trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Det er veldig kjekt å få bekreftet fra alle partiene her at dette prosjektet har veldig stor nytteverdi. Vanligvis når ting har veldig stor nytteverdi, vil en bruke oljepenger for å finansiere det. Vi har en praksis i dagens regjering at når man kan tjene penger på en investering, kaller man oljepengebruken for formueomplassering, og så tar man det på utsiden av statsbudsjettet. Det er en praksis til og med Høyre har sagt at vi bør bruke på enkelte områder, f.eks. når det gjelder å bygge lyntog. Representanten Halleraker var ute i Stavanger Aftenblad for et par år siden og sa at lyntog var så viktig at det måtte vi ta ekstraordinært, utenfor statsbudsjettet. Så får vi denne saken som har en kjempenytteverdi, og da snakker representanten Kambe og alle de andre representantene veldig varmt om bompenger – dette er så viktig at her må vi ha bompenger. Vi har en økonomisk politikk i Norge i dag, der vi synes det er kjempeviktig at staten og dermed våre barn og barnebarn skal arve et flyselskap som heter SAS, som har tapt penger de siste fire årene. Det er likevel ikke så viktig å bygge veier at vi er villig til å bruke oljepengene på å bygge de veiene som våre barn og barnebarn skal arve. I stedet for skal vi kanskje i beste fall, sier representanten Halleraker, lånefinansiere dette prosjektet til bare 4,5 pst. rente i stedet for 6,5 pst. rente. Det er fortsatt to og en halv gang dyrere for bilistene i lånerente enn det vi låner ut våre oljepenger til for at Tyskland skal få lov til å bygge veier. Jeg synes det er en fullstendig meningsløs bruk av vårt handlingsrom i dette landet. Det er fullstendig meningsløst at vi låner ut våre penger, og låner penger inn igjen – to og en halv gang dyrere enn vi lånte dem ut. Men det er det norske bilister må møte. E6, over Kolomoen, er veien som Sigbjørn Johnsen kjører når han skal hjem fra Oslo hver dag, og den er lånefinansiert til 6,5 pst. rente. 6,5 er ikke bare et tenkt tall – det er faktisk realiteten mange steder. La det fortsatt ikke være noen tvil om at Ryfastprosjektet er noe som Fremskrittspartiet i utgangspunktet ønsker veldig sterkt. Det er ikke Fremskrittspartiet som har drevet valgkamp i Rogaland på at det er fælt å kjøre i tunneler – det er det folk fra de rød-grønne partiene som har gjort, f.eks. Hallgeir H. Langeland. Vi aksepterer en tunnelløsning, selv om enkelte ønsker andre løsninger. Det vi er skeptiske til, er nettopp en del av de løsningene som kommer fram i KS2-rapporten. At de andre partiene ikke vektlegger den i det hele tatt i denne debatten, synes jeg egentlig er skremmende. En har plutselig begynt å konkurrere med Fremskrittspartiet om å være så for vei at en ikke bryr seg om kvalitetssikringen engang. Det er nesten så en skulle tro at klimaforliket i går – der en ønsket 50 000 flere biler inn i bymiljøene fordi alle elbilene skal ha fritak og ingen bompenger – har påvirket også gangsynet når det gjelder vei. Vi vil ha vei, men de skal være trygge og sikre. Når noen advarer om at et konkret prosjekt ikke er det, bør vi ta en pust i bakken for å gjennomgå rapporten en gang til, og så begynne å bygge.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Hadde jeg ikke sittet ved siden av representanten Nordtun til daglig, hadde jeg nesten trodd at han hadde litt tregt for det. For det er ikke slik at Fremskrittspartiet er imot å ha ferjefri kobling til Ryfylke og Nord-Jæren, det handler om akkurat denne løsningen på dette prosjektet. Er det så vanskelig å forstå? Per Sandberg har sagt det som Fremskrittspartiet mener: Bedre veier er kjempeviktig for et bedre Norge, for det vil lette næringslivet, og det vil lette folks måte å komme seg rundt på. Det er viktig. Men dette handler altså ikke om å være for eller imot tunnel, slik som noen gjør det til. Jeg kjører gjerne i tunnel, jeg kjører gjerne Rennfast og Finnfast. Forskjellen på Rennfast og Finnfast og Ryfast er ikke om det er en god eller dårlig tunnel. Jo, det er egentlig det det faktisk er, for den ene tunnelen har fått rødt lys der alle de andre har fått grønt lys, og det er derfor vi blir litt betenkt over akkurat den modellen som er for Ryfast. Kunne vi ikke da satt oss ned et par måneder til og fått noen til å etterprøve dette og sett om det er problemer eller ikke? Hvis det ikke er problemer, er Fremskrittspartiet med. Men hvis problemene blir bekreftet, må en ha en annen løsning. Så enkelt er det.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Når jeg hører representanten Langeland snakke om klima og Fremskrittspartiet, priser jeg meg lykkelig for at han ikke praktiserer det som han er utdannet til, nemlig lærer, for han ville lært sine elever vrangforestillinger – ikke fakta. La meg ta noen av punktene som «lærar» Langeland prøver å lære andre. Han hevder at Fremskrittspartiet valgte å stå utenfor klimaforliket. Det vet alle utmerket godt er feil. Det var SV som ikke ville at Fremskrittspartiet skulle være med på å forbedre klimaforliket – slik at vi kunne ha fått en politikk som spilte på lag med næringslivet og husholdningene. I stedet ser vi resultatet av det som er SV og de rød-grønnes politikk i den innstillingen som behandles nå, nemlig en massiv satsing på mer avgifter, mer forbud og mer restriksjoner – fordi man ønsker at folk skal kjøre mindre bil og mer kollektivt. Fremskrittspartiet ønsker å få en bedre fungerende infrastruktur, bedre fungerende veisystemer, færre køer og gjerne at folk reiser mer kollektivt. Men vår tilnærming er altså ikke forbud, restriksjoner og avgifter. Det er å stimulere folk til positivt å ønske å reise kollektivt, for de ser at hverdagen blir enklere, de ser at de gjerne kan jobbe mens de sitter på tog og buss i stedet for å måtte følge med på veien framfor seg. Men vi ønsker at de skal velge dette fordi de selv vil. Derfor har Fremskrittspartiet lagt fram i denne sal positive virkemidler som vil oppnå de samme resultatene, sannsynligvis bedre resultater. Fremskrittspartiet foreslo at arbeidsgiveren kunne betale kollektivkort til sine ansatte, og at det skulle være skattefritt for dem. Regjeringen har selv anslått at det ville flytte 175 000 bilister fra bil til buss og tog. Det ville gitt et formidabelt resultat. Men det sier regjeringspartiene nei til – sannsynligvis fordi det virker, og fordi det samtidig ville redusere skatteinntektene litt. Så snakker Langeland om at dette var viktig å få til, fordi vi skal ha bilene vekk fra bysentrum. Vi skal ikke ha mer biler, folk skal kjøre buss. Da er det verdt å minne om at klimaforliket som disse partiene har vært med på, faktisk vil stimulere til økt biltrafikk i byene. 