Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-06-08:
Jeg er veldig glad for å konstatere at utenriks- og forsvarskomiteen har avgitt en enstemmig innstilling med full tilslutning til forslaget om endringer i sikkerhetsloven. Jeg vil også takke saksordføreren både for en ryddig og god framstilling og for et godt utført arbeid. Dette er den første delen av arbeidet med sikkerhetsloven. Det er et sikkerhetsutvalg som jobber med en helhetlig lovrevisjon, men regjeringa var av den oppfatning at det var viktig å få håndtert en del av de mer akutte utfordringene raskt, og derfor gjorde vi altså disse endringene i sikkerhetsloven nå. Selv om det er snakk om det man vil kunne kalle mindre endringer i gjeldende sikkerhetslov, er de endringene som foreslås, viktige nok. Som den samlede komiteen selv peker på, står vi i dag overfor et veldig sammensatt risiko- og trusselbilde. Den sikkerhetspolitiske situasjonen er i stadig endring, samfunnet blir mer sårbart, og teknologien utvikler seg i et veldig raskt tempo. Derfor er det viktig at sikkerhetsloven holder tritt med utviklingen. Lovforslaget er et viktig tiltak for å styrke vår forebyggende sikkerhet. Når det gjelder forslaget om ny klareringsmyndighetsstruktur, er formålet først og fremst å få til en økt kvalitet i behandlingen av klareringssaker. Dette er, som vi har vært inne på i saken om Ombudsmannsnemndas årsberetning, veldig viktige avgjørelser, spesielt for de personene det angår, men også for de virksomhetene som er avhengig av sikkerhetsklarering for sitt personell. En reduksjon fra 42 enheter til i hovedsak to sentrale myndigheter, en i forsvarssektoren og en i sivil sektor, vil bidra til kompetanse- og kvalitetsheving og likebehandling i personellklareringssaker. Det er også både en effektivisering og en avbyråkratisering. Poenget til representanten Hansen er veldig godt. Jeg vil ikke utelukke at det akkurat i overgangsfasen kan være noe opphoping av restanser, men det som også ligger i proposisjonen, i punkt 12.2.2, er nettopp en forklaring på hvordan man skal overføre ressurser internt fra de myndighetene og sektorene som har hatt egne klareringsmyndigheter, til de sentrale klareringsmyndighetene som nå blir. Når man f.eks. i et departement eller i en sektor ikke lenger skal ha klareringsansvar, må det også overføres ressurser. Det er Justisdepartementet som er ansvarlig for den nye klareringsmyndigheten i sivil sektor, og da vil det altså skje en rammeoverføring til Justisdepartementet fra øvrige departementer i sivil sektor – og tilsvarende i militær sektor, hvor Forsvarets sikkerhetsavdeling får tilført ressurser fra de etatene i sektoren som ikke lenger skal være klareringsmyndigheter. Med hensyn til forslaget om behandling av personopplysninger er det viktig å presisere at denne adgangen bare skal gjelde i de tilfellene der det er nødvendig for at Nasjonal sikkerhetsmyndighet skal kunne utføre den viktige oppgaven det er å håndtere alvorlige dataangrep mot kritisk infrastruktur. Overskuddsinformasjon, altså opplysninger som går utover formålet med innhentingen, vil verken bli oppbevart eller utlevert til andre. Hensynet til personvernet er ivaretatt ved at det er foretatt en proporsjonalitetsvurdering av behovet, sett opp mot legitime personverninteresser. Grunnkravene i personopplysningsloven skal gjelde ved håndtering av personopplysninger. Her er det snakk om en lovfesting av en praksis som allerede eksisterer, og jeg mener det er et selvstendig poeng å få denne typen praksis inn i lovs form. Lovfesting er en klargjøring av de rammene som skal gjelde, og det innebærer derfor en styrking av personvernet. Videre vil jeg understreke viktigheten av forslagene til de to nye bestemmelsene om varsling og myndighet for Kongen i statsråd til å fatte vedtak for å unngå at sikkerhetstruende situasjoner oppstår. Den ene bestemmelsen innebærer at eiere av kritisk infrastruktur skal ha en plikt til å vurdere risikoen for spionasje og sabotasje ved anskaffelser av slik infrastruktur og varsle myndighetene dersom risikoen vurderes som ikke ubetydelig. Regjeringa skal sørge for at aktuelle virksomheter får klarhet i hvilken overordnet myndighet som det i så fall skal varsles til. Den andre bestemmelsen pålegger virksomheter som i dag er underlagt sikkerhetsloven, å varsle dersom virksomheten får kunnskap om en planlagt eller pågående aktivitet som kan innebære en ikke ubetydelig sikkerhetsrisiko. Begge de nye lovforslagene kan betegnes som en sikkerhetsventil eller en nødbrems og forutsettes derfor ikke hyppig brukt, men forslagene er, etter min oppfatning, gode eksempler på at det skal tenkes forebyggende og ikke bare reaktivt for å hindre at det inntreffer forhold som innebærer en sikkerhetstrussel, som f.eks. en økt mulighet for spionasje eller sabotasje på samfunnsviktige objekter eller installasjoner. Det er viktig at myndighetene gis nødvendige verktøy for å kunne gripe inn når hensynet til landets selvstendighet og sikkerhet krever det.