Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
Jeg ser i Dagsavisen den ene dagen at samferdselsminister Navarsete legger alle nye jernbaneprosjekter på is. Den neste dagen er hun nestleder i Senterpartiet og går inn for at det bør brukes mer oljepenger på vei og jernbane. Siden jeg har betydelig sans for nestlederen i Senterpartiet, skulle jeg ønske at nestlederen hadde hatt større innflytelse på samferdselsministeren enn tilfellet synes å være. Og siden jeg mener at den mest aktive næringspolitikken som vi kan drive, er å sørge for en bedre fungerende infrastruktur, er jeg ikke av dem som i alt og ett jubler over samferdselsbudsjettet for 2008 – særlig gjelder dette jernbanebudsjettet. Det er bekymringsfullt at vi i 2008 ikke setter i gang et eneste større jernbaneanlegg. Igangværende anlegg sluker hele investeringsbeløpet. Og kaster vi blikket fram ett år, er utsiktene sannelig ikke spesielt lysere. Bare for å holde utbyggingstempoet oppe på igangværende anlegg må investeringsnivået i 2009 heves ganske kraftig. Så kan noen hver vurdere – ettersom vi fortsatt vil ha gode tider her i landet, med stor privat kjøpekraft – sannsynligheten for at det blir rom for ventende jernbaneprosjekter i 2009. Skal transportsektoren klare sine Kyoto-forpliktelser, skal Regjeringen følge opp sine jernbaneløfter i Soria Moria, og skal jernbanen kunne fylle sin transportoppgave i de mest folkerike delene av landet, er jeg overbevist om at utbyggingen av jernbanen må finansieres på en helt annen måte enn i dag. Det bygges knapt et offentlig bygg, en barnehage, et sykehjem, en skole, en flyplass eller en vei i dette landet som ikke er lånefinansiert. Og staten er jo i stand til å låne av seg selv, slik man gjør i Sverige. Da er det et paradoks at utbyggingen av den mest miljøvennlige transportformen vi har, belemres med en finansieringsmåte som faktisk hindrer en effektiv, sammenhengende utbygging av lengre banestrekninger. Evalueringen av OPS-prosjektene i veisektoren bør nå ha lært oss hvor viktig tilgangen på kapital er for en rask, effektiv og samfunnsøkonomisk lønnsom gjennomføring av utbyggingsprosjekter. Det er snart ikke andre enn visse toneangivende miljøer i statsadministrasjonen som nå holder fast ved at all jernbaneutbygging skal finansieres over statsbudsjettet. Sosialøkonomene har for lengst mistet kontrollen med veiinvesteringene og med den offentlige byggevirksomheten, og oljeinvesteringene har de aldri hatt spesielt stor innflytelse på. Det er som om de nå klamrer seg til jernbanen, i et siste forsøk på å beholde en viss styring med infrastrukturinvesteringene. Til gjengjeld løfter de ikke på et øyebryn om oljeinvesteringene øker med 15–20 milliarder kr i løpet av et år. Så ser vi hva dette fører til: Vi får en klattvis utbygging av jernbanenettet, simpelthen fordi fagdepartement, fagetat og utbyggere ikke lenger tør gi seg i kast med de store, sammenhengende utbyggingsprosjektene, fordi de nødvendigvis må pågå over flere år, og fordi man ikke kan stole på at de årlige bevilgningene over statsbudsjettet strekker til. Faktisk er det mye som tyder på at manglende forutsigbarhet bidrar til kostnadsstigningen i bygg- og anleggssektoren, som altså er den underliggende årsak til at alle tilgjengelige investeringsmidler i 2008 kanaliseres til igangværende prosjekter. Det er den skjebnen Vestfoldbanen, Østfoldbanen og storprosjektet Oslo–Ski nå lider. Altså: I verdens rikeste land, der statskassen flommer over av penger, tør vi ikke gå i gang med større sammenhengende jernbaneinvesteringer, fordi det truer den hellige og urokkelige budsjettbalansen – der en samferdselsmilliard fra eller til åpenbart er avgjørende for kronekurs, rentenivå, priser, lønninger og andre ulykker. Mer enn noen gang er vi i ferd med å gjøre infrastrukturutbyggingen konjunkturavhengig, med jernbanen som en siste salderingspost. Og når vi stadig skyver vedtatte langtidsplaner foran oss, ja, da vil vi få et troverdighetsproblem i forhold til våre velgere. Det kan jeg på sett og vis forstå. Men når vi har omfattende planprosesser over år, der alt fra kommunepolitikere, fylkespolitikere, transportetater, departement(presidenten klubber) og stortingsrepresentanter er involvert, skaper det også forventninger ute i befolkningen.(Presidenten klubber igjen.) Det rammer ikke bare oss stortingsrepresentanter som har vært frimodige nok til å ta Stortingets planvedtak alvorlig. (presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.)