trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 2009-05-20:
Jeg tror jeg vet hva jeg snakker om når jeg sier at det bak en skråsikker fasade ofte skjuler seg flere nyanser enn det som kommer fram. Det er en side statsråden ikke har fått vist fram i alle de svar han har gitt nå. Det er liksom sånn at de rød-grønne er grønne og snille, og alle andre har vært i hvert fall ikke grønne, og er slemme. Og når løfter blir brutt, er det for å gjøre noe som er gildere og vakrere. Det er litt sånn, for å bruke hans eget bilde, at han har oppnådd 100 pst. – mange i miljøbevegelsen sier kanskje at en har oppnådd henimot null. Jeg mener ikke det – jeg har valgt å møte miljøstatsråden med å skryte av ham når han gjør noe som er bra. Og han gjør veldig mye som er bra, det er det ingen tvil om. Men for å underbygge alt det som er bra, er det ganske smart å være ærlig på alt en ikke får til, og det er selvsagt veldig mye miljøstatsråden og SV ikke har fått til på miljøsiden. Det er bedre kommunikasjon enn det statsråden har vist så langt. Så herved kommer anledningen til å nyansere dette bildet av hvem som er snille og slemme!
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-20:
For det første vil jeg si at siden fjorårets seismikkinnsamling utenfor Nordland har det vært en omfattende dialog mellom fiskerimyndighetene, petroleumsmyndighetene og fiskerinæringen for å få på plass et bedre opplegg i år, som skal sikre at det ikke blir så mange konflikter. I år vil man gjøre det sånn at blåkveitefisket blir gjennomført før og etter seismikkinnsamlingen, og det skulle jo sånn sett sikre at fiskerne får fiske blåkveite utforstyrret og får sikret sine inntekter, og selvfølgelig at fiskeindustrien da også får råstoff og leveranser til sine anlegg. Det skulle derfor ikke være behov for en egen erstatningsordning for fiskeindustrien. Jeg mener at vi har hatt en veldig god dialog det siste året. Det har vært gjennomført omfattende opplæringstiltak for dem som skal være fiskerikyndige om bord i seismikkfartøyene, og jeg forventer at det skal være mindre støy i år enn det har vært tidligere.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-20:
Det var ikke Regjeringen som rotet det til i 2008, som representanten Lien her sier. Årsaken til at følgeforskningsprosjektet ikke ble gjennomført i fjor, var at den båten som skulle gjøre det, brant, og det var ikke Regjeringen som tente på den, for å si det sånn! Det forutsetter at dette følgeforskningsprosjektet skal gjennomføres i år. Jeg synes det er utrolig viktig at man får samlet inn den type kunnskap, sånn at vi har det beste beslutningsgrunnlaget for å ta kloke beslutninger om hva som skal skje videre i Lofoten og Vesterålen. Og jeg er jo litt overrasket over Fremskrittspartiets engasjement når det gjelder akkurat det som handler om seismikk og erstatninger for fiskeindustrien, for det går nå an å foreta seismiske undersøkelser og så ta videre beslutninger på bakgrunn av det. Fremskrittspartiet har jo allerede nå forhåndskonkludert med at man skal åpne rubbel og bit i Lofoten og Vesterålen. Det vil i så fall medføre betydelig mer seismikkundersøkelser enn det som er gjennomført både i fjor og i år.
Bent Høie (Høyre), 2009-05-20:
Mitt spørsmål går til fornyings- og administrasjonsministeren. De som har de viktigste jobbene i samfunnet vårt, lærere og sykepleiere, tjener 80 øre der ansatte i privat sektor med tilsvarende utdanning tjener 1 kr. Skal vi skape verdens beste velferdssamfunn, må utdannelse lønne seg, også i offentlig sektor. Nye beregninger fra SSB viser at vi vil ha behov for 40 000 nye årsverk i helse- og omsorgssektoren i 2030. Sosial- og helsedirektoratet slår fast at 20–50 pst. av beboere i sykehjem er underernærte. Over 40 pst. av de ansatte er ufaglærte. 20 pst. av beboerne på sykehjem i Norge i dag blir feilmedisinert. Svaret på utfordringene knyttet til kvalitet på offentlige tjenester handler om å lønne de som har utdannelse, godt nok, og rekruttere nye mennesker til disse viktigste jobbene. Derfor har Høyre foreslått en kompetansepott, eller en likelønnspott, som Likelønnskommisjonen kaller det, som innebærer et lønnsløft for de med høyere utdannelse i offentlig sektor utover rammene i lønnsoppgjøret. Vi er derfor bekymret når en leser at SV-leder Kristin Halvorsen på LO-kongressen slutter rekkene med mannfolkene i LO bak lavtlønnsstrategien istedenfor å ta opp kampen for kvinnene med utdannelse i offentlig sektor. Likelønnskampen i 2009 og 2010 dreier seg om å heve de med utdannelse i offentlig sektor. Det er der kvinner med utdannelse jobber. Er statsråden villig til å utfordre LO for å ta opp kampen for kvinner med høyere utdannelse i offentlig sektor?
