trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Eg registrerer at i den behandlinga av stortingsmeldinga som representanten Lundteigen refererer til, gjekk Senterpartiet vekk frå dei resultatmåla for sjølvforsyningsgrad som dei sjølve føreslo frå Stortinget, sist dei sat i regjering. At Senterpartiet får med seg andre parti på Stortinget på å reversere det ein sjølv var for ein gong i tida, overraskar på ingen måte meg, og eg er i stand til å ta signala på det. Det einaste det vil medføre, er at vi aldri vil verte sjølvforsynte i Noreg. Den måten å måle på vil gjere oss ute av stand til det. Eg aksepterer at Stortinget kan velje å meine at det er den beste måten å måle sjølvforsyningsgrad på. Men i eit land som først og fremst har føresetnader for å produsere gras – derav følgjer husdyrproduksjon, som i stor grad medfører matproduksjon basert på protein – er det veldig lite smart når ein skal oppnå resultat basert på kor det i årevis har vore produsert sukker, som gjev oss karbohydrat. Dersom Stortinget vil ha eit slikt resultatmål, kjem dei til å få det. Men vi må ikkje lure oss sjølve til å tru at det seier noko om vår evne til å halde matproduksjonen på eit høgt nivå – for det gjer vi jo. I større grad enn nokon gong tidlegare produserer vi mat i dette landet. Denne regjeringa har forsterka arbeidsdelinga i jordbruket og lagt betre til rette for frukt- og grøntproduksjon og kornproduksjon i dei beste jordbruksområda – på bekostning av grasareal, som kan liggje igjen i distrikta – og på den måten å ha eit jordbruk over heile landet. Så dersom ein er oppteken av resultat, er det kanskje andre parametrar ein bør vere vel så oppmerksam på som korleis ein vel å måle denne sjølvforsyningsgraden, som vil variere mellom 40 pst. og 50 pst. – alt etter avlingane – med den måten Lundteigen tek til orde for, og i overkant av 50 pst. med det som Senterpartiet sjølv føreslo då dei sat i regjering, og som eg føreslo for Stortinget i fjor.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Eg trudde Senterpartiet var vel kjent med å bruke mange ord. Det har dei iallfall gjort i landbrukspolitikken så lenge eg har følgt med. Det har blitt få resultat av det. Eg skal forsøke å vere eksemplarisk kort: Som eg sa i mitt førre svar, vil eg leggje fleirtalsmerknadene frå Stortinget til grunn, og eg vil rapportere på det til Stortinget, samtidig som eg gjer Stortinget merksam på korleis tala vil sjå ut om ein reknar på den andre måten.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Mitt spørsmål går til barne- og likestillingsministeren: Det er 8. mars i morgen, en dag for å markere likestillingsutfordringene vi har i Norge, og de er mange, til tross for at vi sammenliknet med de fleste land har kommet veldig langt. En av ordningene som har vært helt avgjørende for likestillingen, det at kvinner og menn kan kombinere familieliv med arbeidsliv, er bl.a. foreldrepermisjonsordningen – med en stor pappakvote, som gjør at mor kan gå ut i arbeid igjen, og at far slipper til på hjemmebane og tar sin del av stell av barn, hus og hjem. Det er først og fremst bra for barnet, det er bra for far og barnets tilknytning, og det er bra for likestillingen hjemme og for likestillingen i samfunnet generelt. For vi vet at når kvinner får barn, skjer det noe med karriereutviklingen og likestillingen i arbeidslivet og i familielivet. Heldigvis har regjeringen lyttet til Venstre, som, i likhet med Arbeiderpartiet mener at en stor del av foreldrepermisjonen skal være en pappakvote som forbeholdes far. Likevel har mange tusen fedre ikke rett til en eneste dag med pappapermisjon, fordi mødrene ikke har opptjente rettigheter før fødsel og ikke mulighet til å gå ut i aktivitet etter fødsel. I disse tilfellene mister far alt og får ikke mulighet til å være hjemme og knytte tette bånd med barnet sitt. Det er urettferdig og er en helt åpenbar likestillingsutfordring i Norge i dag. Det mener også EU, som har bedt Norge om å endre ordningen, slik at alle pappaer får pappaperm. Hva vil statsråden gjøre for å rette opp i dette, slik at alle fedre får muligheten til å få pappapermisjon?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg er glad for at statsråden gleder seg til å legge fram sak om tredelt permisjon, for vi vet at statsråden tidligere var imot hele fedrekvoten, men har snudd. Det er gledelig. Men også i dette spørsmålet som vi nå diskuterer, har statsråden snudd, og det er ikke like gledelig. I 2010 sa daværende stortingsrepresentant Hofstad Helleland at i dag kan fedre ha jobbet i 20 år og betalt skatt og trygdeavgift uten å få mulighet til å ta ut fedrekvote. «Slik diskriminerer lovverket flere tusen menn. Det skal Høyre endre på», mente statsråden den gang. Hvordan har det seg at statsråden den gangen hun var stortingsrepresentant, mente at alle pappaer skulle få pappapermisjon, og at loven diskriminerer fedre, men at det nå plutselig ikke gjør det lenger?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Det er fint å få forklart regelverket, men vi kjenner til regelverket. Spørsmålet mitt er hva statsråden skal gjøre for å rette opp i den urettferdigheten. Arbeiderpartiet har vært med på å innføre aktivitetskravet og mente at det var riktig, men når vi ser at nesten 6 000 fedre mister rettigheten til å ta ut pappapermisjon fordi mor ikke har opptjente rettigheter og ikke har noen aktivitet å gå ut i, må vi jo spørre oss hvor godt dette aktivitetskravet egentlig fungerer. Ser statsråden at det vil være bra for likestillingen hjemme i familien og også for likestillingen og arbeidslinja senere at far faktisk – til tross for at mor ikke har aktivitet – kan få lov til å slippe til hjemme, ta ansvar for hus og hjem og være hjemme med barn også i de tilfellene der mor ikke er ute i aktivitet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-03-07:
Mitt spørsmål går til statsråd Dale. Det gjelder Høyre og Fremskrittspartiets jordbrukspolitikk. Det framgår i Meld. St. 11 for 2016–2017, Endring og utvikling – En fremtidsrettet jordbruksproduksjon, under kapittel 8, Økt produksjon på norske ressurser, om samfunnsoppdraget til jordbrukspolitikken: «Selvforsyningsgraden korrigert for import av fôr bør ikke være et resultatmål for økt matproduksjon med grunnlag i norske ressurser.» Beregnet på denne måten blir sjølforsyningsgraden av jordbruksmat om lag 50 pst. I komiteens innstilling var det en merknad fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Kristelig Folkeparti som tok avstand fra denne definisjonen, og foreslo i stedet: «selvforsyningsgrad korrigert for import av fôr som resultatmål for norsk matproduksjon på norske ressurser.» Når en beregner sjølforsyningsgraden på denne måten, en internasjonal definisjon, vil sjølforsyningsgraden for mat fra norsk jordbruk være om lag 40 pst. Dette er skremmende lavt og må økes. Det krever større planteproduksjon i Norge. Vi trenger bedre fruktbarhet i jorda og større areal i drift. Jordbrukspolitikk er samfunnssak. Samfunnsoppdraget er matvaresikkerhet – nok naturlig trygg mat. Gårdbrukeren er virkemiddelet og må ha lønnsomhet i produksjonen for å realisere samfunnsoppdraget – dette på samme måte som helsefagfolkenes rolle for å gjennomføre helsepolitikken. Jordbrukets samfunnsoppdrag, matvaresikkerhet, må følges opp i årets jordbruksoppgjør. Det må stimuleres til bedre lønnsomhet i det private næringslivet, som skal gjennomføre innholdet i dette samfunnsoppdraget. Mitt spørsmål er: Vil regjeringa følge opp Stortingets flertallsmerknader, eller trenger regjeringa stortingsvedtak for å legge om politikken i tråd med dette samfunnsoppdraget?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-03-07:
Dette var mange ord til et konkret spørsmål. Mitt spørsmål var enkelt: Vil regjeringa følge opp Stortingets flertallsmerknader, eller trenger regjeringa stortingsflertall for å legge om politikken i tråd med dette samfunnsoppdraget? Det er det sentrale.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Mitt spørsmål går til kommunalministeren. En samlet byggenæring sto bak rapporten Enkelt å være seriøs, som var et svar på en bestilling fra regjeringen. Da rapporten forelå, ble anbefalingene ignorert, noe som gjør at byggenæringen nå spør seg selv om regjeringen egentlig mente alvor med målene om å legge til rette for de seriøse i næringen. I stedet for å følge anbefalingene fra rapporten har regjeringen nå kommet fram til at de vil sette ned et ekspertutvalg, men uten representasjon fra partene i arbeidslivet. Det viser nok en gang at regjeringen ikke forstår eller vil benytte trepartssamarbeidet for å sikre et seriøst og organisert arbeidsliv. Næringen ber om tiltak som gjør det enkelt å være seriøs, men regjeringen synes tydeligvis det er enklest med nye utredninger, framfor politisk handling. Det skal ikke stå på oss. Jeg kan garantere at Stortinget ville stemt for alle forslag som reelt sett hadde styrket de seriøse i byggebransjen, dersom regjeringen hadde tatt seg bryet med å fremme forslag. Hvorfor mener statsråden at BNL og Fellesforbundet ikke er relevante å ha med i ekspertutvalget, spesielt med tanke på at bakgrunnen for saken er rapporten Enkelt å være seriøs, som nettopp disse aktørene sto bak?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg mener at de fremste ekspertene på dette området er de som representerer næringen og de ansatte i disse næringene. Og det er ganske oppsiktsvekkende at regjeringen ikke lytter til innspillene som kommer nettopp fra partene i arbeidslivet om å bli tatt på alvor, om å bli involvert i dette arbeidet, men som aller nådigst skal få lov til å sitte i en såkalt referansegruppe. Jeg mener at det er ingen skam å snu for statsråden, og jeg hadde imøtesett et signal om at man ville invitere partene til å sitte i dette ekspertutvalget. Men parallelt med det har altså regjeringen allerede godtatt en ny tolkning av regelverket fra Direktoratet for byggkvalitet, som gjør at en nå kan få sentral godkjenning uten fast ansatte fagarbeidere. Dette undergraver fagarbeideren, og det åpner døra for useriøse aktører, noe Arbeiderpartiet er sterkt kritisk til. Er statsråden villig til å sette ny tolkning av regelverket på vent inntil arbeidet med nytt regelverk er på plass?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg får ikke noe svar fra statsråden på det som er spørsmålet mitt. Er statsråden villig til å sette ny tolkning av regelverket på vent inntil man har fullført arbeidet gjennom ekspertutvalget? Jeg hører at statsråden er interessert i å få innspill. Det er tydelige innspill fra en samlet bransje om at den nye tolkningen av regelverket er til skade for seriøse aktører. Nå skal det settes ned et ekspertutvalg og det skal jobbe fram tiltak. Er statsråden villig til å sette den nye tolkningen på vent inntil det arbeidet foreligger?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Rammefinansiering er hovedprinsippet for finansiering av kommunesektoren. At kommunene har handlefrihet, er viktig for at tjenestene kan bli godt tilpasset lokale behov, og for at kommunenes ressurser kan brukes effektivt. Det er opp til hver enkelt kommune å prioritere mellom gode formål i sin kommune. Staten bidrar ved at kommunene har gode og forutsigbare økonomiske rammebetingelser. Den økonomiske situasjonen i kommunene er god og har blitt kraftig styrket under denne regjeringen. Realveksten i kommunesektorens samlede inntekter er anslått til 2,4 pst. årlig i fireårsperioden fra 2013 til 2017, mot 2 pst. i perioden fra 2009 til 2013. Regjeringen er opptatt av at barna våre skal lære seg å svømme, uavhengig av inntekt. Regjeringen har fulgt opp strategien mot barnefattigdom. I budsjettforliket for 2018 ble det prioritert 30 mill. kr mer til svømmeopplæring i barnehage, slik at tilskuddet nå utgjør 66 mill. kr. Når det gjelder ordningen med merverdiavgiftskompensasjon for kommunesektoren, bygger den på egenfastsettelse. Det betyr at kommunen selv oppgir grunnlaget for