trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-11-30:
Ja, vi skal bruke mesteparten av tida på å tenke framover, men det hadde vært greit å få ryddet opp i én ting: FNs generalsekretær har vært klinkende klar på at Irak-krigen var folkerettsstridig. På norsk side snakker Regjeringa fortsatt om at det ikke forelå et tilstrekkelig folkerettslig grunnlag. Det er sjølsagt viktige nyanser i denne språkbruken, og vi har savnet å høre utenriksministeren være like klar som FNs generalsekretær på at dette var en folkerettsstridig krig. Mitt spørsmål til statsministeren er om han kan bruke denne anledningen til å være like klar som Kofi Annan på at dette var en folkerettsstridig krig.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-11-30:
Det er en kritisk og svært vanskelig situasjon i Irak. Det er vi alle enige om. Faren for fragmentering er til stede, med de farene som kan ligge i det i forhold til å sette hele regionen i brann. Men den vanskelige situasjonen i Irak er blitt ytterligere vanskeliggjort gjennom amerikanernes klare brudd på krigens folkerett, på Genève-konvensjonene. Stikkord er sjølsagt Guantanamo og Abu Ghraib. Regjeringa har sjølsagt tatt sterk avstand fra denne måten å opptre på. Men mitt spørsmål til utenriksministeren er: På hvilken måte og på hvilket nivå er disse forholdene tatt opp med amerikanske myndigheter?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-30:
Det kunne vært fristende å ta en debatt om kulturell intelligens med Høglund. Jeg tror vel at vi i utgangspunktet kan være enige om at uansett kulturbakgrunn burde alle kunne skjønne at den mishandlingen som fant sted i Abu Ghraib, f.eks., var krenkende. Men nok om det. Vi har i det siste sett en bemerkelsesverdig utvikling i forhold til synet på USAs mulighet til å opprette stabilitet og fred i Irak. Vi ser også at stadig flere amerikanske tjenestemenn og framstående personligheter i amerikansk samfunnsdebatt står fram og sier at det amerikanske militære nærværet nå ikke bidrar til fred og gjenoppbygging, men at man frykter at det istedenfor bidrar til en intensivering av krigshandlingene. Fremskrittspartiet, derimot, framstår som fast i troen. I Aftenposten i går ble tidligere NATO-general William Nash sitert på at han mener USA må redusere antall soldater i Irak. Er Høglund enig i denne vurderingen?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-11-30:
Representanten Halvorsen skuldar ein del representantar for å gjere det for enkelt for seg. Men er det ikkje òg noko enkelt når ein seier at det FN-vedtaket som vi held oss til her, kan vi ikkje ta omsyn til, for det er tvinga fram av USA? Alle vedtaka i FNs tryggingsråd, og alle vedtaka i internasjonale fora, skjer etter ein prosess der det opplagt er eit sterkt press. Men skal ein subjektivt berre kunne svare slik som representanten Halvorsen gjer her? Så konkret: Eg deler den analysen som både representanten Høglund og representanten Halvorsen har, at det er ikkje noka varig løysing at USA på lang sikt vert i Irak. Meiner representanten Halvorsen at ein umiddelbart skal trekkje seg ut?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-11-30:
Som eg sa i mitt innlegg, synest eg at leiaren i komiteen, Jagland, hadde ein svært interessant analyse. Eg gav tilslutning til det meste, men eg hadde behov for å vise til at utanriksministeren faktisk hadde gått grundig inn i det som kanskje i nokon grad vart etterlyst. Når det gjeld kven som er mest NATO-lojal, vil eg seie at etter mitt syn er både tolkinga til Regjeringa og til Arbeidarpartiet godt innanfor det å følgje opp NATO sitt vedtak. Men når det er sagt, vil eg seie at det er endå meir konsekvens i det som Regjeringa gjer. Det er også det som er mest i samsvar med det fleirtalet av NATO-landa gjer. Eg skulle ynskje at Arbeidarpartiet òg var villig til å gå det steget vidare, men eg stiller altså ikkje spørsmål ved om Arbeidarpartiet framleis er eit lojalt NATO-parti eller ikkje.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-11-30:
Etter mitt syn må jo det reelle FN-sporet vere det som FN har sagt i sine resolusjonar, og i sine resolusjonar har dei sagt at dei ynskjer styrkar til stabilisering av Irak, dei ynskjer hjelp til opplæring av irakiske sikkerheitsstyrkar, og dei ynskjer at ein òg skal gå inn og påverke ein politisk prosess for å skape eit demokratisk Irak. Og det er det eg kritiserer SV for, ikkje for ikkje å vilje det beste for Irak. Men ein underslår behovet for å stabilisere, for å hjelpe til med sikkerheitsstyrkar. For viss ein berre seier at dette ikkje har legitimitet, kjem ein ikkje vidare. Kristeleg Folkeparti erkjenner det vanskelege med legitimiteten slik som situasjonen er, men det er den einaste løysinga vi har på bordet i augneblinken. Så må ein da parallelt arbeide med andre løysingar, men det er altså det sporet vi er på, som er FN-sporet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-11-30:
Det er riktig at spesielt Irak-spørsmålet skapte en betydelig konflikt både i NATO, mellom NATO-land – og også i EU. Det er viktig for Norge, som medlem av NATO, å søke å bygge bro over denne og å bygge en bedre bro over Atlanteren. Det har jeg tillatt meg å understerke overfor president Bush etter gjenvalget av ham som president. Jeg tror den beste måten å gjøre dette på nå er å rette blikket framover og ikke henge for mye igjen i forhistorien til det som har skjedd i Irak. Det var et positivt steg i riktig retning at NATOs råd i Brussel klarte å samle seg enstemmig om en operasjonsplan for opplæringsprogrammet i Irak. Norge bidrog faktisk sterkt til det. Vi hadde våre synspunkter på denne operasjonsplanen. De ble i stor grad tatt hensyn til, og det ble et enstemmig vedtak. At NATO-landene så i noe ulik grad bidrar konkret til oppfølgingen av dette vedtaket, får så være. De konfliktene skal vi ikke overdrive.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-11-30:
