trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-25:
Representanten Tetzschner tar opp viktige temaer. Men jeg må si at når vi får som svar at det er nedsatt en arbeidsgruppe, og at man skal se på saker der Datatilsynet sjøl ber om å få bruke virkemidler, virker det ikke akkurat framoverlent, når man ser på det. I arbeidslivet er det store utfordringer knyttet til dette, akkurat som på svært mange andre områder. Grunnen til at jeg tok ordet, var innlegget fra fremskrittspartirepresentanten, som siterte fra Fremskrittspartiets program der de sier at de er motstandere av datalagringsdirektivet, i en sak som omhandler hvordan antallet store utfordringer på personvernområdet er økende, i en sak der de ikke er med på merknader som påpeker dette, noe som er helt i tråd med de meningene som Fremskrittspartiet sier at de har, men der de gjør noe helt annet i regjering. Forskjellen på SV og Fremskrittspartiet er at vi, da vi satt i regjering og dette ble vedtatt, tok dissens. Vi stemte mot i Stortinget, og vi argumenterte for våre synspunkter begge steder. Det som kjennetegner Fremskrittspartiet nå, er at de sier én ting ute og noe helt annet i regjering. De snakker hele tiden med to tunger – systematisk – for å villede folk med hensyn til hva de egentlig står for. Det mener jeg er et problem. Særlig må det være et problem for justisministeren, som så klart i denne salen har gitt uttrykk for at noe av det som var argumentet for, nemlig at det skulle bidra til kriminalitetsbekjempelse, er feil, og at det ikke vil hjelpe. Det må være et problem både for regjeringen og for Fremskrittspartiet. Jeg ønsker at Fremskrittspartiet er med, slik de var da vi diskuterte datalagringsdirektivet. Vi trenger alle stemmene her, for det er en kjempeutfordring framover å få på plass systemer slik at vi hindrer overvåkning, og slik at det hjelpemiddelet som IKT er, blir et hjelpemiddel og ikke et middel for å overvåke folk. Derfor utfordrer jeg Fremskrittspartiet her, for vi trenger alle disse stemmene. Dette er ikke noe man – for å si det sånn – bare skal diskutere i lukkede rom. Denne saken er så viktig at vi nettopp må diskutere den i åpne rom. Fra det åpne rommet har Fremskrittspartiet blitt fullstendig borte.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-25:
Årsmeldingene vi behandler, peker på de store, viktige utfordringene vi har på personvernområdet. Da er det helt nødvendig å se framover når vi behandler denne saken – bruke årsmeldingene og de fakta som ligger der, til å vurdere de utfordringene vi har framover. Dette gjør ikke Fremskrittspartiet i det hele tatt. Fremskrittspartiets representant var her oppe nå og sa at i denne salen er det fremdeles flertall for datalagringsdirektivet. Ja, det er det. Men andre saker hindrer jo ikke Fremskrittspartiet i å turne høyt og lavt i alle medier med f.eks. forslag om folkeavstemning om innvandringspolitikk, som det er dundrende uenighet om. Det finnes ikke ett annet parti som er enig i det. Allikevel velger Fremskrittspartiet å flagge det høyt, mens de velger å være musestille om de alvorlige utfordringene for folk flest ved innføring av datalagringsdirektivet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-25:
Jeg er også veldig glad for at Stortinget i dag har en enstemmig innstilling i denne saken. Det fortjener saken. Det har vært et stort engasjement fra organisasjonene til mennesker med utviklingshemming, som har jobbet intenst overfor det politiske miljøet for å få dette på plass. Da ansvarsreformen ble gjennomført, var prinsippdebatten veldig viktig – prinsippdebatten som handlet om likestilling og ikke-diskriminering, og at alle i samfunnet skulle kunne ta beslutninger i eget liv og være inkludert i lokalsamfunnet. Etter som årene har gått, har vi sett at en del av politikken overfor mennesker med utviklingshemning har glidd mer og mer tilbake til den gamle institusjonsformen igjen. Begrunnelsen har ofte vært at det kommunale tilbudet eller hjelpetilbudet har vært for dårlig, slik at man har måttet velge noen spesialløsninger fordi det har vært bedre enn en veldig dårlig løsning i lokalmiljøet. Det har utviklet seg en ond sirkel, som har bekreftet at slik er det best å gjøre det. Derfor var denne saken så viktig, og derfor er det nå så viktig at det er et enstemmig storting som står bak at prinsippene skal følges. Jeg håper at det ikke blir med dette, som jeg har hatt følelsen av at det har blitt når jeg har diskutert en god del andre slike saker for mennesker med funksjonsnedsettelser generelt, at det blir en positiv bomullsdott av velvilje som man kan bokse inn i. Alle er enige, men egentlig blir det ikke så fryktelig mye ut av det når du kommer til krita. Det er utrolig viktig at vi nå følger opp på alle områder. Bolig er et av de viktigste områdene der det skal være sjølbestemmelse, kommunen skal ikke eie deg. Du skal kunne bestemme hvor du vil bo sjøl. Som representanten Lise Christoffersen sa, er det sånn at hvordan vi nå håndterer spørsmålene om universell utforming knyttet til den generelle boligmassen, er viktig, for dette gjelder også for denne gruppa, og mange av dem trenger rullestol for å kunne bo der. Så er spørsmål knyttet til retten til hjelpemidler, retten til individuelle tjenestetilbud, arbeid og dagtilbud også viktig. Der gjorde Stortinget i forrige periode noe bra, nemlig at vi sa at pengene til varig tilrettelagt arbeid skulle stå på en egen post, sånn at man kan telle: Hvor mange er det? Hvor mange plasser har vi? Det som må på plass nå, er en registrering, slik at alle som kan ha nytte av et slikt tilbud, blir registrert, og man kan dimensjonere tilbudet etter det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-25:
