trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
For det første er det ikke noen overtid inntil komiteen har avsluttet sitt arbeid og lagt fram sin innstilling. For det andre er det ikke bakveien når et av medlemmene i valgkomiteen spiller inn navn på vegne av absolutt største eier. Det er frontdøra, det er hovedporten inn i en valgkomité. Men igjen: Det står altså ikke et eneste sted her at de andre som ble valgt til det styret, har blitt utsatt for en grundigere prosess enn det Hallvard Bakke har blitt utsatt for. Så hele premisset for denne kritikken – som uansett er himmelvidt unna kameraderi og korrupsjon og mafiatilstander og hva det nå er særlig Fremskrittspartiet har fremmet med sitt billedlige språk, som det nå heter, ved andre anledninger – står der rett og slett ikke. Det er, i hvert fall etter min kjennskap, rett og slett feil. Så dette må opposisjonen på en eller annen måte dokumentere, for det er jo hovedsaken i hele kritikken.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
La meg bare si at det er ganske illustrerende for denne saken at det som begynte med at Anundsens partileder sto på talerstolen – jeg tror det var på landsstyremøtet i Fremskrittspartiet – og sa at dette «minner mistenkelig om korrupsjon og bestikkelser» og at «Arbeiderpartiet konstruerer en særordning til 195.000 kr i året», hvilket er påstander så fjernt fra det som står i denne innstillingen det er mulig å komme – har blitt til en debatt om hvorvidt styreleder Harald Norvik har truffet alle de eventuelt nye styremedlemmene før innstilling ble avgitt. Det står ganske klart i det samme referatet Anundsen viste til, at Harald Norvik gjorde oppmerksom på følgende: «Jeg var ikke med i valgkomiteen, jeg var jo styreleder.» Det sa Harald Norvik. Det som er poenget her, er jo om valgkomiteen har fått lov til å foreta en vurdering av de ulike kandidatene. Det er jo ikke styrelederen som foretar den vurderingen. Det er fullstendig skivebom i forhold til hvilke organer som har hvilket ansvar i et selskap. Det er valgkomiteen som vurderer de ulike kandidatene som valgkomiteen foreslår. Så er det ofte vanlig praksis at styreleder får anledning til å møte de nye styremedlemmene. Men det er ikke styreleder som innstiller på styre i et selskap. Hvis lederen i kontrollkomiteen tror det er slik, skjønner jeg jo at det blir kontrollsak av spørsmål rundt eierskapsforvaltning, for det er en fullstendig misforståelse av hvem som har hvilken rolle. Det hadde vært fint om lederen i kontrollkomiteen – som så vidt jeg vet også er utdannet jurist – kan forklare hvordan styrelederen skal være den som innstiller på styre i et stort selskap. Så til dette Alexandra Morris-sitatet. Hun sier på side 19: «Nå vet jeg ikke helt hva jeg skal svare på – du spurte om så mye.» Anundsen stiller like etterpå følgende spørsmål: «Kolberg prøver å få dette til å framstå som om dette ikke er noe press, at dette er noe dere gjør av fri vilje.» Og han sier videre: «at dette egentlig er tatt fra deres hoder», altså forslaget om Flåthen. Og videre: «er det en riktig beskrivelse av situasjonen?» Så svarer Morris: «Nei.» Men det står jo i innstillingen til valgkomiteen at forslaget kom fra staten. Så det Morris svarer på, var: Er det forslaget om Flåthen tatt fra egne hoder? Nei, det er det ikke, men det har vært offentlig kjent i et år at det er slik. Det står i innstillingen til Kongsberg Gruppen at dette forslaget kom fra staten. Så Alexandra Morris svarer helt riktig – at dette forslaget kom fra oss. Også det er helt skivebom i forhold til hva Fremskrittspartiet har drevet med. Fremskrittspartiet har systematisk i 50 år angrepet det statlige eierskapet. Det har vært ett av grunnlagene for det partiet å avvikle eller nedbygge fellesskapets eierskap, ikke bare til statlige selskaper, men også langt inn i velferdssektoren. Vi skal stå opp mot den kampen uansett hvilken form den tar. Men nå tar den en form som knapt kan dokumenteres, med en ordbruk som verken hører hjemme i stortingssalen eller ellers.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Representanten Anundsen må slutte å snakke om største eiers synspunkter på sammensetning av et styre som et «benkeforslag». Telenor er fellesskapets eiendom – 54 pst., for å være helt nøyaktig. Vi spiller inn våre forslag gjennom valgkomiteens medlem i Telenor. Det er «front door». Det er verken kortslutning, bakvei eller et benkeforslag. Nå skjønner jeg at Anundsen fossror fra det han sier. Jeg spør: Hvor står det at de ulike styremedlemmene, Hallvard Bakke spesielt, ble vurdert på en annen måte fram mot valget? Da henviser man til at Harald Norvik ikke hadde fått treffe ham. Men Harald Norvik sitter ikke i valgkomiteen. Da gjenstår spørsmålet: Hvordan kan Anundsen underbygge påstanden om at de siste styremedlemmene, som kom inn i en fase som er sen – og slik bør det ikke være – ble vurdert på en dårligere måte enn de andre? Hvor står det i referatet – bortsett fra at han ikke fikk møte styreleder, som ikke har noe med saken å gjøre?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Nesten alt det representanten Anundsen sier, er feil. Han må snart begynne å underbygge de påstandene han kommer med. Hvor står det i referatet fra denne høringen at de ulike styremedlemmene som ble foreslått er vurdert på ulikt grunnlag? Han snakker om 60–70 som er vurdert. Er det slik at de 60–70 var til intervju? Kan jeg få be om Anundsens dokumentasjon av det? Hvor kommer det fram at de siste styremedlemmene som ble foreslått, ikke på samme måte ble vurdert i en helhet, ut fra kompetansen? Ble det gjort flere endringer enn det siste innspillet i den siste fasen? Anundsen kan jo ikke si noen om dette, og likevel slår han kategorisk fast at dette var en annen type vurdering. Så har han fått et brev om at det sistnevnte styremedlemmet hadde vært i en og en halv times langt intervju før han ble foreslått til styret. Mitt poeng er veldig relevant. Det er at det Anundsen sier fra talerstolen, ikke er dokumentert i høringen. Han sier at det her ble gjort en annen vurdering av noen opp mot andre. Det har han rett og slett ikke grunnlag for – i hvert fall ikke i den høringen som er referert i det dokumentet som jeg står med her.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Jeg tror det er umulig å få Anundsen til å ta inn over seg at en prosess i en valgkomité ikke er ferdig før den er ferdig, og at en forankring hos største eier ikke er en sandpåstrøingsprosess, men en reell prosess. Det er heller ikke mulig å få Anundsen til å dokumentere hvordan han kan si at ikke de siste styremedlemmene i den siste konklusjonen ble veid opp mot hverandre ut fra en totalitet i styret, som alle de andre. Når han spørres om det, henviser han til at styreleder ikke har truffet de angjeldende styremedlemmene. Det var det dokumentariske beviset på at Anundsen sier at han har rett i at ikke alle ble vurdert på samme måte av valgkomiteen, altså at de ikke traff en person som ikke satt i valgkomiteen. Det beskriver jo hele mangelen på dokumentasjon.
