trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
I 1999 godkjente Vegdirektoratet en konsekvensutredning for Sørkorridoren som behandlet konsekvenser av ulike alternativer for utbygging av E18 Mosseveien og E6 på strekningen Vinterbro–Ryen/Loenga. Alternativet med utbygging av Mosseveien i firefelts tunnel ble beregnet til å gi størst nytte. Ulempene ved alternativet var bl.a. at det krever en meget konsentrert investeringstakt, og at det slipper mye trafikk inn i Bjørvika, som er et sårbart område. På bakgrunn av konsekvensutredningen og brev fra Vegdirektoratet til vegsjefene ble Oslo bystyre og fylkestinget i Akershus enige om et fylkesplanvedtak der E6 ble prioritert som stamveg fra sør inn mot Oslo. Dette er fulgt opp gjennom prioritering av utbygging av E6 til fire felt i St.meld. nr. 46 for 1999-2000, Nasjonal transportplan 2002-2011. Ifølge Nasjonal transportplan går Samferdselsdepartementet i tråd med fylkesplanvedtaket inn for å bygge firefelts motorveg langs E6 i løpet av planperioden. Prosjektet inngår i planene for utbygging av hovedvegnettet i Oslo-området som alternativ til E18 Mosseveien. Departementet har ikke foreslått statlige midler til utbygging av Mosseveien i perioden 2002-2011. I konsekvensutredningen er det pekt på som en ulempe ved Mossevei-alternativet at det er vanskelig å få til en etappevis utbygging. En OPS-finansiering vil kunne gjøre det lettere å finansiere en stor etappe. Privat finansiering må tilbakebetales med bompenger eller over statsbudsjettet. Det er ikke rom for å bruke bompenger fra Oslopakke 1 til dette prosjektet. Jeg mener heller ikke at det er hensiktsmessig å etablere en egen bompengeordning for Mosseveien. Prosjektet Mosseveien må derfor eventuelt finansieres over statsbudsjettet i konkurranse med andre riksvegprosjekter på E6 og E18. På bakgrunn av en utredning av alternative prøveprosjekter anbefaler Samferdselsdepartementet at E39 Øysand-Thamshamn i Sør-Trøndelag og vestlige deler av E18 i Aust-Agder blir de første prøveprosjektene for OPS. Dette er omtalt i Nasjonal transportplan. Jeg håper og tror at gjennomføringen av disse to prosjektene vil vise hvorvidt ordningen er samfunnsøkonomisk fornuftig, og hvilke effektivitetsgevinster som ligger i ideen om offentlig privat samarbeid.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Nytteverdianalysene må sees i forhold til hvilken alternativ utbygging av E6 som skjer. Når den står ferdig, vil nytteverdianalysen nok forandres mye også i forhold til Mosseveien. Selv om man tilrettelegger for OPS-prosjekter, må det være et prioriteringsspørsmål som hører hjemme ikke minst i denne sal, hvilke prosjekter som skal bygges ut, uavhengig av hvilken finansieringsform man kommer fram til. Når det gjelder spørsmålet om Mosseveien, sa jeg i mitt hovedsvar at i Nasjonal transportplan for den kommende tiårsperioden legger Regjeringen opp til at utbygging skal skje når det gjelder Sørkorridoren på E6 fra Ryen til Vinterbro, og ikke på Mosseveien.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Organiseringen og tilbudet av tjenester fra Statens vegvesen er inne i en effektiviserings- og omorganiseringsprosess. Vegkontorene har i denne prosessen fremmet forslag overfor Vegdirektoratet. For å oppnå kostnadsreduksjoner er det nødvendig å vurdere hvordan de tjenestene Statens vegvesen produserer, er organisert og lokalisert. Myndighet til å fastsette steder der det kan avlegges førerprøve, er tillagt de enkelte vegkontorene. Når vegkontoret i Troms har kommet til at antall steder for praktisk prøve for førerkortklassene A, motorsykkel, og A1, lett motorsykkel, skal reduseres, er dette bl.a. begrunnet med reduserte kostnader for etaten og en kvalitetsmessig forbedring av de praktiske prøvene. Motorsykkelprøver er konsentrert i en kort periode av året, og det avlegges relativt få prøver. Færre prøvesteder vil bety at hver sensor får mer praksis, og kostnadene ved å kvalifisere sensorene blir lavere. Som påpekt av representanten Nymo har Troms vegkontor bl.a. foreslått å legge ned tilbudet om praktiske førerprøver for lett og tung motorsykkel ved Finnsnes trafikkstasjon. Dette betyr at kandidatene fra Finnsnes distrikt som skal opp til motorsykkelprøve, må ta den praktiske prøven i Tromsø eller Harstad. Opplæringen kan fortsatt tas ved kjøreskoler i nærområdet, og den teoretiske prøven kan tas ved Finnsnes trafikkstasjon. Jeg har fått opplyst at det i 1999 ble gjennomført om lag 580 prøver for klasse A og A1 i Troms. Av disse var om lag 100 personer fra Finnsnes distriktet. Som nevnt har Samferdselsdepartementet delegert denne type beslutninger til Statens vegvesen. Jeg har forståelse for at slike avgjørelser kan skape reaksjoner i de områder som opplever at de mister et tilbud. Men dette må sees i forhold til de effektiviseringsgevinster som oppnås. I den sammenheng må Statens vegvesen ha en viss frihet til å organisere virksomheten. Jeg ønsker derfor ikke å gå inn og endre og detaljstyre de beslutninger som etaten her har fattet for å effektivisere virksomheten.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Nettopp fordi offentlig sektor, i dette tilfellet Vegvesenet, er direkte rettet mot kunderelaterte oppgaver, vil også endringer få konsekvenser. Det må skje en avveining mellom kundenærhet og effektivitet og kostnader. Denne vurderingen er foretatt i Vegvesenet, og jeg har tillit til at de på en skikkelig måte har gjort den avveiningen i forhold til hvordan det er hensiktsmessig å tilrettelegge dette tilbudet i Troms. Jeg vil minne om at det fortsatt er to oppkjøringssteder i Troms, og at det dreier seg om et ikke veldig høyt antall mennesker hva angår de faktiske prøveavleggelsene.