trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
La meg først få korrigere representanten Stoltenberg, som i sin fremstilling tok med Fremskrittspartiet på en feilaktig måte. Vi har alltid brukt mest penger for å gi skattelettelser til dem med små og midlere inntekter. I forliket med Samarbeidsregjeringen brukte vi en milliard kroner til lavere skatt for dem med små og midlere inntekter, ikke til dem med høye inntekter. Jeg vil gjerne spørre statsministeren om hvorfor ikke Regjeringen i meldingen har redegjort for hvilke fradrag man konkret ønsker å redusere eller fjerne, slik at man i sum kan se både fordelene, altså skattelettelsene, og ulempene, fjerning av fradrag. Meldingen er jo ikke noe særlig opplysende når det gjelder dette, og da kan man lure folk ved bare å komme med godbitene. Det andre gjelder formuesskatten. Hvis man ikke kan fjerne den, noe som burde gjøres med en gang, ville det ikke være mer fornuftig å fjerne skatt på arbeidende kapital i form av maskiner, utstyr, bygninger, da mange må ta opp lån for å betale denne formuesskatten? Ville det ikke være mer fornuftig å fjerne skatt på arbeidende kapital i bedriftene for å sikre arbeidsplassene?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Hvilket råd vil han gi til Den norske kirke når det gjelder kirkebyggene som ikke er godt nok vedlikeholdt? Sogneprest Einar Gelius, tidligere statssekretær i en arbeiderpartiregjering, har sagt at det er helt kurant og greit å omdanne kirker til moskeer. Jeg vil gjerne spørre hvilket råd statsministeren vil gi til dem som eventuelt vurderer å gjøre noen endringer med sine kirker, og om han støtter dette – hva jeg ikke gjør. Jeg synes ikke det burde være akseptabelt eller tillatelig at norske kirker som kanskje har vært kirkebygg gjennom flere århundrer, og som betyr veldig mye for den norske, kristne kulturarv, blir til gudshus i en annen religion. Er statsministeren enig i dette? Er han innstilt på å foreta seg noe for eventuelt å lage en nasjonal dugnad for å sørge for det nødvendige vedlikeholdet, spesielt av de mest viktige kirkene?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Jeg må si jeg er forbauset over statsministerens holdning. Det er en lang rekke oppgaver som er overlatt til norske kommuner, og som statsministeren og Regjeringen ofte har synspunkter på. Vi har faktisk mange debatter i Stortinget, f.eks. om eldreomsorgen, som egentlig hører hjemme i kommunesektoren. Når det gjelder spesielt kirkebygg og forholdet til Kirken, trodde jeg statsministeren hadde en mer offensiv holdning. Det har vært slik at Kristelig Folkeparti har innført regler for å hjelpe misjonsorganisasjoner som skal omvende muslimer til den kristne tro, mens man egentlig ikke har noe syn på hvorvidt norske kirker skal omdannes til moskeer, annet enn det passive «det vil ikke være naturlig». Jeg synes det ville vært hyggelig om statsministeren faktisk kunne være enig med Fremskrittspartiet i at det måtte være en nasjonal oppgave å sørge for at dette ikke blir et diskusjonstema, i hvert fall ha den holdning at det ikke er ønskelig eller akseptabelt å omdanne norske kirker til moskeer.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Først en kommentar til det budsjettforliket som Regjeringen inngikk med Arbeiderpartiet, og som Hill-Marta Solberg skrøt av. Jeg tror hun da har glemt at i motsetning til Fremskrittspartiet maktet ikke Arbeiderpartiet å stoppe utvidelsen av antall arbeidsgiverbetalte dager i permitteringsloven. Man gikk fra tre til ti dager, og resultatet kunne vi lese i Dagsavisen i går, nemlig en betydelig økning i oppsigelser i bygg- og anleggsbransjen istedenfor permitteringer. Det er en av forskjellene. Fremskrittpartiet er faktisk opptatt av sysselsettingen, i motsetning til Arbeiderpartiet, som tok opp helt andre ting. Så til budsjettbehandlingen til høsten. Nå har statsministeren bekreftet at han akter å komme til Fremskrittspartiet først. Kan vi da basere oss på erfaringene fra i fjor, at det første tilbudet om endringer på statsbudsjettet regjeringspartiene legger frem, vil være 20 pst. av det man egentlig er villig til å strekke seg til? Mitt andre spørsmål dreier seg om revidert nasjonalbudsjett i år. Dersom det skal være forhandlinger under revidert nasjonalbudsjett, vil det da være naturlig for Regjeringen først og fremst å arbeide sammen med sin samarbeidspartner om budsjettet for i år, nemlig Arbeiderpartiet?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-05:
Jeg legger merke til at statsministeren og også finansministeren kaller denne skattereformen rettferdig. Det blir en slags orwellsk nytale, for noe mer urettferdig enn det som ligger i denne skattemeldingen, er det vel knapt mulig å tenke seg! Av svaret som vi i går fikk fra Finansdepartementet, går det helt tydelig fram at den rikeste prosenten av det norske folk, altså den lille prosenten som tjener aller mest, får en lettelse i formuesskatten på 45 900 kr, og de får en lettelse i toppskatten på over 31 000 kr, mens de som er på den motsatte siden av inntektsskalaen, knapt får skattelettelse. Hvis dette er rettferdig, må jeg si at statsministeren og jeg har litt ulik oppfatning av hva rettferdighet er. I tillegg er det akkurat slik som tidligere spørsmålsstillere har vært inne på, at man velger å ikke si hvilke fradrag man skal fjerne. Det er klart at hvis man skal si hvor store skattelettelser man skal gi, må man også si hvilke fradrag som skal fjernes for den vanlige mann og kvinne. La meg utfordre statsministeren helt konkret, for på dette var finansministeren ikke klar i den forrige spørretimen: Betyr det at statsministeren nå vil være helt klar på at fradraget for eldre og uføre skal bestå, at fagforeningsfradraget skal bestå, og at pendlerfradraget skal bestå – tre fradrag som den vanlige mann og kvinne nyter svært godt av?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2004-05-05:
Jeg merker meg at statsministeren fossror når det gjelder spørsmålene knyttet til fradragene som skal kuttes i skattesystemet. Jeg må be om en bekreftelse. Er det ikke riktig når det framgår av skattemeldingen at Regjeringens forslag om skattelette på 12 milliarder kr innebærer at det skal fjernes fradrag til 6 milliarder? Det er en minstefradragsøkning, men det er like mye kutt i andre fradrag. Det går opp i opp. Dette kaller jeg å gi med den ene hånden og ta med den andre, og da blir det meningsløst at statsministeren står her og sier at Arbeiderpartiet vifter med tabeller som de nærmest har funnet på selv. Vi har fått svar fra Finansdepartementet som dokumenterer kraftige urettferdigheter når det gjelder hvilke skattelettelser som skal deles ut. Tjener man 250 000 kr, får man kanskje 1 800 kr i skattelette. Tjener man over 700 000 kr, får man over 35 000 kr i skattelette. Dette kaller statsministeren rettferdig!
