trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-12-17:
Jeg legger til grunn at finansministeren deler mitt syn om viktigheten av tillit til budsjettsystemet og til Finansdepartementets anslag, og jeg legger til grunn at finansministeren tar inn over seg det jeg sa, og merknadene våre i innstillingen. Min replikk knytter seg til det temaet som finansministeren tok opp, nemlig verdigheten til mennesker som står på hver dag, og alle de små hjulene. En viktig del av de små hjulene i vårt samfunn er de frivillige ideelle organisasjonene, private aktører, som gir et fantastisk tilbud innenfor rus, psykiatri, rehabilitering – innenfor mange områder. Vi ser nå at mange av disse tilbudene bygges ned, samtidig som behovene øker. Vil finansministeren nå raskt komme tilbake med endringer i systemet som gjør at vi kan sikre både de private og de ideelle organisasjonene, som gir et så fantastisk godt tilbud til så mange mennesker i vårt samfunn?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-17:
Noen korte merknader også fra SVs side. Vi står jo bak innstillinga. Jeg vil bare understreke at vi har jo faktisk styrket BSU-ordninga. Men det er klart at det også er et dilemma knyttet til det, som vi også har understreket, nemlig at det gjerne er de som er bemidlet, som benytter seg av denne type ordninger. Særlig når det gjelder privat pensjonssparing, vet vi jo – det er det gjort analyser av – at det er de mest privilegerte delene av befolkninga som benytter seg av en sånn ordning. For eksempel viser jo finansministeren i brev til komiteen til at den forrige ordninga, nemlig IPA-ordninga, ble benyttet av dem som desidert har mest, og da vi avviklet den i 2006, viste det seg at om lag 60 pst. av skatteskjerpelsen tilfalt de 20 pst. av befolkninga med høyest bruttoinntekt. Så dette har også en sosial side. Det spørsmålet som vi må stille oss, er jo: Hvor stor andel av fellesskapets ressurser skal vi prioritere brukt til å subsidiere dem som er mest privilegert? Det er et spørsmål som vi bør ta alvorlig. Så til Christian Tybring-Gjedde, som – som vanlig, vil jeg si – tok munnen ganske full fra talerstolen og spisset sitt budskap. Han sa at stadig færre er med, og at vi har gjort folk til rentenister som er avhengig av ulike stønader – det er liksom ikke måte på hvor ille det går med oss her i Norge. I debatten om nysalderinga var det jo flere som påpekte nettopp det motsatte, nemlig at vi kan være rimelig fornøyde med den økonomiske situasjonen i dette landet, spesielt hvis vi ser oss rundt, men at vi er i en situasjon som allikevel er veldig alvorlig fordi vi er avhengig av landene rundt oss. Det er, som bl.a. representanten Lundteigen var inne på, en økende statsgjeld rundt omkring, og vanlige mennesker opplever at de må finansiere det gildet som finanseliten har kost seg med gjennom mange år. Jeg vil bare understreke at i Norge er det faktisk sånn at sysselsettingsandelen er en av de største i verden. Og jeg vil også si til representanten Tybring-Gjedde at noe av det som bl.a. bidrar til at det er så mange mennesker som er med, som deltar og er i arbeidslivet, er bl.a. at vi har ført en aktiv likestillingspolitikk, som altså Fremskrittspartiet alltid har vært imot. Så situasjonen ville ha vært ganske annerledes dersom det hadde vært representanten Tybring-Gjedde som hadde hatt hånda på rattet. Det samme gjelder også i spørsmålet om hva slags arbeidsliv vi skal ha. Er det noe vi vet, er det i hvert fall at et mer brutalt arbeidsliv, der arbeidstakernes rettigheter er sterkt svekket, bidrar til at veldig mange mennesker ender opp på stønader istedenfor å kunne stå lenger i jobb. Og økt bruk av midlertidighet, en sterk økning i bruken av konkurranseutsetting, anbud og privatisering er også noe av det som får veldig mange til å ende opp på stønader. Så der tror jeg kanskje at jeg ville ha dempet meg et par hakk. Til slutt vil jeg også bidra med lykkønskninger. Jeg ønsker alle i komiteen en god jul og takk for et veldig godt samarbeid.