trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg er veldig skeptisk til den haldninga at det ligg til eit anna departement å ta stilling til bruken, for her er det snakk om at staten sine interesser og staten sine midlar skal brukast til å hjelpa næringsutvikling på beina. Det er prisverdig og flott i seg sjølv, det støttar eg heilt. Men spørsmålet er om det er slik at Nærings- og handelsdepartementet og Innovasjon Noreg i utgangspunktet er skeptiske til bruk av forsvarseigedommar som vert ledige, og som kan leggjast til rette for interessert næringsliv.
Børge Brende (Høyre), 2004-11-10:
Den aktuelle bedriften/brukeren som representanten viser til, Nutra Forte, produserer kosttilskuddsprodukter. Bedriften er i sterk utvikling og trenger derfor større og mer egnede lokaler enn den i dag disponerer i Andenes sentrum. De opprinnelige planene gikk ut på at bedriften skulle etablere seg på forsvarseiendommen i Skarsteinsdalen, 14 kilometer fra Andenes sentrum. Lokalene ville blitt overdratt vederlagsfritt fra Forsvaret. Innovasjon Norge gav tilsagn om delfinansiering på 6,2 mill. kr i risikolån og 4,5 mill. kr i tilskudd til prosjektet, som vil gi en vesentlig utvidelse av produksjonen. I henhold til opplysninger gitt til departementet ble det etter at tilsagnet ble gitt fra Innovasjon Norge, gjennomført en detaljprosjektering av anlegget og ny beregning av kostnadene fra firmaets side. Det viste seg at det ville bli dyrere enn opprinnelig forutsatt å bygge om eiendommen i Skarsteinsdalen. Kostnadsøkningen knyttet seg i det alt vesentlige til mer krevende ombygging og strenge krav til «næringsmiddelkvalitet» på bygningsmassen. I tillegg ble logistikkutfordringene med lang vei til havnen større enn opprinnelig antatt. Bedriften kom etter dette til at det ikke ville være økonomisk forsvarlig å gjennomføre prosjektet i Skarsteinsdalen. De foreliggende planene går nå ut på å bygge om og utvide de eksisterende lokalene i Andenes sentrum. Etter det jeg har fått opplyst, er alternativet nå ikke en lokalisering til Skarsteinsdalen for bedriften, men enten en skrinlegging av prosjektet, med de negative følger det får, eller etablering utenfor kommunen. Innovasjon Norge har overfor departementet opplyst at de fortsatt vil være med i prosjektet med like store midler som tidligere vedtatt. Det er Innovasjon Norges vurdering at bedriften i denne saken har opptrådt korrekt og ryddig. Jeg vil også vise til at det fra bedriftens side er lagt ned et betydelig beløp i utredning av alternativet Skarsteinsdalen. Når bedriften etter en samlet vurdering finner en lokalisering til Andenes sentrum som et mer lønnsomt alternativ, samtidig som den nærings- og distriktspolitiske effekten ikke svekkes, har jeg ingen merknad til Innovasjon Norges medvirkning i prosjektet.
Børge Brende (Høyre), 2004-11-10:
Det spørsmålet som er stilt til meg, er hvorfor denne bedriften ikke lenger er interessert i denne eiendommen. Og som jeg også gav en begrunnelse for i mitt svar, er det opplyst overfor meg at det viser seg at det vil bli dyrere enn opprinnelig forutsatt å bygge om eiendommen i Skarsteinsdalen. Kostnadsøkningen knyttet seg i det alt vesentlige til mer krevende ombygging og strenge krav til «næringsmiddelkvalitet» på bygningsmassen. Bedriften har selv lagt inn ikke ubetydelige midler til prosjektering i Skarsteinsdalen, og har funnet ut at dette alternativet ikke er et brukbart alternativ for denne bedriften. Så har Innovasjon Norge valgt fortsatt å bakke opp denne bedriften, for det er viktige arbeidsplasser i Andenes. Men alternativ utnyttelse av denne forsvarseiendommen ligger det i andre departementer enn Nærings- og handelsdepartementet å ta stilling til.
Børge Brende (Høyre), 2004-11-10:
Svaret på dette med skepsisen hadde jeg jo også i mitt opprinnelige svar, hvor jeg sa at Innovasjon Norge faktisk hadde vært villig til å gå inn med 10 mill. kr i støtte gjennom ulike virkemidler til denne bedriften, fordi de ønsket å etablere seg i det tidligere forsvarsanlegget. Så har da bedriften funnet, etter at den har investert ikke ubetydelige midler i prosjektering, at dette forsvarsanlegget ikke var tilpasset deres drift. Alternativet nå er enten at de får disse pengene og kan utvide virksomheten sin i Andenes, eller at de flytter til en annen kommune. Da synes jeg det er en god idé at disse distriktsarbeidsplassene blir beholdt der. Jeg synes det er en god idé at de får investere. Da er det bedriften selv – selv etter å ha brukt ikke ubetydelige midler – som har funnet ut at dette er for langt fra havnen, og det er for kostbart, og at de krav som stilles til en næringsmiddelbedrift, ikke så lett kan oppfylles ved dette anlegget. Da er det ingen skepsis i departementet eller i Innovasjon Norge. Tvert imot har Innovasjon Norge vært villig til å gi støtte til etableringen der. Men når bedriften selv ikke vil etablere seg der, men etablere seg et annet sted, må det være opp til bedriften og dens bedriftsøkonomiske vurderinger.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg har et spørsmål til justisministeren: «Mener statsråden at sikkerheten ved norske fengsler er god nok?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg takker for svaret, og jeg er helt enig med justisministeren. Det er jo slik at statistikken er god, men promillen av svikt kan i seg sjøl være alvorlig nok. Lærdommen fra Sverige har vist oss det til fulle. Det er tre målestokker i forhold til dette med sikkerhet som jeg vil utfordre justisministeren på: for det første spørsmålet om teknisk kontrollutstyr, for det andre spørsmålet om personell og for det tredje spørsmålet om flere soningsplasser for å hindre press mot fengslene og fengselsansatte. Det er nærliggende for meg særlig å ta opp spørsmålet rundt situasjonen i Oslo fengsel. Jeg har sjøl vært der på besøk med fraksjonen vår og blitt vist det tekniske kontrollutstyret man har, og som justisministeren vel også tenker på når han i sitt svar henviser til det som det har vært skrevet om i media, og som umulig kan være godt nok for et såpass stort og for så vidt også viktig fengsel som Oslo fengsel, avdeling A, er. Etter min mening sliter man der både i forhold til personell og i særdeleshet i forhold til det tekniske utstyret. Mitt spørsmål er: Vil justisministeren gjøre noe konkret i forhold til Oslo fengsel når det gjelder teknisk kontrollutstyr?