trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-06-14:
Det skulle etter dette være unødvendig å understreke at vi alle slutter oss til viktigheten av sikkerhet. Jeg ser fram til en mulig skjerpet kontroll og et forbedret lovverk på dette området. Min kommentar vil gå etter litt andre linjer, nemlig etter de komitemerknadene som trekker opp grensesnittet mellom privat og offentlig opptreden i denne sammenheng. Komiteen har klart å drøfte seg fram til forståelse av at det er forskjell på myndighetsutøvelse og brannslukking. Det betyr konkret at brannslukking på en måte kan privatiseres. Der fins en trøstekommentar fra mindretallet, medlemmene fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, at skjønt man i Danmark har gode eksempler på privatisering, så er kanskje ikke fordelene så store at man trenger å ta det alvorlig ennå. Regjeringspartiet har sterkt signalisert en mulig sammenslåing av DBE og Næringslivets sikkerhetsorganisasjon og står derfor utenfor den merknaden der det blir påpekt at sårbarhetsanalysen skal avventes. Saksordføreren fra Fremskrittspartiet har utvist en uvanlig forsiktighet i tilnærminga til denne privatiseringa av sertifiseringsoppgavene med hensyn til trykkgodkjent utstyr. Det er det grunn til å gi honnør for på grunn av en viss fare for privat monopol i denne sammenheng. Det er da gledelig at regjeringspartiet, Høyre og Fremskrittspartiet har slått til lyd for at dette skal kunne gjøres, med en viss påaktelse av en fornuftig prisutvikling.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Salg av statens eiendommer forekommer stadig oftere, da man ikke lenger har bruk for eller ikke har økonomi til å beholde disse. Dette er eiendommer som staten tidligere har hatt for å løse sine oppgaver, ofte innenfor helsetjenestene. Noen ganger blir disse solgt til kommunen, men andre ganger blir de lagt ut på det åpne markedet og solgt til høystbydende, med eller uten klausuler om type bruk og eventuelt tidsperspektiver. I denne saken handler det om statens eiendom Birkelid. Eiendommen Birkelid, som totalt utgjør om lag sju mål, hvorav betydelige deler er skog, ligger i nærheten av Kristiansand. Eiendommens bebygde del har vært brukt av staten til spesialpedagogiske formål. Etter at denne virksomheten ble avviklet/flyttet, har eiendommen stått på listen over eiendommer som Statsbygg skulle selge, mens den midlertidig har vært brukt som flyktningmottak. Flyktningmottaket skal i henhold til opplysninger fra Kommunal- og regionaldepartementet nedlegges 30. juli 2001. Leieinntektene utgjør i dag ca. 1,65 mill. kr, og leien er ment å være kostnadsdekkende. Utleie eller bortfeste har ikke vært vurdert som alternativ til salg. Takst på eiendommen er 26,5 mill. kr, og Songdalen kommune har fått tilbud om å kjøpe deler av eiendommen. Fremskrittspartiet registrerer at kommunen ønsker primært å overta eiendommen vederlagsfritt for i samarbeid med nabokommuner og fylkeskommunen å etablere regional eller interkommunal virksomhet på Birkelid, og er ikke villig til å kjøpe eiendommen, inklusive bygninger, til takst. Fremskrittspartiet registrerer også at saken, i tråd med avhendingsinstruksen, har vært forelagt Finansdepartementet for uttalelse. I brev av 14. mars 2001 motsetter Finansdepartementet seg salg til underpris, og peker på at det ikke foreligger tungtveiende grunner til å fravike hovedregelen om salg til markedspris, og at salg til underpris i dette tilfellet vil skape forsterket press fra andre kommuner om at staten skal selge sine eiendommer rimelig. Dette er noe vi må ta til etterretning, og få felles retningslinjer for. Fremskrittspartiet støtter ikke forslaget om å selge eiendommen Birkelid til Songdalen kommune for 5 mill. kr – en eiendom som har en takst på, som nevnt, 26,5 mill. kr. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at statlige eiendommer som skal avhendes, skal selges til markedspris såfremt ikke helt særskilte hensyn foreligger. Fremskrittspartiet kan ikke se at slike særskilte hensyn foreligger i denne saken. Jeg fremmer derfor følgende forslag på vegne av Høyre, Fremskrittspartiet og representanten Stolt-Nielsen: «Stortinget ber Regjeringen om å selge eiendommen Birkelid til markedspris.»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Fremskrittspartiet er med på flertallets merknader på Dokument nr. 8:100, konkurranse i dagligvaremarkedet. Dette er fordi Fremskrittspartiet heller ikke ønsker et eventuelt monopol, hvor noen få aktører kan styre et marked hvor ikke alle, hvis de så ønsker, får delta på like vilkår. Fremskrittspartiet registrerer i dagens Aftenposten at småprodusentene sier at de blir godt mottatt så sant de gjør jobben sin. Hvis så er tilfellet, fungerer markedet slik Fremskrittspartiet ønsker. Hvis ikke, er det behov for at man ser nærmere på saken. Norge kan adoptere EU-regler, dvs. EØS-regler, som vil gjøre det lettere for myndighetene å gripe inn hvis det er behov for dette. Det vi politikere må huske, er at vi ikke må gå inn og styre alt og alle, men se på de store linjer, og i vår reguleringsiver ikke gå for langt. Fremskrittspartiet vil heller gi rammer, slik at markedet innenfor disse har muligheter til å overleve og utvikle seg etter markedets ønsker. Fremskrittspartiet har hatt kontakt med noen drivere av butikker som er involvert i noen av kjedene som er nevnt innledningsvis i innstillingen. Her blir vi fortalt at det i en begrenset mengde er muligheter for å ta inn varer med lokal variant, og at dette blir gjort i den grad driverne ønsker det. Det blir spennende å se om det er bruk for de forslag Regjeringen vil komme med, slik at et eventuelt misbruk av dominerende stillinger blir fjernet – til alles beste. Fremskrittspartiet mener at et monopol er skadelig for et samfunn uansett hva monopolet bidrar med.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Jeg vil først ta opp forslaget fra mindretallet, bestående av Arbeiderpartiet og SV. Kristelig Folkeparti prøver å sette det samfunnsøkonomiske opp mot forbrukernes interesser, og som jeg også påpekte i innlegget mitt, oppfatter jeg det i denne saken som akkurat det samme, uten noen motstrid. Man prøvde også å gjøre et poeng av at de står for noe annet enn det Arbeiderpartiet og SV står for i denne saken. Det er jo faktisk ikke tilfellet. Det er stor enighet i komiteen om intensjonene. Jeg registrerte også at Høyre mente at dette gjorde det mulig å gripe inn uten å få inn klager. Så vidt jeg har oppfattet av denne saken, er det mulig i dag også, men det er ikke alltid det er like enkelt å finne ut av alle saker, fordi man ofte må basere seg på tips. Det er jo en situasjon som også vil bestå senere. Jeg har ikke oppfattet at det er veldig mye uenighet om intensjonene. Det som det er litt uenighet om, er hvordan man skal gjøre det. Og det jeg er opptatt av, er at dette må gjøres på en ordentlig måte, sånn at intensjonene blir ivaretatt, at vi ikke får uheldige utslag som det faktisk er påvist at det er muligheter for å få i denne saken også. Jeg tror nok at når det kommer til stykket, blir vi enige om hvordan dette skal gjøres.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
På grunn av statsrådens innlegg i den debatten vi hadde i Odelstinget, og fordi mange også har oppfordret meg til å be om oversendelse av dette forslaget, vil jeg herved be om at det blir oversendt Regjeringen.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
På vegne av forslagsstillerne vil jeg be om at også dette forslaget blir oversendt. Grunngivinga er at også når det gjelder dette forslaget, har vi blitt oppfordret til å oversende det.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Veldig kort: På oppfordring vil jeg be om at forslaget oversendes.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Samme prosedyre som i forrige sak: Jeg vil gjerne be om at forslaget oversendes.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Etter et massivt press og på mange og sterke oppfordringer vil jeg gjerne be om at forslaget oversendes.