Det skulle altså så lite til før det kom! Jeg vil anbefale representanten Johnsen å gå inn på regjeringens hjemmeside, på Kommunal- og moderniseringsdepartementets hjemmeside. Der ligger det beregninger på hvordan TEK 10 vil slå ut i kostnader. Når det gjelder universell utforming, er det milevidt fra de kostnadene som representanten Johnsen nå refererte til. En ekspertgruppe som er satt ned, har regnet på dette. Det er slik at hvis vi mener at folk skal være likestilt, er vi faktisk nødt til å gjøre noe med det. Da må samfunnet være med på å ta de kostnadene som gjør at det er mulig for alle å kunne velge bolig og å kunne gå på besøk dit de vil. Det er bare 8 pst. av boligene som er universelt utformet. Det er en bitteliten andel. Vi har nok utilgjengelige boliger i dette landet. Det er ikke mangel på det. De vi mangler, er de som er tilgjengelige. Da er vi nødt til å sette krav til det som er nytt, slik at det blir mulig å velge også for mennesker med utviklingshemning. Ja, det kommer til å koste noe å gjøre dette, men vi gjør det fordi det er riktig, fordi det handler om at vi alle sammen er like mye verdt og skal ha like muligheter til å ta myndige valg i eget liv. Det er prinsippet i denne saken, og det er prinsippet som gjelder i antidiskriminerings- og tilgjengelighetsloven, som også Stortinget har vedtatt enstemmig. Det er når pengene skal fordeles, at det viser seg om vi faktisk mener noe med det. Da er vi nødt til å ta de valgene som gjør at vi forandrer det samfunnet som vi har konstruert ut fra oss som ikke har en funksjonsnedsettelse. Vi har bygd det for oss, vi har ikke bygd det for alle. Det er den erkjennelsen jeg hadde håpet at Stortinget nå hadde tatt fullt inn over seg, og at det også får konsekvenser for hvordan vi fordeler økonomi heretter.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-25:
La meg takke for en god og reflektert debatt. Det har vært mange gode innlegg fra talerstolen i dag. Og så vil jeg takke komiteen for at de støtter forslaget om at Utlendingsnemnda som hovedregel ikke skal gi en individualisert begrunnelse i svar på omgjøringsanmodninger som åpenbart ikke kan føre frem. Det er viktig å ta i bruk virkemidler som kan redusere de ressursene som brukes på å behandle omgjøringsbegjæringer. Lovforslaget kan forhåpentligvis også ha en viss signaleffekt, som gjør at det på sikt leveres færre omgjøringsanmodninger. I 2013 var antallet omgjøringsanmodninger ganske høyt. Det ble levert 5 700 stykker. 4 150 av dem gjaldt asylsaker. Det utgjør 43 pst. av UNEs innkomne asylsaker. Det sier litt om den ressursbruken som omgjøringsanmodninger fører til i UNE. I proposisjonen foreslås det også hjemmel for forskriftsbestemmelser om å avvise omgjøringsanmodninger som ikke fyller nærmere angitte formkrav. Jeg har merket meg, som også foregående taler var inne på, at medlemmene fra Kristelig Folkeparti, Venstre og SV er opptatt av at det ikke må stilles så strenge formkrav at en må ha profesjonell bistand for å fremme omgjøringsanmodning. Som det er redegjort for i proposisjonen, opererer UNE allerede i dag med ulike formkrav. Lovforslaget må således forstås slik at formålet er å gi et tydelig hjemmelsgrunnlag for den typen regulering. Det mener jeg er riktig og ryddig, og det sikrer også mulighet for drøftelse av de enkelte formkrav gjennom offentlig høring om forskriftsreglene. Det burde på en ganske god måte ivareta også SVs interesser i så henseende. Jeg mener også det er viktig at det som utgangspunkt må kunne stilles krav om at personer som ønsker saken sin vurdert på nytt, må gjøre kjent for myndighetene hvor de oppholder seg. Jeg ser veldig få betenkeligheter med det, når det i tillegg er forutsatt i proposisjonen at man skal videreføre den typen unntak som allerede følger av UNEs retningslinjer. Retningslinjene fastsetter i dag unntak for saker hvor det er knyttet anførsler til barns situasjon, saker hvor UNE har plikt til å revurdere tidligere vedtak fordi nye opplysninger viser at utlendingen likevel har krav på beskyttelse, og saker hvor UNE oppdager en saksbehandlingsfeil av betydning for tidligere vedtak. De premissene ivaretar egentlig den frykten som representanten fra SV ga uttrykk for fra talerstolen. Jeg tar også til orientering at SV i merknadene har varslet et representantforslag om å etablere en særskilt domstol for utlendingssaker. Det er også omtalt i regjeringserklæringen, og vi arbeider nå med dette og hvorvidt det er fornuftig å gjøre om UNE til en forvaltningsdomstol i utlendingssaker. Det vil vi da komme tilbake til uavhengig av et eventuelt representantforslag fra SV.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-25:
Mye av hensikten er å gjøre saksbehandlingen enklere og mer effektiv. Det er, som jeg nevnte i mitt innlegg, allerede i dag formkrav for omgjøringsbegjæringer. Det som nå skjer, er at det er foreslått en hjemmel for å forskriftsfeste disse formkravene. Det vil bidra til at vi kan ha en offentlig debatt gjennom høringsrunden på hva slags formkrav det er relevant å stille. Og så må vi da komme tilbake til hvilke formkrav som er aktuelle etter den høringsrunden.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-25:
Jeg tror det er en viss begrepsforvirring her. Vi snakker altså ikke om innlevering av asylsøknader. Vi snakker om omgjøringsbegjæring av søknader som allerede er avslått. Det å stille formkrav bidrar i alle fall til at du får en enklere oppfølging saksbehandlingsmessig. Det er allerede formkrav i dag, som jeg har vært inne på, men det vil naturligvis ikke bidra til å hindre at noen som i utgangspunktet har fått avslag, kan innlevere omgjøringsbegjæring. Det vil selvfølgelig det øvrige forslaget i proposisjonen bidra til når man kan forenkle saksbehandlingen av åpenbart ubegrunnede omgjøringsbegjæringer. Jeg tror rett og slett ikke det er så stor uenighet på akkurat det punktet, med mindre jeg har oppfattet spørsmålet på en uriktig måte.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-25:
Jeg er kledd relativt konservativt i dag, selv om jeg har på rødt slips. Egentlig burde vi heist flagget i dag med denne enigheten i denne sal, som egentlig hører sjeldenheten til, i tilknytning til representantforslag. Kanskje er det et tegn på en ny tid med ny regjering, som også omfavner gode forslag selv om de kommer fra opposisjonen. Det er et godt utgangspunkt i et demokrati. Jeg synes dette er et bra initiativ, og debatten i dag reflekterer en sprudlende entusiasme, som egentlig understreker årsaken til at dette faktisk betyr mer enn det mange forestiller seg. Det handler om lokal tilhørighet, det handler om det å være en del av egen kommune, og idrett og idrettsarrangementer bidrar til å knytte lokalbefolkningen sammen. Sånn sett, selv om man i dag kan heise flagget på en litt annen måte – dvs. om to ukers tid, når vedtaket trer i kraft – er det ikke til å stikke under stol, som også komitélederen var inne på, at det å flagge fra offentlige bygninger har et alvor over seg. Det er ikke noe frislipp som i dag vedtas i Stortinget, det er en litt mer moderne praksis knyttet til hva man kan bruke de kommunale flaggstengene til. Det er en endring som egentlig burde vært gjort for veldig lenge siden, og det har til en viss grad vært fokusert politisk på dette også tidligere, og jeg er glad for at vi nå har kommet dit hen at et enstemmig storting slutter seg til disse endringene. Det berører oss alle på ulike vis. Jeg synes personlig det har vært fokusert litt vel mye på fotballklubber fra talerstolen i dag, så for eget vedkommende er jeg nå egentlig mest glad for at Larvik kommune endelig lovlig kan flagge for Larvik Håndballklubb – men jeg har altså ikke tatt med meg klubbflagget på talerstolen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2014-02-25:
Dette er en hyggelig sak å få lov til å presentere for Stortinget. Representantene Martin Kolberg, Lise Christoffersen og Torgeir Micaelsen skal ha ros for å ha tatt opp et representantforslag om en problemstilling som gjelder lokale arrangementer. Forslaget har fått støtte av en enstemmig komité. Vi har i tillegg utvidet forslaget og gitt det en enda mer omfattende virkning. Det det handler om, er lov om flagging på kommunenes offentlige bygninger av 1933. Den er veldig kategorisk på den måten at en med bred penn sier at på kommunenes offentlige bygninger, eiendommer osv. skal det kun benyttes det offisielle norske flagget, det samiske flagget eller av Kongen godkjent by-, herreds- eller fylkesflagg. Loven sier endog at de som bryter denne loven, skal kunne straffes med bøter eller fengsel i inntil tre måneder. Som representantene argumenterer med i sitt forslag, kan det i forbindelse med lokale store idrettsarrangementer – kulturarrangementer – virke mobiliserende og positivt, skape stemning i nærmiljøet og gjøre arrangementene finere og flottere om man kunne markere dem ved å ha f.eks. flagg som representerer de klubbene som måtte delta i et viktig idrettsarrangement. Det representantene foreslår, er at flagg skal kunne henges opp på frittstående kommunale flaggstenger på torg, broer, plasser e.l. Representantene viser også til at det har vært en omfattende praksis – etter det de har bilde av – rundt om i kommunene å gjøre dette, uten at det har blitt straffet. Det vil si at loven ikke på noen måte er fulgt opp, så det er på høy tid å gjøre om loven. Dette slutter komiteen seg til, og statsråden slutter seg også, i et brev med anbefalinger til komiteen, til det. Både statsråd og komité har i tillegg foreslått å utvide forslaget, slik at det ikke bare er på torg, broer og plasser at frittstående kommunale flaggstenger skal kunne prydes med flagg som representerer f.eks. de idrettsforeningene som har et viktig arrangement, men at man også skal kunne gjøre dette på kommunale bygninger som brukes til disse arrangementene, f.eks. et idrettsanlegg, en idrettsbygning, en svømmehall. Så vi har utvidet lovforslaget som representantene har reist, med det momentet at det også kan gjøres unntak, slik at det skal kunne flagges med slike flagg som jeg har nevnt, på kommunale bygninger i forbindelse med idretts-, kultur- og lignende arrangementer av allmenn interesse i kommunene. Det er en glede å kunne presentere det at en enstemmig komité støtter opp om et representantforslag, og at vi i tillegg har gått et skritt videre – som vi er helt sikre på er i tråd med forslagsstillernes intensjon – i denne innstillingen.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-02-25:
Først vil eg takka saksordføraren for ein fin gjennomgang og ein fin presentasjon av saka. Dette er eit av dei første representantforslaga sett fram i denne stortingsperioden som har ført fram til komitébehandling, og som blir lagt fram som sak i dag. Så det er ein liten milepæl for komiteen å løfta ei sak frå representantforslag til vedtak i dag. Eg merka meg òg at saksordføraren fortalde at ein ikkje har praktisert loven så strengt, og som tidlegare ordførar er eg glad for at ein ikkje har straffeforfølgt dei som har flagga med andre flagg enn det som loven frå 1933 har tillate. Derfor er eg òg på vegner av kommunesektoren glad for at me i dag får ein meir oppdatert lov som samsvarer med den praksisen som har vore. Eg vil takka komiteen for arbeidet med å jobba fram ei god sak og takka justisministeren for å gjera eit godt forslag endå betre gjennom hans tilnærming og forslag til lovtekst, som tek i vare intensjonen på ein betre måte, sånn at ein samrøystes komité kan leggja fram eit godt forslag i dag. Det er viktig å understreka, som føregåande talar sa, at me skal ha respekt for flaggloven, og det skal framleis vera ein streng praksis for kva ein flaggar med på offentlege flaggstenger. Det er ikkje noko frislepp Stortinget i dag opnar opp for, men ein opnar opp for at ein ved større anledningar innan kultur og idrett kan få lov til å bruka offentlege flaggstenger til å understreka eit poeng og til å visa entusiasme for det som skjer i byen eller i kommunen. Eg hugsar veldig godt då dette vart føreslått. Då var det representanten Lise Christoffersen frå Buskerud og Arbeidarpartiet som sannsynlegvis litt på grunn av eliteserien i fjor hadde eit glimt i auga og sa at dette handla om toppfotball. Eg synest det er bra at ein har engasjement, men eg trur eg må beklaga: Sånn som tippeligaen går i år, er det vel kanskje meir aktuelt å flagge med Brann-flagget i Bergen og Hordaland enn å markera ytterlegare seriegull i Drammen. Som Hordaland-representant får eg seia at me gjerne helsar velkommen det å lata Brann bli det første laget som med loven i hand kan flagga og markera at ein har gjort det bra på fotballbanen.