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg er helt enig med justisministeren i forhold til den jobben som de ansatte gjør. Men det er frustrasjon ute i forhold til både sikkerhetsaspektet og rehabiliteringsaspektet ved at man er såpass få. Når det gjelder antall soningsplasser, mener jeg at kanskje noe av det viktigste vi kan gjøre for å ivareta sikkerheten ved norske soningsplasser, er å få igangsatt byggingen av det nye fengslet i Halden, både på grunn av hva det fengslet er tenkt å skulle romme, og for å lette presset mot soningskøene. Jeg ser i budsjettframlegget at justisministeren og Regjeringa argumenterer med at man her vil foreta nye vurderinger rundt kostnadssiden. Dette er et spørsmål som jeg syns justisministeren burde ha avklart før budsjettet ble framlagt, men jeg vil allikevel følge opp, fordi det har betydning for sikkerhetsspørsmålet for det totale fangemiljøet i Norge. Er man ferdig med å foreta disse kostnadsvurderingene når det gjelder det nye planlagte fengslet i Halden? Er Regjeringa og statsråden villig til nå å legge opp et løp slik at man kan få igangsatt byggingen av fengslet i Halden i løpet av neste år, slik Arbeiderpartiet ønsker seg?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-11-10:
Her er det en rekke forhold som blir tatt opp. For det første er det i påvente av teknisk kontrollutstyr innført et forbud i situasjoner hvor det er høy risiko, mot å bruke f.eks. mobiltelefon, og det gjelder både for innsatte og ansatte. Så regelverket er strengt, og slik vil det være inntil vi har det tekniske kontrollutstyret på plass. Deretter har vi økt antallet soningsplasser. I min tid som statsråd er det kommet 320 nye soningsplasser og også ytterligere plasser ved tidlig løslatelse, og det har begynt å gi resultater med redusert press på soningskøen. Så er det spørsmål om ansatte. Vi har en gruppe ansatte i norske fengsler som er svært godt utdannet, og som har en god utdannelse sammenlignet med mange land. Det skal vi være stolte av og glade for. Når det gjelder situasjonen i Oslo fengsel – jeg har selv vært der, jeg har møtt både fengselsledelsen og andre – har jeg spesielt bedt om en rapport både om sikring av en helt konkret port som er nevnt i media, og også om spesielle former for teknisk overvåking og kontroll. Jeg kommer til å følge dette opp i tett kontakt med kriminalomsorgen, fordi jeg er opptatt av disse spørsmålene, for jeg har, akkurat som representanten, vært i fengslet. Og la meg understreke: Først og fremst møtte jeg da motiverte ansatte, som gjør en meget viktig og stor jobb i å skjelne mellom det jeg vil kalle for «de lure gutta» og alle de andre som ikke er på den måten.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-11-10:
Først vil jeg konstatere at representanten Storberget vekselvis utfordrer meg på at jeg ikke er human nok når det gjelder rehabilitering, og vekselvis kritiserer meg for manglende sikkerhet. Jeg prøver å ivareta begge aspektene, og jeg er overbevist om at representanten også har det som bakgrunn. Når det gjelder soningsplasser, har vi høyrisikoavdelinger f.eks. på Ringerike, og vi har det også på Ullersmo. Vi bruker høyrisikoavdelinger nå fordi det er nødvendig å gjøre det. Når det gjelder fengselsplasser, må man få de plassene man kan få, fort, og de har jeg levert bl.a. ved de tiltakene som er vedtatt i inneværende års budsjett, bl.a. i avtale med representantens parti. Når det gjelder fengslet i Halden, har det vært min plikt, som det ble redegjort for i revidert nasjonalbudsjett og også i budsjettet, å gjennomgå kostnadsoverslaget. Når det vokser, har jeg et ansvar for å sørge for at det blir gjennomgått og kontrollert. Prosessen rundt det er det gjort rede for i budsjettet for neste år, og det står at Regjeringen vil komme tilbake til dette på høvelig måte. Så får den høvelige måten være der når vi kommer, og så får de forhold som for øvrig ligger der, bli tatt opp ved selve budsjettbehandlingen i Stortinget. Jeg er opptatt av både å øke antall soningsplasser, og jeg er opptatt av sikkerhet. Og jeg vil tilføye på vegne av representanten og meg selv: Vi er også opptatt av rehabilitering for dem som nettopp har skikket seg slik at det er det vi skal hjelpe dem med.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-11-10:
Politiet har generelt høy beredskap og god kompetanse til å håndtere ustabile personer. Det kan likevel oppstå uventede situasjoner med uforutsette og uønskede følger. At uskyldig tredjepart blir rammet av en slik situasjon, er selvsagt ekstra beklagelig. Det er derimot ikke noe som tyder på at det er en økende tendens til at politiet mister kontrollen ved transport av ustabile personer. Det er en del av politiets hverdag å gripe inn i situasjoner hvor personer med ustabil atferd er involvert. Politiinstruksens §§ 11-3 og 11-4 angir retningslinjer for hvilke sikkerhetstiltak som skal iverksettes ved transport av person. Denne instruksen er dekkende også for situasjoner hvor den som transporteres, er psykisk ustabil, eventuelt ikke strafferettslig tilregnelig. Det er den aktuelle situasjonen som avgjør graden av sikkerhetstiltak. Det anses derfor ikke som relevant å endre regelverket. Politiet bestreber seg på å ha god kontakt og et aktivt samarbeid med det sosiale og psykiatriske hjelpeapparatet, slik at det raskt kan innhentes bistand hvis situasjonen tilsier det. Politidirektoratet opplyser at den aktuelle saken fra Bjerkvik som det vises til i spørsmålet, er etterforsket av Politiets særskilte etterforskningsorgan. I Statsadvokatens innstilling i saken framkommer det at det ikke var utvist grov uforstand i tjenesten under utførelsen av det aktuelle transportoppdraget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-11-10:
Når det gjelder SEFOs vurdering, går jeg ikke inn i slike konkrete enkeltsaker. Men jeg er glad for at representanten tar opp spørsmålet. På det generelle plan er det et faktum at politiet i svært mange tilfeller står overfor utfordringer med mennesker som er psykisk ustabile og sliter med sin psykiske helse. Av og til kan man faktisk si at den førstelinjetjenesten vi har i dette samfunnet når det gjelder psykisk helse, er politiet. Politifolk har mye erfaring, men det er ingen tvil om at det i mange sammenhenger burde være grunn til å ha enda tettere oppfølging enn det man har i dag, når det gjelder støtte fra helsepersonell. For å få til det har jeg allerede i sommer og tidlig på høsten innledet dialog med Helsedepartementet for nettopp å diskutere samarbeidet mellom Helsedepartementet og justissektoren generelt når det gjelder tilgang på helsepersonell med kompetanse i situasjoner som er utfordrende for politiet når det gjelder å takle mennesker med psykiske lidelser. Det er noe jeg aktivt vil følge opp, fordi politiet er i situasjoner hvor de trenger en slik bistand, og jeg vil gjøre mitt for at den bistanden skal være best mulig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-11-10:
Jeg kjenner ikke uttalelsen fra politimester Kaas. Jeg har derimot hatt direkte kontakt med Oslo politidistrikt, som har en rekke transportoppdrag for det første når det gjelder mennesker med psykiske lidelser som er rolige og fredelige, og også en rekke oppdrag i løpet av året som nettopp går på situasjoner som er svært krevende. Det er mitt inntrykk at politiet har skaffet seg erfaring med hvordan de skal håndtere dette, og at noe av det som er utfordringen, er å få tilgang nok på kompetent helsepersonell når det er nødvendig. Politiet er opptatt av å sikre seg den tilgangen. Operativt politi gjør det. Som konstitusjonelt ansvarlig for politiet er jeg opptatt av at det heller ikke skal være tvil om at helsemyndighetene strekker seg så langt som overhodet mulig. Hvis det er noe som skulle være uklart innenfor politiet – og det er ikke et spørsmål som er tatt opp overfor meg fra Politidirektoratets side, jeg er i hvert fall ikke kjent med det – skal jeg selvfølgelig gå inn og se på det. Med min erfaring med politiet i tjeneste – og jeg kan i tillegg til situasjonen fra Oslo nevne helt konkrete situasjoner i Sør-Trøndelag – er det mitt inntrykk at politiet gjør sitt ytterste nettopp fordi de har en praktisk hverdagserfaring. Og denne hverdagserfaringen bruker norske politifolk på en svært god måte. Stødige politifolk har en god allmennbakgrunn for å takle ting, men jeg skal gjøre mitt for at de f.eks. også møter stødige psykiatriske sykepleiere, for sammen blir de i hvert fall et kraftfullt team når utfordringen er som mest krevende. Jeg oppfatter at det er dette samspillet representanten spør etter i sine spørsmål til meg i dag. Jeg skal gjøre mitt for at det blir slik.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til justisministeren: «Av og til oppstår det situasjoner hvor offentlige tjenestemenn ikke makter å forhindre at uønskede og kriminelle handlinger skjer. Så var tilfellet i Bjerkvik i mars i fjor, hvor en ustabil person med politieskorte angrep og skadet en tilfeldig tilstedeværende person. Vedkommende føler seg som et dobbelt offer, i og med at han ble skadet av en ikke strafferettslig person. Det har i høst vært lignende tilfeller, med kjent ikke strafferettslig gjerningsmann. Hvilke mottiltak vil statsråden iverksette?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker for svaret. Det gir noen interessante muligheter for å følge opp. For det første er altså konklusjonen fra SEFO at man her ikke har vist grov uforstand i tjenesten. Da hadde det vært fristende å utfordre justisministeren på om han er fornøyd med dagens praktisering og forståelse av nivået for grov uforstand i tjenesten. Det er et spørsmål som det hadde vært interessant å få svar på. Et annet spørsmål er om justisministeren mener det er fornuftig å fortsette å bruke polititjenestemenn til denne typen oppdrag, eller om man i større grad bør involvere helsefaglig personell som kanskje har større direkte fagkompetanse i forhold til mennesker som er ustabile.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker for svaret, som jeg synes høres bra ut. Jeg imøteser med stor spenning de eventuelle endringer som skal komme, og som vil tjene både den ustabile personen og de deler av det offentlige tjenesteapparatet som skal bistå i en slik situasjon. Allikevel kunne jeg tenke meg å gå videre med det statsråden sa i sitt første svar. Han sa bl.a. at politiinstruksens §§ 11-3 og 11-4 gir retningslinjer om hvordan en slik transport skal gjennomføres. I mars i år sa politimester Elisabeth Kaas i Harstad følgende: Vi har ingen skriftlig instruks om hvordan vi skal forholde oss når vi bistår under transporter av psykisk syke pasienter. Jeg synes det står i kontrast til det som statsråden har sagt, og da vil mitt naturlige spørsmål være: Er det slik at politimester Kaas ikke er kjent med politiets instrukser i §§ 11-3 og 11-4, eller er dette en mangel på kommunikasjon og forståelse av den type oppdrag som man her har vist til?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Jeg har følgende spørsmål til kirkeministeren: «Godkjente trossamfunn får offentlig støtte basert på medlemstall og med et beløp pr. medlem som tilsvarer det Den norske kirke får. Samlet utgjør støtten over 100 mill. kr. Det stilles ikke krav om at regnskapene skal revideres av godkjent revisor. En privat skole drevet av en menighet har fått inndratt godkjenning fordi det var rot med økonomien. Mener statsråden det er behov for at det stilles krav om at trossamfunn som får statstilskudd, skal ha reviderte regnskap?