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-12-17:
Saken gjelder et forslag fra en samlet opposisjon, både om forbedring av ordningen for privat individuell pensjonssparing og om boligsparing for ungdom. Vi som tilhører regjeringspartiene, merker oss at det er ingen prioritering i forslaget, og det er jo sjølsagt opposisjonens privilegium å ikke gå så djupt inn i det, så der er vi jo i ulike situasjoner. Først noen synspunkter på sparing. Jeg vil være veldig tydelig på at med dagens rentenivå på innskudd i bank, dagens prisstigning og dagens skattlegging av renteinntekter og bankformue er det svært ugunstig å spare. Det må vi aldri glemme, det er det som ligger i bånn, og det er det som alle norske innbyggere forholder seg til i sitt møte med virkeligheten. Samtidig er det svært fristende å låne for dem som har inntektsevne til å betjene økende gjeld. Dette er et problem. Sånn skal det ikke være i en normalsituasjon ut fra Senterpartiets syn. Det skal lønne seg å spare, og det skal koste å låne. Det er en grunnleggende holdning som vi er nødt til å ha innafor en blandingsøkonomi, som vi slutter oss til. Imidlertid er det jo vanskelig, ja ganske umulig å realisere dette prinsippet under dagens internasjonale økonomiske situasjon. Derfor blir det enda mer viktig å ha vilje til å korrigere dette forholdet noe. Dette bør være bare sunn fornuft. Og her er det ungdommens atferd som er viktigst. Boligsparing for ungdom blir stimulert med skattelette. Dette er et viktig signal til ungdom som blir mye omsnakket i ungdomsmiljøer, mye mer enn det vi kanskje er klar over. Den omsnakkinga fører også til en diskusjon om samfunnsforhold som ut fra min kjennskap til ungdomsmiljøer er veldig positiv. Senterpartiet er en varm tilhenger av Boligsparing for ungdom, og jeg vil understreke at skattelette i form av BSU gir store endringer i holdningene hos mange ungdommer. 150 000 kr er ikke noe stort beløp i det boligmarkedet som ungdommen møter i dag. Det er altså for Senterpartiet viktigst å stimulere til sparing blant ungdom. Eldre har mange flere muligheter til å spare, så det er ikke så stort behov for ytterligere stimulans for de gruppene. Helt til slutt vil jeg takke for samarbeidet i finanskomiteen og samarbeidet med finansministeren, og ønske alle en fredelig jul.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-17:
Finansministeren var inne på klima og miljø i innlegget sitt. Mitt spørsmål går på de omfattende budsjetteringene knyttet til kjøp av klimakvoter. Venstre har påpekt det i fire budsjetter på rad og også i forhold til det inneværende budsjett, og det vi ser, er at det er budsjettert med 1,2 mrd. kr til kjøp av klimakvoter. I beste fall får man brukt 135 mill. kr. Dette er penger som vi mener kunne vært brukt helt annerledes. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor driver man en sånn type symbolbudsjettering, slik Venstre ser det, og har finansministeren tenkt å gjøre noe med det?