Annelise Høegh (Høyre), 2001-06-14:
Europarådet er i dag en samlingsplass og en felles arena for det vi kanskje kan kalle gamle og nye demokratier i Europa. Jeg vil si det slik at etter Murens fall har Europarådet fått nytt liv og økt betydning. Pluralistisk demokrati, rettssikkerhet og menneskerettigheter – dette er verdier vi må stå vakt om og ikke fire på. En del kritikere i andre land, både i det gamle Øst-Europa og for ikke å snakke om i Afrika og i Asia, selv om ikke det akkurat er dagens tekst, prøver å forsvare mangel på respekt for menneskerettigheter, demokrati og rettssikkerhet med å hevde at dette er vesteuropeiske ideer som ikke passer inn hos dem, iallfall ikke slik som vi har definert det. Men slik er det ikke. Europarådet står som vaktbikkje for allmenngyldige, allmennmenneskelige rettigheter og verdier, og vi har ingenting å fire på når det gjelder det. Vi har vel egentlig vært for tilbakeholdne med å stille krav til de lands myndigheter som mottar vestlig eller norsk økonomisk hjelp. Jeg tror kanskje dette er noe av forklaringen på at bistand, u-hjelp, ikke står like sterkt i alle deler av vår befolkning, men det hadde det fortjent. Økonomisk bistand burde, mener jeg, følges av et forpliktende program mellom dem som gir bistanden, og dem som mottar den, om utvikling av flerpartidemokrati, sikring av menneskerettigheter og rettssikkerhet. Hvis ikke dette forpliktende programmet følges opp, burde bistanden reduseres eller bortfalle. Hvorfor skulle vi som er så heldige å leve i frie, demokratiske land, være avslappet i forhold til andre menneskers rett til å oppleve de samme goder som vi holder for helt umistelige? Tom Thoresen sa at vi skal ikke forlange perfeksjon – og det er jeg selvfølgelig helt enig i, for da ville ingen innfri kravene – men en stabil utvikling i riktig retning. Det er jeg enig med saksordføreren i. Tom Thoresen har vært leder for den norske delegasjonen til Europarådet siden 1989. Dessverre får han nå ikke fortsette. Men jeg vil på vegne av delegasjonen takke ham for godt lederskap og uegennyttig innsats i alle disse årene. Det betyr ikke at jeg takker ham for alt han mener, men jeg takker ham for den måten han har representert sitt land og sitt parti på.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Jeg stilte et konkret spørsmål til utenriksministeren om han kunne kommentere hvordan Norge kan jobbe for å endre NATOs atomstrategi, slik at NATO skal si at førstebruk av atomvåpen ikke lenger er en militær opsjon. Det vil jeg veldig gjerne ha svar på. Jeg vil også veldig gjerne ha utenriksministerens kommentar til SVs forslag om at Norge skal delta aktivt i kampen for å få et forbud mot dagens klasebomber.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Jeg ber om at forslagene nr. 1 og 2 gjøres om til oversendelsesforslag.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Det første spørsmålet mener jeg er blitt besvart gang på gang her i Stortinget. For det første ligger det i Washington-erklæringen klare formuleringer om i hvilken retning man vil gå, og for det andre har Norge arbeidet aktivt for rustningskontroll og nedrustning, særlig på den siste NPT-konferansen i New York. Og det er innenfor den rammen man kan gå i den retningen som SV vil. Det er det et klart flertall for her i Stortinget, og det føler jeg er den eneste realistiske måten å bevege seg i dette terrenget på. Når det gjelder spørsmålet om klasebomber, har det vært oppe til vurdering i NATO, og vi er selvfølgelig alle interessert i å kunne gå i den retning at man får våpen som er minst mulig inhumane. Jeg er ikke akkurat nå stortingsrepresentant, men hvis jeg skulle velge noe, ville det kanskje være riktig å få oversendt de forslagene, slik at man kan ha det med i den løpende vurderingen som er innenfor NATO, og det synet som Norge skal ha der.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
I saksordfører Einar Steensnæs" fravær skal jeg bare si noen få ord om denne innstillingen om OSSE-samarbeidet i år 2000. La meg først, uavhengig av akkurat denne årsmeldingen, si at etter min vurdering har det som tidligere het Konferansen for Sikkerhet og Samarbeid i Europa, nå Organisasjonen, fordi den ble permanent, spilt en historisk viktig rolle i omformingen av Europa. Det var den eneste organisasjonen og det eneste forum som var alleuropeisk i det øyeblikket jernteppet falt og revolusjonen rullet gjennom Øst- og Sentral-Europa. Dermed ble den gang KSSE, nå OSSE, en møteplass for de etablerte demokratier i vest og de nye, spede demokratiene i øst. Jeg tror historien vil vise at betydningen av at en hadde denne møteplassen, og at den bidrog til å stabilisere demokratiseringen i Øst- og Sentral-Europa, var av svært stor betydning for det Europa som nå utvikler seg. For det andre vil jeg understreke at OSSE, slik det også fremgår av dagens innstilling, spiller en viktig rolle også i dag på en lang rekke områder. OSSE har jo tre samarbeidsdimensjoner, den politisk-militære, den økonomiske og miljømessige og den såkalt menneskelige dimensjon. På alle disse tre områdene, i større eller mindre grad, bidrar OSSE til å veve de europeiske land, og da i hele Europa, stadig tettere sammen. Den betydningen skal vi ikke undervurdere. Den er med og supplerer andre europeiske organisasjoner som vi tidligere har drøftet nå i kveld, både NATO og Europarådet, og den har også et nært samarbeid med FN. Av spørsmål av betydning for det foregående år, som den melding vi i dag drøfter, omhandler, vil jeg spesielt nevne at det i 2000 ble oppnådd enighet om et politisk bindende dokument om håndvåpen og lette våpen som