trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-06-15:
I 2001 ble leteboring utenfor Lofoten i Nordland VI stoppet av daværende miljøvernminister. Protestene hadde blitt sterke. Det viste seg at boringen den gangen ikke var forberedt tilstrekkelig med grundige og faglige vurderinger, og heller ikke hadde tilstrekkelig legitimitet i offentligheten. Det kom et massivt krav om at det måtte gjennomføres konsekvensutredninger, og at vi måtte få en forvaltningsplan for området for at aktiviteten kunne fortsette. Sem-erklæringen samme høst og Bondevik II-regjeringen var et gjennombrudd for forvaltningen av havmiljøet i Norge. Der kom det krav om konsekvensutredning av helårig petroleumsvirksomhet i nord. Det ble også varslet en helhetlig forvaltningsplan for de nordlige havområdene. Det har medført et konstruktivt samarbeid på tvers av sektormyndigheter over mange år, nettopp for å sikre en god havmiljøforvaltning. Det har også medført en politisk diskusjon i en ny ramme om de veivalgene som skal gjøres i havmiljøene i nord. På tvers av sektorer er det laget en helhetlig forvaltningsplan, der en økosystembasert tilnærming er grunnlaget for de politiske avveiningene som skal gjøres. Men det faglig gode grunnlaget fratar ikke politikerne ansvaret for å fatte de endelige beslutningene og gjøre de endelige avveiningene mellom ulike hensyn. Et av de viktigste grunnlagene er ydmykheten for det ansvaret vi har når vi forvalter havmiljøet, og det ansvaret vi har overfor kommende generasjoner, ikke minst ydmykhet overfor alt det vi ikke har kunnskap om, og kanskje heller aldri kommer til å få kunnskap om når det gjelder de kompliserte sammenhengene i økosystemet i havet. Det er fortsatt akutte utslipp som er den største utfordringen knyttet til petroleumsaktivitet i havområdene våre. Det er vanskelig å se gode begrunnelser for å forlate 50-kilometersbeltet i kystsonen langs Troms og Finnmark med hensyn til petroleumsvirksomhet. Det er merkelig å se SV, som den gangen dette arbeidet startet, var i opposisjonen – aggressiv opposisjon – mot det Bondevik II-regjeringen gjorde, og det er vanskelig å se den faglige og miljøpolitiske begrunnelsen for det som nå skjer. Man må jo spørre seg om det når man hører representanten Thorkildsen, som nærmest fraskriver oljeindustrien ansvar, mens regjeringen står for en rekord i utdeling av utvinningstillatelser.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-06-15:
Det er foreldrene som har hovedansvaret for omsorg og oppdragelse av barna sine. Samtidig er det slik, som forrige taler sa, at mange barn tilbringer mange timer i barnehagen. Barnehagen er og skal være et godt pedagogisk tilbud til barna på dagtid. Men ikke desto mindre er det et behov for at vi stadig gjennomgår de nye mulighetene vi har – alle alternativer – både teknologi og andre virkemidler som kan styrke kvaliteten i barnehagetilbudet, og som også kan styrke informasjonen og kontakten med foreldrene, slik at foreldrene både får informasjon om hva barna opplever i barnehagen, hvordan de har det, og kan være med på å bygge en best mulig bro mellom den hverdagen barna opplever i barnehagen, og den hverdagen de opplever hjemme. Digitale hjelpemidler kan være et veldig viktig verktøy i så måte. I dag er det, som andre har nevnt før, mye kommunikasjon mellom foreldrene og barnehagen som kunne ha vært gjort på en bedre og mer effektiv måte, og som kunne ha gitt bedre muligheter for barnehagen til å gi et godt tilbud til det enkelte barnet. Tar man bare noen søk på barnehager på Internett, vil man fort se at det er private barnehager som har kommet lengst i så måte, med hensyn til å tilby hjemmesider, informasjon osv. til foreldrene, noe som forenkler kontakten. Kristelig Folkeparti mener at det her er et potensial som det må jobbes videre med. Vi mener likevel – som flertallet – at dette ikke er et område der det er naturlig at Stortinget kommer med en så konkret bestilling. Det er et område det bør jobbes mer med. Samtidig er det åpenbart at det er store utfordringer knyttet til personvern. Der synes vi at forslagsstillerne har reist betimelige spørsmål, som statsråden i svarbrevet nok burde ha viet større oppmerksomhet og vist at man går videre med. Hvis ikke vil vi kunne oppleve i tiden framover at nettopp hensynet til personvern blir en barriere når det gjelder å ta i bruk digitale verktøy i barnehagen. Slik skal det jo for så vidt også være, men det må ikke bli en unødig barriere fordi man fra myndighetenes side ikke har lagt til rette for at bruken av digitale verktøy kan skje på en forsvarlig måte. Dermed vil Kristelig Folkeparti stå sammen med flertallet i de to første forslagene, som vi da ikke vil støtte. Men det tredje forslaget fra forslagsstillerne står Kristelig Folkeparti bak, fordi vi synes det peker på viktige problemstillinger som barnehagesektoren trenger langt mer oppmerksomhet på i tiden framover.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-06-15:
Kristelig Folkeparti har foreslått en opptrappingsplan for full barnevernsdekning. Det innebærer bl.a. full dekning av tilsynsførere, som er ett av de mange hullene vi har i hele barnevernskjeden. I svarbrevet fra statsråden er det oppgitt at 816 fosterbarn mangler tilsynsfører. Statsråden har flere ganger vist til at det er praktiske problemer knyttet til det å ha full dekning av tilsynsførere, fordi man skal skaffe individuell tilsynsfører til hvert enkelt barn, og mange er i beredskapshjem i kort tid før de flytter videre, osv. Hvorfor kan man ikke bare finne andre måter å rekruttere tilsynsførere på? Hvorfor kan man ikke – siden arbeidsministeren er til stede – framskaffe restarbeidsevnen til en del modne folk som pensjonerer seg for tidlig, eller andre som faktisk kan stå i beredskap og fylle de funksjonene i hver kommune, slik at ungene kan ha profesjonelle tilsynsførere på deltid f.eks., som fyller de hullene i systemet? Det er jo bare snakk om å finne nye måter å løse problemet på.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-06-15:
Innenfor gjeldsrådgivning er det jo ikke-offentlige aktører på banen allerede i dag, slik som statsråden pekte på. Av ideelle aktører vet vi at Foreningen Fattignorge har søkt om offentlig støtte til etablering av en ordning som vi nå diskuterer. Jeg kjenner ikke bakgrunnen for den søknaden. Men vi vet jo at Frelsesarmeen – i sitt oppsøkende arbeid, i møte med dem som sliter med sosiale problemer, fattigdom osv. – gir gode råd uten at det er en del av noen gjeldsordning. Men spørsmålet til statsråden etter å ha hørt hennes innlegg er mer generelt, for vi vet jo at ideelle institusjoner og ideelle aktører innenfor hele velferdssamfunnet vårt, nå driver og pakker sammen på område etter område, fordi man får for dårlige vilkår for å drive institusjonene sine. Hvordan ser statsråden på behovet for ideelle aktører i det norske velferdssamfunnet, og vil regjeringen ta på alvor den utviklingen vi nå ser – når disse er i ferd med å forsvinne?