Erna Solberg (Høyre), 2013-03-18:
Jeg vil takke statsråden for svaret, som bekrefter at det foregår mye bra i oppfølgingen av barn som pårørende de senere årene. Fortsatt er det hull og utfordringer. Det er nok sånn at det er et godt stykke igjen til alle sykehus har barnefaglige ansvarlige. I alle fall i de rapportene jeg får bl.a. fra Kreftforeningen, ser vi at selv om sykehusene nå skal ha utpekt barnefaglige ansvarlige, er det mange sykehus som fortsatt ikke har fått på plass dette. Og det er, som sagt, fortsatt et spørsmål om uavklart ansvar knyttet til dette. Det gjør selvfølgelig også at hullet mellom det å få hjelp for pårørende i tilknytning til et sykehusopphold og utflyttingen til kommunene blir en utfordring. Nettopp dette er et ganske sårbart område – oppfølgingen av barn som er hjemme, og som trenger hjelp hjemme, ikke minst i det perspektivet at vi nå har mer poliklinisk behandling innenfor områder som rus og psykiatri, som jo er en forflytning av behandlingen for disse. Det jeg ikke hørte så mye om, var hvilken strategi statsråden har for spørsmålet om tolker og tolkevirksomheten. Dette er et tema som har vart i mange år. Det er et viktig minoritetspolitisk tema. Det er et spørsmål som dreier seg om å løfte kvaliteten på tolketjenesten i Norge, sørge for at den er tilgjengelig, men også en veldig klar beskjed om at man ikke skal bruke mindreårige som tolker. Jeg vil gjerne høre hva statsråden mener om mulighetene for å gjennomføre det som Lise Christoffersen stilte seg i spissen for å få til et vedtak om, nemlig at det skulle være forbud mot å bruke barn som tolker.
Erna Solberg (Høyre), 2013-03-18:
Jeg vil takke deltakerne i debatten for mange gode innlegg og hyggelige tilbakemeldinger på at interpellasjonen er tatt opp. Det understreker en viktig ting, nemlig at dette er et tema som et bredt politisk flertall har vært opptatt av over mange år i norsk politikk. Det er derfor viktig at vi også ser at vi klarer å følge dette opp. For det er jo sånn i en diskusjon rundt hva vi skal gjøre av forebygging, at kanskje det viktigste vi skal huske, er at barn bare har én barndom, og at hva som skjer i din barndom, er blant de tingene som avgjør om du har risikofaktorer for veldig mange av de problemene voksne har – det være seg psykiske problemer, tilbøyelighet til rus, eller bare å mestre sitt eget liv. Det at vi kan løfte vårt helsevesen kvalitativt for å se barna på en bedre måte, blir derfor utrolig viktig i et forebyggende perspektiv med tanke på andre ting som kan skje senere. Det er fortsatt mange veier å gå, for selv om det har vært et stort engasjement og regelverket er bedre på plass enn det har vært tidligere, er det nok betydelige forskjeller på hvor gode man er på å følge opp. Derfor er det viktig at man passer på at dette hensynet kommer inn også i nye strategier, og ikke bare blir et sideordnet spørsmål, men faktisk kommer inn i de vanlige tingene. I den grad Nav lager strategier for sine aktiviteter på de områdene hvor vi f.eks. nå skal få en ny kreftstrategi, er det viktig at vi også har dette perspektivet med – altså at vi gjennomgående passer på at barn får en plass. Min erfaring er at det må gjentas mange ganger for at vi skal oppleve at det skjer ute. Men så er det mange positive eksempler. Kreftforeningen har overfor meg valgt å trekke frem Frogn kommune som et eksempel på et område hvor det gis systematisk og god bistand på tverrfaglig nivå. Det er fordi de har gode rutiner for å ta seg av barn av kreftsyke foreldre. Men evalueringen der sier bl.a. at det må lages rutiner på sykehusene for – innenfor taushetspliktens regler – rapportering til f.eks. helsestasjon for oppfølging når kreftsyke har barn og trenger oppfølging i ettertid. På flere områder trenger vi å få denne samhandlingen til å fungere bedre, sånn at ikke barna glipper på veien. I mange år har rus og psykiatri vært de temaene som vi har stått sterkest på for, fordi det er stigmatiserende – blant disse er noen av de mest hjerteskjærende menneskelige historiene vi har sett om noen av de barna som har vokst opp i rusbelastede familier uten at storsamfunnet har sett dem. Men jeg har altså håp om å få gjennomført større kraft på dette: å sørge for at kompetansen på barn spres bedre, men også at vi passer på at vi ser barn, særlig i minoritetsmiljøer, som det er et underfokus på, eller som har mindre tilgjengelighet til mange av de normale løsningene vi ellers har, bedre, f.eks. når det gjelder tolkesituasjoner.