merverdiavgiftskompensasjon i skattemeldingen. Dersom skattekontoret overprøver denne fastsettelsen, kan kommunen klage over avgjørelsen. Skattedirektoratet er klageinstans, og kommunen kan også bringe saken inn for domstolene. Finansdepartementet er ikke fastsettelsesmyndighet, og jeg kan derfor ikke gå inn i enkeltsaker. Kommuner er i utgangspunktet utenfor merverdiavgiftssystemet og har på grunn av manglende fradragsrett et incentiv til å drive egenproduksjon fremfor å kjøpe varer og tjenester fra andre. Formålet med kompensasjonsordningen er å motvirke denne konkurransevridningen ved at kommunene gis kompensasjon for merverdiavgift. Kompensasjonsordningen er dermed ingen støtteordning for kommunesektoren. Kommuner driver også virksomhet utenfor sitt kjerneområde og kan tilby et spekter av tjenester som dels leveres i konkurranse med private aktører, f.eks. idrettstilbud gjennom bade- og svømmeanlegg. Idrett er som hovedregel unntatt merverdiavgift. Da har private verken fradragsrett for merverdiavgift eller rett til kompensasjon. Dersom kommunene i slike tilfeller gis kompensasjon, vil det innebære en forskjellsbehandling av private og kommuner. Reglenes formål er å sikre like konkurransevilkår, og det gis derfor ikke kompensasjon til kommunene i den grad de har økonomisk aktivitet i konkurranse med andre tjenestetilbydere. Denne regelen ble innført i 2008, etter at ESA konkluderte med at deler av kompensasjonsordningen var i strid med statsstøtteregelverket. Formålet med kompensasjonsreglene er ikke å privatisere kommunal virksomhet, men å sikre at kommunal og privat virksomhet i samme marked avgiftsmessig likebehandles.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Dette regelverket er kjent. Det er kjent for Stortinget, det er kjent for kommunene, det er kjent for aktørene. Dette er et regelverk vi må følge. Dette er en problemstilling som med jevne mellomrom kommer opp i Stortinget, men regelverket har vært kjent gjennom mange år, også under tidligere regjeringer. Det er ikke regelverket i seg selv som er problemet. Jeg tror i hvert fall vi bør være enige om at å likebehandle private og offentlige som driver innenfor samme virksomhet, er en forutsetning. Det er derfor dette regelverket i sin tid kom på plass. Det er altså ingen støtteordning. Så må kommunene selv selvsagt finne ut hvordan de ønsker å løse organiseringen av ulike tilbud til sine innbyggere.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Spørsmålet tyder på at representanten snakker på siden av det regelverket gjelder. Dette er ikke et regelverk som er ment som en støtteordning til kommunesektoren. Det er ment som et nullspill for å legge til rette for likebehandling i konkurransen mellom aktører som opererer i samme marked. Det trodde jeg Arbeiderpartiet var enig i, særlig fordi dette regelverket kom på plass under en tidligere regjering. Når det er sagt, har denne regjeringen prioritert innsatsen for barn og unge, bl.a. gjennom sterke kommunebudsjetter gjennom flere år, som har gjort kommuneøkonomien sterkere enn den har vært på mange år, og som dermed også gjør det mulig for kommunene å prioritere de aller viktigste oppgavene, som jeg tror at vi kan være enige om bl.a. handler om barn og unge.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg beklager at jeg uteble fra starten av møtet. «Statsministeren har hatt et fortjenestefullt engasjement for både FNs tusenårsmål og FNs bærekraftsmål. Men de nye bærekraftsmålene er svært omfattende: 17 mål og 169 delmål. Norsk utviklingspolitikk kan ikke ha full fart i alle retninger samtidig. Vi må prioritere. Stoltenberg II-regjeringen prioriterte særlig mødre- og barnehelse, tusenårsmål 4 og 5. Hva vil regjeringen gjøre for å oppnå bærekraftsmål 3.1. – at verdenssamfunnet innen 2030 skal redusere mødredødeligheten til under 70 per 100 000 levendefødte?»
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg takker for svaret. I forlengelsen av dette omtaler statsråden et annet aktuelt og alvorlig spørsmål innen området internasjonal kvinnehelse, og det handler om tilgang på prevensjon og trygge aborter. Han nevnte det flere ganger. Jeg husker at USAs president – med syv menn rundt seg i Det ovale kontor – for et drøyt år siden offentliggjorde kutt i all finansiering til organisasjoner som driver med abortveiledning. Restriksjonene gjelder bistand på totalt 9 mrd. dollar. Da er hele denne innsatsen ganske kraftig rammet. Nederlands utviklingsminister mobiliserte til en stor konferanse i Brussel for å kompensere for amerikanernes kutt, og der takket hun medarrangørene Belgia, Danmark og Sverige og de landene som hadde meldt sin støtte til initiativet: Canada, Kapp Verde, Estland, Finland og Luxembourg. Norge var dessverre verken i første, andre eller tredje rekke i denne viktige kampen for kvinners rettigheter. Spørsmålet er: Hva vil regjeringen gjøre for å forhindre alvorlige konsekvenser av disse kuttene, både politisk og økonomisk?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Det var økonomien. At Norge har penger i bistandsbudsjettet som man kan fordele, vet vi, og bistandsbudsjettet har økt. Det jeg etterlyser, er politiske synlige initiativer. Jeg har berømmet statsministeren for initiativet hun har tatt for unge jenters rett til utdanning, men dette er en politisk sak overfor den amerikanske administrasjonen, som har fjernet 9 mrd. dollar. Nå kan ikke statsråden svare på hvorvidt dette var et tema i samtalen statsministeren hadde med president Trump, men hvordan arbeider Norge politisk for å skape både mobilisering for nye ressurser og ikke minst holdninger på dette området? Da tror jeg det ikke er tilstrekkelig bare å arbeide inn mot de særorganisasjonene i FNs system som driver med befolkning, kvinner, barn og utvikling. Også dem bør vi arbeide mot, men når det gjelder å arbeide politisk overfor andre regjeringer og mobilisere støtte og oppslutning: Hvilke grep eller initiativer planlegger regjeringen i denne sammenheng?