jeg tror kan få betydning for FN-konferansen om ulovlig handel med slike våpen som skal avholdes i neste måned. Som kjent har OSSE spilt og spiller fortsatt en betydelig rolle når det gjelder å bidra til konfliktdemping og å stabilisere situasjonen på Balkan. Ikke minst er OSSE viktig i en lederrolle i arbeidet for menneskerettigheter, for demokratibygging og implementering av rettsstatsprinsipper, også her i et helt avgjørende samarbeid med andre organisasjoner. La meg også til slutt få nevne den store utfordring det var for Norge å ha formannskapet i denne organisasjonen i 1999. Som statsminister i den daværende regjering fikk jeg jo følge det arbeidet relativt tett. Det var en veldig utfordring for hele den norske regjering, og spesielt selvsagt for Utenriksdepartementet og for den daværende utenriksminister. Vi mener å registrere at det arbeidet som der ble nedlagt, kan Norge være bekjent av, og at vi ble på en måte satt på den europeiske og internasjonale dagsorden. Jeg tror også at vi bidrog til at OSSE fikk befestet sin posisjon på den internasjonale dagsorden. Det synes jeg også kan være verdt å bemerke i forbindelse med en årsmelding som for øvrig er relativt udramatisk, og der innstillingen kan anbefales.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Når jeg i sommer deltar for åttende og siste gang i OSSEs parlamentarikerforsamling, vil jeg være blant dem som har lengst ansiennitet i den forsamlingen, og dermed lengst observasjonstid. Og jeg har sett en veldig positiv utvikling i disse årene både når det gjelder demokratiutvikling, opplæring og kontakt og samarbeid mellom representanter fra nye og eldre demokratier. Jeg vil legge vekt på den betydningen denne kontakten mellom parlamentarikere har. OSSE er ikke et organ bare for regjeringene, men det er verdt å huske på at dagens parlamentarikere også kan være morgendagens regjeringsmedlemmer – og for den saks skyld omvendt. OSSEs mangslungne virksomhet har betydning også for parlamentarikere. Det er spesielt valgobservasjon som har vært en tradisjonell virksomhet, og den type aktivitet burde gå begge veier slik at representantene fra de nye demokratiene også fikk observere valg under mer etablerte forhold. Også OSSEs sendelag burde vært tillagt mer oppmerksomhet fra parlamentarikerne, ved at en kunne ha anledning til å se den virksomheten som blir drevet i mange land med ulike betingelser og ulike virksomheter. Min konklusjon er altså at OSSE er et betydningsfullt organ også for parlamentarikere, og at aktiviteten blant OSSE-parlamentarikere burde økes.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-06-14:
Jeg vil i forlengelsen av innlegget til Kjell Magne Bondevik kort understreke den betydelige rolle som det norske formannskapet spilte i OSSE. Vi som er medlemmer av den norske parlamentarikerdelegasjonen til OSSE, har merket hvordan det bidrog til at vi kunne opprettholde også en nordisk dimensjon i det alleuropeiske samarbeidet. Ellers vil jeg først og fremst understreke demokratibyggingen som ligger i OSSE. Jeg har hatt gleden av å delta i valgobservasjoner i en rekke land, ikke minst på Balkan, og sett hvilken betydning en parlamentarikerfunksjon kan ha. Jeg har også lyst til å understreke hvordan OSSE har klart å takle den vanskelige situasjonen som oppstod i forbindelse med det østerrikske formannskapet. Det ble løst på en god måte. Situasjonen med Jugoslavia er også blitt løst på en måte som gjør at vi nå nylig igjen har kunnet ønske Jugoslavia tilbake som medlem i den europeiske familien. Ellers synes jeg det er viktig å understreke det meldingen nøkternt gir uttrykk for, at OSSE har den funksjon at den komplementerer arbeidet i EU og NATO, og meldingen understreker på en grei måte at OSSE skal holde sine ambisjoner på det nivå og til de funksjoner en har i dag. Jeg har lyst til å si at særlig Storbritannia har spilt en meget aktiv rolle i den prosessen, og har sørget for å holde OSSE-budsjettene på et nivå som gjør at organisasjonen kan spille den rollen den spiller, men heller ikke påta seg nye oppgaver.
Ingvald Godal (Høyre), 2001-06-14:
Ein framståande menneskerettsorganisasjon i Moskva har nyleg sendt ut ei åtvaring om at folkemordet i Tsjetsjenia er i ferd med å bli fullbyrda. Det som har skjedd der i det siste halvanna året, er langt på veg det verste folkemordet i nyare tid, eg veit iallfall ikkje noko som har vore verre, og detaljane der – eg kunne ha lyst til å nemne noko av det her for å vekke folk, men skal lata vera – er så oppskakande at ein må tilbake til det aller verste som skjedde i førre århundre for å finne noko som kan samanliknast med dette. Verdas reaksjon på dette, sett i høve til verdas reaksjon på det som har skjedd på Balkan, vitnar om ein forferdeleg dobbeltmoral. Me utferdar velfortente arrestordrar på slaktarane på Balkan, men me rullar ut den raude løparen for slaktaren i Tsjetsjenia. Dette går ikkje. Det er ei sak for OSSE, og så lenge OSSE ikkje orkar, ikkje vågar, ikkje har tæl til å taka fatt i dette, synest eg det kviler eit stakkarsleg skjær over heile organisasjonen. Eg veit at utanriksministeren i Bondevik si regjering prøvde. Sia har det blitt omtrent heilt stilt om dette. Eg vil be utanriksministeren forklare korleis det kan ha seg at ein kan lata slikt skje i Europa i dag utan at ein reagerer på nokon som helst måte som det er bit i. Og eg har lyst til å tilføye at noko av det verste med dette er at russarane gjer den erfaringa at dei kan gjera akkurat kva dei vil, og det er ingen som bryr seg. Og det fører i alle fall til at ein må rekna med at dei berre turar fram på den same måten.