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-17:
Jeg var saksordfører da vi behandlet et tilsvarende forslag fra Fremskrittspartiet i mai i år. Samtlige opposisjonspartier gikk den gang, som i innstillingen i dag, inn for å likebehandle bøker og litteratur i momssystemet, enten det leses i en fysisk bok, høres gjennom en lydbok eller oppleves på et elektronisk lesebrett. Det er etter mitt og Venstres syn det eneste logiske, og det er et viktig prinsipielt standpunkt. Ved siste behandling argumenterte også regjeringspartiene svært sprikende. Arbeiderpartiet argumenterte utelukkende ut fra hensynet til statskassen, SV forsøkte seg på en spagat, der man var litt for og litt imot å likestille all litteratur, og Senterpartiet viklet seg inn i et langt resonnement om hva som var definert som en vare, og hva det er som er definert som en tjeneste i momsregelverket. Jeg har merket meg at verken SV eller Senterpartiet tar ordet i denne saken i dag. Jeg ser at alle regjeringspartiene nå har falt ned på Arbeiderpartiets argumentasjon om at det er hensynet til statskassen som er det bærende argumentet. I den forbindelse kunne det være interessant å høre hva det egentlig er som rettferdiggjør dagens momsfritak for fysiske bøker og lydbøker. Den argumentasjonen som framføres mot momsfritak på elektronisk litteratur, kunne akkurat like gjerne vært framført mot momsfritaket på fysiske bøker og lydbøker. For eksempel fremføres det i innstillingen mot forslaget at den beløpsmessige støtten fra staten gjennom fritak vil være vesentlig høyere til populære utgivelser med et stort salg enn snevrere utgivelser som selger lite. Det er jo akkurat det som skjer under dagens regime. Vi har hatt flere runder rundt regjeringens forslag om å innføre moms på elektroniske tjenester levert fra utlandet, som skal tre i kraft 1. juli. Etter mitt og Venstres syn er dette et forslag som ikke har noen annen funksjon enn å få inn økte inntekter til statskassen og å gjøre ting dyrere og mindre tilgjengelig for norske borgere. En rekke ting fremstår fortsatt som uklare, ikke minst hvordan regjeringen har tenkt å sanksjonere bedrifter og nettsteder som ikke vil innbetale moms til den norske statskassen, men som allikevel vil tilby elektronisk litteratur momsfritt. Når man er inne på denne rare definisjonsforskjellen mellom hva som er en vare eller ikke er det: Kan finansministeren forklare meg logikken i at det skal være momsfritak dersom man f.eks. gir bort et fysisk plastgavekort til en bokhandel for kjøp av bøker, mens det skal være moms dersom man gir bort et fysisk plastgavekort til iTunes eller andre nettsteder som tilbyr elektroniske varer? For det er jo det det er – varer – selv om regjeringen definerer det aldri så mye som en tjeneste. Det kunne være interessant, i og med at jeg sannsynligvis ikke får replikk, å høre finansministerens vurdering av hvordan det går med det arbeidet. Det er mitt stalltips at det ikke kommer til å være oppe og stå 1. juli – heldigvis hadde jeg nesten sagt.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-17:
I mitt innlegg snakket jeg om at elektronisk tjeneste levert fra utlandet skal være oppe og gå innen 1. juli. Så mitt enkle spørsmål er: Hvordan er fremdriften? Blir det sånn?
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-17:
Mye er sagt, juleferien står for døren, og vi behandler Stortingets siste sak i høstsesjonen. Også jeg skal fatte meg i korthet. Det blir litt i samme spor som representanten Gundersen. Som i forrige sak argumenterer regjeringspartiene og finansministeren prinsipielt når de hevder at skattefavorisering i svært liten grad påvirker den samlede private sparingen, og at det derfor ikke har noen hensikt å utvide beløpsgrensen. Da blir det logiske spørsmålet også her: Hvorfor avvikler ikke partiene og regjeringen disse ordningene, og hvorfor er flertallet tilfreds med at taket i BSU-ordningen ble hevet fra 100 000 kr til 150 000 kr i forrige periode, dersom dette var et tiltak som ikke var, for å sitere dem selv, «særlig virkningsfullt»? Det hadde vært mye bedre å si det som det er: Dette koster penger i form av noe reduserte skatteinntekter. Derfor er vi imot. Derfor prioriterer vi ikke dette. Jeg og Venstre har i de siste budsjettbehandlingene vært spesielt opptatt av to ting, som jeg håper finansministeren kan ta opp i sitt innlegg etterpå. For det første: Hvorfor er det bare 20 pst. fradrag for sparing i BSU-ordningen, mens det er 28 pst. fradrag for de fleste andre ordninger, som f.eks. fradrag for fagforeningskontingent, renteutgifter osv. Hva er logikken og det prinsipielle i denne forskjellsbehandlingen? Venstre har i sine alternative statsbudsjetter foreslått å heve denne grensen til 28 pst. – så også i vårt alternative statsbudsjett for 2011. Jeg er veldig glad for det representanten Lundteigen nettopp sa fra denne talerstol. Jeg deler mange av hans synspunkter. For det andre: På grunn av det nye pensjonsskattesystemet har ordningene med privat pensjonssparing blitt langt mindre fordelaktige, og mange finansinstitusjoner har varslet at de vil avvikle sine ordninger og tilbud på grunn av dette. Dette var en bieffekt av Stortingets vedtak som i hvert fall ikke jeg hadde stor nok oppmerksomhet rundt. Det må jeg selvsagt bare ta på min kappe. Så er jeg veldig usikker på, og vet ikke, hvor mye fokus finansministeren hadde akkurat på det, og i hvilken grad han var klar over dette. Så vil også jeg takke for et veldig godt samarbeid og takke finansministeren for at han kommer hyppig hit til Stortinget og svarer på alle våre spørsmål og utfordringer. Tusen takk! Ha en god og fredelig jul, alle sammen – også presidenten!
