Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-10:
Jeg vil slutte meg til saksordførerens innlegg, men jeg har behov for noen kommentarer i tillegg. Det å ha like muligheter er viktig, og det å være i aktivitet er bra. Det vet vi, og derfor opplever ikke jeg at det er noen som i utgangspunktet egentlig synes at det er veldig bra at vi har en slik aldersgrense. Men jeg er av de veteranene her i Stortinget som jobbet med denne saken også da sittende president var finansminister, og fremmet samme forslag da, da Høyre satt i regjering – og Kristelig Folkeparti også, for den del – og opplevde den gangen at dette ikke ble prioritert. Denne gangen vil jeg ikke si noen ting om hvordan dette vil bli prioritert framover, men det er i hvert fall sånn at jeg regner med at presidenten har en viss forståelse for, i og med at han har vært finansminister, at tiltak må finansieres innenfor budsjettet. Det er det vel mange av oss som har jobbet for over flere år, og regjeringen har satt ned dette utvalget som har kommet med en gjennomgang av hele hjelpemiddelområdet, og det skal vi gjennomgå. Det er noen viktige prinsipper i den NOU-en som det går an å kommentere, og det er kanskje det som flere har vært inne på her: Hvem er det i så fall som skal ha ansvaret framover? Jeg kan signalisere at i utgangspunktet er jeg enig med dem som sier at dette skal være et ansvar for Nav, og at det skal være likt over hele landet. Denne omleggingen til mer kommunalt ansvar for en stor bredde av hjelpemidlene tror jeg ikke er noen vei å gå. Så har man også vært inne på den tanken at man kan ha egenandeler på dette området. Det skal jeg ikke avvise, for det kan være en slags likestilling i det at man får den samme utgiften som andre framover. Så det er en mulighet, men det er klart at det vil kanskje ikke gjelde alle hjelpemidler. Når det gjelder spesiallagde hjelpemidler, kan det stille seg annerledes, og jeg tror at veldig mange av de hjelpemidlene vi nå snakker om, vil måtte være spesialiserte, fordi det handler om veldig spesiell tilpassing for å kunne utøve den aktiviteten man ønsker. Komiteen var på Beitostølen for ikke så veldig lenge siden og så på deler av det hjelpemiddelsortimentet som var der, og en del av det måtte spesialtilpasses til hver enkelt og kunne ikke brukes om igjen til nestemann, i hvert fall ikke uten forholdsvis store ombygginger og kostnader. Så det er også en viktig side av hvordan vi ser på disse hjelpemidlene framover, i hvilken grad man også kan sørge for at noen av disse hjelpemidlene som blir laget og gitt til personer, kan brukes om igjen av andre, for det er ganske store investeringer som gjøres i dette. Og det er jo med mennesker med funksjonsnedsettelser akkurat som med oss andre, at vi har én interesse kanskje i en del av livet og en annen interesse i en annen del av livet, slik at det veksler. Det er ikke sånn at man driver med de samme tingene og har glede av de samme aktivitetene livet ut, eller at denne type hjelpemidler vil fungere over lengre tid. Så vi skal gå gjennom dette. Jeg tror ikke det er noen som har noen prinsipielle motforestillinger mot at dette skulle vært en mulighet for hele befolkningen, og da får vi jobbe for å finansiere det innenfor budsjettrammene, både opposisjonen og vi som er i posisjonen. Det er en oppfordring jeg tror jeg skal understreke en gang til, for jeg har ikke sett så mye spor av det i alle de forslagene som opposisjonen har fremmet i Stortinget i det siste.