trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 2000-05-10:
Jeg kan dele mye av det som statsministeren nå gir uttrykk for. Jeg tror nok også han må utvide industribegrepene til Statistisk sentralbyrå. Da vil han se at vi har mange nye industri- og næringsområder som vokser. Vi ser i dag at det f.eks. mangler 12 000 nye IT-arbeidere pr. år. Vi trenger en endringsvilje i norsk økonomi, som er nødvendig. Men poenget med det inntektspolitiske samarbeidet er at fordi vi får inn stadig nye grupper i arbeidslivet, er det viktig å inkludere flere enn de tradisjonelle gruppene innenfor LO. Derfor var Arntzen-utvalget så viktig, og derfor er det viktig at statsministeren er aktiv og bidrar raskt, slik som den forrige regjering, og får tilbake et inntektspolitisk samarbeid, slik at alle grupper, også de utenfor dem som Arbeiderpartiet tradisjonelt står veldig nær, blir trukket inn i et ansvarlig opplegg. Det som er det dramatiske i dagens situasjon, er at det nettopp er LO som nå sender signaler til de andre organisasjonene om at de for en gangs skyld har stilt opp innenfor ansvarlige rammer, og at LO er de første til å bryte ut. Her er det viktig raskt, når årets lønnsoppgjør er over, å komme tilbake til et samarbeid som inkluderer alle.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-10:
Mitt spørsmål går til sosialministeren. Eldreplanen har nå vært under gjennomføring i to år med det paradoksale resultat at det så langt er blitt færre sykehjemsplasser utover i kommunene. Aldri tidligere har jeg fått så mange henvendelser fra fortvilte pårørende som ikke får lagt inn sine sterkt pleietrengende i sykehjem. Selv om en er 80, 90, ja nærmere 100 år, er delvis blind, har en fremskreden Alzheimer og bor alene, er en i dag i mange kommuner ikke kvalifisert til innleggelse i sykehjem. Er vår nye sosialminister kjent med slike forhold i mange kommuner?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er vel og bra at man gjør fremskritt når det gjelder den daglige pleie og omsorg i våre sykehjem. Men de som er i sykehjem, er jeg ikke særlig bekymret for. Det er de som er på utsiden av sykehjem, saken i dette tilfellet dreier seg om. Jeg finner det helt uakseptabelt at et sterkt pleietrengende menneske skal plasseres i en omsorgsbolig uten fast døgnvakt. Dette er å plassere en som er kvalifisert til sykehjemsplass, uten tilsyn og pleie. Mitt oppfølgingsspørsmål går på dette: Hvem er det som i dag kontrollerer at Husbankens krav om heldøgns oppfølging med pleie og omsorg for å gi lånetilsagn til bygging av omsorgsboliger, følges opp i kommunene? Jeg har et bestemt inntrykk av at dette på ingen måte følges opp i svært mange kommuner.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-10:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede sosialminister: «Siden 1993 har antall uførepensjonerte økt foruroligende sterkt. Denne utviklingen har skjedd til tross for at Stortinget i 1991 foretok en innskjerping av kriteriene for tilståelse av uføretrygd hvor de medisinske kriteriene skulle vektlegges sterkere. Det kan synes som om trygderetten de seneste år har ført en mer liberal linje i forhold til diffuse sykdomsbegrep som fibromyalgi. Hva vil statsråden gjøre for å dempe den sterke økningen av uføretrygdede?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-10:
Det var betryggende å høre sosialministerens svar på mitt spørsmål. Det er helt tydelig at departementet er meget observant på den utviklingen som nå er på gang. En egen rapport utarbeidet av Rikstrygdeverket selv, «Utviklingen i uførepensjonsordningen på 1990-tallet – endring i praksis», viser at Trygderetten har lagt opp til en praksis som er langt mer libe- ral i forhold til objektive medisinske diagnoser enn tidligere har vært tilfellet. Det er ille nok. Men det anføres også i denne rapporten at saksbehandlerne i Rikstrygdeverket etter hvert har justert sin praksis i forhold til avgjørelsene i Trygderetten, og det finner jeg svært betenkelig. Mitt første oppfølgingsspørsmål blir da: Finner sosialministeren denne utviklingen betenkelig sett i forhold til loven?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-10:
Jeg takker igjen for svaret, og er beroliget ved det. Når det gjelder spesielt unge som uføretrygdes, som sosialministeren var inne på i sitt første innlegg, har vi en spesiell kategori. Det er unge mennesker med spesielle, vanskelige rygglidelser som det norske helsevesen i dag dessverre ikke har god nok kompetanse på å helbrede, og de ender ofte som uføretrygdede i en alder under 30 år. Det finnes god behandling i utlandet, men det blir ikke godkjent av Rikstrygdeverket. Har denne spesielle pasientgruppen vært noe tema når man har diskutert disse forholdene i departementet?