50 000 elbiler skal få lov til å være fullstendig avgiftsfrie, ha gratis parkering og gratis passering i bomringene. Alt skal være gratis hvis du bare kjører elbil. Hvor mange elbilbilister tror en vil sette bilen fra seg og kjøre buss til byen? Ingen. Hvem kjøper elbil i Norge? Det er folk som bor rundt de store byene, og som ikke skal pendle langt, men som skal pendle på trafikkerte veier og vil slippe alle de kostnadene. Så her er det en manglende sammenheng mellom det SV sier de har gjort, og det de faktisk har gjort. Det er gjerne litt trist å knuse illusjonen, men lærere og stortingsrepresentanter trenger å forholde seg til virkeligheten, og ikke lage sin egen drømmeverden.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Dette synes jeg var en helt snodig kommentar fra representanten Strøm, for Fremskrittspartiet har hele veien sagt at vi er skuffet over at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre aksepterte spillet som SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet la opp til. Men jeg har forståelse for at Høyre vurderte det sånn at hvis de hadde latt være å sette seg ved forhandlingsbordet på Arbeiderpartiets kommando, ville de også fått kjeft for ikke å ville forhandle videre. Det betyr dessverre bare at spillet vant. Arbeiderpartiet regisserte dette. Men det som er det fine, er at vi på borgerlig side så konturene av et kjempegodt samarbeid, der en hadde en total klimapakke som var mer næringsvennlig, mer forbrukervennlig og hadde større kutt enn det regjeringen la opp til i sin klimamelding og fikk til i forliket. Dette vitner om at i 2013 skal vi få til en bedre politikk enn det regjeringen har. Regjeringen har vist at det beste de kan, er å drive spill og ikke politikk.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-12:
Jeg skal være helt kort. Til slutt bare en liten kommentar til Kenneth Svendsen: Diskusjonen om bompengefinansiering kunne vi gjerne ha tatt i dag også, men den er egentlig avklart for mange, mange år siden. Det er den erkjennelsen lokalpolitikerne og regionalpolitikerne i Narvik og Ofoten og Sør-Troms kom til. De tok et dristig, men fremtidsrettet valg i måten de prioriterte på, også å legge flyplassen inn i finansieringspotten, og det har gitt resultater. Vi vedtar Hålogalandsbrua i dag. Hadde vi valgt en annen strategi, protestert for hele verden, slik Kenneth Svendsen og Fremskrittspartiet har gjort, hadde vi ikke behandlet denne saken i dag. Da hadde vi om fem år sannsynligvis diskutert opprustningen av eksisterende vei, som det ville tatt seks–syv år å gjennomføre, og med de problemene og de manglende gevinstene vi har fått i denne regionen. Så derfor – heldigvis – valgte vi ikke den veien. Det andre jeg vil nevne – og det var Ivar Kristiansen inne på i sitt innlegg – er at det har vært den økende transporten på Ofotbanen som har utløst dette behovet, altså den voldsomt økende transporten nordover. Som samferdselsministeren vet, har vi også uløste utfordringer på Ofotbanen i de fire årene framover som Hålogalandsbrua skal bygges. Jeg skal ikke ta opp en debatt om Ofotbanen. Men det er klart at alt henger sammen med alt, som en tidligere statsminister sa, og det gjelder i høyeste grad den sammenhengen som ligger mellom Ofotbanen, varetransporten på Ofotbanen og Hålogalandsbrua. Så jeg håper inderlig – og det er jeg sikker på at man får til, med den handlekraftige samferdselsministeren vi har – at man også finner en løsning på oppgradering av kapasiteten på Ofotbanen de nærmeste fire årene. Det vil ha stor betydning for de ringvirkningene som vil komme av Hålogalandsbrua. Så skal vi i oppfølgingen av det som Jernbaneverket nå gjør, nemlig å utrede dobbeltspor på Ofotbanen, ta en beslutning når den utredningen foreligger. Det vil selvfølgelig også utløse uante muligheter for Nord-Norge i framtiden.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-06-12:
Mitt spørsmål knytter seg til nordisk harmonisering. Det er bred politisk enighet om betydningen av robuste banker, og jeg håper at det også er bred politisk enighet om viktigheten av å ha et konkurransedyktig norsk finansvesen. Når det gjelder den nordiske harmoniseringen, er jeg kjent med at det er satt ned en arbeidsgruppe for å se på både tilsynspraksis, beregningsmetoder for kapitalkrav og eventuelle nye krav og eventuell økt beskatning av bl.a. banker. Mitt spørsmål er: Fastholder finansministeren det han har sagt i Stortinget ved en rekke anledninger, nemlig at her må det være en nordisk harmonisering, eller er det slik at man nå vurderer å gå foran i Norge? Jeg registrerer at stadig flere rød-grønne politikere, særlig i SV, ivrer etter høyere beskatning – ikke, tror jeg, av hensyn til bankene, men etter ønske om å øke skattene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-06-12:
Mitt spørsmål var om finansministeren fastholder at det skal være nordisk harmonisering. Jeg mener det er et veldig sentralt spørsmål. Gjennom finansmarkedsmeldingen drøftes både ulike krav, ulike reguleringer og ulike skatter på finansnæringen. Høyre går fordomsfritt inn i den debatten fordi vi ønsker et solid bankvesen, men vi er svært opptatt av at disse spørsmålene må ses i sammenheng. Jeg registrerer, som jeg var inne på, at flere rød-grønne politikere tar til orde for høyere beskatning av bankene. Mitt spørsmål er: Fastholder finansministeren at det skal være nordisk harmonisering for å sikre både konkurransedyktighet og soliditet?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-06-12:
Med et av verdens største fond i ryggen og etiske retningslinjer, kan det være krevende å overbevise både land og selskaper om at fondet ikke er et utenrikspolitisk virkemiddel. Det er bred politisk enighet i Stortinget om at det ikke skal være et utenrikspolitisk virkemiddel, men det er helt avgjørende at man holder tungen rett i munnen når man skal kommunisere dette utad. Jeg vil derfor følge opp den problemstillingen som representanten Syversen tok opp i sitt innlegg, nemlig at statsråd Giske i sin dialog med India brukte investeringer fra SPU som et moment i diskusjonen om Telenors mobilkonsesjoner. Mitt spørsmål er om dette var klarert med finansministeren. Spørsmål nr. 2 er om finansministeren vil anbefale andre statsråder å bruke eventuelle investeringer fra SPU som et moment i denne type samtaler.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Vi har til behandling et forslag fra Fremskrittspartiet om effektiviseringsgevinster i offentlig sektor. Forslaget er tredelt, og jeg regner med at forslagsstillerne selv går nærmere inn på de enkelte forslag. På generelt grunnlag tror jeg ikke det er stor uenighet om at effektiviseringsarbeid i offentlig sektor er viktig. Spesielt viktig er det at innbyggerne har tillit til at bruken av fellesskapets midler er best mulig og gir tjenester av god kvalitet. Det er vanskelig å forestille seg at det skulle være noe ønske fra noe politisk hold ikke å legge forhold til rette for effektiviseringsarbeid. Jeg har fortid som lokalpolitiker og ordfører og husker svært godt at nettopp å få mer igjen for hver krone alltid sto sentralt i både det politiske og det administrative arbeidet, ganske enkelt fordi det var knapphet på ressurser – både penger, kompetanse og arbeidskraft. Drivkraften til denne typen effektiviseringsdiskusjoner ligger ikke i nedleggingstrusler eller oppsigelser, nei, snarere er det slik at dersom det kontinuerlig blir søkt etter bedre måter å gjøre oppgaver på, frigjør det både tid og ressurser til å kunne tilby bedre og flere tjenester til et udekket behov. Jeg har alltid hatt stor respekt for de oppgaver som kommunalt ansatte utfører, og måten de blir utført på, nettopp fordi jeg vet at det kontinuerlig blir sett på om dette kan gjøres bedre. Derimot er det farlig, og jeg tror det virker mot sin hensikt, å komme med antydninger om at det nærmest ikke drives effektiviseringsarbeid i det offentlige. I flertallets merknad i denne saken blir det vist til flere eksempler på en rekke områder der det tas initiativ for å fremme en mer formålstjenlig bruk av offentlige ressurser. Selv om ikke alle i komiteen slutter seg til flertallets merknad, blir det uttrykt fra mindretallet at man er enig i at det blir gjort mye allerede i dag. Ikke minst vises det i en merknad til at digitalisering av offentlige tjenester bidrar til en mer effektiv offentlig sektor ved at man sparer milliarder av kroner på ikke å sende ut vanlige brev. Digitaliseringen fører også til frigjøring av årsverk – årsverk som kan brukes til andre krevende oppgaver. Det vises til modernisering av IKT-løsningene i Nav og arbeidet med kvalitetskommuneprogrammet, for å nevne noen andre tiltak. Til slutt: Skal vi klare å beholde og fortsatt bygge ut velferdstjenester i Norge, krever det at vi hele tiden søker etter måter å løse disse oppgavene på, både innovativt og mest mulig effektivt. Det er også viktig å lytte til innspill utenfra, som f.eks. fra OECD. I nasjonalbudsjettet blir det også vist til en samlet omtale av fornying av offentlig sektor. Under henvisning til det arbeidet som blir gjort, i departementer, i kommuner og i andre offentlige sektorer, finner ikke flertallet grunn til å gjøre vedtak slik forslagsstillerne ber om.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Ryfast er et viktig prosjekt, og det er en viktig veiforbindelse. Den er viktig for å løse trafikale utfordringer i Stavanger, og den er viktig for å få en veiløsning for Ryfylke. Den er viktig for næringslivet i Ryfylke, og den er viktig for næringslivet i Stavanger. Den er viktig for å knytte regioner sammen. Derfor har det vært et viktig regionalpolitisk prosjekt. Flere regioner har stått sammen i lang tid for å få realisert dette veiprosjektet, og fylkeskommunen har gitt prosjektet en bunnsolid forankring. For Ryfylke blir Ryfast innfallsporten til Nord-Jæren, og for Stavanger-regionen blir Ryfast innfallsporten til Ryfylke, men også til noe langt mer. I sin tid ble det utarbeidet en stor Ryfylke-pakke. Den besto av flere byggeklosser, der Ryfast er en av disse byggeklossene. I tillegg kan man nevne Finnfast, som binder øya Finnøy sammen med fastlandet og Rennfast, som er én byggekloss. Også T-forbindelsen på Karmøy var en del av denne pakken, en forbindelse som snart er ferdig. En annen byggekloss i pakken er at det er gjort store og viktige strekningsvise tiltak på rv. 13, noe som også må ses i sammenheng med rassikring og tunnel, ikke minst langs Tysdalsvatnet – en viktig byggekloss. Det blir snart startet bygging av Sandsfjord bru, som gjør at nok en fergeforbindelse kan fases ut. Man har allerede startet på tilførselsveiene til denne broen – nok en viktig byggekloss. En siste byggekloss som er klar til realisering, er tunnel mellom Etne og Sauda. Dette vil fullføre Ryfylke-pakken. Til sammen utgjør disse et veinett som binder større regioner sammen, nemlig Ryfylke, Haugalandet og Hardanger. Dette gjør at det blir et indre alternativ, noe som gjør at avstandene fra Ryfylke- og Stavanger-regionen til