Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-12-09:
La meg først slå fast at når det gjelder asyl- og integreringspolitikken i Norge, så er det en ganske stor tverrpolitisk enighet om den politikken som føres. Selv om Kristelig Folkeparti har utfordret regjeringen på noe av regelverket, som har blitt meget rigid, er det likevel ganske stor enighet om de store linjer. Det jeg tenker at vi bør bruke enda mer tid på, og som virkelig er den store utfordringen, er integreringsdebatten. Nå er det varslet en melding til Stortinget på bakgrunn av både Brochmann-utvalget og Kaldheim-utvalgets rapporter, og at vi skal få en integreringsdebatt hit, ser jeg veldig fram til. Jeg tenker at skal det bli en god debatt, er det viktig at vi snakker sant om det store bildet. Det er lov til å sette fingeren på de utfordringene vi har – det skal vi gjøre – men det er like viktig å peke på de områdene der vi faktisk har lyktes. Det hjelper ingenting å påstå at integreringsdebatten er fullstendig mislykket, som om vi skulle være nødt til å starte fra scratch. Det hjelper ingenting. Kaldheim-utvalgets rapport slår fast at politikken og virkemidlene ikke har gitt gode nok resultater, men at både kunnskapsgrunnlaget, tilgjengelig statistikk og andre fakta viser at det stort sett går bra med integreringen i Norge. Dette er et faktum. Derfor er jeg opptatt av at integreringsdebatten må handle mer om hvordan vi kan få politiske tiltak til å virke bedre – framfor hele tiden å snakke integreringsdebatten ned. Kristelig Folkeparti tror at nøkkelen til god integrering ligger i det sivile samfunn. Ingen blir integrert gjennom et saksbehandlingsvedtak på et Nav-kontor. Vi trenger absolutt den kompetansen som er der, men det er først og fremst gjennom mellommenneskelige relasjoner, spesielt basert på gjensidig respekt og oppriktighet, at inkluderende vennskap kan føre til en god og verdig integrering. Viktige arenaer er møteplasser og sosiale fellesskap som inkluderer nordmenn og innvandrere, f.eks. arbeidsplassen, skolen, lag og foreninger. Mange frivillige organisasjoner sitter på en unik kompetanse og et nettverk som det offentlige bør benytte seg mer av. Mange har erfaringskompetanse fra innvandrernes opprinnelige hjemland og har også god kunnskap og kjennskap til både land, kultur og språk. Kristelig Folkeparti har i sitt alternative statsbudsjett for 2012 foreslått å styrke nettopp dette området. Vi ønsker å styrke tilskuddsordningen til drift av landsdekkende organisasjoner på innvandrerfeltet med 15 mill. kr, hvorav 5 mill. kr er tiltenkt oppstart av et prosjekt med å innføre flyktningguider i alle kommuner og 5 mill. kr til stimuleringstilskudd til satsing på mangfold i de tradisjonelle og frivillige organisasjonene. Videre mener vi at vi må ha et enda større fokus på språkopplæring, og vi har derfor bevilget 16 mill. kr til språkopplæring for analfabeter. Fremskrittspartiets representant pekte på denne utfordringen. Det er viktig å følge det opp med penger også. Videre ønsker vi å bruke mer penger på helsestasjoner. Vi har bevilget 40 mill. kr i tilskudd til helsestasjoner for å drive språkstimulerende arbeid blant innvandrerbarn, noe vi ser på som svært viktig. Den gode integreringen skjer i det sivile samfunn, og da må vi satse på dem som virkelig kan dette. Jeg peker på frivillige organisasjoner. MiRA-senteret er allerede nevnt. La meg også få lov til å nevne Kristent interkulturelt arbeid, KIA. Dette er to organisasjoner som jobber på grasrota – dette er grasrotorganisasjoner som kan integrering. Jeg er skuffet over at regjeringen ikke satser mer på kompetansen til disse organisasjonene som faktisk kan integrering. Jeg håper på å se en regjering som er enda mer offensiv på dette feltet, og at vi kan se mer av det når vi skal diskutere og debattere integrering. Da kommer vi ikke utenom å diskutere: Hva gjør vi med de aktørene der ute som har den unike kompetansen som frivilligheten faktisk har?