trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-04-19:
Bare en kort saksopplysning. Det dreier seg om den nevnte eldreforskeren, som jeg antar at jeg hørte i dag tidlig på NRK Radio. Jeg hørte ikke noe empiri bak dette. Jeg hørte synsing – og det er ikke rart, for det finnes jo ikke empiri om dette. Det er ingen som har forsket på dette. Kunnskapsbasert erfaring og forskning føyer jeg meg etter, men dette hørte jeg ikke i dette tilfellet. Bare en saksopplysning: Representanten Moflags kommune, som hun kjenner godt som tidligere ordfører, har ca. 30 000 innbyggere og har et godt utbygd sykehjemssystem – som jeg er sikker på at Moflag tar noe av æren for, med rette, vil jeg tro – Solborg, Langhus, Finstadtunet. Kautokeino er ca. 9 000 km 2 stort, Ski kommune er på ca. 165 km 2 . Det sier noe om behovet for at pårørende kan flytte inn. Så er det ikke slik at det er en tvang i dette, det er en valgfrihet. Og så må jeg i tillegg si, når representanten Mørland trekker fram at det ikke må være et moralsk press som ligger til grunn for dette: Jeg har aldri sett noen fare i moralske press.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Det er viktig å fortsette arbeidet med å styrke tilbudet innenfor psykisk helse og ikke minst forsterke det som ble satt i gang med forrige folkehelsemelding, nemlig å se psykisk helse som en likestilt del i folkehelsearbeidet. Forslagsstillerne peker på viktige områder som fortsatt trenger oppmerksomhet framover – samhandling, prioritering og ikke minst behovet for å bygge opp lavterskeltilbud i kommunene. Vi skal legge fram en opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse og en ny nasjonal helse- og sykehusplan, der psykisk helse vil være et av hovedtemaene. Når regjeringen vil legge fram disse to dokumentene for Stortinget, er det vanskelig å se behovet for en egen stortingsmelding om psykisk helsevern i tillegg. Forholdene rundt psykisk helsevern vil bli grundig behandlet i de dokumentene. I opptrappingsplanen vil man se på etablering av lavterskel psykisk helsetilbud til barn, unge og familier. Gode tverrfaglige lavterskeltilbud er viktig for å gi best mulig forebygging og behandling. Helsestasjons- og skolehelsetjenestetilbudet er svært viktig, og her har en også økt kapasiteten og kompetansen betydelig de siste årene. Økningen i antall årsverk innen psykisk helse og rusarbeid i kommunene rettet mot barn og unge har vært på 7,9 pst. Det betyr at den nedbyggingen av dette tilbudet som foregikk under forrige regjering, er snudd til en kraftig styrking. Det er viktig å videreutvikle eksisterende tjenester og ikke minst øke kompetansen i kommunene. Derfor har det de siste fem årene vært en økning i antall psykologer i kommunene, fra 130 psykologer i 2013 til 440 psykologer nå. Mens det var 95 kommuner som hadde psykologkompetanse i 2013, er det nå 285. Men det er fortsatt behov for å styrke disse tjenestene. Derfor er dette også viktig i opptrappingsplanen. Representantenes forslag om styrking av barne- og ungdomspsykiatrien er mange. Disse forslagene er i de løpene som jeg har snakket om. Antallet barn og unge som får hjelp i barne- og ungdomspsykiatrien, er nærmest tredoblet siden 1998, og en har en lang tradisjon for samarbeid om tjenester. Antallet døgnplasser har vært ganske stabilt, på om lag 300 plasser. Vi er også i startgropen med å innføre pakkeforløp innenfor både psykisk helse og rus. Dette vil gi gode, helhetlige pasientforløp. I strategien «Mestre hele livet» er det foreslått tiltak som nettopp skal bedre samordningen. Det er fortsatt viktig også å styrke arbeidet med bekjempelse og forebygging av selvmord.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Jeg er helt enig i at det er behov for å bygge opp lavterskeltilbud for barn og unge innenfor psykisk helse i kommunene. Derfor har jeg som helseminister gjort det de siste fem årene, og vi har ikke behov for Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstrepartis forslag og å vedta det i Stortinget for å gjøre det som vi allerede er i gang med. Som jeg sa, vi overtok i en situasjon der kapasiteten i kommunene overfor barn og unge innenfor psykisk helse hadde blitt svekket da Arbeiderpartiet satt med ansvaret. Nå er det blitt kraftig styrket – 7,9 pst. vekst i årsverkene rettet mot barn og unge. I tillegg har vi fått en betydelig økning når det gjelder psykologer i kommunene. Dette fortsetter, samtidig som vi jobber med en opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse, der vi selvfølgelig også vil komme med nye tiltak, og det er viktig. Derfor er forslaget fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti unødvendig.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Når det gjelder det første, mener vi at vi nå er i en opptrapping, og vi skal legge fram en opptrappingsplan på dette området, der det også blir en rekke gode tiltak. Hadde vi ment at situasjonen var god nok, hadde vi ikke gjort det. Hadde dette vært en regjering som ikke prioriterte barn og unges psykiske helse, verken økonomisk eller politisk, hadde vi vært enig i kritikken, men den er jo ikke riktig. Dette blir prioritert, og vi gjør det. Det gjør at forslaget er unødvendig. Når det gjelder egenandeler for barn og unge innenfor psykisk helse, er det ikke tilfellet. Det som er situasjonen, er at de samme egenandelsreglene som har gjeldt siden tidlig på 1980- eller 1990-tallet – hvis jeg ikke husker feil – også gjelder i dag. Som jeg har sagt, er jeg villig til å se på overgangsordningen for barn og unge som går over til voksenpsykiatrien, men det er noe vi må komme tilbake til.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Jeg er helt enig i at vi har for mange selvmord i Norge. Derfor var jeg også, som representanten viste til, en pådriver for dagens handlingsplan, som gikk ut ved årsskiftet. Men handlingene i den handlingsplanen gikk ikke ut ved årsskiftet, de er videreført. Hvis Stortinget i dag vedtar at vi skal lage en ny handlingsplan, skal jeg selvfølgelig gjøre det og bidra til at den nye handlingsplanen blir god. Jeg er også helt enig i at vi er nødt til å bli enda flinkere til å forebygge selvmord hos dem som oppsøker tjenesten. Det positive i undersøkelsen er at veldig mange av dem som har selvmordsrisiko, faktisk er i kontakt med helsetjenesten. Det gir oss en mulighet. Et av tiltakene i handlingsplanen som blir innført fra 15. mai i år, er at det nå blir systematisk kartlegging i tjenesten i etterkant av selvmord, sånn at en i tjenesten i større grad kan lære og å se på hva en kunne gjort annerledes for å hindre at det skjer igjen.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