Bent Høie (Høyre), 2009-05-20:
Med den strategien som den ansvarlige statsråden her nå presenterer, vil en aldri nå målsettingene knyttet til å få en lønnsheving for kvinner i offentlig sektor med høyere utdannelse. Med den strategien vil, som også maktutreder Hege Skjeie og Likelønnskommisjonen har slått fast, LO være en propp, og Arbeiderpartiet vil stå ved siden av og heie. Spørsmålet til statsråden er, fordi dette dreier seg også om politisk lederskap, og dette er kanskje den viktigste oppgaven vi står overfor i årene framover, nemlig å rekruttere mennesker med høyere utdanning til offentlig sektor for å sikre kvaliteten: Vil statsråden, nå i dag, kunne si at Regjeringen vil ta et politisk ansvar på dette området og si at en skal etablere en kompetansepott utenom rammene i lønnsoppgjøret for å sikre et lønnsløft for offentlig ansatte med høyere utdannelse?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Eg er iallfall veldig glad for at Høgre no sluttar opp om eit gammalt både SV-krav og raud-grønt krav, nemleg likelønn og – for den del – likestilling i offentleg sektor. Det er jo i offentleg sektor vi ser at ein har utfordringar knytte til likelønn når det gjeld utdanningsgrupper, men ein har òg store utfordringar i privat sektor. Innanfor reiseliv, tenesteyting og i servicenæringar ser vi òg at det i stor grad er kvinner med låge lønningar i desse jobbane. Så ein har her ei forplikting både i privat og i offentleg sektor. Eg trur heller ikkje representanten Høie skal vere bekymra over SV-leiaren. SV-leiaren har vore veldig tydeleg på at dette er vår hovudsak i valkampen til hausten. SV vil ha ein forpliktande likelønnsplan, og ein sentral del av ein sånn plan er å følgje opp Likelønnskommisjonen når det gjeld den statlege likelønnspotten. Dette er jo eit inngrep i lønnsforhandlingane, og det skal vi ta på alvor. Difor har vi sagt at vi er heilt avhengige av at partane i arbeidslivet sjølve ynskjer å prioritere det. Vi ynskjer frå statleg side å bidra med finansiering, men korleis pengane då skal fordelast mellom gruppene, har vi stor respekt for at partane i arbeidslivet gjer opp seg imellom i forhandlingane. Det har vi eit anna syn på enn Høgre, som i stor grad ynskjer lokale forhandlingar og ingen sentrale forhandlingar, ingen sentrale føringar i det heile. Korleis ein då skal oppnå det Høgre ynskjer å oppnå, er eit stort spørsmål for meg. Det vi har gjort i dei statlege oppgjera eg har leia, er nettopp å bruke dei sentrale oppgjera til å putte pengane i dei yrka der kvinnene er, og på lønnsramma, leggje sterke føringar for lokale oppgjer, og leggje føringar for at kvinner i fødselspermisjon skal ha sin del av lønnsutviklinga, for dermed å kunne få til ytterlegare lønnsutjamning mellom kvinner og menn i statleg sektor.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Når det gjeld å ha målsetjing om likelønn, kan iallfall denne regjeringa ynskje Høgre velkomen etter, og SV var jo det fyrste partiet som gjekk ut med ei krystallklar støtte til forslaget i Likelønnskommisjonen. Denne regjeringa har ingenting å skamme seg over når det gjeld likestilling og likelønn. Vi sette ned Likelønnskommisjonen, som nettopp var grunnlaget for at vi fekk ein debatt om det. Vi fekk tal på bordet, og vi fekk analysar som fortel noko om utviklinga. To av dei tre regjeringspartia har følgt konkret opp med å gå for det forslaget som ligg der frå kommisjonen. Det tredje partiet, nemleg Arbeidarpartiet, har ei litt anna haldning til det, men gir òg støtte til forslaget om likelønn. Dette vert ein viktig del av nye regjeringsforhandlingar når vi har vunne valet til hausten. Det er all grunn til at veljarane skal gi oss støtte til det. Utover det har vi jo gjort store grep knytte til utvida fødselspermisjon, til opptening for sjølvstendig næringsdrivande, og andre ting som er med på å sikre likestilling, som igjen er ein viktig del av det å sørgje for auka likestilling og auka lønn for kvinner i arbeidslivet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Spørsmålet lyder: «Flere av landets viktige flyplasser rammes av forhold som kan begrense eller redusere trafikken. Det gjelder krav om sikkerhetssoner på lufthavnene i Stavanger, Trondheim, Kristiansund, Harstad/Narvik, Kristiansand og Ålesund, der Avinors pengemangel vil medføre kortere rullebane. For Bergen lufthavn gjelder det planlagt utbygging for å utføre pålagte sikkerhetstiltak som stoppes av Forsvaret. Disse forholdene gir luftfarten tilbakeskritt i stedet for utvikling. Hva vil statsråden gjøre for å løse disse problemene?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Takk for svaret. La meg først presisere at når det gjelder Kristiansand, er situasjonen helt spesiell. Pålegget om redusert rullebanelengde kan medføre at ordinære fly faktisk ikke kan bruke flyplassen. Avinor-meldingen, som statsråden viser til i sitt svar, er ennå ikke kommet til Stortinget. Det er en av sakene fra Regjeringen som er forsinket, så her gis det ingen tydelig løsning. Det er pengemangel i det statlige selskapet Avinor, som er basis i denne saken, som kan føre til at hele 46 rutelufthavner i Norge får endrede operative kriterier. Det betyr at man må redusere vekt ved både landing og avgang. Det betyr færre passasjerer i flyene. Det betyr også at man kanskje må avvise ordinære rutefly som brukes i dagens virksomhet. Er dette luftfartspolitikken fra denne regjeringen?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Dette svaret er jo en beskrivelse av total ansvarsfraskrivelse. Dette er et statlig selskap som har fått myndighetspålagte sikkerhetskrav, og det er er 100 pst. brukerfinansiert. Når trafikken går ned, svekkes økonomien i selskapet. Bør ikke staten selv finansiere myndighetspålagte sikkerhetstiltak innenfor innenriks norsk luftfart, slik det gjøres av staten innenfor andre transportsektorer, eksempelvis jernbanesektoren? Vil staten gjøre noe på kort sikt, eller vil staten bare observere at 46 lufthavner i Norge rammes av mangel på penger i et statlig selskap, og passivt registrere at trafikkgrunnlaget ødelegges og trafikken reduseres?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren, som vil bli besvart av miljø- og utviklingsministeren: «For mange HV-distrikter blir det i inneværende år få eller ingen øvelser for HV-soldatene. Dette er en farlig utvikling, og fortsetter dette, vil Heimevernet dø ut som forsvarsgren. Denne uromeldingen kommer bl.a. fra HV-05 i Hedmark/Oppland. Ser statsråden med uro på denne utviklingen?