Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-04-05:
En god offentlig skole vil være det mest nærliggende og beste alternativ for de aller fleste foreldre i Norge. Og som politikere bør vi ha hovedfokus her. Men det er ikke alle foreldre som føler seg hjemme i den offentlige skolen. De under 2 pst. av de norske elevene som velger en friskole, er i realiteten ventilen som sikrer oppslutning om den offentlige skolen med 98 pst. av elevene, og det er forunderlig at det er disse 2 pst. som vekker det største engasjementet i norsk skolepolitikk. Debatten i dag handler om viktige prinsipper: Skal livssynsskoler få vise sin egenart? Skal foreldrerett bety noe? Skal en demokratisk rettighet som religionsfrihet bety noe? Den sak vi nå behandler, setter disse prinsippene på prøve. De utfordrer også vår evne til toleranse. Hva er det flertallet vil med dagens forslag? Når jeg har engasjert meg i denne saken, er det for å få en behandling av en eventuell ny søknad bygd på likhet for loven og privatskolelovens formålsparagraf. Jeg ønsker å gi søkere forutsigbarhet og rimelig behandling. I denne saken virker det på meg som om statsråden har trukket konklusjonen på forhånd, for så å finne argumenter som passer fasiten. Men holder argumentene i den kongelige resolusjon? Nei. Regjeringens begrunnelser kan altså ikke stå uimotsagt, fordi de vil måtte ha pedagogiske konsekvenser for den offentlige skolen i Norge; fordi antakelser ikke kan være avgjørende kriterium, og fordi begrunnelsen uthuler grunnleggende prinsipper som foreldrerett og religionsfrihet. Saksbehandlingen viser en etter min mening uryddighet, slik andre representanter har påpekt, og det er skiftende argumentasjon i løpet av saksbehandlingen. Hovedproblemet i denne saken er etter min mening at statsråden tegner en virkelighetsforståelse som både er karikert og ideologisk forankret. Det siste synes jeg er greit nok, men innbyggerne i Norge må ha krav på at lovene gjelder uavhengig av Regjeringens ideologi. Jeg er enig med en av lederne i den sosialdemokratiske bevegelse, Tony Blair, som den 29. mars i år i en tale til the Christian Socialist Movement i Storbritannia sa følgende: «Church schools are a true partnership between the churches and the government. They are a pillar of our national education system, valued by very many parents for their faith character, their moral emphasis, and the high quality of education they generally provide. Since 1997 we have been glad to form partnerships with other faith groups to provide statefunded schools.» I denne sammenhengen lyder statsråd Giske mer som en gammelsosialist. Og jeg er ikke i tvil om hva jeg foretrekker – det er Tony Blair. Kristelig Folkeparti legger vekt på at friskolene skal følge norsk lov. Søkerne må rette seg etter norsk likestillingslov. Videre er det viktig at skolenes egenart får komme til uttrykk på en måte som ikke tildekker fagenes egenart. Representanten Reikvam viste i sitt innlegg til en annen skole enn Oasen for å begrunne sitt nei til dette forslaget. Det er viktig å minne om at skolene står på egne ben og må vurderes enkeltvis med hensyn til lov og kvalitetskrav. Å si at en sak som angår en annen privatskole, skal være årsak til at denne skolen ikke skal kunne godkjennes, holder ikke. Til slutt: Statsråden sa under henvisning til Stortingets behandling av privatskoleloven i juni i fjor at Stortinget endret loven. Det riktige er at Stortinget presiserte loven for å klargjøre det skjønnsrom som statsråden påberopte seg i behandlingen. Denne presiseringen var viktig fordi skjønnsrommet ble brukt på en feil måte, en måte som ikke var i tråd med lovens intensjon.