Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-05-03:
Det kom litt brått på, jeg skal prøve å gjenvinne pusten. Denne saken er fremmet av stortingsrepresentantene John I. Alvheim og Harald Tom Nesvik på vegne av Fremskrittspartiet, og er for så vidt en oppfølger av den smule bevilgningsiver vi har hatt når det gjelder sykehusfinansiering, i løpet av det siste halvåret. I november ble det bevilget 975 mill. kr til utenlandsbehandling av norske pasienter. De pengene kunne man ikke få brukt i løpet av det budsjettåret, og disse ble da gjort overførbare. Det som senere har skjedd, er at vi har fått et forslag om å kunne bruke disse midlene både til innenlands og utenlands behandling. Dessverre ble det nedstemt, mot Senterpartiets og SVs stemmer. I etterkant av den diskusjonen har komiteen behandlet denne saken, Dokument nr. 8:45, som går ut på å bevilge 1 milliard kr ekstra til økt behandling ved norske sykehus. Helseministeren har i brev til komiteen sagt at han ikke ønsker å bevilge ekstraordinære midler til sykehusbehandling nå, og vil knytte vurderinger av kapasitet og behov til ordinær budsjettprosess. Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre, har sluttet seg til dette. Et annet flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og SV, mener at en ny vurdering av dette spørsmålet bør gjøres i forbindelse med ordinær budsjettbehandling, og da først i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det er grunn til å minne om at det nå er ca. en uke igjen til revidert nasjonalbudsjett blir framlagt, og det er å håpe at det der finnes forslag fra Regjeringen som går ut på at vi kan øke takten i pasientbehandlingen ved norske sykehus. Det har i løpet av den perioden som vi har diskutert dette med økt bevilgning til sykehusbehandling i Norge, framkommet mange opplysninger fra sykehus om både ordinær og ekstraordinær ledig kapasitet, og et mindretall i komiteen mener at det burde vært mulig å gjøre noen av midlene i forbindelse med den første bevilgningen, altså de 975 millionene som ble bevilget før jul, disponible for både innenlands og utenlands behandling. Når vi imidlertid nå, den 3. mai, vet at revidert nasjonalbudsjett blir lagt fram den 11. mai, så sier alle i komiteen, med unntak av Fremskrittspartiet, at behandlingen av økt bevilgning til behandlingskapasitet ved norske sykehus må vi ta i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Fremskrittspartiet fremmer sitt ordinære forslag og vil sikkert redegjøre nærmere for det. Jeg ønsker til slutt å gå litt inn på den argumentasjonen vi fra Senterpartiet, sammen med Sosialistisk Venstreparti, her har lagt fram, som merknader. Vi mener det burde ha vært mulig, og også mest tjenlig for en raskest og mest mulig effektiv pasientbehandling fra årsskiftet og framover på vårvinteren, å bruke de midlene som allerede var bevilget i november 2000, slik at man kunne utnytte den bevilgningen som det faktisk var enstemmighet om ved votering i salen før jul, bruke dem nå, og så se på ekstraordinære midler i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett – som da kommer om bare noen dager – etter at departementet forhåpentligvis har fått en samlet oversikt over kapasiteten ved norske sykehus, ut fra det arbeidet som helseministeren har bedt SINTEF-Unimed gjøre for departementet. Vi mener at midlene utnyttet til både innenlands og utenlands behandling tidligere på året nok ville ha vært en mer effektiv og riktig bruk av disse ressursene. Vi ser vel nå at det har vært knyttet atskillige prinsipper og prestisje til disponering og handlemåte når det gjelder å utnytte tilgjengelige midler, istedenfor å bruke dem på en mest mulig effektiv måte. Det sies også fra helseministerens side at han primært må ha disse bevilgningene lagt til den ordinære budsjettprosessen. For så vidt kan jeg forstå det. Men samtidig sies det at det er et organisatorisk problem i norske sykehus og i norsk helsevesen, og jeg synes at det problemet understrekes ved at vi blir så firkantet i behandlingsformen når det gjelder tilgjengelige midler også for utvidet innenlands behandlingskapasitet. Jeg synes det er et dårlig forvarsel når det gjelder hva som vil ligge i statlig eierskap og sykehusansvar, at vi skal være så A4-preget i all vår disponering at vi må henvise kun til ordinære budsjettprosesser for å kunne øke behandlingskapasiteten innenlands – som flere sykehus har påpekt finnes der, hvis man får økte bevilgninger.