Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-24:
Dette budsjettet betyr et klart brudd med høyredreiningen i politikken som har vart i tiår. Vårt budsjettforslag som blir vedtatt i dag – det er jo all right i seg selv – varsler en kursendring i retning av at fellesskap, bærekraft og solidaritet skal prioriteres istedenfor mest skattelette til de rikeste. Den forrige regjeringens grunnleggende prinsipp for økonomien, godt støttet av Fremskrittspartiet, var at veksten i statsbudsjettets utgifter skulle være mindre enn veksten i Fastlands-Norge. Kort sagt: Folk skulle bli rikere, og fellesskapet skulle råde over en stadig mindre andel av pengene. Konsekvensene har vært tydelige. Forskjellene mellom hva folk har råd til privat og kvaliteten på hva det offentlige fellesskapet har kunnet tilby, har økt. Folk er ikke dumme. Dette merkes, og det ser folk. Det merkes først på nedlagte eldresentre, musikkskoler og fritidsklubber. Så merkes det på at det blir færre lærere og mindre penger til oppfølging av den enkelte elev. Så merkes det i eldreomsorgen, ved at ferdigbygde sykehjemsplasser blir stående tomme uten å bli tatt i bruk. Dette er fortiden. Politikken som jeg beskriver, ble ført av den forrige regjeringen med støtte fra Fremskrittspartiet. Framtiden ligger i dagens statsbudsjett, et første skritt i ny retning, der veksten i hva, og hvor mye penger, fellesskapet skal forvalte, skal være styrt ut fra hva slags prioriteringer vi som fellesskap foretar, og ikke bare ut fra hva hver enkelt av oss ville brukt pengene til. For du får ikke bygget veier og kollektivtrafikk ved å gi skattelette til folk. Du får ikke drevet bibliotek og eldresentre ved å gi skattelette til folk. Du får ikke bygget nye skoler og drevet arbeidsmarkedstiltak for folk ved å gi skattelette. Dette må gjøres i fellesskap. Alt sammen er avgjørende for utviklingen av det norske samfunnet. Det er de samme prioriteringene som har gjort Norge til et av de beste land i verden å bo i, og det samme samfunnssynet som har gjort oss til et land med en av verdens mest konkurransedyktige økonomier – ved at vi prioriterer og løfter i fellesskap, fordi vi på venstresiden har forstått at fellesskapets sterke hånd løfter mye bedre enn høyresidens usynlige hånd. Derfor dobler vi veksten i pengene vi styrer over statsbudsjettet i forhold til høyresidens forslag, fordi vi har ambisjoner nedfelt i Soria Moria-erklæringen – ambisjoner som deles av flertallet av folk her i landet, ambisjoner om igjen å føre en politikk for å minske forskjellene her i landet og for å avskaffe fattigdommen. Vi kommer til å fortsette den økningen i årene som kommer. Vår styringsregel er mer fellesskap og mer utjevning som erstatning for høyresidens styringsregel, som var mindre fellesskap og mer ujevn fordeling. Vi fortsetter den samfunnsmessige utbyggingen og avsetter mer til rassikring og veier i hele landet, og til utbygging av jernbanen. Der høyresidens ambisjoner var å sulte i hjel og konkurranseutsette jernbanen, har vi begynt opptrappingen i retning av en moderne jernbane, som er viktig for å binde landet sammen, nødvendig for økt miljøvennlig godstransport, og ikke minst helt avgjørende for de tusener som tar toget til jobb og skole hver eneste dag. Det er forstemmende, det må jeg få si, at en regjering der Venstre hadde samferdselsministeren, la fram et budsjett som var så dårlig på jernbane som det Bondevik II-regjeringens var. Her er etterslepet størst og ambisjonene store. Her må vi sette inn trykket om vi skal komme inn på stasjonen i rute. Vi skal prioritere miljøet. Vi skal starte en satsing på en utvikling av CO2-håndtering som gjør at vi raskest mulig kan få til gasskraftverk som ikke slipper ut CO2. Dette var en av de store ambisjonene som Venstre og Kristelig Folkeparti hadde i den forrige regjeringen, og en av de store sakene som aldri ble gjennomført, slik at vi nå kunne vært i rute. Det er vi ikke, men vi gjør det vi kan for å ta igjen det tapte og komme på plass. Vi starter en omlegging av skattesystemet i en mer rettferdig retning, der de som har aller lavest arbeidsinntekt, altså alle som tjener under 180 000 kr, får økt minstefradrag – det til Venstres Lars Sponheim. De får altså en større skattelette, og de med de største aksjeutbyttene må bidra mer til fellesskapet. Fjerning av skatten på aksjeutbytte var den største enkeltstående årsaken til at forskjellene økte i løpet av 