Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Det var litt morsomt for en som har sittet i kulturkomiteen lenger enn et år, å høre forrige replikkordskifte, når man tenker på at det ikke er så veldig mange år siden Senterpartiet også var ute og fremmet forslag om 200 millioner mer til kulturen enn det regjeringen hadde lagt opp til i utgangspunktet, så her går det i bølger hvor mye man vil plusse på. Det kulturbudsjettet som kom i oktober, var i grunnen ikke egnet til å overraske så veldig mye. Her ble stort sett alt ført videre slik det var, og det var ingen nytenkte tanker om kulturens videre utvikling. Kultur i distriktene, som Arbeiderpartiet har vært opptatt av, ble ikke viet noen særlig stor oppmerksomhet. Og de signalprosjektene som vi satte i gang, som skulle bidra til ulike spennende satsinger utover landet, ble kuttet, tilbud til barn og unge ble tonet ned – et temmelig kjedelig og konservativt kulturbudsjett. Så tok sentrum 10 millioner før avtalen krevde enda 35 millioner i kutt. Nå hadde ingen stilt krav til kutt i støtten til avisene, det var kulturministeren selv som valgte det. Det kunne ha blitt kuttet andre steder, bl.a. innenfor de 148 millionene i økning som budsjettet har. Når kulturministeren sier at alternativet var å legge ned to teatre, påkaller det ingen sympati. Tvert imot er det et forsøk på stakkarsliggjøring av egen politikk. Dersom kulturministeren hadde redusert økningen til 113 millioner, ville ikke det gitt noen dramatiske konsekvenser. Årets kutt derimot vil innebære at aviser legges ned, og av erfaring vet vi at ingenting er så dødt som en død avis. Pressen har hatt en viktig rolle som en av byggesteinene i vårt demokrati, og vi har vært stolte av at vi har klart å opprettholde et mangfoldig og differensiert pressemønster. Når det gjøres endringer i den minste subsidieordningen, produksjonstilskuddet, kan det få følger for pressemønsteret på sikt. Momsfritaket, statsannonsene og pressestøtten har tilgodesett ulike aviser. Når den ene støtten nå rammes kraftig, vil på sikt legitimiteten for de øvrige ordningene også svekkes. Men jeg regner med at ministeren har full oversikt over hvilken betydning selv et lite kutt i pressestøtten vil kunne ha. Og det er ingen grunn til å minimalisere betydningen av det. Det har også avisorganisasjonene innsett, og de har nå anbefalt at kuttet fordeles jevnt over på alle. Kulturministeren har vært ute med signaler om å skjerme de avisene som står henne nærmest politisk, og overlate til de øvrige avisene å ta hele kuttet. På den måten kan en bidra til ytterligere å forverre effektene av dagens kutt. Det er svært alvorlig i et demokrati dersom vi får et politisk system som «belønner» egne aviser, og kutter andre. Dersom det kan stilles spørsmål om det skjer, vil hele pressestøttens legitimitet forsvinne, og med den forsvinner også støtten. Det er alvorlig om vi får en kulturminister som kan sammenliknes med mer totalitære systemer, der politikerne bestemmer hvilke aviser som skal utgis. En slik kulturminister har ikke det norske demokratiet fortjent. Det har vært spekulert på hvorfor kulturministeren kuttet, og hvem hun hørte på. Nå står det enhver fritt til å velge sine rådgivere, så jeg konstaterer at hun i brev til komiteen tar på seg hele ansvaret for den vurderingen som er gjort. Men når lederen i Senterpartiet springer de store kapitalinteressenes ærend, er det også naturlig at det stilles spørsmål ved prosessen, i hvert fall når det skjer i de lukkede rom, uten mulighet til innsyn og debatt. Og det er ikke til å stikke under stolen at store markedsaktører som f.eks. Orkla på kort sikt tjener på det grepet statsråden gjør. Og gjennom å la enkelte aviser ta alt kuttet og skjerme andre, vil Orkla og andre store kapitalinteresser tjene ytterligere. Siden statsråden til nå har vært lite tilgjengelig for kommentarer til dette budsjettkuttet, vil jeg nå benytte anledningen til å be om å få vite hvorfor statsråden kutter i pressestøtten, hvordan kuttet skal skje, og hvilke aviser som skal dø. For jeg regner med at statsråden er klar over hvordan politikken hennes vil slå ut. Så til slutt: Komiteens leder prøvde i et replikkordskifte å minimalisere betydningen av kuttet i pressestøtten tidligere i dag. Det forteller meg én ting: Her er det lite kunnskap om avisenes situasjon og om hvor godt pressestøtten treffer. Det gjør meg om mulig enda mer bekymret enn om man med viten og vilje og erklært målsetting kutter i pressestøtten.