Erna Solberg (Høyre), 2013-03-18:
I perioden etter rusreformen – altså overføringen av rusinstitusjonene til staten – har mange rusinstitusjoner opplevd veldig varierende og endrede rammebetingelser. Vi har hatt lange runder i Stortinget, f.eks. om retningslinjer innenfor Helse Øst, hvor man mente at hvis man ikke ble klar på seks måneder, trengte man ikke mer behandling – man mistet de sosialfaglige aspektene knyttet til dette. Men én ting som har ligget fast i denne perioden, og som gjør at vi nå har statistikk som viser at det faktisk har vært en økt innsats, var altså den gylne regelen som eksisterte frem til i fjor, nemlig at alle helseforetakene ble målt på at det var en større vekst i rus- og psykiatriavbrekket. Mitt spørsmål er ikke nå å diskutere om dette er istedenfor kvalitet, for jeg mener vi kan gjøre begge deler samtidig: Vi kan både ha kvalitet og passe på volum. Men spørsmålet er: Hvis volumet går ned, vil statsråden da vurdere å gjeninnføre regelen?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Representanten Solberg sier at det fortsatt er hull, og det tror jeg hun har rett i. Jeg tror det vi har gjort de siste årene på ganske bred front, og som jeg har beskrevet, er å forsøke å systematisere, innarbeide regelverk, innarbeide rutiner og ikke minst løfte kompetansen. Jeg tror vi må erkjenne at det er et arbeid som ikke kommer komplett på plass med et vedtak eller en ambisjon. Men det vi ser når vi går igjennom erfaringene, er at det er en betydelig utvikling og en økt bevissthet. Derfor skal vi glede oss over det, og være glad for at det heller ikke i denne salen, tror jeg, er noen uenighet om at vi ønsker at dette også skal virke i praksis. Når det gjelder strategi for tolking, har jeg i grunnen begrenset meg i dette svaret til interpellanten til å si at nei, barn skal ikke tolke. Det er det viktige. Så tror jeg vi må erkjenne, som jeg sa, at i akuttsituasjoner – og hva som er en akuttsituasjon kan jo variere – kan det hende at barn blir utsatt for at de må hjelpe til med oversettelse, men her må det være en bevissthet hos helsepersonell om når det går over i en situasjon hvor sykehuset skal ta over. Så forventer jeg, i lys av det oppdraget jeg har gitt til helseforetakene, at de skaffer seg den nødvendige tolkekompetansen som trengs for å kunne gjennomføre god pasientbehandling av alle som er til behandling i Norge. Også her tror jeg vi må erkjenne at det kan være noen glidende overganger. Jeg har i alle fall hørt historier om hvor dette fungerer veldig bra, og jeg har også hørt historier hvor det ikke er så bra som det burde være. Det får vi følge opp så godt vi kan, tilsynsmyndigheter og politiske myndigheter. Så er jeg også opptatt av at dette må videreføres i primærhelsetjenesten og i kommunene, hvor det er klart at mine virkemidler for å være sikker på at det blir ivaretatt på en god måte på alle fastlegekontorer og i alle deler av pleie- og omsorgstjenesten er mindre gode enn de er i forhold til spesialisthelsetjenesten. Da må vi bygge på den kunnskapen og det engasjementet jeg antar også finnes i Kommune-Norge, i dialogen med alt fra KS og til den enkelte kommune, for å få det til. Jeg tror at dette er et område hvor vi, som sagt, er enige, og hvor vi ønsker at barna skal bli beskyttet, og at deres foreldre, som trenger helsehjelp, skal få det på en god måte.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Igjen takk til interpellanten, og takk for en god debatt. Innledningsvis har jeg lyst til, når vi nå snakker om rettighetene til barn med alvorlig syke foreldre, å anerkjenne alt det gode arbeidet som skjer i en familie, som uansett vil være dem som er tettest på når dørene lukkes og man er i privatsfæren, og også det som ble tatt opp på slutten her av representanten Toppe: lokalmiljøet – som ser menneskene, som lever tett på og plutselig blir klar over at det er en problemstilling – og deres medmenneskelige ansvar for å trå til. Først: I årlig melding for 2010, som vi rapporterte om i 2011, er det altså oppgitt at alle sykehus har barneansvarlige. Det forutsetter jeg er tilfellet, og vi vil selvfølgelig følge opp og sjekke at det også har realitet, og kompetanse. Så er det sånn at det som representanten Sjøli meget godt pekte på da hun snakket om kompetansekapasitet i kommunehelsetjenesten, understreker betydningen av mulighetene Samhandlingsreformen gir. Jeg blir, når jeg reiser rundt om i landet og ser de stedene hvor vi får gode avtaler mellom kommuner og sykehus, slått av at det er en arena for å samarbeide og finne denne oppfølgingen fra den ene tjenesten til den andre. Målet vårt er at du som pasient og bruker ikke skal oppleve det skillet, at du går over fra et forvaltningsnivå til et annet. Så det er på gang. Jeg tror ikke vi blir ferdige med det bare på noen uker og måneder, men vi ser positive trekk. Så er det slik at minoriteter er en viktig gruppe vi skal følge nøye med på. Når det gjelder denne levekårsundersøkelsen om pårørende av foreldre med rusproblemer, skal vi ha særlig oppmerksomhet der – samiske barn, barn i minoritetsfamilier, som opplever rusproblemstillinger. Da får vi dette bedre på kartet – mer kunnskap, mer dokumentasjon. Når det gjelder dette med tolker, vil jeg bare gjenta at vi forventer at det gjennom foretaksprotokollen er tatt nota av at det skal være tolking, og at barn ikke skal ha den rollen. Det må vi også følge opp i våre ulike tilsyn. Dette har vært en god debatt, hvor jeg opplever at vi som helsetjeneste har kommet langt på noen år. Det er lagt på plass en del formelle vedtak, rutiner og retningslinjer, men alle i denne salen vet at det ikke automatisk er oversatt til at praksis er som vi ønsker den. Men også den er på riktig vei, og derfor håper jeg denne debatten kan bidra til å gi stimulans og engasjement til å følge opp dette viktige arbeidet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Så vidt jeg vet var Høyre for at man skulle innlemme disse midlene i rammen. Disse pengene er ikke blitt borte, og jeg har tiltro til at kommunene kan håndtere det på en god måte. Det må ses i sammenheng med det store antall frie midler kommunene er tilført av denne regjeringen. Jeg ser at de kommunene som har fått dem øremerket, synes å ha håndtert situasjonen på en god måte. Så er det slik at å peke på det ene området og si at de skal ha mer i budsjettet, er vi kommet til er et lite treffsikkert tiltak. Likevel viser jeg til at det skjer en jevn opptrapping på dette feltet, og i forbindelse med Samhandlingsreformen tror jeg det også øker muligheten til å se sammenhengen mellom rus–psykiatri, rus–somatikk – det hele mennesket mellom spesialisthelsetjeneste og primærhelsetjeneste. Derfor mener jeg at dette er samlende grep som drar nytte av en opptrappingsplan, drar nytte av den satsingen vi gjør, også når denne stortingsmeldingen er kommet, slik at vi kan se helheten i midlene og ikke stykker det opp i enkelte opptrappingsplaner og enkelte satsingsområder.