Sylvi Graham (Høyre), 2014-01-16:
Det er, slik jeg oppfatter det, en positiv utålmodighet i det som interpellanten legger for dagen i sin interpellasjon i dag, og jeg deler den. Dette er en viktig debatt, et viktig fokus, en viktig oppgave – en ledertrøye og en lederrolle som ikke minst vår utenriksminister og statsminister heldigvis står fast på at de vil aksle. Stortinget viser gjennom denne interpellasjonen sitt engasjement og sin støtte, ja utålmodighet i denne saken. Målet er en verden med muligheter for alle. Å styrke retten til utdanning gir konkrete resultater for hele samfunnet – en verden med muligheter for alle. Utdanning er en nøkkel for å nå andre viktige mål: helse, likestilling, levealder, dessuten menneskerettigheter, demokrati og fattigdomsbekjempelse. Når unger får utdanning, blir de etter hvert i stand til å bidra til å bygge sine egne lokale kunnskapssamfunn, hvor de kan bidra til å utfordre autoritære styresett, jobbe for menneskerettigheter og demokrati. Tusenårsmålenes periode løper ut i 2015. Vi har en stor oppgave når vi diskuterer agendaen for det som skal skje etter dette, ikke minst innenfor utdanningsfeltet. Den debatten vil Stortinget gjerne delta i. Andelen av vår bistand som går til utdanning, falt dessverre under de rød-grønne. Derfor er det nødvendig og gledelig at denne regjeringen setter dette så høyt på dagsordenen. Det var et feilgrep som ble gjort i budsjettet for 2007, da regjeringen Stoltenberg tok utdanning ut av listen over prioriterte områder i utviklingspolitikken, eller som Erik Solheim sa i en interpellasjon i februar 2008: «Utdanning er ikke utelatt fra Regjeringens utviklingssatsing, men vi har valgt ut noen få områder hvor vi har trappet opp de økonomiske beløpene.» Med andre ord – ikke utdanning. Det synes at den nåværende regjeringen har som mål at Norge skal ta internasjonalt lederskap i kampen for å styrke utdanning for alle, f.eks. i styrkingen av midler til UNICEF og til Global Partnership for Education. Denne regjeringen har med dette budsjettforslaget tydelig vist hvilken retning vi heretter vil gå i når det gjelder jenter og utdanning. Vi har økt Norges bidrag til GPE med 20 pst. Det er en tydelig beskjed. Dette var de første skrittene for å følge opp Sundvolden-erklæringen, som sier at regjeringen skal prioritere utdanning og ta en global lederrolle i arbeidet med utdanning for alle, ikke minst for jenter. Det kaller jeg resultatorientering i bistand, og utdanning er, som alle vet, også målbart. Det er viktig at dette arbeidet følges opp av en helhetlig strategi. Det er også viktig at man har med seg perspektiver på hvilke hindre som gjør at f.eks. jenter ikke fullfører skole – vi har hørt om noen av dem. Det bør også fokuseres på at funksjonshemmede har en likeverdig rett til utdanning. På verdensbasis er det nå 97 jenter per 100 gutter i grunnskolen. Det betyr at det er ikke langt igjen før den delen av tusenårsmålene er oppnådd, men det er ingen grunn til å ta hvileskjær. Det er faktisk 10 pst. av verdens barn som ikke har et skoletilbud, melder UNICEF. Det er et lite prosenttall kanskje, men det er et høyt, reelt tall. Det er også grunn til å se dette i sammenheng med konfliktområdene i verden og vår humanitære bistand, for 50 pst. av de barna som ikke går på skole i verden i dag, bor i konfliktområder. Man kan bare undre seg over hva disse ungene skal bli i voksenlivet, som samfunnsborgere i landet sitt, når mange av dem har store deler av sin erfaringsbagasje fylt opp med vold og krigshandlinger og kanskje bare det. En annen dimensjon, som også ligger Høyres hjerte nær, er kvaliteten i skolen både her hjemme, selvfølgelig, og også i verdensperspektiv. Dessverre er det slik i dag at det er flere barn som går på skole og ikke lærer nok, enn det er barn som ikke går på skole. 250 millioner barn i dag kan verken lese eller skrive når de begynner i fjerde klasse. Det er et overveldende bevis for at jenters utdanning og helse er de viktigste enkeltfaktorer for oppnåelse også av andre utviklingsmål. Det gir positive ringvirkninger og spiraler – jenter med utdanning får barn senere i livet, det bidrar til å dempe befolkningsveksten, og det er også mer sannsynlig at barn av mødre med skolegang får gå på skole. Jeg er veldig opptatt av at utdanning av jenter er avgjørende for kvinners deltakelse i politikk og samfunnsliv. Kvinner er 50 pst. av verdens befolkning, og mange steder bærer de mer enn den andelen av byrdene i sitt lokalsamfunn. Som ordfører har jeg i mer enn ti år drevet med barn og unges kommunestyre. Vi ser viktigheten av å trene våre unge i deres demokratiske forståelse og evner. Vi ser muligheten i tidlig læring og praksis i nettopp dette – vi, som i tillegg har alle våre barn godt plassert i en god skole. Hvor mye viktigere er det ikke da at vi tar med oss alle barn inn, tar en lederrolle innenfor utdanning for alle i verden og er pådrivere for den demokratiske opplæringen når barn lærer om sine plikter og muligheter i et demokratisk styresett.