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Jeg takker for svaret. Svaret tyder på at statsråden og jeg er enige om at det er behov for den type revisorattestasjon for disse statlige midlene som går til trossamfunn. Vi har den samme prinsipielle tilnærmingen. Det som jeg er litt mer usikker på, er beløpets størrelse. Rent umiddelbart reagerer jeg på at statsråden her opererer med at for beløp under 100 000 skal det ikke kreves den type godkjenning fra en revisor. Det er ganske mange trossamfunn som får fra 50 000 kr og oppover, eksempelvis også under 50 000 kr. Det er behov for å gå inn og sjekke at de midlene som går til disse trossamfunnene, også blir brukt til det som det var forutsatt at de skulle brukes til. Rent umiddelbart, slik jeg ser det, er min første reaksjon at beløpet 100 000 kr er for høyt. Selv om statsråden kan vise til at dette er vanlig praksis for andre tilskudd fra departementet, vil jeg be henne vurdere beløpets størrelse.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Jeg vil komme tilbake til beløpets størrelse. Jeg regner med at alle forutsetningene om godkjenning o.l. er greit, at ikke det er noe problem. Men jeg blir litt overrasket når statsråden argumenterer med byråkrati, frykten for at hvis vi setter et lavere beløp enn 100 000 kr, vil det skape et unødvendig byråkrati. Jeg tror ikke vi skal være så redd for det. Det som er viktig her, er at en er sikker på at de offentlige midlene som går til disse trossamfunnene, går til det de skal, og ikke blir misbrukt. Ting tyder på at vi har noen eksempler på at midlene er blitt misbrukt, og det gjaldt beløp under 100 000 kr. Slik kan vi ikke ha det. Derfor er det fryktelig viktig at vi har et system som gjør at både vi som politikere og menigheten selv, de ordinære medlemmene, føler trygghet for at disse midlene går til det de skal. Fortsatt mener jeg at beløpet er for høyt, og at vi bør sette et lavere beløp. Men vi får altså høringsrunden, og så får vi se hva resultatet blir.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Eg er heilt samd med representanten Reikvam i at det bør krevjast revisorattestasjon for tilskott. Kultur- og kyrkjedepartementet sende difor på høyring 9. juli i år forslag om endring i forskrift om trudomssamfunn. Departementet foreslår der at registrert eller statsautorisert revisor skal attestera utskrift av rekneskapen når statstilskottet er større enn 100 000 kr. Dette er i samsvar med praksis for andre tilskott frå Kultur- og kyrkjedepartementet. Vi tek sikte på at kravet om revisorattestasjon skal gjelda frå 1. januar 2005.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Dette er ein balansegang mellom veldig mykje byråkrati og eit system som skal vera greitt å kontrollera utan at det blir altfor byråkratisk. Men eg tek med meg synspunkta til representanten. No er dette ute på høyring, som eg sa, og vi skal sjølvsagt vurdera alle innspela som kjem i den høyringsrunden, og seinare komma tilbake til det. Eg har òg lyst til å leggja til at fylkesmannen sjølvsagt ikkje utbetalar tilskott dersom vilkåra for tilskott ikkje er oppfylte – det ligg jo òg klart. I samsvar med lov om trudomssamfunn og ymist anna skal ikkje fylkesmannen godkjenna desse trudomssamfunna, men trudomssamfunna kan la seg registrera. Registreringsmeldinga skal innehalda opplysningar m.a. om trusvedkjenning, læreoppbygging, verksemd og utbreiing. Det er det som ligg her, og vi kjem altså tilbake til gjennomføringa av dette.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Eg har ikkje akkurat no oversikt over kor mange det gjeld som ligg under eller over 100 000 kr, av dei som får støtte i dag. Eg vil òg leggja til at vi har sett i gang eit arbeid i forhold til registrering av medlemmer, slik at ein ikkje skal kunna ha dobbeltmedlemmer. Vi veit at ein del trussamfunn har hatt fleire medlemmer registrert enn dei reelt har hatt. Vi har eit arbeid på gang som vil rydda opp i heile dette systemet. Eg vonar at vi alt i alt skal komma med eit ryddig og handterleg system som gjer at desse midlane går til det dei skal gå til, slik som òg representanten Reikvam er oppteken av.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Spørsmålet mitt er som følger: «Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen har satt foreløpig avgivelsesfrist til 8. februar 2005 på Ot.prp. nr. 79(2003-2004) Om lov om universiteter og høyskoler. Likevel har Utdannings- og forskningsdepartementet i brev 8. oktober 2004 til universiteter og høyskoler informert om videre oppfølging av lovverket. Brevet forskotterer sluttresultatet og anbefaler institusjonene å starte tilpasning til en lov som ikke er vedtatt. (2003-2004) Vil statsråden sørge for at brevet omgående blir trukket tilbake, og at Utdannings- og forskningsdepartementet avventer Stortingets behandling og endelig vedtak?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker for svaret. Bakgrunnen for og bestillingen av lovverket kjenner jeg selvfølgelig til, innholdet også. Hovedpoenget i spørsmålet er hvordan dette blir oppfattet i sektoren, og ikke minst hvordan det kan oppfattes av fagkomiteen, som faktisk har lovforslaget til behandling. Jeg er glad for den siste delen av statsrådens svar. Jeg vil også minne om bakteppet i denne saken. Tilknytningsformen ble også behandlet av utvalget som har laget rapporten som ligger til grunn for odelstingsproposisjonen. Tilknytningsformen for de statlige institusjonene var sterkt omtvistet. Statsråden valgte å gå til det uvanlige skritt å bekjentgjøre at hun ikke videreførte forslaget om å endre tilknytningsformen, gjennom en kronikk i Aftenposten, for å skape en viss ro i en meget opphisset sektor. På den bakgrunn er spørsmålet om ikke statsråden har skjønt at dette omfattende brevet er blitt oppfattet som et signal om forskottering av Stortingets behandling og et signal om styring i stedet for et signal om samarbeid.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Det er slik at til slutt i brevet fra departementet sies det: Departementet tar sikte på at ny lov kan tre i kraft fra 1. august 2005. I proposisjonen er det foreslått at ikrafttredelse og overgangsbestemmelser fastsettes av Kongen. Men ut fra svaret som nå er kommet, er jeg tilfreds med at statsråden på denne måten slår fast at det er opp til komiteen og til slutt Stortingets behandling å fastslå både ikrafttredelse og eventuelle overgangsbestemmelser. Det er det viktige poenget med hele spørsmålet; at vi på denne måten og gjennom svaret fra statsråden får slått fast at slik er det, og at de som ønsker å avvente det endelige resultatet, trygt kan gjøre det.