Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-06-06:
Når det gjelder perspektivmeldingen, er spørsmålet om hvordan vi skal opprettholde verdiskapingen som grunnlaget for velferden, et spørsmål som komiteen har tatt på alvor og presentert ulike løsninger for, men det er også, som saksordføreren var inne på, felles beskrivelser av hva som er nødvendig. Hva skal vi leve av i framtiden? Mye av svaret kan vi finne ved å se på vår egen historie. Petroleumsformuen og den nordiske modellen har vært sentral for norsk verdiskaping og velferd. Norge var et relativt rikt land både før oljen og før etableringen av den nordiske modellen. 1800-tallets Norge var riktignok fattig sammenlignet med Norge i dag, men ikke sammenlignet med datidens Europa. Norsk økonomi har hatt en sterk utvikling siden starten på 1990-tallet. Det skyldes ikke bare høye oljepriser og et godt bytteforhold med utlandet, men også en gunstig demografi. Både andelen eldre og unge har avtatt, mens andelen av befolkningen i yrkesaktiv alder har økt. Men siden andelen unge har avtatt, kunne dette ikke vare. Derfor er det grunn til å stoppe opp ved fødselstallene i Norge, som nå går nedover. De er høyere enn EU-snittet, men de har falt fra 1,98 per barn per kvinne i 2009 til 1,71 i 2016. Og som høringen viste, var det ikke lett å få svar på årsakene til dette, men det er viktig å få det klarlagt. En stor utfordring er globalt voksende ulikheter, ikke minst i rike land, men også i Norge, som et rikt land. Forskjellen mellom fattige og rike land har riktignok blitt mindre siden 1980-tallet. Samtidig har globaliseringen skapt større forskjeller internt. Rike lands arbeidere opplever at konkurransen om jobbene blir hardere, og at lønningene stagnerer. Hvis gevinsten ved handel ikke blir fordelt, blir arbeiderne tapere og eierne vinnere. IMF viste for noen år siden utviklingen i rike og fattige land, og hvordan den hadde vært de siste 25 årene. Konklusjonen var at mindre ulikhet gir raskere og mer varig vekst, og at offentlige fordelingstiltak kan ha en positiv virkning på økonomisk vekst. Dessuten kan forskjellssamfunn gi politisk ustabilitet, et dårlig investeringsklima og økt gjeldsoppbygging. Den tredje store utfordringen verden står overfor, er global oppvarming med miljøødeleggelser som følge. Det er stor enighet blant verdens klimaforskere om at konsentrasjonen av drivhusgasser i atmosfæren bidrar til dette. Det er enighet om at vi skal ta et klimaløft, og vi har i denne perioden bidratt for å få dette til: sist, men ikke minst ved å få en klimalov på plass og nye forpliktende vedtak om kutt. Jordens biologiske mangfold er truet på mange hold. Ett eksempel er krisen i havet, der ni av ti fiskerier er overfisket eller på grensen til overfisket, og der fisken får i seg stadig mer plast, med uante konsekvenser for oss mennesker. Hva er så løsningen for bærekraftig verdiskaping og velferd? Taletiden er kort, så det må bli skjematisk: Vi må arbeide for at flest mulig får arbeid, og at den enkeltes livskvalitet og norsk verdiskaping dermed sikres på sikt. Dagens og framtidens lavkonjunkturer må møtes med en selvstendig penge- og valutapolitikk, en aktiv motkonjunkturpolitikk og moderate lønnsoppgjør. Vi må satse videre på den nordiske velferdsmodellen, som har gitt oss historiske fortrinn. Vi må også verne om arbeidstakerrettigheter og styrke etterutdanning og arbeidsmarkedstiltak, og vi må sørge for at de som driver med verdiskaping, også får incentiver i form av det vi bestemmer her i dette hus. Kunnskap er vesentlig – forskning og infrastruktur likeså. Der har dette flertallet vist vei.