Kristin Clemet (Høyre), 2002-12-16:
Den saken som nå behandles, gjelder en endring i opplæringsloven som presiserer at den offentlige grunnskoleopplæringen skal være gratis, dvs. skattefinansiert. Lovforslaget er en oppfølging av Stortingets vedtak høsten 2001, der Stortinget bad Regjeringen om å fremme forslag om endring av opplæringsloven slik at gratisprinsippet i grunnskolen blir reelt. Også gjeldende bestemmelser i opplæringsloven slår fast at den offentlige grunnskolen er gratis. Men på bakgrunn av lovforarbeidene har det vært lagt til grunn at kommunene har hatt en begrenset adgang til å ta betaling for utgifter til reise, kost og losji knyttet til et reelt frivillig leirskoleopphold. Alle andre utgifter til grunnskoleopplæring skal kommunene dekke, også etter gjeldende rett. Lovforslaget innebærer at den adgangen kommunene hittil har hatt til å kreve egenandel av elevene til leirskoleopphold, vil falle bort. Kommunene er ikke forpliktet til å gi tilbud om leirskoleopphold i løpet av grunnskoletiden, men dersom de gjør det, skal altså dette tilbudet i sin helhet være gratis for elevene. Og i statsbudsjettet for 2003 er det lagt inn ca. 90 mill. kr til leirskoleopphold og opplæring bl.a. for å kompensere for kommunenes utgifter til dette. Lovforslaget regulerer ikke eventuelle aktiviteter som blir arrangert av skolen, men som ikke er en del av grunnskoleopplæringen, dvs. aktiviteter som faller utenom virkeområdet til opplæringsloven. Forslaget er heller ikke til hinder for at skolene, slik som etter gjeldende rett, fremdeles kan motta ulike former for gaver fra foresatte, venneforeninger eller andre, eller at skolene bruker klassekasser. Forutsetningen er at gaver skal være basert på reell frivillighet, og at kommunen og den enkelte skole påser at foresatte ikke føler seg presset til å bidra økonomisk, og at det ikke kreves motytelser. Disse bestemmelsene kan føre til at det oppstår enkelttilfeller som kan problematiseres, eller som er vanskelige å håndtere. Men det er vanskelig å unngå. På den ene siden skal grunnskolen være gratis, men på den annen side er det viktig ikke å drepe eller kvele et meget positivt engasjement og samarbeid mellom skole og hjem og mellom skole og lokalsamfunn, et samarbeid som det på mange skoler bare blir mer av, og som hittil har vært temmelig uproblematisk. Jeg har tillit til at skoler og skoleeiere vil kunne utøve et godt skjønn på dette området, særlig nå når departementet, etter at Stortinget har behandlet saken, kan sende ut klargjørende retningslinjer og veiledninger basert på den presisering som Stortinget nå foretar i loven. Jeg er også glad for den fleksibiliteten og den sunne fornuft som har vært understreket og utvist her i debatten av komiteens medlemmer, herunder bl.a. komiteens leder. Når det så gjelder reklame i skolen, er egentlig ikke det noe hovedtema for forslaget. Og la meg si at jeg mener det er viktig at grunnskolen ikke blir en arena for markedsføring og kommersialisering. Likevel tror jeg ikke det er mulig at skolen blir helt fri for slik påvirkning, jf. bl.a. den økende bruken av Internett og andre kilder i undervisningen, som ikke er spesialprodusert for skolen, herunder f.eks. trykte medier. Etter min kjennskap er det i dag ingen reklamefinansiering av betydning i grunnskolen. Jeg kjenner bl.a. ikke til at lærebøker i grunnskolen blir reklamefinansiert i dag. Det skyldes antakelig bl.a. at skoleeier og skoler selv tar et betydelig ansvar for kvaliteten på læremidlene. Det har de ansvaret for. Og de fleste voksne mennesker, tror jeg, ønsker ikke omfattende reklamefinansiering av læremidler. Jeg er likevel innstilt på å følge utviklingen i skolen nøye på dette området, og som det har vært sagt tidligere i debatten, og som det står i proposisjonen: Regjeringen vil komme tilbake til en helhetlig vurdering av spørsmålet om reklame rettet mot barn i forbindelse med behandlingen av Nyborg-utvalgets innstilling.