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Regjeringen har i statsbudsjettet foreslått reduserte drivstoffavgifter. Dette har følgende bakgrunn: Vi har etter hvert fått en situasjon der drivstoffavgiftene er vesentlig lavere i vårt naboland Sverige. Dette skaper prisforskjeller som bidrar til handelslekkasje. Hvis vi ikke foretar oss noe med dette, vil noe av inntektsgrunnlaget for avgiftene kunne bli redusert over tid. Vi tar også hensyn til at prisøkningen på råolje har ført til at vi i dag har en situasjon med høye drivstoffpriser sett i en historisk sammenheng. Dette vil ramme de som har få alternativer til bilbruk, f.eks. i distriktene. Vi har også foreslått redusert dieselavgift. Det fører til at den delen av kollektivtransporten som bruker diesel som drivstoff, vil få lite endret konkurransesituasjon i forhold til privatbilen. I spørsmålet vises det til takstøkninger i kollektivtransporten. Fylkeskommunene/Oslo kommune har ansvaret for å gi tilskudd til drift av lokale bil- og båtruter, trikk og T-bane inkludert. Staten bidrar til finansiering gjennom kommuneøkonomiopplegget. I forbindelse med Stortingets behandling av kommuneøkonomiproposisjonen i vår ble det vedtatt å legge en rekke øremerkede overføringer inn under rammetilskuddet. Dette gir kommunene og fylkeskommunene større rom for lokale prioriteringer. Jernbanetransporten er statens ansvar. Staten kjøper tjenester fra NSB, og reisene finner normalt sted etter NSBs taktsregulativ. Bevilgningene til statlig kjøp av persontransporttjenester fra NSB er ikke blitt redusert de senere årene. Det statlige kjøpet omfatter også NSBs nærtrafikk rundt de store byene. I Oslo/Akershus er det imidlertid et takstsamarbeid mellom NSBs nærtrafikk og Stor-Oslo Lokaltrafikk, SL. Endringer i SLs takstsystem, som er et resultat av lokale prioriteringer, slår følgelig ut i takstene for NSBs nærtrafikk rundt Oslo. SL opplyser at de har økt takstene i to omganger i år. NSB har ingen løpende passasjertellinger i lokaltogene, men selskapet har så langt ingen indikasjoner på trafikknedgang i disse togene. Regjeringen er opptatt av å styrke kollektivtransporten, særlig i de største byområdene der miljøproblemene er størst. Jeg varsler i denne sammenheng tiltak som vegprising og parkeringsrestriksjoner. Ikke minst vil jeg vise til den satsingen på utbygging av kollektivtransporten som er varslet i Nasjonal transportplan. Når det gjelder hovedstadsområdet, vil jeg spesielt vise til Oslopakke 2, som innebærer en kraftig satsing på utbygging av kollektivtransporten i det området i årene som kommer. For øvrig vil jeg også vise til det svar som jeg tidligere i dag har gitt på spørsmål fra representanten Vihovde.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Når det gjelder de historisk høye drivstoffpriser, er det også et nominelt spørsmål, fordi vi er avhengig av å ha en rimelig aksept for det avgiftsnivået vi til enhver tid tilrettelegger. Det er nok slik at med de drivstoffprisene vi har nå, tøyer vi den aksepten svært langt. Det har også ligget til grunn for Regjeringens vurderinger. For øvrig er jeg glad for at vi er enige om målsettingene. Vi har et felles ansvar for å omgjøre det i praktisk politikk. Når jeg viste til mitt svar på spørsmålet fra representanten Vihovde, inneholdt det bl.a. at jeg vil se nærmere på organiseringen av kollektivtransporten for å gjøre den mer effektiv og for å gjøre den til et bedre tilbud, slik at vi skal kunne nå en klar målsetting vi har om å styrke kollektivtransporten på bekostning av den økte bilbruken.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg vil stille statsråd Terje Moe Gustavsen følgende spørsmål: Som kjent har det i den senere tiden vært temmelig turbulent rundt NSB, med flere nedlagte stasjoner på flere banestrekninger. Det har medført at brukerne av toget har blitt stående uten et alternativt tilbud. Det har også skapt problemer at rutetabeller som egentlig skulle gjelde til januar neste år, har blitt skiftet underveis slik at reisende med gamle rutetabeller har blitt stående på perrongen; også venterommet har mange steder har vært stengt. Hva vil statsråden gjøre for å bedre på denne situasjonen?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Så langt har NSB hatt enerett på personbefordring på og langsmed sporet. Når situasjonen er slik som den er, vil statsråden også se på den eneretten, slik at også andre selskap tillates å befordre passasjerer med buss der NSB ikke har et tilbud?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
NSB mottar 980 mill. kr i subsidier – eller kjøp av tjenester – som man også kaller det. Så har vi et godt, veldrevet busselskap som heter Nor-Way Bussekspress. De kjører mange langstrakte ruter rundt omkring. De får ingenting. Hvorfor er det så nødvendig for Arbeiderpartiet å klamre seg til den gamle sosialistiske tankegangen at statsdrift skal man opprettholde for enhver pris, når vi har en organisasjon som er villig til å kjøre busser land og strand rundt uten å motta en eneste krone fra staten? Brukerne er jo også fornøyd med busser.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «En rekke busselskaper har søkt om konsesjoner for ekspressbusser uten statsstøtte. Synes statsråden at dagens regler for konsesjon, samt 2 års tidsbruk på konsesjonsbehandlingen, er i tråd med målsettingen om økt satsing på kollektivtrafikken?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg takker for svaret, og jeg er glad for at statsråden vil ha en ytterligere oppmyking. Selv om han sikkert ikke kommer meg helt i møte på det, er det i hvert fall et skritt fremover. Han innrømmer også at to år er en altfor lang saksbehandlingstid. Det er jeg også glad for, og jeg håper at det blir en endring i den praksisen som har vært tidligere. Statsråden har sagt at han vil øke innsatsen når det gjelder kollektivtrafikken, og det gjenspeiler seg også i Nasjonal transportplan. Men den kollektivsatsingen er rettet enormt mye inn mot NSB, og stort sett mot NSB alene. Det er også den sektoren som får penger, mens bussektoren ikke får. Statsråden har sagt at det er en bedring. Likevel synes jeg at det er en litt for passiv holdning overfor bussektoren, og at det er en veldig prioritering og begunstigelse av NSB. Det er også på det grunnlaget han sier nei til busser når de kommer i konkurranse med NSB. Jeg synes det er litt for tamt og lurer på om man ikke egentlig må ha en oppbygging begge steder for å satse totalt på kollektivtrafikken.