Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-02-25:
Utfordringene med hensyn til bevaring av norsk villaks er mange og sammensatte. Noen trusler for villaksen er menneskeskapt, andre er naturlige og med store variasjoner. Derfor er det naturlig at det blir svingninger i antallet norsk villaks. Det er noen tiltak vi kan gjøre for å forbedre situasjonen. Derfor bør tiltakene som vi iverksetter for å styrke villaksen, være konkrete, målrettete og oversiktlige slik at det blir lett å måle effekten av de tiltakene som iverksettes. Et av de tiltakene som man er i gang med allerede, er bekjempelsen av Gyrodactylus salaris. Jeg er glad for at vi i Fremskrittspartiet under behandlingen av Miljøverndepartementets budsjett klarte å øke den posten med 5 mill. kr i høst. Jeg tror det er viktig at man følger opp Direktoratet for naturforvaltnings handlingsplan for bekjempelse av gyro og er villig til å ta det løftet som er nødvendig, med ca. 30 mill. kr pr. år i en tiårsperiode. Jeg tror det er viktig at man kommer raskt i gang med disse tiltakene, i og med at man pr. i dag har 27 elver som er smittet av gyro. Det utgjør også store samfunnsøkonomiske tap på om lag 200–300 mill. kr pr. år. Om det er krise for villaksen, som enkelte hevder, er jeg litt forundret over at ikke regjeringspartiene og Arbeiderpartiet støtter forslaget som ligger her i dag, om å be Regjeringen komme med en tids- og finansieringsplan allerede i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett med hensyn til bekjempelse av gyro. Et annet tiltak som er viktig for villaksen, er bekjempelsen av lakselus og de høye lakseluskonsentrasjonene som er i enkelte områder. Da er det samtidig viktig å huske på at lakselus er en naturlig del av laksens livsløp. En samlet komite er positiv til det arbeidet som næringen og myndighetene har satt i gang gjennom nasjonal handlingsplan mot lus på laks. Vi har også registrert den gode effekten den såkalte «trøndelagsmodellen» har hatt. Den modellen bør kanskje innføres i andre deler av landet der dette er nødvendig. Det er også viktig at avlusningstiltakene blir samkjørt, og at man får mer forskning for å få mest mulig og best mulig effekt av de tiltakene man iverksetter. Etter vårt syn er innføring av nasjonale laksefjorder og annet arealvern ikke noe positivt med hensyn til lakselusproblematikken. Siden vernet medfører flytting av anleggene lenger ut mot kysten, kan det bli mer lus på grunn av at man har mindre ferskvann enn man har lenger inn i et fjordsystem. Det kan også bli mer rømming av oppdrettslaks på grunn av at anleggene kommer lenger ut. De blir mer eksponert for et hardere klima med hensyn til vind, vær og strømforhold. Med innføring av arealvern kan man altså risikere at man skader villaksen, og det synes jeg er bekymringsfullt. En av påvirkningsfaktorene overfor villaksen er rømt oppdrettslaks. Komiteen er bekymret over de tallene man har fått presentert. I fjor rømte det altså 630 000 laks og ørret, og det er helt klart for mye. Her har næringen en jobb å gjøre, for disse tallene må og skal ned. Og man blir heller ikke mer lystig til sinns når man leser det som står i bladet Fiskaren 21. februar, altså for noen dager siden, om at det hittil i år er rømt 160 000 laks og ørret. Det er klart at de tallene er bekymringsfulle. Her må næringen få gjort noe, og det ganske kjapt. Derfor er det viktig å sikre disse anleggene. Jeg er glad for at det kommer nye forskrifter i løpet av året, som skal sette en teknisk standard for anleggene med hensyn til å få ned bl.a. antallet rømt oppdrettslaks. Jeg er også glad for at alle de eksisterende anleggene skal få en forbedring i løpet av 2008. Likeledes er jeg glad for at næringen skal innføre en uhellskommisjon. Når man innfører en slik kommisjon, får man også rom for ytterligere forbedringer med hensyn til de erfaringene en slik kommisjon høster, og man kan bruke den