Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Lat meg først få takka utanriksministeren for ei brei og grundig utgreiing. Han viser at verda blir meir og meir samanvoven, og at me som bur på denne kloden, blir meir og meir gjensidig avhengige av kvarandre. Utgreiinga viser òg at Noreg har eit svært stort internasjonalt engasjement og ein høg aktivitet. Eg såg eit oppslag i Bergens Tidende om at ein no spår ei avkjøling i norsk økonomi, med bl.a. nedgang i bustadprisane. Hovudgrunnen til denne utviklinga var ifølgje oppslaget utviklinga i finansmarknaden i England og USA. Med andre ord: Norske bustadkjøparar og seljarar er avhengige av kva som skjer i heilt andre land enn Noreg. Noreg, saman med Kina, er ein av dei store vinnarane i den globaliserte økonomien. På grunn av den enorme oppgangen i kinesisk økonomi har prisen på råvarer gått opp, og prisen på norske eksportvarer har auka. Samtidig har prisen på importerte varer stått stille eller gått ned. Denne utviklinga har sikra norske arbeidsplassar og redusert prisane, noko som igjen har vore med på å bidra til ei låg rente i Noreg. Utviklinga i Kina - eller i India for den sakas skuld - får med andre ord direkte verknad for norske bedrifter, norske arbeidsplassar og òg for lommeboka til Ola Nordmann. Mange av vår tids største utfordringar er internasjonale og treng internasjonale løysingar. Klimaendringane er ei sak som ingen enkeltperson eller enkeltland kan løysa aleine, men som me alle vil bli ramma av dersom det ikkje blir handla. Internasjonal terrorisme, kriminalitet, narkotika- og menneskesmugling er andre fenomen som oppstår på tvers av og heilt uavhengig av landegrensene. Det går ikkje an å isolera seg frå denne utviklinga, kor mykje ein enn skulle ønskja det. Det vil seia: Ein kan isolera seg for å prøva å påverka desse utviklingstrekka, men ein kan ikkje isolera seg når det gjeld verknaden av dei. Utanriksministeren viste til det breie engasjementet Noreg har, og at det er mange arenaer me deltek på. Det å delta i prosessar utover dei heilt snevre eigeninteressene er noko me, etter mitt syn, har eit moralsk ansvar for å gjera som ein av verdas rikaste nasjonar. Men dette gjev oss faktisk òg ei større moglegheit til å ta vare på eigeninteressene våre. Det å vera ein aktiv deltakar i fredsprosessar, nedrustingsprogram, støttekomitear og andre internasjonale prosessar gjev oss tilgang til andre lands politikarar og til viktige internasjonale avgjerdstakarar - kontaktar som kan vera viktige å ha når ein skal ta vare på eigeninteressene. Dei som vil at Noreg skal trappa ned sin diplomatiske aktivitet, konsentrera seg meir om dei nære ting og i mindre grad ta eit internasjonalt ansvar, vil òg redusera Noreg si stemme internasjonalt, noko som kan slå svært negativt ut den dagen me verkeleg har behov for å bli høyrde. Så vidt eg skjønnar etter Framstegspartiets landsmøte, er det i denne retninga Framstegspartiet ønskjer å gå. Eg håpar at dei blir aleine om ein slik politikk. Også norsk næringsliv opplever ei meir internasjonalisert verd. Det er i mange samanhengar ikkje lenger snakk om ein norsk marknad. Konkurransen frå utlandet er stor. Vil ein hevda seg i Noreg, må ein òg hevda seg internasjonalt. Me opplever at norske bedrifter blir kjøpte opp, eller at norsk produksjon blir flytta ut. I desse dagar opplever me at me har stor arbeidsinnvandring til Noreg. Men me opplever òg at norske bedrifter blir aktive i andre land gjennom oppkjøp eller ekspansjon. Dette gjev oss nye utfordringar. Dessverre er det nesten dagleg oppslag i Noreg om sosial dumping av dei som jobbar her i landet, og dei bedriftene som flyttar ut, opplever i mange land eit heilt anna businessklima enn det som me er vande med. Det er manglande strukturar og manglande lov- og regelverk, ofte er det gjennomkorrupte regime som er vertsland, og ofte er det gjentekne brot på menneskerettane. Dette kan føra til utfordringar for nokon kvar. Personleg er eg svært oppteken av at norske bedrifter skal internasjonalisera seg, koma seg ut. Dette er nødvendig for å overleva. Men eg trur òg at dette er ei viktig overføring av kapital, av kunnskap, av arbeidsmetodar og haldningar, noko som igjen kan vera med på å bidra til utviklinga av land som heng etter i den økonomiske utviklinga. I slutten av den førre veka kom det fram at Telenor i Bangladesh hadde brukt underleverandørar der dei tilsette jobba under svært uverdige forhold. Det er sjølvsagt svært negativt og uhaldbart. Men det som har vore bra, er at desse opplysingane har kome fram, og dei reaksjonane og den debatten som har følgt, meiner eg har vore positiv og