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-02-25:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i debatten all den tid saksordfører Ingjerd Schou fra Høyre presenterte komiteens innstilling i en sak som dreier seg om årsmeldinger og ikke en omkamp eller en diskusjon om datalagringsdirektivet. All den tid representanten Karin Andersen sier at Fremskrittspartiet ikke tar ordet, fant vi ut at vi gjerne gjør det samme som representanten, nemlig å lese høyt fra noe som Fremskrittspartiet har skrevet og sagt tidligere knyttet til datalagrinsdirektivet. I vårt handlingsprogram for denne perioden står det: «IKT-utviklingen må ikke gå på bekostning av personvernet og folks rett til privatliv. Det er derfor viktig med et sterkt Datatilsyn og klare lovmessige begrensninger knyttet til hva slags informasjon myndighetene og private instanser kan samle inn og nyttiggjøre seg om enkeltmennesket. FrP er motstandere av datalagringsdirektivet og annen lovgivning som innebærer at hele befolkningen i praksis settes under døgnkontinuerlig overvåkning. Det bør dessuten innføres et lovmessig vern av ytringsfrihet og anonymitet på Internett. Den enkelte skal ha full råderett over sine egne personopplysninger.» Dette står i vårt handlingsprogram. I likhet med tidligere innlegg fra nåværende justisminister Anders Anundsen, har vi en klar og tydelig holdning til datalagringsdirektivet, men vi føler ikke at innstillingen om Datatilsynets og Personvernnemndas årsmeldinger er rett anledning til å diskutere det. Vi registrerer for øvrig òg at de partiene som fant sammen når det gjelder innføring av datalagringsdirektivet, fremdeles har solid flertall på Stortinget. Av den grunn føler vi ikke at dette er anledningen til å diskutere dette, og vi står for øvrig bak de merknadene som er i innstillingen.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-25:
Som jeg sa i mitt innlegg, eller som jeg i hvert fall indikerte: Hvis så høye kompensasjonsgrader hadde vært gjennomgående i systemet, hadde det vært noe feil med systemet. Man må prøve å balansere, for det gjelder bare noen få, og det gjelder dem med lave inntekter. Man må prøve å balansere sånn at man også får et oversiktlig system som det er mulig å begripe uten å måtte gå til mange tekniske justeringer for at det skal bli akkurat lik kompensasjonsgrad for alle. Som jeg sa, er vi ikke så veldig bekymret når verken lønna eller den pensjonen man får i framtida, er noe veldig å rope hurra for – at det er det som hindrer at folk kommer seg tilbake til yrkeslivet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-25:
Siden Fremskrittspartiet ofret en replikk på meg, får jeg vel gi en tilbake. Representanten startet innlegget sitt med å si at det ikke er noen selvfølge at Fremskrittspartiet stiller seg bak pensjonsforliket. Det skjønner jeg for så vidt, for Fremskrittspartiet gikk ut i valgkampen og kalte pensjonsreformen for et pensjonsran – eller om det var pensjonistran, det husker jeg ikke akkurat i farta. Men den beslutninga, at Fremskrittspartiet står bak pensjonsforliket, ble vel tatt på Sundvolden. Så det er vel ikke noen tvil nå om at Fremskrittspartiet i den fireårsperioden vi er inne i, stiller seg bak det forliket?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-25:
Da har jeg lyst til å komme inn på det som jeg selv fikk et spørsmål om, for representanten var i sitt innlegg også inne på det og stilte faktisk et spørsmål om hvordan de rød-grønne kunne forsvare kompensasjonsgrader opp mot 150 pst., og var svært glad for at regjeringa vil gå gjennom dagens velferdsordninger for å sikre at det lønner seg å jobbe. Betyr det at Fremskrittspartiet nå, i tillegg til ønsket om å fjerne levealdersjustering og barnetillegg, også har tenkt å begynne å kutte i pensjonene til de uførepensjonistene som har de aller laveste ytelsene?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-25:
Da velger jeg å tolke det i beste mening, sånn at det godt kan hende at de med lave pensjoner får ha pensjonene sine i fred, og at det heller blir satt inn aktive arbeidskvalifiseringstiltak for de uførepensjonistene som har svært lave pensjoner, og som Fremskrittspartiet da er så bekymret for at har for mye penger.
André N. Skjelstad (Venstre), 2014-02-25:
Det er gledelig at også en sak som det nødvendigvis er bred enighet om, skaper et stort engasjement, og det er jo på mange måter entusiasme som gjør at denne saken blir reist. Som trønder er en jo bortskjemt når det gjelder å ha denne muligheten. For en aktuell fotballklubb tok det 32 år, og det gjør det som sagt ikke i Trøndelag når vi spiller fotball. Men jeg synes dette er et aktuelt tema, for det viser en modernisering av lovverket, som egentlig er saken, som var påtrengende. Jeg synes at det er en nødvendighet, og det viser jo også dynamikken. Jeg vil også gi ros til statsråden, som ser at det er en dynamisk bevegelse til enhver tid. Det er også det som denne saken på mange måter dreier seg om: en modernisering av et lovverk som var foreldet. Så jeg takker statsråden, og jeg takker for engasjementet i saken.
