Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Det går godt i Norge. Arbeidsledigheten er lav, sysselsettingen øker, og veksten er god. Det er ikke først og fremst på grunn av vanvittig begavede politikere i denne salen, det er fordi vi har innbyggere som står opp hver morgen, tar på seg dressen eller kjeledressen, går på jobb og skaper de verdiene som vi er så heldige at vi kan få fordele her i dag. Når man hører innlegg fra enkelte politikere på venstresiden i dag, skulle man tro at man lever i en helt annen virkelighet – en verden hvor statsbudsjettet bare har en utgiftsside, ikke en inntektsside, en verden hvor rammebetingelser for næringslivet ikke har noe å si for antall arbeidsplasser, en verden hvor alt kan løses ved å kaste mer offentlige penger etter alle utfordringer og problemer. En sånn verden etterspørres heldigvis ikke av velgerne i landet. Arbeiderpartiet tapte valget i fjor fordi velgerne ønsket lavere skatter og avgifter, ikke skjerpede skatter og avgifter. Folk ønsker å beholde litt mer av egen inntekt, slik at handlingsrommet og valgfriheten til den enkelte familie øker. På tross av dette foreslår Arbeiderpartiet i sitt alternative statsbudsjett den kraftigste skatteskjerpelsen av alle budsjetter Arbeiderpartiet har lagt fram siden 2013. Det er feil medisin. Vi må skape mer, ikke skatte mer. Regjeringen og flertallet fortsetter med budsjettet for neste år med det prosjektet vi satte i gang for drøye fem år siden: en politikk som gir en enklere og tryggere hverdag for folk og nærings- og arbeidsliv, som satser på de viktigste i livet vårt og på dem som trenger storsamfunnet mest. I august i år begynte drøyt 60 000 spente elever i 1. klasse. At disse elevene kjapt lærer lesing, regning og skriving, er helt avgjørende for framtiden deres – for at de fullfører videregående opplæring, og at de blir en del av arbeidsmarkedet i framtiden. Gode lærere er nøkkelen til at elevene lærer mer. Elever og foreldre skal være trygge på at lærere er fagpersoner med solid kompetanse. Derfor har vi forbedret og forsterket lærerutdanningen. Om læreren har en bachelor eller master, betyr i seg selv ikke noe – det er bare ord. Det som betyr noe, er kompetansen og fordypningen læreren har, og det får læreren best med en femårig utdanning. Det er det fortsatt partier i denne salen som stritter imot. Likeså er det partier i denne salen som foreslår å kutte kraftig i bevilgningene til etter- og videreutdanning av lærere, på tross av at vi vet hvor viktig læreren er for barns læring. Siden 2014 har rundt 20 000 lærere fått tilbud om etter- og videreutdanning, og denne høsten startet over 7 000 lærere på videreutdanning. Det er en god investering vi viderefører også i budsjettet for neste år, rett og slett fordi det funker bra. For dagens stortingsflertall har det vært viktig å bygge landet. Det gjør hverdagen enklere for folk flest og for næringslivet. Vi bygger veier og jernbane i et tempo som aldri før. Med budsjettforslaget for 2019 har samferdselsbudsjettet økt med 75 pst. siden denne regjeringen overtok i 2013. Vei og bane har virkelig fått et økonomisk løft de siste årene, men vel så viktig som hvor mye vi bevilger, er hvordan vi bruker pengene. Nye Veier, som opposisjonen var imot, og jernbanereformen, som opposisjonen fortsatt stritter imot, har spart og kommer til å spare skattebetalerne for milliarder av kroner, som vi kan bruke på andre investeringer i stedet for på tungrodd byråkrati og ineffektive prosesser. Når veiene blir bedre og tryggere, øker det konkurransekraften til norske bedrifter, som i mange tilfeller opererer i et internasjonalt marked. Det er mange politiske grep vi kan ta i denne salen for å styrke vår egen konkurransesituasjon. Det aller viktigste er det imidlertid ikke vi alene som er herre over, og det er tilgangen til et marked – at vi har noen å selge varene våre til. Jeg er glad for at finansministeren var så tydelig i sitt innlegg på viktigheten av fri handel og åpne markeder. Den største trusselen mot vår velstand i dag er at land lukker seg. Det er bare å se på historien for å se hva det kan gjøre med et samfunn. Sovjetunionen, Nord-Korea, Cuba, Venezuela – eksemplene er mange. Man kan godt mene at dagens avtaleverk ikke er perfekt – det er veldig få avtaler som er det. Men at vi faktisk har en avtale med vår nærmeste og viktigste handelspartner, er ikke noe vi må kaste på båten i en tid hvor vi trenger mer handel, ikke mindre, for å opprettholde vår velferd og velstand.