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2004-05-05:
Dette(presidenten klubber) må være en åpenbar misforståelse. Det var denne statsministeren som senket fagforeningsfradraget først. (presidenten klubber)
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2004-05-05:
Mitt spørsmål går til statsministeren. I går gikk Erna Solberg, kommende Høyre-leder, ut og erklærte at hun hadde et klart ønske om at Regjeringen skulle få i stand en budsjettavtale med Fremskrittspartiet til høsten. Sist høst ble det en avtale mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. Det gav mer til skole, til helse og til arbeid, og mange i Kristelig Folkeparti sa seg fornøyd med det. I det samme intervjuet sa Erna Solberg at hun var veldig fornøyd med at hun var blitt så mye flinkere til å framføre Kristelig Folkeparti-standpunkter. Mange av oss har lenge syntes at statsministeren på sin side har blitt en mester i å framføre Høyre-standpunkter. Mitt spørsmål til statsministeren er følgende: Deler statsministeren Erna Solbergs klart uttrykte ønske om en budsjettavtale med Fremskrittspartiet til høsten?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2004-05-05:
Jeg har ingen planer om å legge meg i trening for å framføre Høyre-standpunkter, det kan jeg forsikre statsministeren om.(Munterhet i salen) Jeg konstaterer også ut fra uttalelser fra Solberg at det åpenbart ligger under en viss uenighet i synspunktet på forholdet til samarbeidspartnere i Stortinget, og konstaterer da at det her er statsministeren som er sjefen – antar jeg – og at han altså ikke har bitt på kroken på invitasjonen fra Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet og Høyre har vekselvis flørtet med hverandre i media den siste tiden for å nærme seg hverandre i den økonomiske politikken, men jeg oppfatter det slik at statsministeren nå slår fast at det ikke ligger an til at man ønsker – i hvert fall uttrykker man ikke et ønske om – å finne en løsning med Fremskrittspartiet til høsten. (Munterhet i salen)
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-05-05:
Regjeringen foreslår 15 milliarder kr i redusert skatt til personer, herav 9 milliarder kr toppskatt. Regjeringen sier i meldingen ingenting om hvor på norgeskartet de skattelettelsene havner, og Senterpartiet har spurt om det. Regjeringen sier at det kan de ikke svare på. 23. mai 1995 vedtok Stortinget at Regjeringen skal legge fram konsekvensutredninger når viktig distriktspolitikk legges om. Jeg synes det er veldig rart at så store endringer som dette – som åpenbart vil medføre store økonomiske forskjeller – ikke blir skikkelig utredet, og at Regjeringen ikke vil besvare et slikt spørsmål. Det er åpenbart at det er så få i Finnmark som har høye inntekter, at de kommer til å tape i forhold til Oslo og Akershus. Synes ikke statsministeren det er rimelig at Regjeringen kan besvare spørsmål, og at det også blir utredet hva som blir de distriktspolitiske konsekvenser av den meldingen om skattelettelser som nå er lagt fram?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-05-05:
I fjor stod domkirken i statsminister Bondeviks hjemby, Molde, i fare for å bli stengt på grunn av økonomiske problemer. Biskop Bondevik plasserte da ansvaret entydig hos Regjeringen og dens manglende bevilgning til kommunesektoren. Inneværende år fikk Arbeiderpartiet til en styrking av kommuneøkonomien med vel 2 milliarder kr i forhold til Regjeringens opplegg. Fortsatt er det åpenbart at kommunene har betydelige økonomiske problemer. Når skal Regjeringen ta innover seg at velferdstilbudet i kommunene, velferdstilbudet i dette samfunnet, så vel som kirkenes økonomiske stilling er helt avhengig av en styrking av kommunesektorens økonomi? Og når skal Regjeringen erkjenne at det er viktig å prioritere velferd, kommuner, og med det også kirker, istedenfor å gi ytterligere milliarder i skattelette, mest til dem som tjener mest?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-05-05:
Jeg registrerer at Kjell Magne Bondevik gikk til valg med sikte på å bli statsminister for en sentrumsregjering, men endte opp som statsminister for en Høyre-dominert regjering. Jens Stoltenberg har gitt klart uttrykk for at det er et mål å få etablert en flertallsregjering, men han har hele tiden også sagt at Arbeiderpartiet vil medvirke til at det blir etablert en alternativ regjering, og at han, om nødvendig, er åpen for at det er en mindretallsregjering. Men målet er jo en flertallsregjering for å unngå å ha en uforutsigbar politikk med varierende flertall i Stortinget fra sak til sak. Da er jo kjernespørsmålet til statsministeren: Er det ikke et problem at den kommende lederen for det største regjeringspartiet gir uttrykk for én prioritering, mens statsministeren i dag gir uttrykk for en noe annen prioritering? Hvilken ambisjon har Kjell Magne Bondevik om å etablere et flertallsalternativ med sikte på en mer forutsigbar styring?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Det er grunn til å minne om at vi har en statskirke. Regjeringen, som statsministeren representerer, utnevner faktisk fremtredende ledere i Kirken og burde også være opptatt av å gi klare signaler. Statsministerens svar til Carl I. Hagen var et svakt og utydelig signal. Kristelig Folkeparti beskriver seg selv og kristendemokratiet som «den tredje veien i politikken». Mener statsministeren utgått fra Kristelig Folkeparti at denne tredje veien også fører frem til muslimsk overtakelse av norske kirker i Norge? Mener statsministeren at det er en del av Kristelig Folkepartis verdipolitikk at norske kirker i Norge i fremtiden skal overtas og brukes av muslimer, eller vil statsministeren foreta seg noe for å forhindre at norske kirker blir overtatt av og overlatt til muslimer og derved ikke sikrer kristen kulturarv som fellesverdi for det norske samfunn?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Spørsmålet mitt lyder som følger: «Jeg er kjent med at Helsedepartementet har til behandling en rapport om turnustjenesten for leger. Bakgrunnen for rapporten er mangel på turnusplasser i Norge, med tilhørende ventetid før turnus kan påbegynnes. Et forslag som vurderes, er prioritering av studenter fra norske læresteder på bekostning av norske studenter som studerer til lege i utlandet, men som også ønsker å oppnå autorisasjon som lege i Norge. Vil statsråden sikre at norske legestudenter i utlandet fortsatt likebehandles mht. turnus og autorisasjon?