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Satsingen innenfor eldreomsorgen er inne i sitt tredje år. Vi arbeider nå med å legge fram en melding til Stortinget om hvordan de to første årene har gått. Vi ser at utbyggingstakten har vært veldig bra, men det har kommet flere omsorgsboliger enn det har kommet sykehjemsplasser. Det er riktig. Det vi også ser, er at svært mange kommuner har kommet godt ut av det. Om en omsorgsbolig fungerer godt eller ikke, er helt avhengig av hva slags hjemmesykepleie og hjemmetjeneste for øvrig som fins i kommunene. Vi ser også at sykehjemmene har endret karakter, at de i langt større grad enn tidligere har spesialisert seg på enkelte felt. De har altså spesielle avdelinger for senil demente, de har spesielle avdelinger for døende pasienter, de har allmennavdelinger, og de har rehabiliteringsavdelinger. Alt dette har gjort at flere nok også er i stand til å bo lenger utenfor sykehjem. Jeg er også glad for å se at det synes som om helsetilstanden blant mennesker over 80 år har blitt noe bedre enn det vi hadde grunn til å frykte, slik at alder som kriterium for å få plass på sykehjem håper jeg aldri skal bli aktuelt igjen. Men når representanten Alvheim påpeker at mennesker med betydelig sykdom heller ikke får plass på sykehjem, synes jeg det er bekymringsfullt, og vi vil se nærmere på det og komme tilbake til det i den meldingen vi legger fram for Stortinget.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Det oppfølgingsansvaret er tillagt fylkesmannen i samarbeid med fylkeslegen. Tilsynsrollen har blitt styrket i den perioden eldreplanen har vært. De følger opp sykehjemstiden, men ser også til at de planene som kommunen selv lager, blir fulgt opp på den måten som det er sagt.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg finner ethvert avvik fra loven betenkelig, og spesielt innenfor dette området, for riktig nok er dette med uføretrygd en ytelse som er veldig nyttig for mange, men det er samtidig en ytelse som parkerer folk utenfor arbeidslivet og fratar dem ganske mange muligheter for resten av livet. Derfor foreslår vi i revidert budsjett at vi starter med et nytt kvalitetssikringsarbeid innenfor Rikstrygdeverket, der Trygdeetatens behandling av uførepensjonssaker skal gås nøye igjennom, og man skal få en mer enhetlig praksis som ligger opp til lovens bestemmelser.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
En av grunnene til at det er viktig å følge opp uføretrygdede, enten de er i prosessen med å bli det eller de allerede er blitt det, er å se om nye behandlingsformer kan føre til at de faktisk kan klare å bli friske igjen. Jeg kjenner ikke til akkurat den lidelsen Alvheim påpekte, men jeg vil ta med meg hans informasjon tilbake til departementet, og vi vil se på det.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Når det gjelder saksbehandlingstiden, foretok departementet i 1997 en lovendring, slik at Kreftregisteret uten hinder av taushetsplikt kan sende melding til Rikstrygdeverket om sykdomstilfeller som det er grunn til å tro er vesentlig yrkesbetinget. Dette har ført til en forbedring når det gjelder kunnskapen om rettighetene for personer som kan ha fått yrkesbetinget kreft, og man har fått økt pågang av krav til trygdeetaten. Til tross for at antall krav som kommer inn til trygdeetaten, har økt, er ikke saksbehandlingstiden for denne type saker særlig lang. Tvert om er dette en type saker som trygdeetaten prioriterer å få ferdigbehandlet raskt. Et problem kan være at tilfellene ikke blir meldt tidligere fordi vedkommende selv ikke er klar over at sykdommen kan være yrkesbetinget. Dette er et spørsmål som primært bedriftshelsetjenesten må arbeide med. Jeg vil nevne at Direktoratet for arbeidstilsynet har anbefalt helseundersøkelser av eksponerte arbeidstakere også etter at de har sluttet i arbeid. Når det gjelder menerstatning fra folketrygden til yrkesskadde personer, så er ikke det en ytelse som skal dekke et økonomisk tap. Ytelsen skal kompensere for de savn og ulemper som en skadet person opplever, i den utstrekning det er mulig. Man kan godt kalle det en slags «ulempeerstatning». Menerstatning er derfor ment å være en ytelse til den skadelidte så lenge han eller hun lever. Ytelsen faller altså vekk fra det tidspunktet den skadelidte dør. I utgangspunktet utbetales menerstatning løpende i terminer, og utbetalingen opphører ved dødsfall. Dersom den skadelidte ønsker det, kan imidlertid menerstatningen utbetales som et engangsbeløp. Det vil si at den framtidige verdien av ytelsen utbetales «en gang for alle» etter bestemte retningslinjer. Uansett valg av utbetalingsmåte er det ikke meningen at ytelsen skal tilfalle de etterlatte, de har ikke krav på den. Dersom en skadet person dør før han eller hun har fått innvilget menerstatning og dessuten har valgt å få utbetalt denne som et engangsbeløp, gis derfor ytelsen fram til dødsfallstidspunktet. Det vil si at de etterlatte, eller dødsboet, ikke har rett til å få utbetalt et engangsbeløp. Dersom den skadde har fått utbetalt menerstatning som et engangsbeløp, vil det som eventuelt er igjen av ytelsen ved et senere dødsfall, ikke bli krevd tilbake. Menerstatningen er da allerede utbetalt «en gang for alle» ut fra bl.a. gjennomsnittlig levealder. At hele eller deler av menerstatningen kan tilfalle de etterlatte i slike tilfeller, er altså et utslag av at skadelidte tidligere har fått utbetalt ytelsen som et engangsbeløp. Jeg vil likevel vurdere om det kan gjøres noe med selve utbetalingsformen for denne ytelsen. Det gjelder særlig i situasjoner som kan inntreffe ved f.eks. asbestkreft, hvor det er rett til menerstatning. Utgangspunktet for en slik vurdering vil være at menerstatningen er en personlig ytelse til den skadde for å bedre livssituasjonen, utover det rent økonomiske tap.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg hadde gleden av å se representanten Ballo og høre hans svar i det omtalte fjernsynsprogrammet. Jeg kjente ikke til denne type saker tidligere, før dette kom opp – jeg har jo relativt kort fartstid som sosialminister. Jeg tror at vår overraskelse var omtrent lik over at det kunne være slik, så jeg kommer til å se videre på denne saken.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Ambulansetransport er et fylkeskommunalt ansvar. For eksempel har Finnmark fylkeskommune et ambulansebudsjett på 40 mill. kr. Når de nå skal dekke noe av kostnadene ved å bruke luftambulansens tjenester også til ikke-akutte tilfeller, vil det med den inndekningen Stortinget vedtok, koste Finnmark fylkeskommune et sted mellom 800 000 og 1,2 mill. kr. Hvis man ser det i sammenheng med det store ambulansebudsjettet man har i Finnmark fylkeskommune, sier det noe om at dette ikke er en veldig stor sak for fylket. Jeg synes dessuten det er viktig at vi her følger opp de budsjettene som er vedtatt i Stortinget – og som også representanten Ballo har stemt for.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg har redegjort så godt jeg har kunnet for denne saken, både i brev til flere stortingsrepresentanter og nå fra Stortingets talerstol, og jeg føler at jeg har lagt fram saken så godt jeg kan. Jeg vil gjenta at vi kommer tilbake med en evaluering av denne saken i statsbudsjettet for 2001, og at jeg i svarbrev til en rekke leger og sykehusdirektører i de tre nordligste fylkene har sagt at om de ønsker det, tar jeg gjerne et møte med dem om denne saken.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
