Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-12-04:
Representanten Svendsen reiser et viktig tema som vi skal diskutere mange ganger framover i denne salen. Men det er viktig at vi øyensynlig er enige om en hovedlinje, at arbeidslinjen skal gjelde i velferdspolitikken. Det må gis anledning til å komme i arbeid. Å bruke sin arbeidsevne, på heltid eller deltid, er et gode for den enkelte og et mål for den velferdspolitikken som vi skal levere som politikere. Så er jeg mer i tvil om vi er enige om hvilke virkemidler som skal til, for å hjelpe den enkelte og for å nå de politiske mål vi har satt. Jeg synes nok representanten Svendsen gjør målet om flere i arbeid til et ansvar for den enkelte i større grad enn jeg er redd det er grunnlag for. I likhet med representanten Svendsen leste jeg også Aftenposten i dag, som har en instruktiv artikkel om funksjonshemmedes situasjon. En undersøkelse som Statistisk sentralbyrå har gjennomført, viser, slik det ble nevnt, at det er 50 000 av 271 000 funksjonshemmede som ønsket seg ut i arbeid. Jeg leste også hva som ble sagt av direktøren for Nasjonalt dokumentasjonssenter for personer med nedsatt funksjonsevne: Vi må ikke bare kvalifisere arbeidssøkeren, men også arbeidsgiversiden må kvalifiseres. Statsråden viste til IA-avtalen og den positive utvikling som vi nå ser som følge av den avtalen som vi inngikk i fjor. Men så vet vi alle at IA-avtalens mål om flere funksjonshemmede i arbeid, som er et av de tre hovedmålene, på ingen måte kan sies å være etterlevd og oppfylt gjennom det arbeidet som skjer. Jeg tror vi må sette et søkelys på arbeidslivets evne til å leve opp til de mål det selv har vært med på å nedfelle i forpliktende avtaler mellom arbeidsgiver- og arbeidstakersiden og myndighetene. Det må skje noe på den siden også fra arbeidslivets side. Så er jeg også veldig glad for den understrekingen av NAVs ansvar som statsråden hadde i sitt innlegg. Jeg, og også de funksjonshemmedes organisasjoner, mener at for mange som oppsøker NAV, blir hjulpet over på trygd istedenfor det de kom for, nemlig å få hjelp til å komme seg ut i arbeidslivet. Det er for enkelt for myndighetene å vise til at det beste for deg er kanskje trygd. Det er altfor mange som møter det som alternativ når de ber om hjelp til å komme over i arbeid. Det er en kjempeutfordring for det arbeidet vi skal få ut av en omorganisert velferdsetat. Det er en kjempeutfordring for det arbeidet som stat og kommune skal gjøre framover – etter hvert som vi etablerer NAV-kontorene. Jeg forstår at statsråden har tenkt å ha et klart blikk, et sterkt blikk, rettet mot hvordan en klarer å oppnå de målsettingene vi har, om at arbeidslinjen i større grad skal prege velferdspolitikken. Men så vil jeg også understreke at vi skal ha en arbeidslinje som skal prege velferdspolitikken, men som ikke skal gå ut på at vi skal strupe velferdsordningene for den enkelte. Som representanten fra Kristelig Folkeparti er jeg nervøs dersom det vi gjør, er å gå løs på sykepengeordningene og på trygdeordningene for på den måten å presse folk ut i et arbeidsliv som ikke spør etter den arbeidskraften. Det betyr at det blir svært dårlige vilkår å komme ut i arbeidslivet på. Vi har så mye ugjort når det gjelder å bruke våre egne offentlige ordninger, når det gjelder å få et arbeidsliv som viser dynamikk på dette området, at vi må peke på det før vi retter et kritisk blikk mot den enkelte som gjerne vil, men som ikke får den assistanse som en ønsker.