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Jeg takker for svaret. Statsråden avsluttet med at det her også er en EØS-dimensjon – det er kanskje flere – nemlig at turnusleger generelt er å anse som arbeidstakere etter EØS-regelverket. Vil ikke da en eventuell nedprioritering av norske legestudenter som har studert i utlandet, bryte med den hovedregelen? Eller mener helseministeren at norske myndigheter fritt vil kunne gjennomføre en slik prioritering og dermed bryte EØS-reglene?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Det er riktig. Mitt utgangspunkt er også utdanningspolitisk. Gjennom Kvalitetsreformen, som nylig ble innført i Norge, har vi lagt vekt på internasjonal tilpasning av høyere utdanning. Vi har også lagt vekt på å oppmuntre til studier i utlandet ved at det bidras økonomisk, som statsråden også var inne på i sitt første svar. Det er også viktig for legedekningen i Norge at norske leger utdannet i utlandet praktiserer i Norge. Vil statsråden se på andre måter enn turnus for å gi ferdig utdannede leger autorisasjon til å praktisere, slik at man kan unngå uheldige kapasitetsproblemer og faktisk ventetid for å slippe til i Norge for norske leger som er utdannet i utlandet?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-05-05:
Spørsmål om kirkevedlikehold er ikke noen nye spørsmål, det er spørsmål som folk i kommunene sliter med hver eneste dag: Hva i alle dager skal de gjøre for å klare å vedlikeholde kirkebyggene? Dette reiser en del paradokser, bl.a. det paradokset at Europas mest kapitalsterke stat, ledet av Kristelig Folkeparti i regjering, ikke har råd til å vedlikeholde sine kirkebygg pr. 2004. Det reiser også det paradokset at til og med representanter fra regjeringspartiene nå sier at man kanskje kan rive en del kirkebygg. Det hadde vi erfaring med da vi rev en del stavkirker i forrige århundre, og jeg vet ikke om vi er like glad for det i dag. Dette reiser også det paradokset at statsministeren i dag synes litt dårlig forberedt i forhold til spørsmålet. Han skyver bekvemt nok ansvaret over på kommunene, mens hans egen kirkeminister og hans egen kommunalminister nettopp har skrevet et brev til kommunene der de nærmest pålegger kommunene å ta hensyn til kirkebygg framfor andre kommunale oppgaver. Så mye for den lokale handlefriheten i det spørsmålet. Spørsmålet er: Vil Regjeringen følge opp det kirkeministeren tidligere har lovet, at man skal komme tilbake til Stortinget med en plan for utbedring og vedlikehold av kirker?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-05-05:
Det kom litt brått på! Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren: «Hva er tidsplanen for framleggelse av ny plan- og bygningslov?»
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-05-05:
Jeg takker for svaret. Planlovutvalgets innstilling var et omfattende arbeid. Et av de meget viktige forholdene som Planlovutvalget redegjorde for, var at en ønsket en sterk samordning av sektorregelverket i en samlet plan- og bygningslov, bl.a. en samordning av forurensningsloven med plan- og bygningsloven. Planlovutvalgets innstilling var også en opprydding, en forenkling og en bredere lokaldemokratisk forankring av planregelverket. Det ville være synd om dette nå ikke skal bli fulgt opp politisk av Regjeringen, og at en skal nøye seg med bare å komme med bitvise forslag til endringer i plan- og bygningsloven, slik vi hittil har sett. Det er i og for seg positivt nok, men det er ikke tilstrekkelig for å følge opp det omfattende arbeidet som Planlovutvalget faktisk har gjort. Jeg skjønner at det her må grundige vurderinger til. Mitt oppfølgingsspørsmål er allikevel: Kan statsråden garantere at det faktisk vil bli fremmet en ny plan- og bygningslov på bakgrunn av Planlovutvalgets innstilling, med de høringene og det etterfølgende arbeidet som nå er i gang?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-05-05:
Jeg ser at det er behov for også å kunne avvente Bygningslovutvalgets innstilling og de høringene som har vært omkring Planlovutvalget. Det som bekymrer meg, er dersom partiet Høyre nå vil la seg forlede av sektorinteresser til ikke å samordne sektorlovene til en samlet plan- og bygningslov, slik som Planlovutvalget foreslår. En samordning tror jeg er ytterst viktig hvis en skal klare å få til en ytterligere forenkling av plan- og bygningslovssystemet. Jeg er enig i at det er enkelte ting knyttet til frister og slikt som det har vært viktig å fremme enkeltvis. Men det å fremme ting enkeltvis må ikke forlede en til å tro at en dermed har fulgt opp Planlovutvalgets innstilling. Jeg regner derfor med at jeg ut av statsrådens svar kan tolke et klart ja til at det faktisk blir fremmet et forslag om en samordning av det sektorlovverket som Planlovutvalget la opp til.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-05:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til statsministeren. I disse dager går groteske bilder av mishandling av fanger i Irak verden rundt. Det er de amerikanske okkupasjonsstyrkene som utsetter fanger for ikke trakassering, men alvorlig mishandling, tortur og behandling som er brudd på all internasjonal rett. Det er de styrkene som skulle befri Midtøsten fra masseødeleggelsesvåpen, og som skulle befri folk som levde under et meget brutalt diktatur, og tilby dem demokrati og menneskerettigheter. Hva mener Bondevik om det som nå kommer fram om amerikanske soldaters behandling av irakiske fanger, og på hvilken måte har han tenkt å gi uttrykk for sin reaksjon og sitt syn på dette overfor amerikanske myndigheter? Vil han foreta seg noe som gjør at dette, som er tilfeldige opplysninger, gjennomgås, slik at vi ser hva den totale situasjonen er?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-05:
Jeg har jo ikke på noe tidspunkt trodd at den norske statsministeren synes at dette var grei behandling av fanger. Men jeg er kanskje litt overrasket over at Bondeviks indignasjon ikke er større. Dette er altså de styrkene som skulle befri Irak fra et brutalt diktatur. De behandler fanger på en måte som er brudd på all internasjonal rett, og Bondevik er fornøyd, fordi han tror at USA vel har tatt avstand fra dette. Dette holder ikke. Dette er jo en situasjon der USAs framferd i Irak både er helt under lavmål i forhold til hva som skal være internasjonal rett, og undergraver all mulighet for å lage et stabilt styre i Irak framover, fordi sivilbefolkningen og andre utsettes for den typen behandling fra dem som skulle befri dem. Mener ikke Bondevik at dette er helt hinsides i forhold til hva det er rimelig å kreve av USA når det gjelder å respektere menneskerettigheter, og også helt hinsides i forhold til det en okkupasjonsmakt kan tillate seg? Og det er altså en okkupasjonsmakt som i tillegg smykker seg med å ha Norges støtte.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-05:
Jeg kan bekrefte overfor statsministeren og presidenten at vi ligger i tørrtrening for å kunne klare å danne et nytt flertall neste valg, også en flertallsregjering. Det er den store forskjellen mellom høyresiden og venstresiden i politikken, nemlig at det kan finnes et flertallsalternativ på sentrum-venstre-siden, mens det bare finnes et mindretallsalternativ på høyresiden. Begrunnelsen for å prøve å få fram en flertallsregjering er sterk. Denne regjeringen har ingen mulighet til å si hvordan mange av dens saker ender i Stortinget. Vi sitter med rovdyrmeldingen, vi sitter med skattereformen, og vi sitter med revidert nasjonalbudsjett. Regjeringen legger fram noen forslag, det kan gå hit eller dit i Stortinget, og mye tid kastes bort på å avklare disse flertallene. Hvis vi hadde klart å få til et sentrum-venstre-flertall og en flertallsregjering med klar kurs, kunne vi virkelig satt i gang noen store prosjekter i norsk politikk. Finnes det noen mulighet for at høyresiden og Kristelig Folkeparti kan matche dette med et forslag til en flertallskonstellasjon?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Det ble vist til avskyelige handlinger og grusomme bilder. Det er det berettiget å ta full avstand fra. Vi er også glad for at Bush og amerikanerne slår hardt ned på dette. Det ble nevnt i hovedspørsmålet at situasjonen i Irak er vanskelig, det er behov for stabilitet, behov for å opprette ro og orden. Ville det ikke i en slik situasjon være ønskelig at også Norge kunne bidra fremover, gjerne med et FN-mandat? Slik vi forstår Regjeringen, trekker man seg ut med styrker, nærmest uansett. Er det ikke nå på tide at vi bidrar med det vi kan, for nettopp å unngå flere grusomheter? Vi føler også at de norske styrkene som har vært på plass i Irak, har gjort en glimrende innsats.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-05:
Vi hugsar alle saman dei forferdelege bileta av jenta i Vietnam som var svidd av bomber og napalm. Desse bileta gjekk verda over. Vi veit også at desse bileta fekk store konsekvensar for opinionen sitt syn på å drive krigføring. Dei bileta som no går verda over, og som viser korleis våre allierte oppfører seg i Irak, kan dei vere noko som skaper endringar når det gjeld okkupasjonen av Irak, i den forstand at FN og internasjonal lov på alle måtar må komme meir fram? Kva slags tankar gjer statsministeren seg i forhold til at det i framtida skal komme noko bra ut av noko så forferdeleg som det vi ser dagleg i media?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-05-05:
Mitt spørsmål går også til statsministeren. En ny undersøkelse viser at norsk landbruk nå har større støtte i det norske folk enn det har hatt på tjue år. 84 pst. av det norske folk vil opprettholde familiejordbruket som vi kjenner det. Grunnen til det er enkel. Det overveldende flertallet forstår hva norsk landbruk betyr for å sikre trygg mat, det forstår hva det betyr for kulturlandskapet, det forstår og erkjenner at landbruket er ryggraden i mange bygdesamfunn, ikke minst i de deler av landet hvor turisme har et stort potensial. Regjeringa har lagt fram et slags tilbud til jordbruket som forsterker nedleggelsen av antall bruk. Nå legger vi ned elleve bruk pr. dag. Det er anslått at Regjeringas opplegg vil bidra til en dobling av antallet bruksnedleggelser. Det er altså et betydelig sprik mellom den utviklinga som Regjeringa ønsker for norsk landbruk, og den utviklinga som det overveldende flertall av det norske folk ønsker. Mitt spørsmål er da: Hva er det Regjeringa har skjønt, som 84 pst. av det norske folk ikke har skjønt?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-05-05:
Få næringer har gjennomgått så store endringer som jordbruket har gjort i de seinere åra. Strukturendringene er meget omfattende. Spørsmålet er: Hvor skal dette ende, hvor ønsker Regjeringa at dette skal ende? Flertallet på Stortinget mente i fjor at jordbruket skulle få beholde den effektiviseringsgevinsten som var forespeilet, noe som sjølsagt er helt rimelig, tatt i betraktning at en har en gjennomsnittsinntekt på 190 000 kr. Men hva gjør Regjeringa? Jo, den trekker inn hele effektiviseringsgevinsten, noe som sjølsagt er svært demotiverende for en næring som er presset, og hvor en har et enormt behov for å bidra til økt optimisme. Med de endringene som Regjeringa foreslår, vil det nok være sånn at vi vil kunne opprettholde et jordbruk på det sentrale Østlandet, på Jæren og i Trøndelag, men det er ingen tvil om at det en nå legger opp til – også med de betydelige strukturendringene – vil føre til at det går fryktelig hardt ut over jordbruket på Vestlandet, i Nord-Norge og på det indre Østlandet. Det er vanskelig å tolke Regjeringa på en annen måte enn at den ønsker dette jordbruket vekk. Vil statsministeren bekrefte det?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-05:
Jeg har et tilleggsspørsmål som går til miljøvernministeren. Vi i SV er enig i at det må skje en betydelig omstilling i norsk landbruk. Men en omstilling som vi liker dårlig, er at vi skal slutte å gi overføringer til de minste brukene, nettopp fordi de minste brukene er svært viktige for at Norge skal være det Norge som vi alle sammen er så glad i, et land som vi lever i, og der vi har både åkrer og hus som er tatt vare på. Bekymrer det ikke miljøvernministeren at vi er i ferd med å bygge ned en del av kulturlandskapet, og at vi kan få en annen type Norge, der vi ikke tar vare på den jorda som vi har tatt vare på gjennom mange år?