I en solidarisk ordning legger jeg at alle sammen er med på å betale inn til den, og så får de som har behov for det, utbetalt pensjon. Nå er dette en nedtrappingsordning, som det er påpekt her, så for de som er uføretrygdet fra tidligere, vil den ikke gjelde, fordi de allerede har trappet ned.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Det kompliserte ved dette er ikke de 7 millionene ekstra som det ville ha ført til hvis vi skulle ha fulgt representanten Ludvigsens forslag, det er at alle de andre pensjonsordningene også er samordnet. Og skal vi lempe på den ene, vil det få en betydelig effekt på mange andre ordninger. Derfor er det vanskelig å gripe fatt i denne.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Statistisk sentralbyrås statistikk av godstransport over grensen viser at andelen norskregistrerte lastebiler var 50,5 pst. i 1990. Dette tallet er et gjennomsnitt av inn- og utpasserte biler som ble registrert. I 1998 var andelen norske lastebiler 45,9 pst. I 1999 var andelen 45,3 pst., mens statistikken for første kvartal 2000 viser 45,6 pst. norske biler. Statistikken for de aller siste årene synes derfor ikke å tyde på noen markert nedgang i andelen norske lastebiler i grensekryssende trafikk. Selv om andelen norske lastebiler i grensekryssende trafikk har gått noe ned, har antallet steget med om lag 17 pst. fra 1990 til 1999. I samme periode har det vært en sterkere vekst i importen og eksporten av varer og tjenester og i det samlede antall lastebiler som passerer grensen. Tap av markedsandeler på enkeltområder er ikke unormalt i en situasjon med økt internasjonal handel og konkurranse. Regjeringen vil vurdere spørsmålet om de økonomiske rammevilkårene for lastebilnæringen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2000, som vil bli lagt fram fredag.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Det er regler som fastsetter hvor mye diesel som kan bringes med over grensen – det er en begrensning på 200 liter pr. lastebil. Utover det må de lastebiler som transporterer innenfor Norge, forholde seg til de norske drivstoffpriser og drivstoffavgifter, og det skal da i prinsippet ikke være en konkurransevridning mellom transport innenfor det samme geografiske området. Så kan man reise spørsmålet om innførselen av diesel går utover de 200 liter som er tillatt. Det innebærer at det er behov for kontroll. Denne kontrollinnsatsen er intensivert. Regjeringen vil i revidert nasjonalbudsjett vurdere ulike sider av lastebilnæringens konkurransesituasjon. Vi vil i denne sammenheng vurdere spørsmålet om dieselavgiften, og vi vil vurdere spørsmål knyttet til den lovlige mengde innført diesel.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Nå er det altså slik, som jeg sa i mitt forrige svar, at gitt at man ser bort fra den grensen på 200 liter som er lov til å innføre, må utenlandsregistrerte lastebiler og innenlandsregistrerte lastebiler forholde seg til det samme avgiftsnivået når de konkurrerer i Norge. Det innebærer at det i prinsippet ikke er noen konkurransevridning mellom norske og andre lastebiler ved transport i Norge utover de 200 liter som er tillatt å innføre. Så blir som sagt spørsmålet om kontrollen er tilstrekkelig for å avdekke om det er en faktisk innførsel som går utover de 200 liter. Dette er blant de spørsmålene som vi vil komme tilbake til. I den samlede vurderingen vil selvsagt også spørsmål både om sysselsetting og om aktivitet inngå.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Det er i spørsmålet fra representanten Sørfonn vist til en uttalelse fra Skattedirektoratet om avgiftsforholdene for matlevering til hjemmebasert omsorg. Jeg kjenner ikke bakgrunnen for denne uttalelsen. Det er derfor ikke naturlig for meg å kommentere denne konkrete saken. Jeg vil imidlertid si noe om det generelle regelverket på området. Hovedregelen er at det skal betales merverdiavgift ved all omsetning av varer. Omsetning av tjenester er imidlertid kun avgiftspliktig dersom den aktuelle tjenesten er nevnt i loven. Et generelt vilkår for avgiftsplikt er videre at omsetningen skjer som ledd i næring. Offentlige institusjoner som omsetter varer og tjenester, er avgiftspliktige selv om de ikke kan anses å drive næring. Bakgrunnen for denne regelen er bl.a. hensynet til nøytralitet i avgiftssystemet og konkurransenøytralitet i forhold til privat sektor. Sosiale tjenesteytelser omfattes ikke av avgiftsplikten. Rene vareleveranser er imidlertid avgiftspliktig såfremt det foreligger omsetning. Det vil si at varene leveres mot vederlag. Om det foreligger omsetning, må vurderes konkret for hvert enkelt tilfelle. Jeg finner også grunn til å presisere at en virksomhet som er avgiftspliktig, vil ha rett til fradrag for inngående avgift på anskaffelser til bruk i virksomheten. For avgiftspliktige matleveranser som omsettes til tilnærmet selvkost av kommunale virksomheter, vil den avgift som kommunen må beregne på matleveransene, i mange tilfeller oppveies av fradragsretten for de varene som er anskaffet. Dette innebærer at prisen mottakeren av matleveransen må betale, ofte vil være den samme uavhengig av kommunenes avgiftsplikt. Regjeringen arbeider som kjent med å endre merverdiavgiftssystemet slik at varer og tjenester i prinsippet skal behandles likt. I Storvik-utvalgets utredning fra 1990 om generell merverdiavgiftsplikt på omsetning av tjenester er det foreslått et unntak for sosiale tjenester. Den nærmere avgrensningen av et unntak for sosiale tjenester vil bli vurdert i forbindelse med den kommende merverdiavgiftsreformen. Spørsmålet om avgiftsplikt for matlevering til hjemmebasert omsorg vil komme inn i de vurderinger som vil bli gjort i denne forbindelse.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Stortinget har ved flere anledninger vært opptatt av konkurranseforholdet mellom offentlig og privat produksjon i forhold til merverdiavgiftsreglene. De synspunktene Stortinget der har hatt, vil vi selvfølgelig ha med i denne typen vurderinger. Samtidig er det slik at vi – som jeg refererte til i mitt første svar – nå skal ha en bred gjennomgang av merverdiavgiften, og da vil vi også vurdere den typen problemstillinger som representanten her er opptatt av.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Eg tillèt meg å stilla følgjande spørsmål til finansministeren: «Fleire stader, mellom anna på Stord, er det planar om å etablera eit felles storkjøkken for sjukehuset, kommunale institusjonar og kommunal heimebasert omsorg. Skattedirektoratet opplyser at matlevering til heimebasert omsorg er momspliktig, sjølv om dette er ein del av den kommunale omsorgstenesta. Vil statsråden ta initiativ til å endra dette regelverket, slik at ikkje avgift vert eit hinder for etablering av rasjonelle og effektive løysingar?»
