Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-03:
Regjeringen la fram St.prp. nr. 58 for 1998-1999 om sammenslåing av Telenor AS og Telia AB den 16. april i fjor. I stortingsdebatten sa jeg at sammenslåingen åpnet for store og spennende næringspolitiske perspektiver. Jeg er fremdeles overbevist om at en sammenslåing av Telia og Telenor var en industrielt sett svært god og riktig idé. Komiteen uttaler i innstillingen at de er skuffet over at fusjonen ikke lyktes. La meg aller først slå fast at jeg i høyeste grad deler denne skuffelsen. Det er med stor interesse jeg har lest komiteens innstilling om statsministerens redegjørelse om grunnlaget for å avbryte arbeidet med å slå sammen Telenor og Telia. Det er alltid Stortinget selv som bestemmer hvor mye materiale det har behov for og vil ha i en sak. Så selv om den norske proposisjonen om sammenslåing av Telenor AS og Telia AB var mer omfattende og innholdsrik enn den svenske, er det Stortinget selv som bestemmer hvor mye materiale det har behov for og vil ha i en sak. Jeg tar derfor kritikken fra komiteflertallet innover meg, og aksepterer at Stortinget mener at noen punkter burde vært bedre belyst i proposisjonen. Statsministeren har i sitt innlegg tatt opp det som gjelder informasjon om stemmerettsreglene, og problematikken rundt lokalisering av forretningsområdene. Jeg vil komme tilbake til dette, men vil først knytte noen kommentarer til begrepet «forhandlingsmotparter», som komiteens flertall har vært inne på. En forhandlingsmotpart er etter min forståelse ikke en motstander, men en motpart man møter og forhandler med for å skape nødvendige avklaringer. I Telia-Telenor-saken var det fire parter. I tillegg til de to eierdepartementene var det selskapene Telia og Telenor som selv tok initiativet til og gjennomførte de første forhandlingene, og var en del av forhandlingene helt til vi kom i mål den 19. oktober. Telenor AS og Telia AB er selvstendige aksjeselskap, og har vært behandlet i henhold til aksjelovgivningen. Riksrevisjonen var inne i den innledende fasen av forhandlingene, og vil nok i ettertid kontrollere statsrådens konstitusjonelle håndtering i forhold til det at Telenor AS er et aksjeselskap. Det har blitt funnet praktiske konsultasjonsordninger med ledelsen og styret i selskapet underveis i den to år lange sammenslåingsprosessen. Det andre området jeg ønsker å belyse, er flertallets tolkning av følgende uttalelse fra den åpne høringen, der jeg bl.a. sa: «Jeg vil jo minne om at da vi hadde underskrevet avtalen pr. 19. oktober, trodde vi at vi var i mål. Da forlot eierne banen. Da kunne den svenske næringsministeren og den norske samferdselsministeren si takk for seg i den del av fasen. Man overlot til et profesjonelt styre og en profesjonell ledelse å føre arbeidet videre.» Flertallet sier om denne uttalelsen at «dersom denne uttalelsen er dekkende for det videre oppfølgingsarbeid» … «er det slett embetsførsel, både i forhold til de problemer blant annet lokaliseringsspørsmålet i hele prosessen hadde vært, og hensett til de store verdier som fusjonen omfattet». Min uttalelse var ikke ment som noe signal om passivitet verken fra min eller den svenske eierens side, men et uttrykk for respekt for en profesjonell ledelse og et profesjonelt styre som hadde de fullmakter som et aksjeselskaps styre har etter gjeldende rett og dessuten i tråd med den inngåtte aksjonæravtalen. Jeg registrerer at min vurdering dekkes av mindretallets merknader i dette spørsmålet. Uttalelsen er fra min side en litt folkelig måte å betegne forholdet mellom eiere og styret i et aksjeselskap på. Etter at sammenslåingen var en realitet den 19. oktober, og styret og ledelsen var på plass, overtok styret sammen med ledelsen i selskapet det daglige og løpende driftsansvaret for selskapet. Eierne hadde avklart sine plikter, sitt ansvar og sine rettigheter gjennom aksjonæravtalen, som supplement til vanlig aksjelovgivning. I henhold til aksjelovgivningen kan eierne ellers kun på generalforsamling instruere selskapet, eller også skifte ut styret om man er misfornøyd. Departementet hadde innført gode rutiner nettopp for å sikre den nødvendige kontakt med