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Som lofotværing er det ikke overraskende at flere her i salen på mange måter framstiller disse regionene som veldig stusslige. Jeg blir på en måte litt fornærmet når man karakteriserer den viktige, livskraftige regionen som Lofoten er slik som det er gjort her i salen i dag. Lofoten er en av spydspissene i norsk reiseliv, og der det største torskefisket i verden foregår. Nedgang i folketall er jo ikke unikt i dette landet. Og det er det heller ikke for Lofoten, som sliter for å beholde ungdommene. Det gjør man stort sett over hele landet, med få unntak. Representanten fra Finnmark sa at det er ikke slik at de perifere kommunene vil få vekst på grunn av en eventuell oljevirksomhet. Som eneste representant fra Lofoten og Vesterålen er det vel naturlig at jeg tar ordet i denne saken. Flere har i dag snakket om de sårbare områdene generelt, men Lofoten spesielt. Men hva ligger i ordet sårbar – sårbar for oljesøl, forurensing? Etter mitt syn er det toget kjørt for lenge siden. Det er åpnet for virksomhet like sør og nord for disse områdene. Hvorfor har man ikke hatt det samme engasjementet når felt har blitt åpnet nær disse sårbare områdene? Et utslipp lenger sør for oss på Helgeland kan ha store konsekvenser for Lofoten. Det kan fylle Vestfjorden. Det som jeg vet blir det mest krevende i dette området, Lofoten og Vesterålen, er den smale sokkelen – uten tvil – en sokkel som er belagt med fiskeplasser, og som er gyteplass for mange fiskeslag, spesielt for skreien. Det er viktig å sikre at fiskeri og andre næringer blir ivaretatt på en best mulig måte i arbeidet framover, ikke minst ved at arbeidet blir lokalt forankret, og at vi får gode prosesser. Det er viktig med en kunnskapsbasert tilnærming for en god forvaltning av disse områdene. Det er viktig å få svar på om det er mulig med sameksistens med næringslivet generelt, og ikke minst med fiskerinæringen. Det blir krevende, men etter mitt syn er det ikke helt umulig. Uansett vil det kreve spesielle kjøreregler for disse områdene, sett i forhold til de intense fiskeriaktivitetene som er i dette området.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Det var berre den uroa som Høgre har for at skulen reproduserer sosiale forskjellar, eg gjerne ville utfordra Aspaker på. Om det var ei reell uro, ville vel Høgre ha jobba for at det blei mindre forskjellar i samfunnet og i skulen? Og då ville ein ikkje ha fremma privatskuleløysingar, som ville føra til at det verkeleg blei store forskjellar i tilboda og dermed reproduksjon av dei sosiale forskjellane. Så eg lurer litt på korleis dette heng i hop – om ein no er blitt einige med dei raud-grøne om at me skal ha ein sterkare offentleg skule, om ein har gått vekk frå dei privatskuleløysingane som verkeleg får fart i forskjellane i Noreg.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Ingen nye tonar altså.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Det er mange som føler utrygghet når vi diskuterer Statped og spesialundervisning. Det er fordi manges erfaring har vært at de har slåss lenge for både aksept og hjelp til sine barn. Derfor har vi gjort en stor jobb med å diskutere med veldig mange grupper av brukere av Statped for å skape mest mulig trygghet rundt dette. Stort sett har vi lyktes ganske godt med det. Jeg tror alle har sett at her foreslås det grep som det i utgangspunktet er bred enighet om. Når det gjelder de statlige døveskolene: Det skal fortsette en statlig døveskole. A.C. Møller kompetansesenter i Trøndelag skal bestå som en statlig døveskole, der elever har mulighet til å ha opphold i et kompetansemiljø. Det er veldig viktig å understreke at det er en satsing for å sikre dette kompetansemiljøet når det gjelder f.eks. tegnspråk, som er avgjørende viktig. Det som var utfordringene i forhold til de andre statlige døveskolene, var at foreldrene i stor grad valgte nærmiljøskolen og kortere opphold i disse statlige skolene. Dermed sto vi i det dilemmaet at de langsomt kunne forvitre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Jeg klarer ikke å gjøre dette til et stort prinsippspørsmål. Vi har rett og slett sett på hva som er hensiktsmessig organisering av Statped. Vi har selvfølgelig sett til hvordan sykehusregionene er inndelt, for det er viktige samarbeidspartnere for mange av dem som er brukere av Statped, og så har vi sett på den kompetansen som er i de ulike regionene. Da har vi ut fra den avveiningen kommet fram til at fire regioner er en rimelig fornuftig måte å organisere dette på. Det henger ikke minst sammen med at hvis vi skulle delt inn i en Helse Sør og en Helse Øst, ville det manglet en del av bredden når det gjelder kompetansen. Det er en faglig begrunnelse, og så er samarbeidet med helseregionene en annen begrunnelse. Så får vi selvfølgelig følge den diskusjonen i forhold til hvordan helseregionene nå kan utvikle seg videre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Det er riktig at det er en del høringsinstanser som har tatt opp dette spesielt og har hatt innvendinger til det. Men vi har hatt enormt mange høringsuttalelser til denne meldingen, og det er ikke sånn at et flertall – på langt nær – har hatt så sterke synspunkter rundt regioninndelingene som det som det gis uttrykk for her. Så er det jo mye som skiller Statped fra helseregionene. For eksempel: Nesten halvparten av den spisskompetansen som er, befinner seg i dag i Oslo-området. Det er en veldig sårbar kompetanse, som betyr at i et system som er såpass mye mindre enn de helseregionene vi diskuterer, vil det bli – hva skal jeg si – en ubalanse i forhold til hvordan den kompetansen vi har i dag, er fordelt. Det er bakgrunnen for at vi har vurdert det som mest hensiktsmessig å dele det inn nå i fire regioner. Jeg har ikke sett at det er avgjørende viktige argumenter fra dem som har innvendinger på dette, som skulle tilsi at vi omgjør den vurderingen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Det er argumenter for at Kristiansand-miljøet har kompetanse, og vi synliggjør det ved at det etableres et eget regionkontor i Kristiansand. Det er nettopp for å sørge for å synliggjøre den kompetansen som faktisk er der. Men jeg ville ikke vært så fryktelig fornærmet selv om jeg var fra Kristiansand. Det er avgjørende viktig kompetanse i dette området. Vi skal klare å samarbeide i en region som blir Statped Sørøst. Og vi har gjort en vurdering ut fra helheten i den kompetansen som er, opp også mot de viktige samarbeidspartnerne vi har i Statped. Det er bakgrunnen for at vi har gitt en balansert løsning, men der vi også synliggjør det regionkontoret vi skal ha i Kristiansand.