Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-06-10:
Jeg vil begynne med å rette en takk til komiteen og til saksordføreren for en meget god innstilling. Den ivaretar de hovedmålene som proposisjonen trakk opp. Jeg vil også takke for den gode redegjørelse for de enkelte punkt som saksordføreren hadde. Dermed kan også jeg konsentrere meg litt mer om det overordnede. Jeg vil begynne med å si det slik som representanten Gunnar Halvorsen sa det, at verden ble betydelig forandret etter 11. september, kanskje først og fremst på den måten at vi tok innover oss at verden var forandret. Det betyr at det er tre overordnede mål for forsvarspolitikken. Det ene målet er å få samsvar mellom struktur og finansiering hjemme i Norge. I det målet ligger det også å få en forsvarsstruktur hjemme i Norge som er moderne og tilpasset den nye tid, et forsvar vi kan være stolt av, og som får økt operativ evne. Det andre målet er at vi som NATO-medlem også må sørge for at NATO gjennomgår den moderniseringen og den forandringen som den nye tid krever. Fordi vi vet at vi alltid har vært avhengig av en allianse, har vi en egeninteresse av å sørge for at det skjer. I tillegg vet vi at vi ivaretar våre interesser i NATO best ved å være et solid og skikkelig medlem, som bidrar til å gi de andre drahjelp, faktisk også i sin modernisering. Derfor har vi støttet de nye kapasitetsinitiativene i NATO, vi har støttet oppbyggingen av hurtigreaksjonsstyrken i NATO - og da må vi være i stand til å bidra til den hurtigreaksjonsstyrken - og vi har støttet en ny kommandostruktur, som er en mer effektiv bruk av ressursene. Dermed kommer jeg over på det tredje målet. For at vi skal oppfylle de to første målene, må vi ha personell som er av første klasse. Vi må rekruttere de beste gjennom verneplikten, basert på Forsvarets behov. Da må vi sørge for å ha en befalskoleutdanning som gir folk kompetanse som er relevant også i et sivilt utdanningssystem. Vi må ha en avdelingsbefalordning som gjør at man gjennom sitt arbeidsforhold i Forsvaret får med seg en kompetanse som er nyttig både sivilt og militært. Vi må rett og slett ha det beste personellet. Vi er et høykostland, dvs. at det er rett mann på rett plass og høy kompetanse som er vår forse, vårt fortrinn. Basert på disse tre overordnede målene, har jeg utformet noen strategier som jeg er glad for at komiteen har sluttet seg til. Den ene strategien er Jåtta-strategien. Jåtta-strategien handler om å sørge for at vi får et NATO-hovedkvarter på norsk jord som bidrar til å knytte sammen erfaringene fra operasjonene med de øvelsene vi legger opp. Det betyr at Jåtta-strategien også gir føringer for hvilke andre NATO-land som er særdeles viktige for oss, og det er europeiske NATO-land som står oss nær. Derav kommer den andre strategien, nemlig nordsjøstrategien, som gjør at vi nærmer oss land som Nederland, Danmark, Storbritannia og Tyskland, fordi det gir oss økt forsvarsevne, fordi det gir oss kostnadsbesparelser ved at vi får enklere grep på logistikken vår, enklere grep på operasjoner, og vi får mer hjelp hjemme når vi trenger det. Og for å realisere disse overordnede strategiene må vi ha en tredje strategi, nemlig Akershus-strategien. Vi må ha en effektiv ledelse. Vi må ha et integrert forsvarsdepartement samlet på Akershus med militære ledere innbakt, slik at vi får evne til raske beslutningsfatninger, rask omstilling, i tråd med den verden som har forandret seg, de nye målene vi har trukket opp, og det behovet vi ser for å spare kostnader og bruke pengene bedre. Derfor hadde denne proposisjonen tre hovedmål: Flere gripbare styrker. Det får vi. En personellreform. Det får vi, og vi får økt operativ evne gjennom å flytte ressurser fra støttestruktur og logistikkstruktur over til den spisse ende, fra 60-40 til 40-60 prosentmessig. Det får vi, og det er særdeles bra. St.prp. nr. 55 for 2001-2002 markerte første steg i den brede alliansen. St.prp. nr. 42 og den innstillingen som er avlevert, markerer trinn 2, og det er en meget god fortsettelse på den omorganiseringen vi har begynt på.