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Som statsministeren også fastslo i sitt svar, har inntektsutviklingen for landbruket vært meget god i årene under Samarbeidsregjeringen. Den har også vært med på å styrke alle bruk. Når det gjelder å ta vare på det norske kulturlandskapet, der jordbruket spiller en viktig rolle, har også landbruksministeren i de senere års landbruksforhandlinger vektlagt dette sterkere. Det er nå faktisk gitt ekstra tilskudd som både premierer og oppmuntrer dem som ønsker å ta vare på kulturlandskapet, slik at Norge ikke gror igjen.
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Planlovutvalgets innstilling med forslag til nye planbestemmelser i plan- og bygningsloven har vært på en bred høring etter at den ble lagt frem i fjor vår. Det er kommet inn over 200 til dels omfattende høringsuttalelser. Departementet arbeider med å gjennomgå og systematisere disse uttalelsene. I forbindelse med høringen ble det med en særskilt frist bedt om synspunkter på enkelte konkrete forslag. Dette var forslag som kunne fremmes uavhengig av de øvrige endringsforslagene, og som vil ha betydning for en mer effektiv og forutsigbar planbehandling. Det gjelder bestemmelser om klage og innsigelse som tar sikte på å redusere «omkamper» i planbehandlingen, lagt frem for Stortinget og vedtatt 25. mars i år. Jeg tar sikte på at bestemmelsene iverksettes fra 1. juli i år. Regjeringen har også lagt frem forslag til endringer i bestemmelsene om konsekvensutredninger som gjør disse enklere. Samtidig følger forslaget opp EU-direktivet om konsekvensutredninger for planer og programmer, som Stortinget har besluttet skal tas inn i EØS-regelverket. Forslaget ligger til behandling i Stortinget. Det arbeides nå med forslag til lovbestemmelser om utbyggingsavtaler i Kommunal- og regionaldepartementet i samarbeid med Miljøverndepartementet. Disse kan foreligge til høsten. Allerede på grunnlag av Planlovutvalgets første delinnstilling fremmet Regjeringen forslag om tidsfrister i planbehandlingen. Disse trådte i kraft 1. juli i fjor. Arbeidet med endringer i plan- og bygningsloven er derfor godt i gang. Når det gjelder de øvrige forslagene fra Planlovutvalget, innebærer de omfattende endringer i forhold til dagens regelverk. Det er behov for en grundig vurdering av det omfattende høringsmaterialet. Videre har Planlovutvalget i sin utredning vist til at en del spørsmål krever videre bearbeiding før utformingen av et endelig lovforslag. Også bygningsdelen av plan- og bygningsloven gjennomgås nå av Bygningslovutvalget. Etter planen skal Bygningslovutvalgets innstilling foreligge våren 2005. I Innst. O. nr. 67 for 2002-2003 om tidsfrister i planleggingen har energi- og miljøkomiteen i sine merknader regnet med at Stortinget vil få til behandling en proposisjon som gjennomgår plan- og bygningsloven samlet. Jeg vil derfor avvente resultatet av Bygningslovutvalgets arbeid, slik at det kan foretas en gjennomgripende revisjon av hele plan- og bygningsloven med sikte på bl.a. bedre samkjøring av plan- og byggesaker.
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Først vil også jeg understreke hvor viktig det var raskt å følge opp de ting i Planlovutvalgets innstilling som innebar at vi kunne sette tidsfrister i plansaksbehandlingen, som har vært en verkebyll i mange år, også i forhold til å lage begrensninger på hvor mange ganger en kan klage på en og samme sak. Der vil vi få et nytt regelverk på plass og også få enklere bestemmelser. Vi har i dag et noe vel omfattende regelverk, som vi forsøker å gjøre enklere, lettere tilgjengelig og mer forståelig. Når det gjelder selve Planlovutvalgets hovedinnstilling, som det nå siktes til, er det kommet mer enn 200 høringssvar. Komiteen har også understreket at man ønsker å få til behandling en proposisjon som gjennomgår plan- og bygningsloven samlet, som også representanten var opptatt av. Skal jeg få til det, er jeg avhengig av at vi faktisk også avventer Bygningslovutvalgets arbeid og innstilling, som kommer våren 2005. Når den har vært på høring, vil det være naturlig å fremme et samlet forslag. Jeg tror ikke det er riktig å se de to tingene atskilt. Slik forstod jeg heller ikke representanten, som ønsket et omfattende lovarbeid for plan- og bygningsloven samlet.
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Det representanten kan trekke som en klar konklusjon av det jeg sa, var at jeg forholder meg også til det som jeg har forstått har vært et ønske fra Stortinget, og faktisk også indirekte i representantens første innlegg, at vi må se på plan- og bygningsloven samlet når dette først skal behandles. Og det er ikke mulig å gjøre det før også Bygningslovutvalgets innstilling foreligger. Når den foreligger og har vært ute på høring, vil man fremme en samlet sak om plan- og bygningsloven. Så merker jeg med interesse at implisitt i dette spørsmålet ligger det at Regjeringen skal fortsette med dette arbeidet. Men da snakker vi om våren 2006. Jeg er gjerne også da i den situasjonen at jeg kan være med og fremme en helhetlig lov på dette området sammen med kommunalministeren.
