Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2000-10-31:
St.meld. nr. 30 for 1999-2000 er en melding ikke bare om Nordisk Råd, men om nordisk samarbeid. Og som melding om nordisk samarbeid gir den en grundig gjennomgang av alle de sektorene og sa-(Nybakk) kene der det har vært et tett og nært samarbeid mellom de nordiske land i året som gikk. Ikke minst viser meldingen hvilken bredde og hvilket omfang det nordiske samarbeidet har, et samarbeid som fortsatt er dypt forankret hos folk flest. Norden er ikke bare et geografisk område, men baserer seg på et nordisk verdifellesskap – også ifølge meldingen. Det viktigste vi kan bidra med i vår nærområdepolitikk, er den nordiske måten å organisere samfunnet på, den sosialdemokratiske velferdsstaten, om man vil, kombinert med en fungerende markedsøkonomi og stor grad av folkelig deltakelse, med likestilling mellom kvinner og menn, et velorganisert arbeidsliv basert på kollektive tariffavtaler, lite eller ingen korrupsjon – eller for å si det med den siste rapporten fra den norske delegasjonen til Nordisk Råd: (Nybakk) «Det nordiske samarbeidet gjelder i bunn og grunn at vi med utgangspunkt i det nordiske verdifellesskap kan finne felles løsninger på felles problemer.» Selv om det internt nordiske alltid vil være det grunnleggende og den viktigste delen av det nordiske samarbeidet, preges arbeidet både i Ministerrådet og ikke minst i Nordisk Råd i økende grad av endringer i våre nærområder og av integrasjonsprosessen i Europa. Våre nærområder har endret seg dramatisk siden de første slo seg gjennom Muren for nøyaktig elleve år siden. Vi kan bare ane hvordan utviklingen vil bli de neste elleve år. Det vi vet, er at EU og Russland vil være avgjørende premissleverandører både hver for seg og i fellesskap. Med Polens og de baltiske staters inntreden i EU blir Østersjøen et EU-innhav, og den indre maktbalansen i unionen forskyves ytterligere nordøstover. Det aktualiserer en debatt om endringer i plattformen for det nordiske samarbeidet. Meldingen understreker den vekten som det nordiske samarbeidet nå legger på relasjoner til nettopp nærområdene. Nordisk Ministerråd avgrenser nærområdearbeidet til det baltiske området, Nordvest-Russland, Kaliningrad og det arktiske området. Nærområdeprogrammet skal bidra til å styrke stabilitet og sikkerhet, formidle det nordiske verdifellesskapet og utvikle det økonomiske samarbeidet mellom de nordiske land og nærområdene. Ca. 20 pst. av det fellesnordiske budsjettet går til tiltak i nærområdene, og Nordisk Råd støtter aktivt opp om EUs nordlige dimensjon. Ingen steder i verden markerer et større skille i levestandard enn grensene mellom Russland og Norge og Russland og Finland. «Russland er et annet sted», har journalisten Peter Normann Waage sagt. Da Sovjetunionen gikk i oppløsning, trodde vi at Russland snart ville bli som oss; med en velfungerende markedsøkonomi og et godt sivilt samfunn. Det skjedde ikke. Så knakk rubelen sammen, og fattigdommen økte dramatisk. Vi begynte å behandle Russland som et u-land. Men Russland er verken som oss eller et u-land. For eksempel er befolkningen i Nordvest-Russland svært velutdannet med en høy kompetanse på mange områder. Problemene i Nordvest-Russland kan langsiktig løses i et aktivt samarbeid mellom Russland, EU, EUs samarbeidspartnere i EØS, Norge og Island, samt USA og Canada, Barentsregionen og områder som omfattes av det arktiske samarbeidet. Et sterkt EU-engasjement i Barentsregionen er også ønskelig av sikkerhetspolitiske grunner i vid forstand. Jo dypere Russland involveres i europeiske integrasjonsprosesser, jo