Gard Folkvord (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Norges statsbaner har i den siste tiden opplevd mye negativ oppmerksomhet knyttet til forhold alle er vel kjent med, og det er ingen tvil om at situasjonen for NSB har vært svært vanskelig. Fra enkelte politisk hold er dette blitt sett på som det endelige beviset på at NSBs selskapsform og eierstruktur er avlegs og utgått på dato, og det kommer høylytte krav om at selskapet enten delvis eller fullt ut må få private eiere. Korsfest, korsfest, ropes det. Dette spørsmålet er omgitt av betydelig politisk uenighet, men det som må være i fokus, er at NSB gradvis kommer på offensiven. Det legges det etter mitt syn opp til i meldingen, og også i komiteens innstilling. I tillegg er det grunn til å merke seg at det også skjer positive ting i selskapet. Det rapporteres om at stadig flere velger toget framfor andre transportalternativer, da også på de lange strekningene. På mellomdistanse og kortdistanse er NSB fortsatt en betydelig transportør, men for at vi her skal kunne tilrettelegge for økt trafikkvekst, må kapasiteten både i kjørevei og materiell bedres. Dette er det også konkrete planer for, etter det jeg forstår. Et annet eksempel er Flytoget, som jeg mener er blitt en formidabel suksess. Den totale kollektivandelen av reisende til og fra hovedflyplassen er på om lag 60 pst., og 40 av disse står Flytoget for alene. Dette forteller klart at Flytoget foretrekkes til og fra Gardermoen. Og et transportalternativ som i konkurranse med andre har en markedsandel på 40 pst., kan vanskelig være noe annet enn nettopp en suksess. Mitt poeng kan sammenfattes i at det nok kunne ha vært noen flere som erkjente at alt ikke er helsvart for jernbanen i Norge. At tusenvis av ansatte, konsernledelsen og eier nå jobber målbevisst for å snu det som ikke går godt nok, er en del av den virkeligheten som NSB befinner seg i. En gammel jernbanepensjonist sa til meg for en tid siden at jernbanen i Norge egentlig dreier seg om så mye mer enn bare jernbane. Vi får legge i dette hva vi vil, men uansett kan en lett få rett! Så er det slik at det er vanskelig for en vestlending å ha ordet i en debatt som denne uten å berøre Bergensbanen. Med sin helt spesielle historie og betydning står den i en særstilling. I sitt 92. år fascinerer den antakelig fortsatt tusenvis av reisende like sterkt som den gjorde den gangen det første toget fra Christiania til Bergen på sin 18 timer lange jomfrutur tråklet seg over fjellet. I dag tar denne turen om lag 6 timer. Det er svært gledelig å registrere at NSBs fjerntogsatsing videreføres. Og jeg tillater meg helt kort å minne om at både Ringeriksbanen og utvidelse av tunnelprofiler langs både Nordlandsbanen og Bergensbanen er viktige i dette perspektivet. Jeg har tillatt meg i liten grad å berøre meldingen som er til debatt. Det jeg ønsker å få fram, er at jeg ønsker å være en venn av NSB. Jeg ønsker å være en venn av toget. Og jeg ønsker å ha tillit til at selskapet og de ansatte nå ser alvoret, at de ser hva som må gjøres, for som saksordfører pekte på i sitt hovedinnlegg i dag: I kveld gir Stortinget sitt bidrag til nettopp det.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
La meg først si at dette er ikke håpløst. Vi har nettopp behandlet Nasjonal transportplan med et betydelig løft på infrastrukturen i de kommende ti år. Der ble det også bebudet at vi vil igjen vurdere bl.a. kjørvegsavgiften. Kofoed-Larsen pekte på rammeavtalen, og gjorde et nummer av at den har vært uendret i mange år, og det er riktig. Men det ansvaret må altså ulike regjeringer dele, og ikke minst regjeringer utgått bl.a. fra Kofoed-Larsens eget parti. Men jeg vil peke på at det ligger også motivasjoner for NSB i någjeldende avtale. Fordi det er slik at dersom man får en høyere trafikk enn det som er basis for avtalene, beholder NSB passasjerinntektene. Utover det har vi gitt signaler i Nasjonal transportplan om at vi vil vurdere hvordan vi skal innrette avtalene framover. Det jobber vi aktivt med og tar sikte på inngåelse av ny rammeavtale fra og med neste år. Representanten Ringstad var inne på Samferdsel nr. 4. Jeg tror jeg husker hvem det var, en ganske stor godstransportør, og jeg tror det er riktig å minne om at den samme godstransportør ved et senere høve har gitt klart uttrykk for at tilstanden nå er vesentlig bedre, og at vedkommende fortsatt vil satse når det gjelder bruk av bane og kombitransporter. Når man så er inne på Flytogets suksess, er det akkurat som om noen mener at den suksessen nærmest har skjedd til tross for hva som ellers har skjedd i NSB. Men da vil jeg litt retorisk spørre: Hvor tror man at Flytoget har hentet sine kunnskaper fra, sin evne til å drive jernbanedrift? Det er naturligvis fra de totale kunnskaper som ligger i jernbanefamilien i Norge, og vi skal alle være glad for at det ligger slike basiskunnskaper der. Det er det som gir håp for framtiden. Vi må se på Flytoget som et eksempel på at vi også kan makte det. Det er ikke slik at vi nærmest gjør dette til tross for. Vi klarer det når forutsetningene er til stede. Så vil jeg også nevne litt om forliket fra 1996. Jeg skal ikke gå inn i en dyp analyse av verken riksveiene eller det ene eller det andre, men det som er viktig, er at den daværende regjering og Arbeiderpartiet mente det var særs viktig å gjøre en endring med NSB. Det var det overordnede for Regjeringen og for Arbeiderpartiet å få til. Da ble det nødvendig å gjøre et forlik som også hadde elementer i seg som påpekt her, men hva ville alternativet vært? Jo, det ville vært at man antakelig den gangen ikke hadde maktet å gjøre den forandringen som dog var nødvendig for NSB.