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Representanten ønsker å få meg til å si at dette har vært dårlig for pasientgruppen. Det ønsker jeg ikke å si, for det mener jeg det ikke er dekning for. Jeg har i mitt innlegg skissert et økt antall behandlingsplasser, et økt antall polikliniske behandlinger, et økt volum, både på antall som behandler og på utbygging av tjenesten som sådan. Jeg mener det er til fordel for denne pasientgruppen. Jeg mener Samhandlingsreformen er en vesentlig fordel, fordi den øker muligheten for tidlig intervensjon – samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og helsetjenesten tett på der du bor. Jeg mener utrulling av de økonomiske virkemidlene i Samhandlingsreformen for rus og psykiatri vil bygge opp om dette. Derfor mener jeg vi er på en kurs til å se det hele mennesket, gi dem bedre tilbud, se sammenhengen mellom ulike helsetilbud – en del av en stor overgang på psykisk helse, også en del for å ta et nyansert rusansvar på alvor.(Representanten Høie er i ferd med å forlate talerstolen.) Jeg håper representanten er interessert i de siste syv sekundene også. (Representanten Høie er i ferd med å forlate talerstolen.) Så svaret er ja, jeg mener dette er til det gode for denne gruppen – som jeg understreket i mitt innlegg. Vi har kunnskap, men vi trenger mer. Det vil vi også jobbe for å skaffe oss.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Dette spørsmålet gir meg anledning til å svare på påstanden om at vi prioriterer denne sektoren mindre. Jeg mener det er feil, og jeg har sjekket tallene litt. Når vi kjøper plasser her fra de private – og det er i hovedsak de ideelle – har antall plasser fra 2005–2012 gått fra litt under 800 til rundt 950, altså en økning. Verdien av de avtalene har gått fra rundt 700 mill. kr til rundt 1,2 mrd. kr. Så det betyr at utviklingen jevnt har vært å kjøpe flere plasser fra den sektoren. Hvorfor det? Jo, fordi det er kvalitet og mangfold vi finner der. Jeg er opptatt av å lytte til dem. Jeg har nå bedt de regionale helseforetakene vurdere langtidsbehandling og se på dette i et nytt lys. Vi har bedt om å få vurdert kvaliteten på de tilbudene som gis av disse institusjonene, og de som gis av spesialisthelsetjenesten, for å få et bedre grunnlag. Så med kvalitet som utgangspunkt er jeg sikker på at denne ideelle sektoren kommer til å ha veldig mye å skilte med, veldig mye å lære bort, men må også tåle å ta noen utfordringer når en spesialisthelsetjeneste skal legge kvalitet til grunn for de avtalene en inngår.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Jeg legger jo til grunn her, som ellers, at ved akutte tilstander skal det gis akutt hjelp. For øvrig er jo noen av de utfordringene jeg oppfattet fra representanten Tenden, at hvis mennesker kommer inn til behandling, må de kunne få et tilbud om videre behandling raskt. Det mener jeg har mye for seg, men jeg tror ikke at en 24-timersregel nødvendigvis dekker og fanger opp alle behovene – at det ikke alltid vil være slik at det en person i en sånn situasjon trenger, er et oppfølgingstilbud etter 24 timer. Men jeg kommer tilbake til det jeg sa i mitt innlegg: Det er viktig å se det enkelte menneskets behov, og det kan være et mangfold i den type oppfølging som da trenges. Vår oppgave er å jobbe for at det mangfoldet er der. Enten er det å fortsette oppfølgingen i spesialisthelsetjenesten, eller det er tilbud om mer langvarig behandling, poliklinisk behandling og samspill mellom tilbud nært der du lever, og i sykehus og spesialisthelsetjeneste.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Hvis vi ser på alle de utfordringene vi har innenfor helsevesenet som sykehusene våre skal ta tak i – kreft, psykisk helse, livsstilssykdommer, det er et stort bilde – tror jeg at det å plukke ut enkelte områder, sette tall på det med målsettinger, gir et lite treffsikkert bilde ut fra de prioriteringene regionene og sykehusene løpende skal gjøre. Da har jeg mer tro på at vi er i stand til å fullfinansiere aktiviteten i sykehusene – det har denne regjeringen gjort hvert år – at vi i foretaksdokumentene, i oppdragsdokumentene til sykehusene, tydelig normativt vektlegger områder samfunnet gjennom regjering, forankret i Stortinget, setter til sykehusenes virksomhet. Jeg har vært veldig tydelig på området psykisk helse og rus i mitt oppdrag til sykehusene for 2013. Det betyr at de har en klar marsjordre på de områdene. Så må de prioritere. Her er det ulike forutsetninger fra region til region og fra sykehus til sykehus. Det er for å være var for dem at vi altså ikke har valgt å bruke det virkemiddelet å sette et eget tall for denne sektoren. Jeg tror det er riktig vei å gå. Så får vi vurdere volumet slik det utvikler seg.