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
På vegne av statsministeren vil jeg gjerne svare på dette viktige spørsmålet. FNs bærekraftsmål innebærer et tidsskille i utviklingspolitikken. Målene er ambisiøse og universelle og vektlegger partnerskap og samarbeid mellom land. I Jeløya-plattformen slår den blå-grønne regjeringen fast at menneskerettighetene og FNs bærekraftsmål skal være overordnede rammeverk i utviklingspolitikken. Innenfor bærekraftsmålene vil regjeringen velge enkelte områder der Norge har spesielt gode forutsetninger for å gjøre en forskjell. Regjeringen videreutviklet det norske lederskapet innen global helse. Våre prioriteringer vitner om langsiktig lederskap og engasjement i arbeidet med seksuell og reproduktiv helse og rettigheter. Norge har en rettighetsbasert tilnærming og støtter arbeidet for tilgang til trygg abort og prevensjonsmidler samt bekjempelse av kjønnslemlestelse og barne- og tvangsekteskap. Den totale helsebistanden er rekordhøy og retter seg spesielt mot kvinner, barn og ungdoms helse. Redusert mødredødelighet, bærekraftsmål 3.1, er høyt prioritert innenfor regjeringens helseinnsats. Redusert mødredødelighet var også et av tusenårsmålene som ikke ble nådd, og som derfor ble videreført. Regjeringen bidrar til dette gjennom en rekke målrettede innsatser. Statsministeren var med på å lansere den globale finansieringsfasiliteten Every Woman Every Child, GFF, i 2015. Norge er i dag den største bidragsyteren til GFF, med 3,6 mrd. kr i perioden 2015–2020. GFF har som mål å sikre universell tilgang til helsetjenester, spesielt prevensjon, svangerskaps- og fødselsrelaterte tjenester og tjenester for barn og unge. Samtidig arbeides det for å sikre en overgang til langsiktig innenlandsk finansiering for å sikre bærekraft. I lys av de internasjonale bevegelsene She Decides og Family Planning 2020, som mobiliserer for henholdsvis jenters rett til å bestemme over egen kropp og framtid og økt tilgang til prevensjon, har regjeringen forpliktet seg til å øke investeringene i seksuell og reproduktiv helse og rettigheter med 700 mill. kr i perioden 2017–2020, med særlig vekt på tilgang til trygg abort, prevensjon og seksualundervisning. Sentrale samarbeidspartnere utover GFF er FNs befolkningsfond, UNAIDS, UNESCO, UNICEF og ikke minst sivilsamfunnsorganisasjoner. Innsatsen i disse organisasjonene er kjernen i vår innsats for å redusere mødredødeligheten. Tenåringsgraviditeter og -fødsler innebærer en betydelig større risiko for dødsfall hos mor og barn enn graviditet senere i livet. Derfor er regjeringens innsats for jenters utdanning fokusert på at jenter skal fortsette på skolen, noe som er et viktig bidrag på dette området. Seksualundervisning er et annet viktig område, og Norge var vertskap for et ekspertmøte om seksualundervisning i desember 2017.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Norge jobber multilateralt med FNs organisasjoner, spesielt tett med UNFPA, FNs befolkningsprogram, samt en rekke internasjonale organisasjoner, som International Planned Parenthood Federation, IPPF, der en jobber med rådgivning til ungdom, klinikker for testing av HIV og andre kjønnssykdommer, veiledning om prevensjon og trygg abort og mor/barn-helsetjenester. Lokale organisasjoner jobber med opplysnings- og påvirkningsarbeid for at myndighetene skal innfri seksuelle og reproduktive helserettigheter. IPPF jobber også med seksualundervisning for unge som har droppet ut av skolen, og har en innsats mot kjønnslemlestelse. Det er viktig at det internasjonale samfunnet stiller opp og støtter opp om dette arbeidet. I de siste ti årene har norsk støtte til dette ligget på i overkant av 40 mill. kr årlig. Nå øker en støtten. Norad er i disse dager i ferd med å inngå en ny samarbeidsavtale med IPPF på 292 mill. kr over fire år. Det betyr at den årlige støtten økes til 73 mill. kr.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Som jeg også sa i mitt første svar: Statsministeren har tatt en ledende rolle i dette arbeidet internasjonalt gjennom flere initiativer, nettopp for å løfte betydningen av kvinners helse og arbeide med det også politisk, gjennom de tiltakene som representanten selv har berømmet statsministeren for, men ikke minst også gjennom den ledende rollen som statsministeren har tatt for økt innsats for unge jenters utdanning, som også er helt avgjørende på dette området. Norge jobber selvfølgelig internasjonalt på ulike arenaer for å løfte dette temaet også i andre land, men da må Norge vise at vi går foran med et godt eksempel, og det gjør vi.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Representanten Tvedt Solberg hevder at når nye Stavanger sykehus står klart i 2023 uten pasienthotell, vil fødende som hovedregel sendes hjem samme dag som fødselen. Han kommer også med en rekke andre påstander i tilknytning til sitt spørsmål. Jeg har innhentet informasjon fra Helse Vest. La meg komme med noen veldig tydelige og oppklarende opplysninger. Kvinneklinikken bruker i dag en etasje i pasienthotellet til barselkvinner. Dette er et område av pasienthotellet som er ombygd til formålet, og det er bemannet som en ordinær barselavdeling. Årsaken til denne løsningen er plassmangel på dagens sykehus. All somatisk døgndrift skal inn i nytt sykehusbygg på Ullandhaug i Stavanger fra 2023. Det nye sykehuset bygges kun med enerom, som vil være tilrettelagt med sengeplass for en pårørende. Helse Vest opplyser at det ikke er planlagt for færre senger for barselkvinner enn i dag. Antall rom som i dag er lokalisert i pasienthotellet, inngår i det totale antallet på det nye sykehuset – påstanden er altså feil. Det er ikke riktig at Helse Stavanger har som mål at fødende skal bli sendt hjem samme dag – den påstanden er også feil. Helse Stavanger har i tett samarbeid med kommunene i opptaksområdet satt i gang et arbeid for å forbedre barselomsorgen i tråd med nasjonale retningslinjer. Utgangspunktet for arbeidet er at svangerskaps-, fødsels- og barselomsorgen skal være helhetlig og gi et best mulig helsetilbud til kvinner og barn. Helse Stavanger skal, i samarbeid med den kommunale helse- og omsorgstjenesten, legge til rette for et tilbud der mor og barn skal ha mulighet for å reise tidligere hjem fra sykehuset dersom de ønsker det og helsetilstanden tilsier at det er forsvarlig. Jeg er opptatt av at Helse Stavanger planlegger driften i tråd med medisinskfaglige råd og nasjonalfaglige retningslinjer. Jeg er ikke enig i påstanden om at barseltilbudet på det nye sykehuset blir svekket.