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Ifølge en undersøkelse hos samtlige vegkontor finnes det en rekke «veier til ingensteds». Fra sentralt hold ser det ut til at ingen har den fulle oversikt over disse veiene. Kan statsråden gjøre et forsøk på en antydning om problemets størrelse og kostnad for en fullførelse av disse «veiene til ingensteds»?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg var jo klar over at statsråden ikke hadde den fulle oversikten over disse strekningene og disse tunnelene, for jeg hadde et svare strev med å få tak i den. Men jeg spør ikke om de strekningene man driver anleggsvirksomhet på, eller som man har tenkt å ta stykkevis. Det er en hel del tunneler som faktisk er bygd, men stengt i begge ender. Vi har en oppe på Gjelleråsen og en i Narvik, og vi har en vei ute i Dalsfjorden i Sogn og Fjordane. «Dalsfjord-skandalen» er det malt over hele fjellsiden. Det er disse prosjektene jeg spør om, og det er disse jeg har tatt opp tidligere. Jeg skal ikke spørre igjen, men jeg håper bare at statsråden vil komme med en liste over alt dette, og spør samtidig om det er mulig å fremskaffe en oversikt over kostnadene for disse prosjektene den gangen de ble bygd, for det hadde vært interessant å se hva vi kunne ha fått for alle de millionene som har gått med til disse prosjektene.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2000-10-18:
Som statsråden sa i sitt tidlegare svar, har NSB tydelegvis lagt opp til ein for stor produksjon i forhold til den kapasiteten som er, både på personell og på materiell. Det som er viktig, er at dei innstillingane som vi no får, blir så kortvarige som mogleg, og at det blir berre mellombelse innstillingar og nedleggingar. Kan statsråden i dag seie at det berre er mellombelse nedleggingar og omstillingar det er snakk om? Og kan statsråden seie noko om kor langvarig dette vil bli? Det er klart at dess lengre den tidsperioden blir, dess fleire vil finne andre reisemåtar, og det vil då bli verre å få dei tilbake til NSB. Og eit siste spørsmål: Blir det lagt nokon strategi for å få desse passasjerane tilbake til NSB når NSB har fått tid til å lage eit oppsett som er i pakt med det som er materiellsituasjonen?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Dersom det kan være til noen trøst for statsråden, kan vi si at hvis spørsmålsstiller Stensakers jernbanepolitikk hadde slått igjennom, ville statsråden ikke hatt problemer med jernbanedriften, for da hadde jernbanen vært nedlagt for lengst. En ting er å løse de midlertidige problemene, som kan ta litt tid, noe annet er å si at NSB skal prøve å vinne tilbake kunder og skal ha en strategi for det. Men jeg lurer på om departementet har en strategi for å vinne kunder til jernbanen. For når jeg ser at man nå skal ha moms på jernbanetjenester, uten kompensasjon, og man i offentlig kjøp av tjenester ikke legger inn noen form for kompensasjon i forhold til prisstigning osv., betyr det at statens offentlige kjøp av jernbanetjenester i realiteten blir sterkt redusert framover. Med andre ord vil det føre til at hvis NSB skal greie seg i konkurransen, blir de nødt til å øke prisene eller redusere tilbudet. Kan ikke det medføre en svekking av jernbanen, slik at det ikke bare er snakk om at NSB må gjøre en jobb, men at også Regjeringen er nødt til å gjøre en jobb i forhold til å vinne tillit og vinne kunder?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Det var bare et faktum.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Jeg har på vegne av Rolf Reikvam følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Prisen på kollektivtrafikken har de fleste steder økt langt utover den generelle prisstigningen. I statsbudsjettet er det foreslått reduserte bensinavgifter, noe som vil svekke kollektivtrafikken ytterligere i forhold til privatbilbruken. Reduserte statlige overføringer er den direkte årsaken til den store prisøkningen. I Oslo-området har prisøkningen ført til at folk velger privatbilen. Er statsråden enig i at den sterke prisøkningen har ført til at flere velger bort tog, og hva vil gjøres for å snu utviklingen?»
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Først må jeg få lov til å erklære meg dypt uenig med statsråden når det gjelder det han sa om de historisk høye drivstoffprisene. I forhold til lønnsnivået i Norge var de betydelig høyere for 20-30 år sia enn de er i dag. Ser man internasjonalt på det, har Norge meget lave drivstoffpriser i forhold til lønnsnivået, og det må man sammenlikne med. Og etter den reduksjonen som nå kommer, kommer vi til å ha Europas nest laveste. Men det statsråden og jeg er enige om, er: Det fins et potensial på kollektivtrafikk som man ikke greier å ta ut, bl.a. på grunn av svarteperspillet mellom stat og fylkeskommune. Staten innfører dieselavgift, fylkeskommunen skal kompensere den gjennom rammeoverføringene, man innfører moms, den skal kompenseres av fylkeskommunen, og så får en en situasjon hvor en anstrengt fylkesøkonomi fører til at det blir stadig dyrere å kjøre kollektivt, og folk kommer til å velge bil. Og når vi har en felles målsetning, må vi få mer offensive grep fra statsråden for å finne ut hvordan vi skal nå den felles målsettinga, ikke minst i byområdene. Vegprising er etter min mening ikke nok.
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2000-10-18:
Spørsmålet er til statsråd Terje Moe Gustavsen. I juni ble det klart at lokførersituasjonen i NSB førte til store problemer med gjennomføringen av rutetilbudet i ferieavviklingstiden. Det har vi hørt om. Ueland måtte gå. I oktober var det en ny runde med håpløs lokførersituasjon, nå med sterk reduksjon i rutetilbudet, og styret gikk. Hvordan ser statsråden på situasjonen nå, og hvordan kan denne situasjonen løses? Og spørsmålet er: Hvem har ansvaret for utdanning av nok lokførere, og hva gjøres for å bedre denne rekrutteringen?
