Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-02-23:
Vi kommer ikke utenom politireformen når vi diskuterer politimeldingen. Det har vært flere som har hatt innlegg om det allerede, med ganske – skal vi si – ulike betraktninger og virkelighetsbeskrivelser. Jeg vil tillate meg å være litt moderat – verken på den ene eller den andre siden – og det belegger jeg med følgende: Alle vet at det var en godt begrunnet reform som regjeringen i sin tid igangsatte. Resultatene er mange, og jeg må si meg enig i svært mye av det som forrige taler tok opp da han viste til resultater. Politireformen var godt begrunnet, og den var tvingende nødvendig. Men så er det slik at i en reformperiode, når man gjennomfører en reform, er det veldig få som er tilhenger av den – for reform er lik endring, og endring er lik ubehag. Det er mange ting som kastes rundt på, det er mange som opplever endringer i sin hverdag, og når det reises kritikk basert på endring, er det veldig lett å bli motstander. Det er til og med så lett å bli motstander at selv de som var avtalepart, og som var med på å initiere reformen, velger å rømme unna når det blir litt tøft og litt hardt, som det gjerne blir når man gjennomfører en reform. Da sikter jeg selvfølgelig til Arbeiderpartiet. Men reformen er et faktum, den var nødvendig, den var godt begrunnet, og vi ser allerede gode resultater. Så finnes det ingen perfekt reform. Hvis man leter etter perfekte reformer, tror jeg man skal begrense seg til Kina, til Cuba, til gamle Sovjetunionen eller til Nord-Korea. Der gjennomføres perfekte reformer. Men vi må ta lærdom av hva som skjer underveis, og en del av den lærdommen som Fremskrittspartiet har trukket, handler om at vi må levere enda mer på et tilstedeværende politi lokalt. Og ja, det handler om flere politifolk bak rattet, det handler om flere politifolk i patruljebiler, det handler om synlig politi, det handler om politi nært folk. Det har Fremskrittspartiet tatt til orde for i flere runder, også i forbindelse med denne meldingen, og vi fremmer også konkrete forslag, med måltall. Vi er faktisk så konkrete at vi fremmer forslag om å styrke politiet operativt – altså øke antall patruljer – med minimum 30 pst. innen 1. januar 2023. Det er altså kun Fremskrittspartiet som støtter det forslaget – når det blir konkret. Vi tar også konsekvensen av realitetene, for fra regjeringens side virker det som – det står i meldingen – at nå er veksten i politibudsjettet over. Nå skal man ligge stabilt. Samtidig peker man på utfordringer som jeg mener helt åpenbart krever enda flere politifolk, og som gjør det helt ulogisk å dra ned utdanningskapasiteten ved Politihøgskolen. Derfor fremmer Fremskrittspartiet forslag, sammen med Senterpartiet – og SV, faktisk – om å øke inntaket på Politihøgskolen. Arbeiderpartiet stemmer imot, og det er interessant. Det forslaget får dessverre ikke flertall, men det viser at man må følge opp. Vi trenger flere politifolk der ute, og da må man også utdanne flere politifolk og ha større ambisjoner enn det regjeringen legger opp til. Så er jeg veldig glad for at vi i dag får flertall for å gjenåpne flere arrester der hvor politiet blir redusert til en transportvirksomhet, og hvor de i mange tilfeller – i hvert fall er jeg blitt fortalt det – lar være å gå til det skritt å hente inn folk, rett og slett fordi det vil kreve så mye ressurser transportmessig. Vi har lagt ned for mange arrester. Den lærdommen tror jeg vi skal ta, og da må vi gjenåpne noen flere. Jeg tenker også at utfordringer med gjengkriminalitet legger særlig press på at vi må sikre mer operativt personell og høy tilstedeværelse, særlig i utsatte områder hvor dette er en hverdag og en realitet. Det får også Fremskrittspartiet flertall for i dag, og det er jeg glad for. Arbeiderpartiet stemmer for det, og det krever mer personell, men de vil ikke utdanne mer personell. Det henger ikke helt godt sammen. Vi får også flertall for å identitetsskjerme politiansatte, og det tror jeg er veldig viktig. Det handler om å ta politiet på alvor når man opplever at man i sitt privatliv får ubehageligheter fordi man har den jobben man har, og den stillingen man står i. I vårt naboland Sverige har vi sett at mange slutter i politiet, rett og slett fordi det blir så ubehagelig å sitte i de jobbene og ta det ansvaret. Den situasjonen skal vi aldri komme til i Norge – vi skal aldri få svenske tilstander i Norge. Så er det to saker som Fremskrittspartiet er alene sammen med Senterpartiet om. Det er interessant nok. Jeg tror det er på tide å ta på alvor og ta konsekvensene av det vi selv sier. Når vi ønsker å ha et mer produktivt politi der ute, mer politi nært folk – politi som løser saker, som f.eks. bekjemper vold og overgrep mot barn, noe politiet er blitt mye, mye dyktigere på – da bør vi kanskje bruke litt mer penger på det og litt mindre penger på dem som flytter papirer og gjør saksutredninger og slike uforståelige ting som f.eks. å foreslå at man skal fjerne begrepet «lensmann». I fullt alvor sitter det folk i Politidirektoratet og jobber med dette, å finne på hva man skal hete i stedet for lensmann. Det er en offentlig oppgave som Politidirektoratet styrer med. Dette er selvfølgelig litt – skal vi si – tegneserieaktig fremstilt, men det er reelt. Da har man kanskje litt for mye av den