Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-04-27:
Jeg synes også det var overraskende at ikke statsråden understreket behovet for den «store» distriktspolitikken, for det er, når det kommer til stykket, den grunnleggende økonomiske politikken som er avgjørende både for arbeidslivet og dermed for velferdsnivået i hele landet vårt. Det må føre til at Regjeringen – og det hørte jeg heller ikke statsråden si noe om – tar de mørke skyene med ledighet innen viktige bransjer i distriktene våre på alvor. Men det er ikke slik at det er en politikk som virker i distriktene, og en helt annen som virker andre steder. Distriktspolitikk er ikke noe som kommer til erstatning for annen politikk. Den skal og må være en del av den øvrige politikken. Vi må altså ha en distrikts- og fordelingsholdning innenfor alle de ulike sektorene og ha et perspektiv på den helhetlige politikken. Derfor ble det litt morsomt her i sted da statsråden tok avstand fra Fremskrittspartiet, som han faktisk har et budsjettsamarbeid med. Hvor folk skal bo i vårt langstrakte land, kan ikke fastsettes i vedtak. Det er resultatet av beslutninger som tas både av familier og enkeltpersoner. Selvsagt er det likevel en sammenheng mellom beslutninger folk tar, og de rammene myndighetene legger. Derfor må vi gjøre minst to ting. Vi må både stimulere til en utvikling i regioner, og ha velferd og service som imøtekommer folks behov, fordi vi vet at utkantene svekkes mest hvis der er svake sentra – de svekkes ikke hvis der er sterke sentra – med svake sentra vil man flytte enda lenger vekk, og mulighetene for tilbakeflytting blir mindre. I tillegg må vi ha en politikk for de områdene som ikke ligger i vanlig reiseavstand til større steder, noe vi har ved bygdepolitikk og landbrukspolitikk. Særlig viktig som distriktspolitisk innsats er den desentraliserte utdanningen og å videreutvikle kompetansen i regionene. Våre høyskoler må jobbe kontinuerlig med å bli en integrert del av samfunn og næringsliv. De kan ikke sitte på egen kunnskap, men må bidra til at deres forskning avler ny virksomhet og øker tilveksten. De høyskolene som driver med desentralisert utdanning, bør få midler til å drive en slik virksomhet. Til nå har ikke Arbeiderpartiet fått oppslutning fra Regjeringen om dette. Når Regjeringen også snakker om hvor viktig det er med kompetanseutvikling innen SND, håper jeg også at de tenker på det når man skal bevilge pengene. Arbeiderpartiet mener videre det er på tide at man vurderer en egen andel av den totale forskningspotten til viktige områder i Nord-Norge, der de bl.a. er meget dyktige på telemedisin og romforskning, for å nevne noe, i tillegg til på den marine forskning. Å få til et systematisk samspill mellom ulike aktører, både lokalt og nasjonalt, vil sikre bosettingen. Jeg har lyst til å nevne ett område siden representanten Leif Lund tok opp grendeskolene. Statsråden nevnte omtrent som et overordnet prinsipp og mål at lokale politikere skal bestemme. Det kan komme i konflikt med likeverdigheten når det gjelder at vi skal ha det samme skoletilbudet enten man bor på Dønna eller i Oslo. Da går det noen grenser for hvor mye selvstyre man kan gi til den enkelte kommune, hvor mye den enkelte kommune selv skal bestemme over i f.eks. skolepolitikken. Når vi har redusert øremerkede tilskudd til skolen, har vi faktisk også sett at det har betydd noe fordelingsmessig. Jeg har ikke hørt at statsråden har nevnt noe om hva en skal sette i stedet. Hvis man nå reduserer ytterligere øremerkede tilskudd, f.eks. i grunnskolen, der man har øremerkede midler til skolefritidsordningen, men også et tilbud overfor våre minoriteter, hva skal da komme i stedet hvis man sier at det at lokalpolitikerne skal bestemme selv, er et overordnet mål? Det kan nemlig komme i konflikt med likeverdigheten som skal gjelde hvor man enn bor i landet, når man også vet at utdanning og kompetanse vil være svært avgjørende for hvor folk bestemmer seg for å etablere seg.