E134 blir kortere enn dagens alternativ. Dette vil åpne for et helt annet trafikkmønster enn det vi ser i dag. I tillegg må vi se på hva som skjer i Hordaland og Hardanger. Her blir store og viktige veiprosjekter realisert, nemlig Jondalstunnelen og Hardangerfjorden bru. Vi ser at store næringsklynger i det såkalte indre strøk kommer stadig nærmere viktige byregioner som Bergen og Stavanger. Det er helt åpenbart at ytterkanten i et felles bolig- og arbeidsmarked flyttes betydelig lenger inn i landet, med alle de positive ringvirkninger dette gir for næringsliv og bosetting. Viktige næringer som oppdrett og fiskeproduksjon vil få betydelig bedre transportvilkår, for å nevne et eksempel, og pendleravstanden blir kortere. Vi kan ikke eller bør ikke se det enkelte prosjekt isolert eller for seg selv, selv om vi i dag behandler dette ene prosjektet. Summen er viktig for sentrale byer, men det er også viktig for distriktet. Jeg tror det er viktig at vi minner hverandre om at forutsetningen for realiseringen av et enkelt prosjekt er at vi ser helheten, nemlig hele pakken.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-06-12:
I dag har vi til behandling et representantforslag fra Fremskrittspartiet om å endre lovverket til å bli tilpasset internasjonale retningslinjer for amatør- og proffboksing. Det internasjonale bokseforbundet har nylig vedtatt at det ikke gis tillatelse til å bokse med hjelm. Norge har hatt forbud mot profesjonell boksing i Norge siden 1981. I Europa er det kun Norge som har et forbud mot profesjonell boksing. Europa har et strengere lisensieringssystem enn resten av verden, og det har i Europa ikke forekommet dødsfall i forbindelse med profesjonell boksing siden 1985. Forbudet i Norge ble altså innført i 1981. Årsaken var faren for medisinske skadevirkninger på utøveren. I dag er den medisinske overvåkingen streng, også innen profesjonell boksing. Norges Bokseforbund er dermed, ifølge forslagsstillerne, satt i en vanskelig situasjon, noe som kan medføre at norske amatørboksere ikke gis anledning til å bokse i store, internasjonale mesterskap som VM, OL og EM, dette som en konsekvens av at norske boksere, som er underlagt Norges Bokseforbund, ikke har anledning til å bokse uten hjelm, verken i Norge eller i utlandet. Som en følge av det som Det internasjonale forbundet nylig gjorde, har Norges idrettsforbunds styre i vedtak av 3. mai 2012 foreslått å oppheve proffbokseloven av 1981 og i stedet la knockoutloven gjelde for proffboksing. Vedtaket opphever skillet mellom amatørboksing og profesjonell boksing, men endrer ikke det regelverket som boksekamper underlegges i Norge. Idrettsstyret har ikke tatt stilling til en eventuell endring av forskriften til knockoutloven og skriver i sin vurdering at Norges Bokseforbund selv må fremme endringsforslag for Kulturdepartementet, om de ønsker endringer i forskriften som følge av internasjonale regelendringer i sin idrett. Regjeringen har tatt idrettsstyrets vedtak til etterretning. Regjeringen har også orientert komiteen om at man ønsker å nedsette et utvalg som skal se på de juridiske sidene ved en eventuell sammenslåing av lov om forbud mot profesjonell boksing og knockoutloven. Utvalget vil også se nærmere på hvilke regelendringer Det internasjonale bokseforbundet har vedtatt. Høyre mener norske boksere må få de samme vilkår som boksere i resten av Europa. Vi mener at Stortinget burde oppheve forbudet og overlate dette til idretten selv. Vi ønsker at regjeringen kunne bidra til det samme. Med dette tar jeg opp det forslaget som Høyre og Fremskrittspartiet har fremmet i denne saken.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-06-12:
I dag har vi til behandling et forslag fra Venstre om likebehandling av kompetansesentre for rytmisk musikk. Høyre synes dette er et godt initiativ fra Venstre. I dag er det slik at samtlige regionale kompetansesentre for jazzmusikk mottar fast statstilskudd over statsbudsjettet, men det er ikke praksisen for de regionale kompetansesentrene for rytmisk musikk. Kompetansesentrene for rytmisk musikk bør likestilles, og de bør få fast årlig statstilskudd til drift. Regionale kompetansesentre skal utvikle bransjen og musikkmiljøene. Hovedmålsettingen er en profesjonalisering av bransjen og å sikre rekruttering, nyskaping og mangfold. Kompetansesentre av denne typen finnes i dag i seks norske byer, og er under etablering i Østfold. De mottar kommunale og fylkeskommunale tilskudd og prosjekttilskudd fra private og offentlige samarbeidspartnere. Et statlig driftstilskudd til nevnte type kompetansesentre for rytmisk musikk er en god og effektiv investering for å utvikle næringspotensial, kompetanse, nettverk, infrastruktur, nyskaping og musikalsk mangfold på det rytmiske musikkfeltet i regionene. For å styrke og sikre videreføring av kompetansesentrenes viktige arbeid i hele landet må disse sentrene få forutsigbare og like driftsvilkår. Problemstillingen som her blir løftet fram i representantforslaget, ble drøftet av Løken-utvalget, omtalt i St.meld. nr. 21 for 2007–2008. Her heter det at departementet er kjent med at de regionale kompetansesentrene for rytmisk musikk ikke har like finansieringsvilkår. Løken-utvalget gjorde gode vurderinger, som en enstemmig komité støtter i innstillingen til den samme stortingsmeldingen. Intensjonen var at ordningen skulle styrke de ulike kompetansesentrene for rytmisk musikk. Høyre ser i likhet med Venstre behovet for å støtte prinsippene om likebehandling av kompetansesentrene uavhengig av rytmisk musikksjanger, og at det benyttes objektive kriterier for tildelingen. Regjeringen viser til at kompetansesentrene for rytmisk musikk fra 2009 mottok tilskudd over kap. 320, post 74, som fra 2010 er forvaltet av Norsk kulturråd. Regjeringen viser videre til at ordningen er under evaluering, og at en rapport skal foreligge før sommeren. På bakgrunn av det vil