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2000-10-18:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Jeg regner med at dette utdanningstilbudet er et godt sikkerhetsmessig tilbud, og at man ikke ser på noen kortere utdanningsvarianter for å bedre på kapasitetsproblemet akkurat nå. Men kan statsråden si noe om det eventuelt foregår noen markedsføring i forhold til å rekruttere lokførere, eksempelvis i samarbeid med videregående skoler eller andre studiesteder?
Oddvard Nilsen (Høyre), 2000-10-18:
Jeg tar tilleggsspørsmål. Det er nesten utrolig å høre hvorledes man forsøker å bortforklare nærmest en katastrofe når det gjelder mangel på lokførere i dette land. Det er da utrolig, ubegripelig, at man setter opp en togproduksjon i dette land og ikke sjekker om man har lokførere! Det er aldeles utrolig, og så sier statsråden at dette overlater han i full tillit i fremtiden til NSB og Jernbaneverket! De har jo vist seg aldeles udyktige til å gjøre det. Mitt spørsmål til statsråden er følgende: Vil han sørge for at vi får nok lokførere i dette landet, og når det vil skje? Og vil han sørge for at andre får overta utdanningen dersom NSB og Jernbaneverket viser seg ikke å være kompetente til å gjøre jobben, slik de til nå har vist?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Eg vil gjerne få stilla følgjande spørsmål til finansministeren: «Aksjonen «For velferdsstaten» ble startet av fagbevegelsen, og samler i dag organisasjoner med til sammen rundt 950 000 medlemmer. Aksjonen «avviser en globalisering av økonomien som baserer seg på liberalisering, deregulering og fri flyt av kapital», og «krever tiltak mot spekulasjonsøkonomien og begrensning av de multinasjonale selskapers enorme maktposisjon». Er statsråden enig i aksjonens formål, eventuelt hvilke initiativ vil statsråden ta for å følge opp dette formålet?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Eg takkar statsråden for svaret. Slik som eg tolkar svaret, seier han eigenleg at ein ikkje støttar aksjonen «For velferdsstaten». Eg vil gjerne ha det stadfesta med eit ja eller nei på det spørsmålet som eg stilte. Eg har eit par utfordringar til. Arbeidarpartiet og fagrørsla har vore synonymt, i alle fall tidlegare. Det ser ut som om den tida nå er forbi, ved den politikken som ein legg opp til frå den norske regjeringas side når det gjeld velferdsstatsproblematikken. Men ei utfordring i forhold til den internasjonale fagrørsla er: Vil Regjeringa, gjennom t.d. dei massive midlane ein har på oljefondet, kunna vera med og medverka til utviklinga av ei fagrørsle internasjonalt, slik at ein kan få fart i arbeidet med minstelønn og minstestandard? Og: Kan ein gjennom dei investeringane som ein gjer med oljefondet, vera ei brekkstong nettopp for å gjera det ved å stilla krav til investeringar, noko som ein til nå ikkje har vilja?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Hvis representanten Langeland spør om Regjeringen avviser en globalisering av økonomien som baserer seg på liberalisering, deregulering og tilnærmet fri flyt av kapital, er det selvsagte svar på det nei. Og det er også situasjonen for et nær samstemmig i storting, med et mulig unntak for SV – jeg har heller ikke registrert at SV har vært imot at vi skal ha en sterk eksportnæring i Norge. Det motspørsmålet som naturlig reiser seg, er: Mener representanten Langeland at det var galt at oppbyggingen av Norsk Hydro skjedde ved hjelp av utenlandsk kapital? Var det galt at oppbyggingen av oljevirksomheten i Norge på 1970-tallet skjedde ved hjelp av utenlandsk kapital? Er det slik at f.eks. norsk fiskeeksport skal skje til et begrenset antall markeder? Eller ønsker vi å få en friere mulighet til å eksportere til et større antall markeder? Problemstillingen som spørsmålet reiser, er om vi fra norsk side ønsker å kunne eksportere til flere andre markeder, mens vi i prinsippet mener at dette er galt. Regjeringens svar er da at eksport og handelssamkvem og med det også fri bevegelse av kapital har vært helt avgjørende for Norges velferdsnivå og vil også være det for andre land.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Norges Banks virksomhet er regulert av sentralbankloven. Etter sentralbankloven er det Kongen i statsråd som fatter vedtak om kursordningen for kronen. Dagens retningslinjer for pengepolitikken ble trukket opp i valutaforskriften av 6. mai 1994. Valutaforskriften pålegger Norges Bank å innrette de pengepolitiske virkemidlene mot stabilitet i kronens verdi målt mot europeiske valutaer. Forskriften gir samtidig fleksibilitet i utøvelsen av pengepolitikken ved at det ikke er fastsatt noen sentralkurs for kronen med tilhørende svingningsmarginer og plikt for Norges Bank til å intervenere. Retningslinjene for pengepolitikken har hele tiden tatt høyde for at valutakursen i perioder kan avvike fra utgangsleiet. Ved vesentlige endringer i valutakursen pålegger retningslinjene Norges Bank å innrette virkemidlene i pengepolitikken med sikte på at valutakursen etter hvert bringes tilbake til utgangsleiet. Norges Bank har i henhold til § 2 i sentralbankloven plikt til å forelegge saker av særlig viktighet for Finansdepartementet før vedtak treffes. Endringer i bankens renter er å betrakte som en sak av særlig viktighet. I loven heter det videre: «Kongen i statsråd kan treffe vedtak om bankens virksomhet.» Instruksjonsretten har aldri vært benyttet. For å oppnå stabilitet i kronekursen fokuserer Norges Bank på de grunnleggende forutsetningene for kursstabilitet. Innrettingen av de pengepolitiske virkemidlene skjer ikke ut fra en vurdering av inflasjonsutsiktene alene, men er basert på en bredere vurdering av konjunktursituasjonen og utsiktene for norsk økonomi. Det har vært symmetri i virkemiddelbruken i pengepolitikken. I 1999 satte Norges Bank ned renten i en situasjon der kronen var klart svakere enn utgangsleiet, slik det er definert i valutaforskriften. Rentenedsettelsen