Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2013-03-18:
Først vil jeg takke interpellanten for å ta opp et svært viktig tema. Dette er noe som rører oss og gjør noe med oss når vi begynner å diskutere problemstillingen. Å være voksen pårørende til noen som er rammet av en alvorlig sykdom, eller som av andre grunner ikke fungerer i det daglige, kan være tøft i seg selv. Det er episoder der vi som voksenpersoner høster av vår livserfaring. Vi skal forsøke å holde oss sterke. Vi kan som voksne som oftest lettere sette ord på ting, og vi vet hvor vi skal henvende oss. Hva da når barn opplever det samme? Ja, det kan vi bare tenke oss. Folkehelseinstituttet estimerte i 2011 at 260 000 barn har foreldre med en psykisk lidelse som kan gå ut over daglig fungering. Cirka 70 000 har foreldre med et alkoholmisbruk. I tillegg viser tall fra Kreftforeningen at 4 000 norske barn opplever kreftsykdom i nær familie hvert år. 800 barn opplever hvert år at en av foreldrene dør av kreft. Det er positivt at tiltakene for barn som pårørende er styrket, men vi vet at det fortsatt forekommer svikt. Barn skal ha en glad barndom, de er vår framtid. Derfor er det viktig at det settes inn nok ressurser for å hjelpe og støtte barn som opplever traumatiske og triste hendelser når mor eller far ikke lenger fungerer som foreldre og omsorgspersoner. Barneombudet har tidligere bl.a. tatt opp problemstillingen knyttet til at barn blir brukt som tolker for sine foreldre. Høsten 2010 skrev Barneombudet brev til Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet. Noen faktaopplysninger og sitater fra brevet kommer her: Barn benyttes som tolk for sine foreldre i deler av offentlig sektor, og dette er svært negativt både for barnet og for foreldrenes sak. Saksbehandlere får ikke opplæring i bruk av tolk. Tolkene er for dårlig kvalifisert. Tilgangen på tolk er ustabil. Rutinene for bestilling av tolk er for dårlige. Personer som har behov for tolk, har med seg ukvalifiserte personer til å tolke. Barneombudet skrev: «Barneombudet ønsker at myndighetene vurderer å innføre et forbud mot å bruke barn som tolk i offentlig sektor.( … ) Dette vil hindre at barn settes i situasjoner der de får tilgang til informasjon de ikke burde hatt av hensyn til alder, forhold mellom foreldre og barn og barnets behov for beskyttelse.» ( … ) Ombudet hadde også et ekspertmøte med ungdom som hadde egne erfaringer med å bli brukt som tolk for foreldre eller andre slektninger. Samtlige hadde blitt brukt som tolk i saker av til dels sensitiv art eller saker de ikke hadde noe med. Alle påpekte hvor negativt dette hadde vært for dem, og hvor utrolig viktig det er med gode og kvalifiserte tolker. Dette betyr at barn ikke bør og ikke skal brukes som tolk for sine foreldre – dette fordi de ikke er kvalifisert, og fordi de fortsatt må få lov til å være barn. Det er en altfor stor belastning og påkjenning for et barn å måtte gå igjennom noe slikt. Ved å bruke barn som tolk i helsevesenet kan man i verste fall risikere å sette liv og helse på spill. En undersøkelse viser til at hver tredje lege noen ganger eller ofte lar pasientens barn tolke for sine foreldre. Kreftforeningen mener at selv om det er avtalt tolk under møtet med foreldrene, kan det være at barna likevel må bistå sine foreldre i møte med det offentlige. Vi ser en økende trend der flere unge dropper ut av skolen. Felles for mange av disse er at de har eller har hatt vanskelige familiesituasjoner å forholde seg til – mange av disse nettopp fordi de ofte må være med sine foreldre og påta seg omsorgsoppgaver som ligger langt utenfor og over det vi som et velferdssamfunn forventer av et barn. Dette er barn som må sette barndommen på vent, nettopp fordi de ofte må hjelpe sine foreldre i tillegg til at mange av disse barna må påta seg et langt større ansvar i og for familien. Det gjør vondt å vite at dette fortsatt foregår, og at det gjør det, er nesten uforståelig. Derfor må dette temaet løftes opp og prioriteres langt sterkere framover. Vi har rett og slett ikke råd og tid til å vente lenger. Dette er barn som fortjener en langt bedre start på sine liv, der vi som samfunn må stille opp og sørge for at det finnes tolketjenester nok – også ved landets sykehus. Det finnes, men ikke i tilstrekkelig grad. Dette er dagens store helter som foreløpig ikke har blitt sett og tatt på alvor. Nå håper jeg på vegne av alle disse barna at det vises handling. Barn fortjener å være barn og ikke måtte sette barndommen på vent. Dersom dette fortsatt foregår, håper jeg at det legges trykk på at bruken av barn som tolker opphører straks.