man derfor ikke ta stilling til forslagene. Høyre mener kompetansesentrene for rytmisk musikk er viktig for å utvikle musikkbransjen og for å skape innovasjon, mangfold og økt privat verdiskaping. Høyre støtter derfor forslagene fra Venstre, og jeg tar med dette opp forslagene i innstillingen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Dette er en diskusjon som har pågått siden vi fikk en lov mot profesjonell boksing i Norge. Siden den gangen har idretten forandret seg. Skillet mellom det å være profesjonell idrettsutøver og amatørutøver er ikke det samme som det var den gangen på begynnelsen av 1980-tallet. Derfor er det grunn til å se nøye på det som er forslaget fra Norges idrettsforbund. De foreslår ikke konkret å gjøre det lov å ha proffbokserkamper uten sikkerhetsutstyr i Norge. Men det de foreslår, er at den loven som gjelder for all annen kampsport, nemlig knockoutloven, også skal være den som gjelder for boksing. Man opphever altså loven om profesjonell boksing og underlegger den det samme godkjenningssystemet som andre kampidretter, som fullkontakt karate, som Taekwondo, som kickboksing. Det synes jeg er et forslag det er god grunn til å se nærmere på. Det vil være medisinske eksperter som avgjør hvilke idretter der det er tillatt med knockout, som blir lovlige i Norge. Derfor ønsker vi en utredning av dette forslaget. Men det er ikke slik at det automatisk gir godkjenning av alle typer kampsport. Det er f.eks. slik at Norwegian Muay Thai Association søkte om godkjenning i Norge og ikke fikk denne av Knockoutnemnda. Men jeg ønsker altså å utrede dette som alternativ.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Hele regjeringen er ansvarlig for kulturpolitikken. Men til nå har det vært en arbeidsdeling mellom Kunnskapsdepartementet på den ene siden og Kulturdepartementet på den andre. Søknad om midler fra bl.a. Barratt Due har vært rettet til Kunnskapsdepartementet. Jeg vil diskutere med kunnskapsministeren om vi skal lage Kulturløftet III, og hvordan vi kan bidra til enda bedre talentutvikling. Men per i dag ligger disse ordningene i Kunnskapsdepartementet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Hvis representanten Skei Grande hadde lyttet til mitt innlegg, ville hun ha hørt at jeg snakket nettopp om talenter som er i skolepliktig alder. Men det jeg også snakket om, var hva som er ansvarsdelingen mellom Kunnskapsdepartementet og Kulturdepartementet. Det burde vært kjent også for representanten Skei Grande. Det er klart at vi er ansvarlig for regjeringens politikk samlet, men til nå har arbeidsdelingen vært sånn at Kunnskapsdepartementet har ansvar for kulturskolene, altså kunstutdanningene – sånn er det ikke i alle andre land, men slik er det i Norge – og så er det Kulturdepartementet som har ansvar for stipendordninger for dem som er ferdig utdannet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Det ser jeg nettopp verdien av. Jeg startet mitt innlegg med å si at folk går inn i kulturskolen med ulik grad av talent. Noen er veldig dyktige og krever spesiell oppfølging, mens andre skal lære kunst mer for hjemmebruk. Jeg mener at vi skal legge til rette for det i kulturskolepolitikken framover. En del av de prosjektene som vi har støttet gjennom utvikling av kulturskolene, handler nettopp om å gi et mer differensiert tilbud i kulturskolen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Jeg har lært meg at når jeg får komplimenter fra opposisjonen, får jeg det kun i den grad det har til hensikt å skade andre, og dette fikk vi nå et meget klart eksempel på. Jeg og kunnskapsministeren har et veldig godt samarbeid når det gjelder kulturskolene. Men det er altså store utfordringer, først og fremst fordi det er flere som ønsker å få opplæring i kulturskolene. Det er nesten sånn at jo flere timer man setter opp, jo større blir også etterspørselen. Det vil være et prioritert område for oss i tiden som kommer. Det handler om å gi mange tilgang til opplæring, kanskje gjennom skolene, men også å dyrke fram det enkelte talent og få fram dem uavhengig av hvilken sosial del av befolkningen de kommer fra.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Jeg takker for at representanten kaller meg «fru Huitfeldt» – det er en favorittmåte å omtale meg på. For det andre vil jeg si at jeg kjenner ikke til hva slags lånekassestøtteordninger som fins for denne enkeltskolen. Men noen ganger er det ikke godt nok begrunnet hvilke studiesteder som får avslag. Noen ganger kan det være grunnlag for å endre regelverket på dette området. Mange ganger har det etablert seg nye typer kunstutdanninger som bør være støtteberettiget. Dette er en sak som man eventuelt får ta opp med Kunnskapsdepartementet og se om regelverket i Lånekassen er godt nok når det gjelder denne skolen. Men det er ikke sikkert at det alltid er det.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Denne regjeringen har siden vi tok over i 2005, arbeidet grundig for å likestille de ulike sjangrene på musikkfeltet. Profesjonalisering og kompetanseheving på det rytmiske feltet har i den sammenhengen vært veldig viktig. I tråd med den stortingsmeldingen som vi kaller samspillmeldingen, er det stilt midler til rådighet til utvikling av kompetansesentre for rytmisk musikk. Hensikten er å bidra til landsdekkende nettverk av kompetansesentre og nettverk på det rytmiske området. I 2012 ble det satt av 5,3 mill. kr, fordelt på seks regionale kompetansenettverk av Norsk kulturråd. Disse nettverkene er sammensatt av ulike sjangersentre innenfor rock, folk, jazz, ulike interesseorganisasjoner og festivaler. Tilskuddsordningen som forvaltes av Norsk kulturråd, er basert på en tanke om at kompetanseutvikling skal foregå ved allerede etablerte strukturer i regionene. Det er stilt krav til at tilskuddet skal gå til kompetanseutviklende tiltak. De regionale kompetansenettverkene skal tilby et støtteapparat