For det første er jeg helt enig i at tilbudet innenfor psykisk helse i Norge ikke er godt nok. Hadde jeg ment at det var godt nok, hadde jeg ikke jobbet så mye for stadig å forbedre det. Vi skal som sagt legge fram en opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse. Psykisk helse blir det faglige hovedtemaet i den nye nasjonale helse- og sykehusplanen. Jeg håper det blir like mye engasjement rundt dette faglige hovedtemaet som det var rundt det forrige faglige hovedtemaet, nemlig kirurgi og akuttkirurgi. Det blir spennende å se, men jeg håper det blir et like stort engasjement. Det er selvfølgelig ikke sånn at vi venter på dette. Vi har også tiltak nå. Som jeg har vært inne på, bygger vi opp tilbud i kommunene. Fra i år av begynner vi også å innføre de første pakkeforløpene innenfor psykisk helse og rus. Der håper vi å oppnå de samme resultatene som vi har gjort innenfor bl.a. kreftområdet, der pasientene opplever bedre, raskere og mer sammenhengende hjelp.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Regjeringen er opptatt av at vi skal ha en god og velfungerende pasientreiseordning. Ordningen er regulert gjennom en rekke krav i lov og forskrift. Min oppfatning er at helseregionene tar denne delen av sitt ansvar på alvor, men at det er kontinuerlig rom for forbedringer. Det har helseregionene også fått innspill om, ikke minst fra brukerne og deres organisasjoner, men også fra Riksrevisjonen. Helseregionene må samtidig forholde seg til regelverk for offentlige anskaffelser. Det medfører et kontinuerlig arbeid både med gjennomføringen av anskaffelser og ikke minst med oppfølgingen av inngåtte avtaler om å levere disse tjenestene til helseforetakene. Nytt regelverk for pasientreiser trådte i kraft den 1. oktober 2016. Formålet med å endre regelverket var å forenkle ordningen for brukerne, tilpasse regelverket til digitale prosesser og legge til rette for en enklere og mer effektiv saksgang. Pasientreiser opplyser at åtte av ti som søker refusjon elektronisk, er fornøyd. Rettighetene og nivået på godtgjørelsen som er fastsatt for pasienter ved deres reiser til og fra behandling, kan selvfølgelig alltid diskuteres, men etter min mening ligger disse nå på et nivå som sikrer at alle som trenger det, får nødvendig behandling. Reisetid og ventetid er viktig for pasientene til og fra behandling. Regelverket lager ingen spesifikke føringer for hvor lang ventetid og reisetid pasientene må regne med, f.eks. ved flyreiser. Her har behandleren et viktig ansvar gjennom å gi nødvendig informasjon om behovet for tilrettelagt transport når det rekvireres reise. Det har vært flere tilfeller der pasienter har måttet vente lenge før drosje har kommet og hentet dem til behandling eller etter behandling. Dette er veldig beklagelig, og det er nødt til å håndteres av helseforetakene mot dem de har inngått avtale med. Høsten 2017 ble det gjennomført en nasjonal brukerundersøkelse om reise både med og uten rekvisisjon. Overordnet viser resultatene at brukerne er fornøyd med dagens pasientreisetilbud, og brukernes tilbakemelding vil selvfølgelig være en viktig del av den gjennomgangen som Stortinget ønsker at man skal gjøre på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Stortinget kommer i dag trolig til å vedta at vi skal ha en gjennomgang av dette området. Det kommer jeg selvfølgelig til å følge opp. Mitt inntrykk av mange av de enkeltsakene som har vært oppe, er at det ikke nødvendigvis er regelverket det er noe galt med, men at håndteringen av dette og manglende individuell tilpasning har vært problemet. Så er noe av det også knyttet til konsekvensene av at man har et regelverk for offentlige innkjøp, som gjør at det er noen kriterier for hvilke leverandører man kan velge, og hvilke prosesser som skal være for det. Så dette er nok et område der vi må ha kontinuerlig forbedringsarbeid. Tilbakemeldingene fra brukere gjennom jevnlige brukerundersøkelser er også veldig viktig i det arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Det er mange problemstillinger i denne saken, og jeg mener på ingen som helst måte å bagatellisere dem. Det er også viktig å rydde litt mellom hva som er de ulike problemstillingene. Det er helt riktig at i de store byene har det, ikke minst i forbindelse med nye anbud på pasientreiser fra taxiselskapene, vært problemer i oppstartsfasen. Jeg er veldig tydelig på at det er det et ansvar for de to avtalepartene å rydde opp i. Jeg mener det ikke er akseptabelt når det er inngått avtaler med leverandører fra taxiselskapenes side, at de avtalene ikke blir fulgt opp, at sjåførene og de ulike løyvehaverne åpenbart ikke deltar i det som det er inngått kontrakter om, og at det går ut over pasientene. Men erfaringene er at dette ofte går seg til over tid, når partene får muligheten til å jobbe sammen.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Dette henger sammen med det arbeidet som gjøres i Samferdselsdepartementet knyttet til hele systemet rundt taxinæringen. Dette er også en del av det som regulerer hvilke muligheter helseforetakene har for f.eks. å gi egne tjenester der de mener det er nødvendig. Så synes jeg at det som er litt spesielt i disse sakene, er at en opplever at det er inngått avtaler med taxiselskaper, og når de ikke leverer i tråd med avtalen, rettes kritikken mot Pasientreiser. Ikke minst har representanten Toppe vært på banen der og kritisert Pasientreiser. Men jeg mener vi må være veldig tydelig på at når en inngår den typen avtaler, må vi forvente at de følges opp. Det er ikke akseptabelt å la det gå ut over pasientene.