Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
De lovendringsforslagene knyttet til energiloven som regjeringen har lagt fram, er forholdsvis omfattende, berører hele landet og berører en rekke selskaper og næringsvirksomheter. Det er i saken også prinsipper knyttet til framtidige reguleringer og justeringer i energiloven om bl.a. utenlandsforbindelsene mellom Norge og andre land når det gjelder overføring av elektrisitet. I denne proposisjonen er det konkret i alt fire områder hvor det er endringsforslag. Det er et forslag om å kreve selskapsmessig og funksjonelt skille mellom nettvirksomhet og all annen virksomhet for alle nettselskaper. Det foreslås videre at transmisjonsnettet, det som tidligere var sentralnettet, blir høyeste nettnivå og defineres i energiloven, og at departementet i enkeltvedtak kan fastsette hvilke anlegg som inngår i det. Den tredje endringen som er foreslått, er en hjemmel til å gi forskrifter om konsesjonær etter energiloven som koordinerende operatør av distribusjonssystemer. Og det fjerde er at det foreslås en hjemmel til å fastsette bestemmelser om omgjøringsadgang som avviker fra forvaltningslovens tidsfrister ved feil i datagrunnlaget ved fastsettelse av nettselskapenes inntektsrammer. La meg starte med å si at de to siste punktene av endringsforslag som jeg refererte til, har det ikke vært noen særlig stor diskusjon om. Komiteen anser det vel egentlig som mindre justeringer av eksisterende lovgivning. Så er det de to andre forslagene som er omtalt, som har skapt større engasjement og større diskusjoner, og som også i komiteen er blitt avspeilet gjennom større usikkerhet om både grunnlaget for og konsekvensene av de lovforslagene som er fremmet fra regjeringshold. Når det gjelder de ulike partienes holdning til disse to spørsmålene og endringsforslagene, vil jeg vise til komiteens innstilling, som jeg tror på en god måte beskriver partienes ulike synspunkter. Men komiteen er veldig spredt i sine tanker om det. Når det gjelder framtiden til nettselskapene og dette med å distribuere elektrisitet, står komiteen egentlig veldig samlet om framtidssynspunktene. En ser for seg store investeringer og at nettselskapenes monopolfunksjon må ivaretas på en god måte. Ikke minst er kravet om at en skal opptre nøytralt, viktig, likeledes en tanke om at en skal dele inn i to nivåer når det gjelder elektrisitetsnettet vårt i framtiden, mot dagens tre nivåer. Der er komiteen samlet, men derfra og videre atskilles enigheten, og en stiller seg egentlig veldig – skal vi si – undrende til den uenigheten som er der. For Arbeiderpartiet er det viktig at vi bygger og regulerer samfunnet på en måte som er hensiktsmessig, som er troverdig, og som skaper muligheter. Ser vi på elektrisitetsnettet og historien som er knyttet til det, vet vi at elektrisitetsnettet har gjort det det skal gjøre – netteierne har gjort det de skal gjøre: De leverer elektrisitet med tanke på både kvalitet og pris. Det har de gjort på en god måte. Tatt i betraktning skiftende vær gjennom de ulike årstidene og geografi og topografi, som er helt vesentlig i dette landet, ikke minst også når det gjelder bosetting, har de utvilsomt løst oppgaven på en god måte. Så tror jeg vi alle er enige om at nettkundene ikke skal betale noe mer enn hva selve nettjenesten faktisk koster. Derfor har nettdriften vært regulert som en monopolvirksomhet, med sterke reguleringer gjennom kontrollforskrift og andre regler for hvordan dette skal gjøres. Til slutt har staten, ved NVE, tilsynsmyndighet, slik at en utøver den funksjonen på en god og riktig måte. Vi mener fra Arbeiderpartiets side at dette fungerer godt i dag. Så blir spørsmålet: Hva er det som ligger i lovendringsforslaget for framtidens del? Vi har gjennom et EU-krav i andre energimarkedspakke blitt pålagt å etablere et selskapsmessig og funksjonelt skille for alle nettselskaper med mer enn 100 000 kunder. En kan stille spørsmål ved om dette EU-kravet er hensiktsmessig. Jeg tror ikke det – jeg tror ikke Stortinget på eget initiativ, uten et