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Selv om det er sent: en presisering i forhold til innlegget fra representanten Stensaker. Det er slik at vi legger til rette for konkurranse på sporet når det gjelder gods, så fremt det er sporkapasitet til stede. Det gjorde vi klart under behandlingen av Nasjonal transportplan, som også Stortinget sluttet seg til. Så kan jeg ikke la det representanten Sahl sa, stå helt uimotsagt: Vi tar selvsagt folk på alvor. Vi ønsker å tilrettelegge avtalene slik at NSB blir i stand til å frakte flest mulig mennesker. Og når det gjelder Sahls beskrivelse av at han har bare fått rapportert positive ting om NSB gjennom hele perioden, har jeg i min tid betraktet det sånn at det er Regjeringen som har rapporteringsansvaret til Stortinget, og slik forutsetter jeg at det har vært i hele perioden.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Vi har i alle fall i debatten i kveld fått enda et argument for hvorfor det var riktig å omorganisere NSB i 1996. Hadde vi ikke gjort det, kunne vel faktisk Møre og Romsdal fortsatt ha slitt med riksveger som ikke hadde fast dekke. Jeg kom i mitt første innlegg til å si noe som ikke medfører riktighet. Jeg sa at det var en enstemmig komite som var opptatt av å sikre gratis parkering ved jernbanestasjonene i forbindelse med diskusjonen om salg av eiendommer. Det er ikke helt riktig. Det er alle partier bortsett fra Fremskrittspartiet som står bak den komitemerknaden. Rett skal være rett! Komitelederen sa dette i sitt første innlegg: «Hvis det nå skulle vise seg at man nok en gang har vært for optimistisk når det gjelder mulighetene for NSB …». Jeg trur jeg på en høflig og vennlig måte vil replisere overfor komitelederen at i alle fall ikke han har kommet i skade i kveld for å være for optimistisk hva gjelder framtida for NSB. Jeg tror nok at av hans 10 minutters innlegg, så var 9 ½ av dem en elendighetsbeskrivelse av det som har skjedd med NSB, og så var det et halvt minutt til slutt hvor det var framtida som skulle skisseres, og den bestod stort sett i å selge ut NSB sine datterselskaper. Noe av poenget må jo være, som også Inge Myrvoll sa, at vi har noen visjoner, og at vi har noen målsettinger. Målsettingen er å frakte flest mulig passasjerer på tog, og mest mulig gods på jernbane. Derfor blir det nærmest umulig for politiske myndigheter å gå inn og diskutere og problematisere slik Rigmor Kofoed-Larsen gjorde og nevnte eksemplet om å frakte russisk tømmer fra Drammen til Otta. Jeg har ingen formening, og ønsker heller ikke å ha det, om det er riktig å frakte russisk tømmer fra Drammen til Otta med jernbane eller med lastebil. Og jeg har det ikke om det gjelder å frakte det til Vinstra eller Dombås heller. Det må NSB Gods sjøl vurdere, men under den forutsetninga at det totale godsvolum på bane øker. Det er dette som må være poenget med statens eierskap: Vi skal trekke opp de overordnede retningslinjene, de overordnede målsettinger, og så må selskapet sjøl ha frihet til å bestemme hvordan de målsettingene skal oppnås.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Forhåpentligvis siste gang – men det var representanten Stensaker som tilla meg noe som jeg overhodet ikke har sagt i debatten om det vi problematiserer i forhold til parkeringsarealer ved stasjoner. Det er sjølsagt ikke flertallets mening at staten på steder i kongeriket der det måtte være avgiftsbelagte parkeringsplasser i tilknytning til jernbanestasjoner, skal gå inn og si at der skal det ikke lenger være avgiftsparkering. Jeg må for så vidt replisere at hadde vi gjort det, hadde vi iallfall vært kvitt én av de avgiftene som tydeligvis eksisterer i «bøtter og spann» hos Fremskrittspartiet. Men det er iallfall ikke meningen. Det som er meningen, og som vi understreker, er at hvis arealer som i dag er i NSBs/ROM Eiendomsutviklings eie, og som i dag brukes til parkeringsplasser, skal selges ut, skal det fortsatt sikres til dette formålet. Det er meningen til flertallet. Jeg har lest at Martin Tranmæl en gang uttalte at Aftenposten skriver positivt om meg, hva galt har jeg gjort? Jeg kom til å føle meg litt i den situasjonen da jeg hørte representanten Thore Aksel Nistad, som i hvert fall to ganger i sitt innlegg sa at han var «helt enig med Sverre Myrli». Jeg vil ikke la det stå uimotsagt fra denne talerstolen, og jeg blir jo bekymret hvis det er oppfatningen, snaue tre måneder før valget, at Thore Aksel Nistad og jeg er helt enige i jernbanepolitikken. Hvis en leser de forslag Fremskrittspartiet har fremmet i forbindelse med budsjettbehandlingen de siste årene, eller i alle år, vil en se at Fremskrittspartiets forhold til jernbanen ikke er særlig hett. Ola Røtvei snakker om arbeidsro for NSB, og Jan Sahl prater om kjærlighetsforhold. Når vi ser på klokka, kan vi iallfall enes om – går jeg ut fra – å slå fast når det gjelder Røtveis arbeidsro og Sahls kjærlighetsforhold på denne tida av døgnet, at skal en pleie et kjærlighetsforhold, så kan det kanskje være greit med arbeidsro.