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Det har både jeg og min statssekretær, som for øvrig har gjort en meget god jobb ved nettopp å være i diskusjon med veldig mange miljøer som jeg ikke har rukket over selv, for å forstå og for å være i dialog om de behovene de har. Dette er en forståelse hele departementet har for dem som er døve, og som har en tegnspråkkultur. Det har i de senere årene blitt anerkjent som et språk, og det har derfor selvfølgelig vært avgjørende viktig for oss å vektlegge at det skulle beholdes, men også ha mulighet til å utvikle seg videre. Det er derfor A.C. Møller i Trondheim kommer til å være et sånt statlig kompetansesenter på dette. Det er mange som har vært urolige i forhold til denne diskusjonen. De har veldig ofte hatt veldig god grunn til det. Derfor har vi vært i dialog og gjort en så god forankringsjobb vi kunne gjøre, fordi vår intensjon er å styrke tilbudet. Vi har fått en god løsning på Hunstad, og nå regner jeg med at vi kan ta denne diskusjonen videre framover for forbedringer.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Først til den omorganiseringen som vi nå står foran. Det er jo minst to grep som skal gjennomføres her. Det ene er at vi skal samle Statped til én nasjonal organisasjon, og det andre er at vi skal regionalisere. I dag jobber det ca. 1 000 personer i Statped-systemet, og det blir ulikheter i størrelsen på disse regionene. Det er en betydelig omstilling en skal gjøre i måten å jobbe på. Men det er ikke en uoverkommelig omstilling i løpet av en femårsperiode å få 1 000 mennesker til å jobbe litt annerledes enn det man gjør i dag. Jeg har stor tiltro til at de ansatte i Statped-systemet får til dette helt fint. Jeg er bare opptatt av at vi samtidig skal sørge for å ha høyt nivå når det gjelder den servicen som skal gå til kommunene, sånn at det ikke er noen kommuner og noen barn som liksom må betale prisen for at vi får til et bedre system på sikt. Så skal jeg ikke polemisere noe mer i forhold til hvordan vi skal samarbeide i Helse Sør-Øst. Jeg er helt sikker på at vi kommer til å finne en god måte å samarbeide på i denne regionen også, til beste for brukerne, og at vi klarer å ta utgangspunkt i den kompetansen som er. Så til de hørselshemmede. Jeg må si jeg er litt overrasket over at man ønsker å holde et såpass høyt konfliktnivå i denne diskusjonen. Det det til syvende og sist dreier seg om, som representanten Hagen også var inne på, er at vi skal ha én statlig hørselsskole i Trondheim. Vi har diskutert fire hørselsskoler. De andre tre hørselsskolene er i Oslo, Holmestrand og Bergen. I Oslo og Holmestrand har man altså fått til et godt samarbeid med en kommunal hørselsskole. I Holmestrand skulle samarbeidsskolen legges ned, og da har vi stått igjen med én problemstilling, og det har dreid seg om forholdet mellom den statlige og den kommunale hørselsskolen i Bergen. Bergen er en stor by. Bergen er en by med betydelig kompetanse. Det er klart at Bergen klarer å drive et godt tilbud for hørselshemmede når Oslo klarer det – himmel og hav – det er jeg helt overbevist om at kompetente bergensere klarer. Jeg er veldig glad for at vi gjennom denne prosessen har fått til en intensjonsavtale med Bergen kommune som skaper sikkerhet for dem som har vært brukere av Hunstad skole. Så er det jo ikke sånn at vi har sittet på et kontor og tegnet ny struktur når det gjelder hørselstilbudet. Det er sånn at foreldre velger andre tilbud til sine barn nå enn tidligere. Derfor er det ca. 140 hørselshemmede elever som får særskilt tilrettelagte kommunale grunnskoletilbud, og det er ca. 230 hørselshemmede tegnspråklige som bor rundt omkring i hele landet, som bruker fire ukers tilbud i snitt for å få påfyll for å utvikle sitt språk. Så vil det være noen som likevel mener at de skal være på en statlig hørselsskole. Da vil A.C. Møller fremdeles være den muligheten.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
For det første tror jeg representanten Hofstad Helleland har et veldig viktig poeng når hun sier at systemet med muntlig informasjon, gule lapper og diverse andre måter å overbringe informasjon på ikke nødvendigvis sikrer et bedre personvern enn et godt utviklet IKT-verktøy ville gjøre – snarere tvert imot i veldig mange barnehager, for da må man gå gjennom og tenke gjennom hvordan det skal gjøres. På dette området tror jeg det er viktig at barnehagene får god veiledning. Det er jo ikke slik at problemstillingene knyttet til informasjon i barnehagene, er så veldig annerledes enn i skolen. Jeg oppfatter heller ikke at forslagsstiller her mener at vi skal gjøre noen endringer med hensyn til personvernet – heller finne ut hvordan vi skal etterleve personvernet når man utvikler bedre tjenester knyttet til IKT. Der har Datatilsynet allerede vært på banen med en veileder, som jeg vet er til nytte i barnehagene. Vi kan godt sørge for å forhøre oss bedre innen barnehagesektoren for å vite om det er behov for ytterligere bistand når det gjelder nettopp de spørsmålene.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Statsråden snakker om en sårbar gruppe – et begrep hun bruker selv – en gruppe som er avhengig av trygghet. Representanten Aksel Hagen snakket om at man ønsker statlige døveskoler. Jeg tror ikke det er staten som er nøkkelen. Jeg tror det er at man er trygg på det man har. Med statsrådens framlegg til Stortinget skapte man utrygghet. Noe av det man vet at denne gruppen er avhengig av, er nettopp trygghet. I lys av det og i lys av at jeg opplever at statsråden og regjeringen har skapt utrygghet – vi er fundamentalt uenige om hvorvidt disse skolene bør bestå eller ikke, men det får vi leve med – har jeg lyst til å utfordre statsråden på om hun mener at prosessen rundt døveskolene har vært ideell når det gjelder å skape trygghet for foreldrene og for de samme elevene.