Det er riktig at det her er snakk om en region hvor demokratiet generelt står svakt. Men det skjer ting i riktig retning. Hvis vi tar for oss et land som Afghanistan, var det relativt løfterikt, det som skjedde ved valget der. Det skjer også enkelte andre positive utviklingstrekk. I Iran har det dessverre gått den andre veien. Etter at progressive krefter hadde en betydelig innflytelse i parlamentet – også president Khatami må kunne sies å tilhøre disse – var det siste valget et tilbakesteg, ved at mange kandidater ble nektet å stille opp. Jeg tror likevel at vi må velge politiske virkemidler, økonomiske virkemidler og handelspolitiske virkemidler i forhold til Iran, ikke militære. Skulle det bli en militær konflikt, ser jeg virkelig for meg en katastrofe. Her bør Norge samarbeide, først og fremst gjennom FN, men også med EU, som nå har en aktiv politikk i forhold til Iran.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-11-30:
Det er et eller annet jeg ikke forstår ved SVs politikk på dette området. Og Kristin Halvorsen har ikke anvist noen vei – ikke antydning til noen vei – ut av problemene i Irak. Vi er enig i at amerikanerne bør ut så fort som mulig. Men da må vi jo sette irakerne i stand til å styre eget land. Og det vil ikke Kristin Halvorsen bidra til. Da må de settes i stand til å ha et politi og til å ha et militære som gjør at de blir herre i eget hus. Men det sier SV nei til: Det skal ikke vi bidra til. Konsekvensen av SVs politikk, hvis alle skulle oppføre seg slik, er jo at amerikanerne blir lenger i Irak enn det som er nødvendig. Så sier Kristin Halvorsen at norske offiserer vil være under USAs beskyttelse og derved lett bli sett på som en del av okkupasjonsmakten. Det er positivt feil. Det er NATO som står for nærbeskyttelsen av de treningssentrene hvor norske offiserer eventuelt – hvis vi beslutter det – skal bidra til opplæring. Det er ikke okkupasjonsmakten, det er NATO. Men jeg har en følelse av at SVs posisjon i dette spørsmålet er en refleks av at SV fortsatt er NATO-motstander.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-11-30:
Norges standpunkt er, som også utenriksministeren redegjorde for i sin redegjørelse, at når det ikke forelå et nytt vedtak i FNs sikkerhetsråd, var krigen mot Irak ikke i tråd med folkeretten. Og det er min holdning til det spørsmålet, det skulle være klart nå.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-11-30:
Jeg må nok fastholde at jeg synes det er et eller annet underlig ved SVs standpunkt her. Jeg har forstått det slik at det er ok at Norge bidrar til opplæring av irakiske offiserer bare det skjer på Jåtta i Stavanger. Men hvis det skjer i en avgrenset leir inne i Irak, blir det helt galt, selv om NATO enstemmig har vedtatt at det kan skje, og enstemmig har vedtatt en operasjonsplan for hvordan det skal skje. Dette er altså ikke USAs vedtak, det er NATOs vedtak. Nå vet jeg at SV er imot NATO, men de må akseptere at Norge er med der, og jeg har skjønt at det vil de også gjøre hvis de skal sitte i regjering. Og ikke nok med det, FN har, og vi følger konsekvent FN-sporet, noe SV ikke gjør, anmodet om bidrag til stabilisering. NATO har fulgt det opp ved et enstemmig vedtak. Det er NATO, ikke USA, som skal stå for opplæringen, og det er NATO som skal stå for nærbeskyttelsen. At det da kan være noen som ikke klarer å se forskjell på NATO og USA, kan ingen garantere oss. Jeg skjønner at SV har problemer med å se den forskjellen. Men jeg tror de aller fleste ser forskjellen på USA og NATO.
Jan Petersen (Høyre), 2004-11-30:
Jeg tror det er veldig riktig som Blankenborg har observert, at den store forskjellen i oppdrag vi måtte begi oss inn i, er eventuelt overgangen fra opplæringen, med den nødvendige sikringen rundt, til å bli et alminnelig bidrag til stabiliseringen i Irak. Det er egentlig der skillet på mange måter går, og Regjeringen har sagt at der ser vi ingen muligheter for å bidra slik som situasjonen nå er. Jeg ser altså ikke det prinsipielle skillet her, om det er i Irak, på Jåttå eller hva slags folk man bidrar med, selv om Regjeringen har sagt at vaktstyrken tar vi ikke sikte på å bidra til. Det er ikke noen prinsipiell forskjell mellom trenerne og det å ha den nødvendige sikring og vakthold rundt disse trenerne. Men går man over i et annet oppdrag, ja, da er man over i en annen situasjon. Når det gjelder Iran, var ikke det noe av det jeg ble bedt om å snakke om. Derfor var ikke det en del av min redegjørelse. Jeg har ikke kunnet yte nok rettferdighet i det spørsmålet, men jeg vil bare bekrefte at jeg også der en enig med Blankenborg i at europeerne og amerikanerne på mange måter har en slags «good cop/bad cop-act» som kan gjennomføres med stort hell. Jeg mener altså at det europeiske initiativet fortjener støtte.
Jan Petersen (Høyre), 2004-11-30:
Det er altfor lettvint av Kristin Halvorsen å avfeie min innvending med at det er en spydighet. Det var en ren konstatering av at SV ikke har hatt noen mening om hva man skal gjøre, og hun svarte ikke på spørsmålet i replikkene etterpå. SV har ingen mening om det. Det er en faktisk konstatering. Når det så gjelder det amerikanske bidraget: Jeg tror ikke det er noe alternativ til amerikanske styrker for å skape sikkerhet i Irak, slik situasjonen er nå. Det er ingen ideell situasjon. Jeg tror det er viktig at man kommer seg bort fra det så snart som mulig, og da er altså det konkrete bidraget å sørge for at irakerne settes i stand til å ta vare på sin egen sikkerhet. Det er det hovedspørsmålet SV ikke forholder seg til, og derfor er det ingen sammenheng mellom det SV nå sier i debatten, og den konklusjonen som trekkes. Vi knytter oss ikke opp til USA, som det heter, men dette er et NATO-bidrag for å forsøke å sette irakerne i stand til å styre i eget land. Det er mulig at SV etter hvert skulle interessere seg mer for irakerne og mindre for amerikanerne. SV er jo ikke i stand til å fremføre et utenrikspolitisk standpunkt uten at det dreier seg om USA.
