Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-10-28:
Man regner med at det i dag finnes mellom 20 og 25 millioner kurdere spredt over seks land i Europa og Midtøsten. Rundt halvparten av dem lever i Tyrkia, men også Iran og Irak har store kurdiske minoriteter – Syria også, som representanten Valle var inne på. Det er vanskelig å omtale den kurdiske befolkningen som én enkelt, homogen gruppe. Språk og religion varierer. Flere forsøk på å danne en samlet politisk bevegelse har strandet. Kurdernes situasjon er derfor komplisert. Ikke desto mindre har de fleste kurderne en felles historie og identitetsfølelse som gjør at de omtales som en gruppe. Representanten Valle er opptatt av kurdernes situasjon i sin fulle bredde, men konsentrerer interpellasjonen i hovedsak om kurderne i Tyrkia. Det er også Regjeringens syn at potensialet for å få til en forbedring av kurdernes situasjon nok er størst her. Grunnlaget for et bredt menneskerettslig engasjement overfor Tyrkia er etter mitt skjønn bedre enn noen gang. I Ankara sitter en regjering med uttalt vilje til reformer, noe også representanten Valle viste til gjennom henvisningen til statsminister Ecevit og president Demirels besøk til Sørøst-Tyrkia. Tyrkias ønske om å bli knyttet til Europa og EU øker landets motivasjon for å se på disse problemene. Vi har fra norsk side opparbeidet oss en innsikt og et kontaktnett som setter oss i stand til å engasjere oss. Fortsatt dokumenterer imidlertid internasjonale rapporter at det foregår alvorlige brudd på menneskerettighetene i Tyrkia. Begrensningene på politisk aktivitet, og særlig anslagene mot ytringsfriheten, er fortsatt et alvorlig problem. I de sørøstlige delene av landet er unntakstilstanden ennå ikke opphevet. Vilkårene for ytrings- og forsamlingsfriheten er spesielt svake i disse områdene. Vi mener tiden nå er inne til å oppheve unntakstilstanden i de seks gjenværende provinsene i sørøst. Rettssystemet, og da tenker jeg bl.a. på antiterrorlovgivningen og sikkerhetsdomstolene, holder ennå ikke den standarden vi må forvente av et medlemsland i Europarådet. Aksjonene mot PKK og myndighetenes bosettingsstrategi, som særlig har rammet den kurdiske befolkningen, har medført krenkelser av økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter. Når dette er sagt, må det legges til at vi ser en langsom forbedring av menneskerettighetssituasjonen, særlig i løpet av det siste året. Ifølge Amnesty International er antallet såkalte alarmer synkende. Vår ambassade i Tyrkia rapporterer at situasjonen nå også føles lettere for befolkningen i sørøst. Det nye parlamentet i Tyrkia har vedtatt flere lovreformer. Disse omfatter bl.a. sammensetningen av de nasjonale sikkerhetsdomstolene, økt strafferamme for tortur og amnesti for personer fengslet for skriftlige ytringer. Det er viktig at disse positive tendensene også noteres av det internasjonale samfunn. Det er imidlertid fortsatt avstand mellom uttalt vilje og praktisk handling når det gjelder respekten for menneskerettighetene. Det er klart at flere av menneskerettighetsbruddene som begås, skyldes holdninger som det ikke lar seg gjøre å bli kvitt over natten. De skyldes også strukturelle trekk ved den tyrkiske konstitusjonen. Samtidig må det legges til at PKK, Kurdistans arbeiderparti, er ansvarlig for terroristangrep som har skapt forferdelse langt utenfor Tyrkia, som også representanten Valle refererte til. Norge har ved gjentatte anledninger tatt til orde for at kurdernes minoritetsrettigheter må respekteres. Dette gir vi uttrykk for så vel direkte overfor tyrkiske myndigheter som i internasjonale fora. Det er en oppfatning vi deler med de fleste andre land. Samtidig vet vi at tyrkiske myndigheter ikke anerkjenner kurdere – eller for den saks skyld andre befolkningsgrupper i landet – som nasjonale minoriteter, med de rettigheter det innebærer. I stedet har de sagt seg villige til å se på hvordan kurdernes individuelle rettigheter kan styrkes som ledd i en demokratisering av hele det tyrkiske samfunnet. Det gjelder