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-17:
Først sier jeg god jul, og så begynner jeg igjen – jeg beklager det. Men jeg er veldig opptatt av at det innenfor BSU-ordningen er 20 pst. fradrag for sparing. Det å få unge til å spare, synes jeg er veldig, veldig viktig. Så kan vi sammenligne med fradrag for fagforeningskontingent, renteutgifter, osv., som jeg nevnte i innlegget mitt. Kan vi forvente at det skjer noen endringer her?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-12-17:
Regjeringen velger å bruke 1 mrd. kr ekstra på kommuneøkonomien i forbindelse med saldert budsjett, og det gjør man fordi man har fått større inntekter enn beregnet. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Grunnen til at man ikke f.eks. har brukt mer penger på eldreomsorgen tidligere – for manglene er jo der ute i kommunene – er det mangel på penger? Hvorfor bruker man 1 mrd. kr, og ikke 2 mrd. kr eller 5 mrd. kr? 1 mrd. kr er jo 1 pst. av de økte inntektene man har fått. Hva er grunnen til at man plutselig finner rom for 1 mrd. kr nå, og ikke har funnet det tidligere?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-12-17:
Jeg ønsker å løfte dette opp på et mer ideologisk nivå. Norge er stor på sparing på offentlige hender, vi er relativt beskjedne på privatsparing. Statens pensjonsfond er altså på 3 500 mrd. kr, og det kan dobles innen en eller annen gang i fremtiden. Finansministeren har tidligere uttalt at det klokt å ha «pæeng på bok», og det er for så vidt de fleste enig i. Man skulle da tro at jo mer penger på bok man har, jo klokere er det. Mener finansministeren at jo større Statens pensjonsfond blir, jo bedre er det for Norge, jo større Statens pensjonsfond blir, jo lysere fremtid er det for Norge, og jo større Statens pensjonsfond blir, jo mer bærekraftig vil Norges finansielle situasjon være?
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2010-12-17:
Forslaget fra mindretallet i komiteen om merverdiavgiftsfritak for e-bøker er identisk med et forslag som ble debattert våren 2010. De ulike partiene ser ut til å konkludere på samme måte som da vi debatterte forslaget i mai. Det meste som ble sagt i debatten den gang, er nok fortsatt gjeldende. Norge er et lite språksamfunn med en lang tradisjon for å frita det trykte ord for merverdiavgift. Spørsmålet om hvordan e-bøker passer inn i dette bildet, har skapt mye debatt. Finansministeren er opptatt av arbeidet med å sikre like avgiftsbestemmelser for norske og utenlandske e-bøker. Det er et arbeid regjeringspartiene støtter opp om. Opposisjonen ønsker innlemming av e-bøker i momsfritaket som gjelder for litteratur. Det forslaget får ikke flertall i komiteen. Jeg viser til merknadene og innstillingen der partiene kommenterer forslaget. Mitt syn er at denne typen debatter passer best i en større sammenheng om hvordan vi ønsker at Norge skal fordele ressursene sine som helhet, og hvordan vi skal innrette ordninger for støtte. Når det gjelder momssystemet, er mitt syn at det for det første ikke bør være for mange satser og unntak. I så fall blir det komplisert å styre og tolke regelverket, og samfunnet vil bruke ressurser for å tilpasse seg systemet. For det andre bør Stortinget ha styring med hvordan vi prioriterer støtte til gode formål i forhold til hverandre, og vi bør ha en formening om hvor stor støtte ulike tiltak bør ha. Dette er enklere å få til med direkte budsjettilskudd enn med avgiftsfritak. For det tredje betyr en ordning med momsfritak at bransjen får større gevinst av ordningen når handelen går bra, enn når handelen går dårlig, og behovet for støtte kanskje er sterkere. På samme måte får utgivelser større støtte dess mer populære de er. Det er altså de populære, brede