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Eg takkar statsråden for svaret, men eg må innrømma at eg var berre delvis nøgd med det. Dei generelle reglane for meirverdiavgift er greie, og definisjonen av «mot vederlag» er òg grei, og når statsråden seier at det ikkje vil verta nokon særleg kostnadsauke på grunn av at ein kan trekkja frå inngåande meirverdiavgift, er det for så vidt korrekt, men noko av problemet er byråkratiet i dette. Dersom ein har tenester der noko er momspliktig og noko er momsfritt, krev det eit ganske intenst meirarbeid administrativt for å få dette til, og sjølve byråkratiet kan her verta eit hinder for å få til effektive løysingar. Eg merkar meg at statsråden vil vurdera spesielt dette med momsfridom for sosiale tenester, og eg håpar at det gjennom det finst moglegheiter slik at dette kan ordnast på ein god og trygg måte.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Eg tolkar heile vegen utsegnene frå statsråden positivt, og at det her er vilje til å gjera noko. Det som vart spesielt nemnt, var konkurranseforholdet mellom offentleg og privat sektor. Eg trur ikkje det skal bekymra statsråden så veldig mykje her. Eg vil heller retta søkjelyset mot ei av dei flaggsakene som denne regjeringa også har lyfta opp, nemleg ei effektivisering og fornying av offentleg sektor. Og her må det på ein utmerkt måte liggja til rette når eit lokalt sjukehus, som ligg i nærleiken av dei kommunale institusjonane, kan få eit felles storkjøkken der dei òg kan ta seg av dei som er ein del av den kommunale heimebaserte omsorgstenesta. Det er klart at det ligg eit stort rasjonaliserings- og effektiviseringspotensial i dette. Eg har ut frå statsråden sitt svar forventningar til at dette finn ei god løysing når saka kjem på bordet, slik at storkjøkkenet kan verta etablert.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
Jeg har dette spørsmålet til kulturministeren: «Ordninga med utsmykkingsmidler til kommunale og fylkeskommunale kulturbygg ble nesten halvert i 1999. Et flertall i kulturkomiteen bad i Budsjett-innst. S. nr. 2(1999-2000) om at ordninga blir trappet opp igjen. Midlene har for det meste gått til utsmykking av skoler, og bidrar dermed til at barn og unge kan møte kunst i hverdagen. Ordninga har også gitt kunstnere oppdrag der de bor, og er derfor et bidrag til at kunstnere kan bo i distriktet. (1999-2000) Vil statsråden ta initiativ til å trappe opp ordninga?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
Jeg takker for svaret. Jeg er veldig glad for at kulturministeren også deler det synspunktet at dette er et utrolig viktig kulturpolitisk virkemiddel, selv om det dreier seg om forholdsvis små summer. Komiteen fikk masse bekymrede henvendelser i fjor da ordninga ble halvert, og det var mange som fryktet at dette ville gå ut over utsmykking av kommunale og fylkeskommunale bygg. Nå er det sånn at statsråden refererer til at tilsynsfullmakten er økt, og det er positivt, men det er også sånn at en tilsynsfullmakt fører til at man låner av neste års statsbudsjett. Det er mange effekter av en sånn ordning, og den ene er at barn og unge får oppleve kunst i hverdagen. Vi gir beskjed om at barn og unge er verdt mye, dere er verdt så mye at vi vil at dere skal ha skikkelig kunst i hverdagen. Det andre er at det er en ordning som fører til at kunstnere får oppdrag. Ser statsråden betydningen av at vi opprettholder ordninger som gir kunstnere oppdrag rundt omkring i landet?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
Det er klart at jeg har full forståelse for at statsråden ikke kan love gull og grønne skoger her og nå, men det er også sånn at de statlige bevilgningene betyr utrolig mye også for kommunale og fylkeskommunale bevilgninger. De utløser jo masse millioner av kommunale og fylkeskommunale bevilgninger. Det at staten opprettholder en sånn størrelse på utsmykkingsordninga, er også et viktig signal til kommuner og fylkeskommuner om at dette er en viktig ordning som vi må holde fast på. Det er da bekymringsfullt, mener jeg, at signaler om en nedtrapping av ordninga, det var jo det i budsjettet, kommer nå samtidig med en struping av kommunene og fylkeskommunene. Jeg vil bare oppfordre statsråden til å kjempe som en løvinne for at denne ordninga skal trappes opp, slik komiteflertallet bad om, og at det er en del av å få kulturbudsjettet opp på et skikkelig nivå.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
Jeg har dette spørsmålet til barne- og familieministeren: «Befring-utvalget foreslår en godkjenningsordning for institusjoner i barnevernet for å sikre faglige og etiske krav, slik Sosialistisk Venstreparti flere ganger har foreslått. Det er urimelig at det er vanskeligere å starte opp ei pølsebu enn en privat institusjon for barn og unge med store vansker og en sårbar livssituasjon. Når mange som kjenner barnevernet godt går inn for en godkjenningsordning, er det en god grunn for å gjøre det nå. Vil statsråden snarest ta initiativ til innføring av en godkjenningsordning?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
Jeg takker for svaret. Det var et godt svar, og jeg oppfatter det slik at statsråden nå er på glid i dette spørsmålet. Det er et langt skritt både i forhold til hva Arbeiderpartiet har sagt tidligere, og i forhold til hva tidligere statsråder har sagt. Jeg er helt enig i at ei godkjenningsordning ikke er noe sesam sesam for å få en god kvalitet, men det er én viktig forutsetning for å få god kvalitet og for å hindre at hvem som helst kan åpne en barnevernsinstitusjon, slik som det er i dag. Hvem som helst kan faktisk gjøre det, og så lenge fylkeskommunene er prisgitt de private løsningene fordi de ikke har nok plasser selv, kan man altså risikere at unge blir plassert i en institusjon som ikke er god nok, så lenge vi ikke har denne godkjenningsordninga. Jeg minner om at f.eks. barnehagene har ei godkjenningsordning. Det jeg vil spørre statsråden om, er om hun ser noen prinsipielle grunner til ikke å behandle denne saken veldig, veldig raskt og ikke vente til Befring-utvalget har vært ute på høring.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