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Det kan nesten virke som om representanten hadde et ferdig skrevet oppfølgingsspørsmål, som ikke tok hensyn til mitt svar, for han fikk jo svar – at de påstandene som han kom med i spørsmålet, er feil. Det legges ikke opp til en reduksjon i kapasiteten i barseltilbudet på det nye sykehuset. Kapasiteten til den avdelingen som er på pasienthotellet i dag, og som er bemannet som en barselavdeling, vil bli videreført på det nye sykehuset. Det er ikke riktig at det nye sykehuset planlegges med utgangspunkt i at fødende kvinner skal sendes hjem første dag. Derfor håper jeg at representanten istedenfor å gjenta dette er med på å trekke ned den frykten som er skapt i befolkningen gjennom disse påstandene. Tilbudet til fødende kvinner i Norge skal fortsatt, som nå, utvikles med utgangspunkt i faglige anbefalinger.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg vil fortsette å tilbakevise feilaktige påstander om tilbud som utvikles, for det er med på å skape unødvendig bekymring både hos fødende kvinner og hos fagfolkene. Det håper jeg representanten kan bli med på, slik at folk ikke blir unødvendig bekymret. Det andre er at jeg jobber for stadig å forbedre situasjonen i sykehusene. Derfor har jeg som helseminister lagt opp til i de statsbudsjettene jeg gjennom fem år har hatt ansvaret for, en høyere vekst i pasientbehandlingen enn det Arbeiderpartiet klarte gjennom sine åtte år i regjering. Det handler om å legge til rette for fortsatt positiv utvikling i sykehusene. I tillegg har den blå-grønne regjeringen – i samarbeid med Kristelig Folkeparti – en betydelig satsing på tilbudet i kommunene gjennom en oppbygging av jordmortjenesten der, ved at vi de siste årene har bevilget over 1 mrd. kr nettopp til dette. Det gjør vi konkret for å styrke tilbudet og ta vekk ubegrunnede bekymringer.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Nei, jeg er opptatt av å redusere ventetiden til denne pasientgruppen, og jeg er også opptatt av å forbedre behandlingstilbudet, for jeg opplever det samme som representanten tar opp, at det er for mange tilbakemeldinger fra denne pasientgruppen om at tilbudet ikke er godt nok. Det skal ikke være sånn at man må vente flere måneder for å få riktig helsehjelp når man er alvorlig syk. Dette følger vi nå opp bl.a. gjennom etablering av pakkeforløp, utvikling av bedre indikatorer og i styringen med sykehusene. Ventetidene til spesialisert psykisk helsehjelp har blitt kortere, og fristbruddene er nesten borte. I 2013 var gjennomsnittlig ventetid til oppstart helsehjelp 54 dager. I 2016 var den gått ned til 46 dager. Jeg synes det er positivt, men det er ikke en utvikling som jeg er fornøyd med – jeg ønsker at ventetiden skal ytterligere ned. Vi har innført en prioriteringsregel knyttet til psykisk helsevern og rusbehandling som jeg jobber med sykehusene for å få dem til i enda større grad å innfri, og ventetid er en av indikatorene som brukes for å følge med på om dette gjøres. Så er det særlige utfordringer knyttet til behandling av krevende tilstander som forutsetter spesialkompetanse, som f.eks. alvorlige spiseforstyrrelser. Det betyr at en del av pasientene må vente lenge på riktig spesialistbehandling etter at de er utredet og har fått første behandling ved allmennpsykiatrisk enhet eller poliklinikk. Jeg mener at dette handler veldig mye om hvordan vi organiserer tjenesten, hvordan vi prioriterer, at man ikke lytter godt nok til det som er brukernes ønsker og erfaringer, og av og til handler det også om mangel på kunnskap og kvalifisert personell. De første pakkeforløpene på områdene psykisk helse og rus skal settes i verk til høsten. I alt er det planlagt 15 forskjellige pakkeforløp som implementeres fra 2018 til 2020. Flere av disse er generelle forløp for utredning og behandling, som gjelder uavhengig av diagnose. Det er også planlagt et eget pakkeforløp for spiseforstyrrelser for barn og unge. Formålet er nettopp å skape forutsigbarhet, bedre samhandling, kortere ventetider og ikke minst også mer innflytelse fra pasientene på behandlingen. I 2017 lanserte Helsedirektoratet nye nasjonale faglige retningslinjer for utredning og behandling av spiseforstyrrelser, som også skal bidra til bedre og riktig behandling. I arbeidet med Nasjonal helse- og sykehusplan 2019 og opptrappingsplanen for psykisk helse for barn og unge vil jeg rette oppmerksomheten mot flere områder som også har betydning for å kunne gi denne pasientgruppen et bedre tilbud enn det som er tilfellet i dag.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg mener at det ikke er godt nok. Derfor er jeg også opptatt av at vi bygger ut et lavterskeltilbud innen psykisk helse i kommunene. Det er et arbeid vi er godt i gang med. Vi bygger ut psykologkompetanse i kommunene med øremerkede midler og et lovfestet krav, og vi ser nå en kraftig økning i antall kommuner som ansetter psykologer, på samme måte som det gis tidlig hjelp gjennom helsestasjonen og skolehelsetjenesten, som også bygges ut. Samtidig er jeg opptatt av at det er for mange pasienter som avvises innen psykisk helse i situasjoner der f.eks. fastlegen opplever at en ikke har et godt nok tilbud lokalt, ber om hjelp fra spesialisthelsetjenesten og blir avvist. Vi ser også at det er for store variasjoner i praksis knyttet til avvisning. Det er noe som helseregionene nå jobber med, og det er også en av grunnene til at vi bl.a. har løftet opp psykisk helse som et hovedtema i den neste nasjonale helse- og sykehusplanen.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Dette er jo noe av det som gjør dette veldig komplisert. Men det er også forskjell mellom pasientene på dette området. Derfor er jeg opptatt av at det er en bredde i tilbudet, slik at en kan finne tilbud som passer godt til den enkelte pasient. Derfor er dette en del av fritt behandlingsvalg, der det også finnes alternative behandlingssteder, som drives av private og ideelle. Noe av dette er tema i de oppdaterte faglige retningslinjene. Det å sikre en bedre koordinering av tjenestene på tvers er jo noe av det som pakkeforløpene skal bidra til, og en av grunnene til at vi har valgt nettopp spiseforstyrrelser som en av de diagnosespesifikke pakkeforløpene innen psykisk helse.