Jan Petersen (Høyre), 2004-11-30:
Åslaug Haga og jeg er overhodet ikke uenige om realitetene i disse spørsmålene. Jeg tror det er helt klart at det vi har sett, både i våres og nylig, setter ikke bare løsningen av Irak-spørsmålet tilbake, men det setter en bredere Midtøsten-dagsorden tilbake. Derfor har vi fra Regjeringens side ved en rekke anledninger offentlig og i møte med amerikanere på de nivåene vi har vært, fremmet våre standpunkter i så måte. Det har ikke vært noen mangel på spørsmål om det. Jeg mener f.eks. å huske at statsministeren i sitt innlegg på NATOs toppmøte, hvor alle satt rundt bordet, nettopp var opptatt av denne type spørsmål. Det er jo ikke det eneste uttrykket. Det har vært mange uttrykk for dette standpunktet.
Jan Petersen (Høyre), 2004-11-30:
Jeg er litt forbauset, for å si det forsiktig, over at Kristin Halvorsen forsøker å gi inntrykk av at jeg ikke har adressert disse spørsmålene. Det har jeg. Det vet Kristin Halvorsen meget godt. Dette er en altfor billig måte å skjule det faktum på at med en slik beskrivelse som Kristin Halvorsen gir av virkeligheten – og jeg skjønner veldig godt mange av de vurderingene som er gitt der – er SV ikke i stand til å ha en eneste tanke om hvordan dette skal ha et politisk svar, og det er enda mer forbausende. Det er jo det som er det oppsiktsvekkende med hele debatten. SV er ikke i stand til å bringe Irak-debatten utover spørsmålene, problemene og kommentarene, men de sier ikke noe i forhold til bidragene. Det er mulig at det bidraget Regjeringen peker på i redegjørelsen, å hjelpe til med sikkerhetssituasjonen og forsøke å støtte opp under resolusjon 1546, ikke er godt nok, men i motsetning til Kristin Halvorsen har vi i hvert fall et forsøk på svar på spørsmålet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-06-14:
Hvis det var slik at det ikke var noen forskjell mellom det regjeringspartiene står for i innstillinga, som er en støtte til det som Regjeringa har foreslått, og det som Arbeiderpartiet sier i sine merknader, så hadde det vel heller ikke vært noe problem, vil jeg tro, for representanten Onarheim og resten av regjeringspartiene å støtte våre merknader, der det står at det bør lyses ut blokker allerede i 2005. Nå er det altså ikke slik at det er jeg, på vegne av mitt parti, som her skaper usikkerhet. Det er en samlet landsdel, hele Nord-Norge, representert ved politikere, Landsorganisasjonen og arbeidsgiverorganisasjoner, som sier at det her er skapt en usikkerhet. Jeg siterer fra kronikken i VG i går, som jeg viste til i mitt hovedinnlegg, hvor det blir sagt at "regjeringen vil avvente resultatene av de tre meget spennende boringene som starter i november, før den sier ja til leting i nye områder. Vi ønsker ikke nye pauser neste år. Vi trenger kontinuitet". Da må det altså være slik at Onarheim mener at det er en samlet landsdel i Nord-Norge som tar feil. Det tror jeg faktisk ikke at de gjør.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-06-14:
Siden dette er den muligheten vi på det nåværende tidspunkt har til å stille spørsmål om Snøhvit, må jeg gjøre det nå. Jeg forstår det dit hen at statsråden vil komme med en mer fyldig redegjørelse i et brev i løpet av ikke så lang tid forhåpentligvis. Det er særdeles viktig at Stortinget blir holdt løpende orientert, for det er mange ubesvarte spørsmål. Det er klart en kan undre seg over at statsråden i oktober orienterte om at alt var under kontroll, så går det ni måneder, og så er det altså en sprekk som vi alle nå kjenner til, både når det gjelder kostnader og forsinkelse av prosjektet. Derfor er det særdeles viktig at det som kan gjøres, nå gjøres for å sikre at vi ikke får flere overraskelser. Mitt spørsmål er: Vil statsråden nå sørge for at det blir en tett oppfølging? Og hva er det som har skjedd i og med at han plutselig for en uke siden ble orientert om at det var så store overskridelser? Hvilke tiltak vil statsråden nå iverksette?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-06-14:
La meg først gi min fulle støtte til representanten Langeland om at de frister som flertallet her i kveld kommer til å gå inn for, bør holdes. Så har jeg noen spørsmål knyttet til basepolitikken, fordi Regjeringa ville som kjent ha fleksibilitet, men et flertall i Stortinget ønsker ikke å gi rom for den fleksibiliteten Regjeringa ønsker. Det handler bl.a. om at vi er opptatt av at aktivitet må synes på land, og det er derfor vi også sier at konsesjonsvilkårene må stå ved lag, og vi er urolig for at det skal forsvinne enda flere arbeidsplasser langs kysten. Jeg hørte representanten Rahm her bruke ordet "tillempe" i forbindelse med Regjeringas forslag til fleksibilitet. Mitt spørsmål er: Hvilken tillempning eller fleksibilitet er det Regjeringa ønsker, hvis det verken er snakk om nedbemanninger eller sentralisering?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-06-14:
Jeg skal være kort. Jeg har behov for å svare på det representanten Robertsen tok opp i forhold til Nord-Norge. Som det er sagt her, er det bred enighet om store deler av meldinga, men litt uenighet om gjenåpninga av Barentshavet og hvor fort det skal gå. Siden fylkesordføreren i Finnmark og hva hun tidligere har sagt, er brakt inn her, vil jeg si at slik representanten Robertsen framstilte den siste meldinga fra fylkesordføreren, er nok det trukket litt for langt i forhold til hva hun mener. Det bør være klart at vi ønsker å lyse ut blokker i 2005. Jeg konstaterer at Regjeringa ikke ønsker å si det så klart på dette tidspunktet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-06-14:
Vi tilhører flertallet som er enig om å vedlegge forslaget protokollen, men har litt andre føringer for konklusjonen. Det blir brukt veldig mye i debatten, senest av representanten Halleraker, at det ikke er søkt om å bygge gasskraftverk. Jeg håper inderlig at enten noen av dem som har konsesjon, eller andre som har lyst til å bygge, snarest mulig søker om konsesjon for å bygge, for vi trenger gasskraftverk i tillegg til andre ting for å få gjort noe med kraftunderskuddet. Det er også en kjent sak at vi fra Arbeiderpartiets side mener at hvis de som har konsesjon, nå velger ikke å søke om å bygge gasskraftverk, bør ikke konsesjonene forlenges. Da kan de etter vår mening tildeles andre, eller en kan bruke andre eller nye konsesjoner. Det viktige er å få det i gang.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2004-06-14:
Representanten Brustad gjentar dette med usikkerhet i Barentshavet. Da har jeg to spørsmål: Spørsmål 1: Står ikke representanten Brustad lenger på merknadene i innstillingen til St.meld. nr. 39 for 1999-2000 fra regjeringen Stoltenberg om dette, hvor man nettopp sa at man måtte vente og se på hvilke resultater man får? Spørsmål 2: Når det gjelder den usikkerheten som representanten hele tiden viser til, hvor lang tid er det egentlig mellom hennes merknad om å lyse ut blokker til neste år og Regjeringens forslag om å lyse ut høsten 2005? Hva er egentlig forskjellen?