også kurdernes økonomiske og sosiale rettigheter. Vi har merket oss at både den tyrkiske presidenten og statsministeren tidligere i denne uken, som representanten Valle refererte til, besøkte områdene i Sørøst-Tyrkia og stilte i utsikt økt innsats for å gjenoppbygge denne landsdelen, som har vært herjet av 15 års uro og konflikt. Norge har utviklet en betydelig kunnskap i å gjennomføre levekårsundersøkelser i ulike deler av verden, og har høstet anerkjennelse for dette arbeidet. Slike undersøkelser, gjennomført i fellesskap med vertslandets myndigheter og institusjoner, har vist seg nyttige i planleggingen av sosial, politisk og økonomisk utvikling. Dette er jo noe av det som har vært bakgrunnen for hele Oslo-prosessen i Midtøsten bl.a. Å kartlegge levekårene for utsatte og marginaliserte grupper er også et bidrag til økt respekt for menneskerettighetene. I samarbeid med forskningsstiftelsen Fafo ser vi nå på mulighetene for en slik undersøkelse i Tyrkia, evt. i samarbeid med FNs utviklingsprogram. Vi håper at tyrkiske myndigheter kan se seg tjent med et slikt samarbeid, og vil gjerne være med på det. Et annet mulig samarbeidsområde med Tyrkia kunne være barnearbeid, som fortsatt har et visst omfang i landet. Dette feltet har som kjent høy prioritet for Regjeringen, og på tyrkisk side har det de siste årene skjedd en positiv utvikling som styrker barns rettigheter. Et slikt samarbeid bør også ta sikte på å styrke det internasjonale regelverket på dette feltet. Regjeringen ønsker også å videreføre menneskerettighetsdialogen med Tyrkia. En rekke besøk, særlig av daværende visestatsminister Ecevit til Norge høsten 1997, av utenriksminister Cem våren etter, samt den norske menneskerettighetsministerens besøk i Ankara og Sørøst-Tyrkia i fjor høst, har bygd ut det politiske grunnlaget for denne dialogen. Derfor var da også menneskerettighetene et viktig emne i mine egne samtaler i Tyrkia for to måneder siden. Det er også bakgrunnen for at Regjeringen nå har invitert den nye tyrkiske menneskerettighetsministeren til Norge. Som ledd i dialogen har Norge bl.a. støttet menneskerettighetsorganisasjoner i Tyrkia. Vi har støttet sentre for torturofre drevet av det tyrkiske menneskerettighetsfondet, besøk og kontakter mellom norsk og tyrkisk fengselsvesen og en konferanse om menneskerettighetene i Tyrkia i regi av advokatforeningen i Istanbul og Amnesty International. Vår støtte til Lægeforeningens seminarer i Izmir i fjor og i Diyarbakir i år kan også nevnes. Det er viktig å understreke at engasjementet vårt for menneskerettighetene i Tyrkia generelt har en positiv effekt også for kurderne. Den kurdiske befolkningen er spredt over hele landet, selv om hovedtyngden befinner seg i sørøst. Gjennom støtte til Europarådets organer arbeider Norge sammen med en rekke andre land aktivt for å øve påtrykk på tyrkiske myndigheter i ytringsfrihets- og menneskerettighetssaker. Europarådets engasjement i rettssaken mot PKK-leder Öcalan er et godt eksempel. Her bør også Europarådets arbeid for å styrke kunnskapen om menneskerettighetene blant tyrkiske politifolk nevnes spesielt. Vi har vurdert spørsmålet om en fredskonferanse om kurdernes situasjon. Grunnlaget for dette må være at det finnes et reelt politisk ønske i de landene som har en kurdisk minoritetsbefolkning. Fra norsk side vil vi selvsagt stille oss positive til å bidra aktivt dersom forutsetningene for en slik konferanse skulle være til stede. Så langt må vi konstatere at dette ikke er tilfellet. Regjeringen ønsker å medvirke til at kurdernes situasjon som helhet gis økt oppmerksomhet. Kurderne utgjør imidlertid som nevnt en minoritet ikke bare i Tyrkia, men også i fem andre land i regionen. Vi må derfor ha realistiske forventninger til hva vi kan oppnå. Å gi ny næring til aspirasjonene om en kurdisk stat er imidlertid etter Regjeringens syn ikke ønskelig. Det vil ikke minst sette en stopper for det som er viktigst, nemlig å oppnå konkrete resultater i felten og en bedring av situasjonen for vanskeligstilte medmennesker.