Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-10-06:
Først har jeg lyst til å si noen ord om selve trontalen. I trontalen presenteres Regjeringens agenda for den kommende sesjonen. Det slo meg at i årets trontale var det en oppramsing av stortingsmeldinger og proposisjoner. Det er ikke noe feil med det, men dersom trontalen hadde vært en skolestil og jeg skulle ha rettet den, ville den ha fått følgende kommentar: Greit innhold, men fokus og engasjement mangler. Og den ville ikke ha fått beste karakter. Innholdet i årets trontale var som forventet og i tråd med Regjeringens Soria Moria-erklæring. Men det var altså en oppramsing uten glød, uten entusiasme og uten det budskap som en skulle ønske når linjene i norsk politikk skulle legges for det kommende året. Jeg skulle ønske meg en regjering og en trontale som med store bokstaver sa og slo fast at ja, vi skal målrette kampen mot fattigdom i Norge slik at forskjellen på folk ikke øker vi skal sørge for at alle som har rusproblemer skal få behandling uten ventetid vi skal ta på alvor at barnevernet har rekordmange saker, og vi skal se på og gjøre noe med årsakene til at barn og familier sliter Slik kunne jeg fortsette. Men jeg vil si noe om dagens debatt, for den handler, som forventet, mye om finanskrisen. Statsministeren snakket i sitt innlegg om den norske modellen som handler om å bygge på et godt samarbeid mellom staten og privat kapital, om at vi har offentlig styring av finans- og kapitalmarkedene, og at den norske modellen bygger på en sterk offentlig sektor. Kristelig Folkeparti mener det er rett at vi i Norge har en modell som gjør Norge bedre rustet enn de fleste til å møte en slik finanskrise. Modellen beskytter befolkningen mot sterke svingninger i markedene. Kristelig Folkeparti ønsker også en sterk offentlig sektor og gode fellesskapsløsninger. Men fellesskapsløsninger må inkludere frivillig sektor. Fellesskapsløsninger må være målrettede slik at de treffer dem som har behov for dem. Fellesskapsløsninger skal være et sikkerhetsnett. Det betyr ikke like løsninger, men like rettigheter. La meg ta et eksempel: rett til barnehageplass. Kristelig Folkeparti ønsker både full barnehagedekning og en lavere foreldrebetaling, og vi ønsker en inntektsregulert foreldrebetaling. Skal det virkelig være lik rettighet, bør plassen koste mye mindre eller helst være gratis for aleneforeldre som har dårlig økonomi. Det må jo være billigere for dem enn for dem som tjener godt. Det går ikke an å være uenig i at de som har tjent mest på at foreldrebetalingen i barnehagen har gått ned, er foreldre med høye inntekter. Statsministeren brukte mye av sitt innlegg til å forsvare den norske modellen og den norske velferden. Kristelig Folkeparti ønsker ikke bare å forsvare, men å forbedre og utvikle våre fellesskapsløsninger. For det er feil dersom full barnhagedekning i landet blir kortvarig fordi de private barnehagene ikke sikres en nødvendig og forutsigbar finansiering. Det er også feil at flere og flere rusbehandlingsinstitusjoner sliter med økonomien og må legge ned når behovet for dem øker. Kristelig Folkeparti ønsker seg en regjering som har fokus på at fellesskapet skal finne gode løsninger for enkeltmennesket, ikke på å ensrette fellesskapsløsningene. Til slutt ønsker jeg å komme med noen klare forventninger til morgendagen. Kristelig Folkeparti mener at kommunene er de viktigste leverandørene av grunnleggende velferdstjenester i Norge. Kommunene har ansvar for gode oppvekstvilkår for barn, barnehage med plass til alle som ønsker det, en grunnskole med kvalitet, en verdig eldreomsorg og et bredt kulturtilbud. Derfor må vi gi kommunene gode rammevilkår. Regjeringen har skapt store forventninger i Kommune-Norge, og i morgen må Regjeringen legge fram et budsjett der det er samsvar mellom de oppgaver kommunene skal ha, og den veksten de får i de frie inntektene. Skal kommunene klare full barnehagedekning med god kvalitet og lave priser, skal de klare å øke lærertettheten og gi en god og gratis grunnskole, en verdig eldreomsorg, en offensiv næringsutvikling og et rikt kulturliv, ja, da må veksten i frie inntekter være mye større enn det som er varslet i kommuneproposisjonen. Økte rammer til kommunene bør bety at kommunene får større økonomisk handlingsrom og frihet til å bestemme over egne satsinger.