André N. Skjelstad (Venstre), 2014-02-25:
Aldri før har et samfunn hatt større muligheter til å følge våre digitale skritt enn nå. Det skaper også en del utfordringer. Venstre har programfestet at vi vil arbeide for å fjerne EUs datalagringsdirektiv fra norsk lovverk om det blir implementert. Vi mener videre at vi må arbeide aktivt overfor EU for å sikre at den nye personvernforordningen i EU, som ved ikrafttredelse også vil gjelde for Norge, skal gi et høyere beskyttelsesnivå for personvern enn man har i dag. Det er også viktig å ha med seg at rollen til Datatilsynet, som har en oppsynsrolle når det gjelder personvernet, blir stadig mer viktig for vår hverdag, når det gjelder både private og offentlige aktørers virksomhet som skjer på nett og ved elektronisk kommunikasjon. Utviklingen av nye løsninger gjør at presset mot personvernet blir langt sterkere. Derfor mener Venstre at utgangspunktet er at borgerrettighetene skal vernes like godt i den digitale som i den analoge verden. I et slikt perspektiv, og gitt de personvernmessige aspektene som modernisering og digitalisering reiser, mener vi det er nødvendig å vurdere å gi Datatilsynet større myndighet som forvaltningsorgan. Arbeidet med digitalisering og modernisering i en rekke samfunnssektorer reiser også en del personvernrelaterte problemstillinger. Særlig gjelder dette innenfor helse- og omsorgssektoren. Det er derfor også naturlig at Datatilsynet har fokusert på helse- og omsorgssektoren i meldingsåret og bl.a. deltatt i diskusjoner rundt mulig bruk av velferdsteknologi. Derfor må man også sikre at bruk av omsorgsteknologi bygger på prinsippet om personvernvennlig teknologi, og det må etableres et regelverk, rutiner og praksis som ivaretar den enkeltes individuelle hensyn. Jeg vil også understreke at man må stille strengere krav til sikkerhet om enkeltpersoners helseopplysninger, herunder krav om kryptering av identiteter i helseregistre, og man må sørge for at bare de som faktisk er involvert i behandlingen av en pasient, får tilgang til journalopplysningene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-02-25:
La meg bare først understreke at det er Justis- og beredskapsdepartementet og Samferdselsdepartementet som har ansvaret for implementeringen av datalagringsdirektivet. Jeg vil også bemerke at det ikke er lenge siden Senterpartiet og SV selv satt i regjering, og de satt i regjering da det ble vedtatt at datalagringsdirektivet skulle implementeres. Så er det slik at det i uttalelsene fra generaladvokaten i forbindelse med EU-domstolens håndtering bl.a. er pekt på at lagringstiden kan være for lang. Generaladvokaten har pekt på at lagringstiden på to år kan være uforholdsmessig lang, og at den bør ned mot ett år. Norge har vedtatt seks måneder – slik at flere av punktene som er påpekt av generaladvokaten, har Norge allerede tatt høyde for ved at vi har et strengere regelverk enn det som er malen i EU.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-02-25:
La meg først understreke at jeg er klar over at SV og Senterpartiet tok dissens i datalagringsdirektivet. Det er allikevel en realitet at SV og Senterpartiet satt i regjering da datalagringsdirektivet ble vedtatt implementert i norsk lov. Så er det slik når det gjelder personvern i arbeidslivet, at det er satt ned en arbeidsgruppe som vurderer disse spørsmålene. Den gruppen skal levere sin innstilling i løpet av våren, og da er det naturlig at både regjeringspartiene og regjeringen avventer vurderingene i denne rapporten.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-02-25:
Jeg ga ikke uttrykk for noen stoppordre i mitt innlegg. Selvsagt ønsker vi ikke å gi noe slikt. Jeg bare understreket at når det er en arbeidsgruppe på gang, er det naturlig at både regjeringspartiene og regjeringen avventer arbeidsgruppens innstilling før man kommenterer disse spørsmålene i forbindelse med en komitéinnstilling.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-02-25:
For det første vil jeg bemerke at det er Datatilsynets og Personvernnemndas årsmeldinger for 2012, ikke for 2013, som omsider har nådd Stortinget for behandling. Grunnen til at jeg gjør et poeng ut av dette, er at Datatilsynets og Personvernnemndas årsmeldinger ble ferdigstilt og sendt departementet henholdsvis 8. og 11. februar 2013. Vi kan dermed konstatere at Stoltenberg-regjeringen brukte over et halvt år på å skrive fire sider innledning, som stort sett bare foregriper det som Datatilsynet allerede har sendt. Dette er ikke en veldig fremoverlent holdning. Hvis man ser på datoen 23. august, som er datoen for Stoltenberg-regjeringens fremleggelse, kan man lure på om de var interessert i å diskutere med det forrige storting, som da hadde gått fra hverandre, og som ikke møttes mer før valget. De har jo hatt en annen sak til behandling, Mongstad-saken, hvor det ganske bevisst var en unnvikelsesteknikk når det gjaldt det offentlige ordskiftet. 2013 var et meget begivenhetsrikt år for personvernproblemstillinger. Overvåking av vanlige, lovlydige mennesker i deres hverdag ble avdekket som et stort globalt problem – og ikke minst fravær av en internasjonal rettsorden utover EU og EØS-området – gjennom lekkasjene fra ansatte knyttet til disse tjenestene. Dette var også problemstillinger som var godt kjent da regjeringen la frem sine årsmeldinger for Stortinget. Selv om årsmeldingene, som sagt, er for 2012, er det lov å omtale skjellsettende begivenheter som finner sted etter at meldingsperioden er over. Det burde man gjort i dette tilfellet. Jeg vil benytte anledningen til å trekke frem noe som er aktuelt, nemlig saken om det som kan vise seg å være salg av informasjon om bankkundene i Norge. De fleste av oss bruker avtalegiro, brevgiro, bankaksept, e-faktura og andre kort- og minibanktjenester. Det er altså selve infrastrukturen for disse finansielle betalingsordningene som nå er på vei til å bli solgt ut. Det er en stor problemstilling og minner oss også på at utviklingen stadig ligger foran. Det er ikke noen spor av dette i årsmeldingene – som kunne foregrepet en slik utvikling. Dette viser nettopp hvor viktig det er å ha en diskusjon i Stortinget på basis av ajourførte dokumenter. Jeg vil også legge til at jeg tolker statsråd Sanner dit hen at han har en mer fremoverlent og proaktiv holdning i personvernpolitikken. Han representerer en regjering som i større grad holder seg selv og Stortinget orientert om den internasjonale utviklingen. Det er i hvert fall min forventning, og det mener jeg er begrunnet ved statsråd Sanners innlegg tidligere.