Jeg takker igjen for svaret. Grunnen til at jeg utfordrer statsråden til å prøve å se dette litt løsrevet fra Befring-utvalget, er at dette er et forslag som har vært oppe til diskusjon gang på gang på gang. Nå kommer altså Befring-utvalget og foreslår det. Tidligere har det vært støttet av barneombudet, det har vært støttet av Fellesorganisasjonen for barnevernpedagoger, sosionomer og vernepleiere, altså de som har kunnskap om hvordan det står til på feltet, og også Redd Barna har støttet et slik forslag. Så det skulle altså ikke være noen grunn til at dette ikke kan sees på isolert og gjøres noe med raskt, for disse ungene som risikerer å bli feilplassert, og som kanskje blir utsatt for overgrep fordi de blir plassert i en institusjon som ikke er god nok, har ikke én dag å miste. Derfor er det en sak som haster veldig, ved siden av å få til en skikkelig kvalitet på det vi driver med.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Bevilgningen til utsmykking av offentlige bygg gis over kap. 322 Billedkunst, kunsthåndverk og design, post 50 Utsmykking av offentlige bygg. Dette gjelder ved siden av fylkeskommunale og kommunale bygg også statlige bygg og innkjøpsordningen til utsmykking av leiebygg og eldre statsbygg. Fra og med budsjettåret 1998 ble ordningen for utsmykking av statlige bygg lagt om, slik at utsmykkingsmidler innarbeides i kostnadsrammen til det enkelte byggeprosjekt. Dette forklarer i hovedsak den store reduksjonen i avsetningen på posten fra nivået i 1998. Når det gjelder bevilgningen til utsmykking av fylkeskommunale og kommunale bygg, ble denne i den forrige regjeringens budsjettforslag for budsjettåret 1999 redusert med 2 mill. kr grunnet et stramt budsjettopplegg. Stortinget sluttet seg til dette. Men jeg har merket meg at et flertall i komiteen, bestående av medlemmene fra Arbeiderpartiet, Høyre og Sosialistisk Venstreparti, i Budsjett-innst. S. nr. 2 for 1999-2000 ønsket en opptrapping av ordningen. Jeg vil påpeke at tilsagnsfullmakten på denne posten er økt fra inntil 6,3 mill. kr i 1999 til inntil 8,1 mill. kr i 2000. Økningen i fullmakten innebærer også at Utsmykkingsfondet for offentlige bygg har fått anledning til å øke aktiviteten når det gjelder utsmykking av fylkeskommunale og kommunale bygg. Ordningen har stor betydning for formidling av kunst til et stort antall mennesker, inkludert barn og unge. Viktige satsingsområder de siste årene har riktignok vært skolebygg, men også kulturhus, kommunehus, rådhus og bygg i helse- og sosialsektoren. Landets regionale kunstnersentre er en aktiv part i realiseringen av utsmykkingsprosjektene. Derfor ser jeg på denne utsmykkingsordningen som et viktig kunstnerpolitisk virkemiddel. Disse forholdene tatt i betraktning er det naturlig at omfanget av bevilgningen til ordningen med utsmykking av fylkeskommunale og kommunale bygg blir vurdert i forbindelse med budsjettopplegget for 2001, men dette er et budsjettspørsmål som jeg selvsagt ikke kan uttale noe forpliktende om på dette tidspunktet.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg deler representanten Valles vektlegging av betydningen av å få kunst ut i de rom hvor folk oppholder seg i hverdagen, og ikke minst til barn og unge. Dessuten er det slik at norske billedkunstnere har begrensede muligheter til å få omsatt sine arbeider, og markedet er relativt lite. Oppdrag i forbindelse med utsmykking av det offentlige rom er derfor et viktig kunstnerpolitisk virkemiddel. Utsmykking av det offentlige rom legger dessuten til rette for at brede grupper av befolkningen får anledning til å oppleve kunst i hverdagen. Følgelig er størrelsen på de statlige utsmykkingsbevilgningene et viktig kunstpolitisk virkemiddel. Det er derfor en viktig oppgave på sikt å legge til rette for at det blir mulig å gjøre denne kunsten tilgjengelig, men jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan komme med konkrete løfter når det gjelder budsjettet for 2001, her og nå.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg har sagt at en av mine viktigste oppgaver som kulturminister vil bli å kjempe for å opprioritere kulturspørsmålene, både i denne sal og rundt om i Kommune-Norge. Så jeg får ta oppfordringen til mitt bryst og bare si at jeg skal kjempe, om ikke som en løvinne, så i hvert fall så godt jeg kan.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «NFS(Norsk Forbund For Svaksynte) fyller kriteriene for støtte til drift av humanitære organisasjoner. (Norsk Forbund For Svaksynte) Hva vil statsråden gjøre for å sikre at organisasjonen får støtte, slik at den likebehandles med andre organisasjoner som jobber for å ivareta interessene til funksjonshemmede?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-10:
Jeg takker sosialministeren for svaret. Jeg registrerer at hun ikke ønsker å avgi noen uttalelse før saken er ferdigbehandlet hos Stortingets ombudsmann for forvaltningen. Det jeg da vil gjøre, er å tillate meg å komme tilbake til saken senere dersom støtten ikke går i orden. Poenget her er at Norsk Forbund For Svaksynte representerer en stor gruppe mennesker som i dag ikke får den hjelpen og den støtten jeg mener de er berettiget til, og som de har behov for. Jeg sier takk så langt.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til statsråden: «Et klart flertall i Oslo bystyre har i forbindelse med behandlingen av «Strategi og handlingsplan for kvalitet, mangfold og tradisjon i kulturtilbudet i Oslo» gått inn for at Vikingskipene på Bygdøy flyttes til det nye middelaldermuseet på Sørenga. Vil statsråden arbeide for at dette gjennomføres?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er helt enig med statsråden i at det er en selvfølge at de tekniske sidene ved saken må utredes slik at dette skjer på en forsvarlig måte, skjønt de opplysninger jeg har, tyder på at det burde la seg gjøre. Jeg er også helt enig med statsråden i at de økonomiske sider ved denne saken bør utredes. Ellers takker jeg for at man er villig til å se på dette. Og jeg håper man er villig til å gå videre med det dersom disse to forutsetningene er akseptable, fordi dette vil ha en viktig attraksjonsverdi for det nye middelaldermuseet på Sørenga. Historisk sett vil det også ha en mer naturlig plass der enn på Bygdøy, hvor det nå ligger.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
