte behovet i tjenestene. Det betyr at de må vite hvor mange hoder de kommer til å trenge, og hvilken kompetanse de ansatte trenger. Det er særlig sykepleiere og helsefagarbeidere vi vil mangle. Dette er gruppene som får mest oppmerksomhet i denne planen. Vi vil øke utdanningskapasiteten for sykepleiere og heve kvaliteten på videreutdanningene. Det passer det godt å si i dag, på verdensdagen for sykepleiere – og det gir meg også en god anledning til å gratulere presidenten med dagen. I revidert nasjonalbudsjett foreslår regjeringen 260 mill. kr, tilsvarende ett årlig opptak på om lag 4 000 flere studenter, av disse om lag 1 500 studieplasser i helse- og sosialfag. Plassene er fordelt på bl.a. medisin, sykepleie og videreutdanning i sykepleie. I Nasjonal helse- og sykehusplan slår vi fast at helsefagarbeidere skal ha en plass i sykehusene. Sykehusene har også et viktig ansvar for å sikre at det utdannes nok helsefagarbeidere til kommunale helse- og omsorgstjenester. Derfor stiller vi krav om flere helsefaglærlinger og opprettelse av opplæringskontor i alle helseforetak. Noen vil kanskje påstå at nasjonal helse- og sykehusplan er utdatert fordi den ikke dekker beredskapsområdet. Her er jeg også uenig. Meldingen gir flere svar på hvordan vi skal ruste oss for framtidige kriser. For å respondere på kommende utfordringer må vi ha nok folk med riktig kompetanse, tett samarbeid mellom kommuner og sykehus, og vi må videreutvikle den akuttmedisinske kjeden. I planen omtales også nasjonal helse- og beredskapsplan som det overordnede rammeverket for helse- og omsorgssektorens forebygging og håndtering av alle typer kriser og katastrofer. Enhver krise og pandemi vil arte seg ulikt, og behovet for tiltak vil variere, men det vil uten tvil være læringspunkter fra covid-19-pandemien, og det må vi selvfølgelig komme tilbake igjen til. Både kommuner og sykehus gjør en imponerende innsats i håndteringen av pandemien. Krisen har beslaglagt mye kapasitet både i tjenestene og i etatene, som har forsinket noe av gjennomføringen av Nasjonal helse- og sykehusplan. Samtidig forsterker dette behovet for å gjennomføre tiltakene, og det vil være en viktig prioritering for regjeringen også på veien ut av krisen.