selskapets styre og ledelse innenfor disse rammene. I hele perioden, også etter 19. oktober 1999, var det god og løpende kontakt mellom departementet og de norske styremedlemmene, og mellom departementet og styrelederen Jan Åke Kark, både i møter og på annet vis. Departementet var således velkjent med at lokaliseringssaken ville komme på styrets bord relativt raskt etter sammenslutningen. Imidlertid var denne saken ikke satt opp til beslutning på styremøtet den 8. desember. Da dette likevel skjedde, opptrådte de norske styremedlemmene helt i tråd med avtalen, som det går fram av protokolltilførselen som Stortinget har fått oversendt. Komiteflertallet peker på at det kan stilles spørsmål ved Regjeringens strategi eller mangel på strategi i dagene før det ble enighet om oppløsning av selskapet. En samlet komite legger i innstillingen vekt på at begge parter i en fusjon «ser fordeler og har en felles visjon og vilje til å trekke mot samme mål. Det må inkludere en felles vilje til å løse utestående problemer». Regjeringens strategi i dagene etter 8. desember var basert nettopp på en vilje til å ta ansvar for å søke – i nært samarbeid og samråd med de norske styremedlemmene – en løsning på de meget vanskelige samarbeidsproblemer som da var blitt tydelige for alle. Frivillig oppløsning, som krever samtykke fra avtalepartnerne, var tidlig et aktuelt alternativ. Det var også viktig for eierne å prøve å se om det kunne finnes noen mulighet til å arbeide videre for det nyetablerte selskapet, for å nå de felles mål som både de to regjeringer og de to selskaper lenge hadde arbeidet for, og som de to nasjonalforsamlingene hadde sluttet seg til – og som vi var avtalemessig bundet av. I de første dagene etter styremøtet den 8. desember hadde for øvrig også de norske styremedlemmene alternative strategier til en frivillig oppløsning. Når det imidlertid viste seg at det på svensk side ikke var vilje til å etterleve aksjonæravtalen og følge stemmerettsreglene, verken ville eller kunne vi gå videre med sammenslåingen. Da var nemlig fundamentet for avtalen – likeverdighet og ikke overtakelse – falt bort. Komiteens flertall uttaler at det er kritikkverdig at det i selve proposisjonen ikke ble redegjort for at selskapets styre kunne fatte selskapsrettslig gyldige vedtak i strid med aksjonæravtalen, og at stemmerettsreglene slik de er utformet, ikke kunne tas inn i vedtektene. Flertallet mener også at aksjonæravtalens punkt 9.8 om implementering skulle vært nærmere problematisert og utdypet i proposisjonen. Jeg har tidligere, både i høringen og som svar på skriftlige spørsmål, gjort rede for Regjeringens forståelse av disse spørsmålene, og hvorfor de ikke ble tatt inn i proposisjonen. Men som jeg understreket innledningsvis, er det Stortinget selv som bestemmer hvor mye materiale det har behov for og vil ha i en sak. Da avtalen var undertegnet, var man partnere og skulle i tråd med avtalen arbeide mot felles mål. På dette tidspunktet – like etter signeringen av sammenslutningsavtalen – ville det etter min vurdering være lite tjenlig å legge stor vekt på at man i avtalen hadde tatt høyde for mulige framtidige illojale handlinger fra avtalepartneren. Jeg forstår av innstillingen at flertallet mener dette ville vært en fordel for behandlingen av saken, og aksepterer at det er mulig å se det slik. Komiteen gir nye føringer på hvor problematiserende man for framtiden ønsker at drøftinger i stortingsproposisjoner og meldinger skal være. For aksjeselskaper som bl.a. Telenor vil dette by på store utfordringer og ny grenseoppgang mot det som kalles forretningssensitive og kanskje børssensitive opplysninger. Dette kan ha stor økonomisk betydning for selskaper, f.eks. ved børsintroduksjon. Spørsmål som berører egenkapitalsituasjonen og eventuelle nye behov, emisjon kontra strategiske samarbeidspartnere og andre viktige forretningsmessige avgjørelser, må konsekvensdrøftes og problematiseres på en ny og utvidet måte, noe som må gjennomdrøftes med selskapets organer. Dette gjelder nå helt konkret proposisjonen til Stortinget om delprivatiseringen av Telenor, som Regjeringen vil fremme for Stortinget i løpet av vårsesjonen.