Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2008-04-22:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge debatten, men jeg mener at dette er en ganske viktig melding, som egentlig fortjener en bredere debatt enn det vi har hatt her i dag. Det er en utrolig viktig melding, og jeg er veldig glad for den brede enstemmigheten komiteen har fått til i sine merknader. Det er viktig. Meldingen har et veldig riktig fokus - den fokuserer på forebygging. Det å tenke forebygging er alltid mer hensiktsmessig enn å drive brannslukking når skaden først har skjedd, enten det gjelder i justispolitikken, i helsepolitikken eller i utviklingspolitikken. Jeg er derfor veldig glad for at vi har fått denne meldingen som fokuserer så sterkt på våre muligheter til å bidra til å forebygge humanitære kriser. Det er viktig fordi vi vet at det internasjonale samfunnet i økende grad står overfor situasjoner hvor sårbare land rammes av konflikt og naturkatastrofer. Det er nødvendig å fokusere på hva vi kan gjøre for å forebygge disse humanitære krisene, være føre var i stedet for å forsøke å bidra til å reparere når ulykken først er ute. Dette har vi også gode muligheter til å gjøre. Det er ikke slik at humanitære kriser oppstår av seg selv og rammer vilkårlig. Vi har kunnskapen om hvilke forutsetninger som er til stede der det skjer en humanitær krise. Fattigdom, sult, helseepidemier, tørke og andre miljøproblemer, krig, er alle faktorer som skaper humanitære kriser. Humanitære kriser forsterker også disse faktorene. Der det er vannmangel på grunn av tørke, slår helseepidemier ut, konflikt forsterkes eller skapes på grunn av mangel på vann, og folk flykter når avlingene svikter, f.eks. Alt henger sammen med alt, som Gro så presist sa det. Jeg er veldig glad for at komiteen i merknadene er enige om at selve fundamentet i utvikingspolitikken vår om å nå FNs tusenårsmål vil være noe av det beste og riktigste forebyggingsarbeidet vi kan gjøre. Verdenssamfunnet har kunnskapen om hva som skal til for å gjøre det. Utfordringen er jo om vi har viljen til å handle, viljen til i økende grad å tenke forebygging i stedet for brannslukking, slik meldingen fokuserer på dette. Et eksempel er at det dessverre er enklere å mobilisere giverviljen hos stater og hos enkeltmennesker når skaden og krisen allerede er inntruffet og bilder av sultne barn ruller over tv-skjermene, enn når f.eks. representanter for de humanitære organisasjonene advarer mot at avlinger kan slå feil på lengre sikt, og framover kan skape krise. Det er en utfordring. Meldingen fokuserer spesielt på tre faktorer som gjør at antallet kriser øker og vil øke, deriblant klimaendringene. Klimaendringene har, og får framover, en viktig betydning for utviklingen. Klimaendringene vil føre til store ødeleggelser og katastrofer, spesielt, som nevnt i meldingen, for de svakeste menneskene i de svakeste statene i verden. Det er ingen tvil om at det er en viktig sammenheng mellom utvikling og klima og miljø. Da UNDP lanserte den årlige Human Development Report i 2007, fokuserte de på konsekvensene av klimaendringene for den menneskelige utviklingen. Jeg vil også anbefale å lese International Alerts rapport om sårbare stater og hvordan klimaendringene forsterker og skaper konflikter. Samtidig som de milliardene av mennesker som lever under fattigdomsgrensen, er de minst ansvarlige for de dramatiske klimaendringene, er det de som må betale den høyeste prisen. FN rapporterer at 98 pst. av alle miljøkatastrofer fra 2000 til 2007 mest rammet utviklingsland, og at mangel på sikringsmekanismer for klimaendringer gjør at store landbruksområder vil svekkes eller gå tapt framover. Klimaendringene vil f.eks. føre til at produksjonstapene i Afrika sør for Sahara kan komme opp på 25 pst. i 2050 hvis trenden fortsetter som i dag. Isbreene i Himalaya vil fortsette å smelte som følge av klimaendringene. Det vil føre til redusert vannføring i de store elvene i Sørøst-Asia, spesielt om sommeren. Det vil igjen få store konsekvenser for millioner av mennesker i Sørøst-Asia. Nilen i Nord-Afrika er også svært utsatt for klimaendringene. I 2020 regner FNs klimapanel med at mellom 75 millioner og 200 millioner afrikanere vil være utsatt for økte problemer med vanntilgang som følge av global oppvarming. Større deler av Afrika vil bli for tørr for jordbruksproduksjon. De største effektene av klimaendringene forventes altså å komme i de områder av verden som allerede har begrensede klima- og naturbetingelser, som allerede lider under det, og som har den laveste tilgjengelige beredskapen. Vi har altså kunnskapen om koblingen mellom klimaendringene, tilgang på vann, matproduksjon og -sikkerhet, og om koblingen mellom klima og helse. Vi vil få mer vannmangel og tørke, som vil skape sult, flyktningstrømmer, konflikt og spredning av sykdom. Derfor må man ta inn over seg - hvis man mener alvor med ønsket om å forebygge og forhindre humanitære kriser - at klimaet er i endring, at det er menneskeskapt, og at dette krever både forebygging og tilpasning. Jeg er veldig glad for at det er en rød tråd i Regjeringens politikk: viljen i denne meldingen til å sette ord på de store utfordringene, til å peke på grepene som må tas dersom vi skal klare å drive våre bidrag til å forebygge humanitære kriser, anerkjennelsen av klimatrusselen, at den gjør alvor av den viljen og fokuserer på miljø og klima i den langsiktige utviklingspolitikken, og så vel i den nasjonale miljøpolitikken gjennomfører konkrete tiltak når det gjelder utslipp. Meldingen er viktig, som jeg sa, fordi den fokuserer på forebygging og ikke bare på reparering når skaden har skjedd. Vi sikter rett når vi sier at målet er at land selv skal ha beredskapen og ressursene som trengs for å håndtere katastrofer, og vi sikter rett når ambisjonen vår er å bidra til å utrydde fattigdom.