ble begrunnet ut fra forholdene i norsk økonomi og hensynet til målet om stabilitet i kronekursen over tid. Tilsvarende har Norges Bank i år vurdert det som nødvendig å sette opp renten, selv om kronekursen tidvis har vært noe sterkere enn utgangsleiet. Norges Bank har hittil i år økt sine signalrenter med 1 ½ prosentpoeng, slik at foliorenten nå er 7 pst. Det har samtidig vært renteoppgang internasjonalt. Norges Bank uttaler at tendensen i den økonomiske utviklingen og risikobildet slik banken nå ser det, gjør det like sannsynlig at neste endring i renten vil være en reduksjon som at det blir en økning. Regjeringen har jevnlig orientert Stortinget om retningslinjene for pengepolitikken og Norges Banks utøvelse av denne. Et flertall i Stortinget har ikke hatt merknader til dette. Regjeringen ønsker ikke en utvikling framover der sterk etterspørselsvekst i norsk økonomi må dempes av en vedvarende, særnorsk høy rente. Derfor er det så viktig å komme til enighet i Stortinget om et forsvarlig budsjettopplegg for 2001 som ikke øker presset på renten.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
I mitt svar viste jeg til at det har vært symmetri i virkemiddelbruken. Tidligere var situasjonen at renten ble satt ned til tross for at kursen avvek noe fra utgangsleiet, mens det altså i år symmetrisk har vært noe annerledes, ved at det har vært situasjoner hvor den har vært satt opp, til tross for dette avviket. Jeg har ikke registrert at representanten Djupedal hadde negative merknader til Norges Banks utøvelse av pengepolitikken da renten ble satt ned til tross for avviket fra utgangsleiet. Jeg går ut fra at representanten Djupedal da er enig i at det må være en symmetri i virkemiddelbruken. Fra Regjeringens side er det lagt stor vekt på å legge fram et økonomisk opplegg for neste år som ikke bidrar til å øke presset i norsk økonomi, og som ikke bidrar til å øke presset på renten. Jeg er også dypt uenig med de økonomene som i disse dager står fram og sier at det er unge mennesker i Norge som skal ta ansvar for å stramme inn norsk økonomi gjennom en renteøkning. Regjeringen har lagt et opplegg for å unngå økt press på renten. Det mener vi at det bør legges stor vekt på også gjennom Stortingets behandling av budsjettet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Det er dokumentert at det finnes 70 000 fattige barn i dette landet. Regjeringen har ved flere anledninger anerkjent dette som et problem. Hvilke konkrete tiltak vil statsråden sette i verk for å fjerne fattigdommen blant barn i Norge?»
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Store deler av innlegget var mer allment, som det er vanskelig å være uenig i, men noe av det var også konkret, og det takker jeg spesielt for. Det er jo merkelig at man i den offentlige debatten plutselig oppdager at det finnes 70 000 fattige barn, mens de har vært der lenge. Det som også er det store paradokset for mange av oss, er at et land som flyter over av melk og honning, kan tillate seg at det finnes så mange fattige familier i Norge. Jeg er tilfreds med at Regjeringen har tenkt å foreslå tiltak. Men noe av det jeg lurer på når det gjelder det rent materielle, gjelder f.eks. et konkret tiltak som statsråden nevnte. Det er tillatt for kommunene å ha ulik sosialhjelpssats. Det er tillatt for enkelte kommuner å bake inn litt av den inntekten som f.eks. barn kan ha, som avisbud eller hva som helst, mens andre trekker den fra. Noen tar med barnetrygden, noen tar ikke med barnetrygden. Poenget er at det gjør at kommunene i seg selv er den instans som faktisk regulerer hvem som er fattig og ikke fattig. Bare gjennom et så enkelt grep som at storting og regjering vedtar nasjonale normer for hva en minsteytelse skal være, har de altså mulighet til å gjøre noe. I alle de gode tiltakene som sosialministeren trakk fram, vil dette være ett av dem.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Vi skifter tema. Jeg vil gjerne tillate meg å stille finansministeren følgende spørsmål: «I valutaforskriften er målet for pengepolitikken å stabilisere norske kroner mot den felles europeiske valutaen. Krona har nå gjennom lang tid vært sterk mot euroen. Til tross for det har sentralbanken satt opp renta flere ganger. Det kan derfor virke som Regjeringa har akseptert at sentralbanken skal ha en friere stilling i utøvelsen av sitt mandat og på den måten kunne endre målene for pengepolitikken. Aksepterer statsråden at han dermed ikke skal ha innflytelse på rentefastsettelsen til Norges Bank?»
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Det er noe som heter at man ikke skal høre på hva man sier, men se på hva man gjør. Det er vel det som er realiteten i denne saken. Finansministeren lukker øynene og lar egentlig bare sentralbanksjefen operere langt friere enn tidligere sentralbanksjefer har gjort. Sentralbanksjefen har ved alle de renteforhøyelsene som har vært i det siste, lagt vekt på ett forhold framfor andre forhold, og det har vært forholdet til inflasjonen. Begrunnelsen for at han har satt opp renten, senest nå like før statsbudsjettet ble lagt fram, har vært at inflasjonen har blitt høyere. Situasjonen har på en måte vært et slags spill der man håpet at ingen la merke til hva man faktisk gjorde, og at man gjennom praksis over år har etablert et system med en friere sentralbank enn det valutaforskriften sier. Mitt ønske er ikke at vi skal instruere sentralbanksjefen i detalj, men det er klart at det må oppfattes som veldig merkelig. Hvis man går ut fra valutaforskriften, burde renten vært satt ned i Norge, ikke opp, slik som det har vært gjort gjentatte ganger. Det skyldes at den norske kronen er sterk i forhold til euroen. Min siste utfordring til finansministeren er som følger: Hvis nå budsjettet ikke blir så stramt som finansministeren ønsker, og at man dermed justerer renten, ser han for seg at sentralbanksjefen da vil få et lite ord i øret fra finansministeren?