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Jeg undrer meg litt over temperaturen i debatten. Det skyldes at i høringsrunden, i våre møter med ulike brukergrupper og fagfolk, har vi oppdaget at vi er inne i et fagfelt, eller fagområder, der det er ulike faglige syn ute og går. Derfor er jeg litt overrasket over at opposisjonen er så overbevist om hva som er en entydig, riktig løsning her, og da tenker jeg på dette med spesialskoler. Vi vet – nesten uavhengig av hva som er riktig eller ikke – at de fleste unger og foreldre i dag har valgt nærskolen. De ønsker at den skal videreutvikles, foredles, ved at vi får på plass en god PP-tjeneste og ikke minst et Statped-apparat som er sterkere, mer kompetent og nærmere på enn det har vært så langt. Litt da i den forbindelse: Størrelsen på regionene er interessant i seg sjøl rent administrativt, men størrelsen på en region sier jo ingenting om hvor raskt du klarer å få på plass en avtale og godt samarbeid med de kommuner som er innenfor regionen. Det er jo avhengig av hvor stort det faglige apparatet er som nettopp skal kommunisere med kommuner innenfor regionen. Vi kan ikke ut fra størrelsen på regionen nærmest slutte at dermed vil region Sørøst bruke to eller tre eller fire ganger så lang tid på å få på plass en slik avtale som de mindre regionene, de som har færre kommuner innenfor sin region. Men litt tilbake igjen til dette med spesialskoler. Det blir holdt innlegg her som kan tyde på at vi som tilhører posisjonen, nå mener at ungene gjennom hele året, hele tida, skal være i nærskolen sin og ikke skal ha noen muligheter til av og til å gå ut av nærskolen og møte elever med samme type handikap – eller nedsatt funksjonsevne – som seg sjøl. Det er jo ikke riktig. Det skal absolutt fortsatt være fleksible tilbud som på årsbasis blir deltidstilbud, men som i perioder kan være av typen at du på heltid er sammen med dine, nettopp for å få den vekslingen mellom det som er hovedønsket for de aller, aller fleste rundt omkring i landet vårt, nemlig å være i nærskolen, men av og til kunne få – kall det gjerne – litt avslapping, litt avkobling, litt alternativ hverdag enn det du har i nærskolen. Jeg har all grunn til å tro at de mange gode fagfolk vi har på Statped-sentrene framover, nettopp vil – sammen med kommunene – finne fram til gode, fleksible løsninger på dette, som gjør at brukerne vil synes at vi får på plass et bedre tilbud enn det som er i dag.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-06-15:
Jeg hadde nok ventet at når statsråden om en hel region både gjennom meldingen skriver, og også her gjentar, at man mangler spisskompetanse og ikke har tilstrekkelig bredde i sin fagkompetanse, at det var noe mer begrunnet enn det tynne som er fra regjeringen. Det har vakt stor oppsikt at en region med universitet blir stemplet som en region som har mangel på tilstrekkelig bredde. Det statsråden gjør her, og som mener jeg er en generalfeil, er å sammenligne Helse Sør og Helse Øst. Men hvis hun hadde sammenlignet Helse Sør og Helse Nord, Helse Sør og Helse Midt og sett på regionene og kompetansen fordelt rundt på disse, så ville dette kanskje sett noe annerledes ut. Hvordan forholder kompetansen seg i region Sør i forhold til regionene Nord, Midt og Vest?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-06-15:
Det var statsrådens svar til meg som gjorde at jeg hadde behov for å tegne meg. Å påstå at dette er fordi noen er fornærmet på vegne av en by, vitner kanskje enda mer om at man ikke har forstått det grepet som statsråden faktisk er med på å la partiene gjøre her i salen i dag. Det er ingen som er fornærmet på vegne av en by eller en region. Men vi er reelt bekymret for at 2,5 millioner mennesker skal sogne til ett regionsenter – et senter som skal være en støtte til kommuner, til fylkeskommuner, som skal jobbe på individ- og systemnivå, som skal sørge for tilstrekkelig god kompetanse for barn i denne regionen og for den støtten som Statped skal gi til lærere når de skal ta seg av våre barn. Det er betimelig å spørre statsråden når det står i meldingen, og når man understreker også her, at dette er en region som mangler kompetanse, hvilken kompetanse det er vi mangler: Det må vi fra denne regionen få rede på. Hva må vi ha på plass for at våre barn skal få den gode støtten som de faktisk trenger? Det hadde jeg trodd at en statsråd ville kunne ha bidratt med når man har så tydelige meldinger. Så til den andre saken som det er uenighet om her. Jo mer jeg jobber med denne saken, jo mer ser jeg at kanskje den største utfordringen for døve barn i den vanlige skolen i dag er at de blir sosialt isolert. Det er veldig mange elever som har understreket hvor viktig dette heltidstilbudet har vært – ikke da de gikk i første klasse, kanskje ikke i andre eller tredje, men i fjerde klasse opplever de å bli isolert, og de har et behov for å kunne være på et heltidstilbud hvor andre snakker samme språk, hvor det ikke bare handler om å tilegne seg akkurat det som kommer fra læreren, men å være med på den samtalen og sosialiseringen som skjer underveis. Det har gjort sterkt inntrykk på oss i Kristelig Folkeparti. Vi er ikke sikre på om det systemet som nå er lagt opp, er på plass eller vil være godt nok til å ivareta disse elevene. Derfor mener vi at disse skolene burde ha bestått. Så en digresjon helt til slutt. Jeg må si at når det sendes ut en pressemelding 1. februar fra statsråden om at nå legges disse skolene ned, før Stortinget har fått noen som helst mulighet til å behandle det faglige grunnlaget for dette, viser kanskje det også i all sin bredde at vi har en regjering som ikke har behov for denne drøftingen som de egentlig inviterer Stortinget til.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Regjeringa vel no å halde på organiseringa etter regionsprinsippet, på same måte som ein har valt for helseregionane. Det vi veit, er at Helseregion Størst – Helse Sør-Øst – har hatt vesentleg større problem med organiseringa enn mange av dei andre helseregionane har hatt. Då vi var på Statped Vest, sa dei til komiteen at Statped Vest er meir enn stor nok for oss å handtere. Då er spørsmålet: Korleis tenkjer ein, når Statped Vest er stor nok, at ein skal greie å handtere Helse Sør-Øst? Så er det jo ein tilleggsdimensjon oppi dette at reforma knytt til dei regionale helseføretaka er omstridt. Då er spørsmålet igjen: Kva skjer dersom Helse Størst fell, og korleis vil det eventuelt påverke Statped si organisering?