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Regjeringen har som mål vesentlig å redusere kobberutslippene til miljøet sammenlignet med 1995-nivå senest innen 2010, som også representanten er inne på i sitt spørsmål. Jeg er opptatt av at dette målet skal nås. Den siste rapporteringen fra SFT viser at de totale utslippene av kobber har gått ned med 30 pst. fra 1995 til 2001, en reduksjon på over 200 tonn. Utslippene til vann går mest ned, og det er utslippene fra industrien som er mest redusert. Det er også nedgang i utslippene fra produkter. Det er altså ikke slik at kobberutslippene øker, de er redusert med rundt en tredjedel. Det er likevel et mål å redusere utslippene ytterligere. Selv om kobber er miljøfarlig, er det vesentlig mindre farlig enn mange andre miljøgifter. Derfor er kobber til noen formål et akseptabelt alternativ til enda farligere miljøgifter, som TBT, krom og arsen. Uten å godta fortsatt bruk av kobber på enkelte bruksområder hadde det ikke vært mulig å stanse utslipp av enda farligere miljøgifter. Ulike produkter bidrar til over 70 pst. av kobberutslippene, der notimpregnering i oppdrettsnæringen og bruk av bunnstoff på båter er de største kildene. Utslipp av kobber i forbindelse med vask og impregnering av nøter i oppdrettsnæringen har medført vesentlige miljøskader omkring notvaskeriene. Derfor fastsatte jeg høsten 2002 et forbud mot slike utslipp. Forskriften bidrar også til bedre rammebetingelser for teknologi og praksis som er helt uten bruk av kobber eller andre miljøfarlige impregneringsmidler. Når det gjelder bunnstoff på båter, har man på globalt nivå klart å bli enige om å stanse bruken av den hormonforstyrrende miljøgiften TBT fra 2003. Norge bidrog sterkt til dette globale forbudet mot TBT. Det er imidlertid ennå ikke utviklet fullgode alternativer til kobberbasert bunnstoff, har jeg fått opplyst. For å kunne stanse bruk av trevirke med innhold av enda farligere tungmetaller – krom og arsen – aksepteres i dag bruken av kobberholdig impregnert trevirke. I kommentaren til forskriften som forbyr impregnering med krom og arsen, heter det at selv om forbudet ikke omfatter kobber, skal kobber søkes erstattet av alternativer. Det samme følger av substitusjonsplikten i produktkontrolloven. For impregnert trevirke har det skjedd en rivende produktutvikling. Det finnes nå gode alternativer som verken inneholder kobber eller andre tungmetaller. Økt praktisk erfaring med kobberfrie alternativer vil gi et grunnlag for økt substitusjon av kobberbaserte impregneringsmidler med mindre miljøfarlige alternativer. Jeg mener det er behov for å vurdere ytterligere tiltak for å oppnå vesentlig reduksjon av kobberutslippene innen 2010. I tilbakemeldingen på SFTs rapportering vil jeg be om en vurdering av mulige ytterligere tiltak mot produkter som bidrar til kobberutslipp.
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Når det gjelder å være mer offensiv, registrerte jeg at representanten ikke kommenterte det forholdet at jeg slo fast at det har vært en 30 pst. reduksjon i de norske kobberutslippene mellom 1995 og 2001. Det har altså vært en kraftig reduksjon i kobberutslippene, som ikke er premisset i spørsmålet, hvor det står at det har vært en kraftig økning. Når det gjelder impregnert trevirke, er det en gledelig utvikling at det nå foreligger miljøvennlige alternativer. Utslipp fra impregnert trevirke utgjør likevel en relativt liten del av utslippene av kobber – under 2 tonn, eller ca. 4 pst. Det er fordi det meste av stoffene vil sitte igjen i trevirket når det blir avfall. For å vurdere tiltak som gir tilstrekkelig måloppnåelse for kobber, er det derfor nødvendig å vurdere tiltak på alle bruksområder. Det er derfor jeg nå ber SFT gjennomgå dette for å se om det kan være virkemidler utover dem vi i dag bruker, som kan være kostnadseffektive og fornuftige.
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Jeg ville nok ha tolket mitt svar på en noe mer imøtekommende måte enn det representanten nå gjør, men det får være opp til henne selv. Jeg har bedt SFT gå igjennom de ulike virkemidlene som er tilgjengelige, for at vi i enda større grad skal kunne nå målsettingen innen 2010. Etter det vi kjenner til, har ingen andre land innført forbud mot kobber i produkter som impregnert trevirke, og heller ikke ved notimpregnering. Når det gjelder det siste forholdet, er det fastsatt en forskrift som forbyr det i Norge, så der har vi gått foran. Det vi nå diskuterer, er altså en relativt liten del av utslippene av kobber – under 2 tonn, eller ca. 4 pst. – som representanten da mener at jeg over bordet skal forby, som det eneste landet i verden. Det må være samsvar mellom miljøutfordringene og de virkemidlene man bruker. Men nå avviser jeg ikke at vi skal se på totaliteten i dette. Det skal SFT få i oppgave. Da tror jeg også at bedriften, som åpenbart har et veldig spennende og viktig miljøkonsept, er best tjent med at man følger dette og markedsfører den positive siden ved det.
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Dette svaret tror jeg i alle fall representanten må bli fornøyd med, for i går innvilget jeg søknad om forlenget dispensasjon for «Skibladner», som det også fremgår av pressen. Jeg har med denne avgjørelsen lagt avgjørende vekt på hensynet til fortsatt drift av «Skibladner» som et av landets viktigste verneverdige fartøy. Hensynet til vannkvaliteten i Mjøsa tilsier imidlertid at det fortsatt bør arbeides for å finne frem til en løsning som er både hygienisk og antikvarisk forsvarlig.
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Nå kan da «Skibladner», etter inngripen fra Miljøverndepartementets side, i alle fall seile til 2009. Så vil man da forsøke å finne frem til en løsning som er antikvarisk forsvarlig, og også forurensningsmessig forsvarlig, slik at man kan håndtere kloakken fra «Skibladner» på en skikkelig måte. Når det gjelder eventuell støtte til disse tiltakene, har også riksantikvaren et tilskuddsbudsjett som det vil kunne være aktuelt å søke, forutsatt at man greier å gjøre det innenfor det som er de antikvariske kvalitetene som ligger i båten. Det har vist seg å ikke være veldig enkelt.