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Jeg takker statsråden for et utfyllende svar. Det ble sagt i svaret at bevilgningene vil øke med 800 mill. kr framover, men det står ikke i forhold til det som ble presentert i revidert, hvor Heimevernet faktisk ble redusert med nesten én million. Heimevernet har jo vært i en stor endring, fra 83 000 mann for noen år tilbake, ned til 50 000 og nå 45 000 mann i dag. Det samme gjelder antall distrikter som er redusert fra 18 til dagens 12 – mener jeg det er. Når man ser at antallet soldater utenom Heimvernet er kun 18 000, skjønner man at Heimevernet er en stor del av det forsvaret vi har. Det som jeg er veldig redd for, og som jeg tror mange andre er redd for også, er at den store lokalkunnskapen som Heimvernet har, skal forsvinne. Den enkelte soldat vet hvor den enkelte bru er, hvor en spesiell bygning er, etc. Med den utviklingen som vi har sett, med en nedgang i antall soldater og heimevernsdistrikt, forsvinner mye av den lokalkunnskapen. Når man i tillegg ikke får øve, ser dette skummelt ut.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Jeg takker statsråden nok en gang for svaret. I Østlendingen mandag 11. mai i år sier sjefen for HV-05 – altså Hedmark og Oppland – oberstløytnant Nils Arne Skaret: «I år blir ingen HV-soldater i Hedmark og Oppland trent. – Utviklingen er faretruende. Fortsetter dette, vil Heimevernet dø ut.» Det er klart at når en oberstløytnant – i dette tilfellet sjef for HV-05, som består av ca. 3 500 soldater – ser med uro på den utviklingen som Heimevernet er inne i, og det er ikke bare han som sier det, jeg får mange slike meldinger fra andre heimevernsdistrikter rundt omkring i Norge, må vi som stortingsrepresentanter, og statsråden, ta slike signaler alvorlig. Det er alvor.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-20:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Det er nå etablert fem regionale barnehus. Store avstander til barnehusene gjør at både domstoler og politi i for liten grad benytter det nye tilbudet. Begrunnelsen er knapphet på personell og høye reisekostnader. Konkret betyr dette at mange barn ikke får den koordinerte oppfølging barnehusene var ment å gi. For å løse problemet knyttet til domstolen, vil statsråden vurdere en ordning med fast dommer tilknyttet regionale barnehus for å forestå dommeravhør og som ambulerer til den aktuelle domstol når saken behandles?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-20:
Jeg vil takke statsråden for svaret, som jeg er veldig tilfreds med. Det er helt klart et stort tverrpolitisk engasjement i Stortinget for at det skal komme flere tiltak, som partiene også har forpliktet seg til gjennom landsmøtene denne våren. Barnehusene er et av de tiltakene som står langt oppe på listen. Det er også slik at skal dette reelt sett bli et landsomfattende tilbud, er vi nødt til å eliminere de argumentene man i dag til en viss grad har for at man ikke bruker barnehusene. Jeg er helt enig med statsråden i at det er ønskelig at flere barn skal kunne komme til én dør, slik at de slipper å fortelle historien sin mange ganger. Samtidig erkjenner også jeg at det kan være argumenter innimellom for at barnehusene allikevel ikke skal brukes. Når statsråden nå er så tydelig på dette når det gjelder domstolen, ser han da at det kan være andre måter å håndtere det på når det gjelder politiet, for politiet bruker noen av de samme argumentene for ikke å bruke barnehusene?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-20:
Statsråden må bare innrømme at han kom litt til dekket bord, for det lå ferdig utredninger. Det var bare å ta fatt på å virkeliggjøre de planene som lå i departementet – men la nå det ligge. Det er viktig for meg å få en bekreftelse fra statsråden på at det nå kommer til å bli etablert et barnehus i Oslo i løpet av året, slik det er forutsatt i budsjettet. Så synes jeg det er gledelig, slik det er antydet her, at det kanskje blir etablert flere barnehus – både i Ålesund, Stavanger og flere steder – for reelt sett å få ordningen landsdekkende, at vi ikke skal slå oss til ro med at de fem husene som er etablert i dag, er det vi skal ha til syvende og sist. Vi lever jo i et land som har noen avstandsmessige utfordringer. Selv om man eliminerer det med kostnader osv., er det klart at det kan være knapt med mannskaper slik at noen må være borte hele dagen på grunn av oppdrag som kun tar kort tid når man er på selve barnehuset.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-20:
Svaret er: Ja, det vil vi vurdere. Jeg er glad for at representanten Aspaker tar opp et spørsmål om barnehus. Det står i Regjeringens erklæring at man skal møte barn på en mye bedre måte i strafferettsapparatet enn det vi har gjort tradisjonelt sett. Det var også årsaken til at vi skrev inn i Soria Moria-erklæringen at vi skal vurdere å opprette ett barnehus. I løpet av disse årene vi nå har bak oss, har vi ikke bare «vurdert» å opprette ett, men vi har opprettet fem – i Bergen, Hamar, Kristiansand, Trondheim og Tromsø. Jeg er veldig glad for det. Det er noe som etter mitt skjønn vil gagne mange barn, men det er ikke minst et eksempel på hvordan man kan få flere profesjoner til å samhandle når mennesker står i vanskelige situasjoner, og at strafferetten alene ikke får monopol på hvordan vi skal møte barn som utsettes for overgrep – for vi trenger et annet alternativ. Vi trenger andre veier ut for de barna. Men vi trenger også de strafferettslige reaksjonene – og det får vi jo. Jeg har bedt om å få oversikt over hvor mange barn som har vært på barnehusene i Norge, og det gir grunn til å gi honnør til barnehusene, politiet og domstolene som følger godt opp i forhold til barnehusene. Barnehuset i Bergen hadde f.eks. i 2008 153 dommeravhør av barn. Det er mange barn. Så langt i år er det avholdt 97 dommeravhør i Bergen, som gjør sitt til at tallet er stigende. På Hamar ble det avholdt 70 dommeravhør i 2008 – så langt i 2009, 55. Så man er i godt driv. Omfanget, volumet på det, er faktisk større og høyere enn det jeg turte å håpe på, tatt i betraktning de problemer man har med tanke på at det ikke er barnehus i hver eneste kommune i Norge. Noen steder må man ta hensyn også til barn. Det kan være langt å reise fra midtre Hålogaland opp til