Svein Harberg (Høyre), 2011-06-15:
Jeg vil følge litt opp i det samme sporet. Det er jo to saker det dreier seg om som det er uenighet om i denne delen av denne saken. Nå sier statsråden at det ikke er noe prinsipp når det gjelder inndelingen av disse regionene, og at det er en helhetsvurdering. Det er jo litt underlig når så klare tilbakemeldinger ble gitt under høringer – uttalelser med stor bekymring for en så stor region som Sør-Øst blir. En samlet opposisjon har foreslått at en ikke gjør det nå, men statsråden og regjeringspartiene tviholder likevel på den løsningen som er foreslått. Jeg tror vi kan slå fast at inndelingen av helseregionene har vært mislykket og fungerer ikke. Da lurer jeg veldig på, fordi dette gjelder altså systemer som skal sikre god hjelp til barna våre: Hvilket kort er det statsråden har på hånden som trumfer alle de bekymringene som er kommet, slik at hun fortsatt står på den løsningen?
Svein Harberg (Høyre), 2011-06-15:
Bare noen korte kommentarer, som jeg håper ikke skal dra ut debatten. Men det er noe som jeg synes det er viktig å presisere. Det vises til at det nå har blitt en avtale om Hunstad skole i Bergen. Det er flott. Det ser ut til å være en god avtale. Men litt i forhold til det siste som Dagrun Eriksen presiserte: Denne avtalen er kommet fordi det var en konklusjon på forhånd. Det er ingen som vet om dette var den beste løsningen for denne type undervisning, men fordi det var bestemt at noe skulle legges ned, har det blitt en sånn avtale, som nok er god i forhold til den konklusjonen som var tatt uten at vi har vært med og behandlet det. Så til regionene, om det skal være fire eller fem. Det vises mye til kompetansen som skal bygges. Vi var på et veldig spennende besøk hos Statped Vest, som driver veldig godt etter det jeg oppfatter, og som var veldig tydelig på at i tillegg til den kompetansen som skal tilbys i oppfølgingen, er det også et arbeid som skal organiseres. Statped skal være en pådriver, de skal sørge for at det organiseres godt, at det samarbeides godt, og det er en tidkrevende oppgave. Statped Vest sier at de har så stor region at de vil bruke mange år på å komme gjennom det arbeidet i sitt område. Da lurer jeg på hvordan statsråden ser for seg at det skal gjøres i den store regionen Sørøst, som altså er mange, mange, mange ganger så stor som det Statped Vest organiserer per i dag. Og som de sa: Det tar nesten for lang tid å komme gjennom hele vår region, som vi skal ta oss av, for det er ikke bare avdelingskontoret som skal løse dette, men også ledelsen i Statped er involvert i et arbeid i regionen. Det kan jeg ikke se er ivaretatt i det hele tatt i noen av de kommentarene og de svarene som er kommet fra statsråden. Kompetansen er én ting. Den skal selvfølgelig bygges, og kan bygges, og er i stor grad til stede, men det er langt mer enn det som skal drives fra disse kontorene. Men jeg registrerer at det er ingen vilje, selv om det liksom ikke var noe prinsipp, til å gå med på å ha en organisering med fem regioner, som ville gitt en langt større trygghet for et godt tilbud.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Det var en god redegjørelse fra saksordføreren, så vi kunne nesten sagt at ut fra alt som ble sagt, kunne regjeringspartiene ha støttet forslaget som ligger til behandling i dag. Jeg har også lyst til å gi honnør til forslagsstillerne for å ta opp et viktig tema med tanke på å heve kvaliteten i barnehagene. Hele komiteen er enig i, nå når vi nesten har full barnehagedekning, at det er viktig at vi får på plass kvalitet i barnehagen. IKT er en viktig del av det arbeidet, både for de ansatte og for det å ha kontakt med foreldrene, men ikke minst når det gjelder digitale verktøy som barna selv kan holde på med. En toåring i dag vet mer om data og teknologiske hjelpemidler enn det vi gjorde da vi var så gamle. Jeg har en liten nevø på to år som ikke har noen problemer med å få på musikk og tv på iPhone og han går nesten bort til tv-en og lurer på om det ikke er touchfunksjon på tv-en også. Så små barn suger til seg kunnskap, og det er lett å lære dem å bruke digitale verktøy, som det er utrolig viktig at vi klarer å få på plass i barnehagene. Så har vi også en utfordring når det gjelder å få på plass vanlig kvalitet i barnehagen. Vi vet at vi har en utfordring med at vi mangler 4 000 førskolelærere i barnehagene, og det må ikke være slik når vi legger til mange nye retningslinjer med hensyn til IKT, at de ansatte i barnehagen skal bruke mesteparten av tiden sin til å kommunisere med foreldrene via digitale nettverk, slik at foreldrene skal ha kontakt og observere hva barna holder på med. Det som er viktig med IKT i barnehagene, er at det skal kunne forenkle hverdagen, at man får en kvalitetsheving. Men det er likevel viktig at disse hjelpemidlene ikke går på bekostning av barna, at det går ut over den tiden som de ansatte skal bruke til å være sammen med barna. Det var et lite apropos til forslaget som Fremskrittspartiet helt og fullt støtter intensjonen i, men likevel savner vi en litt mer grundig redegjørelse for hva slags digitale hjelpemidler forslagsstillerne etterlyser i forslaget. For intensjonen i forslaget er god; det er mye der som er bra. Jeg håper at statsråden kan ta det med seg i det videre arbeid, slik at vi kan få mer bruk av IKT i barnehagen. Vi vet også at det kan være et økonomisk spørsmål. Det kan bli store innkjøpskostnader for barnehagene, men det må komme på plass. Vi vet at det er mye som kan skje når det gjelder IKT i barnehagene, som vil kunne forenkle hverdagen til de ansatte. Det kan også gjøre at en får et bedre samspill mellom barnehagen og foreldrene.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Ja, jeg tar opp de forslagene Fremskrittspartiet står bak.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