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2004-06-14:
Egentlig hadde det vært fristende å gå inn i en ny dialog med bl.a. representanten Brustad og fått svar på de spørsmålene som jeg ikke fikk svar på i replikkordskiftet. Men jeg føler på den annen side at vi på mange måter har utdebattert denne saken. Jeg hadde lyst til å henge meg mer på hva Tore Nordtun sier. La oss nå sørge for litt optimisme. La oss nå sørge for at vi virkelig bruker denne anledningen til å stimulere, slik at vi får de resultatene vi skal ha fra denne sektoren. Vi er enige om ganske mye i denne saken. Vi skal stimulere til flere aktører. Vi skal åpne nye leteområder. Vi skal sjekke konkurranseforholdene for industrien. La oss ikke skape unødig usikkerhet. Dette er en spennende og viktig virksomhet for fedrelandet. Vi skal jobbe for å holde et høyt aktivitetsnivå, vi skal jobbe for å se på mulighetene, og vi skal jobbe for at det skal bli en jevn og god utvikling. Hvis vi nå kan fokusere på de positive tingene og mer på det vi er enige om, enn langt utover natten å fokusere på det lille vi er uenige om, tror jeg at det her ligger mange muligheter til å få et ganske bredt flertall i denne sal om disse spørsmålene. Jeg er glad for at det til denne meldingen foreligger en innstilling som samler mange av partiene.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
Arbeidarpartiet og SV er einige om ganske mange punkt når det gjeld oljemeldinga. Det går på HMS, det går på CO2 når det gjeld Gullfaks, og det går på baseverksemd og fleire andre ting. Men det er eitt poeng som me ikkje er einige om, og det er knytt opp til det som replikkordskiftet her no går ut på, og det er tempo. Arbeidarpartiet går altså i spørsmålet om tempoet på leiteaktiviteten bl.a. saman med Framstegspartiet for å forsøkja å driva opp tempoet, utan å ta dei omsyna som bl.a. Regjeringa legg opp til i forhold til utgreiinga. I desse dagar når statsråden her tidlegare orienterte om Snøhvit, at prosjektet var umoge, og at ein no ser at rekninga ballar på seg, er det ikkje då fornuftig å setja ned tempoet, å tenkja seg litt meir om og ikkje berre kjøra på i høgt tempo, slik Arbeidarpartiet legg opp til? Er det ikkje fornuftig av Arbeidarpartiet òg å tenkja litt på kva som skjer dersom ein køyrer tempoet for høgt opp?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
Den kniven SV vrir rundt, vrir me vel så mykje rundt på Halleraker og stortingsfleirtalet som på Statoil, nettopp fordi ein var så uansvarleg å driva opp tempoet med ulike tiltak for at dette prosjektet skulle bli realisert. Når no rekninga kjem, må stortingsfleirtalet vera så ærleg at det tek sin del av ansvaret. Det er det SV ber om, ikkje noko meir enn det. Det er heilt riktig at SV har gått imot Snøhvit heile vegen. Det sa eg òg i innlegget mitt. Me har ikkje gått imot alle utbyggingar. Det me har gjort, og det som no viser seg å vera ein suksessfaktor, er at me stiller ein del miljøvilkår til prosjekta: Det gjeld f.eks. Kristin og kravet om CO2-fritt gasskraftverk, det same med Grane, og Ormen stemte me for til slutt. Altså: Me fører ein politikk som verkeleg viser at det er mogleg å ha andre løysingar enn det fleirtalet her bestemmer seg for. Fleirtalet er fyrst og fremst oppteke av å få i gang utbygging. SV er oppteke av: greitt med utbygging, men me stiller ein del vilkår for at miljøet ikkje skal bli ramma.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
Lat meg i denne replikken òg svara på representanten Halleraker sitt spørsmål om CO2 frå Snøhvit. Det er ein anke når det gjeld det gasskraftanlegget, som Miljøverndepartementet behandla, og no har ein altså moglegheit til å gå inn og sjå om det går an å gjera noko med vilkåra, sånn at ein kan ta CO2 i bruk. Kostnadene ved dette er eit komplisert reknestykke, for det blir òg ei plusside. Statoil seier at det kjem til å kosta 6 milliardar kr å setja i gang CO2-injeksjon på Gullfaks, men Petoro og Regjeringa, og i dag stortingsfleirtalet, ønskjer å gå vidare på den linja. Då er altså gasskraftverket på Snøhvit eit gylle høve. Så til Framstegspartiet og "tom retorikk", og alt som SV er imot. Eg trur eg kan seia det sånn at om Framstegspartiet sin politikk på norsk sokkel hadde vore gjeldande, hadde me ikkje vore i front på miljøteknologi, me hadde ikkje gjort det me gjorde på Sleipner, for det hadde ikkje vore nokon CO2-avgifter. Alt skal jo vera gratis for oljeselskapa med Framstegspartiet sin politikk. SV vel å seia at miljø kostar. Det illustrerer me i dag.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
På slutten av innlegget sitt sa statsråden at han ikkje kunne oppfylla ein del fristar som fleirtalet stod for, slik eg forstod han. Dette må eg be om ei forklaring på kva betyr. Det er klart at eit fleirtal i komiteen meiner det som står der. Når eit fleirtal seier at ein seinast i samband med statsbudsjettet for 2006 må komma tilbake med ei sak knytt til CO2-injeksjonen, meiner dei det. Då reknar eg med at statsråden på det punktet oppfyller dei fristar som eit fleirtal til kvar tid pålegg. Der må me få ei klargjering. Så i forhold til Snøhvit-saka. Det har jo komme fram frå Statoil at det var eit umode prosjekt ein hadde. No veit vi ikkje kva prislappen blir, han starta på 40, no er han oppe i 50, eller kanskje han blir på 60 milliardar kr. Kven veit? Er det slik å forstå at statsråden meiner at det var ei umoden sak som blei lagd fram for Stortinget til behandling når det gjaldt Snøhvit?