Tromsø. Det kan også være langt å reise til barnehuset på Hamar, som gjør sitt til at vi har utfordringer i forhold til å tette igjen noen hull. Jeg har sagt før, og jeg gjentar det gjerne her i Stortinget, at vi bør ta sikte på å få supplement til den strukturen vi har i dag. Jeg har særlig pekt på Stavanger og Ålesund, og ikke minst på at vi bør få i drift barnehuset i Oslo slik at vi kan møte et større antall barn som trenger god hjelp. Når jeg svarer så tydelig og klart på spørsmålet om vi vil vurdere spørsmålet om mer fast dommertilknytning, handler det også om å la dommerne slippe å reise. Jeg er kjent med at man bl.a. i Kristiansand tingrett vurderer en slik ordning. Kristiansand tingrett tar seg av dommeravhørene for et større område, slik at sorenskriveren på Lister slipper å reise inn til Kristiansand når han skal foreta dommeravhør. Jeg kan ikke se noen hensyn, verken av rettssikkerhetsmessig art eller av praktisk art som skulle tale mot at man kan la slike praktiske løsninger få etablere seg. Jeg vet at det også er dialog mellom Politidirektoratet, domstolsadministrasjonen og barnehusene om dette. Så dette er forhold vi skal vurdere når vi nå ser hvordan barnehusene fortsatt vil fungere.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-20:
Jeg mener at det er barnets beste som må veie tyngst – ikke dommerens beste og politiets beste. Derfor har jeg i flere sammenhenger sagt at jeg faktisk mener at en del av aktørene må finne seg i å måtte reise litt hvis det letter trykket for barna. Men vi skal være åpne for praktiske løsninger som bidrar til at vi får en god ordning rundt dette. Regjeringa har også etablert egne spesialteam for denne typen saker. Det er klart at hvis vi ser praktiske løsninger, er vi villige til å vurdere det. Jeg er også veldig glad for, som representanten Aspaker sa, at det har vært et tverrpolitisk press og en tverrpolitisk enighet når det gjelder å bygge opp slike tilbud. Det jeg har registrert, er at det måtte en rød-grønn regjering til for å få etablert barnehusene. Da må det også en rød-grønn regjering til for å utvikle ordningen på best mulig måte.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-20:
Aller først: Vi kom ikke til dekket bord når det gjaldt barnehusene. Det forelå mange tanker og planer rundt det, men den store utfordringen var først og fremst å få flettet sammen proposisjoner og å få flere departementer til å arbeide sammen, og det økonomiske. Vi valgte fra Regjeringas side å prioritere det – ikke store skattelettelser osv. til dem som har det godt fra før. Det var et veldig tydelig politisk valg. Hvis ikke kunne den forrige regjeringa ha etablert disse husene – verre er det jo ikke. Det andre er at vi tar sikte på å åpne et barnehus i Oslo. Vi jobber intenst med det. Jeg har hatt møte med politidirektøren i dag om dette. Jeg har også hatt møter med politimesteren tidligere, slik at det håper jeg vi skal klare i løpet av 2009, som vi har antydet. Når det gjelder de øvrige stedene i Norge – Stavanger og Ålesund – har jeg pekt på at det vil tette noen hull, særlig der det er snakk om lange strekninger. Det er et budsjettmessig spørsmål som vi må komme tilbake til i framtidige budsjetter. Så er jeg også litt opptatt av at vi ikke må la ordningen få vokse for fort. Vi må kunne se hvordan dette fungerer, men vi er godt på vei.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-20:
Ja, det mener jeg er et åpenbart poeng her, for vi kan bevilge penger og lage prosjekter. Men hvis vi skal få mennesker til å få til et reelt sporskifte i livet, hjelper det ikke bare med en tom bolig. En forutsetning for å få seg en bolig er ofte at arbeidet eller utdanningstilbudet er på plass. Jeg mener jo med all respekt å melde at en av hovedutfordringene våre er å få flere profesjoner til å snakke sammen over departementsgrensene. Derfor er jeg glad for at når det gjelder Lauras Hus, er det flere departementer som er inne og koordinerer det – Barne- og likestillingsdepartementet, Helse- og omsorgsdepartementet, Arbeids- og inkluderingsdepartementet, Justisdepartementet osv. er med og drar det lasset. Det er ikke så mange mennesker vi snakker om totalt sett, så dette rike samfunnet her må kunne håndtere denne utfordringen klokt. Det handler faktisk mye mer om at flere aktører ser dem enn om budsjettmessige spørsmål. Så har jeg bestemt at vi skal begynne å ha oversikt over hvor mange som sitter på krisesentrene til enhver tid, slik at vi kan gripe inn når vi ser at det går over for lang tid.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-20:
Her er vi helt enige. Jeg mener at mange av de suksessprosjektene som vi ser, bl.a. i regi av mitt eget departement, ikke er der hvor vi nødvendigvis har pøst inn mest mulig penger, men det er der hvor vi har klart å få andre aktører ute i samfunnet til å være med og dra lasset. Barnvernsarbeiderne på politistasjonene er jo et veldig godt eksempel på det. Det har ikke bare bidratt til at politiet gjør en bedre jobb, det har også bidratt til at barnevernet vekkes med hensyn til at man trenger å være våken i forhold til en del av problemstillingen. Barnehusene som er etablert, er et veldig godt eksempel på tverrprofesjonelt arbeid, og vi ser at mange unger allerede rapporterer om at man føler at man blir møtt på en helt annen måte. Det er ikke snakk om pengene i det. Noe må ligge der i bunnen, men det er først og fremst det at man slipper å gå fra dør til dør. Når det gjelder dette arbeidet, særlig overfor kvinner som sliter i prostitusjon, er jeg overbevist om at er det noe som byr på utfordringer for jenter som kommer hit til landet, får en refleksjonsperiode, er det nettopp å finne fram ute i dette samfunnet, enten det er i det private eller i det offentlige. Det må vi hjelpe dem med.
Vera Lysklætt (Venstre), 2009-05-20:
Mitt spørsmål er til kunnskapsministeren: «Det er kunnskapsministerens overordna ansvar at samtlige elever her i landet får den opplæringa de har krav på. Læremidler tilpassa Kunnskapsløftet Samisk har vært en mangelvare. I muntlig spørretime 30. april 2008 svarte statsministeren at samiske barn har krav på læremidler på samisk, og 7. mai 2008 svarte kunnskapsministeren skriftlig at ifølge opplæringsloven § 9-3 skal skolene ha tilgang til nødvendige læremidler. Hvordan vil læremiddelsituasjonen i den samiske skolen nå være ved skolestart til høsten, skoleåret 2009/2010?»