For et par uker siden hadde barnevernet i Sandnes besøk av barnevernsbarn – eller det var Forandringsfabrikken, det husker jeg ikke helt, men det betyr ingenting. Det var for å lytte til hvordan barna virkelig hadde det, og for å gjøre de endringene som de trengte. Fremskrittspartiet har også hatt møte med barnevernsbarn og flere organisasjoner. Noe av det som hele tiden har kommet opp, er faktisk spørsmål om turnus. Det var ikke det jeg hadde forventet å få spørsmål om, men det var faktisk det som ble tatt opp flere ganger. Det å ha voksne som bryr seg, det å ha få relasjoner, det å kunne ha de samme personene å forholde seg til over flere dager, kanskje en uke, var noe av det som disse barna framhevet. Noe av det som var viktigst av alt, var dersom en kunne få på plass skikkelige turnuser for dem som jobber på institusjonene. Da er mitt spørsmål til statsråden: Er dette noe som statsråden vil ta med seg i det videre arbeidet, følge opp de viktige turnusene?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-06-15:
Jeg er glad for at statsråden støtter intensjonen i forslaget fra Høyre. Som jeg sa i innlegget mitt, når man går rundt i mange barnehager, henger det mange gule lapper rundt omkring, både med dolister, medisinering, og hvilket barn som skal være med hvilket barn hjem. I det perspektivet er ikke personvern og rettssikkerhet veldig godt ivaretatt. På det området tror jeg nettopp digitale verktøy rett og slett kan være med på å bedre barnas personvern. Hvem er det som skal ha hvilken informasjon? Ikke minst vet vi at i flere barnehager er det mange vikarer som kommer og går. Med hensyn til barn med spesielle behov, medisinering og slike ting er det informasjon som det er viktig å kvalitetssikre. I lys av dette lurer jeg på hvilke tanker statsråden gjør seg om hvordan vi skal sikre personvernet, både når det gjelder dagens system med informasjonsflyt, og også med de mange barnehagene som har begynt å utvikle digitale verktøy, når det gjelder informasjonsflyten mellom foreldre og de ansatte i barnehagen. Burde man se på hvordan man kan bedre personvernet?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-06-15:
Når statsråden sier at det aldri har skjedd så mye i barnevernet som det som skjer nå, stiller jeg meg ganske uforstående til det. Så vidt jeg husker, er det én sak vi har fått fra regjeringen, og den omhandler politiattester. Det er vel ikke bare fra opposisjonen i denne sal at regjeringen får kritikk for at det skjer særdeles lite på barnevernsfeltet, bortsett fra disse vurderingene og innspillene og panelene og utvalgene. Det er bra det, men det går an å gjøre to ting samtidig. Så et konkret spørsmål til statsråden. Jeg går ut fra at statsråden kjenner Berit Skauges nylig avlagte masteroppgave i Trondheim. Hennes hypotese, som leder av Barnevernsvakta gjennom 25 år, går på at barns stemme er blitt litt tydeligere, men ikke så veldig mye. Så får vi et nedslående resultat, som er svært bekymringsfullt. Hva sier statsråden til det?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-06-15:
Høyre er bekymret over den vanskelige situasjonen som mange mennesker med gjeldsproblemer befinner seg i. Sånne situasjoner kan oppstå som følge av skyldige skatte- eller avgiftskrav, eller annen gjeld som blir større enn det skyldneren makter å håndtere. Det har vært flere eksempler på at mennesker med gjeldsproblemer har hatt store vanskeligheter med å få den nødvendige bistand for å takle problemene. Det offentlige bør ha som mål å sikre at det finnes rutiner og regelverk som ivaretar denne gruppen på en tilfredsstillende måte. Det er derfor et kontinuerlig behov for å fokusere på de viktige problemstillingene som forslagsstillerne påpeker. Det er vesentlig at forvaltningen opptrer sånn at mennesker i en vanskelig økonomisk situasjon får den nødvendige hjelp til å komme seg ut av uføret. Dette gjelder f.eks. det offentliges opptreden som kreditor, hvor det kan synes som om rutiner og regelverk ikke alltid er tilpasset det vide spekteret av situasjoner som kan oppstå. Det er også viktig at Skatteetaten ivaretar rettssikkerheten til alle skattyterne, også de skattyterne som av forskjellige årsaker ikke selv er i stand til å ivareta egne interesser. Skattedirektoratets rapport om vanskeligstilte skattytere, som er en klar erkjennelse av de utfordringene en del skattytere, og dermed også Skatteetaten, har, er en viktig rapport. Den er også et skritt på veien mot en bedring av rutinene for å ivareta interessene til skattytere som er i en vanskelig situasjon. Den viser også til at Skatteetaten er villig til å tenke nytt for å hjelpe vanskeligstilte skattytere. Høyre mener det er viktig både å forebygge gjeldsproblemer og, ikke minst, å hjelpe personer som får problemer med å betale gjelden sin. Men det finnes i dag få steder mennesker som er i ferd med å komme opp i en gjeldskrise, kan henvende seg for å få hjelp. Halvparten av landets kommuner har ingen eller svært begrenset informasjon om offentlig gjeldsrådgivning på nettsidene sine, eller svarer på henvendelser per e-post fra gjeldsofre. Selv om vi har en offentlig gjeldsordning i Norge, er ikke denne ordningen god nok. Gjeldsordningen trer inn for sent i forhold til å avverge situasjoner der mennesker er på vei inn i et uføre. Det er derfor viktig å få på plass ordninger som er lavterskeltiltak, og som er tilgjengelige, slik at forbrukere som er på vei inn i en gjeldskrise, kan henvende seg for å få hurtig hjelp. Helt avslutningsvis vil jeg si at dette er et veldig godt forslag fra forslagsstillerne fra Venstre, og det er derfor synd at det ikke får flertall.