Knut Werner Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-14:
Fremskrittspartiet ønsker å framstå i en ny politisk profil. Man ønsker å fri seg fra den populistiske imagen og framstå som ansvarlig. Det kom bl.a. til uttrykk i forrige uke gjennom et intervju i Dagbladet i forbindelse med Bolærne-saken, hvor partiformannen står fram og snakker om Fremskrittspartiets store ansvarlighet. Med referanse til energi- og miljøkomiteens behandling av denne stortingsmeldingen, var Fremskrittspartiets politikere i miljøkomiteen ute i nordnorsk presse i forrige uke med påstander som ikke har rot i virkeligheten. De er skuffet over at de andre partiene ikke vil støtte Fremskrittspartiets holdninger, og påstår bl.a. at Arbeiderpartiet bløffer. Fremskrittspartiet skaper gjennom sine utsagn uro og frykt rundt hva Stortinget mener, bl.a. i Harstad-miljøet. Når skal Fremskrittspartiet slutte med å fremme andre partiers politikk og påstå at den er feil, og når skal de begynne å argumentere for sin egen politikk?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-06-14:
Jeg vil på det mest bestemte avvise påstanden om at Fremskrittspartiet skulle skape usikkerhet rundt utviklingen i nordområdene. Fremskrittspartiet har sågar en merknad om utviklingen i Harstad-miljøet, som representanten påpeker her. Dersom Arbeiderpartiet ønsker å gjøre noe, kunne de slutte seg til denne. Vi har derimot fremmet forslag om å åpne alle de områdene i nord som Arbeiderpartiet gjennom tidligere statsråd Akselsen har stengt.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-06-14:
Fra Fremskrittspartiets side kommer vi ikke til å støtte subsidiært dette forslaget om CO2-injisering. Som vi har skrevet i våre merknader, har vi selvfølgelig ingenting imot å bruke CO2-injisering som trykkstøtte eller på annen måte, men vi ønsker at oljeselskapene selv skal finne ut om det er lønnsomt eller ikke. Vi ønsker ikke å bidra til ytterligere kostnader som kan være unødvendige.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-06-14:
Representanten Rahm påstod at Fremskrittspartiet i disse sakene er forutsigbare. Det er korrekt. I motsetning til de fleste andre her, har vi en meget stø kurs for å hjelpe denne næringen til fortsatt høy aktivitet på norsk kontinentalsokkel. Når vi ønsker å bruke skattegrep, er det nettopp for å sørge for at dette aktivitetsnivået fortsatt blir holdt høyt. Det er riktig at siste konsesjonsrunde var stor og bred, men de signalene jeg har fått fra oljeselskapene, er at det er ikke den store tro på at det finnes særlig mye her likevel - men det er mange nye og interessante arealer.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-06-14:
Sosialistisk Venstreparti har i det siste hatt fokus på haleproduksjonen, og de hevder at de nå er tilhengere av å få mer ut av de oljefeltene de tidligere har stemt imot at vi skal utbygge. De skriver side opp og side ned om hvor viktig dette er. Men når Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet fremmer konkrete forslag om skatteincentiver, hopper de av. Det samme gjelder vårt forslag om økt forskningsinnsats, med fokus på ressursutnyttelse. Dette viser jo at partiets fokus på dette egentlig bare er tom retorikk. Og så har de nå gått sammen med regjeringspartiene om å bygge et nytt luftslott, som denne gangen er basert på CO2 som trykkstøtte på sokkelen - koste hva det koste vil. Er ikke dette nok et eksempel på at man vil pålegge aktørene på sokkelen nye kostnader, som igjen vil sette hele virksomheten i fare? Da får jo SV det som de egentlig vil, nemlig å nedlegge hele petroleumsvirksomheten.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-06-14:
Leverandørindustrien, og spesielt offshoreverftene, er de som først blir rammet av den nedgangen vi nå vil få i aktivitetsnivået på sokkelen, etter at Stortinget i dag dessverre ikke foretar de grep som er nødvendige. Ikke nok med at offshoreverftene de siste årene har tapt flere oppdrag til utenlandske verft, som vi så på Snøhvit-prosjektet, nå blir det enda færre oppdrag å konkurrere om. Resultatet av dette blir oppsplitting av kompetansemiljøer det har tatt flere tiår å bygge opp, og tusenvis av verftsarbeidere blir satt på porten. Hvorfor tar ikke statsråden og Regjeringen innover seg de klinkende klare signalene som er kommet fra oljebransjen, slik at vi kan unngå denne omfattende nedbyggingen av norsk oljeindustri som vi nå ser starten på?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-06-14:
Flommen som rammet Nordvestlandet og sørlige deler av Trøndelag i august 2003, medførte betydelig skade, og seks kommuner ble særlig hardt rammet. Forslagsstillerne påpeker at kostnadene med distriktsandelen på 20 pst. av de resterende flomsikringsarbeidene er en tung byrde for de berørte kommuner. De mener at dette kan virke som forskjellsbehandling på grunn av at staten dekket 100 pst. av kostnadene etter flommene i 1995 og 1997. Det påpekes også fra forslagsstillerne at berørte parter trenger en avklaring rundt finansieringen, før det tas stilling til hvilke sikringsarbeider som skal gjennomføres. Forslagsstillerne mener man må innføre en generell regel om at staten dekker flomsikringskostnadene fullt ut, og at sikringsarbeidet etter flomkatastrofer bør behandles likt, og de påpeker det urimelige i at lokalsamfunn i enkelte tilfeller sitter igjen med betydelige kostnader. Forslaget har vært forelagt Olje- og energidepartementet ved statsråden. I brevet fra statsråden viser han til at NVE kan frafalle kravet om distriktsandel i enkelte tilfeller. Han viser videre til at Stortinget drøftet distriktsandelen i 1997, og at den da ble videreført, men satt ned fra 25 pst. til 20 pst. Statsråden hevder at han ikke kan se at forutsetningene er endret siden sist dette ble behandlet, og konkluderer med at han ikke vil frafalle kravet om distriktsandel etter flommen i august 2003. Under behandlingen i komiteen har regjeringspartiene og Arbeiderpartiet sluttet seg til statsrådens holdning og sikrer flertall for at forslaget ikke bifalles. Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet står bak forslaget i innstillingen om frafall av kravet samt gjennomgang og endring av regelverket. Med dette tar jeg opp forslagene nr. 1 og 2 i innstillingen.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