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Dette er noe av det som den nye ordningen virkelig har ført til en betydelig forbedring av. Nå er det sånn at de aller fleste opererer innenfor en tillitsbasert ordning, der en melder inn sitt krav og raskt får refusjon, uten at en må samle på kvitteringer og sende brev, som igjen sendes med trailere, som igjen skal behandles av en saksbehandler, osv., og det går veldig lang tid før en får pengene tilbake igjen. Noen kommer ikke inn under denne forenklede ordningen fordi de har spesielle behov som må dekkes. Det gjøres et kontinuerlig arbeid for å forbedre også de løsningene der, som fortsatt oppleves som kompliserte. Hovedbildet er at dette er blitt betydelig forbedret gjennom den digitaliseringen og tillitsbaserte ordningen som vi har i dag, men jeg er helt enig i at det fortsatt er behov for forbedringer for dem som er i unntaksordningen.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Både Stortinget og regjeringen er opptatt av å beholde og styrke ideelle leverandører i helse- og omsorgstjenesten. I foretaksmøtet 16. januar i år påla jeg helseregionene å prioritere ideelle foran kommersielle. Dette er et av flere virkemidler for å nå målsettingen om vekst i andelen tjenesteleveranser fra ideelle. Det rettslige handlingsrommet gir den ytre rammen for hva jeg kan instruere helseregionene om. Pålegg om reservasjon må derfor gis med forbehold om at helseregionene anser at de rettslige vilkårene er oppfylt. Når store deler av et tjenesteområde i dag leveres av kommersielle, er det en risiko for at reservasjoner av hele tjenesteområdet for ideelle kan gå ut over både kapasitet, kvalitet og pris. Det vil kunne gi pasientene et dårligere tilbud. For eksempel er om lag 40 pst. av tilbyderne innen spesialisert rehabilitering kommersielle. I Helse Nord RHF har en kommersiell aktør lokalisert i regionen et omfattende tilbud på rusfeltet. Ingen ønsker at pasientene skal bli lidende ved en for rask omlegging, og jeg legger til grunn at det er dette en samlet komité sikter til med uttalelsen om at «anbudssystemet skal sikre et godt tilbud til en fornuftig pris». Jeg har derfor bedt alle regionale helseforetak om å utrede reservasjon for ideelle innen rehabilitering og psykisk helsevern, først i de volumene som i dag leveres, og deretter muligheten for å øke volumet. Helse Nord skal også utrede dette for TSB, tverrfaglig spesialisert rusbehandling. Regjeringen har med dette gitt helseregionene et tydelig politisk signal om at de skal gjøre sitt ytterste for å reservere konkurransene for ideelle, også i framtiden. Jeg har merket meg at komiteens flertall ikke anser pålegget fra foretaksmøtene i januar som tilstrekkelig. Jeg vil derfor selvfølgelig vurdere hvordan jeg best kan konkretisere oppdraget til helseregionene for å ivareta det som er et klart uttrykt ønske, både fra Stortinget og fra regjeringen. Vi i regjeringen er opptatt av å styrke de ideelle virksomhetene, men det er også viktig at vi hele veien gjør dette på en måte som ikke fører til et dårligere pasienttilbud. En økning i bruken av ideelle må derfor foretas gradvis, men selvfølgelig også innenfor de rammene som Stortingets vedtatte lover har gitt oss. Jeg har gitt tydelig beskjed til helseregionene om å øke bruken av ideelle, og jeg vil også følge dette opp i tiden framover.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Dette er noe av det jeg selvfølgelig skal se på, men det er ganske store utfordringer med f.eks. å stille et likt volummessig krav til de fire helseregionene, for sammensetningen i de fire helseregionene på leverandørsiden er veldig forskjellig. En må også huske at det å definere hva som er en ideell virksomhet, ikke bare handler om å stille spørsmålet: Hvem er eier? Det er ikke bare det som definerer hva som er en ideell virksomhet. Det handler også om hvilken annen type virksomhet en driver, og hvordan en selv opptrer i markedet. Hvis en på andre områder opptrer som en kommersiell aktør, vil en juridisk sett også være en kommersiell aktør, selv om en f.eks. eies av en ideell stiftelse. Det er en rekke aktører som de fleste nok tror er ideelle, som i realiteten ville blitt avskåret fra å kunne gi tilbud hvis et anbud var reservert for ideelle.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Kvalitetskravene i forbindelse med anbud er like i de ulike helseregionene, men det er ingen tvil om at det også på dette området er variasjon. Den største variasjonen i helsetjenestene finner en mellom ulike offentlige tilbud, og ikke mellom offentlige og private eller mellom private og ideelle. Men variasjon i kvalitet er det. Nå er det sånn at en har behov for å få etablert enda flere kvalitetsregistre nettopp for å få bedre oversikt over kvalitetsvariasjonen. Det er nå et godt arbeid på gang for å få etablert kvalitetsregistre innenfor f.eks. rusbehandling. Det vil kunne gi oss mer kunnskap om det representanten spør om.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Svaret på det er ja.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Ledelse, arbeidsmiljø, åpenhet og tillit har stor betydning både for den enkeltes arbeidssituasjon og – ikke minst når det er snakk om helsetjenesten – for kvaliteten på pasientbehandlingen. Dette er et viktig område for meg, og jeg har som helseminister ved flere anledninger bedt om en forsterket innsats fra helseforetakene når det gjelder både arbeidsmiljø og tiltak for å bedre pasientsikkerheten. Det er min vurdering at stedlig ledelse er ett av flere tiltak i arbeidet med å forbedre arbeidsmiljøet og øke pasientsikkerheten. Så er det sånn at god ledelse kan ikke vedtas, det må utvikles og arbeides med over tid. Jeg vil vise til stortingsbehandlingen av Nasjonal helse- og sykehusplan for 2016–2019, hvor følgende forslag ble vedtatt: «Stortinget ber regjeringen gjennom foretaksmøtet og/eller styringsdokumenter sørge for at stedlig ledelse blir hovedregelen ved norske sykehus.» Anmodningsvedtaket ble fulgt opp i foretaksmøtet til de regionale helseforetakene 4. mai 2016. I foretaksmøtet understreket jeg at vedtaket tilrettela for fleksibilitet i helseforetakene til å etablere ledelsesmodeller tilpasset de lokale behovene. Kravet om stedlig ledelse er f.eks. ikke til hinder for bruk av tverrgående klinikker, men forutsetter at det er ledere på de ulike geografiske lokasjonene med fullmakt til å utøve stedlig ledelse. Dette er også i tråd med merknaden fra flertallet i forbindelse med det som Stortinget vedtok. Jeg har vært tydelig på at helseforetakene må sikre en organisering som oppfyller lovens krav til enhetlig ledelse. Dette innebærer bl.a. at alle ansatte i sykehuset skal vite hvem som er deres nærmeste leder. Dette er viktig, spesielt i omstillingsprosesser. Endring av strukturer skal skje i samarbeid og i god dialog med ansatte og deres organisasjoner. Et av de viktige målene med stedlig ledelse er å bidra til god kommunikasjon og samhandling innad i sykehuset og mellom sykehus i et område og kommunene og andre som har interesser mot sykehuset. Jeg vil avslutningsvis avkrefte det som påstås av dem som fremmet forslaget, at vedtaket om stedlig ledelse ikke er fulgt opp. I årlig melding for 2016 rapporterte de regionale helseforetakene om at alle helseforetakene har fulgt opp Stortingets anmodningsvedtak. Rapporteringen viser også hvordan helseforetakene har etablert stedlig ledelse i sine sykehus. Dette gjelder også for Helse Møre og Romsdal helseforetak.