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Likestilling og ikke-diskriminering er et grunnleggende prinsipp i norsk helsetjeneste. Kjønnsperspektivet innen helse har særlig fått oppmerksomhet siden kvinnehelsestrategien ble publisert for mer enn ti år siden. Regjeringens mål er at kvinner og menn skal ha like gode tjenester av høy kvalitet. I arbeidet med å skape pasientens helsetjeneste er det viktig å se på kjønn som en av variablene som påvirker pasientens helse. Det er nødvendig med kontinuerlig oppmerksomhet på kjønnsperspektiv i helse hvis vi skal lykkes med å integrere kjønnsperspektivet fullt ut i sektoren. Helsedirektoratet har fått i oppdrag å sikre at kjønnsspesifisitet er omtalt i alle faglige retningslinjer og veiledninger der dette er relevant. Dette er et ledd i oppfølgingen av likestillingsmeldingen som kom i 2015. I Nasjonal faglig retningslinje for behandling og rehabilitering av mennesker med rusmiddelproblemer og avhengighet er temaet løftet fram. Retningslinjen legger særlig vekt på kjønnsspesifikk tilnærming, minoriteter og seksuell orientering i rusbehandlingen. Helsedirektoratet skal også vurdere kjønnsrelaterte forskjeller ved legemiddelbruk. Helsedirektoratet vil se nærmere på hvordan man skal utvikle en overordnet metodikk for å sikre likestilling mellom kjønnene i tjenestene, f.eks. ved bruk av kvalitetsindikatorer og andre måleparametere knyttet til helseregistre. Muskel- og skjelettplager er svært vanlig i befolkningen. Flere kvinner enn menn rammes. Samtidig opplever mange at de ikke får tilstrekkelig hjelp for sin sykdom. Regjeringen ønsker derfor å utvikle og innføre pakkeforløp også for muskel- og skjelettlidelser, utmattelse og smertebehandling, for å sikre alle pasienter et likeverdig tilbud av høy kvalitet. Dette er sykdommer der kvinner er overrepresentert. Kvinnehelse og kjønnsperspektivet inngår også i Helse- og omsorgsdepartementets strategiske satsing innen forskning. Blant annet skal satsingen bidra til mer forskning på eldre kvinners helse, uønskede forskjeller i helse- og tjenestetilbud mellom kvinner og menn, minoritetskvinners helse og unge kvinners psykiske helse. Også sykdommer som fører til langvarige sykmeldinger og uførhet hos kvinner, er aktuelle forskningsområder. Helseforskningen skal i sterkere grad handle om problemstillinger som omhandler ulikhet mellom kjønnene, og det er knyttet opp mot oppfølgingen av likestillingsmeldingen. I 2017 ble det utlyst forskningsmidler i samarbeid med de tre helseforskningsprogrammene BEHANDLING, BEDREHELSE og HELSEVEL. Totalt har satsingen finansiert 19 prosjekter i perioden 2004–2014. I tillegg er det flere pågående prosjekter som er relevant for kvinners helse, både i Forskningsrådets helseprogrammer og i de andre programmene.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Det er et av de perspektivene som nettopp ble løftet fram i mitt opprinnelige svar – at det er en erkjennelse av kjønnsforskjeller innenfor helse, og det er bakgrunnen for at det er lagt føringer for dette, bl.a. opp mot tildelingen av forskningsmidler, nettopp for å kompensere for det som har vært et resultat av en utvikling der forskning på menn og menns helse har vært i fokus, og der ikke minst behandling og legemidlers virkning har vært fokusert på menn. Dette er noe som starter så tidlig som allerede ved dyreforsøkene, der en bruker og tester på kun mannlige mus istedenfor også på kvinnelige mus, for bl.a. å unngå variasjoner som følger med kvinners helse. Så dette er et grunnleggende og viktig spørsmål som må følges opp så bredt som det jeg redegjorde for i mitt opprinnelige svar.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg tror at det er et bredt spørsmål og derfor en av årsakene til at regjeringen har løftet fram psykisk helse som en likestilt del av folkehelsearbeidet, så jeg tror vi er nødt til å starte med å tenke på hvordan vi skal styrke den psykiske folkehelsen i hele befolkningen. Så er det på mange måter et slags paradoks i Ungdata-undersøkelsene, for de viser jo at jenter i større grad lykkes i skolen, faller mindre ut, får bedre karakterer, starter i større grad på høyere utdanning, samtidig som de sliter mer med sin psykiske helse. Unge gutter dropper lettere ut av skolen, osv., og får utfordringer videre i livet med det, men har færre utfordringer med sin psykiske helse. Så her er det også kjønnsforskjeller, og som jeg også sa i mitt opprinnelige svar, er det å forske på unge kvinners, unge jenters, psykiske helse et prioritert område.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Representanten Kjersti Toppe viser til at forbruket av smertestillende medisiner mot hodepine og migrene blant unge har gått opp. Statistikken det vises til, omfatter migrenemedisiner som alle foreskrives på resept. At flere får migrenemedisiner, kan tyde på at det er økt oppmerksomhet rundt migrene, og at flere får riktig behandling under legekontroll. I 2016 hentet 2 821 jenter og 2 225 gutter paracetamol på resept. Totalt har antall brukere av paracetamol på resept økt jevnt fra 2007 til 2016 blant barn og unge, og bruken økte spesielt for 10–17 år gamle jenter og gutter. Bruken av reseptfrie legemidler, spesielt paracetamol, har stått omtrent uendret siden salg i butikk ble tillatt i 2004. Reseptfrie legemidler brukes hovedsakelig mot hverdagsplager i den ellers friske delen av befolkningen. Det er viktig å hindre overforbruk og feilbruk av legemidler, spesielt blant barn og unge. Det er derfor viktig med god informasjon om reseptfrie legemidler. Samtidig er det vesentlig at tilgjengeligheten er god for legemidler som brukes i egenomsorgen. Derfor tillates enkelte legemidler solgt i reseptfrie pakninger både i apotek og gjennom LUA-ordningen – salg av legemidler utenom apotek. LUA-legemidler er et godt supplement og er viktig for god egenomsorg ved enkle og moderate lidelser som smerte og feber. Det er Statens legemiddelverk som vurderer legemidlenes reseptstatus og bestemmer hvilke legemidler som skal være tilgjengelige i LUA-ordningen. Legemiddelverket mener det ikke er behov for å reseptbelegge småpakninger, som f.eks. paracetamol eller ibuprofen. Å reseptbelegge vil trolig ikke ha noen vesentlig forebyggende effekt. Befolkningen ville mistet tilgangen til gode medisiner i akutte situasjoner, og fastlegene ville fått en betydelig økt arbeidsbyrde.