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg sa i innlegget mitt omtrent det samme som statsministeren sa i den muntlige spørretimen, da representanten Halvorsen stilte det samme spørsmålet. Sosialhjelp utmåles av kommunene. Det er fornuft i det, fordi kommunene i langt større grad har mulighet til å se på den totale situasjonen, og sosialhjelp vil alltid være den siste instansen i de sikkerhetsnettene vi har, og må derfor ha en viss fleksibilitet. Når det gjelder arbeidet med normerte satser og veiledning til kommunene om det, er det et spørsmål Regjeringen arbeider med og vil komme tilbake til.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg vil først si at jeg er opprørt over at slike ting som dette skjer. Det er helt uakseptabelt at personer som leier ut deler av boligen sin gjennom offentlige etater, i 1996 via sosialtjenesten og i 2000 via Kriminalomsorg i frihet, utsettes for en slik risiko. De aller fleste ønsker seg kunnskap om de farer man utsetter seg selv og sin familie for, slik at man kan beskytte seg best mulig. I den grad lovverket er til hinder for dette, er det på sin plass å spørre om det er noe galt med lovverket. Når det gjelder den konkrete saken fra 1996, fikk Sosial- og helsedepartementet opplyst at Askøy sosialkontor ikke på noe tidspunkt mottok skriftlig informasjon fra politi eller fengsel om at klienten var tidligere straffedømt. Hvilken informasjon sosialkontoret hadde om vedkommende og på hvilken måte de eventuelt fikk slik informasjon, har Sosial- og helsedepartementet ikke sikker viten om. På bakgrunn av denne saken har Sosial- og helsedepartementet senere i kontakt med sosialtjenesten om tilsvarende spørsmål lagt stor vekt på at det er to motstridende hensyn som må veies opp mot hverandre. På den ene siden har vi sosialtjenestens taushetsplikt. Taushetsplikten er lovpålagt, og er altså ikke noe som kan settes til side på grunnlag av sosialtjenestens skjønn. Det er en grunnleggende verdi å verne om enkeltmenneskers personlige integritet, og det er meget viktig med et tillitsforhold mellom sosialtjenesten og klienten. På den andre siden har vi, bl.a. i denne typen saker, hensynet til andre personers helt legitime behov for kunnskap, slik at de kan velge hvordan de vil beskytte seg selv og sin familie mot personer og situasjoner som kan være farlige. Sosialtjenesten må utvise stor skjønnsomhet når den kobles inn i saker som gjelder bosetting av tidligere straffedømte. Det å plassere en voldtektsdømt på hybel i huset til en enslig kvinne fremstår som en svært dårlig løsning, ja sågar den dårligste løsningen, uavhengig av om utleier kjenner leietakers bakgrunn eller ikke. På den annen side er det klart at man i slike saker vil stå overfor vanskelige avveininger, og fra tid til annen går det galt. Vi kan aldri få så sikre rutiner at det blir helt risikofritt, men vi kan gjøre noe. Vi kan se på lovverket, på samspillet mellom offentlige myndigheter, og understreke skjønnsutøvelsen i den enkelte sak. Jeg vil derfor ta initiativ til en gjennomgang av omfanget av sosialtjenestens problemer i slike saker, slik at vi kan få en vurdering av eventuelle nødvendige tiltak innenfor den delen av offentlige tjenester. I tillegg har jeg vært i kontakt med justisministeren, og jeg viser til hennes svar på spørsmål om samme problemstilling senere i dag.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Som jeg sa i mitt første svar, er det faktisk en omorganisering av bruken av penger som er mitt hovedanliggende nå. Om jeg går løs på MARIO på Ullevål eller jeg gjør det på annen måte, er ikke ferdigbehandlet ennå. Det er ganske viktig i denne sammenheng å vite konsekvensene av hva man gjør. Men det som er uendelig mye viktigere, er at vi klarer å få en sirkulasjon, slik at vi ikke innenfor hvert av de fire sentrene får en betydelig opphoping av pasienter som aldri kommer videre, og som dermed står som en propp i et system som burde hatt en gjennomstrømning.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg ser meg helt nødt til å stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «Ifølge opplysninger fra Kristiansand Politidistrikt har fire asylsøkere som kom til Norge for én måned siden, blitt anholdt for tyveri. Politiet har nå beslaglagt store mengder tyvegods til store verdier på oppholdsstedet til disse asylsøkerne. Mener statsråden at slike personer skal få oppholde seg i Norge?»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var gledelig at hun ikke, selvfølgelig, vil ha kriminelle asylsøkere i kongeriket, og noe annet hadde jeg egentlig ikke forventet. Men det vi fra Fremskrittspartiets side hadde forventet, var en bedre oppfølging og et bedre samarbeid mellom UDI, som har ansvaret for avhørene av asylsøkerne, og politiet. Statsråden var i sitt svar inne på at påtaleinstruksen og meldeplikten er viktig i så henseende. Da er mitt spørsmål enkelt og greit: Når kan Stortinget forvente at Regjeringen setter ut i livet det som statsråden sa i sitt hovedsvar, og at en vil se på dette?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Et mindretall av asylsøkere har vist seg å være involvert i kriminalitet. Det tar jeg svært alvorlig. Kriminalitet blant asylsøkere kan både undergrave hele asylinstituttet, føre til økt fremmedfrykt og også gå ut over lovlydige asylsøkere og flyktninger som har et reelt beskyttelsesbehov. Jeg syns derfor sjølsagt ikke at personer som kommer til Norge under dekke av å trenge beskyttelse, men med åpenbart andre hensikter, f.eks. å drive kriminalitet, skal få være i landet. Så lenge personer søker asyl, er vi imidlertid forpliktet til, etter norske og internasjonale bestemmelser, å behandle søknaden på en forsvarlig måte. Saksbehandlingstida for asylsaker har dessverre generelt sett den siste tida vært for lang. Når utlendingsmyndighetene får melding om asylsøkere som har begått straffbare handlinger, vil deres asylsøknader bli