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Jeg er veldig opptatt av at en skal ha åpenhet og god dialog i sykehusene våre, ikke minst mellom ledelsen og de tillitsvalgte. Dette er derfor et tema som jeg jevnlig tar opp med både styrene og lederne i foretakene. Vi har også tatt initiativ til det som gjennomføres nå: en samlet undersøkelse av disse forholdene i alle sykehusene. Det vil gi oss en mye bedre oversikt over hva som faktisk er situasjonen, og som også er mye mer sammenlignbart over tid, nettopp som et utgangspunkt og en oppfølging etter noen av de oppdragene som jeg har gitt på dette området til helseregionene. Jeg er også veldig tydelig overfor ledere på alle nivå på at det å legge til rette for at de tillitsvalgte får gode arbeidsforhold, og at det å være tillitsvalgt blir sett på noe som fremmer karriere, og ikke hindrer karriere, er helt avgjørende for at vi skal ivareta og videreutvikle den gode ledelsesmodellen som vi har i Norge.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Ja, det er en rekke sykehus som har fått dette etter det vedtaket som representanten viste til, f.eks. Volda sjukehus og Molde sjukehus i Helse Møre og Romsdal. Så er det slik at vi kan fortsette denne diskusjonen, den har vi hatt flere ganger, men jeg må igjen minne representanten om at Senterpartiets forslag om stedlig ledelse i forbindelse med Nasjonal helse- og sykehusplan ble nedstemt. Det forslaget som ble vedtatt, var et forslag som er helt i tråd med det som jeg redegjorte for i min innledning, og som jeg også hørte at representanten Kjerkol fra Arbeiderpartiet gjenga på en god måte, nemlig at dette prinsippet skal håndteres også med en fleksibilitet lokalt, slik at en får lokale tilpasninger. Det var også det som stortingsflertallet ga føringer for, og som Senterpartiet var uenig i den gangen. Men Senterpartiet ble den gangen nedstemt, og de ser ut til å bli nedstemt også i dag.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Nei, det er flere, men jeg kan ikke på stående fot ramse dem opp, men siden representanten er veldig opptatt av om denne problemstillingen gjelder spesielt for Møre og Romsdal, syntes jeg det var naturlig å nevne de to som eksempler.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Legevakttjenesten er en veldig viktig tjeneste for innbyggerne når hjelpen haster litt. Fastsettelsen av akuttmedisinforskriften i 2015 var et første skritt på veien mot en styrket legevakttjeneste. Legevakttjenesten er altfor viktig til at vi ikke stiller krav til tjenesten. Samtidig viste høringen av forskriften i 2014–2015 at mange kommuner, særlig i distriktene, var bekymret for om de ville klare å innfri kompetansekravene. Derfor ga jeg Helsedirektoratet den gangen i oppdrag å evaluere implementeringen av forskriften og spesielt følge med på kompetanse- og personellutviklingen i kommunene. Samtidig ble det innført en treårig overgangsordning til 1. mai i år. Helsedirektoratet leverte sin rapport 25. januar. De anbefalte å forlenge overgangsordningen for kompetansekrav til leger som kan ha legevakt alene uten bakvakt. Dette gir tid til en helhetlig gjennomgang av akuttmedisinforskriften og bedre forutsigbarhet for kommunene. Parallelt med Helsedirektoratets evaluering har det vært på høring forslag om justeringer i forskriften. Det var bl.a. behov for å tilpasse forskriften til kravet i kompetanseforskriften for leger fra 2017, slik at kompetansekravene til legevakt ikke skulle bli strengere enn tenkt. Svært mange av høringsinstansene var mest opptatt av rekrutteringssituasjonen og uttalte seg primært om denne. Det var spesielt det generelle kravet til bakvakt for leger som ikke oppfylte kompetansekravene, og bakvaktens plikt til å rykke ut om nødvendig, som opptok dem. Det er stor overensstemmelse mellom situasjonsbeskrivelsene fra høringene og problemstillingene skissert i Helsedirektoratets evalueringsrapport. Jeg har nå sendt forslag til en kongelig resolusjon til behandling i statsråd i morgen. I tillegg til endringer som følge av høringen foreslår jeg å forlenge overgangsordningen for kompetansekrav til leger til 1. januar 2020. Det betyr at generelt krav til bakvakt med utrykningsplikt ikke vil bli effektuert før denne dato. I forslaget benytter jeg også anledningen til å tydeliggjøre de kompetansekravene som stilles til lege på vakt, fordi denne bestemmelsen i forskriften har vist seg vanskelig å forstå for mange. I perioden med forlenget overgangsordning vil jeg på bakgrunn av både Helsedirektoratets rapport og informasjonen fra høringsinstansene gjennomgå forskriften i helhet. Blant det jeg da vil se nærmere på, er utformingen av bakvaktbestemmelsen og unntaksbestemmelsen. Forslaget til nye endringer i akuttmedisinforskriften vil deretter sendes på alminnelig høring, men kommunene bør jobbe videre med å nå disse kravene. Mange kommuner har lagt ned en betydelig innsats for å få det til, og det er ikke avlyst at vi skal stille krav til kompetanse i legevakt.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-19:
Unntaksbestemmelser vil være en del av det arbeidet som vi nå varsler. Nå har vi den tiden som utsettelsen har gitt, til også å vurdere justeringer. Det betyr at det vil bli sendt forslag til justeringer på alminnelig høring, slik at vi får mulighet til å få gode tilbakemeldinger på dem, før vi iverksetter de nye bestemmelsene når utsettelsen er over.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Stortinget foretok i 2015 endringer i pasient- og brukerrettighetsloven når det gjaldt regelverket for dekning av utgifter til pasientreiser. Hensikten er at refusjonene skal bli de samme, uansett hvilken transportmåte pasienten velger. Målet var å forbedre og forenkle ordningen til beste for pasienten. For mange har endringen virket etter hensikten, men langt fra for alle. I altfor mange tilfeller venter pasienten altfor lenge før drosjen kommer, eller før de får fly hjem. På bakgrunn av denne erfaringen må de regionale helseforetakene se nærmere på hvordan de planlegger, inngår og følger opp avtaler om pasienttransport. Avtalene må sikre at pasienttransporttilbudet ivaretas på en forsvarlig måte, bl.a. når det gjelder ventetid. Videre må avtalen inneholde virkemidler for å sikre at transportørene utfører sitt oppdrag i henhold til avtale. I tillegg ser vi at geografiske forhold og den spredte bosettingen vi har her i landet, gir særskilte utfordringer for de regionale helseforetakene. Dette krever lokalt tilpassede løsninger. På bakgrunn av dette viser flertallet i komiteen til at det er god grunn til å foreta en bred gjennomgang av både helseforetakenes anbudspraksis og organiseringen av pasientreiser for å få til en ordning som fungerer bedre for pasientene. Arbeidet med denne saken har vært som å skrelle en løk: Det har kommet fram lag på lag med hjerteskjærende historier som er til å gråte av. I altfor mange tilfeller svikter rutinene også utover selve pasientreisen ved at pårørende eller institusjonen ikke blir varslet når pasienten sendes hjem, gjerne – i tillegg til å være syk – tynnkledd, forvirret og til rare tider av døgnet. Én forteller at mannen hennes ble sendt hjem uten at hun fikk beskjed, og uten at han hadde nøkkel. Han satt utenfor huset i flere timer i minusgrader og døde kort tid senere. Sånn kan vi ikke ha det. Vi kan heller ikke ha det slik at pasienttransporten i seg selv rutinemessig skal være helseskadelig og en helsebelastning for den syke, ved at man må vente lenge på en drosje som ikke kommer, og på siste fly fordi det er billigere enn neste fly. Vi har også fått høre om pasienter som i et lengre forløp gang på gang stanger hodet mot et system som ikke anerkjenner lokale forhold. Når de etter mye om og men får overbevist en saksbehandler om at det er billigere å kjøre rundt fjorden enn å ta hurtigbåt og taxi, må de starte på ny med neste saksbehandler. Jeg vil med det anbefale komiteens tilråding til I, som opposisjonen, Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti, står bak, og komiteens tilråding til II og III, som hele komiteen står bak.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Jeg er veldig overrasket over at statsråden, med de historiene som har kommet fram her, og med de opplysningene som er kommet fram i saken, sier at det ikke er nødvendig med en gjennomgang av regelverket. Derfor vil jeg spørre helt konkret: Hva vil statsråden gjøre for at spesialisthelsetjenesten etablerer rutiner for å varsle pårørende eller institusjon om at pasienten kommer hjem? Hva vil statsråden gjøre for at godkjent reisemåte som er etablert, skal bli godkjent reisemåte neste gang man bruker spesialisthelsetjenesten?
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Denne debatten og ikke minst dette replikkordskiftet har vel bekreftet det som alle egentlig har fryktet – at forventningene til stortingsmeldingen Leve hele livet bygges høyere og høyere opp, men at stortingsmeldingen ikke kommer til å levere. Den går allerede under forskjellige navn, som inspirasjonskatalog og tankekart, og statsråden selv kalte den en kokebok. Dersom man skal jobbe med ernæring, og dersom man skal få bedre kosthold, er det selvfølgelig viktig med en god kokebok. Men det aller viktigste er handlinger – det aller viktigste er midler til å kjøpe inn råvarer, slik at man kan få god ernæring av det. Dersom man kun skal koke suppe på en spiker, blir det ikke mye bedring på dette området. Jeg oppfatter en slik holdning som at man egentlig fraskriver seg ansvaret for tiltak, for prioritering og for konkrete midler som kan bedre situasjonen. Ikke nok med det: Man peker på at ting er trivelige, koselige, hyggelige – man tar ikke på alvor det faglige i dette. Man tar ikke på alvor at folk faktisk dør av underernæring i dag. Man tar ikke på alvor at halvparten av dem som utskrives fra sykehus, er i en ernæringsmessig risikosone, og at det er hovedgrunnen til at folk blir reinnlagt. Dette koster samfunnet millioner av kroner og bør ses i sammenheng med gode faglige råd med tiltak bl.a. innenfor tannhelse, med lovendringer og med øremerkede budsjettmidler. Ja, det er viktig å ha tiltro til den enkelte, og det er viktig å ha tiltro til kommunene, men de kan ikke trylle. Så om man skal bedre situasjonen, må det konkrete forslag til, det må budsjettmidler til, og det må handling til. Dersom ikke dette kommer på plass, er det ingen grunn til å tro at det blir noe bedre på dette området. Det er iallfall grunn til å tro at kokeboken ender med et mageplask, at det ikke blir et bedre mageinnhold for den enkelte eldre, og at tilstanden ikke blir bedre med hensyn til hvor mange som dør av ernæringsproblematikk.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Som lokalpolitiker har jeg i mange år vært relativt fortvilet over den unyanserte debatten man har hatt om behovet for sykehjemsplasser, hvor nasjonale og sentrale politikere reiser rundt og nærmest kaster sykehjemsplasser etter folk i valgkampen, når situasjonen og behovene i kommunene er helt annerledes. Stadig flere ønsker å bo hjemme, stadig flere bor hjemme, og stadig flere bor i omsorgsboliger og bo- og servicesentre med heldøgns pleie, og det reflekterer ikke det offentlige ordskiftet om eldreomsorg. Med denne saken føler jeg at vi er litt tilbake på scratch, at sykehjemsplass for alle er det eneste saliggjørende, også for dem som er friske. Jeg vil bare minne representantene om hva et sykehjem er i dag. Et sykehjem er det nest høyeste trinnet på omsorgstrappa. Det er gjerne et minisykehus med ganske grunnleggende pleie og medisinsk behandling, der folk gjerne bor de siste månedene av livet. 