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg er veldig opptatt av riktig legemiddelbruk. Det er også en av grunnene til at det var et sentralt tema i legemiddelmeldingen, og det er viktig at en jobber opp mot fastlegene for å sikre en riktig legemiddelbruk. Men det jeg opplever, er at hver gang dette spørsmålet settes på dagsorden, så er representanten Toppes svar å reseptbelegge de reseptfrie legemidlene. Det ble også antydet i dette spørsmålet. Det synes jeg er et paradoks med tanke på at økningen skjer blant de legemidlene som allerede har reseptplikt, mens salget av reseptfrie legemidler på dette området er mer eller mindre flatt. Det å diskutere hvordan vi skal sikre riktig legemiddelbruk og virkemidler for det, er en viktig diskusjon, men da håper jeg vi kan komme videre fra diskusjonen om vi skal reseptbelegge reseptfrie legemidler, som stort sett er Toppes svar på disse spørsmålene.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg snakker gjerne om hva vi gjør for å få riktig legemiddelbruk, men igjen trekker representanten opp et forslag som omfatter reseptfrie legemidler, og det er ikke der vi har økningen, det er altså på reseptpliktige legemidler. Det er ikke lov å reklamere for reseptpliktige legemidler på tv i Norge. Det er det for reseptfrie legemidler. Vi jobber nå med å etablere pasientens legemiddelliste. Det vil være et viktig virkemiddel for å få riktig legemiddelbruk. Vi stiller krav til at de som skal jobbe som fastleger, er spesialister i allmennmedisin. Det vil heve kompetansen og kvaliteten i denne viktige delen av tjenesten. Vi jobber også med ulike modeller for hvordan en skal drive med kollegaveiledning på sentrale områder. Der har vi sett positiv effekt, spesielt når det gjelder bruken av antibiotika, som har vært et prioritert område nå, men det er et virkemiddel som også kan brukes på andre prioriterte områder.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Representanten Aukrust spør hva jeg har gjort for personer med diagnosen migrene. Jeg vil først presisere at jeg er opptatt av at alle skal få gode helse- og omsorgstjenester, uansett diagnose, kjønn, alder, yrke osv. Det er min hovedoppgave og mitt ansvar å etablere en samlet helse- og omsorgstjeneste som gir god helsehjelp til alle. Det er et faktum at flere kvinner enn menn får diagnosen migrene. At flere får diagnosen, og at flere får migrenemedisiner, kan tyde på at det er økt oppmerksomhet rundt migrene, og at diagnostikken er blitt bedre. Det er bra at flere får riktig behandling under legekontroll. Å leve med migrene har store konsekvenser – både for den enkelte og for samfunnet. Kronisk sykdom, som migrene, påvirker livskvaliteten og kan gjøre det krevende å mestre hverdagen. Lærings- og mestringstilbud kan være nyttig. Å bedre slike tilbud er et sentralt mål i flere av de meldingene jeg la fram i forrige regjeringsperiode, bl.a. i primærhelsetjenestemeldingen. Mange hodepinepasienter har f.eks. nytte av å lære seg å kartlegge triggerfaktorer som kan utløse hodepine, og etablere strategier for å unngå disse. I fjor høst la jeg fram Nasjonal hjernehelsestrategi. Den handler om helse- og omsorgstjenestens ansvar for å ivareta god hjernehelse. Dette omfatter forebygging og helsefremming, tidlig intervensjon, utredning, behandling, habilitering, rehabilitering, forskning og innovasjon. Den handler om å løfte fram det enkelte menneskes mulighet for å fremme egen hjernehelse og mestre livet med nedsatt funksjon på grunn av en hjernesykdom. Utdanning og kompetanseheving er vesentlig, og opplæring må omfatte både ansatte i tjenestene og pasientene. Migrene og annen alvorlig hodepinesykdom omtales i hjernehelsestrategien som den største gruppen av hjernesykdommer. Migrene er en viktig årsak til uførhet, og hodepinesykdommer er et fagområde der det fortsatt mangler kompetanse i helsetjenestene. Representanten er opptatt av hva jeg har gjort, men jeg regner med at han også er opptatt av hva vi skal gjøre. Jeg vil gi et eksempel på et viktig tiltak. For å styrke tilbudet til kronisk syke pasienter starter vi denne våren en utprøving av primærhelseteam som en oppfølging av den tidligere nevnte primærhelsemeldingen. Fastleger i et primærhelseteam vil i samarbeid med sykepleiere få bedre muligheter til å følge opp listeinnbyggere med kroniske sykdommer, som migrene.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg tror ikke en kan vurdere hjernehelsestrategiens vektlegging av migrene ved å telle forekomstene av ordet «migrene». Hjernehelsestrategien slår fast at migrene og annen alvorlig hodepinesykdom er den største gruppen av hjernesykdommer. Å legge fram en egen strategi for hjernesykdommer som faktisk slår fast at dette er den største pasientgruppen, er å ta dette spørsmålet og denne sykdomsgruppen på største alvor. Det at en ser en økning i behandlingen av en sykdom, trenger ikke nødvendigvis å bety en økning i sykdomstilfeller, det kan bety økt kunnskap om sykdommen og økte behandlingsmuligheter. Derfor er det positivt at flere får migrenemedisiner, for det kan tyde på økt oppmerksomhet rundt migrene og at flere får riktig behandling under legekontroll. Det er også, som jeg sa i mitt svar, andre behandlingsstrategier som det er viktig at en utvikler.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg er enig i at vi har en generell utfordring i helsetjenesten, også i Norge, knyttet til kjønnsperspektivet, og det har jeg også svart på i et tidligere spørsmål. Det er en av grunnene til at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen trakk tilbake den rød-grønne regjeringens forslag til likestillingsmelding. Det var fordi den ikke hadde et eget helsekapittel. Vi mener at likestilling og helse er et tema som er veldig viktig, derfor ble det laget en ny likestillingsmelding, der helse var et mer sentralt tema. Vi jobber nettopp med å løfte kjønnsperspektivet i helse – alt fra behandling til avansert forskning – og jeg er helt enig i at migrene er en av de sykdommene der det er en kjønnsforskjell. Derfor er jeg veldig glad for at vi har lagt fram en hjernehelsestrategi som nettopp påpeker at pasienter med migrene og hodepinesykdommer er en pasientgruppe som ikke har fått et godt nok tilbud. Det viste også forarbeidet til arbeidet med hjernehelsestrategien.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