prioritert for behandling. De skal behandles med en gang. Dersom behandlinga av søknaden viser at søknaden er åpenbart grunnløs, blir vedtaket, ved klage, ikke gitt oppsettende virkning. Det innebærer at søkeren kan bli sendt ut av landet sjøl om klagen ikke er ferdig behandlet. I motsatt fall må klageren være her til departementet har behandlet klagen. Det er innført nye rutiner mellom Utlendingsdirektoratet og Justisdepartementet som skal sikre at klagen da blir prioritert også i departementet. I noen saker viser det seg likevel ikke mulig med en så rask avgjørelse, fordi det må innhentes ytterligere opplysninger om grunnlaget for søknaden før avgjørelse kan tas. En viktig forutsetning for at det skal kunne gjøres en slik prioritering i slike saker, er at utlendingsmyndighetene faktisk får melding om asylsøkere som begår straffbare handlinger. I denne forbindelse vil vi nå vurdere om reglene i påtaleinstruksen om når politiet skal varsle utlendingsmyndighetene, bør endres slik at meldeplikten skal inntre på et tidligere tidspunkt enn slik det er i dag. Det betyr før en siktelse, som igjen betyr at en anmeldelse kan være tilstrekkelig. Det foreligger meldingsrutiner i Utlendingsdirektoratet mellom de enkelte mottak og direktoratet sentralt på dette området. Men dette er også noe som kan forbedres ytterligere.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
La meg først si om den konkrete saka som representanten Kleppe tar opp, at det er kontakt mellom Kristiansand politikammer og UDI om den. Det må være helt klart. Når det gjelder det spørsmålet jeg fikk om den vurderinga som vi nå er i gang med, om anmeldelse også skal være tilstrekkelig, skal den vurderinga skje meget raskt, og vi skal sørge for at Stortinget får orientering om det så raskt som mulig. Det må ikke herske noen tvil om at vi ønsker å ta vare på dem av våre flyktninger og asylsøkere som trenger reell beskyttelse i Norge. Da må det også være helt klart at de som ikke forholder seg til de lover og regler som gjelder, skal – de fleste av dem – ut av landet, og at sakene skal behandles på en meget rask måte. Men jeg vil også si at det at et mindretall av våre asylsøkere begår kriminalitet, som jeg tar svært alvorlig, må ikke brukes til å stemple hele grupper av flyktninger og asylsøkere. Det mener jeg er helt galt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Den konkrete saka som berøres i spørsmålet, er nå på nytt til behandling i Justisdepartementet. Årsaken til det er at vedkommendes advokat nå har begjært departementets vedtak omgjort og viser til nye opplysninger i saka. Jeg kan derfor ikke her og nå gå nærmere inn på denne enkeltsaka før den er ferdigbehandlet i departementet. Derfor er det for tidlig for meg i dag å si om det er grunnlag for, nødvendig eller ønskelig å vurdere lovforslag eller fortolkningshjemmel som muliggjør arbeids- og oppholdstillatelse i slike saker. Helsepersonell er heller ingen ensartet gruppe eller noen entydig yrkesbetegnelse. Hvorvidt enkeltpersoner utenfor EØS-området kan få arbeidstillatelse, beror på vurderinger av den enkelte søknad, der vedkommendes kvalifikasjoner sammenholdt med kravene i stillingsbeskrivelsen står sentralt. Regjeringa vil også vise til at den såkalte spesialistbestemmelsen i utlendingsforskriften nylig ble oppmjuket ved at det tidligere kravet til høyere utdanning nå er erstattet med krav om fagutdannelse. De generelle vilkårene om at stillinga ikke kan besettes av innenlands arbeidskraft eller arbeidskraft fra EØS-området, og at lønnsnivået må være i overensstemmelse med norsk praksis på området, gjelder sjølsagt fortsatt. I tillegg til det kan jeg opplyse at Regjeringa vil gå gjennom regelverket for arbeidsinnvandring for å se på om det er behov for både justeringer og oppmjukinger av dagens regelverk.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg er enig med representanten Ballo i at den mangel på arbeidskraft vi ikke minst ser innenfor helse- og sosialsektoren, er vi nødt til å ta på alvor – vi tar den på alvor, og den må møtes på flere områder. Men det er også i seg sjøl, tror jeg, en grunn til at det er behov for å gå gjennom regelverket i forhold til arbeidsinnvandring for å se på om det er mulig og ønskelig å gjøre en del oppmjukinger der. Det synes jeg er helt åpenbart, og det vil Regjeringa gjøre. Vi er i gang med det, og vi vil komme tilbake til Stortinget med det så fort som mulig. Uten at jeg kan gå inn på, som sagt, den saka som nå ligger til behandling, for den saksbehandlinga kan vi ikke foreta fra Stortingets talerstol, er det klart at det regelverket vi har på området, blir fulgt. Hvis det regelverket ikke er bra nok, er det det regelverket vi er nødt til å endre, og det vil jeg vurdere nå framover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Bildet som blir tegnet av mønsteret på de statlige investeringene, mener jeg må ses i en litt større sammenheng, for dersom man ser på de statlige investeringene i forhold til folketallet, finner man at bildet er litt mer balansert. Allikevel er det Oslo og Akershus som mottar relativt mest av statlige investeringer. Jeg mener det er viktig å presisere at det høye nivået på de statlige investeringene på det sentrale Østlandet i hovedsak skyldes store nasjonale prosjekter eller hovedstadsprosjekter som f.eks. utbygging av Rikshospitalet, OL på Lillehammer og utbygging av Gardermoen lufthavn. Jeg synes også det er viktig å få fram at det har vært knyttet særlige problemer til flaskehalser i infrastrukturen i hovedstadsområdet. I lang tid, fram til 1990, ble det gjort lite med Oslos veinett. Mye av de statlige investeringene, særlig på samferdselsfronten, har bidratt til å gjøre disse problemene mindre, noe som også er til distriktenes fordel. Jeg tror alle bør være enig i at hele landet trenger en hovedstad med god infrastruktur. Regjeringa er opptatt av å utvikle robuste regioner i alle deler av landet. Hvordan de statlige investeringene kan bli brukt som et virkemiddel for å stimulere utviklinga i distriktene, vil jeg komme nærmere tilbake til i den neste distrikts- og regionalmeldinga, som jeg vil legge fram for Stortinget i mars/april neste år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