for profesjonelle utøvere og utøvere i etableringsfasen, uavhengig av musikkuttrykket. Samordning og samarbeid på tvers av og utover det rytmiske feltet er vektlagt. Det er ikke gitt tilskudd til drift av nye kompetansesentre etter St.meld nr. 21 for 2007–2008 Samspill. Driftstilskuddet til allerede etablerte og fungerende sentre og nettverk er imidlertid videreført som eksisterende strukturer med kompetanse som det er viktig å ta vare på. Norsk kulturråd har forvaltet avsetningen til kompetansesentre for rytmisk musikk siden 2010. Også driftstilskuddet til fire av de fem jazzsentrene og BRAK blir bevilget over post 74 under Norsk kulturråd. På oppdrag av Kulturdepartementet har Kulturrådet satt i gang en evaluering av de regionale kompetansesentrene for rytmisk musikk og tilskuddsordninger, og de skal se på mål, midler, prosesser og resultater. De skal se på målgrupper og faglige og organisatoriske løsninger. Hvilke resultater som er oppnådd, skal også belyses, og de skal også komme med forslag til endringer. Jeg vet at det er et sterkt ønske om driftsstøtte fra flere sjangersentre i regionene og spesielt innenfor rock og folkemusikk. Søknader kommer fra både sentre som inngår i de seks regionale sjangerovergripende kompetansenettverkene, og fra sentre og aktører som ønsker egne, selvstendige løsninger på kompetanseområdet. Jeg er glad for at komiteens flertall er enig i at man ikke skal foregripe denne evalueringsrapporten. På dette feltet er det mange ulike aktører, og likebehandling er i den sammenhengen ikke nødvendigvis at alle skal ha det samme tilskuddet. Evalueringsrapporten vil – etter at den er blitt kvalitetssikret av Kulturrådet – bli gjennomgått og vurdert. Vi ønsker å finne gode løsninger for det viktige arbeidet med profesjonalisering av musikksjangre og å kunne ha et godt landsdekkende støtteapparat for profesjonelle utøvere og utøvere i etableringsfasen.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Norge har verdensmesterbelte i WBA, WBC, WBO og WPBF, og det er mange stolte av. Norges beste bokser legger ikke skjul på at det er litt sårt ikke å få lov til å utøve idretten sin på hjemmebane, og at hun kan risikere å bli rettslig straffeforfulgt for det som er lovlig i resten av verden. Denne situasjonen kan virke litt absurd og uvirkelig på mange. Boksing er ikke en idrett for alle! Norge kan gå foran som et godt eksempel og ta sikkerheten og boksernes trygghet til helt nye nivåer, men da må vi være med å diskutere det, vi må være med der det skjer. Vi må også kunne være med å tillate det i Norge. Norge, Nord-Korea og Cuba, er, som nevnt tidligere, de eneste land i verden som har forbud mot proffboksing. Om Norge opphever forbudet, kan vi være med å påvirke idretten i en positiv retning, nettopp på de områder som jeg nevnte. Jeg mener at idretten har utviklet seg voldsomt – noe statsråden også var inne på – fra 1981. Det gjelder både utøvere og oppfølgingen på det medisinske nivå. Jeg forstår at det er flere ting som må på plass for at vi skal kunne tillate proffboksing i Norge, og at den medisinske oppfølgingen av bokserne bør være god. At organiseringen tilfredsstiller NIFs krav til regler, bør være en selvfølge. Dessuten: At det må være fair play, slik at det ikke bokses kamper der utøver ikke har en reell mulighet til å vinne, er også en selvfølge for meg. Det er vanskelig å dokumentere skadevirkninger i Norge, men man har gjort mye i Sverige, Finland og Danmark. Det hadde vi også hatt muligheten til hvis det hadde vært lov å proffbokse i Norge. Vi har åtte proffboksere, men forbundet har ikke noe mandat til å følge dem opp. Hvordan kan norske politikere se på det og synes det er en god løsning? Cecilia Brækhus – med lisens i Tyskland – må følges opp der. Det er null kontroll fra Norge. Er det ikke litt av poenget at Norge skal følge opp sine egne utøvere? Hadde forbundet fått lov, ville de ha innført en strengere medisinsk oppfølging enn resten av verden. De har kompetanse, de har ekspertise, og de har medisinsk utstyr tilgjengelig som gjør det mulig. Og hvor er det proffbokserne behandles i dag? Jo, det er i utlandet, der vi ikke har noen kontroll.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-06-12:
Komiteen har hatt til behandling Dokument 8:103 S for 2011–2012, fra Venstre, om en stipendordning for unge kulturtalenter. Norge har mange unge spennende talenter innenfor musikk, dans, drama og visuell kunst som også – en del av dem i hver fall – reiser utenlands for å styrke sin kompetanse. Forslagsstillerne mener det ikke er gode nok ordninger som gir dem som har behov for økonomisk støtte, muligheten til å søke om støtte til slike opphold. Selv om det ikke er så mange felles merknader fra hele komiteen i innstillingen, oppfatter jeg at det er en bred enighet om at man ønsker å legge til rette for talenter i norsk kulturliv. Vi ser riktignok at det er nyanser i ordbruken. Mens opposisjonspartiene sier at det er et mål for norsk kulturpolitikk å dyrke fram talentene, sier regjeringspartiene at det er viktig å ta vare på talentene. Men hele komiteen ser verdien i at unge talenter innenfor disse feltene reiser utenlands for å få kortere eller lenger skolering i sine kunstarter. Det vil alltid være økonomiske utfordringer knyttet til å utvikle sitt talent og få den utdanningen man har lyst på, hvis man ønsker å drive profesjonelt. Det kan være knyttet til kjøp av instrumenter eller tilgang på instrumenter, det kan være det å få undervisning av de beste lærerne, og det kan være knyttet til ønsket om å studere i utlandet. Så må det være et politisk mål å redusere disse barrierene, slik at det er større mulighet til å få utvikle sitt talent på tvers av sosiale skillelinjer og økonomisk bakgrunn. Kristelig Folkeparti støtter sammen med Høyre forslaget om å be regjeringen fremme forslag om at det etableres et ungdomsstipend for unge kulturtalenter i