«Ifølge tall fra Kreftregisteret får rundt 50 mennesker årlig diagnosen asbestkreft, i det vesentlige ervervet gjennom arbeid(yrkessykdom) (yrkessykdom) Finner statsråden det rimelig at saksbehandlingstiden på denne måten skal kunne avgjøre en folketrygdytelse?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var jo en grei redegjørelse for situasjonen man har i dag og bestemmelsene i folketrygden. Den situasjonen som altså kan oppstå ut fra dagens regelverk, er at to personer som begge er tilstått menerstatning, kan bli behandlet helt ulikt avhengig av om man har rukket å signere på papiret som gir rett til utbetaling, eller ikke. I NRK-programmet Puls ble det presentert et eksempel der to personer begge hadde signert for utbetaling. Den ene får utbetalingen få dager før han dør, den andre faller fra, og det kommer ingen utbetaling. Det at man kan få en menerstatning som et engangsbeløp, betyr jo at man i noen tilfeller, også i forhold til etterlatte, får midler disponibelt, i andre tilfeller ikke. Jeg vil derfor spørre: En ting er at regelverket er som det er i dag, men ser statsråden at det her kan være behov for å endre regelverket fordi det gir denne type utslag som jeg har beskrevet?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
«Lov om folketrygd inneholder egne forskrifter om godtgjørelse av utgifter til luftambulansetransport. Akuttmedisinske luftambulanseoppdrag dekkes av folketrygden. Mener statsråden at forskriftene også gir hjemmel for dekning av utgiftene gjennom folketrygden når det er helt nødvendig med en mer skånsom transport til sykehus enn det som kan skje med andre transportmidler?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
Jeg noterer meg statsrådens svar, som jeg synes er svært skuffende. Det er jo sånn historisk sett at en del av de reisene vi snakker om når det gjelder tilbaketransporter, har vært dekket av Rikstrygdeverket helt udiskutabelt og via passasjertrafikk på rutefly. Man har altså fått spørsmål fra Rikstrygdeverket om restkapasitet på luftambulansen for å kunne ta en del av de transportene over på luftambulansen, og så har man velvilligst bistått på den måten, slik at Rikstrygdeverket allerede i utgangspunktet har betydelige innsparinger på det. Jeg synes at hele den fremstillingen som departementet gir i denne saken, er historieløs, fordi lovverket åpner for at det skal dekkes av andre grunner enn rent akuttmedisinske, slik det står i sykehusloven § 2, og i tillegg har man altså inngått samarbeidsavtaler der man har strukket seg langt for å ta en del av de tilbakeføringstransportene. Etter mitt syn synes det helt urimelig at det skal dekkes av de ulike fylkene, men dermed blir det også rimelig med en lovendring her for å få klargjort det.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-10:
Da de ulike medlemmene av sosialkomiteen i ettertid skulle se på årsaken til at man fikk denne endrede praksisen fra departementets side, krevde det en ganske inngående lesning av en tosiders beskrivelse av luftambulansetjenesten. Jeg tror, i hvert fall vil jeg erkjenne det på vegne av Sosialistisk Venstreparti, at slik som fremstillingen den gang var fra departementet, var det ikke mulig å fange opp konsekvensene av budsjettendringen. Jeg registrerer at departementet i ettertid uttrykker at man må være lojal i forhold til Stortingets vedtak. Men det jeg synes er tilfellet her, er at departementet og regjeringene – den forrige regjeringen og nå den sittende regjeringen – har gitt en fremstilling av denne saken som på mange måter fører Stortinget bak lyset. Ser man grundig på forhistorien til at man fikk disse tilbakeføringsoppdragene, var det ut fra samarbeidsavtaler mellom departementet, Rikstrygdeverket og de ulike fylkene.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Flytilbudet i den folkerike regionen rundt Evenes er for dårlig og kan ikke godtas. En stamflyplass som Harstad/Narvik Lufthavn kan ikke ha dårligere ruter innenfor landsdelen enn småflyplassene har. Fra Evenes til Tromsø går det et middagsfly og et kveldsfly, til Bodø et morgenfly og et sent kveldsfly. Den andre veien er tilbudet enda dårligere. Forbindelsene til og fra Finnmark og Helgeland er svært dårlige. Hva vil statsråden gjøre for å bedre forholdene?»
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Jeg takker for svaret. Jeg er klar over at det gjennom lang tid har vært vurdert tilbud, nettopp fordi brukerne i den mest folkerike regionen i Nord-Norge ikke er fornøyd med rutetilbudet. Jeg er også klar over at departementet har hevdet, bl.a. i svar til Harstad kommune så sent som i april i år, at transporttilbudet er godt nok, dette på tross av en henvendelse fra ordførerne i Harstad, Alstahaug, Stjørdal, Brønnøy og Hammerfest. Mange landsdelsdekkende institusjoner har ikke mulighet og påføres utrolig store kostnader på grunn av et for dårlig tilbud. Jeg vil derfor få lov til å stille tilleggsspørsmålet: Gjør ikke dette inntrykk på statsråden?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Jeg må da få spørre hvilke vurderinger som ligger til grunn for at det fra Stokmarknes til Bodø skal være seks daglige tur/returreiser. Fra Vesterålen går det ruter over Evenes til Narvik, som fra sin småflyplass har tre daglige tur/returruter. Hva er det som gjør at disse rutene kan komme inn under FOT-systemet, men at Evenes som stamflyplass ikke kan få et like godt tilbud?
