Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-14:
Det som kalles eloverfølsomhet, får ofte stor oppmerksomhet i pressen, og mange er bekymret for eventuelle helseskader på grunn av strålekilder som basestasjoner, mobiltelefoner og trådløse nettverk. Enkelte opplever symptomer på eloverfølsomhet, som de setter i forbindelse med eksponering fra slike strålekilder. Forskning på feltet blir ofte skjevt framstilt i mediene. En studie som finner at stråling er helsefarlig, kan få stor oppmerksomhet i media, mens andre studier, som ikke viser slike sammenhenger, risikerer ikke å bli omtalt. Det betyr at befolkningen lett kan få et feilaktig inntrykk, kan bli forvirret, av hva som er forskningsstatus på området. Vi lever i en tid da vi er avhengige av moderne teknologi, og vi må, tror jeg, akseptere at det er elektromagnetiske felt i våre omgivelser. Nyere kilder til elektromagnetiske felt er vesentlig svakere enn eldre kilder. Teknologien utvikler seg raskt, så selv om kildene er blitt flere, behøver det ikke bety høyere eksponering. Det sies at en rekke land har innført lavere grenseverdier. Det er det grunn til å nyansere. Noen få land, bl.a. Sveits og Italia, har innført strengere grenseverdier, særlig for basestasjoner. Kina, Russland og noen østeuropeiske land har alltid hatt generelt strengere grenseverdier, men det er liten grunn til å tro at de overholdes særlig strengt. Interpellanten etterlyser en føre var-holdning til hvordan vi håndterer stråling fra elektromagnetiske kilder. Jeg mener at vår politikk på området bygger på føre var-prinsippet, bl.a. utføres det systematiske målinger ved basestasjoner. Målingene viser at gunstig plassering av stasjonen gir verdier som er en tusendedel av grenseverdien. Høyere eksponering – men fortsatt langt unna grenseverdien – kan forekomme fra antenner som er plassert svært nær bebyggelse, på takterrasser eller på verandaer. I slike tilfeller anbefaler Statens strålevern å velge en annen løsning, dersom det er mulig. Vi ser at en føre var-holdning og en god forvaltning på området gjør at vi oppnår langt lavere eksponering enn de strenge grenseverdiene krever. Jeg mener derfor det kan være vanskelig å finne gode argumenter for enda strengere grenseverdier enn de vi allerede har. Interpellanten er inne på noe viktig når han refererer til at det fra ulike hold hevdes at WHOs grenseverdier er påvirket av tunge næringsinteresser. Vi mener at det er lite grunnlag for å hevde det. Grenseverdiene fastsettes av en uavhengig kommisjon i den internasjonale strålevernorganisasjonen, ICNIRP. Kommisjonen består av fire komiteer med bred ekspertise innen epidemiologi, biologi, fysikk og optikk. ICNIRP får faglige innspill fra WHO, som nylig har gjennomgått all tilgjengelig forskning om lavfrekvente felt. Arbeidet er gjort av et førtitalls forskere fra ulike forskningsmiljøer over hele verden. I rapporten pekes det også på hull i forskningen. WHO gir ingen anbefalinger om grenseverdier, men diskuterer forvaltning, risikooppfatning, kommunikasjon, forskningsbehov osv. Statens strålevern her i Norge holder tett kontakt med den internasjonale strålevernorganisasjonen og WHO. Strålevernet har ansvar for at grenseverdiene overholdes, og gir råd om hvordan vi kan redusere eksponeringen fra ulike strålekilder. Det gjelder f.eks. ved bruk av mobiltelefoner og plassering av basestasjoner for mobiltelefoner og trådløse nettverk. La meg bare dvele litt ved at det er en veldig vanlig teknikk når man skal diskutere denne typen spørsmål å spørre om man kan stole på de internasjonale organisasjonene vi har, når det gjelder å gjennomføre dette. Jeg mener jeg har hørt representanten Gunnar Kvassheim holde ganske kraftfulle innlegg for at man bør stole på denne type internasjonale organisasjoners forskning, f.eks. i klimaspørsmålet. Det finnes også klimaforskere som er uenige i de konklusjonene som FNs klimapanel har trukket. Men da er man veldig klar på at man har en internasjonal organisasjon som har kommet med sine konklusjoner. Det har man også på dette området. Man har en internasjonal organisasjon, man har WHO, og man har gjennomført veldig grundige analyser av hva som finnes av tilgjengelig forskning. De internasjonale organisasjonene har trukket sine konklusjoner. Det finnes noen forskere som er uenig i det, og vi får da gjøre opp status over hvem vi må ha mest tillit til i en slik sammenheng. Jeg tror at et bærende prinsipp i så måte må være at vi fra myndighets hold i alle fall må stole på at det er de internasjonale organisasjonene vi har tilgjengelige, som vi må bygge på. Det var bare fristende å komme med den tilleggsbemerkningen. Likevel har interpellanten et poeng i at vi aldri kan være nok føre var. Derfor er jeg glad for at strålevernet har bedt om at det må nedsettes en ekspertgruppe i Norge for nok en gang å gjennomgå forskningsstatus og forvaltning på området. Det betyr jo at vi gjennomgår på nytt de spørsmålene som interpellanten er opptatt av: Hva slags regler vi skal ha for å godkjenne, hvor stasjoner etableres, hva slags føre var-verdier skal ligge til grunn, hva slags klagemuligheter skal legges inn, og hvordan forvaltningen skal håndteres. I Helse- og omsorgsdepartementet er vi i ferd med å nedsette en slik arbeidsgruppe, basert på et bredt tverrfaglig miljø. Vi etablerer den gruppen i samarbeid med Samferdselsdepartementet. Det siste er viktig, for her ligger veldig mye av f.eks. basestasjonsproblematikken. Vi skal gjennomgå forvaltningspraksis på området. Det er et forsøk på å svare veldig positivt på invitasjonen i interpellasjonen. I tillegg – og det er også viktig – er det allerede etablert en arbeidsgruppe, ledet av Sosial- og helsedirektoratet, som skal gjennomgå situasjonen for eloverfølsomme personer. Det er en arbeidsgruppe som består av representanter fra Sosial- og helsedirektoratet, Folkehelseinstituttet, Statens strålevern og den foreningen som også interpellanten omtalte, Foreningen for el-overfølsomme, FELO. Målet med den arbeidsgruppen er å øke kompetansen i helsetjenesten om eloverfølsomme, styrke forskning på feltet og bidra til gode tiltak for eloverfølsomme. Man skal også prioritere å lage veiledningsmateriell til helsepersonell. Jeg mener at samlet sett er det viktig for meg som ansvarlig statsråd å understreke at vi følger de anbefalinger vi får fra et bredt internasjonalt forskningsmiljø. I forhold til en føre var-holdning ligger vi jevnt over langt under de grenseverdiene som ligger i de anbefalingene. Jeg mener at det ikke er grunn til å tvile på de anbefalingene, ut over at det alltid er slik at man selvfølgelig kan stille spørsmål ved enhver anbefaling. Når det er sagt, ønsker vi å ha samme holdning som interpellanten, altså føre var, og derfor nå to arbeidsgrupper. En som går rett til kjernen av det som her spørres om: hva vet vi, og hvordan kan forvaltningen fungere best på området, og hvordan skal vi jobbe overfor mennesker som mener at det at man har vært utsatt for stråling, har ført til eloverfølsomhet.