Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Interpellanten tar opp et tema som han – riktig – sier har vært viktig for mange partier på landsmøtene. Det er gjort gode vedtak der om framtidig politikk, og vi ser fram til at det kan bli en realitet. Vi behandlet St.meld. nr. 35 for 2006–2007 veldig grundig og hadde god gjennomgang av den. Jeg har lyst til å vise til debatten og det som ble sagt der. I komiteen har vi også et forslag om forbedring av tannhelsefeltet som vi holder på å behandle, og som jeg ikke skal kommentere her. Det viser i hvert fall at tannhelse er noe som ofte blir diskutert, og som ofte er framme i det politiske bildet. Jeg tror alle partier nå har slått godt fast at tennene er en del av kroppen for de fleste – så da har vi i hvert fall blitt enige om noe. Vi har, som statsråden sier, bedret tannhelsetilbudet for flere grupper, bl.a. for rusmisbrukere og for fengselsinnsatte, samtidig som nye grupper er blitt innlemmet gjennom endringer i tilskudd, og det er blitt mer rettferdighet. Men vi er ikke der som interpellanten ønsker å være, med refusjoner og egenandelstak. Det vil kunne være en vei å gå, men den veien er ikke helt uten humper. Dersom en skal gå inn for flere refusjonsordninger, må det inngås avtaler med tannlegene, for alle skjønner at dersom det blir gitt refusjoner uten å ha avtalepris eller begrensninger, vil det kunne bli en ganske stor utgiftspost for staten. Jeg vil vise til det som ble gjort i Sverige i forhold til dette. Der har de hatt veldig gode ordninger, men de har strammet ganske mye inn, for det er blitt store utgifter til en god ordning. Interpellanten sier selv at tanken om et fasttannlegesystem er det nærliggende å tenke, og det kan hende at det kanskje er det vi må tenke på videre, slik at vi får flere innfallsvinkler til den utfordringen. Avtaler må inngås og forhandles om. Når vi snakker om fasttannlege, viser jo alle undersøkelser at folk er rimelig trofaste mot egen tannlege, så der tror jeg ikke vi vil møte mye motstand. Men det er klart at det kanskje er vanskelig å få forståelse for det. Det er slik at vi mangler mange tannleger rundt om i Norge. Selv med tilskudd til etablering og aktiv rekruttering, er dette noe som bør bekymre oss. Vi ønsker selvfølgelig et likeverdig tilbud til alle i landet. Hvis vi skal innføre gode ordninger, må det gjelde alle. Vi jobber fælt for å få flere tannleger i arbeid, enten i offentlig eller privat regi, og det må fortsette. Interpellanten var inne på tannpleiere, og det er klart at dette er et viktig felt. I forbindelse med St.meld. nr. 35 for 2006–2007 slo vi fast at det må flere tannpleiere inn på markedet. Vi må ha flere studieplasser, det slo vi også fast i forbindelse med St.meld. nr. 35, for tannpleiere kan være en del av hele helsetjenesten – fra barn til gamle – og de kan frigi plass til tannlegenes arbeid. Å få flere tannpleiere ut i tannhelsetjenesten er viktig. Det er også viktig å få avklaringer på begrepet «nødvendig tannbehandling». Det må gjennomgås, slik at ikke kosmetiske behandlinger blir en del av refusjonsgrunnlaget. Så det er en del spørsmål som både må avgrenses og gås gjennom før vi er i mål. Arbeiderpartiet vil være med på å gi folk mindre utgifter til tannbehandling, men vi må være sikre på at vi treffer riktig – dem som trenger det mest. Derfor mener jeg at vi bør fortsette, som statsråden sa, å innlemme flere grupper – slik vi har begynt med – i refusjonsordningene, samtidig som vi jobber videre med landsmøteforslagene, som er mye mer omfattende enn de i utgangspunktet høres ut til å være. Det jeg tror vi kan enes om, er at vi vil videre, og at vi vil videre inn i et Soria Moria 2 som slår fast at det skal være en bedre refusjonsordning for tannhelse enn i dag.