Astrid Aarhus Byrknes (Kristelig Folkeparti), 2014-02-25:
Eg vil også starta med å takka interpellanten, Marianne Marthinsen, for at ho har teke opp denne saka og utanriksministeren for hans grundige svar, og for at ein no deler den bekymringa som ein har for dei iranske politiske flyktningane som i dag sit i Camp Liberty i Irak. Det vi drøftar, er ei utsett gruppe flyktningars behov for beskyttelse, etter at dei har blitt utsette for gjentekne angrep som har drept og såra mange. Det er viktig å forbetra tryggleiken i Camp Liberty så lenge Camp Liberty er i funksjon. Eg merkar meg at også utanriksministeren er av den meining. Det er i dag 26 år sidan medlemmane i den demokratiske opposisjonsrørsla i Iran blei politiske flyktningar i Irak. Då USA angreip Irak i 2003, tok dei kontroll over Camp Ashraf, og det blei igangsett etterforsking av alle dei omkring 3 400 flyktningane som fanst i leiren. Bakgrunnen for dette var påstanden frå Iran om at dei var terroristar. Intervjuprosessen tok 16 månader. Etter at han var avslutta, fekk samtlege status som FN-flyktningar under den 4. Genèvekonvensjonen. Praktisk sett var det USA som stod for dette. USA tok ansvaret for tryggleiken deira frå og med 2003 til 2009 og skreiv ut personlege tryggingsgarantiar til kvar og ein av dei. Dei siste åra har dei ikkje fått den beskyttelsen dei har krav på. Frå 2009 og fram til no har det blitt gjennomført tre massakrar i Camp Ashraf – den første i juli 2009, den andre i april 2011 og no sist 1. september 2013, då 52 blei drepne. Dette er ei utfordring for verdssamfunnet. Også vi, Noreg, og andre nordiske land må ta ansvar for å kjempa for at desse menneska får den beskyttelsen som dei har krav på. I løpet av 2012 blei dei fleste flyktningane flytta over til Camp Liberty, like ved flyplassen i Bagdad. Heller ikkje der er dei trygge. Det har vore gjennomført fire rakettangrep mot Camp Liberty. Så har utanriksministeren svara veldig godt på dei spørsmåla som interpellanten hadde, og som eg også vil utfordre ministeren på. Men eg vil avslutningsvis poengtera at det er viktig at vi får ei internasjonal etterforsking av det som skjedde ved dei ulike militære angrepa på Camp Ashraf og Camp Liberty, særleg massakren i Camp Ashraf 1. september i fjor. Ei slik etterforsking kan ikkje med truverde utførast av den irakiske regjeringa aleine. Ho har allereie svikta sitt ansvar for å beskytta desse flyktningane. Det gjer at resten av verdssamfunnet må ta sitt ansvar for å bidra til at desse utsette flyktningane får den beskyttelsen dei har krav på. Dette vil eg oppfordra regjeringa til å gjera.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-02-25:
Jeg vil takke forslagsstillerne for å fremme et viktig forslag, og jeg vil også takke saksordføreren for å ha gjort et veldig godt arbeid med denne saken. Det internasjonale samfunn og Norge har i over ti år vært sivilt og militært engasjert i Afghanistan. ISAF-operasjonen i Afghanistan skal snart avsluttes, men norsk bistand til Afghanistan vil fortsette på et høyt nivå. Det er bred enighet om at det skal gjennomføres en evaluering av Norges engasjement i Afghanistan. Det ble slått fast av en samlet utenriks- og forsvarskomité under behandlingen av Dokument 8:29 S i forrige stortingsperiode. Der uttalte komiteen at «når transisjonsprosessen med avviklingen av ISAF er sluttført i 2014, vil det være naturlig å komme tilbake til spørsmålet om en gjennomgang av hele innsatsen i Afghanistan». Det er det samme budskapet som kommer i brev fra utenriksministeren og forsvarsministeren 17. januar i år, så den saken vi har til behandling nå, gjelder ikke om vi skal foreta en gjennomgang, men når. Stortinget har gjennom flere år fått anledning til å følge innsatsen i Afghanistan. Regjeringen Stoltenberg la også stor vekt på å holde løpende kontakt med Stortinget om Afghanistan og ga årlige redegjørelser i Stortinget om utviklingen i dette landet. Det er også foretatt evalueringer. Den sivile innsatsen på bistandsområdet gjennom de ti siste årene ble gjenstand for en uavhengig evaluering i 2012, og det er også gjort løpende evalueringer av den militære innsatsen, bl.a. gjennom NATOs Periodic Mission Reviews. En evaluering av den militære innsatsen ses også i sammenheng med andre lands engasjement. Det er behov for en helhetlig gjennomgang, ikke bare for å kunne vurdere hva som har fungert, men også for å kunne peke på hva som kunne vært gjort annerledes. Det innebærer at man ser på aspekter knyttet til både Norges sivile og militære engasjement i Afghanistan. En evaluering bør se på samordningen mellom sivilt og militært engasjement, den bør se på bistandsresultater, forholdet til sikkerhetssituasjonen for norsk personell og oppfølging av sivilt og militært personell under og etter endt oppdrag. For sivilt og militært personell som har bidratt i denne internasjonale operasjonen, har det vært utfordrende. Det har også medført risiko, og derfor er det viktig for dem at det foretas en helhetlig evaluering. Det vil være en viktig anerkjennelse av deres innsats.
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-02-25:
Om Norge ikke folkerettslig har vært i krig, er det ingen tvil om at norske soldater har vært i krig, og at det er norsk politisk ledelse som har ansvaret for at norske soldater også har deltatt i Afghanistan. Jeg er enig med utenriksministeren i at det er viktig å understreke de positive utviklingstrekkene som har vært i Afghanistan. Det er definitivt ikke slik at dette kan dømmes som en mislykket innsats gjennom tolv år. Her er det, som man påpekte, mange ting som har gått i riktig retning. Det er viktig nå, når vi går over i en ny fase, at man nettopp ser på at her må det være en innsats som skal pågå gjennom mange år, særlig med sivil innsats, men også med mulig militær innsats. Mitt spørsmål blir: Selv om det vil være feil å si at innsatsen i Afghanistan fra det internasjonale samfunnet har vært mislykket, er det vel fortsatt slik at det kan mislykkes, med mindre man forsterker og har en sterk innsats i årene framover? Presidentvalget som kommer nå til våren, er spesielt viktig.