viser at det ikkje går an for eit selskap som ønskjer å få eit positivt omdømme, å ta lett på slike forhold. Fokuseringa har vore veldig negativ for Telenor. Denne saka viser at selskap som ikkje lever opp til eigne eller generelle etiske standardar, vil bli straffa av negativ omtale og forbrukarreaksjonar. Det er bra at Telenor tek dette inn over seg, og eg reknar med at Telenor og andre selskap som jobbar og er aktive i utlandet, skjerpar krav og rutinar for å unngå liknande episodar i framtida. Regjeringa planlegg ei stortingsmelding om bedrifters samfunnsansvar. Det er bra og vil bidra til å fokusera på desse problemstillingane. Eg ser fram til den debatten dette vil føra til. Likevel vil eg slå fast at det er bedriftene sjølve som har eit eige ansvar, og som må ha hovudansvaret for den aktiviteten dei har i utlandet. Det er dei som sjølve må gå gjennom sine standardar og sine køyrereglar. Det som overraskande nok i mindre grad har vore ein del av debatten etter oppslaget om Telenor og arbeidsforholda i Bangladesh, er at dei arbeidsforholda me her såg, sannsynlegvis meir er regelen enn unntaket, og at dette kanskje i større grad burde oppta oss, for i dei seinare åra har me opplevd at produksjonsbedrifter har flytta frå Noreg til andre vesteuropeiske land eller dei er blitt utkonkurrerte av bedrifter som produserer i desse landa. Det er altså ikkje berre produksjonen som er blitt flytta reint geografisk, men det er også slik at ein kan seia at han tidvis er blitt flytta hundre år tilbake i tid når det gjeld arbeidsforhold, sosiale rettar, miljø og sikkerheit. Forholda ved norske arbeidsplassar i byrjinga av vår industrielle periode var òg svært dårlege, sett med dagens auge. Desse forholda blir stadig betre, ikkje minst på grunn av dei tilsette sin kamp for betre arbeidsvilkår, og fordi ein får stadig nye krav frå styresmaktene. I mange av dei landa me importerer frå, er fagforeiningsarbeid strengt forbode, og det er forbunde med livsfare å jobba for å betra arbeidsvilkåra. Styresmaktene stiller ingen krav, snarare tvert imot, i ein del av desse landa. Etter mitt syn er dette eit tema som me må få høgare opp på den internasjonale dagsordenen. Kanskje bør det stillast krav om minimumsstandardar til helse, miljø og sikkerheit for å gje importløyve for ein del varer. Eg støttar alt utanriksministeren seier om nordområdet, og det fokuset det har. Eit av dei mest positive utviklingstrekka - dei åra eg har vore her i huset - er vårt forhold til vår nabo i aust. Sjølv om det er utviklingstrekk i det russiske samfunnet som uroar oss, er utviklinga i det bilaterale forholdet svært gledeleg. Noreg og Russland blir stadig meir integrerte - på det økonomiske området, på det politiske området og på det menneskelege området. Ingen kunne for 15 år sidan sjå for seg den utviklinga som har vore mellom våre to land - frå ei hermetisk lukka grense til over 100 000 grensepasseringar i året, for å nemna eit eksempel. Eg håpar at denne utviklinga vil fortsetja, og at det om nokre år blir like vanleg og like lett å reisa til Russland som til våre andre naboland, som Sverige og Danmark. Arbeidet med ei felles sone ved grensa, dei såkalla tvillingbyane, er svært spennande, og eg håpar at dette vil lukkast. Dette kan vera med og bidra til ytterlegare samarbeid mellom våre to land. Ei av dei viktigaste utfordringane framover, etter mitt syn, er å unngå nye grenser eller såkalla murar gjennom Europa, og for den sakas skuld i verda. Anten det gjeld utviding av NATO eller EU, bør me ha dette langt framme i bakhovudet. Det er derfor svært viktig å engasjera og å få med Russland i så mange prosessar som råd er, og NATO-Russlandsrådet er viktig og må vera eit reelt konsultasjons- og samarbeidsorgan. Eit anna land som må trekkjast med i utviklinga av det nye Europa, er Serbia. Gjennom val har folket gjeve si støtte til ein vestvend politikk. No må Europa visa «sin besøkelsestid» og støtta opp om desse kreftene. Eg er glad for at Noreg her spelar ei konstruktiv og aktiv rolle, og håpar at me om nokre år vil sjå alle dei balkanske nasjonalitetane samla innanfor dei europeiske strukturane. Eit anna land som eg håpar får ei meir sentral plassering i Europa - ikkje geografisk, men i forhold til dei europeiske strukturane - er Tyrkia. Eg trur det er svært viktig for å kjempa mot eit anna fenomen, nemleg tendensen til å setja folk og personar i bås etter religion. Eg er bekymra for utviklinga på dette området, og greier me ikkje å kjempa mot desse tendensane, kan me risikera at me får ein ny kald krig - denne gongen ikkje mellom politiske system, men mellom ulike religionar.