Børge Brende (Høyre), 2004-05-05:
Jeg har ikke noe mer å tilføye.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-05-05:
Mitt spørsmål går til statsministeren. En vesentlig del av den inntektsveksten man har sett de to siste år, skyldes en sterk nedgang i rentekostnader for landbruket, en nedgang i rentekostnader som Regjeringen nå i sin helhet trekker inn, stikk i strid med det andre grupper i samfunnet opplever, der man får en gevinst i form av nedgang i renten. Det er riktig at den forrige regjeringen som Bondevik ledet, la opp til en moderat strukturutvikling gjennom St.meld. nr. 19, som ble lagt fram av en landbruksminister fra Kristelig Folkeparti. Det Regjeringen nå gjør, er at man øker produksjonstaket opp til 500 000 liter. Det tilsvarer 80 kyr, i motsetning til et gjennomsnittsbruk, som er på 15 kyr. Dette kan ikke kalles en moderat strukturutvikling. Det er riktig som Åslaug Haga sier, dette er et landbruk som passer godt på Jæren, på Østlandet og i deler av Trøndelag. Men i det området som statsministeren kommer fra, og det som jeg selv kommer fra, kan man ikke drive et landbruk som er basert på 80 årskyr og så store arealer som dette krever. Innrømmer statsministeren at vi vil se en strukturendring i landbruket hvor det vil være fjordene og Nord-Norge som taper til fordel for flatbygdene?
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Republikken Kina(Taiwan) ble i fjor hardt rammet av SARS-viruset. Republikken har søkt om medlemskap i WHO, som i sin konstitusjon slår fast at målsettingen er å nå hele jordens befolkning med sin hjelp, uavhengig av grenser. Avgjørelsen vil bli truffet i nærmeste fremtid. (Taiwan) Vil utenriksministeren støtte søknaden fra Republikken Kina(Taiwan) om medlemskap i WHO, eventuelt gå inn for et assosiert medlemskap?» (Taiwan)
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Jeg er rimeligvis ganske skuffet over dette svaret. Det kan ikke herske noen tvil om at Taiwan i praksis fungerer som en egen stat. De har hatt en egen regjering, som har hatt kontroll over området med egen hærstyrke, siden 1948, de har en egen nasjonalforsamling, de har egen høyesterett. De har alle de organer og alt det som hører til å være en egen, selvstendig stat. Men det dreier seg her om et område hvor en milliard mennesker er underlagt et diktatur. I dette området er Taiwan en demokratisk perle, og så velger altså den norske regjeringen å tråkke på demokratiet og støtte diktaturet. Republikken Kina, altså Taiwan, har assosiert medlemskap i en rekke andre internasjonale organisasjoner, og jeg lurer derfor på hvorfor man ikke kan gå inn for en slik løsning også i denne sammenhengen.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-05-05:
Det er ingen tvil om at et assosiert medlemskap eller i det minste observatørstatus vil gjøre det lettere å finne fleksible løsninger i samarbeid med Verdens Helseorganisasjon. Jeg er skuffet over svaret, men håper likevel at Regjeringen vil følge opp og gjøre det beste for å finne praktiske løsninger.
Jan Petersen (Høyre), 2004-05-05:
Norge fører – i likhet med de fleste andre land – en ett-Kina-politikk som innebærer at Taiwan ikke betraktes som en egen stat, men som en del av folkerepublikken Kina. Verdens Helseorganisasjon – WHO – består av selvstendige stater, inkludert folkerepublikken Kina. Dermed kan Taiwan ikke bli medlem av organisasjonen. WHOs øverste organ er verdens helseforsamling. I fjor vedtok en enstemmig forsamling å ikke føre spørsmålet om observatørstatus for Taiwan opp på dagsordenen. Jeg vil imidlertid understreke at Norge innenfor rammen av ett-Kina-politikken og WHOs regelverk støttet pragmatiske tilnærmingsmåter for å trekke Taiwan praktisk inn i det internasjonale helsesamarbeidet. Et eksempel i så måte er det sendelaget som WHO utplasserte på Taiwan i 2003 for å bistå de lokale helsemyndighetene i forbindelse med SARS-utbruddet.
Jan Petersen (Høyre), 2004-05-05:
Akkurat det spørsmålet har jeg allerede besvart, og jeg viser derfor til mitt svar. Jeg forstår godt at representanten Simonsen er skuffet. Jeg er imidlertid helt sikker på at han ikke er overrasket, fordi dette er en politikk som har vært ført i tiår etter tiår. På tilleggsspørsmålet virket det som om han for så vidt ikke var så opptatt av selve helsespørsmålet, fordi det finner man en pragmatisk løsning på, men av å anfekte den ett-Kina-politikken som vi har ført i over 50 år. Det har Stortinget drøftet en rekke ganger, og jeg forholder meg derfor til posisjoner som Stortinget er vel kjent med.
