Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
Komiteens innstilling i denne saken viser at det er tverrpolitisk enighet om at det er viktig at staten som eier opptrer profesjonelt og utøver sitt eierskap på en måte som er egnet til å sikre stabilitet og forutsigbarhet for det enkelte selskap. Statlig eierskap må utøves innenfor rammen av allment aksepterte eierstyringsprinsipper. Det var et grunnleggende utgangspunkt for Regjeringens eierskapspolitikk slik den ble uformet i St.meld. nr. 13 for 2006-2007, og det er med tilfredshet jeg konstaterer at det også understrekes av en samlet kontroll- og konstitusjonskomite. Utgangspunktet for denne saken var nettopp at staten har utøvd profesjonelt og forutsigbart eierskap. I motsetning til de forutgående borgerlige regjeringene har denne regjeringen gjennomført konkrete tiltak for å stoppe den utviklingen mot stadig mer urimelige opsjonsordninger i næringslivet som mange mente noe om, men som ingen gjorde noe med. For å sikre forutsigbarhet og åpenhet utarbeidet og offentliggjorde staten allerede i desember 2006 - altså i god tid før generalforsamlingene i 2007 - detaljerte retningslinjer for hvordan staten ville forholde seg når generalforsamlingene i 2007 skulle behandle disse spørsmålene. Staten hadde i tillegg kontakt med de fleste av selskapene den er eier i, forut for generalforsamlingene - også med Norsk Hydro. Og på alle generalforsamlinger og foretaksmøter forholdt staten seg konsekvent til disse retningslinjene. I enkelte tilfeller kunne staten stemme ja uten videre, i enkelte selskaper måtte staten stemme nei, og i noen selskaper krevde staten protokolltilførsler. Dette har virket! Vi kan nå konstatere at i de selskapene staten er inne i som eier, inngås det ikke lenger nye opsjonsordninger. Da det ble klart at styret i Norsk Hydro hadde besluttet å avvikle selskapets opsjonsordning på en måte som innebar at opsjonenes verdi var om lag tre ganger så høye som de hadde vært et halvt år før, og det var gjort vesentlige endringer i vilkårene i ordningene, var det en selvfølge at staten som ansvarlig stor aksjonær måtte gå inn i dette. Staten hadde etterlyst klargjøring fra styret gjennom protokolltilførsel på generalforsamlingen. Nå kom det fram at det ikke bare dreide seg om tekniske beregninger av opsjonenes verdi, slik vi var blitt informert om den 21. juni. Det var i tillegg gjort endringer i vilkårene der det gjaldt arbeidsplikt, plikt til å kjøpe aksjer og tak i forhold til årslønn uten at vi eller andre eiere var informert om det. Slike endringer i vilkårene kunne innebære at styret ikke hadde fullmakt i forhold til generalforsamlingen til å treffe de vedtak som var gjort. Som enkelte andre store aksjonærer, måtte staten derfor gjennomgå det juridiske grunnlaget for vedtaket. En slik gjennomgang var nødvendig for å kunne ta stilling til om og eventuelt hvordan det kunne bli aktuelt å reagere. For eksempel kan aksjonærer over en viss størrelse kreve innkalt ekstraordinær generalforsamling. Til forskjell fra de fleste øvrige aksjonærer må staten følge offentlighetsloven. Det innebar helt klart at de juridiske betenkningene som staten fikk utarbeidet, skulle offentliggjøres. Komiteen har drøftet den kontakt som var mellom meg og styreleder Jan Reinås forut for hans fratreden. Jeg står fast ved at det i en slik kontakt var realt og riktig at styrelederen fikk vite - før andre - at han ikke ville få statens støtte når valgkomiteen senere skulle drøfte sammensetningen av styret i det nye Norsk Hydro etter fusjonen av petroleumsvirksomheten med Statoil. Dette er ikke brudd på noen prinsipper for eierstyring eller lignende - det er rett og slett hva jeg vil kalle alminnelig folkeskikk. Jeg gav i disse samtalene også uttrykk for at det etter mitt syn ville tjene selskapet best dersom styrelederen trakk seg allerede i forbindelse med den videre behandling av denne saken. Styrelederen kunne valgt å fortsette, og det ville blitt opp til valgkomiteen og senere bedriftsforsamlingen hva som skulle skje. Jeg konstaterer at han valgte å trekke seg. Realitetene i denne saken er at styret i Norsk Hydro først unnlot å informere den ordinære generalforsamlingen om avviklingen av opsjonsordningene. Selv på den ekstraordinære generalforsamlingen 5. juli - altså etter at staten på den ordinære generalforsamlingen hadde etterlyst informasjon, og bare to-tre uker før styret gjorde sitt endelige vedtak - valgte styret i selskapet ikke å informere sine eiere. Når det i tillegg i ettertid viste seg at det var vedtatt endringer i vilkårene, som i beste fall stiller spørsmål ved om styret hadde de nødvendige fullmakter, må mindretallets etterlysning etter å følge formelle spilleregler gå til selskapet - ikke til de aksjonærene som aktivt søker å finne ut av den situasjonen selskapet har skapt. Verken på egne vegne som stor aksjonær, eller som del av et større aksjonærfellesskap, kan staten akseptere at selskapenes styrer ikke etter beste vilje og evne forsøker å informere og søke aksept hos generalforsamlingen i saker hvor lovgiver uttrykkelig har gitt lovpåbud - og intensjoner - om det. Dette vil vi også følge opp i framtiden.