EU-krav, hadde innført en slik type regulering. Tvert om tror jeg en kanskje hadde tenkt seg om både en og to ganger før en hadde innført et slikt krav. Det store engasjementet når det gjelder dette lovforslaget, kommer selvfølgelig av at man mener at lovkravet som stilles om funksjonelt skille – og for så vidt også om selskapsmessig skille – er uhensiktsmessig, byråkratisk, fordyrende og en lovmessig helt urimelig detaljstyring av hvordan en eier selv skal kunne organisere sin egen virksomhet. Store deler av selskapene, bransjeorganisasjonene, arbeidstakerorganisasjonene, en rekke ordførere, formannskap og kommunestyrer landet rundt har gjennom et sterkt engasjement tydelig sagt nei til den detaljstyringen som dagens regjering, gjennom regjeringspartiene med hjelp av Venstre, kommer til å gjennomføre – gjennom de forslag til vedtak av lovendringer som de kommer til å stemme for i dag. Politikk kan utøves på flere måter. Man kan velge en inngang til lovreguleringer og statlig styring og kontroll slik at man viser vilje til å fjerne uhensiktsmessige, byråkratiske og fordyrende lovreguleringer – eller man kan gjøre det motsatte. Dagens regjering gjør – merkelig nok – nettopp det, det motsatte. En endrer loven, gjør det dyrere, mer uhensiktsmessig, mer byråkratisk, og en setter en stopper for ved lov å utnytte kompetanse på en god måte. Forstå det den som kan. Det som også er merkelig i denne saken, er at komiteen har stilt en rekke spørsmål om konsekvensene av disse lovendringsforslagene – hva vil de bety? Men vi får ikke noe svar. Vi har spurt: Hva koster dette? Vi får ikke svar. Enten vet ikke statsråden svaret, eller så vil han ikke oppgi det. Det er på en måte litt underlig at en regjering som hevder at de er imot byråkratisering, som hevder at de er for å begrense kostnadene og reguleringene i samfunnet, med bind for øynene får vedtatt en detaljstyring – uten engang å vite hvor mye det vil koste, og hva som er de langsiktige konsekvensene av lovforslaget. Det virker på meg som meget forunderlig – eller beundringsverdig. Det er blitt utarbeidet en rapport av Distriktenes energiforening som viser at kostnader ved å kreve et selskapsmessig og funksjonelt skille kan beløpe seg til henholdsvis 1,3 og 3,3 mrd. kr over en tiårsperiode, samlet altså 4,6 mrd. kr. Hvis tallet er riktig, er det nettkundene, innbyggerne i dette landet, som må betale denne regningen. Statsråden vil helt sikkert si at det tallet overhodet ikke stemmer. Det vil sikkert også regjeringspartiene og Venstre si, men de kan ikke dokumentere det. De kan ikke dokumentere et eneste tall om konsekvensene av det de nå foreslår. Jeg synes det er bekymringsfullt at en inviterer Stortinget til egentlig å gjøre lovvedtak med bind for øynene. Så til transmisjonsnettet. Komiteen er i utgangspunktet enig om at det er fornuftig å ha to nettnivåer i tiden framover, og at transmisjonsnettet skal eies og drives av Statnett. Veldig bra – der er vi enige. Men så kommer regjeringspartiene med en tanke om at utenlandsforbindelsene mellom Norge og kontinentet eller Norge og andre land kan hvem som helst eie, selv om en i denne lovproposisjonen veldig tydelig slår fast at det bør være Statnett som eier og driver det, som en del av transmisjonsnettet. Det er – skal vi si – ideologi i den praktiske hverdagen der ideologien ikke helt ser hvilke konsekvenser det kan medføre. Det andre i tilknytning til dette er at det har vært en diskusjon om store forbrukere, altså kraftforedlende industri, hvor et stort mindretall – Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti – foreslår en ikke-diskriminerende likebehandling av disse bedriftene i elektrisitetsnettet, og ber om en utredning om det. Regjeringspartiene og Venstre sier nei til en slik utredning. Forstå det den som kan. Ethvert industrihjerte som på et eller annet tidspunkt har banket for enten Fremskrittspartiet eller Høyre, må med slike unnfallenheter overfor en så viktig industri og næringsgren ha sluttet å banke når de ser hvor lite opptatt de faktisk er av disse områdene.