Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-06-16:
Det er heldigvis slik i Norge at de aller fleste har et godt og trygt oppvekstmiljø. De fleste er omgitt av en familie som både tar ansvar og gir barna den kjærligheten og omsorgen de trenger. Faren ved å få en oppvekstmelding er at vi som politikere ender med å fokusere på alt som er galt i samfunnet, og glemmer eller mister fokus på det som er bra. Og det er veldig mye bra i denne oppvekstmeldingen. Barna er vår fremtid. De skal bli kvinner og menn, foreldre, samfunn og nasjon. Vi er avhengig av våre barns holdninger, deres samfunnssyn og deres velvilje for å sikre vår egen fremtid som eldre, gamle og kanskje pleietrengende mennesker. Hva kan derfor være viktigere enn å sørge for at de får de aller beste oppvekstvilkår, utdannelse og muligheter til å utvikle seg til harmoniske og trygge mennesker som kan skape gode samfunnsforhold til gagn for oss alle. Det er ikke til å komme fra at dette er først og fremst foreldrenes oppgave. Det blir automatisk deres ansvar idet de setter et barn til verden. Og den beste rammen rundt et barns oppvekst er, etter Fremskrittspartiets oppfatning, et harmonisk og stabilt hjem, der to foreldre sammen skaper et trygt sted for barna å vokse opp. Dette må være utgangspunktet. Men dessverre har det vært en utvikling hvor det har vært en endring i rammen for stabile forhold. Familiens muligheter til å ha stabile omsorgs- og oppdragerfunksjoner er vesentlig svekket, kanskje særlig på grunn av økte leveomkostninger. Det er vel slik at det er vanskelig å leve i en éninntektsfamilie, rett og slett fordi levekostnadene har blitt for høye. Konsekvensene, uavhengig av årsak, er likevel at det offentlige får ansvar for en stadig større del av barn og unges våkne tid: barnehage, skole, SFO, kommunale fritidsaktiviteter osv. – alt tilrettelagt i god pedagogisk form. Dette var selvsagt ment ironisk. Jeg tror faktisk at vi gjør barna og ungdommene en bjørnetjeneste ved å passe på dem og lulle rundt dem til enhver tid. Den oppvoksende generasjon er faktisk nødt til å lære av egne feil, og ikke bli lært alt – akkurat som vi gjorde, og det har da blitt folk av oss også. Forskjellen på oss og de barna og ungdommene som vokser opp i dag, er at vi hadde – iallfall mange av oss – en mor hjemme. Neida, jeg har ikke tenkt å jage kvinnene tilbake til kjøkkenbenken. Hvorvidt en vil være hjemme, eller ikke vil være hjemme, får folk velge selv. Men poenget mitt er at det faktisk var noen der. Det var det trygge fundamentet, noen å snakke med, noen å gråte hos, noen å le sammen med. Det var det trygge fundamentet, og det bør vi gjøre til et mål å få tilbake, at forholdene blir lagt til rette, slik at foreldrene har en mulighet til å følge opp barna sine. Kan hende jeg tar feil, men jeg er faktisk overbevist om at hvis vi hadde gjort det, hadde vi unngått mye av barnekriminaliteten, tidlig rusdebut og atferdsproblemer. Det handler om å ha tid, og det handler om å bry seg. At FNs barnekonvensjon nå innarbeides i norsk lovverk, er gledelig. Det har Fremskrittspartiet hatt programfestet lenge, og det er godt at det kommer på plass. Men Fremskrittspartiet tar også innover seg at verden nok ikke er slik vi gjerne ville den skulle være, og at det offentlige har et visst ansvar for trygge oppvekstmiljøer og sågar har ansvaret for en del barn og ungdommer i Norge. Det er altså slik at ikke alle foreldre er i stand til å gi barna sine den omsorgen og kjærligheten jeg snakket om tidligere. Men desto viktigere er det for det offentlige å gjøre den jobben på en skikkelig måte. Vi har hørt altfor mange triste historier om barn og ungdom på barnevernsinstitusjoner og i fosterhjem. Det betyr én ting, at det offentlige ikke gjør jobben sin godt nok, til tross for alle gode intensjoner fra politikerne både på Stortinget og i kommunene. Derfor fremmer Fremskrittspartiet forslag om at Regjeringen skal komme tilbake med en sak om opprettelse av et oppveksttilsyn, et fritt og uavhengig tilsyn som skal følge med både i barnehager, skoler, barnevernsinstitusjoner og alle andre steder hvor barn oppholder seg, på at ingenting er lovstridig, og at det er gode oppvekstmiljøer i Norge. Vi får ikke flertall for dette forslaget i dag, men tanken er lansert, og vi vil komme tilbake til dette. Så får vi håpe at også andre partier etter hvert ser nytten av og styrken i å ha et slikt tilsyn. Når det gjelder spørsmålet om kontaktpersoner i kommunene, er det faktisk slik at en del kommuner har kontaktpersoner. I tillegg tror Fremskrittspartiet at oppveksttilsynet også vil ivareta dette. For øvrig ligger det mange gode tanker i meldingen og veldig mange gode virkemidler for å gi barn og unge gode oppvekstvilkår i Norge. Det vil kreve altfor mye tid å kommentere de ulike tiltakene som er foreslått av mindretallet i innstillingen. Fremskrittspartiet kan ikke slutte seg til dem, selv om jeg ikke tviler på at intensjonene er gode, og at man har til hensikt å verne og skåne barn og unge mest mulig. Vi er likevel av den oppfatning at det offentlige kan ikke regulere og forby. Jeg har tro på den oppvoksende slekt, og jeg har tro på oss som foreldre. Fremskrittspartiet er faktisk enig i det Gro Harlem Brundtland en gang sa: «Likevel – det er vi foreldre som har det fremste ansvaret for å gi barna våre den tryggheten og respekten for seg selv og andre som gjør dem fremmed for kriminalitet og voldsbruk.» Nabokjerringa er borte, men foreldrene er her fremdeles for å sikre de fleste barn og ungdom en trygg oppvekst. Jeg tar hermed opp Fremskrittspartiets forslag.