Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2016-02-16:
Odel, priskontroll og konsesjoner har lenge sikret et variert familielandbruk i Norge. Priskontrollen har bidratt til at det har vært mulig å opprettholde dyrebar matproduksjon på landbrukseiendommer. I en tid med press på matjorda har priskontrollen sikret at verdien på jordbruksjord ikke har skutt til himmels, og at matproduksjon opprettholdes, til beste for felleskapet. Noe av det første Sylvi Listhaug gjorde som landbruksminister, var å sende et brev til alle kommuner hvor hun oppfordret til at de samfunnsmessige hensynene ikke trengte å ivaretas og vektlegges, slik man har brukt å gjøre. Det førte til en brevveksling mellom regjeringen og kontroll- og konstitusjonskomiteen på Stortinget som varte ut nesten hele perioden til den tidligere landbruksministeren. Det blir heldigvis ikke flertall i dag for en full avvikling av priskontrollen, men Kristelig Folkeparti og Venstre er tydelig kompromissvillige når regjeringen ber om det. I dag vil to partier som ellers snakker varmt for matproduksjonen, sikre flertall for alvorlige svekkelser i vernet av matjorda og den selvstendige bonden. Det er regjeringens intensjon å øke omsetningen av landbrukseiendommer og stimulere til investeringer ved å gjøre eiendommene mer verdt. Men høyere pris på landbrukseiendommer er en høy pris å betale for fellesskapet og framtidige generasjoner. Eksperimentet er gjort før. For nesten ti år siden økte Danmark jordprisene sine betraktelig. Det førte til at mer penger ble lånt for å investere i bygninger, melkekvote og jord. Resultatet ble overproduksjon, sterkt reduserte priser og en enorm gjeld. Gjelden hos danske bønder er så høy at bankene fortsatt har problemer. Med fjøs opp i timillionersklassen er gjeldsbyrden allerede stor også i Norge. Det er særlig en utfordring for rekrutteringen av nye matprodusenter. Høye priser og store investeringer for å kunne drive konkurransedyktig med dagens landbrukspolitikk gjør terskelen høy for å ta over et aktivt gårdsbruk. Vi må gjøre noe med den terskelen, ikke gjøre gjeldsbyrden enda høyere. I tillegg vil en svekkelse av priskontrollen særlig bety en kraftig prisøkning i befolkningstette strøk, der presset på matjorda er størst. Bare 3 pst. av Norge er jordbruksareal, og allerede forsvinner mange tusen dekar matjord hvert år til fordel for boliger, veier og næringsbygg. Det vil bli stadig vanskeligere for lokalpolitikere å fortsette å verne matjorda dersom interessen for å dyrke jorda synker. Matjord er vanskelig å få tilbake i drift når den først er bygd på. Det vet vi. På sikt vil større bruk, kapitalkrevende produksjon og større gjeld i landbruket også få konsekvenser for hvem som eier matproduksjonen. Når regjeringen og regjeringspartiene er opptatt av eiendomsrett, blir jo spørsmålet: eiendomsrett for hvem? I USA er det vanlig at bonden ikke selv eier jorda, bygningsmassen og driftsapparatet, men forpakter dette av slakterier eller av næringsmiddelindustrien, som har større kapitalkrefter. I Norge har familiebruk med selvstendige bønder lenge vært en viktig motmakt til de få som eier stadig mer av verdikjeden for mat. Eierskap gir også bonden opplevelse av ansvar og kjærlighet til jorda og dyrene. Selv bruk med høy takst må ha lønnsomhet i produksjonen. I stedet for å øke prisene på eiendommene vil De Grønne gjøre produksjonen mer lønnsom og mer bærekraftig. Det forutsetter langt mer realistiske priser i butikken, men også større og grønnere overføringer til landbruket. Vi tror løsningen er å investere i kvalitet og i forbrukerens lojalitet til norsk mat, ikke i volum og pris. «Don't fix what ain't broken», sier amerikanerne, og jeg registrerer at enkelte i debatten mener det er en konservativ holdning. De Grønne kommer til å stemme mot alle svekkelsene av priskontrollen i dag. Også for rene skogeiendommer synes vi det er vanskelig å finne avgrensninger der en unngår at aktiv skogdrift taper mot hyttebygging på kysten eller boligbygging på tettstedene. Men vi kommer til å stemme for forslag nr. 3, fra Kristelig Folkeparti og Venstre, om at dødsbo ikke kan eie skogeiendom lenger enn fire år – under litt tvil – og for X, om å be regjeringen presisere at den lovpålagte priskontrollen fortsatt skal følges. Vi har ingen matjord å miste. De Grønne er enig i at en skal ha gode grunner for offentlige reguleringer. Men hva er en bedre grunn enn matsikkerhet og Norges ansvar i en verden hvor klimaendringer, plantesykdommer, vannmangel og befolkningsvekst setter framtidens matforsyning i fare?