Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-11:
Venstre har forståelse for at man på grunn av den pågående rettssaken kan ønske seg bedre sikkerhetstiltak, men mener at vi i dag går i feil retning når det gjelder tvangsbruk, og at vi bryter en god del prinsipielle spørsmål, som vi burde tatt stilling til i en mer prinsipiell sammenheng. Det er også mulig, sjøl om Den internasjonale juristkommisjonen mener at det er sterke regler og et godt regelverk når det gjelder bruk av tvang innenfor norsk psykiatri, at noen kan mene at vi trenger strengere regler. Men hvis vi går bak tallene, hvis vi f.eks. ser på de 375 bemerkningene som kom i Helse Vest i 2011, var det en – én – som endte med legebehandling. Så det er ikke så «texas» der ute som det kan virke ut fra denne debatten. Venstre er også veldig kritisk til måten saksbehandlinga har vært gjort på, med korte høringsfrister. Vi reagerer faktisk litt på proposisjonen, der mange kritiske merknader og motforestillinger – fra Advokatforeningen, Den internasjonale juristkommisjonen, Justisdepartementet, Likestillings- og diskrimineringsombudet, Sivilombudsmannen og mange flere – er utelatt. Det er det faktisk ikke veldig ofte vi opplever i denne salen. Først litt om de regionale sikkerhetsavdelingene. Det er ikke regulert hvilke pasienter som skal kunne komme inn under disse. Alle overføringene er veldig uklare. For hva menes egentlig med «aktuell risiko for alvorlig voldelig adferd»? Må det da være begått voldelig atferd? Må det være truet med voldelig atferd? Det framgår ikke av loven eller proposisjonen, og det er vi kritiske til. I dag kreves det en begrunnet mistanke for å undersøke pasientens eiendeler, rom og kropp. Men når det gjelder behovet for å øke muligheten for ransaking, mener vi at lovforslaget går altfor langt. I lovforslaget har man ikke engang krav om mistanke. «Det kan foretas undersøkelser», står det ganske enkelt. Det er en blankofullmakt. Dette er krenkende overfor mennesker – som kanskje kan bli mer syke av å bli utsatt for sånne krenkelser. Inngripen i lovhjemmelen må rammes inn, mener vi, og må ha vilkår. Blankofullmakt til behandlere innenfor psykisk helsevern tilhører tross alt en annen tid. Ja, det er fascinerende å sammenlikne denne debatten med tidligere debatter vi har hatt om tvang i psykiatrien. Det er en helt annen tone fra partiene, og det er en helt annen grunnholdning. Eller som én skriver i siste nummer av «Syn og Segn»: «Kva er det som rører seg i hovudet på ein politikar som vil straffa ei gruppe av psykisk sjuke kollektivt fordi Breivik kanskje hamnar på ei regional tryggingsavdeling?» Om de kravene som settes inn, skriver vedkommende: «Det er ikkje vanskeleg å sjå føre seg at færre vil ringja, skriva til og vitja pasienten under eit slikt regime.» Vi vil ikke ha en blankofullmakt, vi mener at man skal ha grunn til å tro før man griper inn. Så til de områdene som gjelder særlig sikkerhetsrisiko. Det er to hovedpunkt vi reagerer på – jeg skulle gjerne hatt lengre taletid i dag, det må jeg bare bemerke – det ene er at vi nå lager et regime som er strengere enn fengsel. Vi lager et regime som er mye strengere enn fengsel – sjøl om Breen begynner å snakke om kriminalomsorg når jeg definitivt trodde at vi diskuterte lov om psykisk helsevern. Vi lager et regime som er strengere enn fengsel, men istedenfor at det er domstoler, med advokater og fagfolk som kan vurdere, som skal plassere folk inn i regimer som er strengere enn fengsel, mener flertallet her at én enkelt fagperson skal kunne sette mennesker inn under så strenge regimer, som vi ikke engang setter straffedømte inn under. Derfor har vi i dag foreslått en alternativ hjemmel. Det vil for det første bety at du må være dømt for å havne inn under et sånt system, at det er domstoler som avgjør overføring, og ikke én enkelt fagperson. Regjeringens forslag betyr at en lege skal kunne avgjøre om folk skal settes inn under det strengeste kontrollregime man kan tenke seg for et menneske, uten noen som helst form for kontroll. Man skal sette folk i isolat, bare fordi de kan være en fare for omverdenen. Dette viser hvor stort behov det er for å ha et liberalt parti, både i regjering og i justiskomité, og jeg vil komme tilbake med videre argumentasjon. Jeg tar til slutt opp Venstres forslag, som er omdelt på representantenes plasser i salen.