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Spørsmålet til samferdselsministeren er som følger: «Jondalstunnelen er ett av få gjenværende større fylkesvegprosjekt. Det arbeides med å få statlig bidrag innenfor overgangsordning for slike prosjekt i 2005. Det foreligger ikke regler for kvalitetssikring av fylkesvegprosjekt. Regionvegkontor Vest har likevel engasjert ekstern konsulent for kvalitetssikring til tross for at dette vil skje også senere i prosessen, og at dette derved kan forsinke fremdriften for prosjektet. Har departementet godkjent fremgangsmåten som her er valgt?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker for svaret, men deler av det dreier seg om prioritering av veimidler, som det altså ikke er spurt om i spørsmålet. Det er selvfølgelig viktig og riktig med kvalitetssikring, og spørsmålet tar først og fremst sikte på å oppklare om etaten følger de statlige retningslinjer for kvalitetssikring som er trukket opp. Så langt jeg kjenner til, er regelverket slik at det er Finansdepartementet som har ansvaret for ordningen med ekstern kvalitetssikring på statlige prosjekter over 500 mill. kr. Prosjektet så langt, og også antydet i videre behandling i fylkeskommunal regi, forutsetter statlig medvirkning. Det er fagdepartementet som er oppdragsgiver, meg bekjent, og det er Finansdepartementet som bestiller innenfor rammeavtalen. Etter det statsrådens eget departement opplyser så sent som 5. november i år, er det gjort kjent for Statens vegvesen at etater ikke er oppdragsgiver for statlig kvalitetssikring. Er det noen grunn til å fravike dette kvalitetssikringsopplegget for dette prosjektet?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker igjen for svaret. Problemstillingen er selvfølgelig ikke at spørreren har noe imot kvalitetssikring. Spørreren er opptatt av at regelverket for statlig kvalitetssikring blir fulgt, og er undrende til at en underliggende etat kan påta seg en kvalitetssikringsrolle som ikke ligger i systemet, og som heller ikke er antydet innført, for det er faktisk slik at dette kvalitetssikringssystemet også er omtalt i Gul bok, altså i statsbudsjettet for inneværende år. Da etterlater dette en tvil om at etaten har andre ærend enn å sikre kvalitet, at man vil påvirke sluttresultatet av prosjektet. Til slutt vil jeg be statsråden bekrefte at kvalitetssikringsrapporten selvfølgelig vil være offentlig tilgjengelig, slik at både fylkeskommunen og andre interesserte parter får full innsikt i både resultatet av kvalitetssikringen og de premissene som ligger til grunn for gjennomført kvalitetssikring.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-11-10:
Regjeringen fremmet Ot.prp. nr. 79 for 2003-2004 med forslag til ny lov om universiteter og høyskoler for Stortinget 8. juni 2004. Forslaget innebærer, dersom det blir vedtatt, at det etableres en felles lov for statlige og private universiteter og høyskoler til erstatning for dagens to lover. Forslaget innebærer at det innføres vesentlige endringer i den samlede reguleringen av høyere utdanning. At det foreslås en felles lov, er en oppfølging av Stortingets enstemmige vedtak ved behandlingen av St.meld. nr. 27 for 2000-2001. I tiden som er gått etter Regjeringens fremlegg for Stortinget, har departementet mottatt henvendelser fra Universitets- og høgskolerådet og enkeltinstitusjoner om hvordan de skal forholde seg til oppfølgingen av Stortingets behandling av lovforslaget. Blant annet går funksjonsperiodene for styrene ved de statlige universitetene og vitenskapelige høyskolene ut 31. juli 2005. Disse institusjonene er av praktiske grunner nødt til å iverksette en prosess for å få nye styrer på plass til dette tidspunktet. Avholdelse av interne valg, oppnevning av eksterne styremedlemmer og rekruttering av rektor er oppgaver det normalt tar lang tid å gjennomføre. Departementet ble derfor bedt om, så langt det var mulig, å avklare de praktiske spørsmålene i denne forbindelse. På denne bakgrunn sendte departementet 8. oktober 2004 ut et informasjonsbrev til berørte institusjoner hvor det ble redegjort for den videre behandlingen av lovforslaget. Brevet redegjør for Stortingets planlagte behandling av forslaget og om det som normalt vil være den videre prosess etter Stortingets behandling. Nytt lovverk, som Stortinget har bedt om, vil – uansett materielt innhold – innebære at institusjonene får et helt nytt formelt rammeverk å forholde seg til. Dette innebærer at en rekke forskrifter og annet regelverk antakelig må justeres i etterkant av Stortingets behandling, og det vil være særlige problemstillinger som må vurderes knyttet til eventuelle overgangsordninger. Departementet mente derfor at det var fornuftig å informere institusjonene om dette og foreberede dem på at det i etterkant av Stortingets behandling høyst sannsynlig vil måtte nedlegges et stort arbeid for å revidere regelverket under loven. I brevet tok departementet uttrykkelig forbehold om at forslaget ligger til behandling i Stortinget. Departementet presiserte videre at eventuelle prosesser som iverksettes på den enkelte institusjon, må ta hensyn til dette. Departementet så det således som viktig å gi denne informasjonen nå, også for å sikre at det på institusjonene ikke ble iverksatt endringer som foregriper Stortingets behandling. I den utstrekning brevet er egnet til å etterlate inntrykk av at departementet foregriper resultatet av Stortingets behandling, vil jeg understreke at dette ikke var min intensjon med brevet. For å klargjøre dette ytterligere vil jeg sende institusjonene et eget brev hvor jeg understreker dette.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-11-10:
Som jeg sa i mitt første svar, har det ikke vært vår intensjon å gi noe som helst signal om utfallet av Stortingets behandling. Jeg har full respekt for at denne saken ligger i Stortinget og skal gjennomgå en behandling, og at vi ikke kjenner utfallet av den. Når det gjelder å sende ut denne type informasjonsbrev på et slikt stadium i prosessen, vil jeg bare si at det ikke er helt uvanlig – det skjedde også i forbindelse med behandlingen av universitets- og høyskoleloven i 2002. Jeg har selvfølgelig gått igjennom brevet på nytt etter at denne saken kom opp, og ser at departementet i hvert fall et titalls ganger i brevet tar forbehold. Jeg står likevel fast ved det som var min konklusjon i mitt første svar, at i den grad dette brevet har vært egnet til å etterlate inntrykk av noe annet, vil jeg forsøke å rette det opp og klargjøre det som har vært min intensjon, ved å sende institusjonene et nytt brev.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-11-10:
Jeg bekrefter at det er Stortinget som bestemmer. Jeg skal ikke være mer utålmodig enn jeg har lov til å være, i henhold til Stortinget. Hvis jeg fremstår som litt utålmodig, har jeg kanskje lært noe av representanten Sortevik, som helst ville ha sett at denne loven og dette forslaget var fremmet allerede første halvår 2003. Det rakk vi ikke, men nå gleder jeg meg til en solid behandling i Stortinget, og så iverksetter vi det når Stortinget mener det er fornuftig.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-11-10:
Jeg mener det er viktig hele tiden å arbeide for å bedre kvaliteten i norsk skole og å utvikle skolen, slik at den er i stand til å møte de nye utfordringene utviklingen i samfunnet fører med seg. En måte å utvikle skolen på er forsøk. Dette prinsippet sluttet Stortinget seg til da det vedtok forsøkshjemmelen i opplæringsloven § 1-4. Det pågår nå en rekke forsøk i norske skoler, der den enkelte skole prøver ut modeller de selv finner fornuftige. Det er skoleeier som søker, og ansvaret for å vurdere å innfri eller avslå søknadene er lagt til Utdanningsdirektoratet. Hovedregelen er at forsøk godkjennes dersom det er bred lokal enighet om forsøket og det ikke hindrer elevene i å få et fullverdig vitnemål. Forsøket i Oslo kommune bygger på et vedtak i bystyret 14. april 2004. Oslo kommune har utarbeidet en treårig handlingsplan for lese-, skrive- og språkopplæring i Oslo-skolen, der det fokuseres på tilpasset opplæring og satses bredt på styrking av lese- og skriveferdigheter. Forsøket med valgfritt sidemål blir integrert i denne handlingsplanen. Hovedbegrunnelsen for forsøket fra Oslo kommunes side er den høye andelen av elever med minoritetsspråklig bakgrunn i Oslo, som i 2003 var nesten 30 pst. Forsøket retter seg også mot sentrale utfordringer for norsk skole knyttet til synkende lese- og skriveferdigheter og til en økende andel elever med minoritetsspråklig bakgrunn, som, NB, systematisk har dårligere faglige resultater enn majoriteten. Når det gjelder vitnemål og opptak til høyere utdanning, vil forsøkselevene stille i samme gruppe som bl.a. elever med norsk som andrespråk. Disse er fritatt for skriftlig sidemålsopplæring og får vitnemål uten karakter i norsk sidemål. Vitnemålet er godkjent ved søknad til høyere utdanning. Hver elev og de foresatte skal selv velge om de vil delta i forsøket. I St.meld. nr. 30 for 2003-2004, Kultur for læring, slås det fast at det fremdeles skal være obligatorisk opplæring i skriftlig sidemål, og at det skal satses på systematisk forskning og utviklingsarbeid for å forbedre opplæringen. Arbeidet skal rettes mot fagets innhold, tilrettelegging og vurderingsformer for å fremme motivasjon hos elever og lærere og styrke kompetansen på området. Dette har Stortinget sluttet seg til. I dette arbeidet mener jeg det er behov for mer kunnskap om forholdet mellom skolens sidemålsundervisning og norske elevers lese- og skriveferdigheter. Jeg har merket meg at forsøket i Oslo vil bli evaluert av kyndige fagmiljøer, slik at erfaringer fra forsøket med valgfritt sidemål i Oslo kan bli ett av flere bidrag i det videre arbeidet med utvikling av norskfaget.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-11-10:
Det forekommer meg at dette var litt mange spørsmål til at de kan bli fyldig besvart i løpet av 1 minutt. Når det gjelder forsøk, er det Stortinget som har bestemt at vi skal ha en ordning med å kunne gjøre forsøk i norsk skole, og at det skal være en liberal holdning til det, fordi det kan bidra til kvalitetsutvikling. For tiden pågår det ca. 500 forsøk i norsk skole, og fra svært mange av dem som har vært gjennomført, har vi fått veldig bra kunnskap. De legger faktisk grunnlaget for det som nå blir varig skolepolitikk. Oppgaven med å bedømme disse forsøkssøknadene og avgjøre dem, samt den faglige behandlingen av dem, er delegert til Utdanningsdirektoratet. Det er direktoratet som har grunngitt sin behandling og kommet til at de samlet sett finner å kunne innvilge dette forsøket på visse premisser. Ett av disse premissene er at elevene skal lese mye nynorsk, og at kunnskap om språkhistorie og nynorske forfatterskap skal inngå i grunnlaget for standpunktkarakteren for både norsk skriftlig og norsk muntlig. I tillegg har de forutsatt at forsøket følges opp underveis og evalueres forskningsmessig. Dette må direktoratet og Oslo kommune følge opp. Det er ikke noe jeg følger opp ved å lese aviser om enkeltforskeres uttalelser. Dette er et premiss for forsøket som følges opp av direktoratet og av Oslo kommune.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-11-10:
Dette forsøket dreier seg ikke om fritak for sidemål. Det dreier seg om et forsøk med sidemål som omfatter fritak for skriftlig sidemål. Det er det det dreier seg om. Et av premissene for dette forsøket er at det skal være mer sidemål, i dette tilfellet nynorsk, på andre måter i undervisningen. Det er riktig at direktøren i Utdanningsdirektoratet i forbindelse med denne avgjørelsen sa: «Men eventuelle andre forsøk som innebærer fritak fra skriftlig sidemålsopplæring bør vente til denne evalueringen ferdigstilles» – altså den av Oslo kommune. Jeg har da ikke til hensikt å intervenere i det, som jeg heller ikke har gjort når det gjelder behandlingen av dette forsøket i Oslo kommune.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-11-10:
En godkjenning etter friskoleloven kan trekkes tilbake ved kvalitative brudd på kravene i friskoleloven, forskrifter gitt med hjemmel i friskoleloven eller forutsetningene for godkjenningen. Dette følger av friskoleloven § 7-2. Myndigheten til bl.a. å trekke tilbake en godkjenning etter friskoleloven har jeg, som forutsatt i St.prp. nr. 65 for 2002-2003, delegert til Utdanningsdirektoratet. Vedtak om tilbaketrekning av godkjenning etter friskoleloven er et enkeltvedtak som kan påklages til Utdannings- og forskningsdepartementet. Jeg er kjent med at Utdanningsdirektoratet har fattet vedtak om bl.a. å trekke godkjenningen til Skjærgårdsskolen tilbake med virkning fra 1. januar 2005. I brev av 28. oktober fra Utdanningsdirektoratet til Skjærgårdsskolen om «Underretning om tiltak etter friskoleloven m.v.» er skolen orientert om at klagefristen er tre uker fra mottakelsen av brevet. Utdannings- og forskningsdepartementet har i hvert fall ikke pr. nå mottatt klage på vedtaket fra Skjærgårdsskolen. Dersom Skjærgårdsskolen påklager vedtaket og Utdanningsdirektoratet ikke imøtekommer klagen, skal det sende klagen og andre dokumenter i saken til Utdannings- og forskningsdepartementet. Som klageinstans kan Utdannings- og forskningsdepartementet avslå klagen eller imøtekomme den. Dette følger av §§ 33 og 34 i forvaltningsloven.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-11-10:
Jeg merker meg dette som en meningsytring. For meg er det viktig at vi forholder oss til lover og regler både når det gjelder det substansielle innhold, og når det gjelder prosedyrer for behandling. Utdanningsdirektoratet har kommet til at det foreligger vesentlige brudd på lov, forskrifter og de vilkår som ligger til grunn for godkjenningen, og det er bakgrunnen for deres vedtak. Men ettersom Utdanningsdepartementet er klageinstans – om det faktisk blir slik, får vi jo se – finner jeg det ikke naturlig å kommentere denne saken ytterligere før et eventuelt endelig vedtak i saken foreligger.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-11-10:
Jeg er sikker på at den mailen er oppriktig ment, men det er med respekt å melde ikke dette vi diskuterer. Det denne regjeringen har fremmet forslag til, og fått vedtatt, er en friskolereform i Norge som nettopp legger vekt på valgfriheten. Der har vi ingenting å skamme oss over. Men i likhet med Fremskrittspartiet er vi opptatt av lov og orden, og friskoleloven er prinsipielt sett en tilskuddslov, hvor det er mulig å få store tilskudd fra fellesskapets midler, forutsatt at visse premisser og kriterier er oppfylt. Det er den loven vi forsøker å følge etter beste evne. Mer om denne saken synes jeg ikke det er riktig å si, siden departementet er potensiell klageinstans.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg tillet meg å stille følgjande spørsmål til utdanings- og forskingsministeren: «Utdanningsdirektoratet har godkjent søknad frå Oslo kommune om å få setje i gang eit frivillig treårig forsøk med valfri skriftleg sidemålsopplæring. Korleis vil statsråden fagleg grunngje eit slikt omfattande forsøk, som omfattar halvparten av alle elevar i dei vidaregåande skulane i Oslo, i høve til målsetjinga om å vidareføre obligatorisk skriftleg sidemålsopplæring i skulen?»
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg vil gå inn på den faglege grunngjevinga. Det viser seg at alle fagmiljøa som er spurde i denne saka, m.a. Universitetet i Oslo og Høgskulen i Oslo, har sagt at forsøket er useriøst, og at dei derfor ikkje vil vere med på forsøket. Dei gjev uttrykk for at opplegget ikkje tilfredsstiller elementære krav til vitskapleg testing. Spørsmålet blir da: Kva slags handsaming har søknaden fått i Utdanningsdirektoratet, og kva slags kvalitetskontroll har ein i slike saker? I juni i år vedtok Stortinget at det skal innførast nasjonale prøver i lesing og skriving, både i hovudmål og i sidemål. Det var ein del av sidemålsforliket mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia. Når eg ser på framlegget til statsbudsjett for 2005, ser det for meg ut som at det er sett av midlar til nasjonale prøver berre i hovudmål. Mitt spørsmål til statsråden blir: Vil statsråden følgje stortingsvedtaket om nasjonale prøver både i hovudmål og i sidemål, og er det òg sett av midlar til sidemålsprøvene?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg takkar for svaret. Grunnlaget for sidemålsordninga er ei jamstelling mellom nynorsk og bokmål. Alle skal ha kjennskap til båe målformer. Eg kan ikkje forstå korleis eit fritak for sidemålet kan skape ei betre utvikling i faget. Ser ikkje statsråden her likevel eit mistilhøve mellom det som Stortinget har sagt om sidemålet som verdi og som ein del av felles språkkunnskap, og fritaket i Oslo? Kan statsråden – dette er eit viktig spørsmål – garantere at ho ikkje vil opne for fleire fritak for sidemål i løpet av dei åra forsøket i Oslo skal gå føre seg, slik direktøren i Utdanningsdirektoratet, Petter Skarheim, har uttalt?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg har følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Skjærgårdsskolen på Fevik i Grimstad står i fare for å miste tillatelsen til fortsatt skoledrift. Dette er i så fall svært beklagelig, fordi skolen ivaretar både valgfrihet og mangfold og er et adekvat tilbud i forhold til den offentlige skolen. Skjærgårdsskolen representerer i så måte et viktig og godt alternativ for de elever og foreldre som har valgt å benytte denne skolen ut fra både verdisyn og øvrige preferanser. Hva kan gjøres for å sikre fortsatt drift av Skjærgårdsskolen også i 2005 og videre fremover?» Jeg er spent på svaret.