98 pst. av sykehjemmene har i dag enerom, 80 pst. av dem som bor der, er demente, og en stor del – i min kommune nesten halvparten – av sykehjemsplassene blir brukt til korttidsopphold, til rehabilitering, til utredning og til avlastning for hjemmeboende. Så for mange vil det være like unaturlig å insistere på å bo på et sykehjem som å insistere på å bo på et sykehus. Det kan være ganske likt. Når det gjelder bo- og servicesentre med heldøgns pleie, er det noe helt annet. Det er fulle leiligheter, med kjøkken, oppholdsrom, toalett og bad, og de bygges gjerne også med parleiligheter, så der er det helt naturlig for par som ønsker det, å flytte inn. Dette innlegget er altså for å nyansere debatten noe, for å vise at sykehjem ikke er stedet der man vil oppholde seg for livet på et enerom, og at det er lov for flertallet i denne sak å ta til fornuft og stemme på Arbeiderpartiets løse forslag om at dette bør utredes før det settes ut i livet. For her har man ikke oversikt over konsekvensene av hva som blir vedtatt her i dag.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Det er i grunnen flere ting som bør tas tak i ved slutten av debatten. Det som mange veldig lett hopper bukk over, er det faktum at flertallet – 80 pst. – av dem som bor på sykehjem, er demente. Det er en ganske stor belastning for de pårørende allerede. Da representanten Grimstad holdt sitt innlegg, kom jeg til å tenke på en nær venn av familien som er i 70-årene, som har en ektefelle som er grundig dement, og som han besøker hver dag. Han sukker faktisk over at det allerede er et forventningspress om hvor mye han må være på sykehjemmet sammen med den demente, som ikke kjenner ham igjen. Det er grunn til å tro at et slikt press, at man skal bo sammen med den demente, kommer til å øke. Og jeg vil uttrykke virkelig skepsis til representanten Bård Hoksruds forventning om at de pårørende skal være en arbeidskraft på sykehjemmene. Er det noe de pårørende trenger, er det avlastning. De er gjerne slitne, de har hatt sin pårørende hjemme lenge. Endelig får han eller hun en sykehjemsplass – og så skal man sannelig bidra like mye etterpå. Det er en belastning og et krav som man bør være forsiktig med å uttrykke overfor den pårørende, som gjerne er like gammel som pasienten. Selv om den pårørende er frisk, kan man ikke ha en forventning om at den pårørende skal gjøre en arbeidsinnsats i kommunehelsesektoren. Ja, frivillighet er bra. Ja, det er viktig å bidra, og det gjør alle av sitt gode hjerte, men å stille krav og ha forventninger om det – det er å kreve for mye. Jeg er stygt redd for at vi kommer til å gjøre et vedtak her i dag som mange vil føle belastende, med tanke på å flytte permanent inn på sykehjem. Kanskje stilles det krav om at man kvitter seg med den boligen som paret har hatt i mange år, og barna krever at boligen blir solgt. Hva gjør man da når den syke dør, og den friske pårørende sitter igjen på et 15 m 2 stort sykehjemsrom – alene og uten egen bolig?
Sveinung Stensland (Høyre), 2018-04-19:
Først av alt er jeg enig i den kritikken som har fremkommet i de sakene vi så om drosjetransport. Det er kommet frem en del helt uholdbare tilfeller der. Da er det grunn til å minne om at her er det noen som har sagt de skal gjennomføre en tjeneste, som ikke gjør det. Det opplever jeg nå er tatt tak i. Og jeg tror hele Stortinget er enig i at det ikke er akseptabelt, sånn som det har blitt gjort. Dette er jo en diskusjon som også gjaldt i saken om sykehusstruktur i Finnmark. Da snakket vi også om pasienttransport. Jeg har ved flere anledninger tatt til orde nettopp for at en spesielt må se på rutinene rundt dette med flybestillinger, for det er ikke så bra hvis en må vente helt til det siste flyet, hvis en f.eks. har hatt dagkirurgi tidlig på dagen. Så det har vi også beskrevet tidligere. Så synes jeg det som vi nå har blitt enige om, forslagene til vedtak II og III, er en god fortsettelse på dette. Jeg er kjent med at dette allerede har vært et tema, og at dette kommer til å komme inn i oppdragsdokumentene til helseforetakene. Alt i alt kan jeg betrygge hele Stortinget med at her jobbes det for å få på plass bedre løsninger. Samtidig må vi huske på at jo mer penger en bruker på pasienttransport, jo mindre penger blir det til pasientbehandling. I sørge-for-ansvaret til helseforetakene ligger det jo å sørge for gode helsetjenester for alle og å få det beste ut av de ressursene som er tilgjengelig. Det er også viktig å ha med seg i denne diskusjonen.
Sveinung Stensland (Høyre), 2018-04-19:
Denne saken er blitt fremmet med ønske om en reform av sykehusvesenet. Det ser ikke flertallet i komiteen behov for, men vi har likevel hatt en nyttig runde om dette. Skillelinjene mellom partiene i komiteen går mellom dem som støtter dagens styringsmodell, og dem som ikke støtter den. Slik sett følger denne saken et ganske forutsigbart spor. Men det komiteen er enig om, stadfester det vi også vedtok i behandlingen av Nasjonal helse- og sykehusplan: at stedlig ledelse skal være hovedregelen i norske sykehus. Samtidig er også innstillingen fra komiteen helt enstemmig om at det er avgjørende viktig med god ledelse for å få enda bedre helsetjenester i Norge. Betydningen av god ledelse er undervurdert, både på golvet, på mellomledernivå og lenger opp, og derfor er det nyttig at Stortinget tar tak i denne typen spørsmål. Når det da ikke er flertall for en tillitsbasert ledelsesreform i helsetjenesten, betyr ikke det at komiteen ikke er opptatt av stedlig ledelse. Vi mener også at gode arbeidsforhold og god ledelse skal ligge til grunn for hvordan en driver sykehuset, slik at ansatte ønsker å jobbe i helsetjenestene våre. Dette krever en mer systematisk satsing på utvikling av gode ledere, og jeg er glad for at alle partiene på Stortinget anerkjenner det. Samtidig er jeg av den oppfatning at det er mest effektivt å fatte beslutninger nærmest mulig der hvor arbeidet blir gjort. Det sparer både tid og byråkrati, og det gjør også at en får bedre lokal tilpasning og gir større smidighet og omstillingsvilje. Slik sett er Stortinget enig om det meste, men ikke om den overordnede organiseringen av helsetjenesten. Det er også en litt forskjellig oppfatning av i hvor stor grad statsråden har fulgt opp dette med stedlig ledelse, og der er det et stort flertall i komiteen som stiller seg bak regjeringens vurdering av at dette er fulgt opp i tråd med det Stortinget vedtok i Nasjonal helse- og sykehusplan. Ingen av forslagene som er fremmet i Dokument 8-forslaget, blir i dag vedtatt.