sterkere blir båndene landene imellom. Russland er derfor helt sentral i utviklingen av en nordlig dimensjon i EU. Som saksordføreren grundig redegjorde for, har et bredt sammensatt «vismannspanel» lagt fram en rapport som skisserer hvilke krav utviklingstrekkene vil stille til det nordiske samarbeidet, både når det gjelder politisk innhold og geografisk avgrensning. Rapporten skal presenteres på Nordisk Råds sesjon i Reykjavik om noen dager. Debatten vil dreie seg om hvordan vi skal organisere det parlamentariske samarbeidet i Norden. «Vismannspanelet»s rapport tar utgangspunkt i ti trender, fra globalisering og integrasjon i Europa til demokrati og miljø, dette som rammeverk for framtidas parlamentariske samarbeid. Og det kan vi jo mene hva vi vil om. Panelet mener det er behov for en gjennomgripende omlegging av den nordiske samarbeidsstrukturen. «Vismannspanelet» skisserer ikke noen endelig løsning, men mener at vi må styrke fagkomiteene bedre enn i dag. Spørsmålet er om dagens rådsstruktur skal legges ned, og om vi i stedet skal basere samarbeidet på parlamentenes enkelte komiteer. Nordisk Råd er fremdeles en møteplass og et forum som er verdt å ta vare på. Men rådet må sette dagsorden på en klarere måte enn i dag, være mer målrettet i sitt arbeid og kanskje viktigst: Arbeidet i Nordisk Råd må i mye, mye større grad forankres i arbeidet i de nasjonale parlamentene. Selv har jeg hatt den fordelen at jeg har sittet både i Nordisk Råds Europautvalg og samtidig vært medlem av Stortingets utenrikskomite og EØS-utvalg. Det jeg i økende grad har kunnet registrere, er at det f.eks. i europasaker ikke alltid er entydig sammenfallende interesser i Norden. Norge og Island er på sett og vis de eneste Norden-landene. De tre andre blir et slags Norden pluss – som EU-medlemmer. Det er fem år siden sist Nordisk Råd endret organisasjonsstrukturen – som også saksordføreren understreket – nettopp for å tilpasse seg de nye realitetene som de store endringene i våre nærområder og Sveriges og Finlands inntreden i EU representerer. Det er ikke sikkert at den modellen som ble valgt, var den mest vellykkede. Blant annet er det mye overlapping og uklar arbeidsdeling mellom Europautvalget og Nærområdeutvalget. Europa preges i dag av en økende grad av regionalisering. Nordisk Råds organisasjon er blitt hengende etter og krever endringer også som følge av denne utviklingen. Ministerrådet har på mange måter funnet sin struktur. Samarbeidet på ministernivå fungerer raskt og effektivt og følger fagområdene. Utfordringen for oss som parlamentarikere blir å finne et tilsvarende samarbeidsmønster, med utvalg som samsvarer bedre med ministrenes arbeidsfelt, et samarbeid som også er bedre forankret i komitestrukturen i de nasjonale parlamentene, og som ikke minst forplikter komiteene mer. Dette er et felles ansvar for oss alle. Debatten starter i Reykjavik, men den må naturligvis fortsette også her i Stortinget og i de andre parlamentene. Med de nye globale og europeiske utviklingstrekkene bør vi være oss bevisst at Norden ikke bare trenger et nært samarbeid, men også – som jeg sa innledningsvis – kan formidle til våre nærområder den nordiske samfunnsmodellen. Historien har vist oss at forutsetningen for et moderne velstandssamfunn nettopp er kombinasjonen av privat næringsutvikling, økonomiske kjøreregler, sosial sikkerhet og myke verdier, dvs. en velferdsstat. Dette er den nordlige, eller kanskje den nordiske, dimensjonen i politikken: en viktig eksportvare, der vår utenrikspolitikk blir relevant for folk flest, for en meningsfylt hverdag og for et innholdsrikt liv.