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Flyrutetilbudet til og fra Harstad/Narvik Lufthavn Evenes har vært vurdert i Samferdselsdepartementet ved flere anledninger de senere årene, med bakgrunn i lokale og regionale ønsker om bedring i flyrutetilbudet. Staten kjøper flyrutetjenester etter anbudsprinsippet når transportstandardsituasjonen i et område ikke er tilfredsstillende, såkalt forpliktelse til offentlig tjenesteytelse, FOT. Det har etter min vurdering ikke skjedd noe nytt i den senere tid som tilsier at staten bør kjøpe flyrutetjenester etter anbud til og fra Evenes. Denne vurderingen baseres på flere forhold. Det er i dag to flygninger på kommersiell basis tur/retur fra Evenes til henholdsvis både Bodø og Tromsø. Videre er det etablert et godt og effektivt hurtigbåttilbud mellom Harstad og Tromsø, med to daglige avganger hver veg. Staten kjøper flyrutetjenester mellom Narvik og Bodø. Det er også etablert god korrespondanse på ruter fra Evenes og sørover til Helgeland. Alt i alt gir derfor dagens eksisterende kollektivbaserte tilbud fra Harstad/Narvik-regionen gode reisemuligheter. Til slutt vil jeg også nevne at et lite selskap ved navn Kato Air en periode drev et kvalitetsmessig godt rutetilbud på kommersiell basis, med base ved Harstad/Narvik Lufthavn Evenes, med to rundturer daglig morgen og ettermiddag til både Tromsø og Bodø. Rutetilbudet ble nedlagt etter en periode fordi det ikke ble brukt i tilstrekkelig grad, noe som indikerer at dagens tilbud er dekkende i forhold til behovene.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
I vurderingen av hvorvidt det er aktuelt å gå inn og kjøpe flyrutetjenester, sørger selvsagt departementet for å innhente informasjon fra de berørte kommuner, fylkeskommuner og brukergrupper. Det er selvsagt slik at vi til enhver tid tar imot signaler fra brukerne, men vi må gjøre en helhetsvurdering i forhold til om det er aktuelt å gå inn og kjøpe flyrutetjenester og da gå bort fra driften på kommersiell basis. Det er denne totalvurderingen som foreløpig har gitt den konklusjon at det ikke er aktuelt å gå inn og kjøpe flyrutetjenester på de nevnte strekninger.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Representanten Østberg nevner eksempler på andre tilbud i regionen, og dette er, som representanten Østberg sier, tilbud som har blitt etablert etter FOT-ordningen. Det er, som jeg sier, en totalvurdering som ligger til grunn for hvorvidt man skal gå inn og kjøpe tjenester, og i denne sammenheng må jeg bare gjenta at vi foreløpig ikke har sett grunn til å gå inn og kjøpe tjenester i forhold til Harstad/Evenes til tross for at vi har kjøpt tjenester på de strekninger som representanten Østberg refererer til.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Statens tilskudd til bygging av veg til Tjeldbergodden er forutsatt tildelt i løpet av perioden 1998-2001. Dette framgår av Samferdselsdepartementets brev av 18. november 1997 til Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag fylkeskommuner, og er i samsvar med flertallsmerknad fra samferdselskomiteen ved behandlingen av Norsk veg- og vegtrafikkplan 1998-2007. Stortingets forutsetninger ved behandling av St.prp. nr. 64 for 1997-98 er lagt til grunn ved tildeling av midler til prosjektet både i 1999 og 2000. Jeg legger til grunn at Stortingets forutsetninger også vil bli fulgt opp i forslaget til budsjett for 2001.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-05-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Under behandlingen av St.prp. nr. 64(1997-98) forutsatte flertallet i samferdselskomiteen at statens bidrag til bygging av ny veg til Tjeldbergodden skulle følge daværende regler for tilskudd til store fylkesvegprosjekter. Flertallet fant det ikke rimelig at tilskuddet skulle dekkes av riksvegrammen til fylket, jf. Innst. S. nr. 229(1997-98) (1997-98) (1997-98) Kan statsråden stadfeste at departementet vil følge opp Stortingets klare forutsetning i saken i forslaget til statsbudsjett for 2001?»
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-05-10:
Jeg takker for svaret – et positivt svar, og også et forventet svar ut fra Stortingets tidligere behandling av saken. Ut fra den behandlingen burde spørsmålet egentlig være unødvendig å reise i dag, for jeg tar det som en selvfølge at klare føringer fra Stortinget blir fulgt opp av departement og embetsverk. Jeg forstår det slik at det rundt om i fylkene er en høring på gang når det gjelder forslag til samferdselsbudsjett for 2001, og ifølge fylkesordføreren i Møre og Romsdal er oppfatningen den at direktoratet fortsatt er av den formening at refusjon til Møre og Romsdal for forskottering av vegen til Tjeldbergodden skal dekkes av riksvegrammene til fylket, dette til tross for at spørsmålet var klarlagt i Stortinget. Men nå oppfatter jeg det slik at Stortingets intensjoner blir fulgt opp og all tvil er ryddet av veien.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Oslo bystyre har vedtatt å gjennomføre prosjektet Fjordbyen, som vil bidra til å fremme kontakten mellom mennesker og vann, en byutviklingsplan som innebærer at store deler av havnevirksomheten vil bli flyttet til andre havner utenfor byen. Hvordan vil statsråden bidra til at staten kan bli en aktiv pådriver for å få gjennomført det Oslo bystyre har vedtatt?»
