Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-20:
Norge er systematisk invitert til å delta i forskjellige EU-tiltak innenfor den felles utenriks- og sikkerhetspolitikken. Det har vært naturlig for oss å delta der hvor tiltakene har en bred internasjonal tilslutning, og tiltak det i denne sammenheng kan være snakk om, dreier seg om å opprettholde eller gjenopprette internasjonal fred og sikkerhet, vern av grunnleggende rettigheter osv. Det er i denne sammenhengen altså ikke snakk om bruk av militær makt. Når saksordføreren her peker på at denne saken gjennom den endringen komiteen har gjort i § 1, totalt er endret, og at lovens ramme er innskrenket, er ikke det riktig. Det har aldri vært noen uenighet mellom Regjeringen og komiteen i forståelsen av disse sakene Det er eksakt det samme som fremkommer her nå. Men det var et spørsmål om eksplisitt å skrive inn at det ikke dreide seg om deltakelse i eller støtte til militære aksjoner. Det har altså aldri vært på tale i denne loven. Når Norge finner det formålstjenlig, hensiktsmessig og fornuftig å slutte seg til spesielle EU-vedtak innenfor den felles utenriks- og sikkerhetspolitikken, kan det oppstå situasjoner hvor det vil være nødvendig med hjemmelsgrunnlag i lov rettet mot dette spesielle tiltaket. Det lovforslaget vi nå behandler, skal kunne sikre en rask, effektiv og troverdig reaksjon fra vår side i de tilfeller hvor nettopp hurtigheten vil være avgjørende. Denne loven er altså ikke fremmet for å fjerne debatten rundt slike saker fra offentligheten, det parlamentariske miljøet eller Stortinget, men må betraktes som en sikkerhetsventil til bruk i de tilfeller hvor en meget rask handling fra Norges side er nødvendig. Det er det denne loven er ment brukt til. Men også i disse tilfellene, altså når en rask handling er nødvendig, vil det forut for Regjeringens beslutning ha foregått konsultasjoner med Stortingets aktuelle organer. Det er ikke lagt til grunn at loven skal komme til anvendelse i de tilfeller hvor vanlig prosedyre med behandling i denne sal er mulig, uten å svekke målet med handlingen. Senterpartiet og SV vil naturligvis selv argumentere for det syn de har i denne saken, men når deres hovedargument for å gå imot innstillingen fra komiteens flertall er at det ikke foreligger et tilstrekkelig godt begrunnet behov for den foreslåtte fullmaktsloven, så vil jeg imøtegå det for min del. Behovet er nettopp at det kan oppstå en situasjon hvor en så rask og en så effektiv handling er en forutsetning for at handlingens effektivitet skal være troverdig og brukbar. Regjeringen vil også i slike tilfeller gjennom konsultasjoner med Stortingets organer få prøvd om situasjonen er av en slik karakter at en så rask handling er påkrevd. Det kan altså Regjeringen få diskutert med Stortinget, om man er enig i at i denne situasjonen kreves det faktisk en så rask handling. Det er først når sanksjonene blir vesentlig svekket gjennom at man bruker lang tid på å få satt dem ut i livet, at denne fullmaktsloven skal anvendes. Til slutt til dette som saksordføreren så utmerket understreket, at lovforslaget ikke omfatter militære eller støtte til militære aksjoner. Det har altså aldri vært meningen. Det er viktig å få presisert at dette er ikke noe som komiteen har endret gjennom sin behandling. Det har aldri vært hensikten med lovforslaget at det skulle omfatte også militære eller støtte til militære aktiviteter.