Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-05-07:
Det er få land som har større grunn til å føre en aktiv distriktspolitikk enn Norge. Svært mye av vårt næringsliv og våre vekstmuligheter er knyttet til utnyttelse av naturressurser som krever opprettholdelse av et spredt bosettingsmønster. Det er sjarken – ikke tråleren – som blir brukt i reklame for norsk fiskerinæring. Det er frukttrærne i Hardanger, det er kystflåten og fiskebrukene i Lofoten og det er Nordkapp som blir brukt i markedsføringen av Norge som reisemål. Det er et desentralisert småskala norsk landbruk som har vært vår viktigste garantist mot omfattende dyresykdommer, slik vi har sett i andre land. Det er fiskeri, havbruk, energi og maritim sektor som er utpekt som våre fremste vekstnæringer. I tillegg har IT-basert næringsliv et betydelig vekstpotensial. Man skal ikke reise mye rundt i dette landet for å se det positive i det bosettingsmønsteret som vi har: Små lokalsamfunn med et aktivt og godt næringsliv, et rikt kulturliv, tette sosiale bånd, der folk bryr seg om sine naboer, gode oppvekstvilkår og ikke minst en godt utbygd eldreomsorg. I det hele tatt er Bygde-Norge og Distrikts-Norge godt å bo i, og vi ser det også i bostedsundersøkelser at folk faktisk ønsker å bosette seg i Distrikts-Norge. Når så et bredt flertall på Stortinget har stått samlet om at målet fortsatt skal være å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret og folk ønsker å bo i Distrikts-Norge, kan man spørre seg: Hvorfor har vi ikke klart dette? Det er det god grunn til å spørre om, for det er nemlig en svært ambisiøs målsetting å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret. Sentraliseringen har pågått jevnt og trutt i flere tiår, drevet fram av endret næringsstruktur, høyere utdanningsnivå og teknologiske nyvinninger. Og vi må alle sammen erkjenne at vi har ikke klart å nå de mål vi har satt oss. I den situasjonen som vi står i nå, kan vi gå to veier: Vi kan være enige om å opprettholde målet og styrke virkemiddelbruken for å nå de mål vi har satt oss, eller vi kan på den andre siden gjøre det Regjeringen nå gjør, la målsettingen fare og sette oss et nytt mål som ikke innebærer at hovedtrekkene i bosettingsmønsteret skal opprettholdes, men at det skal legges til rette for vekst i alle landsdeler. Kommunalministeren sier i et intervju med Fiskeribladet 3. mai følgende: «Distriktspolitikk er noe særnorsk. I andre land er oppmerksomheten i større grad rettet mot regioner og regionpolitikk. Jeg mener en slik tilnærming vil være fruktbar også i Norge». Hun brukte vel neppe min nordnorske dialekt, men slik står det i alle fall på trykk. Til Politisk kvarter 30. april sier kommunalministeren: «Vi kommer altså til å redefinere det som har vært det gamle bosettingsmålet, nemlig at vi skal ha spredt bosetting over hele landet, eller opprettholde bosettingsmønsteret i hovedtrekk sånn som det er i dag. Det mener vi er urealistisk i fremtiden å kunne oppnå.» Dette er prisverdig klar tale fra kommunalministerens side. Regjeringen har altså ikke til hensikt å ta i bruk nye virkemidler i distriktspolitikken for å opprettholde det bosettingsmønsteret som vi har. Regjeringen har til hensikt å foreta en klar omlegging av målet for bosettingsmønsteret, og vil, slik som det også står i redegjørelsen, «styrke vekstkraften der den allerede finnes». Dette står i oppsiktsvekkende kontrast til den målsettingen som den første regjeringen Bondevik hadde satt seg: Det var en viktig målsetting å sikre hovedtrekkene i bosettingsmønsteret, å motvirke økende sentralisering og gradvis snu flyttestrømmen, og den enkelte kommune burde som en målsetting for den langsiktige planlegging kunne legge til grunn at folketallet skal opprettholdes. Det var faktisk en så ambisiøs målsetting som de tre sentrumspartiene stod sammen om i 1997, at det er klart at det krevde ganske kraftige virkemidler for å få det til. Og det lå også til grunn for den kraftige opptrappingen av distriktspolitikken som ble gjort i sentrumsregjeringens tid. Så kan det selvfølgelig gjøres billige poenger av at sentrumsregjeringen ikke maktet å nå målet sitt. Nei, vi gjorde ikke det. Jeg kunne selvfølgelig gjøre et like billig poeng av at fraflyttingen faktisk ble bremset opp i den perioden, og at undertegnede i alle fall kun fikk ett år som kommunalminister på å gjennomføre det. Men en slik debatt og den type billige poenger tjener faktisk ikke dem som har investert penger i arbeidsplasser og hjem rundt omkring i de mange lokalsamfunn, og som nå ikke vet hva framtiden deres vil komme til å bli. Det tjener heller ikke disse menneskene at Ivar Kristiansen på Høyres landsmøte får trampeklapp for å påstå at Enoksen og Schjøtt-Pedersen er inkompetente til å gi Regjeringen råd i distriktspolitiske spørsmål. Jeg har faktisk ikke bedt om å få være rådgiver for denne regjeringen. Min jobb er å sørge for at Senterpartiet får gjennomslag for mest mulig av sin politikk i denne sal. Regjeringen har svært mange dyktige rådgivere i Kommunaldepartementet, og mange av dem sitter i diplomatlosjen i dag. Problemet er altså dessverre at Regjeringen ikke vil lytte til disse rådgiverne. Man har satt seg helt andre mål: færre og større gårdsbruk, færre og større fiskefartøy, færre og større kommuner, og man vil styrke vekstkraften der den allerede finnes – i byene. Summen av dette er altså at man er i ferd med å foreta den mest dramatiske nytegning av norgeskartet og bosettingsmønsteret noensinne.