Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-11:
Jeg beklager at jeg var litt sent ute og ikke fikk hørt de innledende talerne, men jeg kan forsikre Stortinget om at jeg har lest merknadene. Det er riktig at det er stor enighet både i tekniske og i kommersielle miljøer i Norge om at havbasert vindkraft vil være et betydelig vekstmarked i tiden fremover. Vi har mye hav og mye vind. Men vi har også økonomiske muligheter til å bidra til kommersialisering av denne type teknologi. Det er komiteen enig om. Komiteen er også enig om at Norge, med sin bakgrunn i maritim sektor, i offshoresektoren og ikke minst innen verftsindustrien, har et forsprang når det gjelder å kunne overføre slik kompetanse til havbasert vindkraft. Det er til og med en særmerknad fra regjeringspartiene som understreker overføringsverdien fra den maritime klynge. Komiteen er videre enig om at norske kompetansemiljøer må ha gode forutsetninger for å delta i den internasjonale konkurransen om nettopp slike prosjekter. Dette hørte vi nettopp om fra Senterpartiets talskvinne her. Komiteen har også sett for seg hvilke markeder som er aktuelle, og peker på store planer som foreligger for investeringer – i Tyskland, i Storbritannia, i våre naboland. Det spesielle med dem er at de er paret med økonomiske tilskuddsordninger, som gjør det attraktivt med slik produksjon, og det er et enormt marked. Her hjemme er det foreløpig slik at havbasert vindkraft ikke er så konkurransedyktig, men det betyr ikke at vi ikke skal delta i den industrielle utviklingen på et område som ligger godt til rette for oss. Etter all den rørende enighet som har vært i komiteen om hvor attraktivt det må være å få Norge inn i en slik teknologisk utvikling og industriell produksjon, er jeg litt forundret over at regjeringspartiene, når det gjelder konkrete tiltak, som dette forslaget dreier seg om, viker tilbake. For å komme med i dette markedet internasjonalt er det helt nødvendig å etablere et slikt nasjonalt test- og demonstrasjonsprogram som opposisjonspartiene her er gått sammen om å foreslå. Man må være kvalifisert for å delta ute i den store verden. Kommersialisering og industrialisering av våre forskningsresultater trenger fødselshjelp. Og det haster. Vi er ikke alene om å ha planer om dette. Andre land ser selvfølgelig også disse markedene, som man kanskje har beregnet opp til 1 000 mrd. kr. De ser at disse markedene finnes, og de har etablert referanser gjennom nasjonale demonstrasjonsprogram og kommersielle prosjekter basert på sin egen teknologiutvikling. De prosjektene som kommer opp, vil være store, og de kommer til å sette store krav til referanser i en bransje som er umoden her hjemme i Norge. Og det er høyst trolig – hvis jeg kjenner sunnmøringer og andre rett – at norske verkstedbedrifter, den maritime klynge, som ikke minst saksordføreren ofte er en sterk talskvinne for, kommer til å ville være med i denne konkurransen. Men jeg tror at uten et visst bidrag fra myndighetene vil man tape. Det skal styrke til å løfte denne unge industrien i Norge. Norsk leverandørindustri er langt fremme på mange områder, men det holder ikke når det gjelder denne kraften, for dette er nytt. Andre land vil tilrettelegge for mest mulig nasjonale leveranser i sine land – det er jo det vanlige. Et slikt demonstrasjons- og referanseprosjekt som vi her snakker om, viser jo frem det nasjonale. Derfor må vi være gode, for vi har ikke hatt noen industri på dette området så langt. Jeg mener at dette haster, derfor dette forslaget. Dette er faktisk aktiv næringspolitikk på sitt beste. Derfor er jeg overrasket over at regjeringspartiene nøyer seg med lovprisninger av sin interesse. Det er jo relativt rimelig, men det er litt pussig at etter at man først har vært enige om det betydelige markedet som ligger der, og så ønsker man ikke å ta noen grep som kan materialisere disse mulighetene til arbeidsplasser og eksportinntekter. Jeg gjentar det jeg har sagt, i hvert fall én gang tidligere, at dette ikke er noen fremtidsvisjoner som ligger langt der fremme. Dette haster fordi andre gjør noe nå, og da må også vi gjøre det. Staten skal ikke bære alle omkostninger. Høyre ønsker ikke det. Vi ønsker å sette en grense for deltakelse, og det gjør også forslagsstillerne. Men denne saken er et skoleeksempel på hvordan man kan gi signaler om at staten er en aktiv medspiller i næringspolitikken – heller ikke ukjent retorikk for regjeringspartiene. Hva skal vi leve av etter oljen? er et munnhell som brukes i mange anliggender. Denne saken setter akkurat det utsagnet på spissen, og derfor er det nedslående å bli stående igjen kun med hyllingsmerknader om viktigheten av dette fra regjeringspartiene. Jeg håper at regjeringspartiene bruker sommeren til å tenke seg om. Det kommer et budsjett i oktober. Da har man ofte mulighet til å ta med gode ideer fra opposisjonspartiene som man har lyttet til her i Stortinget.