typen ting, og det kan man kanskje gjøre noe med. Derfor mener Fremskrittspartiet, sammen med Senterpartiet, at det er naturlig å legge ned Politidirektoratet når vi nå er ferdig med reformen. Vi bør også ha tillit til politidistriktene og politimestrene. Jeg mener det på utmerket vis lar seg gjøre å lede norske politidistrikter, lede særorganene, fra Justis- og beredskapsdepartementet. Det gikk faktisk an tidligere, og da hadde vi langt flere politimestere og lensmenn. Det lar seg utmerket godt gjøre. Vi kan også kvitte oss med en masse kommunikasjonsansatte i samme slengen. Det er mange folk som bare er ansatt for å fortelle oss hvordan ting er, i stedet for å gjennomføre ting. Men dessverre er det på flere områder mange forslag Fremskrittspartiet fremmer, hvor vi står helt alene. Vi mener det er på tide å skille politi og påtalemyndighet. Man er i drøftingsfasen på det, men jeg mener at den drøftingsfasen bør være avsluttet. Vi vet såpass mye om dette at det på utmerket vis bør la seg gjøre å gjennomføre et skille. Vi står også alene om å understreke viktigheten av at man legger til rette for at politiet får den nødvendige respekt for sin myndighetsutøvelse. Jeg og Fremskrittspartiet mener at en stor del av forklaringen på det vi ser av fremvekst i ungdoms- og gjengkriminalitet, er at respekten for politiet ikke er det den en gang var. Det handler om at politiet på mange måter er særdeles begrenset i hvilke maktmidler de kan bruke, og i hvilket omfang de kan anvende dem. Vi ønsker å gi politiet flere maktmidler. Politiet må ha respekt i gaten, ellers nytter det ikke. Men det er altså et forslag Fremskrittspartiet står alene om. Og igjen: Vi står nok en gang alene om å ønske å bevæpne norsk politi. Vi er omtrent det siste landet i verden, med unntak av Island, som ikke har et bevæpnet politi. Vi er også enig i at det er bra at vi får til et våpenregister i Mosjøen. Det er det et flertall i Stortinget som går inn for i dag. Jeg er også veldig glad for – selv om det kanskje overrasker et par – at vi opprettholder utrykningspolitiet i den fasongen det har i dag. Nå er det på ingen måte tiden for å gjennomføre de store endringene av særorganene. Utrykningspolitiet er en viktig ressurs, og det eksisterer en del misforståelser av hva oppgaven deres er, og hvor viktige de er i veldig mange situasjoner. Det har de siste dagene kommet opp en diskusjon, en debatt, som jeg ønsker å utfordre justisministeren på, på vegne av Fremskrittspartiet. Det handler om at politiet visstnok skal ha utført 2 800 oppdrag for eller i tilknytning til barnevernet på ett år. Det er ganske overraskende tall, og det bør selvfølgelig være interessant å vite bakgrunnen for de tallene – hva de inneholder, hva de i realiteten medfører, hva slags oppdrag det er. Det jeg ikke liker, er at Barneombudet og andre, gjennom nærmest anekdotisk bevisførsel, prøver å fremstille det som at politiet bruker for mye makt i disse situasjonene hvor de er involvert med barnevernet. Det har man ikke belegg for å hevde. Derfor vil jeg sterkt ta avstand fra det hvis man tror det er en kvikkfiks-løsning på en måte å begrense enda mer politiets mulighet til å anvende de virkemidlene de trenger, gitt situasjonen. Jeg tror ikke det er en god løsning, og det vil jeg advare justisministeren sterkt mot. Men det vil være klokt om justisministeren bidrar til å få frem den kunnskapen og den informasjonen. Det tror jeg det er best om justisministeren gjør rede for selv. I utgangspunktet ønsker vi ikke å støtte det forslaget Arbeiderpartiet har kommet med, men dersom vi blir tvunget til det, kommer vi til å gjøre det. Men da er det for å få den kunnskapen og den informasjonen, og ikke for å bidra til – jeg holdt på å si – å kommunisere at politiet gjør noe feil i denne sammenhengen. Da må man i så fall først ha den kunnskapen, ikke opptre bakvendt med nå å legge ytterligere begrensninger på politiet. Det har man ikke noe grunnlag for, og det håper jeg virkelig ikke at justisministeren eller stortingsflertallet ønsker å gjøre – men kunnskapen må vi ha. Når det gjelder disse 2 800 oppdragene: Basert på anekdotisk kunnskap, i likhet med alle andre som har diskutert dette, tror jeg det kanskje handler om et kommunalt barnevern som svikter på altfor mange områder. Dette er en viktig melding som jeg tror i det store, selv om vi diskuterer mange ting, gir oss bildet av et politi som er usedvanlig godt, som vi alle er stolt av, og som leverer på veldig mange områder. Så er det noen utfordringspunkter som vi som politikere må bidra til å løfte frem og komme med bedre løsninger på. Men i det store og overordnede – og det tror jeg alle her er enige om – er vi stolt av norsk politi. Og selv om vi gjennomfører en stor politireform, håper jeg også at man underveis kan gjøre de nødvendige justeringene av nettopp de punktene som Fremskrittspartiet har pekt på, for det tror jeg vil bidra til at en god reform bare blir enda bedre. Jeg vil ta opp de forslagene Fremskrittpartiet er en del av, og så vil jeg bare avslutte med å si at vi ventet i spenning på at forslaget fra regjeringen om å endre ordet «lensmann» til «politiavdelingsleder» måtte komme. Jeg vil gjerne se at det er et forslag som når Stortinget, for det er vel kanskje ikke blant de mest gjennomtenkte forslagene vi har sett i nyere tid.