utgivelsene momsfritaket først og fremst støtter opp om. Det er et poeng som er tilsvarende ett som er debattert i lys av Mediestøtteutvalgets innstilling som kom i går. For det fjerde gjelder et generelt momsfritak for utgivelser både på norsk, engelsk og andre språk. Hvis formålet er å fremme norsk litteratur, finnes det dermed kanskje mer målrettede metoder. Det finnes gode argumenter for likebehandling av bøker og e-bøker, men dette er også virkninger av momsfritak, som jeg tror det er viktig å tenke godt gjennom, hvis vi går inn for endringer. Jeg er glad for den teknologiske utviklingen som gir oss muligheter til å lese e-bøker. Moderne teknologi skaper en rekke nye muligheter. Jeg vil gjerne delta i en diskusjon om hvordan vi kan likebehandle ulike teknologier, tilrettelegge for forfattere og fremme norsk skriftkultur. Men jeg mener det er en debatt som bør ses i en bred sammenheng, og der det ikke er gitt at det momsfritaket som var riktig på 1960-tallet, er det beste virkemidlet for å fremme elektroniske løsninger i dag.
Arve Kambe (Høyre), 2010-12-17:
Høyre er med på forslaget om å innføre avgiftsfritak, momsfritak, på e-bøker, på samme måte som vi har det i dag for papirbøker. Høyre fokuserer på det språklige og det kulturelle aspektet, ikke det avgiftspolitiske aspektet når vi snakker om moms på e-bøker. Årets julegave i 2010 blir sannsynligvis iPad. Det harmonerer med lanseringen av en norsk e-bok-portal. Flere får muligheten for å laste ned. Det man ser, er at det er den unge generasjonen som først tar i bruk disse virkemidlene. Stortinget bør vite at flere og flere av de unge heldigvis i større og større grad også leser bøker på engelsk og gjerne på andre språk, og begrunnelsen historisk sett for å la norsk litteratur være billig har nemlig vært at ingen i Norge skal bruke pris som argument for ikke å kjøpe bøker. Særlig e-bøker er nok avhengig av å ha en lavere pris enn andre bøker. Problemet for norske e-bøker er at vi har betydelig færre brukere å dividere kostnaden på enn land med brukere som leser engelsk, amerikansk, tysk eller de store asiatiske språkene. Derfor har det vært et poeng for Høyre å videreføre den kulturbeskyttelsen som momsfritaket innebærer også i den digitale plattformen. Det er en skjebnens ironi at bøker på papir, som forurenser gjennom transport og trykkeri, har momsfritak, mens bøker som en kan laste ned ved et tastetrykk, skal det betales 25 pst. moms på. Det er ganske merkelig at regjeringen har en slik innfallsvinkel her. For å styrke det norske språket også i framtiden må språkpolitikken være teknologinøytral. E-bøker er billigere, de er raskere, de er mer fleksible, de øker tilgjengeligheten, de er mer miljøvennlige, og de oppdateres kontinuerlig istedenfor at en må vente på neste opplag. Dessuten er det slik at bøker på papir er momsfrie, lydbøker – som til en viss grad er med på den teknologiske utviklingen her – er momsfrie, men plutselig når det kommer på e-bok, er det avgiftsentusiastene i Finansdepartement som har overtatt. Det tyder på at utviklingen kanskje går litt for fort for regjeringen kulturpolitisk. Vi så at Mediestøtteutvalget i går ikke kom med bare én anbefaling, men det kom med mange anbefalinger når det gjelder moms. Det er en hel haug med forslag – ulike momssatser på aviser, e-aviser, nettaviser eller hva det måtte være. Det viser at regjeringen er i tvil om hva man faktisk ønsker med den kulturpolitiske momsen. Det ser man i forhold til Mediestøtteutvalget. Jeg kommer også til å utfordre finansministeren i replikkutvekslingen etterpå om regjeringens syn på dette. Høyre ønsker å støtte det forslaget som vi har vært med på i finanskomiteen, om at bøker i e-format selvsagt unntas moms.