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Takk til interpellanten, som tar opp et viktig tema. Jeg synes helse- og omsorgsministeren redegjorde godt for hva som er gjort og hvilken retning dette arbeidet styres i. Jeg er veldig fornøyd med den retningen arbeidet tar. Representanten Solbergs utålmodighet deler jeg. Når vi hører det som statsråden sier, og de signalene han gir, tror jeg dette deles av mange. Den utfordringen som representanten Solberg tok opp for å få til god samhandling mellom de forskjellige nivåene, tenker jeg ikke bare dreier seg om at det skal overføres informasjon fra sykehuset til kommunen, men det dreier seg ofte i like stor grad om informasjon mellom de forskjellige tjenesteapparatene internt i det kommunale systemet og også mellom skole, helsetjenesten og etater som driver både med barn og voksne. Så skiller vi lag når det det gjelder hvordan den overordnede styringen av disse strukturene bør være. Der tror jeg at det å ha offentlig eide strukturer og ikke splitte det opp til private løsninger, å ha det offentlig eid og offentlig styrt, vil gi en mye bedre sikkerhet for at en klarer å følge opp de mest sårbare gruppene i samfunnet vårt. Der er barn en av de mest sårbare gruppene. Så kan jeg si at i Kristiansand kommune har de gjort noe veldig spennende. Der har kommunen selv tatt initiativ til å opprette barnekontakter. I Nav i Kristiansand har Nav selv tatt initiativ til å opprette barnekontakter, og de har et godt samarbeid med BarnsBeste. Så må jeg si at jeg er veldig glad for at også barnekontakter nå er kommet inn i justissektoren. Justissektoren er det aller mest forsømte området når det gjelder å ivareta sårbare barn. Vi vet at 60 pst. av dem som sitter i fengsel har rusproblematikk. Det er opprettet rusmestringsenheter i fengslene, og det er veldig bra. Men vi vet at veldig mange av barna deres sliter tungt med at de ikke bare har en rusproblematikk å forholde seg til, de går også og bærer på tunge tabuer og skam, som de på en måte har for at de har foreldre som er innsatt. Derfor tror jeg at den satsingen en nå har lagt opp til for å få et bredt perspektiv på disse tiltakene, er viktig. Jeg mener også at en må samarbeide mer. Den kommunale helsetjenesten og Nav er inne i fengslene. En må bruke den kompetansen som en nå har fått, til også å spre det glade budskapet inn i justissektoren, for det er et område som har mange barn. De er kanskje de mest usynlige, barna i den sektoren, men det er mange. De blir sjelden sett med den problematikken de bærer på.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2013-03-18:
Stortingsmeldingen vi nå behandler, viser med all tydelighet at rusfeltet trenger en betydelig opptrapping. Regjeringen gir en god beskrivelse av utfordringer innen dette området, og meldingen har i seg gode intensjoner. Høyre er glad for at regjeringen anerkjenner at hovedlinjen i norsk narkotikapolitikk har gitt resultater, og at en restriktiv rus- og alkoholpolitikk gir de beste resultatene. Jeg vil imidlertid peke på et område innenfor rusfeltet som ikke får så stor oppmerksomhet, et område som kan se ut til å være det største avhengighetsproblemet i Norge nest etter alkohol, nemlig misbruk av vanedannende legemidler. Svært mange pasienter demper hver dag sine kroniske smerter med sterke opiater. Mange bruker sterke legemidler i korte perioder og i riktig dosering, men dessverre ender også altfor mange opp som tunge misbrukere som følge av høye doser vanedannende smertelindrende medikamenter. Sykepleiere kan fortelle om pasienter i alle aldre med tunge, harde abstinenser på grunn av opiat. Historiene til disse pasientene får vi tidvis innblikk i gjennom media. Mange av dem forteller om et misbruk som starter i det små, men som eskalerer etter noen tid på grunn av lett tilgang til sterke, vanedannende legemidler gjennom et helsevesen som fungerer fragmentert og lite helhetlig overfor smertepasientene. Høyre har flere ganger pekt på behovet for økt satsing på smertepoliklinikker, slik at kroniske smertepasienter kan få høykompetent og spesialisert legehjelp. Det er ikke alltid gitt at fastlegene klarer å følge opp medisiner og medisinforskrivning for de pasientene som på grunn av skader eller sykdom lever med kroniske smerter. I behandling av denne meldingen foreslår vi derfor økt forskning og kompetanseutvikling i forbindelse med misbruk av vanedannende legemidler. Dette mener jeg er viktig for å ha et helhetlig syn på rus som samfunnsproblem. Ikke minst må det satses mer på forskning, og vi må sikre at kommunehelsetjenesten har den nødvendige kompetanse. Det mener jeg haster, fordi stadig større oppgaver fases fra spesialisthelsetjenesten til primærhelsetjenesten i forbindelse med innføringen av Samhandlingsreformen. Vi må sørge for å bygge opp kapasitet og kompetanse over hele landet, og vi må kunne gi et godt behandlingstilbud til kroniske smertepasienter og forebygge et langvarig rusmisbruk med all den lidelse det påfører den enkelte, familien og samfunnet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-03-18:
58 pst. av den samlede døgnkapasiteten i spesialisthelsetjenesten drives av private og ideelle tilbydere. Her er det mye fagkompetanse. Det er opparbeidet et verdifullt bidrag til rusomsorgen. Vi vet at anbud innenfor denne sektoren har vært krevende for ideelle institusjoner, til tross for høy kvalitet. Vi vet også at langsiktige avtaler har vært krevende. Det er en samlet komité som sier at det er et mål at de ideelle institusjonene «skal påvirke politikken i framtiden i like stor grad som de har gjort hittil». Min utfordring til statsråden er hvordan regjeringen ønsker å oppfylle dette målet, som en samlet komité i Stortinget har gitt sin tilslutning til i kveldens debatt.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-03-18:
Først en stemmeforklaring fra Kristelig Folkeparti: Vi stemmer for forslagene nr. 53, nr. 55, nr. 57, nr. 58, nr. 59, nr. 60 – vi er ikke på bingo – nr. 62 og nr. 63 fra Venstre. Jeg vil som saksordfører takke for et godt samarbeid i komiteen og gode faglige høringer. Rusmeldingen Se Meg!, innstillingen og også dagens debatt stadfester mange viktige ruspolitiske stolper. Hvis jeg skal løfte opp én stolpe som dette arbeidet her i huset har gitt resultater på, er det den stolpen at hvem du enn er som har utfordringer med alkohol, med narkotika eller med medikamenter, ja, så har du aldri, aldri brukt opp sjansen din til å få hjelp for den utfordringen du står i. Du skal bli møtt som den du er, der du er, når du trenger det, om det er første gang, andre gang eller sjuende gang du banker på en dør. Den stolpen har denne innstillingen stadfestet på en god måte, og det tror jeg er et viktig budskap som behandlingsapparatet tar med seg fra dagens innstilling.