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Alle vi som jobber med dette, ikke minst vi politikere, har svært godt av å møte de barna det gjelder, og få råd direkte fra dem. Ofte er det akkurat slik som representanten Horne sier, at man får råd som man umiddelbart kan bli litt forbauset over, for man tror gjerne at spørsmål om turnus er en teoretisk problemstilling som vi er mest opptatt av i denne salen. Jeg møtte et barnevernsbarn som jeg spurte: Hvis du kunne endre én ting i barnevernet, hva ville du endre da? Da sa hun: anbudssystemet. Hun hadde opplevd å måtte flytte mange ganger fordi institusjonene hadde mistet kontrakter. Det viser jo at det som kanskje er litt teoretiske problemstillinger på den politiske dagsordenen, er svært konkret virkelighet for disse barna. Det betyr at diskusjoner om turnuser selvfølgelig er en viktig diskusjon. I det politiske ordskiftet blir det ofte spørsmål om hvilken rolle fagbevegelsen skal ha når det gjelder å godkjenne turnuser. Jeg tror vi i hovedsak er tjent med å ha det systemet vi har i dag. Vi ser at mange får lov til å utvikle alternative ordninger, at det fungerer bra, og at det ofte er det beste for barna.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Jeg sa i mitt innlegg at det sjelden har skjedd så mye politisk rundt barnevernet som det gjør nå. Det står jeg inne for, kanskje med unntak av perioden etter Sandman-pakken på 1990-tallet, med et stort ressursløft, og barnevernsreformen under den forrige borgerlige regjering. Nå har vi det største ressursløftet siden Sandman, og vi er i gang med arbeidet med en ny reform. Det betyr at det er tid for endring i barnevernet. Min opplevelse er at det er mye entusiasme knyttet til dette ute, samtidig som det er mye alvor knyttet til den vanskelige situasjonen som deler av barnevernet er i. Jeg har sett på forskningen til Skauge, bl.a. etter at representanten Hofstad Helleland pekte på den i debatten vi hadde forrige uke, og det er resultater som er interessante, og som vi skal merke oss. Så er det samtidig annen forskning, som jeg også pekte på i vår forrige debatt, som peker i motsatt retning. Men av og til er det jo sånn at flere ting kan være sant på en gang. Det jeg ser som interessant med Skauges forskning, er at hun bl.a. peker på at en del av de kvalitetskrav vi som politikere stiller, noen ganger kan gjøre at tiden til og rommet for medvirkning blir mindre. Det er et paradoks vi må ta med oss.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
Det er nok sånn at noe av den manglende dekningen av tilsynsførere skyldes at det som regel tar litt tid før en tilsynsfører er på plass. Det kan det være naturlige grunner til, men det forklarer ikke den store mangelen på tilsynsførere som vi har i dag. Det må enten forklares med at jobben ikke har kunnet prioriteres høyt nok eller er blitt gjort godt nok i kommunene, eller at det ikke finnes nok folk. Jeg håper jo at det ikke er det siste, og tror heller ikke at det er det siste. Jeg håper at ressursløftet ute i kommunene vil gjøre at man får bedre mulighet til å prioritere dette. Det er helt åpenbart at hvis vi ikke nå ser en forbedring i dette, for dette haster, da må vi diskutere helt andre måter å gjøre det på. Nå er det mange som drøfter hvilke oppgaver i barnevernet som bør flyttes fra stat til kommune. Kanskje skal vi på noen områder også diskutere hvilke oppgaver kommunen ikke er i stand til å løse. Her er det dessverre sånn at tallene ikke gir grunn til altfor mye entusiasme.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Hensynet til barnets beste skal være det overordnede prinsippet i barnevernets arbeid. Det skal og det må det være! Det skal derfor veie tyngst i saker der det står i motsetning til andre sentrale prinsipper – som statsråden var inne på, at statens avgjørelser er viktigere enn barnet. For eksempel hvis barn og foreldre har interesser som går mot hverandre, er det hensynet til barnet som må være avgjørende. I utgangspunktet forutsetter Fremskrittspartiet at barn skal vokse opp med sine biologiske foreldre. Denne forutsetningen, det biologiske prinsipp, er grunnlaget for norsk og internasjonal lovregulering av forholdet mellom barn og foreldre. Barnevernsbarn sier: Barn vil bli sett og hørt! Vi vil bli sett og hørt! Og de tar opp tre–fire ting de vil bli sett og hørt på, som man ikke trenger seks års utredning eller fire statsråder for å få til. De tar opp at de godt kan se for seg andre yrkesgrupper i barnevernet. Som en jente sier: Det er veldig viktig at de viser omsorg, at de er der fordi de bryr seg – ikke bare fordi de er på jobb. Du må like folk veldig, veldig godt om du skal gjøre en god jobb i barnevernet. Det sier et barnevernsbarn. Og trenger man seks års utredning for å oppfylle de ønskene? Man påpeker altså at det ikke er utdannelse og yrkesgruppe som er det viktigste, men at de punktene som jeg akkurat leste opp, er det viktigste. Det andre de tar opp, er turnus i barnevernet. Man skal ikke kimse ad dette, slik statsråden gjorde knyttet til at dette bare var teoretiske ting. Det virker som om fagbevegelsen her står sterkere – og er viktigere – enn barna. Den samme jenta sier: At de skifter voksne hele tiden, er ikke bra for meg. Jeg vet ikke hva de tar hensyn til når de bestemmer det sånn. Nå skifter de hele tiden. Før var de i hvert fall her noen dager. Jeg ser ofte 20 voksne her i løpet av én dag. 20 voksne i løpet av en dag! Og dette skal barnevernsbarn forholde seg til? I tillegg bør barn og unge slippe å flytte, slippe å dras opp med roten, slippe å dra bort fra nærmiljøet, få beholde vennene sine og få beholde skolen. Man skjønner at barn som har det vanskelig hjemme, ikke har godt av å flytte lengst mulig unna hjemmet. Disse enkle tingene, som regjeringen har brukt seks år på, kunne vært gjort på langt kortere tid.