Jeg er glad for at Regjeringen i denne saken, i motsetning til i spørsmål knyttet til norsk vannkraftforvaltning, ikke har valgt å støtte seg ensidig til Fremskrittspartiet. SV står bak samtlige av romertallsforslagene i innstillingen, og Fremskrittspartiet er gledelig nok med på et par av flertallsforslagene, men ikke på IV. Her ber Stortinget Regjeringen fremme forslag til hensiktsmessige virkemidler for å stimulere til bruk av CO2 som trykkstøtte for økt utvinning på norsk sokkel. Videre ber Stortinget Regjeringen om å vurdere ytterligere incentivordninger for økt haleproduksjon - noe Fremskrittspartiet bedyrer at de er for. Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet er om det er nyutviklet allergi mot CO2 som gjør at Fremskrittspartiet ikke støtter forslaget, eller er problemet at CO2 skal pumpes ned og ikke slippes ut i atmosfæren? Eller kommer Fremskrittspartiet til å støtte dette forslaget subsidiært, slik at det blir et samlet storting som ber Regjeringen om dette?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
Jeg må innrømme at Kristelig Folkeparti er et parti som stadig overrasker meg. Jeg har tidligere i dag stilt spørsmål om hva Kristelig Folkeparti vil med norsk vannkraftforsyning. I denne saken er det grunn til å spørre om hva det er Kristelig Folkeparti egentlig vil med norske petroleumsressurser. Det høres vakkert ut når de fra Kristelig Folkeparti snakker om betydningen av bærekraftig utvikling. Realiteten i norsk petroleumspolitikk er fortsatt at den siste oljen skal pumpes opp så raskt som mulig. Gassen vil nok ta litt lengre tid, men også her har hastverk vist seg å være en uklok strategi. Med hensyn til Snøhvit kunne det være fristende å si: Hva var det vi sa? Men det hjelper vel lite i forhold til framtidige prosjekter. Kanskje gir gigantoverskridelsene grunn til ettertanke, i tillegg til en bønn om at de ikke blir større?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
SV og Senterpartiet står sammen om veldig mye i denne innstillingen. Men på ett punkt skiller vi lag, og det dreier seg om Fondet for forskning og nyskaping. Her vil Senterpartiet hive på 1 milliard kr ekstra uten å stille klare betingelser til hva disse pengene skal brukes til. SV på sin side er tydelig på at den økte avkastningen fra fondet skal nyttes til langsiktig og grunnleggende forskning rettet mot petroleumssektoren, hvor det i hovedsak skal prioriteres til skjæringsfeltet mellom energi og miljø og forskningsbasert nyskapning/demonstrasjon av deponeringsløsninger for CO2 og med fokus spesielt på langtidsvirkninger av utslipp til sjø. Mitt spørsmål er derfor: Er Senterpartiet uenig i en slik strategi og prioritering?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
Vi har i dag til behandling Dokument nr. 8:70, forslag fra representantene Øyvind Vaksdal og Øyvind Korsberg om å lage en samlet plan for eventuell bygging av vindkraftanlegg i Norge. Overskriften på dokumentet kan gi inntrykk av at Fremskrittspartiet har lagt seg på en ny linje i forhold til utbygging av vindkraft. Dessverre lever ikke resten av dokumentet opp til dette inntrykket. La meg slå fast at hadde dette vært et forslag som tok utgangspunkt i at vindkraft er et nytt og spennende område som man ønsker å tilrettelegge for utbygging på, hadde SV stått klar til å støtte forslaget. Jeg vil minne om at SV i forbindelse med Stortingets behandling av forsyningssikkerhetsmeldingen for strøm fremmet forslag om at det burde lages en helhetlig plan for vindkraft. SV mener nemlig at Norge bør sette seg et mål om å produsere minst 5 TWh vindkraft årlig innen 2010. Det er på høyde med andelen vindkraft Danmark har av sin totalproduksjon i dag, og vindforholdene i Norge er faktisk enda bedre. NVE har gitt konsesjon til vindkraftanlegg med en samlet produksjonskapasitet på ca. 1,8 TWh pr. år, og det er forhåndsmeldt prosjekter med en samlet produksjonskapasitet på over 5 TWh pr. år. Norge er et langstrakt land med mye vind. I Norge har vi bygd ut godt under 1 TWh vindkraft i dag, og Regjeringens målsetting er å bygge ut 3 TWh innen 2010. Vi mener derfor at i forhold til søknadsmassen, behovet og ikke minst potensialet er Regjeringens målsetting altfor lav. Det teknisk-teoretiske potensialet i Norge er på utrolige 1 400 TWh pr. år, mens et realistisk utbyggingsnivå vil kunne bety at vi de neste tiårene kan bygge ut flere titalls TWh, når man har tatt de nødvendige hensyn til miljø, infrastruktur, lokale kraftbehov og nett- og anleggskostnader. SVs forslag i forsyningssikkerhetsmeldingen var begrunnet i at flaskehalser i overføringsnettet kan bli en utfordring i forhold til utbygging av vindkraft i Norge. I Finnmark finnes det i dag kun overføringskapasitet for to-tre vindkraftparker. I tillegg har det også vist seg at flere vindkraftutbygginger er kontroversielle, med innsigelser fra Direktoratet for naturforvaltning, Forsvaret og Riksantikvaren samt protester fra naturvernorganisasjonene. Vi mente at dette viser behovet for en helhetlig plan for utbygging av vindkraft i Norge, som skulle ha til formål å legge føringer bl.a. på videre forsterkning av sentralnettet. Men samtidig var vi veldig tydelig på både den ambisiøse målsettingen i forslaget og at denne planprosessen ikke skulle være til hinder for fortløpende behandling av enkeltkonsesjoner. Med andre ord, vi hadde en helt annen tilnærming til denne saken enn Fremskrittspartiet i dag har i sitt forslag. I stedet for en planprosess som legger til rette for en raskere utbygging av vindkraft, er tilnærmingen til Fremskrittspartiet det stikk motsatte. På denne bakgrunn anbefaler jeg Stortinget å avvise forslaget.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-06-14:
Det er bestandig interessant å høre på Vaksdals innlegg, fordi de er forutsigbare. De består i alt vesentlig av tre hovedpoeng: Regjeringen er handlingslammet, Fremskrittspartiet er handlingssterke, Regjeringen sitter stille, Fremskrittspartiet beveger seg, Regjeringen forstår ingenting, Fremskrittspartiet forstår det meste. I de tre hovedpunktene kan vi på sett og vis samle Fremskrittspartiets innlegg i denne salen. I tilknytning til et spørsmål om noe jeg opplever som en svartmaling av mulighetene for norsk sokkel i forbindelse med tildelingen av 18. konsesjonsrunde og i forhold til de skattetilpasninger Regjeringen har foreslått, skriver Dagens Næringsliv 1. juni 2004 om at britiske investeringsselskaper sier at skattebetingelser som nå kommer, i seg selv er et argument for å satse på norsk sokkel. I tillegg til at interessen for 18. konsesjonsrunde var betydelig, var overraskende stor, hvordan samsvarer den responsen fra selskapene med den svartmalingen som Øyvind Vaksdal gir uttrykk for?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-06-14:
Representanten Enger var i sitt innlegg opptatt av basepolitikken knyttet til olje- og gassvirksomheten. Der tror jeg vi i og for seg deler oppfatningen av at det er viktig med konsesjonsbetingelser som sikrer at vi får landbaserte effekter av aktiviteten utenfor kysten. Imidlertid viser det seg jo at når vi drøfter basepolitikken, blir det et skred av protester rundt omkring i landet, fordi man på en måte ikke er villig til å tillempe basepolitikken etter situasjonen og utviklingen i oljebransjen generelt. Mitt spørsmål blir: Oppfatter Inger Enger at basene slik som de ligger i dag, er en slags fastlagt struktur som ikke skal endres på, eller i hvilken grad vil også Senterpartiet være med og både drøfte og la selskapene få vurdere på hvilken måte man mener det er naturlig å bygge opp framtidige baser i forhold til der hvor aktiviteten faktisk finner sted?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-06-14:
Etter at jeg har fulgt en debatt som begynner å bli ganske lang og uttømt, kan jeg iallfall registrere at det er ganske stor enighet om hovedlinjene i olje- og gasspolitikken. De fleste utfordringer som vi ser foran oss, har vi et slags felles virkelighetsbilde av. Jeg tror også at de fleste kan se tilbake på snart 40 års virke på norsk sokkel med betydelig glede, og ikke minst vil kunne konstatere at norsk sokkel har utviklet seg gjennom disse 40 årene til å bli den kanskje mest miljøvennlige - hvis vi kan bruke det uttrykket - eller miljøriktige sokkel i verden. Det har mange årsaker, men jeg tror at både avgiftsinnretningen og andre virkemidler som kan stimulere industrien til å iverksette tiltak, har bidratt til å sette norsk sokkel i en særstilling. Jeg registrerer at det er stor enighet om økt bruk av CO2 knyttet opp til økt oljeutvinning. Det er vi enige om. Det vil være økonomisk riktig, det vil kunne være et forretningskonsept, og det vil samtidig bidra til miljøforbedringer knyttet til hvordan vi håndterer CO2. Vi er privilegert som bor i et land med så mye naturressurser, og vi er i stand til å kunne planlegge og disponere over rikdommene våre i et langt tidsperspektiv - for olje kanskje 50 år og for gass opp mot 100 år. Det er et stort privilegium som veldig mange land misunner oss, men det krever stor oppmerksomhet på hvordan vi faktisk forvalter dette, ikke bare i forhold til nåtiden, men også for kommende generasjoner, og hvilke utfordringer vi har i forhold til de miljømessige sidene ved olje- og gassvirksomheten. Vi vet at situasjonen for olje- og gassindustrien i Norge for øyeblikket er vanskelig. Men den er ikke helsvart, slik enkelte prøver å framstille det. Inntrykket av en solgangsnæring må ikke få feste seg. Det krever politisk vilje til å legge forholdene til rette for en fortsatt livskraftig og lønnsom næring. Jeg synes at St.meld. nr. 38, som Regjeringen i det alt vesentlige får flertall for i salen i dag, tar de grep som er nødvendig for å sikre nettopp denne næringens framtid i Norge. La meg avslutningsvis si i forhold til overskridelsene på Snøhvit at det er veldig viktig at Stortinget sender - for å bruke Onarheims uttrykk - kraftige signaler om at vi ser på det som helt uakseptabelt. Det er viktig å sende et signal til selskapet om at vi har forventninger til at selskapet i framtiden gjør det som er mulig for å holde seg innenfor de rammene for kostnader som de selv setter. Dette har noe med Stortingets måte å tilnærme seg prosjektene på, og det har ikke minst også med troverdigheten til Statoil selv å gjøre. Det er viktig at dette signalet er tydelig fra Stortingets talerstol i dag, at vi har større forventninger enn det som til nå er innfridd.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2004-06-14:
Det er jo interessant å høre Langeland resonnere rundt overskridelsene på Snøhvit og hva sa vi-holdningen, men det er vel så enkelt som at SV aldri har ønsket å bygge ut Snøhvit, like lite som de har ønsket de fleste andre utbygginger på norsk sokkel. Jeg skal gi Langeland rett i at hvis vi andre også hadde gått imot, så hadde vi ikke fått overskridelser. For min egen del må jeg nok få legge til at tilliten til deler av bransjen nok er rimelig tynnslitt for tiden. Det skal jeg få komme tilbake til i mitt innlegg senere. Men tross alt: Synes Langeland og SV, med den ulykksalige situasjonen Statoil og partnerne har satt seg i på Snøhvit, at dette er tiden for å vri kniven rundt i såret, så å si, ved å trekke tilbake utslippstillatelsen for energianlegget? Kan Langeland tallfeste de økonomiske konsekvensene som ytterligere vil ramme lisenspartnerne hvis SVs forslag skulle få flertall?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2004-06-14:
Forslagsstillerne ber her om en tiltaksplan for bygging av gasskraftverk, og de redegjør i detalj for relativt kjente problemstillinger knyttet til bygging av gasskraftverk i Norge. I innstillingen er merknadene fra forslagsstillerne relativt omfattende og krydret med gode sitater - om jeg så får si - fra Høyre-politikere og også sittende statsråd. Og la det være helt klart: Høyre mener fortsatt at gasskraft er renere enn kullkraft. Dette forslaget bygger på en forestilling om at hadde vi bare vært mer positive - ja, blidere, så å si - ville nok konsesjonshaverne for de tre gasskraftverkene bygd ut. Jeg tror vi må se realiteten i et annet perspektiv. Dette dreier seg om selskapenes forretningsidé, det dreier seg om krav til avkastning, og det dreier seg om gasspris. Som det går fram av brevet fra statsråden som følger saken, står denne regjeringen fast på formuleringen i Sem-erklæringen om at man åpner for bygging av de tre gasskraftverkene som har fått konsesjon. Forslaget reiser også spørsmålet om flytting av konsesjoner. Ja, vi er flere som har deltatt på mange møter med selskaper og fått høre fornuftige argumenter for annen geografisk plassering og gjerne med bedre utnyttelse og også miljømessig bedre prosjekter. Dette dreier seg spesielt om flytting fra Skogn til Tjeldbergodden, fra Kollsnes til Mongstad og fra Kårstø til Risavika. Men noen konkret søknad om noen av disse prosjektene har verken departementet eller Stortinget sett ennå. Derfor er det galt å ta stilling til dette nå. Hvis så skulle skje, må vi se hvordan dette blir framstilt i henhold til det lovverk, de konsesjonsbetingelser og de utslippstillatelser som er knyttet til de konsesjonene som er gitt. Med bakgrunn i det jeg nå har sagt, er det etter flertallets mening riktig å vedlegge dette forslaget protokollen.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2004-06-14:
Det er planlagt å gjennomføra boring i tre leitebrønnar i løpet av hausten 2004 og sommaren 2005 - altså sommaren 2005. Resultata frå boringane her vil ha stor betydning for den vidare interessa i området, og det vil vera viktig å utforma ein ny konsesjonsrunde med utgangspunkt i det. Det er god petroleumsforvaltning. Det er faktisk ein lang tradisjon for å vurdera all tilgjengeleg informasjon om omfang og innretning før ein konsesjonsrunde blir fastsett. Før denne runden vil selskapa få høve til å peika ut område som dei finn interessante. Deretter skal styresmaktene ta endeleg avgjerd. Hadde vi prinsipielt vore motstandarar av aktivitet i Barentshavet, hadde vi ikkje vore med på vedtaka til no, men vi må vera trygge på at det vi gjer, kan vera utan skade for natur, for miljø og for det rike livet som er i havet. Difor vil vi først ha alle resultat på bordet og vita nok, og så skal vi ta stilling til eventuell auka aktivitet. Alle vil vera tente med det.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2004-06-14:
Dette spørsmålet undrar meg litt. I svaret mitt i stad nemnde eg nettopp at Kristeleg Folkeparti vil venta til forvaltningsplanen ligg føre, før vi kan ta stilling til eventuell vidare utbygging, drift og aktivitet i området utanfor Lofoten. Alle naturressursane som vi forvaltar, må nemleg sjåast i ein samanheng og i ljos av ei berekraftig utvikling. Det betyr t.d. at Kristeleg Folkeparti ikkje vil gå inn for å opna for petroleumsaktivitet utanfor Lofoten før det er rimeleg trygt at det kan skje på ein forsvarleg måte, òg i høve til fiskeriressursane i dette området. Det er ikkje god politikk å riva grunnlaget bort frå det ressursgrunnlaget som fiskeria representerer. Fisk er nemleg ein ressurs som skal vara i mange år - oljeverksemda kanskje berre i 40-50 år til.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2004-06-14:
Det var spørsmålet frå representanten Ingvild Vaggen Malvik som gjorde at eg måtte be om ordet igjen. Ho etterlyste Kristeleg Folkeparti sin petroleumspolitikk, og det kunne oppfattast slik at Kristeleg Folkeparti gjekk inn for forsert petroleumsutvinning. Eg fekk ikkje fullført resonnementet mitt i svaret innanfor tidsramma på eitt minutt, og difor må eg utdjupa litt. Vedtaket om å vidareføra aktivitetane i Barentshavet no er viktig for at oljeindustrien kan bora leitebrønnar i konsesjonsbelagde område. Dette vil gje verdfull informasjon om området, og det kan gje ein positiv effekt for aktivitetsnivået på sokkelen. Dette er ikkje forsert petroleumsutvinning, men kunnskaps- og informasjonsinnhenting. Når det gjeld eventuell petroleumsutvinning på felta Nordland VI, Nordland VII og Tromsøflaket, er det lagt til side i påvente av ein heilskapleg forvaltingsplan. Dei mest sårbare områda i Barentshavet vart tekne ut av 18. konsesjonsrunde, og det er lagt verdas strengaste miljøkrav på den verksemda som skal skje i nordområda. Det er fleirtal i Stortinget for denne politikken, og SV er ein del av dette fleirtalet.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-06-14:
Hvis jeg forstod representanten Onarheim riktig i et replikkordskifte i sted, vil regjeringspartiene ha kontinuitet i Barentshavet, men de vil evaluere leteresultatene først. Da kan det ikke være prinsipiell miljømessig motstand som er et hinder for boring i 2005. Jeg forstod det heller ikke som om representanten Ljones hadde en slik prinsippell motstand. All petroleumsvirksomhet er avhengig av kontinuitet, også i nord. I Nord-Norge er en i tillegg avhengig av aktivitet. Hvorfor da ikke legge til rette for nye boringer i 2005, slik Arbeiderpartiet foreslår, slik at vi kan få kartlagt mulighetene raskere?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-06-14:
Det var interessant å få så mange ulike vinklinger på dette. Når det gjelder dette med distriktspolitikk, er vi helt klare der, men vi mener at vi må ha en generell distriktspolitikk og styrke den på mange områder, slik at vi ikke blir så sårbare. Dessuten føler vi at vi er avhengige av å se på flere sider når det gjelder oljevirksomheten. Vi er for at man skal få mer ut av de oljefeltene som allerede eksisterer. Vi er for CO2-trykkstøtte, som heldigvis et flertall gikk inn for i den sammenhengen. Vi er enige med Regjeringa i svært mange ting, men vi er skeptiske til oljeutvinning ved Lofoten, og vi mener at når det gjelder Barentshavet, må vi avvente en helhetlig forvaltningsplan. Det trur vi er klokt, slik at vi klarer å se en bærekraftig politikk i sammenheng. Der skal en se på økologi, økonomi og sosiale forhold. Vi må passe på at vi har en helhet i dette.