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret – men det er vel nettopp noe av dette som er kjernen, at det er vanskelig å kombinere full containervirksomhet og byutvikling. Visjonen om å åpne landets hovedstad mot fjorden er en visjon for fremtiden. Den er helt i tråd med den trend som vi nå ser over hele Europa og i andre deler av verden. Den innebærer en realisering av en av hovedtankene i det byøkologiske programmet Oslo bystyre har vedtatt, nemlig å fremme kontakten mellom mennesker og vann. Og Fjordbyen åpner for fantastiske muligheter i så måte. Når vi etter hvert får ferdigstilling av Middelalderbyen og nytt operabygg, vil vi kunne få en helt ny bydel med full åpning mot fjorden, med brygger og båtplasser, gjestehavn med tilhørende fasiliteter, restauranter og kafeer, næringsbygg og butikker. Man må også ha i tankene at Oslo er innfallsporten for flere hundre tusen turister. Statssekretær Bergli har sagt at hun ser det som et mål å gå imot bystyreflertallet. Er statsråden enig med sin statssekretær?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Det er ikke noe som tilsier at man må ha containertrafikk i Oslo sentrum, det ville tvert imot være en stor fordel om man kunne få containervirksomheten ut av sentrum. Det er jo konkurranse langs hele Oslofjorden for å få denne trafikken. Både Larvik, Grenland, Drammen, Moss og Fredrikstad har blant andre sagt seg interessert. Alle har plass og kapasitet, og omlastingen av containere på trailere i Oslo havn før frakt til Alnabru er meget kostbar. Jeg har fått opplyst at prisen for å sende en container fra New York til Alnabru faktisk er 30 pst. høyere dersom den går via Oslo havn enn om den går f.eks. via Larvik havn og derfra videre med jernbane til Alnabru. Det er ikke noe som tilsier at vi skal ha denne containertrafikken i Oslo havn. Jeg vil gjerne få en bekreftelse fra statsråden på at staten nå vil være en pådriver for å få gjennomført det som kommunalminister Sylvia Brustad sier er viktig, nemlig det lokale selvstyre og det lokale vedtak.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Oslo havn er Norges største havn når det gjelder omlasting av stykkgods, og har stor betydning for transport av varer til og fra hele Norge. Ved behandlingen av St.meld. nr. 46 for 1996-97, Havner og infrastruktur for sjøtransport, jf. Innst. S. nr. 254 for 1996-97, sluttet Stortinget seg til at Oslo havn sammen med syv andre havner skulle klassifiseres som nasjonale havner på bakgrunn av deres store betydning i transportsammenheng. Mitt ansvar som ansvarlig minister for havnepolitikken er å bidra til at de nasjonale havnene kan fylle den viktige funksjonen de har i en nasjonal transportsammenheng, samtidig som de kommunale ønsker blir tilbørlig ivaretatt innenfor havne- og farvannslovens rammer. Oslo kommunes ønske om å benytte havnearealer til andre formål enn havnevirksomhet kan derfor ikke ses uavhengig av havne- og transportsituasjonen i regionen som helhet. Fiskeridepartementet oppnevnte den 24. april 1998 et utvalg som skulle vurdere framtidig havnestruktur og havnesamarbeid i Oslofjord-regionen. Utvalgets innstilling er trykt som NOU 1999:24, Havnestrukturen i Oslofjord-regionen. Utvalget fant at det fremdeles bør være containerhåndtering i Oslo havn, men at man delvis kan imøtekomme fjordbyvisjonen ved at man kan effektivisere arealbruken i havnen og legge et tak på utbyggingen. Utvalget la til grunn at veksten i havnevirksomheten bør fordeles på havnene i regionen og dermed redusere miljøproblemene i hver enkelt av de havnene som er aktuelle for håndtering av containertrafikk. Den framtidige havneutviklingen bør skje innenfor rammen av interkommunalt havnesamarbeid. I bystyrevedtak den 19. januar 2000 legger Oslo kommune til grunn at man ønsker å frigjøre en størst mulig del av havnearealene til byutvikling, og kommunen uttaler bl.a. at man ønsker å innlede samarbeid med staten, fylkeskommuner og aktuelle kommuner for å komme fram til regionale havneløsninger. En gjennomføring av Oslo bystyres vedtak innenfor rammen av havne- og farvannslovens bestemmelse om bruk av havnekassens midler til havneformål er først og fremst Oslo kommunes ansvar. Fiskeridepartementet har imidlertid merket seg Oslo kommunes uttalelse om samarbeid i denne saken. Jeg vil i denne sammenheng vise til at det er etablert interkommunale havnesamarbeider andre steder i landet, og at enkelte av disse samarbeidene er blitt utvidet den seneste tiden. Interkommunalt havnesamarbeid åpner muligheten for å kunne etablere regionale havneløsninger som støtter bruken av sjøtransport som en miljøvennlig transportform. Jeg vil derfor følge opp invitasjonen fra Oslo kommune om en dialog, og har stor tro på at vi i fellesskap kan finne en løsning som ivaretar hensynet til havnevirksomhet og hensynet til byutvikling.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg oppfatter det ikke slik at statssekretær Bergli har uttalt at man har et ønske om å gå imot Oslo kommune, men statssekretæren har gjort rede for begrensningene når det gjelder bruken av havnekassens midler. Disse uttalelsene er jeg selvfølgelig enig i. Ellers vil jeg gjenta det jeg sa i mitt hovedsvar: Det er faktisk en nasjonal oppgave å sørge for at kysttransport og havnevirksomhet også kan gjennomføres i Oslo, som i andre byer. Men jeg tror fullt og fast på at et konstruktivt samarbeid mellom fiskerimyndighetene, i dette tilfellet, og Oslo kommune kan bidra til at man finner løsninger som er til å leve med for alle parter.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Staten vil selvsagt alltid være en pådriver for at det lokale demokrati skal være så levende som mulig, men det er faktisk slik at enkelte fagområder er av nasjonal betydning. Jeg syns det er spennende at flere havner i området rundt Oslo ønsker et samarbeid med mer aktivitet lagt til disse havnene. Jeg vil gjenta det jeg sa i mitt hovedsvar: Jeg tror at det skal være mulig å finne fram til praktiske løsninger på både transportbehov og havnebehov samtidig som visjonen om fremtiden i Oslo havn lar seg realisere.