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Det har vært en del debatt rundt bl.a. innlegget til komitelederen, Oddvard Nilsen, om hans negative fokusering på NSB. Jeg er litt overrasket over det, fordi jeg oppfattet det faktisk slik at representanten Nilsen i sitt innlegg hadde mange viktige formuleringer og mange viktige innfallsvinkler når det gjelder framtiden for jernbanen, ved å sette krav, måle resultat for driften og slike ting som vi alle burde være enige om. Jeg er selvfølgelig helt uenig med representanten Oddvard Nilsen i hans ønske om å privatisere jernbanen. Vi er vel alle klar over det ønsket, men derfor må vi jo også kunne si at selv om vi er helt uenig i innfallsvinkelen til akkurat det spørsmålet, kan vi uansett ha mange felles merknader til selve driften av NSB. Jeg må også gi litt ros til representanten Sverre Myrli for målsettingen om jernbanedriften fra Arbeiderpartiets side, med flest mulig personer og mest mulig gods på jernbane. Det er fint at det kom noen konkrete målsettinger også fra Arbeiderpartiet. Når det gjelder Flytoget, vil jeg presisere, som jeg også gjorde i mitt første innlegg, at komiteens flertall både for et år siden og nå fullt er oppmerksom på NSB som selskap, men jeg vil likevel få referere forslag til vedtak som komiteen har innstillet: «Flytoget AS skal fortsatt organiseres som et datterselskap 100 pst. eid av NSB BA med en stor grad av frihet og selvstendighet i tråd med det som er skissert i Innst. S. nr. 237(1999-2000)(2000-2001) (1999-2000) (2000-2001) Dette er komiteens flertall helt enig om, og vi legger dette til grunn for den videre behandlingen i forhold til Flytoget. Når det så gjelder NSB Gods og russisk tømmer fra Drammen til Otta, var det i det avisoppslaget som kom nå siste uke, faktisk en slags avtale mellom NSB Gods og dette selskapet på Otta om at det skulle kunne la seg gjøre å bruke jernbane fra Drammen til Otta, og ikke fra Drammen til Lillehammer med trailer videre. Det syns jeg var et greit eksempel på at det ikke er slik vi ønsker det. Vi ønsker faktisk, som også representanten Sverre Myrli var inne på, å ha mer gods fra vei over til jernbane og ikke omvendt, slik at vi får enda flere trailere på våre veier, som er ganske utsatt fra tidligere. Det tror jeg vi er enige om, og derfor har vi en jobb å gjøre hver på vår plass.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-06-14:
Det er viktig i alle sammenhenger å forsøke å tilnærme seg problemene så oppriktig som overhodet mulig. Og det gjorde jeg faktisk i mitt innlegg, fordi jeg har ingen tro på at det er mulig å beskytte seg til fremgang her i verden. All erfaring viser at de som forsøker seg på det, over tid utvikler strukturer og forhold som gjør at de mister konkurransekraft. Det er f.eks. ingen tilfeldighet at lastebiltransporten i Norge er så effektiv som den er: Det er beinhard konkurranse der. Og det utvikler seg også på den måten – ved innovasjon – at lastebilene endrer seg, transporten endrer seg, det blir rimeligere, det blir konkurranse. Så aksepterer selvsagt Høyre at på jernbanesporet i Norge er det nok mer begrenset i så måte. Men likevel å si at det er viktig å ha konkurranse for nettopp å påpeke at man da får mest igjen for ressursene, er viktig. Og det var hovedpoenget mitt. Hvis det er slik at flertallet på Stortinget av ulike årsaker ikke ønsker konkurranse på sporet, ber jeg på Høyres vegne om at man må finne frem til modeller hvor vi kan måle effektiviteten i dette, slik at vi alle sammen vet at den 1,2 milliarder kr som vi nå betaler for kjøp av tjenester, reflekterer noe, at det på en måte kan dokumenteres at det er det det koster, og at det er det som burde være den riktige prisen på det. Det er ikke noe mer vi ber om. Poenget med den andre delen av innlegget mitt – selv nå med SV inne, jeg er faktisk enig med representanten Myrvoll – var at jeg mener at dette huset på en måte også har medvirket til problemene, nettopp ved at man har koblet ting underveis. Jeg har forsøkt å si det, så klart jeg har kunnet. Om det da var riksveier eller fylkesveier, så var det ikke det som var poenget. Poenget var at man ikke kan inngå slike kompromisser som dette, hvis man ønsker at den bedriften man skal hjelpe, skal få mest mulig igjen for ressursene. Da må man kjøre en straight linje på det og si: Det er i denne sammenhengen NSB vi snakker om, ikke veier eller hva det måtte være rundt omkring i dette landet! Man må ikke koble de tingene der. Det er det som har vært gjort gang på gang – det vet man jo i denne sal – og det har selvsagt i neste omgang svekket NSB som sådan. Ingen skulle mer enn meg selv ønske at vi får dette vi nå legger opp til, til. Det skal ikke stå på hjelp og støtte fra Høyre her. Men å ha denne litt kritiske holdning til en bedrift, å være en krevende kunde i dette, å være en politiker som stiller krav, som ønsker at dette skal gå bra, det kan ikke være noe galt. Jeg er overbevist om at også NSBs ledelse er hjertelig glad for det.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Det har kommet en del påstander her i kveld som ikke kan stå uimotsagt. Representanten Inge Myrvoll var inne på og hadde stor bekymring for at man betalte kjøreveisavgift på bane, men at det ikke var det på vei. Da må jeg bare si til representanten at man har det på vei. Man har avgifter i bøtter og spann. Man betaler drivstoffavgift, som er det samme som en kjøreveisavgift, man betaler også gjennom bomsystemer. Alt i alt betaler veitransporten mer i kjøreveisavgifter enn det som går på bane. Det har veitransporten gjort i mange år. I tillegg har NSB skjermet seg veldig godt mot konkurranse ved at man har laget en avgift på fly som konkurrerer med sporet. Man har også den samme hindring på buss som har lyst til å konkurrere med sporet. Så var det representanten Gard Folkvord som sa at Flytoget, Gardermobanen, var en formidabel suksess. Da er det tydelig at vi ikke ser det som virkelig er sannheten, med de samme øynene. Den er at Gardermobanen går med subsidier til tusen for hver reisende som skal til flyplassen. Hadde den vært en suksess, ville billettinntektene betalt for driften, og det gjør de ikke. Romeriksporten var heller ingen gratis oppgave. Der var det også slik at man måtte ettergi gjeld. Det er klart at man kan få dette til å gå rundt når staten kommer inn gang etter gang. Jeg er enig med representanten Oddvard Nilsen i at Arbeiderpartiet ikke ønsker konkurranse på sporet, og at det er Stortinget som har medvirket til de problemene som NSB nå har. Myrli var inne på at Fremskrittspartiet var det eneste partiet som gikk imot gratis parkering ved jernbanestasjoner. Det gjorde vi, for vi vet at mange av de jernbanestasjoner og plasser som NSB eier i dag, faktisk er avgiftsbelagt. Hvis en da skal følge Myrli, må det bety at de plassene som nå er avgiftsbelagt, også blir gratis.