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-02-25:
Forsvarsministeren og mange her har understreket at det norske forsvaret har all mulig grunn til å være stolt over den innsatsen som er gjort i Afghanistan gjennom disse tolv årene, akkurat som mange også innenfor hjelpeorganisasjonene og det sivile samfunnet har all mulig grunn til å være stolt over det de har gjort gjennom disse tolv årene. Likevel er det ofte slik at selv om alle gjør en god jobb, er ikke nødvendigvis samordningen god nok til at resultatet blir som man har ønsket. Derfor er jeg veldig glad for at forsvarsministeren også vil gå inn på den norske modellen. Da tror jeg det er viktig, som jeg har understreket, at man har en åpen tilnærming til dette og ikke har bastante forhåndskonklusjoner, men at det er en reell gjennomgang av hvordan dette har fungert. Først og fremst er dette også et politisk ansvar både for storting og for den norske regjering. Spørsmålet er egentlig, litt i forlengelsen: Hvordan vil forsvarsministeren sikre at vi nettopp får denne uavhengige gjennomgangen av hele operasjonen?
Jenny Følling (Senterpartiet), 2014-02-25:
Dei som har lidd dei største offera i Afghanistan, er lokalbefolkninga – dei som bur der, dei som veks opp der, dei militære som har tenestegjort der, og dei som har lidd sine tap. Eg har nett lese boka «Jeg er Malala». Der får ein eit djupt og sterkt innblikk i korleis det er å vere barn og vekse opp i ei krigssone der grufulle hendingar føregår. I denne saka vil alle det beste, og Noreg har vore tungt til stades i Afghanistan i lag med det internasjonale samfunnet. Då er det viktig at ein i ei evaluering ser på alle sider når ein skal gå gjennom dette – både dei militære og dei sivile. Det er difor bra at ein får eit slikt representantframlegg, men òg at ein førebur dette i tråd med framdrifta som Stortinget har samla seg bak, og etter tidsplanen, slik at ein får svar på dei spørsmåla som ein treng. Det er viktig for Noreg å få svar på alle sider av slik deltaking, det med status, men òg å gjere dei rette endringane av ein innsats og ikkje minst følgje opp det personellet som har vore i Afghanistan. Det er òg viktig at vi varetek det internasjonale perspektivet i denne gjennomgangen, slik at ein får vurdert alle sider. Senterpartiet har tiltru til at både mandat og evaluering vert gjennomført på ein god måte, og at vi får dei svara som ein har behov for.
Jenny Følling (Senterpartiet), 2014-02-25:
Aller først må eg få presisere eit forhold som Stortinget må merke seg i denne saka. Ved ein inkurie var Senterpartiet kome med på ein merknad, saman med Venstre og SV, som Senterpartiet ikkje skal vere med på. Då viser eg til merknaden som står på side 6 i innstillinga som er lagt fram vedkomande sluttbrukarerklæringa. Elles er Senterpartiet med på dei andre merknadene. Når det gjeld forslaget frå Miljøpartiet Dei Grøne, støttar ikkje Senterpartiet det. Vi synest innstillinga frå komiteen er klar og tydeleg og treng ingen ytterlegare presiseringar. Noreg har eit strengt regime for våpenhandel, og det er viktig at styresmaktene har god kontroll med og oversikt over våpeneksporten. Openheit skal vere med og sikre den legitimitet som er heilt naudsynt. Men det er viktig å sikre norsk næringsliv, slik at ein har like konkurransevilkår, og det er òg viktig at bedriftene er bevisste i sine handlingar og i etisk standard.
Jenny Følling (Senterpartiet), 2014-02-25:
I Noreg kan vi feire 200-årsjubileum for Grunnlova vår. Vi feirar vår uavhengigheit, vår fridom, demokrati og sjølvråderett. Vi feirar alt det Eritrea ikkje kan feire. Rett nok har Eritrea ei grunnlov som vart skriven i 1993 og ratifisert i 1997, men det hjelper lite når planlagde nasjonale val vert utsette på ubestemt tid, når det berre er eitt parti å velje mellom, og når ein har eit rettssystem som ikkje er politisk uavhengig. Som det er sagt i salen, vert Eritrea rekna som eit av dei mest totalitære regima, og grensekonflikten med Etiopia legg ein kraftig dempar på utviklinga. Det er krevjande å få til økonomisk utvikling når store delar av arbeidskrafta til kvar tid er i hæren, i militæret eller har flykta, er på flukt, og store delar av befolkninga ikkje har nok mat. Amnesty sin årlege menneskerettsrapport gjev Eritrea flengjande kritikk. Lista over kva som er forbode, er lang: politiske opposisjonsparti, uavhengig og fri presse, organisasjonar. Motsett er militærteneste påbode, og tenestetida kan verte forlengd i det uendelege. Vi høyrer jamleg rapportar om båtar fylte til randa av flyktningar som går under og forliser i Middelhavet. Fleire tusen kryssar grensene kvar månad. Det er eit avansert nettverk av menneskesmuglarar. Desse eig ikkje skruplar, dei utnyttar menneske på det svakaste, og fortvila pårørande som bur her i Noreg, vert kravde om løysepengar. Kontrasten til det vi tek for gjeve her i Noreg, er stor. Når nokon legg ut på ope hav i ein liten balje, og det er eit betre alternativ enn å verte verande i heimlandet, fortel det alt om kva forhold desse menneska lever under. Tilhøva i Eritrea er alvorlege, som det er understreka her, og teikna på ein stat i oppløysing er mange. Generalane har mykje politisk makt, og politisk innflytelse og finansielle ressursar er det stor kiving om. Lista over avhopparar er lang og strekkjer seg frå titusenvis av soldatar til presidentens høgre hand og informasjonsminister og idrettsutøvarar som hoppar av under London-OL. På toppen av dette kjem fleire hundre tusen flyktningar. Representanten Nybakk tek opp dei veldig negative forholda og trekka som er i Eritrea, og det i ein stat som er ustabil, og der konfliktane herjar. Kjetil Tronvold, professor ved Universitetet i Oslo, med fleire, peikar på ei rekkje av farane ved kollapsen i Eritrea, og terrorgrupper utnyttar dette. Som dei peikar på, er ikkje nabostatane sterke nok til å tole desse skakingane. Difor er vi i Senterpartiet glade for at interpellanten i dag set lyset mot Eritrea og dei forholda som er der. Vi takkar òg for dei utfyllande opplysingane utanriksministeren gav om dei tiltaka som vert gjorde der.
