Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-11-25:
Norsk økonomi går ganske godt. Veksten er rimelig høy, og det private forbruket øker. Mens finanspolitikken er ganske nøytral i forhold til norsk økonomi, har pengepolitikken de to siste årene vært det som har ført til de store utslagene i forhold til endringer og vekst. Det er også litt av hovedproblemet, for en så ekspansiv pengepolitikk skaper en økonomisk opptur, først og fremst basert på økning i privat forbruk og privat gjeldsbelastning, men uten at vi hittil har sett at arbeidsledigheten har sunket markert. Etter Senterpartiets mening kan vi derfor så langt nesten snakke om det vi kaller en «jobless growth», altså en vekst der en ikke i tilstrekkelig grad har klart å møte ønsket om å redusere arbeidsledigheten. Et annet særtrekk ved den økonomiske utviklingen er at offentlig sektor ikke trekker til seg arbeidskraft på samme måte som tidligere. Det kommer til dels av de stramme økonomiske rammene i kommunene, noe som ikke bare svekker den lokale offentlige velferden, men også det samlede kompetansenivået i mange kommuner. I tillegg bidrar en slik utvikling til en ytterligere sentralisering. Flyttestrømmene motiveres først og fremst av mangel på arbeid. Siden de lokale arbeidsmarkedene er mer sårbare, fører en svekking av offentlig sektor til onde sirkler også når det gjelder sentralisering. Ulik vektlegging av finans- og pengepolitikk kan få forskjellige konsekvenser. Mens en ekspansiv pengepolitikk virker blindt og i hovedsak øker det private forbruket, vil det etter Senterpartiets mening være mulig å vektlegge finanspolitikken en smule sterkere enn i dag, og gi den et større ansvar, ikke minst for å gi et raskere resultat når det gjelder å redusere arbeidsledigheten. Senterpartiet foreslår derfor i sitt alternative budsjett å bruke finanspolitikken mer aktivt enn mange av de andre partiene her i salen gjør. Vi mener at omleggingen er moderat og ansvarlig, men den koster mer penger enn de fleste partiene foreslår. Derfor øker vi underskuddet på statsbudsjettet med 4,4 milliarder kr mer enn det Regjeringen foreslår. Når jeg i dag hører de innleggene som har vært i salen om Senterpartiets forslag, og replikkene til vår talsmann, skulle en tro at vårt forslag i seg sjøl skulle true velferden i Norge. Det kommer fra partier som sjøl ikke lenger følger den såkalte handlingsregelen. Det burde kanskje ført til en bredere debatt om hva den handlingsregelen utgjør i dag. Senterpartiet var forberedt på at vi kom til å få den type motbør mot oss. Vi har derfor bedt om å få en vurdering av vårt alternative statsbudsjett og virkningene av den for norsk økonomi, slik at vi i så måte skal få flere ytringer enn dem som kommer fra politiske motstandere. Og Statistisk sentralbyrås tall viser entydig at vårt opplegg ville ha ført til en positiv effekt på sysselsettingen, særlig i offentlig sektor, og det ville ha blitt en rask bedring av den offentlige sysselsettingen. Det ville i klartekst betydd at en kunne hatt flere lærere i grunnskolen, at en kunne ha hatt flere hender i arbeid i omsorgssektoren rundt omkring i kommunene, og at en kunne hatt flere som hadde gjennomført investeringer, ikke minst innenfor samferdselssektoren. Vårt alternative budsjett, sjøl om vi bruker litt mer oljepenger enn andre partier, fører altså ikke til en trussel om inflasjon eller mot renta, og dermed heller ikke mot kronekursen. Jeg tror derfor det er på tide at vi får den debatten ned på et litt mer edruelig nivå. Hva er det som truer velferden? Jeg har lagt merke til at det er flere talere i dag som har vært opptatt av det. Ikke minst var finansministeren opptatt av det. Det er et viktig tema og et interessant tema å diskutere. Hva er det som truer velferden i Norge i dag? Det er jo faktisk det at vi fortsatt har svært mange ledige hender her i landet, svært mange som ikke har en jobb å gå til, store ubrukte ressurser i form av folk som ikke får seg arbeid. Det er at vi har en lokal velferd som forvitrer, uansett hva vi sier om tall og ikke tall, at vi har lærere som forsvinner fra norsk grunnskole, og at det blir færre lærere pr. elev. Det er det at vi har pleiere som ikke lenger er å finne i den omsorgssektoren som trenger dem så sterkt. Det er den økende ubalansen mellom et privat forbruk og det offentlige forbruket. Senterpartiet har gjennom sitt alternative budsjett ønsket å bidra til det vi mener er en politikk for gode lokale samfunn. Den politikken er tredelt. Det handler om å styrke den verdiskapende siden av livene våre, altså næringsliv og virksomhet, og vårt alternative budsjett legger opp til en satsing på i overkant av 4,4 milliarder kr til næringsliv og arbeidsliv. Så gjelder det også å satse bedre på rammevilkårene for det sivile samfunnet, som nesten alle i dette landet er opptatt av, fritiden, kulturen og idretten. Der velger Senterpartiet en sterk satsing i tillegg til den lokale velferden, som mange har vært inne på.