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Min ærede medrepresentant, kamerat Myrli, har på en måte ikke fått med seg helheten i det jeg sa. Han snakket om visjoner og målsettinger, at det var han enig med meg i at vi måtte ha. Men jeg prøvde å vektlegge i mitt innlegg at det var ikke nok. Det kunne bli en velviljens retorikk. Det viktigste er de virkemidlene vi bruker, og det er der jeg føler at denne sal kommer til kort. Myrli snakket om å frakte tømmer på bane, og sier at det skal ikke han ha noen store oppfatninger om hvor skal skje. Men samtidig vet vi det at på en tømmertransport kan kanskje kostnadene på NSB Gods på grunn av kjørevegsavgifta utgjøre 5–6 pst. av deres kostnader. Og det kan være at det er de marginene som gjør at dette ikke er lønnsomt. Altså – vi bestemmer litt av virkemidlene som skal brukes, de rammebetingelsene som jernbanen skal få. Og jeg vektla det veldig sterkt i mitt innlegg, for det kan vi påvirke. Når vi har målsettingene og visjonene, må vi da også ha evnen til å handle! Representanten Folkvord nevnte Ringeriksbanen. Det var vel for å få meg til å bli litt sentimental og tenke tilbake. Ja, vi fattet en gang et vedtak her med sikte på oppstart i 1997. Det rekker vi ikke! Da skulle ikke den oppstarten gå på bekostning av det som skulle gjøres på Vestfold- og Østfoldbanen. Der har man ikke kommet så langt, og vi er kommet etter 1997. Og da dreier det seg om: Ønsker man å satse på denne infrastrukturen, er man nødt til å ta et skikkelig løft. Hvis ikke, kommer vi aldri til Ringeriksbanen, for vi blir ikke ferdig med Asker–Skøyen, Oslo–Ski, Vestfoldbanen og Østfoldbanen, som på en måte ligger foran i køen. Så hvis representanten Folkvord ønsker å få Ringeriksbanen på plass – det blir jo ikke mens jeg er her det da, men det spørs om jeg kan få komme på åpningen med krokstav og vinke litt! – så er han faktisk nødt til å få sitt parti til å satse på jernbane. Komiteens leder kom tilbake til dette forliket. Nå tror jeg ikke at denne asfalten gikk ut over jernbanen. Jeg synes ikke det hørte hjemme i de forhandlingene. Det kan høre hjemme i andre forhandlinger. På den annen side vet jeg at det har vært mange forhandlinger i dette hus hvor man har dratt inn ting som ikke akkurat var knyttet til det man forhandlet om. Jeg tror den lista kunne bli lang. Nå var det ikke vi i SV som drog inn verken asfalten eller nattog på Raumabanen med Det nye testamente i sovevogna – jeg antar det også var med! Jeg tror det er konkurranse for toget. Det er i konkurranse med veg. Og spørsmålet er: Er man villig til å gjøre noe med konkurransebetingelsene som jernbanen har? Jeg føler at det er ingen som har svart på det.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Representanten Sahl viste til det bibelske ordspråket «Den man elsker, tukter man». Ja, under det mottoet har det vært mye kone- og barnemishandling. Men det er faktisk sånn at den man elsker, skal man altså ta godt vare på og gi arbeidsro og de rette arbeidsbetingelsene. Og det er det vi er nødt til å gjøre når det gjelder jernbanen. Så framstilles det som om jernbanen i Norge er en stor byrde. Sammenlikner en da med andre land? Det er faktisk staten som bygger jernbane i andre land også. I Norge er andelen offentlig kjøp av transporttjenester på jernbanen forholdsvis lav – en av de laveste i Europa. Offentlig kjøp i andre land ligger på et helt annet nivå. Offentlig kjøp har litt med rammebetingelser å gjøre, som igjen har noe med økonomien i selskapene å gjøre. Og der man har kommet lengst i privatiseringa, nemlig i Storbritannia, har man kaos på sporet!
Ola Røtvei (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Jeg skal prøve ikke å forlenge debatten noe særlig, men jeg har lyst til å understreke viktigheten av det som både saksordfører og andre har vært inne på, at NSB nå får armslag og arbeidsro. I likhet med saksordfører må jeg si at grunnlaget nå er lagt i eierskapsmeldingen, og jeg håper inderlig at ledelsen og styret og ikke minst også de ansatte lykkes. De har mine beste ønsker. Bakgrunnen for at jeg tok ordet, var ellers komiteens leder, representanten Oddvard Nilsens, visitt til det berømte forliket Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og SV inngikk om særlovselskapene. Nå registrerer jeg at komiteens leder henviser til at det var asfalt på fylkesveger. Da må jeg kanskje få rette opp en misforståelse: Det var riksveger. Men så er det jo slik at asfalt er asfalt. Det som i hvert fall er interessant å registrere, er at i senere budsjett etter det berømte forliket, har Høyre støttet at det skulle legges asfalt på disse grusvegene, og det har faktisk Høyre også gjort i Nasjonal transportplan. Det jeg også registrerer, er at i dagens Dagbladet har Høyre lagt sin strategi for forhandlinger med Fremskrittspartiet og representanten Hagen. Og det jeg er overmåte spent på nå, er å få se denne forhandlingsstrategien som Høyre ønsker å legge opp i forhold til Kristelig Folkeparti, og kanskje ikke minst på å bli delaktig i den handlelisten som Høyre nå vil presentere. Det er ikke mulig at vi får se det på denne siden av valget. Men den som overlever valget og får oppleve dette huset på nytt, får kanskje se den strategien.