Vera Lysklætt (Venstre), 2009-05-20:
Jeg takker for svaret, og jeg har et oppfølgingsspørsmål. Dette er en sak jeg har satt fokus på utallige ganger i denne stortingsperioden, og ettersom dette er den aller siste ordinære spørretimen i denne perioden, ønsker jeg å trekke fram denne viktige saken en siste gang. Som mangeårig lærer i den samiske skolen og med egne barn som har vært elever der, vet jeg så altfor godt hva dette går ut på. Venstre har i hele denne stortingsperioden ønsket å bevilge flere millioner kroner mer i sine alternative budsjetter til samisk læremiddelproduksjon, men dette har dessverre ikke fått støtte fra de andre partiene. Høsten 2009 skal det gjennomføres nasjonale prøver i lesing på samisk for elever med samisk som førstespråk. Hvilket utbytte av nasjonale prøver generelt ser kunnskapsministeren for seg for elever som i dette tilfellet har manglet og vært uten læremidler store deler av sin skolegang?
Vera Lysklætt (Venstre), 2009-05-20:
Jeg takker for svaret, og har et siste spørsmål. Siden 2005 har det vært en dramatisk nedgang i antallet samiske elever ved grunnskoler over hele landet. På to år har antallet elever som velger samisk, gått ned med hele 26 pst. Dette har selvfølgelig å gjøre med den store mangel det er – og altfor lenge har vært – på tilgangen til læremidler, men det legges heller ikke godt nok til rette på andre måter for dem som ønsker, og har krav på, undervisning i faget. Blant annet her i Oslo har det vært altfor vanskelig for elever som ønsker undervisning i samisk, å kunne gjennomføre det. Undervisningen har ofte blitt lagt til en annen skole og på den andre siden av byen, noe som selvfølgelig også går ut over undervisningen i andre fag. Hva vil kunnskapsministeren nå konkret gjøre slik at det kan bli enklere for de elevene som ønsker å ha enten nord-, sør- eller lulesamisk uansett hvor de bor i landet?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Læreboksituasjonen for samisktalande elevar har vore ei utfordring i lang tid. Framleis står mykje igjen før alt er slik det bør vere, m.a. fordi manglande kapasitet er til stades i dei samiske forlaga. For Kunnskapsdepartementet er det viktig å sikre at dei samisktalande elevane får undervisning av like god kvalitet som andre elevar, og at det ligg føre gode, gjennomgåande læremiddel i samsvar med Kunnskapslyftet. Det er Sametinget som har ansvaret for å stimulere til produksjon av samiske læremiddel, og årleg vert det stilt midlar til disposisjon over statsbudsjettet til det. På kap. 223 Samisk utdanningsadministrasjon vart det i 2008 løyvt om lag 32 mill. kr. Av denne summen brukte Sametinget 15 mill. kr til læremiddel. I år er det løyvt noko over 33 mill. kr. I tillegg har Kunnskapsdepartementet i 2009 stilt opp med 250 000 kr til eit forprosjekt om digitale læremiddel på samisk. Etter konsultasjonar er det framleis einigheit om at ansvaret for samiske læremiddel skal liggje i Sametinget. Kunnskapsdepartementet har vore i dialog med Sametinget om dekningsgraden av samiske læremiddel. Departementet har slått fast at det er viktig å få heile læreverk i faga tilpassa den læreplanen som gjeld no, Kunnskapsløftet Samisk. For raskt å få dekt dei behova elevane har for heile læreverk, har ein kome til at ein i nokon grad skal basere seg på omsetjing av gode læreverk frå ikkje-samiske språk. Om kort tid vil det verte etablert ei arbeidsgruppe som skal sjå på om det er mogleg å effektivisere læremiddelproduksjonen. Det vert no arbeidd med mandatet for gruppa, m.a. vil arbeidsgruppa verte beden om å leggje fram forslag til endringar slik at utviklinga av læremiddel etter Rammeplan for barnehagen og Kunnskapsløftet Samisk vert meir effektiv. Sametinget har utvikla ein eigen strategisk plan for samiske læremiddel for perioden 2009–2012. Til strakstiltak har Sametinget løyvt ekstra midlar til omsetjing til samisk av eksisterande læreverk. I Budsjett-innst. S. nr. 12 for 2008–2009 bad fleirtalet i kyrkje-, utdannings- og forskingskomiteen Kunnskapsdepartementet om å vurdere tilsyn for å sikre at dei rettane som samiske elevar her, m.a. til læremiddel, vert oppfylte. Departementet har i tildelingsbrevet for 2009 til Utdanningsdirektoratet følgt opp merknaden ved å skrive: «Departementet ber direktoratet om i 2009 å gjennomføre tilsyn med fylkeskommunenes og kommunenes oppfølging av samiske elevers rettigheter etter opplæringsloven, herunder også tilgang på læremidler.» Slik eg ser det, er det grunn til å tru at tilsynet vil vise at situasjonen framleis ikkje er god nok, og at det er behov for dialog og oppfølging mellom Sametinget, kommunane og sentrale styresmakter både når det gjeld kapasitet, omfang, kompetanse og prioriteringar i framtida.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Utbyttet av nasjonale prøver og andre måtar å kartleggje kunnskap på er jo til stades sjølv om ikkje opplæringa har vore tilfredstillande, for det er viktig å ha kunnskap nettopp om situasjonen og kva læringsutbyttet har vore. Det uheldige er jo ikkje det, det uheldige er jo at opplæringssituasjonen ikkje har vore god nok på grunn av mangel på læremiddel. Dette er, som representanten seier, eit svært alvorleg problem som har vart over tid, og eg skal ikkje sjå bort ifrå at pengar kan ha noko med det å gjere. Men det er heilt openbert og vel dokumentert at det òg er andre problem som er svært sentrale: mangel på god nok planlegging, produksjon av bøker som ikkje vert tekne i bruk og manglande samarbeid mellom dei ulike aktørane som skal sikre at bøker kjem fram. Det er nettopp derfor vi har gjennomført fleire tiltak, som eg har nemnt her. Vi skal føre tilsyn med dei, og Sametinget har vedteke strakstiltak etter dialog med Kunnskapsdepartementet.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Alle elevar i Noreg har rett til opplæring i samisk, og vi har kriterium for korleis den retten skal setjast ut i livet. Dei gjev etter mitt syn gode rettar for elevane. Men det kan vere ulike grunnar til at det vert færre elevar som har samisk. Eg skal ikkje sjå bort ifrå at det òg kan ha med læremiddelsituasjonen å gjere, men eg må presisere at det er opp til den enkelte kommunen å leggje til rette for at den retten kan verte oppfylt på ein god måte. Vi er opptekne av å følgje opp det. Så har eg gått igjennom dei tiltaka som har med læremiddelsituasjonen å gjere. Eg er einig i at det er ekstremt viktig å få gjort noko med det raskt, og derfor jobbar vi tett med det.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-20:
La meg for det første understreke at det å være krigsforbryter ikke i seg selv gir grunnlag for opphold i Norge, noe Aftenpostens oppslag kan gi inntrykk av. Personer hvor det kan være mistanke om krigsforbrytelse, skal vurderes for straffeforfølgelse i Norge. Det er opprettet et nasjonalt statsadvokatembete som bl.a. skal etterforske og vurdere straffeforfølging av mulige krigsforbrytere. Selv om det slås fast som en realitet at slike personer kan være utsatt for forfølgelse i Afghanistan, betyr ikke det at norske utlendingsmyndigheter uten videre gir dem beskyttelse. Sakene skal vurderes i forhold til den såkalte eksklusjonsbestemmelsen i Flyktningkonvensjonen. Eksklusjon betyr at personer som har begått alvorlige forbrytelser, ikke har rett til flyktningstatus i Norge. Det er det som er grunnlaget for UDIs praksis i slike saker. I denne sammenhengen vil jeg påpeke at i henhold til UDIs praksisnotat skal spørsmål om eksklusjon alltid vurderes. Jeg kjenner ikke de enkeltsakene som er omtalt i Aftenposten i dag, og kan derfor ikke gå inn i hver enkelt av dem. På generelt grunnlag kan jeg imidlertid si at det ikke er ukjent for utlendingsmyndighetene at asylsøkere gir opplysninger som opplagt ikke er riktige, fordi de feilaktig tror at det vil kunne gi grunnlag for opphold i Norge. Så langt jeg har kunnet bringe på det rene i dag – det er tross alt mindre enn en time siden jeg fikk høre om at jeg skulle hit og besvare dette spørsmålet – har heller ikke UNE gitt opphold til noen personer hvor det er lagt til grunn at vedkommende har sentral tilknytning til Taliban. Jeg understreker at vi foreløpig ikke har kunnet gå grundig inn i saken. Jeg er imidlertid informert om at UNE aldri har bekreftet, sånn som det framgår av Aftenposten i dag, at et ukjent antall talibanere har fått opphold i Norge. Personer som kan frykte forfølgelse ved retur til hjemlandet, men som har gjort seg skyldig i alvorlige overgrep mot sivile mv., er i utgangspunktet utelukket fra flyktningstatus. Våre internasjonale forpliktelser innebærer imidlertid at personer som bl.a. risikerer dødsstraff, eller å bli utsatt for tortur ved retur til hjemlandet, vanskelig kan returneres med tvang.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-20:
Jeg er glad for at flere har understreket viktigheten av den problematikken som her diskuteres, opp mot det å ivareta intensjonen i asylinstituttet. Det var også en viktig balanse i forhold til de innstrammingstiltak for ankomster som Regjeringen la fram i fjor høst, og nå innfører etter hvert som høringer og nødvendige prosesser er på plass, nettopp å forsvare asylinstituttet og ikke uthule det. Så det er jeg veldig glad for, og kan bekrefte det Trine Skei Grande etterlyser, at selvfølgelig er det slik at folk som er krigsforbrytere, som jeg sa i mitt innlegg, er ekskludert fra å få asyl i Norge. Så vil jeg understreke overfor representanten Høie, som sa noe à la at ikke statsråden tok det alvorlig: Det jeg prøvde å få fram i mitt innlegg, er at jeg tar det så alvorlig at jeg har lyst til å gå noe grundigere inn i det enn å konkludere på grunnlag av de oppslag som står i en avis i dag, spesielt ut fra noe av den informasjonen jeg har fått ved å ta det alvorlig og sjekke hva som skjer, og – det må jeg få lov til å si – det begynte vi selvfølgelig med før vi fikk beskjed om at jeg skulle hit på kort varsel. Jeg er interessert i sånne saker, og de undersøkelser som vi så langt har gjort, viser nettopp at på noen områder er historien litt annerledes. Det er den ofte i flyktningspørsmål som er omtalt i media. Jeg mener at nettopp det er å ta det alvorlig – ikke bare å basere seg på oppslag, men å gå grundig inn i det, slik som jeg sa i mitt første innlegg. Måten det gjøres på, er jo ofte at vi ber UDI om en redegjørelse for praksis, en praksisredegjørelse, og så får det være på bakgrunn av den og fakta bak den historien som er grunnlaget for at vi står her nå, at vi finner ut hvilke grep vi i så fall skal gjøre videre, nettopp for å ivareta den balansen som Skei Grande, Bent Høie og andre har vært inne på. Så alvorlig tar vi det, det kan jeg forsikre representanten Høie om. Jeg vil også si meg enig med representanten Høie i forhold til hans problematisering knyttet til at det av og til skjer vedtak i UDI som blir omgjort i UNE. Det skal det gjøre, fordi UNE er et rettsliknende organ som skal kvalitetssikre retten til beskyttelse eller opphold på humanitært grunnlag, men samtidig i en balanse slik at ikke UNE blir et organ som utformer egen politikk som alternativ til den nasjonale politikken. Det er den balansen som er viktig å ivareta, og jeg er enig med representanten Høie i at når UNE nå har fungert som organ i ganske mange år, er det grunn til å se på om praksisen og erfaringene er i tråd med intensjonen slik den var. Jeg minner om at det ikke er lenge siden vi også brukte de virkemidlene vi har i forhold til UNE, nettopp med henblikk på det som representanten Sandberg var inne på, omskjæring og Somalia. Vi har noen muligheter, men det kan være grunn til å diskutere i fellesskap om de mulighetene er gode nok, på bakgrunn av å ha gått enda grundigere inn i saken enn det vi har hatt tid til fram til nå.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-05-20:
Norge skal ikke være en nødhavn for terrorister fra Taliban eller for kriminelle. Våre internasjonale forpliktelser, som vi er enige om i Stortinget, betyr ikke at vi skal skape en tilfluktshavn eller et tilfluktssted for mennesker som vil bryte internasjonale lover. Men det er krevende å gi beskyttelse til dem som har krav på det, og samtidig ha den rette balansegangen i forhold til hvem som skal få beskyttelse. Når det gjelder straffeforfølgelse av krigsforbrytere, er Kristelig Folkeparti helt klar på at alle de som bryter norsk lov etter at de har kommet hit, eller som man har mistanke om har begått kriminelle handlinger mot sivilbefolkningen, og det er grunn til straffeforfølgelse, skal straffeforfølges. Og det er sånn – en kunne få et annet inntrykk da en leste Aftenposten i dag – at ingen mennesker uten videre får opphold i Norge. Det skal alltid vurderes om det er strafferettslige forhold som vil gi avslag, fordi det står i lovverket at mennesker som begår kriminelle handlinger eller krigsforbrytelser, skal utvises og ikke gis opphold. Framstillinger av den typen vi fikk i Aftenposten i dag, blir feil, for de forteller ikke hele historien om hvordan vårt lovverk virker. Kristelig Folkeparti er opptatt av en rettferdig og ryddig asylpolitikk som også har tillit i befolkningen. Derfor er det veldig viktig at statsråden tar fatt i dette og presiserer både overfor utlendingsforvaltningen og befolkningen at mennesker som er skyldige i overgrep mot personer – i Norge eller før de kom hit – ikke får opphold. Så er sånn at Norge ikke sender mennesker tilbake der de risikerer å bli torturert eller få dødsstraff. Men igjen må man kunne klare å ha begge disse tankene i hodet på én gang. Kristelig Folkeparti vil i likhet med Høyre oppfordre Regjeringen til å gå gjennom regelverket, sånn at det ikke er tvil om at de blir straffeforfulgt, de som man har mistanke om skal straffeforfølges. Vi må ha et system som sikrer at politiet får de nødvendige opplysninger, slik at statsadvokaten har en sjanse til å ta disse sakene. Når det gjelder UDI og UNE, kjenner jo ikke Stortinget hele innholdet i sakene som er framstilt i Aftenposten i dag, og det er vanskelig å stå på Stortingets talerstol og ha meninger om UNEs vurderinger. Igjen er det viktig at vi har tillit til at forvaltningen gjør jobben sin, og det synes nødvendig i denne situasjonen at statsråden bruker den muligheten han har til politisk styring, til oppstramming i regelverket og i styringsnotatene til både UDI og UNE. Det blir feil når en sitter igjen med et inntrykk av at vi fordi vi er et land som går foran i kampen for menneskerettigheter, et land som går foran i kampen mot dødsstraff, skal bli en nødhavn. Det er ikke slik en skal forstå regelverket, og det blir nødvendig nå å stramme opp og få en gjennomgang, slik at en sikrer at alle som skal straffeforfølges, blir det, og at ingen får automatisk opphold i Norge.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-05-20:
Beklager utsettelsen, president, men jeg har veldig lyst til på vegne av Venstre å si noe i denne saken. Jeg synes ikke det er riktig på grunn av en avisartikkel å dømme verken et system eller et regelverk som ubrukelig. Men det som bekymrer meg veldig sterkt, på samme måte som det bekymrer Bent Høie og Per Sandberg, er at det inntrykket som er blitt gitt i dag, er med på å undergrave tilliten til asylinstituttet hos folk flest. Asylinstituttet er en meget skjør og viktig menneskerettighet i vårt rettssystem. Derfor er det viktig at vi politikere hegner om asylinstituttet. Men jeg mener det er to aspekter her. Det ene aspektet, som kan virke litt underlig ut fra dagens saksframstilling, er at det etter min mening er klinkende klart ut fra alle konvensjoner at krigsforbrytelser, forbrytelser mot menneskeheten, gir ingen grunn til opphold, ingen grunn til asyl. Det mener jeg er en klinkende klar forutsetning i alt regelverk vi har. Det forutsetter jeg at Regjeringa også håndhever. Men det aspektet der jeg syns Regjeringa lener seg veldig godt tilbake, er at hvis det er slik at vi får forbrytere inn i dette landet som har gjort forbrytelser mot menneskeheten, har også vi et internasjonalt rettsansvar for å stille dem til ansvar for sine handlinger. Det har vært vanskelig i mange områder. Vi har prøvd på eks-Jugoslavia-området virkelig å løfte et rettsoppgjør på det området. Det at vi har fått et regimeskifte i USA, gjør at vi kan slå en mye sterkere ring om den internasjonale rettsordenen, i og med at man har lagt ned Guantanamo, sagt at man skal ha ordentlige rettssaker, og at man ikke skal bruke militærdomstol på dette området. Jeg hadde forventet at en regjering som ser at man får flyktninger med et rulleblad som det det kan se ut som om de har ut fra dagens medieoppslag, hadde tatt et initiativ til også å løfte dette i forhold til internasjonale rettsdomstoler. Når det gjelder Afghanistan – overgrepene i Afghanistan og i det området – kunne de hatt veldig godt av å få sine forbrytere opp også for en internasjonal domstol. Det kunne Norge ha vært med og bidratt til, hvis det er slik at Norge har slike forbrytere blant sine asylsøkere. Jeg hadde forventet at Regjeringa hadde løftet det også internasjonalt, at man ønsket å utøve rettferdighet på dette området. I tillegg syns jeg det er veldig viktig å gjennomgå hele asylinstituttet vårt hvis det er slik at man kan legge fram en forbrytermerittliste som dette og tro at det skal gi adgang til asyl. Venstre vil være med og hegne om asylinstituttet, vi vil også være med og si at vi ikke sender folk tilbake til dødsstraff. Men det er faktisk slik at vi har norske soldater som ofrer livene sine, og som kjemper for å få et regime på plass i Afghanistan. Det forutsetter også en internasjonal rettsorden knyttet til de forbryterne som har forbrutt seg mot det afghanske folket, og det syns jeg at Norge kan bidra til også herfra, hvis vi ser at vi har forbrytere fra landets midte som kommer inn til vårt land.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-03-18:
På vegne av Hans Olav Syversen, Ingebrigt S. Sørfonn og meg selv fremmer jeg et representantforslag om en masterplan for reduksjon av nasjonale klimagassutslipp og oppfølging av klimaforliket.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-03-18:
Det er ei glede å setje fram eit Dokument nr. 8-forslag frå representantane Dagrun Eriksen, Ola T. Lånke, Line Henriette Holten Hjemdal, Bjørg Tørresdal og meg sjølv om eit styrkt og meir likeverdig kulturskuletilbod over heile landet.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-03-18:
På vegne av representantene Elisabeth Røbekk Nørve, Bent Høie og meg selv fremmer jeg forslag om å styrke forbrukerrettighetene til norske boligkjøpere.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-03-18:
Jeg tror det er opplagt for alle som har fulgt med på landbrukspolitikken i denne stortingsperioden, at norske forbrukere kommer helt nederst på rangstigen i landbruks- og matpolitikken. Vi så det i det forrige landbruksoppgjøret, da nesten hele regningen for økt inntektsramme ble lagt over på forbrukerne – og ifølge varehandelen med en effekt på 3 500 kr pr. familie, som er ganske interessant i et fordelingsperspektiv. Vi ser det også i konkurransepolitikken, hvor Regjeringen overprøver forbruker- og konkurransehensyn i hver eneste sak hvor landbrukssamvirkene har en interesse, og vi ser det i saker om tollvern, hvor Regjeringen konsekvent legger seg i forbrukerfiendtlig retning. Vi har også en politikk hvor Regjeringen i liten grad legger opp til en effektiv produksjon av norske matvarer. I disse dager jobber Regjeringen med en reform av opplegget for markedsregulering og målpriser i Norge for å tilpasse seg WTO-avtalen. Kan statsråden garantere Stortinget at ikke forbrukerhensyn også i denne sammenheng blir salderingsposten til Regjeringen?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-03-18:
Jeg vil stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Stadig flere små- og mellomstore bedrifter, SMB, velger å benytte Norskregistrert utenlandsk foretak, NUF, som selskapsform. NUF gir mulighet for å slippe krav til 100 000 kr i aksjekapital og revisjonsplikt, en viktig forenkling for mange gründere. Veksten i NUF-selskaper medfører økt risiko for skatteunndragelse, trygdesvindel og annen økonomisk kriminalitet. EU og flere konkurrentland har innført eller vil innføre enklere regler for SMB-bedrifter. Når vil Regjeringen følge opp denne utviklingen og på den måten legge til rette for nye arbeidsplasser og økt verdiskaping?»
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-03-18:
Jeg vil takke for svaret. Jeg opplever det dessverre som relativt lett for regjeringen – nesten uavhengig av hvem som sitter i regjering – å ty til innstramming av lover og forskrifter som genererer mer skjemavelde for næringslivet. Det vil alltid være slik at forvaltningen på selvstendig basis etterlyser bedre rapportering, og forvaltningen sitter som regel nærmere regjeringskontorene enn det de som skal rapportere, faktisk gjør. Og det er ofte slik at politiske målsettinger kan bli framstilt som oppfylt gjennom rapporteringskrav, f.eks. ved omstillingsloven. Derfor vil jeg advare mot den typiske ryggmargsrefleksen når det gjelder utviklingen med NUF-ene, som er strengere regulering. I en tid med finanskrise vil jeg anta at næringsministeren også ser poenget med at man er målrettet når det gjelder å legge til rette for nyetableringer, nye bedrifter, slik at folk som mister jobben, lettere kan starte opp en ny arbeidsplass. Her er det et par tunge forhold som spiller inn. Det er krav til aksjekapital, og det er krav til revisjon. Tilsier ikke utviklingen i antall NUF-er og utviklingen i EU med forenkling for små og mellomstore bedrifter at dette faktisk er tiltak som kan skape flere arbeidsplasser i Norge?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-03-18:
Dette handler jo om skjemaveldet. Måling av skjemaveldet som sådant er ingen eksakt vitenskap. Likevel legger Nærings- og handelsdepartementet hvert år ut en pressemelding – en relativt offensiv sådan – om hvor mange årsverk næringslivet har spart på regjeringens kamp mot skjemaveldet. Nylig kunne vi lese statsråden fortelle oss at bedriftene hadde spart 230,5 årsverk på Regjeringens kamp mot skjemaveldet. Dette skal man selvfølgelig ikke kimse av, selv om antall årsverk er relativt lite i forhold til næringslivets totale omfang. Men Finansavisen har 17. mars en sak hvor man beskriver hvordan dette estimatet på 230,5 årsverk framkommer: Det er den enkelte etat som melder inn til Brønnøysundregisteret hvor mye tid de tror bedriftene bruker på sin andel av disse 767 skjemaene som næringslivet må forholde seg til. Det er kun SSB som oppgir hvor mye tid bedriftene selv melder inn at de bruker. Hvor nøyaktig tror statsråden at dette estimatet på 230,5 årsverk spart i kampen mot skjemaveldet faktisk er?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-03-18:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren. I de 20 siste årene har norske bilister betalt 57 milliarder kr i bompenger. Fra 1990 under regjeringen Brundtland til 2009 med regjeringen Stoltenberg II har bompengeinnkreving og innbetaling fra næringslivet og enkeltpersoner økt og økt. Mens Norge har blitt stadig rikere, er bilistene blitt tvunget til å betale stadig mer av veiutbyggingen i Norge. Under regjeringen Stoltenberg II styrer Senterpartiets leder Samferdselsdepartementet, Senterpartiet som sier at «utbygging av vei er en offentlig oppgave», og som er «skeptisk til en utvikling som går i retning av stadig flere bompengeprosjekter». Under Senterpartiets ledelse har innbetaling av bompenger fra bilistene økt med 30 pst. i forhold til under den forrige regjering. I perioden 2006–2009 har bilistene betalt 19 milliarder kr i bompenger. Med Senterpartiet i regjering er veiloven endret, slik at bompenger fra bilistene nå også brukes til drift av kollektivtrafikk. Fredag den 13. mars kom Regjeringens forslag til ny Nasjonal transportplan. Det er en plan for fortsatt plyndring av bilistene – mer vei en noen gang skal tvangskjøpes på avbetaling. I løpet av de ti neste årene legger Regjeringen opp til at bilistene skal betale 60 milliarder kr for veiutbygging og 15 milliarder kr i avbetalingstillegg, altså 75 milliarder kr. Dette kommer i tillegg til de 60 milliarder kr – vel det – som bilistene hvert år skal betale i bilrelaterte skatter og avgifter. Hvorfor viderefører og forsterker Regjeringen plyndringen av bilistene? Hvorfor vil ikke denne regjeringen sørge for at staten betaler hele regningen for nødvendig veiutbygging i Norge?