Bent Høie (Høyre), 2013-03-18:
De siste årene i forkant av at denne stortingsmeldingen ble lagt fram, opplevde vi at regjeringen fjernet kravet om at spesialisthelsetjenesten skal prioritere denne pasientgruppen. Vi opplevde at regjeringen fjernet den øremerkede ordningen for kommunene for at de skal prioritere denne pasientgruppen – i en situasjon der kommunene, etter at Stortinget hadde vedtatt planen for overføring av øremerkede midler, hadde fått økonomiske incentiver for å prioritere de somatiske pasientene. Vi har sett at en rekke behandlingstilbud er lagt ned, ikke minst tilbud til pasienter med dobbeltdiagnose – rus, psykiatri, f.eks. TEDD her i Oslo. Mener statsråden at disse endringene har vært til det beste for landets rusavhengige?
Bent Høie (Høyre), 2013-03-18:
Jeg vil bare opplyse om at en samlet opposisjon stemte imot forslaget om å fjerne øremerking av 300 mill. kr til de rusavhengige. Et samlet fagfelt – rusfelt – advarte Stortinget mot det samme i høringen, både til statsbudsjettet og til rusmeldingen. Men spørsmålet mitt var ikke regjeringens begrunnelser for alle disse nedprioriteringene av denne pasientgruppen. Spørsmålet mitt var om de endringene som denne regjeringen har gjennomført på dette området, hadde vært en fordel – altså til det gode – for landets rusavhengige.
Bent Høie (Høyre), 2013-03-18:
Jeg vil bare si at jeg stort sett slutter meg til alt det den forrige representanten sa, men at jeg ikke er enig i det skillet som en prøvde å gi, mellom smertepasienter som ender opp som rusavhengige, og andre rusavhengige. Jeg vil tro at også en stor andel av de andre rusavhengige har blitt rusavhengige fordi de har ønsket å døyve ulike former for smerte, enten det er psykisk smerte eller annen smerte. Det er litt forskjell på hvilke typer rusmidler en bruker, om en bruker illegale eller legale rusmidler. Poenget er – det var også det Stortinget slo fast i forbindelse med Rusreform II – at det finnes mange veier inn i rusavhengighet. Men konsekvensen av mangeårig rusavhengighet og overdreven bruk av rusmidler, uansett om de er legale eller illegale, er at en er syk og har behov for behandling – og dermed er pasient, med pasientrettigheter. Jeg tok ordet bare for å gi en kort stemmeforklaring. Høyre vil stemme for forslag nr. 52, fra Fremskrittspartiet, om Naloxon nesespray, som vi også har stemt for og vært opptatt av tidligere – sammen med det samme partiet. Så vil vi også stemme for forslagene nr. 53, nr. 57 og nr. 60, fra Venstre. En rekke av de andre forslagene fra Venstre er vi ikke imot, men i dag ser vi ikke helt konsekvensene av dem. Vi mener derfor at dette vil være forslag som det er naturlig å vurdere i forbindelse med f.eks. utarbeidelse av en opptrappingsplan for rusfeltet, som vi jo stemmer for her i dag.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-03-18:
Venstre har fremmet et forslag om en 24-timersgaranti. Grunnen til det er at da er det størst fare for tilbakefall, og da er rusavhengige mest motivert. Er statsråden enig i at det er et problem at det er såpass lang ventetid som det er per i dag? Og hvilke vurderinger gjør helseministeren seg av Venstres forslag?
Ingjerd Schou (Høyre), 2013-03-18:
Jeg hører fra regjeringspartiene at jeg ikke har noen grunn til å være urolig. Da er tilsvaret at jeg på vegne av Høyre har høyere ambisjoner. I dag er det ca. 2 000 som venter på behandling innenfor rusfeltet. Det som skiller disse pasientene fra andre pasienter, er at vi er nødt til å hanke dem inn når de er motivert – med mindre de skal tvangsbehandles, og det er de aller færreste. Om kort tid er det 70 langtidsplasser som nedlegges. Det kaller jeg ikke en opptrappingsplan, men en nedbyggingsplan. Jeg hører også statsråden si at han nå vil ha en gjennomgang og sammenligne kvaliteten innenfor behandlingstilbudet, både når det gjelder de ideelle og når det gjelder spesialisthelsetjenesten. Med skam å melde: Det hadde jeg forventet hadde ligget på bordet når man allerede trapper ned langtidsplasser. Det å gå fra seng til stol, som vi har gjort veldig mye innenfor somatikken – uten at dette er kunnskapsbasert eller «evidence-based» – tenderer til det jeg kaller gambling. Vi har fra Høyres side ønsket en opptrappingsplan innenfor rusfeltet. Statsråden sier at rusmeldingen er en opptrappingsplan – da bygger man ikke ned. Vi har lagt inn 100 mill. kr i vårt alternative budsjett nettopp til opptrapping innenfor rehabilitering. Vi har også tidligere uttalt at 100 mill. kr skal gå til rusarbeidet. I mitt område nedlegges om kort tid Phoenix House Haga. Nybøle rusinstitusjon bygges tilsvarende ned også i Spydeberg. Vi øremerker altså 45 mill. kr innen Helse Sør-Østs ramme til et prosjekt for å få ned ventetidene – spesifikt rettet mot langtidsplassene. Midt i det området er Phoenix Haga. Statsråden har tidligere i denne salen vært konfrontert med at det er mulig å gjøre reverseringer og ikke henvise bare til administrative og juridiske vurderinger der det finnes flere tolkninger. Jeg imøteser en utredning eller en forklaring på det i nær fremtid. Høyre vil også reversere de kuttene som er i de øremerkede rusmidlene innenfor kommunerammen – 300 mill. kr. Det er lavterskel. Det er å sette i spill det som er utekontakten i Fredrikstad. Dette er altså ikke opptrappingsplan – dette er en nedbygging. Det mangler en dokumentasjon på om det er korttidsbehandling eller langtidsbehandling som virker. For veldig mange av disse rusmisbrukerne – om de har et langvarig sammensatt misbruk eller et korttidsmisbruk – handler det om å komme vekk fra dårlige kamerater. Da holder det ikke bare med en stol. Det handler om en seng. Det er det som ligger i langtidsbehandlingen. Jeg forventet at en dokumentasjon på hva som virker, hadde ligget til grunn i rusmeldingen – og når det ikke gjør det, at den da kommer om kort tid.