Sveinung Stensland (Høyre), 2018-04-19:
Jeg kan overbringe en hilsen fra saksordføreren, som ikke har anledning til å være her. Hun vil gjerne takke komiteen for et godt samarbeid i denne saken. Arbeiderpartiet vil med dette forslaget rette oppmerksomheten mot eldres rett til å bo sammen med sin samboer eller ektefelle også når en flytter inn på et sykehjem. Mange av oss tar det som en selvfølge å dele hverdagen med vår ektefelle eller samboer, og dette er kanskje en person en har delt hverdagen med over halvparten av livet. Ikke noe helsepersonell kan erstatte den tryggheten dette gir. Nå har denne regjeringen allerede innført en rett til opphold i sykehjem eller tilsvarende bolig særskilt tilrettelagt for heldøgnstjenester. En naturlig forlengelse av dette er å åpne for at samboeren eller ektefellen får følge med på lasset, dersom begge parter ønsker det. For Høyre blir det derimot galt om det er sykdom og omsorgsbehov som avgjør hvorvidt en skal få mulighet til å bo sammen. Tryggheten og gleden det gir å bo sammen med sin kjære, er like sterk selv om en av partene er frisk. Det har i dag og de siste dagene oppstått en debatt om kostnaden ved dette. Det har blitt problematisert. Til det vil jeg si at det er ingen som i dag vedtar at kommunene skal gi friske mennesker gratis opphold på sykehjem. Det er heller ikke sånn at de fleste friske mennesker trakter etter å bo på et sykehjem, men for noen er dette viktig. For noen er det å kunne dele den siste tiden med sin kjære, sånn en har gjort gjennom kanskje hele livet, det viktigste av alt. Vi vil derfor gi denne retten, som flere kommuner allerede gir i dag, til alle, og jeg er glad for at dette i dag får flertall i denne salen. Det kan nevnes at det er noen kommuner som har innført dette. Det har ikke vært et renn, og jeg tror heller ingen har et sterkt ønske om å flytte inn på en institusjon, men i noen tilfeller er dette en reell problemstilling, og da ønsker ikke vi å stå i veien for det.
Erlend Larsen (Høyre), 2018-04-19:
Dette er et representantforslag fra stortingsrepresentantene Lars Haltbrekken og Nicholas Wilkinson fra SV om å prioritere ideelle foran kommersielle aktører når helseforetakene kjøper institusjonsplasser. Helse- og omsorgskomiteen er av den oppfatning at ideelle private organisasjoner og stiftelser særpreges ved at de har et tydelig verdigrunnlag og samfunnsnyttig formål. Mange ideelle organisasjoner nyter en særlig stor tillit i befolkningen, og de ideelle aktørene har en svært viktig rolle i å tilby behandling, hjelp og støtte i institusjonene. En stabilitet blant tjenesteaktørene er med på å gi rom for god omsorg. De ansatte og deres kvaliteter vil alltid være det viktigste leddet for å tilby omsorg med høy kvalitet og godt innhold. Komiteen mener at anbudssystemet skal sikre et godt tilbud til en fornuftig pris. Statsråden skriver i sin uttalelse til saken at regjeringen allerede har instruert helseforetakene om at de ved kjøp av institusjonsplasser skal prioritere ideelle aktører framfor kommersielle aktører. Helse- og omsorgskomiteen mener staten som sykehuseier må endre anbudspraksis i favør av skjermede konkurranser for ideelle og sette tydelige mål for helseforetakene. Komiteen ber derfor regjeringen om å presisere i oppdragsdokumentet til helseforetakene at de ved kjøp av private institusjonsplasser skal prioritere ideelle aktører framfor kommersielle aktører. Komiteen står samlet bak tilrådingen om å prioritere ideelle foran kommersielle aktører når helseforetakene kjøper institusjonsplasser.
Erlend Larsen (Høyre), 2018-04-19:
Denne saken har sitt utgangspunkt i et representantforslag fra stortingsrepresentantene Tuva Moflag, Ingvild Kjerkol, Tore Hagebakken, Tellef Inge Mørland og Siv Henriette Jacobsen fra Arbeiderpartiet. Forslaget er altså å utarbeide en nasjonal strategi for god ernæring for eldre som mottar omsorgstjenester i sykehjem og hjemmetjenesten. Forslagsstillerne viser til at mat og måltider for eldre er en viktig del av den kommunale omsorgstjenestens oppdrag, i både sykehjem og hjemmetjenesten. Dette er synspunkter hele komiteen deler. Måltidene er en positiv daglig begivenhet som representerer mer enn inntak av næring. I tillegg er det viktig å understreke at god ernæring kan være en avgjørende faktor både i behandling av sykdom og for å opprettholde funksjonsevnen lengst mulig hos eldre mennesker. Dette vil gi økt livskvalitet og ikke minst spare samfunnet for kostnader ved at flere beholder helsen lenger, med mindre sykelighet og færre sykehusinnleggelser. En rapport fra Helsedirektoratet om ernæring hos beboere på sykehjem viste at 50,5 pst. av sykehjemsbeboerne i aldersgruppen 67 år og eldre ble vurdert å ha en ernæringsmessig risiko i løpet av de siste tolv månedene. Av disse hadde 36,1 pst. en ernæringsmessig risiko for underernæring. Når det samtidig er manglende systematisk oppfølging av den enkeltes ernæringstilstand, kan det være vanskelig å fange opp brukere med risiko for underernæring. Komiteen merker seg statsrådens brev til komiteen av 20. februar i år om at regjeringen har lagt fram en egen femårig handlingsplan for bedre kosthold, som bl.a. inneholder tiltak for å sikre god kvalitet i ernæringsarbeidet. Komiteen mener at å hindre underernæring blant eldre som mottar helse- og omsorgstjenester, er et ledelsesansvar. Det er ikke tilstrekkelig å få utarbeidet nasjonale faglige retningslinjer og strategier om disse ikke innarbeides i tjenestene. Kommunene og sykehusene må på bakgrunn av de nasjonale anbefalingene utarbeide egne strategier og handlingsplaner for god ernæring. Komiteens medlemmer fra Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet viser til at mat og måltider vil være en av hovedsatsingene i stortingsmeldingen Leve hele livet. Stortingsmeldingen er ventet framlagt før sommeren. Disse partiene viser til at reformen vil bygge på de erfaringene kommunene har, og at de gode løsningene som finnes, skal spres til resten av landet. Som følge av dette ønsker komitémedlemmene fra disse partiene å vente med å gjøre nye vedtak til stortingsmeldingen foreligger. På denne måten mener vi at Stortinget sikrer en mest mulig helhetlig tilnærming til en så viktig sak. Anbefalingen fra komiteens medlemmer fra Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti er at representantforslaget ikke vedtas.