1990-tallet, og vi er dundrende glade for å få være medlem av den regjeringen som nå innfører dette, og innfører det med en skjerpet profil i forhold til det Bondevik-regjeringen la opp til. Vi har også latt være å gjennomføre én av de tingene som var en premiss for den forrige regjeringen med hensyn til skattereformen, nemlig å fjerne formuesskatten. Med vårt opplegg blir det neste år færre pensjonister som kommer til å betale formuesskatt, enn det høyresiden la opp til i sitt budsjettforslag. Jeg sa at vår styringsregel var mer fellesskap og mer rettferdig fordeling, og da er skatt, som jeg har snakket om, ett av de viktigste redskapene for å omfordele. Men i tillegg skal vi bygge ut velferden, og da skal vi sørge for mest velferd til dem som har lite fra før. Vi skal altså ha billigere barnehager, og vi skal gjennomføre det fra 1. januar, i motsetning til hva resten av Stortinget ønsker å være med på. Vi står ved det barnehageløftet vi gav. Vi skal også bedre barnevernet og sørge for at det statlige barnevernet får de pengene de har bruk for til å kunne gjøre en god jobb for de ungene som har behov for det. Vi skal sørge for at sykehusene kan drive videre på det aktivitetsnivået de har hatt i år. Det er behov for en halv milliard kroner ekstra for å få til det, og den halve milliarden stiller vi opp med. Vi vil bruke mer penger på arbeidsmarkedstiltak, for i motsetning til hva Jan Tore Sanner mener, mener vi at det at vi har hatt en offensiv bruk av arbeidsmarkedstiltak, har vært helt avgjørende for å kunne ha en lav arbeidsløshet. Det å sørge for tiltak som gir folk muligheten til å omskolere seg og komme ut igjen på arbeidsmarkedet, er noe av det som har vært helt fundamentalt, og som gjør at Norge er ett av de landene i verden som har hatt lavest arbeidsløshet over tid. I dag er arbeidsløsheten for høy, og det er vi nødt til å gjøre noe med. Og så er det vi som skal løfte de fattigste aller mest. Vi skal sørge for å løfte dem på en måte som kjennes. Vi skal sørge for å satse på bolig og på bostøtte. Vi skal gjøre noe mer for dem som i dag har rusmiddelproblemer. Der kjører vi i gang med et løft som jeg tror vil bety mye på sikt for at vi skal kunne klare å nå vår målsetting om å avskaffe fattigdommen. Og så starter vi den opptrappingen av kommuneøkonomien som vi har lovet alle sammen. Under den forrige regjeringen ble det konsekvent bevilget mindre penger enn det som var nødvendig for å møte de utfordringene som ligger i det at vi blir flere mennesker her i landet, og at flere av oss blir eldre. Da var høyresidens svar: Kutt i lærerne til ungene våre, kutt i eldreomsorgen til foreldrene og besteforeldrene våre og en storstilt ideologisk konkurranseutsetting og privatisering, som har vært mislykket i mange kommuner. Vårt svar er å velge en annen vei, å velge en bedre økonomi for fellesskapet framfor en skjevfordelt rikdom som øker forskjellene blant folk. Dette kommer til å bety mye rundt i kommunene. Da jeg drog til bystyret i Oslo og møtte ordføreren og byrådslederen, må jeg innrømme at det var kjekt å kunne få en slik tilbakemelding fra Oslo kommune, som altså ikke hadde en eneste negativ tilbakemelding på det budsjettet som vi la fram overfor dem. Det samme tror jeg at mange representanter har erfart når de har reist hjem til sine kommunestyrer, til sine fylkesting og fortalt om hvordan det blir med politikken til den nye regjeringen. Og jeg har ikke akkurat hørt noe ramaskrik fra Høyre-ordførere, fra ordførere fra Fremskrittspartiet, eller for den saks skyld fra ordførere fra Kristelig Folkeparti og Venstre, om at det er en forferdelig dreining av politikken. Vi har altså gjennomført det største løftet på barnehagefronten som har vært gjort. Det har aldri vært en så stor satsing på barnehager som det som gjøres over dette budsjettet. Vi får gjennomført det som har vært den ene forutsetningen i barnehageforliket, nemlig at prisene skal ned, for det er kun gjennom å sørge for å få satt ned prisene at vi kan se hvor mange mennesker det er som faktisk ønsker en barnehageplass. Dette burde alle som har et lite snev av markedsøkonomisk innsikt, forstå. Derfor er det å sette ned prisen viktig. Dette budsjettet er preget av satsing på fellesskap, rettferdighet, kamp mot fattigdom og miljø. Det er første skritt i retning av et samfunn med mer solidaritet og tanke for framtidige generasjoner. Dette er første skritt, men det kommer flere.