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Vi trenger en helhetlig ruspolitikk, og det legger rusmeldingen opp til. Jeg vil snakke om tredjeperson, som blir preget av andres rusbruk, altså barna – som også var tema i forrige sak, interpellasjonen fra representanten Solberg. Hvordan kan vi komme tidlig inn med hjelp på helsestasjonen, i barnevernet, på PPT-kontoret og på skolen? Hvis det ikke er mistanke om at foreldrene har en dårlig omgang med rusmidler, spør de da barna hvordan de opplever foreldrenes rusbruk? Tja – de spør om skole, lekser, venner, søsken, matvaner og søvn. Men har de en obligatorisk rubrikk hvordan de opplever foreldrenes omgang med rus, og da med fokus på alkohol? Det er mye pappvin som drikkes, og norske kvinner drikker tre ganger mer enn sine bestemødre. Det er mange fasader som holdes. Hvordan opplever barna dette? Det er noe med samfunnsutviklingen vår som gjør at det ikke alltid er hva barna har lyst til som står i fokus når det skal inviteres til fest. Derfor liker jeg godt initiativet AV-OG-TIL som får oss til å tenke på om det er nødvendig med vin til lunsjen med venner på hytta. Kanskje vi igjen kan begynne å invitere venninner midt i uka på en kopp te eller en kopp kaffe, og ikke på noen glass vin? Det er en ting med barn som lever i familier med den skjulte rusen, den som er bak vellykkete fasader, med dyrt hus, flott bil og godt betalt jobb. Så har vi de barna som bæres fram av en mor som er uten fast jobb, uten bolig, og som har et rusproblem som gjør at barnet fødes med abstinenser. Hvordan klare å komme tidlig inn og få fulgt opp både mor og barn? Jeg skal åpne en konferanse på Voss torsdag som nettopp tar opp dette temaet: Når kvinner med rushistorikk venter barn, hva da? Det reises noen dilemmaer når barnevernet i utgangspunktet ikke kommer inn før barnet er født. Det er klart at det hadde vært tjenlig at de fikk en dialog med mor før barnet er født. Stortingsmeldingen vi behandler i dag, tar opp flere av spørsmålene og problemstillingene jeg har reist, og regjeringen leverte for noen uker siden en stortingsmelding om vold i nære relasjoner som også hadde en link til rus. Det er, som representanten Lysbakken sa, mange departementer som er involvert i dette arbeidet. Regjeringen er på på dette feltet, og det er viktig at storting og kommunene legger til rette for at kommunalt ansatte kan følge opp i førstelinjen, og da f.eks. gjennom Samhandlingsreformen. Jeg gjentar derfor overskriften og tittelen i meldingen, «Se meg!», som særlig passer på barn som vokser opp i en familie hvor det er negative relasjoner til rus.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Stortingsmeldingen «Se meg!» gir en god beskrivelse av hvordan det står til på rusområdet, og den gir noen svar på hvordan vi best kan forebygge, og hvordan vi ønsker at framtidens ruspolitikk skal være. Alkohol er – som mange har nevnt – en av de viktigste årsakene til uførhet, sykdom og død sett i et globalt folkehelseperspektiv. Cirka 4 pst. av dødsfallene på verdensbasis skyldes alkohol, og alkohol er årsaken til 4,65 pst. av den globale sykdomsbyrden i form av tapte leveår. Derfor er det på dette området vi bør sette inn flest mottiltak. Narkotika, som vi snakker mest om når det gjelder rus, kommer i en stor europeisk studie på 14. plass med hensyn til problemer som er helse- og samfunnsrelatert. Ruspolitikk og felles utfordringer diskuteres i alle land, og det er interessant at mange land ser til Norge, og hva vi gjør, spesielt når det gjelder alkoholpolitikk. Også i Nordisk råd-sammenheng har ruspolitikken vært diskutert – senest på sesjonen i Finland – der Velferdsutvalget la fram sine anbefalinger om tiltak sett i lys av et folkehelseperspektiv i tolv punkter, alt fra mer forskning til konkrete tiltak som promillegrenser og alkolås. Komiteen støtter i meldingen at dette bør ses på i den videre ruspolitikken. Grunnlaget for anbefalingene som Nordisk råd gir, er råd fra eksperter fra hele Europa, som utvalget fikk i sitt arbeid. Det var én ting vi var samstemte om, og kanskje det aller viktigste, nemlig tilgjengelighet og pris som mekanisme for å redusere forbruket. Det er tiltak som de fleste eksperter mener virker. Flertallet i komiteen, med unntak av Fremskrittspartiet, er enig med ekspertene. Flertallet stiller seg bak den politikken som Norge fører på dette området. Fremskrittspartiet derimot er ikke enig, men de bruker kanskje noen andre eksperter som mener det er bedre å reparere enn å forebygge? I boken «Alkohol: Ingen «ordinær» vare» har en forskergruppe gått gjennom den omfattende internasjonale forskningen om i hvilken grad de ulike alkoholpolitiske strategier og tiltak kan bidra til å redusere omfanget av helsemessige og sosiale problemer. De har konkludert med at alkoholavgifter, begrensninger i serveringstider og antall salgs- og skjenkesteder er effektive virkemidler. Dette bekrefter at mye av det vi gjør er riktig, og at dette sporet bør følges videre. Debatten i dag viser at det er mange tiltak som må settes inn på mange arenaer. Vi sitter ikke med alle svarene nå heller. Derfor må vi fortsette å gjøre det som vi gjør bra, og så må vi være åpne for nye løsninger der ting ikke virker.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-03-18:
Jeg vil innledningsvis bare bemerke til helseministerens siste innlegg at en del av de ideelle aktørene som har måttet legge ned, også har vunnet anbud. Men anbudsperiodene har vært så korte at det over tid har vært umulig å holde et fagmiljø ved like. Man har kanskje hatt for liten kapasitet og for stor usikkerhet, fordi anbudsperiodene ikke er utformet slik at en stiftelse eller en ideell organisasjon kan leve med dem. Men det var ikke dette jeg tok ordet for. Vi er nå på slutten av en stortingsperiode. En ny stortingsrepresentant har en bratt lærekurve i løpet av sin første periode. Den lærdommen som kanskje har slått meg aller sterkest gjennom disse fire årene, er at uansett hvilken vei og hvilken komités arbeidsområde jeg snur meg til, ser jeg at utfordringene vi står overfor, forventningene og kravene til hva det framtidige velferdssamfunnet skal levere, overgår de mulighetene som det vi kaller verdens rikeste land har når det gjelder å levere. Vi kan se det innenfor somatikken og på prioriteringsdiskusjonene innenfor helsevesenet. Vi kan se det innenfor barnevernet, der vi øker antall stillinger hvert år. Men antall saker som meldes inn til barnevernet, øker raskere enn vi klarer å bemanne tjenestene. Vi kan se det innenfor psykisk helsevern, der vi nå har kommet dit at vi tilbyr psykisk helsevern til 5 pst. av landets barn og unge. På mange områder er det vanskelig å identifisere årsakene. Om vi klarer å identifisere årsakene til utfordringene, finnes det ikke nødvendigvis klare tiltak som vi vet virker. I dag diskuterer vi et område som vi vet er årsak til en stor del av de utfordringene vi møter innenfor mange sektorer – somatikk, psykisk helse, barnevern osv. Da slår det meg at vi blir litt tekniske i diskusjonen, og at jeg savner et større voksen–barn-perspektiv i en slik diskusjon. Vi har noen politiske tiltak som virker for å begrense tilgang og for å redusere forbruk, redusere misbruk. Men så handler det om hva slags kultur vi som voksne skaper, hva slags kultur vi som politiske ledere bidrar til, hva slags standarder vi setter for hvordan voksne oppfører seg, og hva vi utsetter unger for. Jeg vil gi ros til representantene Hilde Magnusson og Karin Andersen for å holde viktige innlegg på dette området. Det er klart vi kan fortsette å bevilge penger til psykisk helsevern, til barnevern og til andre reparerende tiltak, men før eller senere kommer vi til et punkt der vi kanskje må ta et sterkere oppgjør med våre egne bidrag til en kultur som bidrar til at mennesker lider.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-03-18:
Jeg skjønte på kommentarene da jeg gikk inn her at det begynner å bli en lang dag. Jeg tror ikke vi skal bidra mye til å dra dagen mye lenger ut, men jeg synes det er verdt å berømme komiteen for en uhyre rask saksbehandling. Raskere saksbehandling enn vi har hatt på denne saken her, tror jeg man skal lete lenger etter. Den ble lagt fram av departementet på fredag for litt over en uke siden og referert i Stortinget på torsdag. Vi avga innstilling samme dag, og den er altså oppe til behandling nå. Det er selvfølgelig en enstemmig komité som støtter forslaget. Det gjelder å fjerne forskjellsbehandling med hensyn til formuesskatt mellom når en erstatning til barn er gjort etter skadeerstatningsloven og ikke, og det gjelder å fjerne krav til uførhet. Der er komiteen enstemmig. Jeg skal ta litt om historien. Det var VG som hadde oppslag om Daniel på fem år som måtte betale formuesskatt den 18. september i fjor. Da var finansministeren meget kjapt ute med å si at han ville rette opp i skjevheten, og i svar til meg ga han også løfte om at det skulle bli gjeldende fra 2012. Jeg hadde kommet til å berømme også finansministeren for rask saksbehandling, men vi er jo nå omtrent så langt uti året som det er mulig hvis vi skal få gjøre det gjeldende for 2012 – det er en liten kommentar vi har. Men her har det gått raskt, det tror jeg vi alle skal erkjenne. Det gikk kanskje raskt da vi skrev merknaden også. Vi kommenterer jo fra opposisjonens side at vi merker oss at man ikke gjør det gjeldende for andre situasjoner, bl.a. når det gjelder Lånekassen. Jeg har hatt en liten diskusjon med finansministeren nå før saken kom til behandling, og han sier at det ble rettet opp allerede i fjor, og at den regelen vi har påpekt i merknaden, gjelder generelt formuende ungdom. Den generelle formuesdebatten var det ikke meningen å dra opp i denne saken. Ut over det vil jeg egentlig bare gratulere komiteen og finansministeren med kjapp saksbehandling, og at vi har fått den gjennom sånn at det kan bli gjeldende for 2012. En skjevhet er rettet opp – det er bra.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Eg er veldig glad for at forslaget om å utvida gruppa barn og unge som får fritak for formuesskatt ved erstatningar etter alvorleg personskade og tap av forsørgjar, i dag vert vedteke. Som saksordføraren sa, er det ein samrøystes komité som tilrår saka. Saka skal ha verknad frå 2012, noko som òg er kjempeviktig. Me behandla eit liknande Dokument 8-forslag i desember 2012, og da vedtok me å leggja det ved protokollen. Det var rett og slett fordi departementet allereie var i gang med å behandla det, og det var sendt ut høyringsforslag. Det høyringsforslaget og lovforslaget me behandlar i dag, går faktisk litt lenger enn det Dokument 8-forslaget gjorde. I lovproposisjonen er uføregrensa fjerna heilt, medan den var redusert til 15 pst. i forslaget. Elleve stykkar har svara på høyringa, og alle som har gjeve kommentarar, støttar forslaget. Saksordføraren nemnte det sjølv heilt på slutten av innlegget sitt, men eg vil berre kommentera den merknaden dei har skrive når det gjeld Lånekassa. Etter gjeldande rett er det unntak for behovsprøving av stipend til studentar i høgare utdanning, som medfører at stipendet ikkje vert redusert ved erstatnings- og forsikringsutbetalingar som følgje av personskadar på søkjaren sjølv eller ektefellen. Det unntaket omfattar òg oppreising som er utbetalt etter voldsoffererstatningslova eller skaderettserstatningslova. Tilsvarande vil heller ikkje stipend til elevar i vidaregåande opplæring verta redusert som følgje av at forsørgjar har motteke slike erstatnings- og forsikringsutbetalingar. Eg vil eigentleg berre avslutta med å seia at eg òg er veldig glad både for at denne saka vert avgjort på så kort tid, og for at ho får verknad allereie frå 2012, og eg vil takka saksordføraren for godt arbeid.