Filip Rygg (Kristelig Folkeparti), 2011-10-27:
Jeg vil først gi honnør til interpellanten for å reise en viktig debatt. Som interpellanten peker på i interpellasjonen, begår over 500 personer selvmord hvert år, og 4 000–6 000 blir innlagt på grunn av selvmordsforsøk. I tillegg kommer de personene som hver dag går med selvmordstanker eller begår selvskading. Det er derfor viktig og riktig at interpellanten tar til orde for en ny handlingsplan, som også nå statsråden sier vil komme, for å forebygge selvskading og selvmord. For de aller fleste er selvskading og selvmord fullstendig utenkelig, og vi ser derfor på det som uforståelig at noen velger å utsette seg for smerte eller å ta sitt eget liv. De fleste som skader seg med vilje eller begår selvmord, vet konsekvensene av det de gjør, men de overmannes av et intenst negativt ubehag kombinert med en opplevelse av at selvskading eller selvmord er det eneste eller beste botemiddelet som kan gi umiddelbar lindrende effekt. En pasient kan fortelle følgende: «Jeg hadde hatt den ekle følelsen så lenge, men jeg hadde ingen lindring før jeg lærte å stikke meg i låret med en tegnestift. For første gang fant jeg noe som virket, og jeg gråt av smerte og glede.» Jeg vil slutte meg til det interpellanten sier i sitt spørsmål: En reduksjon i antall selvmord og selvskading krever en forsterket innsats. Det gjelder selvsagt de helt konkrete, målrettede tiltakene, men det gjelder også all den innsatsen som kommer innunder kategorien «alt henger sammen med alt». Da kan vi snakke om kamp mot mobbing i skolen, om mestring, om det som handler om samlivskurs – jeg kan nevne veldig mange positive tiltak som ikke nødvendigvis er knyttet til temaet, men som vi vet kommer innunder kategorien «alt henger sammen med alt». Det er viktig med tidlig innsats for å få ned de alvorlige tallene – alt fra grunnleggende innsats i skole og barnehage, innenfor fag for å sikre mestring og sikre at alle henger med, til skolehelsetjenesten og det psykiske helsetilbudet for barn og unge i kommunene. Det er alarmerende at så mange som 16 pst. av kommunene varsler kutt i det psykiske helsetilbudet til barn og unge. Det er kuttet over 220 årsverk i dette tilbudet bare siden 2008. Det mest alvorlige er at det ikke ser ut til å bli noen bedring i nærmeste framtid. Selvmordsfrekvensen har økt dramatisk blant deler av de yngre aldersgruppene de siste 40 årene. Det er omfattende dokumentasjon på at mange ungdommer strever med psykiske problemer. Jeg ønsker derfor å sette spørsmålstegn ved ventetidsgarantien for psykisk helsehjelp for barn og unge. I dag er det slik at barn og unge under 23 år med behov for behandling for psykiske problemer ikke er garantert behandling før etter 65 virkedager. Dette betyr ca. tre måneder med venting på nødvendig helsehjelp. Selv om garantien er der, er det i dag ikke gitt at man får behandling innenfor de fastsatte grensene. Jeg skulle ønske at statsråden gjorde det til et uttalt mål at ingen barn og unge skal måtte vente på behandling for sine psykiske lidelser. Jeg vil, i likhet med representanten Wenche Olsen, også rette fokus mot de eldre. Ensomhet, isolasjon og tap av sine nærmeste fører til at også den eldre aldersgruppen har en høy selvmordsfrekvens. I et forebyggingsarbeid vil det også være viktig å få oppmerksomhet på de eldre som har fått endret sin livssituasjon. Det er dokumentert at eldre mennesker generelt er tilbakeholdne med å søke hjelp. Derfor er det viktig at det forebyggende arbeidet blant eldre er basert på et oppsøkende tilbud som tar hånd om dem som har mistet noen av sine nærmeste, eller som lever i ensomhet. Til slutt vil jeg nevne den fantastiske innsatsen de frivillige og ideelle organisasjonene gjør. La meg ta ett eksempel. Kirkens SOS, med sine 1 000 godt kvalifiserte frivillige medarbeidere, svarte på 180 000 henvendelser i 2010. Hvert døgn snakker organisasjonen i 100 timer med mennesker i krise. Slike tiltak er uvurderlig viktig, for dem som bruker det, for deres pårørende og for resten av samfunnet. Nettopp denne type tiltak redder svært mange umistelige liv, og må således også få en støtte fra det offentlige for å sikre at de kan ha et godt faglig tilbud, og at de har nok ressurser til å følge opp de frivillige. Jeg vil igjen takke interpellanten for å ha fremmet debatten, og jeg slutter meg helhjertet til ønsket om en ny handlingsplan, som statsråden nå varsler.