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Det skal sies at statsråden har tatt et skritt i riktig retning, men vi mener her i Stortinget at det er behov for å tydeliggjøre enda klarere hvor viktig dette er overfor dem som kjøper tjenester, slik at vi er helt sikre på at vi får de resultatene vi ønsker. Vi har hatt en god dialog om dette i komiteen, noe som også saksordfører Erlend Larsen har bidratt til. Vi er enstemmig om det som Larsen nettopp refererte til, og som jeg også vil understreke: Vi – en samlet komité – mener at staten som sykehuseier må endre anbudspraksisen i favør av skjermede konkurranser for ideelle og sette tydelige mål for helseforetakene, og videre presisere dette i oppdragsdokumentene. Det er ulike måter å kunne gå videre med dette, sånn helt konkret. Og dette sier flertallet i komiteen noe om, f.eks. at en kan sette et prosentvis mål for vekst når det gjelder kjøp av tjenester fra ideelle, eller at helseforetakene kan pålegges å åpne nye tjenester for skjermede konkurranser for ideelle. Vi står sammen om noe som er viktig, som gir et godt grunnlag for en offensiv oppfølging fra statsråden, og så er det noe vi ikke er helt enige om, heller ikke i denne innstillingen, men som det sikkert også er verdt for statsråden å merke seg. Så vil jeg varsle allerede nå at jeg i runden hvor det er mulighet for å stille spørsmål til statsråden, vil komme tilbake til noe av det jeg nå kaller for «presisering».
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Jeg sa i innlegget mitt at dette går i riktig retning, men vi er opptatt av å gå litt nærmere inn på veien videre. Jeg vil også presisere at det er en samlet komité som sier at vi vil at det som er gjort så langt – og gjerne en ytterligere tydeliggjøring – skal inngå i oppdragsdokumentet. Da blir mitt spørsmål: Hvordan skal vi styrke de ideelle aktørene? Og som flertallet i Stortinget peker på i innstillingen: Kan et prosentvis mål for vekst for ideelle tilbydere være en vei å gå, eller kan en pålegge helseforetakene å åpne nye tjenester for skjermet konkurranse for ideelle? Jeg viser i den sammenheng til volumøkningen som statsråden selv var innom – om det også kan være en del av det hele.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Statsråden sier at det er store forskjeller rundt omkring i Norge når det gjelder hva slags tilbydere en bruker. Da synes jeg det er nærliggende å spørre: I hvilken grad påvirker det kvaliteten på tilbudet som gis? Er det store variasjoner, eller får en et noenlunde like godt tilbud uansett hvor i landet en er?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Sykehusene våre er til for pasientene. Der skal pasientene bli møtt på en god måte og få god behandling. Alle vi som er helsepolitikere, vet at engasjementet i og rundt våre sykehus er stort over hele landet. Noen steder er det vel stort for blodpumpas del. For eksempel i min egen region er det stadig høylytte diskusjoner og ofte også konflikter. Det er klart at å ha en stedlig ledelse kan løse dette, men det er ikke alltid slik. Under behandlingen av Nasjonal helse- og sykehusplan var det et enstemmig storting som var opptatt av at stedlig ledelse måtte være hovedregelen. Arbeiderpartiet mener at det var, og at det fortsatt er, gode argumenter for det. Jeg skal være helt ærlig: Stedlig ledelse i seg selv vil ikke bidra til at alle problemene løser seg over natten. Vi må være forberedt på og forvente at sykehusene hele tiden omstiller seg, og at det er stort engasjement omkring det. Denne omstillingen bør etter mitt syn bygge på et likeverdig samarbeid, hvor man utfordrer hverandre – ledelse, ansatte og andre organisasjoner som hører til i det demokratiet som utgjør et sykehus – hvor man lytter til hverandre, samarbeider og mot slutten av dagen, når beslutningene er tatt, stiller opp for hverandre. For å få til det påligger det de regionale helseforetakene et betydelig ansvar. I foretak med flere sykehus under samme organisasjon kan det også fungere godt. Arbeiderpartiet mener det ikke bør være Stortingets oppgave å pålegge sykehus en annen måte å drive på, ved å kreve ny struktur der organisasjonsdemokratiet fungerer. Endringer for endringens skyld har aldri vært godt mottatt i store og komplekse organisasjoner som sykehusene våre, der hvor ledelsen, de ansatte og pasientene skal ha tillit til hverandre for å drive godt og samvirke godt.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-04-19:
Landet opplever en utfordring med å rekruttere til den viktigste delen av helsetjenesten, nemlig fastlegene, og med innføringen av denne forskriften, akuttmedisinforskriften, opplever flere legevakter at utfordringene forverres. Det var bakgrunnen for at Arbeiderpartiet sammen med de andre partiene var med på å fremme dette forslaget. Så har statsråden i mellomtiden utsatt denne fristen. Vi mener det fortsatt er viktig å ha fokus på en legevaktstjeneste som er nær nok og god nok, og derfor står vi på det alternative forslaget i innstillingen. Vi husker jo alle eksemplet fra Helgeland hvor den ene allmennlegespesialisten måtte gå vakt hver dag, 365 dager i året, hvis man skulle oppfylle dette kravet. Så her trenger man å utvikle faget sammen med myndighetene, slik at vi ikke opplever en enda større sentralisering av legevaktene, for nærhet er også viktig i denne tjenesten.