Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2010-11-19:
Det er slik at utgangspunktet for denne saken er et veldig hederlig formål, nemlig en grunnleggende interesse og et engasjement for å styrke demokratiet. Tanken bak hele dette prøveprosjektet er jo at man skal prøve alle muligheter for at man blant befolkningen skal øke valgdeltakelsen – interessen og muligheten for å stemme ved valgene. Vi har jo alle sammen sett, slik det fremgår av alle dokumentene i denne saken, at det er valgdeltakelsen, særlig den synkende valgdeltakelsen ved kommune- og fylkestingsvalgene våre, som bekymrer. Mitt utgangspunkt har vært at alle de muligheter vi har, bør prøves for å bedre på denne situasjonen. Så er det også det som ingen av de foregående talerne har vært inne på, og som jeg tror det er viktig at vi også i denne sammenhengen forholder oss til, nemlig den utviklingen vi ser i hele samfunnet vårt når det gjelder bruken av IKT. IKT preger jo hele samfunnsutviklingen og hverdagene våre mer og mer. Ikke minst blant den yngre generasjonen er det slik at de bruker IKT. De er kjent med den, er familiær med den og kan den. De forstår den på en slik måte at de bruker den som redskap i alle sammenhenger. Det er disse to forholdene – altså dette med fallende valgdeltakelse og ønsket om å øke den og dermed styrke demokratiet, som det ene, og IKT-utviklingen som det andre – som var bakgrunnen for at ikke den nåværende regjeringen, men så langt tilbake som Bondevik II-regjeringen tok initiativet til at man skulle legge til rette for denne prøveordningen. Det er der det begynte. Ved to anledninger har altså Stortinget bekreftet at man ville ha en slik prøveordning. Regjeringen har fulgt opp dette. Dette har jo da skapt et engasjement ute i kommunene, og nå omfatter det altså forsiktigvis, vil jeg si, 10 kommuner, som omfatter 160 000 stemmeberettigede. Så til alle betenkelighetene, som jo også er der, og som alle, i alle fall i kontroll- og konstitusjonskomiteen, vet at jeg deler: Når vi går inn i hva dette prøveprosjektet innebærer helt konkret og ser på hvordan det helt praktisk er tenkt gjennomført, og på alle de forutsetningene som er lagt inn, ser vi at det er veldig mange sluser og kontrollmekanismer. Det som til syvende og sist fikk meg til å gå inn for å gjennomføre prøveordningen, knyttet seg til at man altså kan annullere sin elektroniske stemmegivning – det man har gjort på sin egen PC – og gå til valglokalet. Man har hele tiden ankemulighet for sin egen stemmegivning. Jeg vil også si at jeg har blitt overbevist fordi – selv om noen kanskje trekker på smilebåndet når jeg begynner å uttale meg om IKT-løsninger, men allikevel – det er den samme sperren på dette som kontrollen når vi bruker nettbank. Nesten hele befolkningen bruker jo nettbank, og vi har de samme sperrene på dette som på nettbank. Det er viktig å få sagt dette, slik at man vet at det er lagt inn en del sperrer og kontroller her, som gjør at dette ikke er så farlig som det kan høres ut. Men jeg vil likevel også, for all del, slutte meg til alle betenkelighetene. Det er én avgjørende betenkelighet som ikke er løst ved noen av de sperrene og forutsetningene som er lagt inn i forsøket, og det er at man vet faktisk ikke til syvende og sist hvem det er som stemmer. Det kommer man ikke bort fra. Og det er selvfølgelig den betenkeligheten som gjør at professor Eivind Smith, og andre talsmenn for hans synspunkter, har rett i at dette er et tvilsomt prinsipp, fordi man ikke kan kontrollere det. Allikevel mener jeg, med alle de forutsetninger og meninger som er lagt inn i merknadene, at det vil være riktig å gjennomføre dette forsøket, for da vil Stortinget i neste omgang få et mer konkret grunnlag for å kunne si ja eller nei til videreføring av dette. Det vil nok forutsette det som saksordføreren, Borten Moe, var inne på i sitt innlegg her, at man ser dette i en bred sammenheng. Jeg er enig med Borten Moe i at det ville være riktig at Stortinget på et tidspunkt diskuterte alle disse spørsmålene i en større sammenheng, for det er der de hører hjemme. Og da er det lettere å ta standpunkt til de forskjellige elementene i hvordan vi skal organisere våre fremtidige valgordninger. Jeg sier helt konkret, slik at det også er sagt, at det fra Arbeiderpartiets side ikke er noen tilslutning til denne perspektivmålsettingen som ligger i papirene, og som er markert i merknaden, og som nå også sies herfra: Vi er ikke enig i at dette nødvendigvis skal føre til at man har ambisjon om at hele befolkningen skal ha muligheten til å stemme elektronisk – utenfor stedlig kontroll, som det heter – i 2017. Det er ikke en målsetting vi slutter oss til, og vi har de samme betenkelighetene som mindretallet i denne saken har i sine merknader, men vi mener dog, med denne sakens bakgrunn, at vi gjennomfører dette forsøket slik som det nå er foreslått.