La meg først få si at jeg ikke er enig med representanten Meltveit Kleppa i den omtalen som nå blir gitt av Nasjonal transportplan og handlingsplanen i forhold til bredbånd. Og når det er sagt, vil jeg si at jeg tror ærlig talt ikke at det er så stor forskjell på det Arbeiderpartiet og Senterpartiet mener i distriktspolitikken. Jeg tror heller ikke det er så stor uenighet om det som jeg også viste til i mitt første svar, nemlig at det har vært behov for en del store utbyggingsprosjekter som det – i hvert fall når det gjelder en del av dem – har vært bred politisk støtte til, og som nå er ferdige. Så er vi enige om at det er viktig å sørge for at det kan bo folk i alle deler av landet. Det vil denne Regjeringa fortsatt legge opp til. Det skal vi komme tilbake til på ulike måter, bl.a. gjennom den meldinga som jeg viste til i stad. Jeg tror det er ett punkt blant mange andre som det er viktig å fokusere enda mer på, og det er den statlige lokaliseringspolitikken, hvor jeg tror vi har mye å hente på å lokalisere flere arbeidsplasser ute i distriktene. Og da mener Arbeiderpartiet at det å satse på regionene – men ikke bare det – er ett viktig virkemiddel.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg er enig med representanten Meltveit Kleppa i at det haster med tiltak overfor dem som ikke har et permanent sted å bo. Jeg vil også med en gang si at jeg mener det er uverdig at det i et av verdens rikeste land – i hvert fall så langt vi har statistikk – ser ut til å være over 6 000 mennesker som ikke har tak over hodet, og det ønsker vi å gjøre noe med. Boligløsninger for bostedsløse og andre vanskeligstilte er et sentralt tiltak i den tiltakspakken for en mer solidarisk boligpolitikk som jeg på vegne av Regjeringa presenterte i sommer. Og det er heller ingen tvil om at bostedsløse er en prioritert gruppe innenfor boligtilskuddsordninga – det er faktisk den mest prioriterte gruppen. Når det kommer inn søknader om prosjekter og boligløsninger for disse gruppene, har de førsteprioritet innenfor boligtilskuddsrammen og vil få tilsagn fra Husbanken også i år. Jeg håper derfor på linje med representanten Meltveit Kleppa at det vil bidra til at vi får flere boliger for de bostedsløse. Kommunene ble også i år oppfordret til å lage boligsosiale handlingsplaner der bostedsløse er en sentral målgruppe. Dette arbeidet er godt i gang. Innsatsen overfor gruppen er foreslått fulgt opp og styrket for neste år. Aktivitetsnivået på boligtilskuddet er foreslått økt med 152 mill. kr, til 641 mill. kr. Økninga er på over 30 pst. og kan gi fra 750 til 1 000 flere boligløsninger til vanskeligstilte neste år enn det som er tilfellet i år. Regjeringas satsing på tiltak overfor bostedsløse gjenspeiler seg også i sosialministerens budsjettforslag. Der er det foreslått avsatt 15 mill. kr til aktiviseringstiltak for langtids sosialhjelpsmottakere og tiltak for bostedsløse. 6 mill. kr av denne bevilgninga øremerkes til utviklingstiltak overfor bostedsløse i de største byene, og Husbanken er bedt om å prioritere dette arbeidet. Når det så gjelder de mer langsiktige tiltakene, er det igangsatt et samarbeid med kommunene for å bedre boligsituasjonen for de bostedsløse. I høst ble de fem største bykommunene invitert til å delta i et fireårig utviklingsarbeid. Utviklingsarbeidet skal sikre at bostedsløse får et helhetlig hjelpetilbud der boligpolitiske virkemidler knyttes sammen med aktuelle helse- og sosialtjenester. Sentralt i dette er utviklinga av en boligkjede i form av en «trappetrinnsmodell», hvor graden av sjølstendighet i boforholdet skal kunne økes i takt med den enkeltes forutsetninger. De inviterte kommunene har sendt inn prosjektsøknader som nå er under behandling. I søknadene fra kommunene er det beskrevet tiltak knyttet til både tjenester og boligtilbud, og for i år har Sosial- og helsedepartementet avsatt 5 mill. kr til dette formålet. Husbanken, som er sekretariat for prosjektet, har framskaffet nødvendige midler til drift. En viktig målsetting fra Regjeringas side er å stimulere kommunene til å utvikle og prioritere tiltak overfor bostedsløse. Jeg håper og tror at også dette prosjektet kan bidra til det, for det er viktig at vi greier å skaffe denne gruppen mennesker et mer verdig liv, og det må vi få til så fort som mulig. Regjeringa er sjølsagt interessert i å bidra til det, noe også budsjettet viser.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Det Regjeringa har foreslått i statsbudsjettet når det gjelder boliger for neste år, er, som representanten Meltveit Kleppa helt sikkert kjenner til, den økningen på boligtilskuddsordninga hvor det kan gis rom for mellom 750-1 000 flere nye boliger. Det dreier seg om boliger både for ungdom og for de som er vanskeligstilte. Men i tillegg til det er det slik at vi nå har foreslått å øke husbankramma med 2 milliarder kr. Det må det jo bli flere boliger av. I tillegg til det legges det også opp til 1 000 studentboliger neste år. Det er summen av dette som gjør, mener jeg, at det er penger for å kunne hjelpe ikke minst de som trenger det mest, nemlig de bostedsløse, men det er også rom for å bygge flere boliger for gruppen ungdom, hvor det også er mange som ikke er inne på markedet i dag. Når det gjelder om jeg er bekymret for om de mest berørte kommuner gjør jobben, er det bra at det nå er større engasjement på området. Men jeg må nok si at jeg føler meg ikke helt sikker på at alle er like flinke. Derfor har jeg dialog med de mest berørte kommuner, og jeg kommer til å ha det også i tida framover, for Regjeringa kan ikke bygge boligene. Vi må spille på lag med kommunene.