Jan Petersen (Høyre), 2004-05-05:
Når det fokuseres på helsespørsmålene, kan jeg bare bekrefte at vi søker nettopp pragmatiske løsninger for å få et så bredt samarbeid om viktige helsespørsmål som overhodet mulig. Og hvis man greier å fokusere på det, er jeg sikker på at man også vil lykkes i de bestrebelsene.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-05:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til helseministeren: «I forbindelse med odelstingsbehandlingen av stønad fra folketrygden til utgifter til jordmorhjelp ble det fremhevet av en samlet sosialkomité at forskriftene skulle utformes slik at kvinnens valgfrihet med hensyn til hvem som skal ha hovedansvaret for svangerskapsomsorgen, blir reell. Mener statsråden at dette prinsippet er ivaretatt i de foreliggende forskrifter, der jordmor kun får heve takst for svangerskapskontroll, samt at førstegangsundersøkelse og prøvetaking skal foretas av lege?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-05:
Jeg takker for svaret. Jeg vil ha helseministeren til å presisere dette litt mer. Jeg er litt optimistisk når jeg hører en del av svaret her, at han vil se på dette. Men i rundskriv I-7/2004 skriver Helsedepartementet at det må en fornyet vurdering til av hvorvidt jordmor er kvalifisert for førstegangskontroller av gravide og til å ta nødvendige prøver. Dette har jordmødre i dette landet gjort i svangerskapsomsorgen helt siden vi fikk en lovpålagt jordmortjeneste i kommunene. Dette er i strid med rådsdirektiv 1980/115/EØS, som sier at medlemslandene skal påse at jordmødre har rett til å starte og utøve virksomhet som innebærer å konstatere og overvåke utviklingen av normale svangerskap og foreta de undersøkelser som er nødvendige for å overvåke et normalt svangerskap. Førstegangsundersøkelsen og prøvetaking er en del av den omsorgen. Her bryter man i dette rundskrivet med EØS-avtalen.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-05:
Jeg takker for svaret. Dette er innskrenkninger i den praksis som har vært ført i dette landet over lang tid når det gjelder jordmor i svangerskapsomsorgen, så det er ikke noe å diskutere. Det er også en innskrenkning i kommunens refusjoner – det blir altså dyrere for kommunene å ha jordmødre i svangerskapsomsorgen enn før, fordi refusjonen til leger blir høyere. Jeg synes også det er ganske forstemmende på bakgrunn av høringsrunden, hvor både Sosial- og helsedirektoratet, Rikstrygdeverket samt Den Norske Jordmorforening sier at det forslaget som kom, undergraver målsettingen om kvinners valgfrihet, og at det heller ikke sikrer at jordmor vil kunne gi den gravide en fullverdig svangerskapsomsorg. Synes ikke helseministeren at det er betenkelig at man ikke tar hensyn til høringsinstansene når man utarbeider forskrifter for svangerskapsomsorgen?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-05:
La meg si at med gjeldende lovregulering og gjeldende faglige veileder ser jeg ikke at forskriften i forhold til de problemstillingene representanten May Hansen trekker opp, kunne vært utformet annerledes enn det det er gjort. Men jeg har på den annen side også vanskelig for å se at dette innebærer noen innskrenkinger i den gravides valgfrihet med hensyn til hvem som skal ha hovedansvaret for svangerskapsomsorgen. Når det gjelder prøvetaking, kan det eventuelt gjennomføres uten at legen samtidig foretar svangerskapskontroll, men da som en del av det tverrfaglige samarbeidet mellom jordmor og lege. Jeg er imidlertid åpen for og synes det vil være en naturlig konsekvens av nye faglige retningslinjer fra Sosial- og helsedirektoratet å endre de takstmessige reguleringer tilsvarende det man eventuelt kommer fram til i de faglige retningslinjene. Det er faglige spørsmål, der jeg ikke vil overstyre direktoratet, men jeg vil forholde meg til de tilrådinger jeg vil få derfra når dette arbeidet er sluttført.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-05:
Det som er grunnleggende når man skal utarbeide forskrifter, er at forskriftene er i samsvar med den loven Stortinget har vedtatt, og at de er i samsvar med de faglige retningslinjer som fagorganene har fastsatt. Det er det som har vært rammeverket rundt dette forskriftsarbeidet. Når de faglige retningslinjene endres, vil forskriftene også bli endret tilsvarende, slik jeg sa i mitt hovedsvar, og jeg vil avvise at det gjennom denne forskriften er lagt opp til noen form for endring i den grunnleggende arbeidsdeling mellom leger og jordmødre her i landet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-05:
Jeg vil vise til det jeg sa om min prinsipielle holdning, nemlig at det må være et mål at alle studenter tilbys studieplass på like vilkår. Når det gjelder de vurderinger som er gjort i denne rapporten, ønsker jeg ikke å gå inn i den, og heller ikke å spekulere i konsekvensene av den med hensyn til hva det måtte ha å si for våre øvrige forpliktelser. Jeg ønsker å få direktoratets tilrådning, vurdere den grundig, og også vurdere høringssvarene, før jeg går inn på å trekke konklusjoner. Men mitt utgangspunkt er, og det skjønner jeg også er representanten Sorteviks utgangspunkt, at man bør sikre norske legestudenter likebehandling.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-05:
Jeg tror at det er grunnleggende viktig for å gi full adgang til å praktisere som lege i Norge at man gjennomgår turnustjenesten etter at man har studert ferdig. Det som er viktig, er å søke å sette inn tiltak slik at turnustjenesten kan avvikles på en mest mulig smidig måte for studentene, uansett hvor de har studert. Det er mitt overordnede utgangspunkt. Så vil jeg vurdere de forslagene som nå kommer. Vi må se helheten i dette. I utgangspunktet er det gode nyheter for pasientene at vi får så mye bedre tilgang på leger. Så er det av den grunn noe mer krevende å sørge for å fase dem inn, sluse dem inn i det norske systemet, men i bunnen ligger det en god nyhet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-05:
Det er riktig som representanten Alvheim påpeker, at helseforetakene er stilt overfor store omstillingsutfordringer. I forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2004 påla Stortinget helseforetakene å komme i balanse i 2005, og det er også stilt krav om at om lag halvparten av de tiltak som er nødvendige for å oppnå dette balansekravet, skal realiseres i år. Samtidig er det i budsjettet for 2004 lagt til rette for en videreføring av aktivitet på om lag samme høye nivå som i 2003. Innen psykisk helsevern er det, bl.a. som ledd i oppfølgningen av opptrappinsplanen, lagt til grunn at det skal være en økning i aktiviteten. I sum gir disse to budskapene helseforetakene en meget krevende styringsutfordring i 2004. Det krever en sterkere vektlegging av prioritering, og at ressursene kanaliseres fra områder som i dag har overkapasitet, til områder som er preget av mangelfullt utbygd tilbud, samtidig som nødvendige omstillingstiltak ikke skal gå ut over pasientbehandlingen. Jeg er av den klare oppfatning at de regionale helseforetakene arbeider meget seriøst med disse styringsutfordringene, og så langt jeg har registrert, er det ikke i de omstillingstiltak som nå er foreslått gjennomført i 2004, framkommet tiltak som vil berøre prioriterte pasientgrupper på en uheldig måte. I styringsopplegget for de regionale helseforetakene for 2004 er det lagt opp til en tertialvis rapportering av aktivitet. Vi er bare fem dager inne i andre tertial. Jeg har derfor naturlig nok ikke noen fullstendig oversikt over aktivitetsutviklingen så langt i 2004. De regionale helseforetakene følger imidlertid fortløpende utviklingen i antall ventende og ventetider. Ut fra dette tallmaterialet er det så langt ingen indikasjoner på at antall på venteliste eller ventetider øker. I de regnskapstall vi har fått inn for de to første månedene for 2004, er det heller ingen indikasjoner på at aktivitetsnivået er lavere enn det som er forutsatt.