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Det er uhyre viktig at vi har en god debatt om hva vi skal gjøre for de ungene som har det vanskeligst i dette samfunnet, men det er også uhyre viktig at vi har en nøktern debatt, at vi har en nøktern beskrivelse av hvordan situasjonen er for barnevernsbarna i Norge. Jeg må si, med respekt å melde, at jeg opplever ikke alltid at det er situasjonen i denne salen. For hvis vi begynner å se bak tallene, er det 40 pst. flere barn som får hjelp, og som blir sett av barnevernet i dag enn det var for bare ti år siden. Det er ikke sånn at det har blitt så mange flere sosiale problemer i Norge i løpet av de siste ti årene, men vi har fått et bedre barnevern. Jeg synes egentlig det er ganske ille når det hele tiden framstilles som om de ansatte i barnevernet gjør en dårlig jobb. Det gjør de ikke. De gjør en bedre jobb enn de noen gang har gjort. Så blir det fra opposisjonens side harselert med at denne regjeringen ikke har gjort noe på dette området. Det er, med respekt å melde, bare tull. Man kan gå gjennom – og jeg har faktisk tatt meg tid til det nå mens jeg har sittet i salen – hva denne regjeringen har gjort på barnevernssiden siden man tok over. Man har kommet med endringer i barnevernsloven som gjelder saksbehandlingsregler for fylkesnemndene i barnevernssaker. Det er viktig for barns rettssikkerhet. Man har nedsatt en barnesakkyndig kommisjon som kvalitetssikrer alle sakkyndige rapporter. Man har kommet med endringer for å gi omsorg til enslige mindreårige asylsøkere under 15 år. Man har kommet med omfattende endringer i barnevernsloven i 2000, 2008 og 2009 som tydeliggjør og presiserer barns rettigheter i loven. Det er lovfestet å evaluere gjennomførte tiltak. Man kom også med omfattende endringer året etter, som bl.a. går på å presisere og tydeliggjøre hensynet til barns rettigheter i henhold til barnevernsloven. Man har lovfestet plikten til regelmessig å evaluere igangsatte tiltak. Man har innført strengere kriterier for tilbakeføring etter omsorgsovertakelse. Man har økt bruken av adopsjon – uten at dette er ytterligere regulert i loven. En lovfestet plikt for barnevernet til å gi tilbakemeldinger til melder er også innført. Det er lovfestet en plikt for barnevernstjenesten til å utarbeide individuelle planer. Jeg kan ramse opp enda flere tiltak. Denne regjeringen har fra dag én – siden den trådte inn i regjeringskontorene – jobbet systematisk med å sikre barns rettigheter innenfor barnevernet, og å sikre at barn i Norge får en trygg og god oppvekst. Gjennom budsjettene har vi de siste årene trappet opp kraftig, ikke minst i det kommunale barnevernet. Og én ting kan jeg garantere: Vi kommer til å fortsette med det.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Jeg tror vi er enige om at dette er et stort og sammensatt problem. Jeg forholder meg nå i første runde til dette konkrete forslaget, men jeg har også vært tydelig på at det er mange ting man tar opp her, som er viktige – også det spørsmålet som Røe Isaksen nå tar opp, om hvordan man koordinerer og gjør det enklere for folk å forholde seg til gjeldsinnkreving. Jeg har ikke noen selvstendig vurdering av dette nå. Det er egentlig ikke mitt departement som står for gjeldsinnkreving, men jeg skal ta dette med meg videre.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Det var et stort og generelt spørsmål jeg fikk på bakgrunn av en sak om hvorvidt jeg vil gi økonomisk støtte til å opprette et privat gjeldshåndteringssystem. Jeg kan forsikre representanten om at jeg har stor respekt for den fremstillingen som ble gitt fra hans side i debatten her, om hvor viktige ideelle organisasjoner har vært i fremveksten av Velferds-Norge, og at jeg overhodet ikke er noen prinsipiell motstander av private aktører også innenfor gjeldsrådgivning. Derfor har jeg også påpekt at dette er noe som det er fritt fram å gjøre. Derfor mener jeg at det at dette trigger et spørsmål om hva man mener om private tjenester generelt, er et feilspor, for her dreier det seg om hvorvidt man ønsker å gi støtte til en ny privat ordning som vi ikke har i dag. Vi har andre private ordninger – de kan drive med det hvis de vil – men jeg er veldig tydelig på at nå er det riktig å prioritere økonomisk de kommunale tjenestene man har.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Dette handler faktisk om at vi vil det samme, men vi har litt ulikt syn på hvordan vi skal bruke offentlige midler til dette her og nå. I Norge har vi et system hvor man kan etablere seg privat og drive med gjeldsrådgivning – det er helt greit. Men så har kommunene en lovpålagt, utviklet plikt til å gjøre dette. Og vi har fått en gjeldstelefon. Jeg er uenig i den fremstillingen som blir gitt av representanten; den har fått gode score i det siste, bl.a. fra SIFO, og vi har etter hvert, gjennom interkommunalt samarbeid, fått stadig bedre gjeldsrådgivningsordninger. Så jeg mener ikke at man nå skal bruke penger – som ellers bør kanaliseres inn i disse tilbudene – på å lage nye private ordninger, som representanten synes å forutsette vil få alle disse juristene, og disse gode fagfolkene. Det legges inn veldig mange gode, nødvendig føringer for hvordan dette vil fungere. Jeg er usikker på om det vil være på den måten, og jeg vil bygge videre på det vi nå har, som vi vet virker.