kunnskapen man tilegner seg, til også å vedta nye krav etter hvert som man får ny kunnskap. Jeg er også glad for at vi har fått flertall for forslag til vedtak som går på at man skal ha propellbeskyttelse på båt som er i kontakt med oppdrettsanleggene, og bare med det tiltaket vil man kunne redusere rømningstilfellene en god del. Et av forslagene til tiltak som flertallet i komiteen har kommet med, går på å påby merking av oppdrettslaks. Nå er det slik at dette med merking av oppdrettslaks for tiden er til utredning, og beslutningsgrunnlaget skal foreligge i løpet av året. Men samtidig går altså et flertall inn for å pålegge oppdrettsnæringen merking av oppdrettslaks. Jeg synes det er underlig at spesielt regjeringspartiene på en måte ikke vil avvente sin egen utredning, men vil pålegge merking uansett hvilke kostnader dette medfører for oppdrettsnæringen. Etter vårt syn må det være bedre eventuelt å bruke disse midlene på sikring av anleggene enn å bruke disse pengene på merking av laks. Innfører man et merkesystem, betyr vel det at man også skal innføre bøter for dem som får rømt oppdrettslaks, og det har de ikke skrevet noe særlig om i sine merknader. Men det er jo helt klart at det er det som er riset bak speilet. Jeg tror man må fokusere på at man må sette inn de tiltakene som er nødvendig for å få ned antallet rømt oppdrettsfisk først og fremst. I 1989 ble det innført midlertidige sikringssoner for laksefisk, og ordningen var tenkt å skulle vare i fem år. Det er 13 år siden ordningen med midlertidige sikringssoner ble opprettet, og vi har dem fremdeles. Nå blir de riktignok fjernet denne gangen etter forslag fra regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, men det er jo i realiteten bare et navneskifte. For det blir akkurat de samme vernereglene, men bare med et nytt navn, og det er for så vidt ganske kreativt gjort, men det har ingen praktisk betydning. Når man innfører vernesoner og arealvern, slik man har gjort, bygger man på føre var-prinsippet. Man har ingen kunnskap. Etter 13 år med midlertidige sikringssoner har man altså ikke høstet noen kunnskap, så her gjør man noen grep som er ganske interessante. Man bør jo tilpasse vernet – i alle fall ha litt kunnskaper når man gjør det – og det gjør man ikke. Man har hatt en lang prosess når det gjelder nasjonale laksefjorder. Rieber-Mohn-utvalget kom i sin innstilling i 1999 med forslag til laksefjorder og fjordsystem. Stoltenberg-regjeringen kom med en annen variant, Bondevik-regjeringen med en tredje og Stortinget i dag med en fjerde – med noen grensejusteringer. Ingenting bygger på vitenskapelige fakta, det dreier seg om politikk og politisk hestehandel. Det synes jeg er beklagelig. Flertallet i denne innstillingen har vernet så mye at man rammer Distrikts-Norge – ved å hindre oppdrettsnæringen i å få tiltrengte arealer til både en lokal og en nasjonal verdiskaping. Det er ganske forunderlig at Fremskrittspartiet i mange debatter blir møtt med at vi ikke har noen distriktspolitikk. Det er vi som har distriktspolitikken! Vi ønsker å legge forholdene til rette for at oppdrettsnæringen innenfor miljøforsvarlige rammer skal få drive sin virksomhet. Men det ønsker ikke stortingsflertallet. Man ønsker et passivt arealvern – å tvinge bort oppdrettsnæringen, med den verdiskapningen og de sårt tiltrengte arbeidsplassene denne ville ha gitt veldig mange lokale kystsamfunn. Jeg vil nevne bare ett eksempel, Kvænangen i Troms. Der har man en lakseelv som årlig gir 300 kilo laks. Den har ikke vært sikringssone, og den har ikke vært med i Villlaksutvalgets innstilling. Nå har den plutselig kommet med. Jeg vil gjerne høre begrunnelsen til regjeringspartiene og til Arbeiderpartiet for hvorfor denne fjorden er blitt vernet. Den blir ganske interessant å høre. Jeg tar opp de forslagene som Fremskrittspartiet er alene om, og de forslagene der Fremskrittspartiet er medforslagsstiller.