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret og merker meg det. La meg innledningsvis få understreke at jeg er opptatt av å sikre skoler som Skjærgårdsskolen fortsatt drift, fordi jeg ser det som viktig å skape mer valgfrihet og økt mangfold i norsk skole samt sikre foreldrenes og elevenes rett til å velge andre skoler enn kun de offentlige skolene. Ut fra det som faktisk har skjedd i denne saken, mener jeg bestemt at det er en altfor dramatisk og altfor streng reaksjonsform om skolen skulle miste retten til fortsatt drift. Ifølge friskoleloven kan altså departementet gi pålegg om at skoler retter på kritikkverdige forhold. Jeg kan altså ikke se at Skjærgårdsskolen har fått en fullgod sjanse og frist til å rette opp i de forhold som Utdanningsdirektoratet viser til. Har ikke Skjærgårdsskolen nettopp et rimelig krav om å få anledning til å rette opp de forhold som er påvist, før man går til et så dramatisk skritt som å ville nedlegge skolen?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker nok en gang statsråden for svaret. La meg få understreke at både skoleledelsen, foreldrene og lærerne er 100 pst. innstilt på å rydde opp i de pålegg som nå er gitt. Et annet viktig hensyn er de nær 50 elevene som går på skolen, og som trives der. La meg kort få sitere fra en mail som for få minutter siden dukket opp på skjermen min fra foreldre som har sine barn ved Skjærgårdsskolen: «Vil bare si takk for at du engasjerer deg for Skjærgårdsskolen! Vi setter stor pris på det! Vi har tre av våre barn på skolen. De stortrives og har de beste forutsetninger for en god læring i små klasser med engasjerte og faglig dyktige lærere. De opplever trygghet og samhold i hverdagen(og det på tross av det media-kjøret som har vært ...) For oss foreldre betyr det så mye at skolen samarbeider med oss når det gjelder de kristne verdier som tross alt vårt land også er bygd på. Friheten til å velge det vi mener er best for våre barn, den foreldreretten er vi villig til å kjempe for. Takk til dere i Fremskrittspartiet som også mener at valgfriheten er viktig, og vil kjempe for den! Det er en viktig sak! Takk igjen!» (og det på tross av det media-kjøret som har vært ...) Jeg ber statsråden merke seg de ordene som jeg nå refererte fra Maylin Nyberg.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Mitt spørsmål går til fiskeri- og kystministeren: «Fra l. januar 2004 har ordningen med lokale fiskerioppsynsmenn falt bort, og oppsynet skal være overlatt Kystvakta/statlig fiskerioppsyn. Norges største tetthet på fritidsboliger finner vi langs Skagerrakkysten. Det er hevet over tvil at det foregår et utstrakt ulovlig fiske etter hummer i sommermånedene, i den tiden hummeren er fredet. Fangsten foregår ved utstrakt bruk av garn, ved teinebruk og ruser, samt dykking. Er ikke statsråden så bekymret for hummerbestanden langs Skagerrakkysten at tiltak bør vurderes?»
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg takker ministeren for svaret, og er i hvert fall glad for at han deler noe av min bekymring. Jeg tror nok at på Skagerrakkysten, med hundrevis av fjorder, skjær og holmer, er Kystvakta aldri å se. Det mangelfulle fiskerioppsynet er en sak som samtlige lokale fiskerlag på Skagerrakkysten har engasjert seg i. Jeg håper at fiskeriministeren – og kystministeren, kanskje ikke minst – ser at Skagerrakkysten er den mest belastede kyststrekningen i Norge. Det er store interessekonflikter mellom fritid og næring, og bare for å nevne det er det 250 000 registrerte fritidsbåter i dette området. Kontroll med regelverket for fiske burde da være en viktig oppgave. Det lokale fiskerioppsynet var en ganske billig ordning, som fungerte godt. Vi synes aldri vi har fått noe godt svar på hvorfor oppsynet ble avviklet. Det kunne muligens være penger som gjorde det?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
De meldingene som iallfall jeg mottar, fra bl.a. Fiskerlaget Sør, går ut på at det nå hersker lovløse tilstander på denne viktige kyststrekningen i Norge, og at de lokale fiskerioppsynene var en god motkraft mot dette. Jeg oppfatter ministeren nå slik at han ønsker å se på saken. Jeg vil oppfatte det som positivt, sjøl om jeg ikke får noen lovnad om at det skal opprettes lokale fiskeritilsyn igjen. Men at man ser på en samordning på alle de områdene som ministeren nå har nevnt i sitt svar, for å få til et bedre tilsyn, er min sterke oppfordring.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
«På Årum i Fredrikstad ønsker beboerne en kraftlinje lagt i bakken. På et møte med beboerne 18. oktober i år sa Kreftregisterets leder, Frøydis Langmark, ifølge Fredrikstad Blad 19. oktober, at luftstrekk over dette boligområdet langt fra er optimalt i forhold til føre var-prinsippet. Hun sa også at som kvinne, mor og bestemor mener hun ett krefttilfelle er ett for mye. Innebærer dette at fagmyndighetene nå vil endre sin tilråding til departementet og tilrå at høyspentlinjen gjennom bebyggelsen på Årum legges i bakken?»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg er glad for at Kreftregisteret gjennomfører undersøkelser på Årum, og at Statens strålevern leder en arbeidsgruppe som gjennomgår forvaltningspraksisen med sikte på utdyping og konkretisering. Men når Statens strålevern etter brystkreftundersøkelsen anbefaler en fortsatt varsomhetsstrategi, og når Kreftregisterets direktør på møtet i Årum sa at luftstrekk i dette tilfellet langt fra er optimalt i forhold til en føre var-strategi, vil jeg spørre: Ser ikke statsråden det slik at det Kreftregisterets direktør sier, er at i dette tilfellet er ikke luftstrekk i tråd med det Statens strålevern anbefaler at man skal legge til grunn, nemlig en varsomhetsstrategi?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Da vil jeg bare håpe at den gjennomgangen som nå skjer, og også den oppfølgingen av den urovekkende undersøkelsen som viser flere tilfeller av brystkreft blant kvinner som bor nær høyspentledninger, enn blant dem som bor lenger unna, vil føre til at man innskjerper føre var-prinsippet, at man senker terskelen for å benytte bakkestrekk gjennom boligområder, og at man også, i lys av den oppmerksomhet og den debatt som har vært rundt dette konkrete tilfellet, er villig til foreta en ny vurdering av luftstrekket gjennom dette området hvis konklusjonen blir at man skal innskjerpe føre var-prinsippet. Jeg vet at dette ligger under en annen statsråds ansvarsområde, men jeg tillater meg likevel å gi uttrykk for et håp om at det vil bli utfallet i saken.