Jenny Følling (Senterpartiet), 2014-02-25:
Takk til representanten Marthinsen, som tek opp eit veldig viktig tema. Hendingane som representanten viser til, er både fæle og uakseptable. Marthinsen peiker på fleire tilfelle der eksiliranarar busette i Irak har vore utsette for heilt uakseptable brot på menneskerettane. Tryggleiken til iranske dissidentar i Irak er ikkje godt nok vareteken. Situasjonen er med jamne mellomrom tema i media. Internasjonale organisasjonar uttrykkjer bekymring og krev handling. Pårørande i Noreg fortel at dei er redde for slektningane og venene sine. Ein norsk-iransk lege fortalde i Aftenposten om sin eigen far, som sist var sett i Camp Ashraf. Då USA hadde ansvaret for leiren, kunne dei ha telefonkontakt. Etter at Irak overtok ansvaret, vart all kommunikasjon med omverda broten, fortel han. Ein kan berre tenkje seg den bekymring og redsel som ein har når ein ikkje eingong veit kva som skjer. Hendingane som vert kjende gjennom media, er ikkje eigna til å dempe bekymringane. I september 2013 vart 52 iranske dissidentar brutalt drepne i Camp Ashraf. Dei som observerte dette, fortalde om forferdelege scenar: Fleire av ofra vart arresterte, sett på handjern og deretter regelrett avretta. I tillegg til dei 52 som vart drepne, er 7 bortførte. Amnesty og andre fryktar at dei risikerer både tortur og tvangsretur til Iran. Som interpellanten viser til, er dei framleis ikkje komne til rette, og det er god grunn til å vere bekymra. Også menneska i Camp Liberty har vorte angripne. Denne leiren husar om lag 3 000 eksiliranarar, som ved fleire anledningar har vore utsette for overgrep, under beskyttelse. Men deira redning er at verdssamfunnet set søkjelyset på dei, og at verdssamfunnet grip inn. Organisasjonar som UNHCR og Amnesty har fordømt angrepet på det sterkaste og uttrykkjer bekymring for dei som framleis er busette i leiren. Det har òg norske styresmakter, som vi har høyrt i salen i dag. Myndigheitene må etterforske dei skuldige og stille dei til ansvar. Det må på plass ei uavhengig gransking, og ein må leggje press på myndigheitene via FN. Det er avgjerande at ein får avvikla Camp Liberty på ein måte som sikrar dei som er der. Det er godt at utanriksministeren tek dette på alvor og seier at Noreg vil bidra til at ein gjennom FN kan ta desse forholda på alvor.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-25:
Det er jo brei einigheit om at vi skal evaluere, og eg ser fram til at Stortinget vil verte halde orientert i prosessen. Men det eg ville spørje om, var eigentleg i lys av representanten Alexandrovas innlegg. Eg synest det er naturleg å spørje om følgjande: Er utanriksministeren einig med meg i at Noreg har vore, og er, i krig i Afghanistan?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-25:
Bakgrunnen for at eg spurde var at representanten Alexandrova tok opp at den førre regjeringas manglande evne til å klargjere at det var snakk om krig og krigshandlingar, måtte med i ei evaluering. Alle veit at vi har delteke i krigshandlingar og krig, men grunnen til at tidlegare forsvars- og utanriksministrar har svart om lag som utanriksministeren no, er at vi reint folkerettsleg ikkje har det. Det har vore viktig for dei av formelle grunnar å passe på det, som det sikkert er for utanriksministeren no, i tillegg til at det har vore ei overføring av ansvaret. Lat oss kunne verte einige om at det ikkje er nokon tvil om at for alle som har delteke, står det fram som krig. Eg veit at for mange av dei er det viktig at det vert anerkjent, og at det har vore dei verste krigshandlingar norske menn og kvinner har delteke i sidan den andre verdskrigen, men at det likevel kan finnast grunnar til at ein statsråd ikkje skal uttrykkje det sånn. Er utanriksministeren einig i det resonnementet?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-25:
Er forsvarsministeren einig i at dersom vi skal oppnå det siste – nemleg fullt ut å kunne forstå i ei evaluering samspelet mellom det politiske, det sivile og det militære – er det klokt om kompetanse frå dei ulike områda òg er representert i det utvalet eller dei utvala som skal sjå på det?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-25:
På vegner av den førre regjeringa tek eg til meg skamrosen for stortingsmeldinga vi la fram, og eg vel å gjere som utanriksministeren: halde meg til hans innlegg og fleirtalets merknader. Av hans innlegg kan ein i alle fall lese at regjeringas hovudambisjon på dette området er å leggje seg på nøyaktig den same politikken som den førre regjeringa førte. Måtte det smitte til flest mogleg politikkområde! Men eg vil gjerne be om ein refleksjon knytt til eitt forhold, nemleg at dei siste åra har dei store norske selskapa Nammo og Kongsberg Gruppen, som staten eig 50 pst. av, kjøpt opp fabrikkar i fleire land og etablert fabrikkar i andre land, og at det dermed har vorte ganske vanleg at vi eig fabrikkar i land med eit svakare eksportkontrollregime enn hos oss. Eg kan ikkje skjøne anna enn at det, trass ulike syn på kva ein skal gjere, må vere ei utfordring for fleire, og eg skulle gjerne høyrt utanriksministeren reflektere rundt det. På kva måte når det gjeld utfordringar, kan det tenkjast at ein er villig til å sjå på kva vi kan gjere med det?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-25:
Derfor heldt eg meg for god til det. Det kan ikkje tolkast på nokon som helst annan måte enn at Noreg har vore ein fredsnasjon og skal fortsetje å vere det. Men som eg sa i mitt innlegg: Vi vert ein betre fredsnasjon dersom vi ikkje eksporterer våpen til land som er i krig og konflikt, og nyttar dei til det. Det vil eg stå for. Eg tippar utanriksministeren kanskje langt på veg er einig i det. Men han svarte ikkje på mitt spørsmål – og det respekterer eg, for det var andre ting å ta tak i – men han får ein ny sjanse no. Er det ikkje ei utfordring dersom det blir slik at norske bedrifter kjøper seg opp og etablerer fabrikkar i andre land for at dei då kan selje til land som ein etter norsk politikk ikkje ønskjer å selje våpen til – ein vedteken politikk mellom Høgre, SV og andre? Og: Er det nokre verkemiddel som ein kan tenkje seg for å ta tak i ei slik utfordring, når vi høyrer at dei to største selskapa det dreier seg om, er 50 pst. statseigde?