Arve Kambe (Høyre), 2010-12-17:
Jeg vil starte med å ønske finansministeren god jul. Så håper jeg at finansministeren får en bok til jul, og av hensyn til giveren får man håpe det er en papirbok, slik at giveren kommer billigst mulig fra det. Ellers vil jeg også gratulere med dagen i forhold til revisjonsplikten. Der har virkelig finansministeren gjort en god jobb med å parkere både SV og LO. Det håper jeg han fortsetter med i det nye året. Anniken Huitfeldt har stått på talerstolen her i Stortinget og sagt at slaget om moms på e-bøker ikke er avgjort i regjeringen. Når vi hører finansministeren, når vi leser statsbudsjettet, og ikke minst når vi hører statssekretæren til finansministeren, er rett og slett mitt spørsmål til finansministeren: Har Anniken Huitfeldt rett i at saken om moms på e-bøker ikke er avgjort av regjeringen?
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2010-12-17:
Saken vi nå skal behandle, er fremmet av representanter fra alle opposisjonspartiene. Det foreligger en anmodning om å legge fram et forslag til å endre ordningen for individuell pensjonssparing – IPS – med fradrag i alminnelig inntekt for årlige innbetalinger på inntil 40 000 kr, og en anmodning om å endre ordningen med boligsparing for ungdom – BSU. Hele komiteen mener det er positivt at en sparer penger for å trygge pensjonisttilværelsen økonomisk. Det er også positivt at unge mennesker som har anledning til det, sparer til egen bolig. Men vi har ulike oppfatninger av skattefavorisering av ulike spareformer og hvorvidt det stimulerer til mer sparing samlet sett. Komiteens flertall er enig med statsråden når han i sitt brev til komiteen gir uttrykk for at det er gode prinsipielle argumenter mot å skattefavorisere bestemte spareformer. Forskning viser at slik skattefavorisering ikke fører til mer sparing totalt sett, men at det først og fremst påvirker sammensetningen av allerede eksisterende sparing. De viktigste virkemidlene for å trygge pensjonisttilværelsen økonomisk er for øvrig folketrygden og de obligatoriske tjenestepensjonene. Muligheten folk har til å spare utover det som settes av i de kollektive ordningene, varierer, men de med de høyeste inntektene har de største mulighetene. IPS er en spareordning først og fremst for dem som har midler til å sette av utover de kollektive ordningene. IPS ble fjernet i 2007, men gjeninnført i 2008 i forbindelse med pensjonsforliket. En heving av fradragsbeløpet i ordningen må etter flertallets mening også vurderes ut fra et fordelingsmessig synspunkt. Unge mennesker som etablerer seg i boligmarkedet, har det lettere om de har spart penger på forhånd. Derfor er BSU-ordningen god for dem som har mulighet til å legge penger til side med tanke på boligkjøp. Flertallet er derfor tilfreds med at taket for ordningen ble hevet til 150 000 kr i forrige periode. Flertallet er enig med forslagsstillerne i at bolig er viktig for nordmenn. Det er også det største spareobjektet vi har. Å legge til side til kjøp av bolig er positivt, men det går faktisk også an å spare penger uten at en får skattefradrag. Om ordningen med BSU skal gjøres enda gunstigere, er også en vurdering med fordelingsmessige hensyn i seg. Det er ikke sikkert at vi når dem med de største utfordringene med å etablere seg i boligmarkedet ved å gjøre BSU-ordningen enda bedre for dem som har muligheter til å benytte seg av ordningen. Dette må være en del av den totale vurderingen. Vi er ikke uenig i at sparing er positivt. Tvert imot skulle flere ha begrenset det private forbruket og spart mer. Men, som sagt, det er alltid flere hensyn som skal tas om hvorvidt en skal skattestimulere enkelte spareordninger. Jeg går ut fra at ordningen med IPS og grensen for fradrag ved den ordningen blir vurdert i forbindelse med det videre arbeidet med å tilpasse de private pensjonsordningene til ny alderspensjon, som trer i kraft fra 1. januar 2011. Jeg har først og fremst gjort rede for flertallets syn i saken. Andre vil redegjøre for forslagsstillernes syn. Jeg anbefaler herved innstillingen.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-12-17:
De forslagene som er framsatt i dokumentet, har også vært diskutert i budsjettsammenheng. Der har Høyre vist hva vi mener ved å foreslå IPS-beløpet økt, og at den øvre grense for årlig sparebeløp og prosentsats på skatt når det gjelder BSU, skulle heves. Når det gjelder denne debatten, biter jeg meg merke i måten man bruker ordet «prinsipiell» på, at det er en prinsipiell motstand mot å stimulere visse spareformer. Det synes vi vi bestrider mye av ved den argumentasjonen som ligger bak, for det er klart at her har vi to spareformer som stimulerer til langsiktighet. Det er ikke sånn at man sparer i noen av disse for å dra på ferie om et år, og sånn sett har disse spareformene en stor verdi. De er også veldig treffsikre. Det er klart at BSU er blitt veldig aktualisert gjennom Finanstilsynets krav til bankene om at det skal være 10 pst. egenkapital ved boligkjøp. Det er et krav som Høyre synes er fornuftig, for det er klart at det er et kraftig bidrag til å stabilisere boligmarkedet at man faktisk krever egenkapital. Men da må man også justere ordningene, slik at de blir reelle i forhold til det boligmarkedet ungdom faktisk møter. Det er klart at du kommer ikke langt med 150 000 kr hvis det er en ung familie som skal etablere seg og er førstegangskjøper i boligmarkedet. Når det gjelder pensjon, er jeg enig med foregående taler i at det ideologiske skillet går mellom om man bare skal satse på at staten vil ta seg av oss gjennom de ordninger som er der, eller om man også skal stimulere til at hver enkelt tar ansvar for sin egen alderdom og den kvaliteten man faktisk vil ha på den alderdommen, når den kommer. Der er det et markert skille i måten man håndterer spørsmålet på. Til slutt har jeg lyst til å kommentere næringsnøytralitet, for jeg synes det er en markert næringsnøytral tilnærming til hele spørsmålet i denne sammenhengen. Vi vet alle at næringsnøytralitet faktisk var noe som ble funnet opp av Stoltenberg under Stoltenberg I-regjeringen, men det brukes ofte i skjellsordsammenheng mot Høyre. Da kan man jo ikke unngå å legge merke til at det blir vekselvis bruk av næringsnøytralitet, for her – i den saken vi nå behandler – passer det altså veldig godt å komme tilbake til en litt næringsnøytral argumentasjon. Da er det litt underlig – til slutt – at man ikke responderer på i hvert fall den delen av pensjonsforslaget som går på symmetri i beskatningen. Jeg tror verken flertallet eller finansministeren har kommentert at en del av forslaget går ut på at det skal være samme skattebehandling av det beløpet du betaler inn, som det du får ut. Det er jo det minste man burde kunne kreve en aksept for fra regjeringens side. Jeg tror kanskje det er nettopp litt mangel på prinsipper som opinionen reagerer på for tiden, og det får regjeringen få lov til å tenke over gjennom jula. Jeg vil slutte meg til forrige taler og takke kollegaer i finanskomiteen og også finansministeren for samarbeidet gjennom året og ønske alle en riktig god jul.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-12-17:
Jeg tror vi skal være enige om at pensjonsfond og sparing aldri kommer til å erstatte behovet for å holde befolkningen aktiv i arbeid, så uansett er det den beste løsningen. Og sånn sett er jeg enig i deler av finansministerens innlegg. Jeg vil også returnere ønsket om et godt nytt år. Jeg synes i hvert fall det var oppløftende signaler at sparing er nyttig, som jeg tror han sa. Det kan jo gi håp om at man gjør den samme snuoperasjonen som man nå har gjort med revisjonsplikten i små selskaper. Hvis man ser på Finanstilsynets krav, er det mye som tilsier at man bør forbedre BSU-ordningen videre. Et spørsmål til en liten avklaring: I brevet til komiteen sier statsråden: «Skattefradraget er videre høyere for dem med høyere inntekt enn for dem med lavere inntekt.» Det er jo en gjennomsnittsbetraktning. Jeg vil gjerne ha bekreftet at ordningen er gunstigst for dem med lav inntekt – så lenge det er over minimum for fradrag.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