skolepliktig alder innenfor musikk, dans, drama og visuell kunst. Høyre og Kristelig Folkeparti står også sammen om forslaget der man ber regjeringen utarbeide en helhetlig strategi for talentutvikling som omfatter hele utviklingsløpet fra barndom til fullført utdannelse. Jeg regner med at partiene selv vil utdype sine syn. For egen del vil jeg understreke at internasjonalisering av kulturlivet, også gjennom at norske kunstnere tar utdanning i utlandet, i seg selv er av stor verdi. Vi bør derfor strekke oss enda litt lenger for å legge til rette for at flere unge talenter kan få den muligheten i kortere eller lengre tid. Jeg vil også nevne at Kulturskolerådet i forrige uke arrangerte utdeling av Drømmestipendet, som er et stipend for spesielt dyktige kulturskoleelever landet rundt. Den oppvisningen vi fikk se der, var en fantastisk illustrasjon på hvor mange unge dyktige talenter vi har i norsk kulturliv. Når disse talentene får utvikle seg, er det av stor verdi for dem selv, de utgjør forbilder for andre, og de bidrar også til å markedsføre og vise fram Norge i internasjonal sammenheng. Ikke minst gir de oss alle sammen muligheter til å få opplevelser av kunst og kultur på høyt nivå. Jeg tar opp de forslagene som jeg refererte, og ser fram til debatten.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-06-12:
Det gleder meg at statsråden synes at dette er positivt. Jeg leser forslaget dit hen at det vi snakker om, ikke er de ordningene som handler om de etablerte studentene. Den ordningen vi snakker om nå, dreier seg om barn, om yngre barn. Kulturskolenes tilbakemelding er nokså unison, det er at man ser talentene når de er 10–12 år. Fra 12 til 14–15 er kritiske år i forhold til hvilken kompetanse du må bygge opp for å nå toppen. Det er de årene – det er veien fra kulturskolen til Musikkhøyskolens talentutviklingsprogram, eller programmer som ikke finnes på andre kunstarter – vi snakker om. Det er de 10–15 stykkene som i dag blir tatt imot hos Barratt Due, og det er de kanskje 10–15 stykkene til som går på Musikkhøgskolen, vi snakker om. Spørsmålet er: Skal vi mene at det er Utdanningsdepartementets ansvar? Eller er det Kulturdepartementets ansvar?
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-06-12:
Jeg er selvfølgelig innforstått med at det er Utdanningsdepartementet som håndterer stipend og utdanning på den måten. Men det vi snakker om nå, er på mange måter å se det i forlengelsen av kulturskolene. Kulturskolene representerer den fantastiske bredden, som jo har gitt grunnlaget for å finne de få som vi nå snakker om. Vi har f.eks. et utviklingsprogram for kulturskolen. De statlige bidragene til kulturskolen går til Norsk Kulturskoleråd som felles utviklingsprogrammer. Kunne ikke talentutvikling være en del av et slikt program og sånn sett bli håndtert av Kulturdepartementet? Jeg må jo si at erfaringene med Kunnskapsdepartementet i kulturpolitisk sammenheng ikke er spesielt oppløftende. Det hadde vært mye tryggere hvis det var statsråd Huitfeldt som håndterte dette, enn statsråd Halvorsen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-12:
Når jeg leser merknadene fra regjeringspartiene, er jeg ikke helt sikker på om de har forstått hva vi har ment i forslaget. Da jeg hørte innlegget fra representanten Ib Thomsen, var jeg helt sikker på han ikke hadde skjønt hva vi mente med forslaget. Derfor er jeg veldig glad for at Høyre og Kristelig Folkeparti har skjønt hva vi mener med forslaget, og faktisk har foredlet det, etter min oppfatning. Jeg vil at komiteen skal spole tilbake til en film de fleste sikkert har sett – filmen om Billy Elliot – historien om arbeiderklassegutten som vokser opp i en verden der ingen helt har forståelse for hans kunst, men der han får muligheten til å forfølge sitt talent. Det er dette det er snakk om her. Det er snakk om de ungene som vi av og til ser har eksepsjonelle evner, og som vi bør forfølge talentet til, men som ikke får mulighet fordi de ikke har en mor og en far med en stor pengebok klar, eller en mor og en far som alltid har forståelse for hvor viktig det er å forfølge sitt talent. Sist vi diskuterte en stor melding fra regjeringa, snakket vi om utjevning, om muligheten for tilgang til kultur for alle. Dette er et konkret forslag om akkurat det. Dette handler om alle de ungene som aldri får muligheten til å dra på nysirkuskurs i Canada som 12-åring – du er faktisk tatt ut til akkurat det, men det har ikke mamma og pappa råd til – eller en ny Billy Elliot. Jeg snakket med en mor her om dagen – sønnen hadde kommet inn på en velrenommert ballettskole i utlandet, men hun så ingen sjanse til å ha råd til å la ham forfølge den drømmen. Det er det dette er snakk om. Det er snakk om å forfølge drømmer. Det er snakk om at muligheten til å forfølge sitt talent skal være så sosialt utjevnet at alle skal kunne gjøre det. Det er ikke snakk om de store hordene, men det er snakk om de talentene som plutselig opptrer, de som bringer oss stor kunst og stor kultur fordi de har et talent som noen finner, og som noen vil bringe videre. Det er det dette forslaget handler om. Jeg er kjempeglad for å få støtte fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Jeg mener at de har foredlet det forslaget vi har, så vi kommer til å støtte det slik som det foreligger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-12:
Det er nesten litt fristende å spørre hvorfor kulturministeren er her og svarer, for hun har helt tydelig ikke lest forslaget. Dette er ikke snakk om voksne elever og Lånekassen, dette er snakk om barn i skolepliktig alder. Det står eksplisitt i forslaget. Det er kanskje utdanningsministeren som skulle ha vært her, hvis statsråden ikke har noen ambisjoner for denne gruppa. Målet skal jo være et system der alle har tilgang, men at en også ser talenter i denne aldersgruppa. Eller er det sånn at i statsrådens verden fins det ikke talenter som er så unge?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-12:
Det er ikke Venstre som har bedt om verken hvilken komité dette skulle behandles i, eller hvilken statsråd som skulle komme. Regjeringa bestemmer helt og fullt at man ønsker å stille med kulturministeren sjøl om det ikke er kulturministerens ansvarsområde. Men det jeg lurer på, er: Hvorfor mener kulturministeren at det er så viktig å gi et gjennomsnitt til alle uten også å hjelpe talentene? Det er greit at alle barn skal lære seg nok gitar til å kunne dra damer på et nachspiel, men poenget er at man også skal kunne dyrke fram noen talenter av og til. De opptrer helt uventet, de opptrer lite systematisk. I noen kull er det kanskje ingen ballettalenter, i noen kull kanskje ti ballettalenter – i hele Norge som nasjon. Da må man ha systemer som tar utgangspunkt i individene, og ikke de massesystemene som er for at alle skal lære litt kultur. Hvorfor ser ikke statsråden verdien i det?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-12:
Jeg har lyst til å spørre ganske konkret: Hva syns statsråden at jeg skal si til den mammaen jeg snakket med på lørdag, som har en sønn som er så talentfull innenfor ballett at han har kommet inn på en skole i utlandet – ikke en vanlig grunnskole i utlandet – for å forfølge sitt talent? Det å begynne å strekke muskler når man er 18–19 år, er litt meningsløst. Det skjønner både jeg og fru Huitfeldt. Og hva skal jeg si til den familien der 12-åringen har kommet inn på en nysirkusskole i Canada i sommer, men som ikke får muligheten fordi mamma og pappa ikke har råd til verken et skoleår i utlandet eller et sommeropphold på en nysirkusskole i Canada?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-12:
Som kulturpolitiker for Oslo må jeg si at de rytmiske sentrene har vært veldig viktige for utviklinga av kulturlivet i Oslo, for festivallivet i Oslo og som en drivkraft for kulturpolitikken i området. Der ser vi at de spiller en avgjørende rolle rundt omkring i landet. Det må også innrømmes at kulturpolitikere fra andre deler av landet har misunt det at man kan ha slike motorer som de rytmiske sentrene kan være. Ut fra det har vi i Venstre bestemt at vi mener at det må være likebehandling. Det foreslår vi også i våre budsjetter, men vi foreslår også i et Dokument 8-forslag å få en slik likebehandling. Jeg er glad for at vi får støtte fra Høyre og Fremskrittspartiet. Høyre støtter også å innføre et regelverk som gjør at dette blir rettferdig. Den rytmiske musikken har en måte å være organisert på som er mer krevende enn mange av de andre musikksjangrene, som i løpet av noen hundre år har havnet i gode former for sin formidling, opplæring og utvikling. Men den rytmiske musikken, med hele sitt spekter, har andre måter å oppstå, vokse videre og utvikle seg på. Derfor trenger den andre typer oppfølging. Slik sett har de rytmiske sentrene fungert veldig godt, og det er noe jeg unner hele landet å få. Det var bakgrunnen for at vi ønsket å fremme dette forslaget i salen. Vi kommer til å følge dette opp videre, både i budsjetter og i andre sammenhenger hvor vi har muligheten til å påvirke. For oss er det viktig at det offentlige opptrer likeverdig rundt omkring i landet, jf. forrige sak. Det er viktig at det offentlige har gode støttemidler, slik at vi ikke får en ren «skipsrederstyrt kulturpolitikk» – jeg tror det var statsråden som en gang brukte de ordene – slik at folk ikke trenger å ringe de rike for å få hjelp til prosjektene sine. Slik sett synes jeg det er viktig at det offentlige opptrer rettferdig med de ulike tiltakene man har, og det er viktig at man også opptrer sosialt utjevnende når man ser at det er viktige utfordringer man står overfor. Derfor la Venstre fram de to forslagene i dag.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Gjennom Kulturløftet har regjeringa lagt til rette for ei god satsing på norsk musikk. Me har innkjøpsordningar for fonogram, digital formidling, støtte til spelestader, lokale arrangørar, festivalar, og mykje meir kan nemnast. Det har vore ein betydeleg auke i dei åra me har styrt kulturpolitikken, og for 2012 blir musikk den største avsetninga hjå Kulturrådet. Samla auke på musikkområdet i den perioden me har styrt, inklusiv avsetningar på Kulturrådet, er på 554,1 mill. kr. Rytmisk musikk er ein svært viktig sjanger innafor kulturlivet, og utvikling av kompetansenettverka og kompetansesentra er viktig for feltet og for kulturlivet i det heile. Men eg er einig med statsråden i svarbrevet hennar, at det er viktig å sjå på både styrkar og svakheiter ved ordninga og vente med å vedta konkrete forslag før ein har ferdig evalueringa av ordninga – dette fordi me ynskjer at ho skal vere føremålstenleg og til det beste for aktørane og kulturlivet. Derfor vil fleirtalet i komiteen ikkje at me føregrip evalueringa. Dei rytmiske kompetansesentra og kompetansenettverka er viktige, og eg meiner at regjeringa har gjort viktige grep for det rytmiske musikkfeltet, bl.a. gjennom stortingsmeldinga «Samspill Et løft for rytmisk musikk», som var den fyrste stortingsmeldinga på dette feltet nokon gong. Dei ulike kompetansenettverka er sette saman med ulik historikk, med ulik forankring og ulikt føremål, og det er etter fleirtalet sitt syn viktig å få greie på om ein har oppnådd dei måla ein har sett seg, og kva som kan gjerast vidare for å få ordninga til å fungere optimalt. Så sjølv om forslaga som ligg her i dag, kan vere både gode og fornuftige, er eg oppteken av at me skal ha ein grundig gjennomgang av ordninga, slik at me får god kunnskap om korleis ordninga har fungert, som vil gje oss god lærdom om korleis ho skal fungere vidare. Når ein har sett i verk ein slik type evaluering, ynskjer eg å sjå kva ein der kjem fram til. Eg ser òg fram til regjeringa si oppfølging av denne evalueringa. Elles vil eg berre vise til statsråden sitt svarbrev til komiteen.