Ola Røtvei (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Vi behandler i forbindelse med denne samleproposisjonen mange vegsaker. Jeg skal bare kommentere noen få. Først til E18 i Kristiansand og utvidingen av bompengeordningen. Flertallet slutter seg til dette opplegget, og jeg tror det nå er viktig at vi får på plass denne hovedtilførselen til Høgskolen i Agder. Å samle trafikken i en hovedtilførsel mellom E18 og høgskoleområdet vil bedre framkommeligheten og redusere miljøulempene i boligområdene. Dessuten vil vi etter det jeg har fått opplyst, spare en del kostnader på å gjennomføre dette prosjektet nå, ca. 5 mill. kr. Og 5 mill. kr er jo også penger. Så til E6 Osen–Korgen i Nordland. I forbindelse med budsjettet for inneværende år var det et flertall for å sette inn en startbevilgning på Lofast på 25 mill. kr. Når det gjelder plansituasjonen for Lofast, er den ikke klar, slik at prosjektet ikke kan startes opp inneværende år, og da var det flertallets forutsetning at disse pengene skulle kunne brukes til oppstart av E6 Osen–Korgen. Det blir nå gjennomført. Jeg vil også si at Lofast-prosjektet skal startes opp så snart plansituasjonen er avklart, og det skal gjennomføres på en optimal måte. Når det gjelder E6 Trældal–Leirvika i Nordland, er det en strekning som er særlig utsatt for ras. Komiteen sier at det er viktig at det blir en raskest mulig framdrift på planarbeidet og prosjekteringen for den rasutsatte strekningen. Planarbeidet må selvsagt følge vanlig prosedyre, men det er viktig at en på denne strekningen kommer i gang med nødvendig rassikring så tidlig som mulig i denne planperioden. Derfor forutsetter jeg at statsråden og Regjeringen følger opp med prosjekteringsmidler i år dersom det er nødvendig. Så vidt jeg kjenner til, ligger det en tilleggsbevilgning på kap. 1320 post 31 i forbindelse med revidert, som skal behandles i morgen. Regjeringen følger også opp utprøvingen av den nye katamaranferjetypen. Jeg er fornøyd med at Regjeringen følger opp de merknader som flertallet har i transportplanen. Flertallet holder åpent på hvilke samband det kan være aktuelt å prøve ut denne ferjetypen. Men det vil være få lengre samband med stor trafikk i skjermet farvann som passer for denne ferjetypen. Til slutt noen få ord om Statens vegvesens produksjon. Regjeringen orienterer i denne samleproposisjonen om at den rapporten Statskonsult har utarbeidet om organiseringen av produksjonsvirksomheten, er overlevert departement. En enstemmig komite ber om at en organisasjonsendring av produksjonsavdelingen kommer til Stortinget som egen sak. Jeg har likevel i denne sammenhengen lyst til å påpeke at det pågår et betydelig arbeid med effektivisering i produksjonsavdelingen. Dette er et arbeid som må videreføres, uavhengig av en eventuell organisasjonsendring.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
I disse sene nattetimer er det både negative og positive beskrivelser av NSB. Noen partier gir en fin beskrivelse og noen gir en elendighetsbeskrivelse. I samferdselskomiteen er vi egentlig alle enige i det representanten Myrli sa da han ønsket flest mulig passasjerer og mest mulig gods for NSB. Jeg er faktisk helt enig med representanten Myrli, men det er veien for å komme dit, som er så fatalt feil fra Arbeiderpartiets side. De har nå prøvd samme medisinen i en årrekke, og det blir færre passasjerer, det blir mindre gods, det blir færre linjer, og alt går bare i spiral nedover. Så sier representanten Myrli at det er vi i denne salen som «skal trekke opp de overordnede retningslinjene». Kunne det ikke da være et tankekors om det er der feilen ligger? Hvorfor skal vi sitte og bestemme alt hva NSB skal gjøre, hvordan de skal kjøre og alt mulig? Hvorfor kan vi ikke heller fristille linjene, la andre aktører komme inn eller sette ut på anbud? Hvorfor er man på død og liv i den tro at det bare er NSB som er det saliggjørende på jernbanesporet? Jeg er helt enig med representanten Myrli, som ønsker flere passasjerer. Høyre ønsker det sikkert, og vi i Fremskrittspartiet ønsker det også – men det er måten å komme dit på. Jeg tror nok at man i neste periode, eller i neste deretter, vil få se et helt annet system enn det vi har i dag.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Jeg hadde opprinnelig ikke tenkt å ta ordet i denne debatten, men det har vært nokså sterke kjærlighetsuttrykk her knyttet opp til toget, og det kan se ut som om det er noen som mener de har krav på å være alene om denne kjærligheten. Da er det jo slik at det er et uttrykk som ikke skal tas bokstavelig, men som likevel sier: «Den man elsker, tukter man». Det kan til en viss grad være slik at det ligger et rimelig stort ansvar også i denne sal for å følge opp toget nettopp i den situasjonen som NSB og Jernbaneverket befinner seg akkurat nå. Når det gjelder de uttalelser som har kommet fra Arbeiderpartiet og SV, kan en ha fått et visst inntrykk av at man har større kjærlighet til en organisasjonsform enn til toget – iallfall sett i forhold til en del av den kritikken som er kommet, bl.a. mot Kristelig Folkeparti når det gjelder gode forslag til forbedringer, og om å ta publikum på alvor når det gjelder togdriften. Så kort til Ola Røtvei, som ber om arbeidsro for NSB. Det skulle bare mangle om ikke NSB skulle få arbeidsro. Jeg tror det er nettopp det som trengs. Men samtidig må ikke det innebære at det skal frata oss muligheten, med det ansvaret vi sitter med, til å følge tett opp den situasjonen som NSB nå er i, ikke minst i forhold til de pengene vi nå satser, og på det å få en fortløpende rapportering av situasjonen videre. For som mange har sagt, er vi inne i en tid for NSB da jeg tror det er behov for handling, både innad og i denne sal. Kanskje må vi inn med mer penger, og da vil jeg si at fra Kristelig Folkepartis side er vi villig til det. Men da må vi få vite det. Det som i hvert fall jeg har opplevd i løpet av de fire årene jeg har sittet på Stortinget, er at vi har vandret gjennom en periode fra vi fikk beskjed fra NSB om at nå gikk alt så gullende godt, til ting plutselig ryr fullstendig i hop. Det skyldes ikke bare ulykker, men det skyldes også en del avgjørelser som er tatt, ikke minst i forhold til det materiellet som er kjøpt inn. Så arbeidsro: ja. Men en tett oppfølging fra denne sal tror jeg også er viktig i tida framover.