Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-12-16:
Det er en skjebnens ironi at vi behandler denne saken i dag, samtidig som vi tidligere i dag behandlet saken om E6 og Dovrebanen, som i stor grad handlet nettopp om planprosessene – om de hadde vært tilfredsstillende eller ikke. Den saken belyser jo nettopp hvor ekstremt vanskelig planprosesser kan være, fordi det er mange hensyn som skal ivaretas. Det kan være innsigelser, det kan være uenighet kommunene imellom, og senest i dag fikk vi eksemplifisert at man i Minnesund er uenig i en løsning som man har brukt ti år på å komme fram til. Det kan være aksjonsgrupper og andre interessenter som har både gode og tunge innsigelser, og det kan være andre aktører som ønsker å gi sitt besyv med eller komme med kommentarer til samferdselsprosjekter. Store, omfattende samferdselsprosjekter som skal planlegges, kan være kompliserte. Når det er sagt, vil jeg si at forslagsstillerne likevel er inne på noe som er veldig viktig, og at det er et prisverdig initiativ som er tatt ved fremming av denne saken. Jeg opplever at det er et samlet storting som har sagt at vi er nødt til å effektivisere planprosessene i forhold til det vi ser i dag. Vi er nødt til å få ned planleggingstiden. Statsråden har også ved flere anledninger, sist i sitt svarbrev til komiteen, understreket dette. Et eksempel på en planprosess som fikk store konsekvenser, var planleggingen av ny firefelts vei på E18 gjennom Vestfold ved Larvik. Der førte lokale protester til at planprosessen ble utsatt ganske lenge. Det førte til at en tunnel ble lenger, at en bro ble endret, og at prislappen totalt ble 3 mrd. kr dyrere. Mange eksempler viser slike konsekvenser av lang planleggingstid. Én ting er at det svekker konkurransekraften fordi det tar lang tid å få på plass nye samferdselsløsninger som vi har behov for for å effektivisere transporttiden. Men det har også en ganske viktig samfunnsøkonomisk side ved seg, for veldig ofte ser vi at de omfattende planprosessene vi har, fører til at prosjekter blir langt dyrere enn forutsatt fordi man skal ivareta lokale forhold som dukker opp. Jeg er en ivrig forsvarer av lokaldemokratiet. Det er viktig å forsvare lokaldemokratiet, og vi skal lytte til lokaldemokratiet. Men vi må foreta en avveining. Det må være en balanse mellom samfunnets behov for at gode og effektive samferdselsløsninger skal komme på plass så raskt som mulig, samfunnsøkonomi og hensynet til lokaldemokratiet. Dette er avveininger som må gjøres. Jeg tror at vi i større grad, i hvert fall med hensyn til de større prosjektene, er nødt til å ha raskere prosesser som kan føre til at lokaldemokratiet i enkelte tilfeller vil føle seg mer overkjørt. Men igjen: Dette må veies opp mot hensynet til å få på plass gode løsninger og i forhold til samfunnsøkonomien. Vi har flere muligheter. Man har økt bruk av statlig plan. Det er tiltak som brukes uhyre sjelden, og som Arbeiderpartiet mener bør brukes oftere enn det man gjør i dag. Dette er en mulighet som allerede ligger i lovverket. En annen mulighet er at etatene er tydeligere på føringer og prioriteringer med hensyn til prosjekter som skal gjennomføres. Da er det ikke minst viktig at man har en politisk «backing» i ryggen. Samferdselsdepartementet har et veldig tungt fokus på dette. Det har også etatene. Vegdirektoratet gjennomfører bl.a. et prosjekt som heter «Effektivisering av planlegging». Vi imøteser resultatet av det arbeidet som statsråden og departementet har satt i gang, og regner med at det kommer til å bli lagt fram for Stortinget på egnet måte. Med dette tar jeg opp mindretallsforslaget.