Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-04-24:
Globalisering har gitt bedre liv for svært mange mennesker. Solide institusjoner og et godt rettslig rammeverk gir den forutsigbarhet næringslivet trenger for å investere i framvoksende økonomier. Bilaterale investeringsavtaler kan løfte hele kontinenter ut av fattigdom. Norsk næringsliv har alltid sett utover egne landegrenser. Vi har vært villig til å delta i internasjonal handel og har tjent på dette. At vi investerer i andre land, noen fortsatt på utviklingsstadiet, er en helt naturlig fortsettelse av dette. Nå hører vi om begreper som BRIC, MIST og CIVETS. Det disse begrepene viser, er at framvoksende økonomier kommer til å bli en viktigere del av verden rundt oss framover. Norge har så langt inngått langt færre bilaterale investeringsavtaler enn våre naboland og EU. Norge risikerer dermed å bli satt på sidelinjen. Der bør vi ikke være. En av hovedforutsetningene for sunn og vedvarende global økonomisk vekst er at internasjonale kapitalstrømmer får flyte mest mulig fritt. En mest mulig effektiv global kapitalallokering er garantisten for å utløse det enorme globale potensialet for velstandsutvikling. Bilaterale investeringsavtaler er oljen i det maskineriet som skaper bred økonomisk vekst for alle. Tilgang på ansvarlig og langsiktig internasjonal kapital er i mange land helt nødvendig for å skape godt fundamentert lokal vekst. Liberaliseringen av pengestrømmene mellom land har ført til at utviklingsland har fått tilgang til ny kapital. Dermed har investeringene økt og skaffet trygge arbeidsplasser til mennesker som tidligere levde på et eksistensminimum. Stortinget har nå til behandling bl.a. forvaltningen av SPU, Statens pensjonsfond utland, og jeg noterte meg under høringen at organisasjonene som stilte der, var enda mer hissige på at SPU skulle investere i utviklingsland, enn det som signaliseres i meldingen. Det viser at man har bred støtte for at investeringer er viktig, men samtidig må man ha trygghet for de pengene som investeres utenlands. Sterke institusjoner, vern om privat eiendomsrett og en solid rettsstat er noen av de viktigste nøklene til økonomisk framgang. Forskning viser at det er landene som har lyktes med å skape åpne og solide institusjoner som også skaper en inkluderende og bærekraftig økonomisk vekst. Åpne og solide institusjoner gir alle borgere mulighet til å delta i verdiskapingen. Bilaterale avtaler om investorbeskyttelse handler nettopp om vernet om den private eiendomsretten og et solid rettsvesen. På denne måten vil bilaterale avtaler styrke de samfunnsmessige institusjonene, som er nøkkelen til vekst. Bilaterale investeringsavtaler skaper det institusjonelle rammeverket som gjør at en bredt fordelt økonomisk vekst kan finne sted. Det overrasker meg derfor at regjeringen ligger bakpå i denne utviklingen. Norges velferd er bygget på at vi har et konkurransedyktig næringsliv som skaper verdier. Vi er et land med en liten og åpen økonomi og har bygget vår velstand på handel og internasjonalt samkvem. Regjeringens passivitet i dette spørsmålet om bilaterale investeringsavtaler er ikke vår historie verdig. Grenseoverskridende handel blir stadig viktigere. Da tenker jeg ikke på landbruksministerens tur til Sverige, men på vår betydelige internasjonale handel med store framvoksende økonomier, som Kina og Brasil. Vi har dårlig tid. Mens regjeringen dveler med forhandlinger om de nye bilaterale investeringsavtalene, forblir de mange gode prosjektene som kunne løftet mennesker ut av fattigdom, liggende i skuffen hos initiativrike gründere. Jeg håper man kan sette opp tempoet i arbeidet med nye avtaler, slik at norsk næringsliv får større konkurransekraft, og at flere land i verden får tilgang til norsk kapital, som grunnlag for økonomisk vekst.