På det spørsmålet kan jeg svare entydig nei. Det er heller ikke en helt korrekt gjengivelse av det som var mitt poeng i den debatten. Det som er forskjellen mellom sæddonasjon og eggdonasjon, er at man ved eggdonasjon har en fødende kvinne som har den biologiske tilknytning til barnet, mens det er kvinnen som har gitt egget, som har den genetiske tilknytningen. Det gjør at det rent faktisk er en forskjell på eggdonasjon og sæddonasjon. Men likestillingen, det at man skal ha mulighet til å få hjelp til assistert befruktning i like stor grad når det er kvinnen som har et problem, som når det er mannen som har det, er selvfølgelig et argument for eggdonasjon som jeg også erkjenner og anerkjenner. Regjeringen har lagt fram en stortingsmelding om evaluering av bioteknologien, og et sentralt tema som tas opp der, er om eggdonasjon skal tillates i Norge eller ikke. Meldingen beskriver både argumenter som taler for, og argumenter som taler imot eggdonasjon, uten at det konkluderes. Jeg representerer et parti som har denne diskusjonen nå. Denne diskusjonen i mitt eget parti ønsker jeg å delta i, selv om regjeringen ikke har et standpunkt i saken. Jeg vil avvente behandlingen av stortingsmeldingen som nå ligger til behandling i komiteen.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Jeg tror vi er helt enige om at for et barn er det viktigste å ha trygge voksenpersoner. Derfor er Høyres utgangspunkt i denne diskusjonen at det aldri – uavhengig av hvilken metode som har blitt brukt for at en blir født – skal bli satt spørsmålstegn ved et barn. Det er tverrpolitisk enighet i Norge om at en ikke skal tillate surrogati, men alle barn som fødes ved hjelp av surrogati, skal selvfølgelig være like velkomne og få den samme støtten som alle andre barn. Det må selvfølgelig likevel være mulig å ha en diskusjon – både medisinsk og etisk – om hvilke metoder som er akseptable å bruke. Det er den diskusjonen som nå pågår i Høyre. Men dette handler definitivt ikke om det grunnleggende, om at alle barn skal ha en god oppvekst. Og så er det en del av barnekonvensjonen at barn har rett til å få vite om sitt genetiske og biologiske opphav.
Bent Høie (Høyre), 2018-03-07:
Nei, mor er ikke viktigere, men som jeg beskrev i mitt første svar, oppstår det likevel en annen situasjon ved eggdonasjon enn ved sæddonasjon, som er en del av diskusjonen. Det er, som også kommer fram av stortingsmeldingen, helt riktig at ved å tillate eggdonasjon vil det sannsynligvis være noen flere kvinner som får mulighet til å gjennomføre eggdonasjon i Norge. Men det er ingen grunn til å tro at alle kvinner som ønsker å få gjennomført eggdonasjon i Norge, dermed vil få et tilbud i Norge, for Norge forholder seg strengt til de internasjonale konvensjonene knyttet til formidling av kjønnsceller. Det betyr at i realiteten vil det nok ikke være tilgang på donasjonsegg i det omfang som det vil være behov for. Derfor vil det nok, selv om det skulle bli tillatt med eggdonasjon i Norge, være mange som vil måtte reise til utlandet for å få det tilbudet.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
«Bane NOR har avsluttet kontraktene med selskapet Condotte på Follobanen. Arbeidet ble stoppet umiddelbart, og de ansatte har etter det ikke fått utbetalt lønn. Dette har medført mye frustrasjon og konflikter. Dersom Condotte ikke utbetaler lønn til de ansatte, melder oppbud eller går konkurs, vil statens lønnsgarantiordning kunne slå inn. Altså kan resultatet bli at den norske stat må utbetale lønn til de ansatte i et italienskeid selskap. Mener statsråden dette er god bruk av det offentliges midler?»
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Spørsmålet dreier seg i grunnen ikke om lønnsgarantiordningen som ordning, for det er en veldig god ordning, og den må vi slå ring om. Det er klart at de ansatte som har jobbet i Condotte, som jeg forstår har opprettet et norsk selskap som jobber på Follobanen, skal få lønna si utbetalt, og jeg forstår at det gjelder lønna i oppsigelsestida, altså februar og mars, det her er snakk om. Jeg har også fått opplysninger fra Norsk Arbeidsmandsforbund om at i alle fall noen av de ansatte, jeg tror ikke alle, i mellomtida har fått lønn. Det spesielle her er at vi har slike gode velferdsordninger i Norge som lønnsgarantiordningen er. På Follobanen valgte staten et italienskeid selskap. Så avslutter staten kontrakten med selskapet, og enden på visa kan altså bli at det norske fellesskapet gjennom sin lønnsgarantiordning må betale ut lønninger til ansatte i et italienskeid selskap. Synes samferdselsministeren dette er greit?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Det er vi glade for, og det tror jeg heller ingen har. Det er klart at de som har jobbet i Norge, i et selskap som jeg forstår er norsk, og som har betalt skatt til Norge av det de har tjent i Norge, selvsagt skal ha rettigheter som andre. Men dette reiser noen bredere problemstillinger. Selskapet som sådant er italienskeid. Det reiser spørsmål om hva myndighetene, regjeringen, vil med norsk bygg- og anleggsbransje, som er en stor og viktig næring. På andre områder vedtar vi målsettinger, og regjeringen legger fram strategier og viktige dokumenter for å støtte opp under næringen – det være seg sjømatnæring, reiselivsnæring, industri, teknologibransjen eller hva det måtte være. Vi – og myndighetene – har ofte en politikk for å utvikle de næringene. Nå må vi begynne å se på norsk bygg- og anleggsbransje som en næring det er viktig å støtte opp under. Derfor bør vi nå lære av det som har skjedd med en rekke utenlandske selskap i norske samferdselsprosjekter.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Jeg legger ikke opp til det.