På vegne av representantene Per Arne Olsen, Kari Kjønaas Kjos og meg selv vil jeg fremme et forslag om innføring av samfunnskontrakt for å bedre samspill mellom offentlig sektor og ideell sektor.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
På vegne av representantene Siv Jensen, Bård Hoksrud, Morten Ørsal Johansen og meg selv vil jeg framlegge forslag om bevilgning til umiddelbar start på sikkerhetsutbedringer i Telemark Fengsel, avdeling Skien.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
På vegne av representantene Christian Tybring-Gjedde, Per Arne Olsen, Jon Jæger Gåsvatn og meg selv vil jeg framsette et forslag om å sikre videre drift av Aker sykehus i Oslo.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2010-02-18:
På vegne av stortingsrepresentantene Elisabeth Røbekk Nørve, Lars Myraune, Siri A. Meling, Bjørn Lødemel og meg selv ønsker jeg å fremme forslag om en handlingsplan for å hindre en forsyningskrise i kraftforsyningen til Trøndelag og Møre og Romsdal. På vegne av stortingsrepresentantene Jan Tore Sanner, Frank Bakke Jensen, Olemic Thommessen, Gunnar Gundersen, Ivar Kristiansen, Elisabeth Aspaker, Svein Harberg og meg selv ønsker jeg å fremme et forslag om motorferdsel i utmark og endringer i loven som bidrar til å styrke det lokale selvstyret.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-02-18:
På vegne av representanten Siri A. Meling og meg sjøl vil jeg fremme et forslag om justeringer i Verneplan for vassdrag som gjør det mulig å gjennomføre Rauma Energi sine planer om flytting av inntaket til Verma kraftverk til Storhaugen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-02-18:
Det er interessant å høre en representant for et regjeringsparti i en regjering som har den største uenigheten om strategien internt i sin regjering, prøve å si at det er Høyre som er uenig. Vi har ikke uttrykt noen uenighet i strategien, tvert imot brukte jeg store deler av mitt innlegg på å fortelle at det er viktig med enhetlige politiske signaler. Det vi derimot har sagt at vi gjerne kunne tenke oss en diskusjon om, er det skillet som Regjeringa ønsker å opprettholde mellom sivil og militær innsats. Jeg brukte slutten av innlegget mitt på å forklare viktigheten av å koordinere innsatsen både sivilt og mellom sivile og militære, sånn at man får utnyttet den totale norske innsatsen på en måte som kommer afghanerne til gode. I dag opererer Regjeringa med – og velger å fastholde – et så å si vanntett skott mellom sivil og militær innsats. Fra stadig flere hold hører vi at det er et skille som fungerer på papiret her hjemme, men ikke på bakken i Afghanistan. Det er et skille som jeg tror kommer til å bli utfordret stadig sterkere i framtida, både fordi flere og flere av våre allierte går bort fra et sånt skille, og fordi vi ser at det som skal til for å bedre innsatsen, er en sterkere koordinering på alle plan.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-02-18:
Diskusjonen om sivilt og militært samarbeid foregår på veldig mange plan, og jeg tror det er viktig å være klar over én ting: I det såkalte humanitære rommet er det mange aktører. Vi har de rent humanitære organisasjonene som yter nødhjelp, som yter bistand der og da, når ting er alvorlige. Så har vi utviklingsaktørene. Det er viktig å være klar over at utviklingsaktørene i sin natur er politiske. Det kan virke rart ut fra et norsk ståsted å si at en utviklingsorganisasjon har et politisk oppdrag når man f.eks. bygger jenteskoler i Afghanistan. Men situasjonen er at det er en dyp inngripen i et lands politikk og i et lands måte å organisere seg på. Det er kontroversielt, og det betyr at når vi nå står overfor en fiende som ikke skiller mellom sivilt og militært – angrepet på FNs gjestehus 28. oktober i fjor, der FN altså blir et mål i seg sjøl og FN angripes, er et veldig godt eksempel på det – er det viktig å sørge for en bedre koordinering, sånn at den innsatsen vi yter, kommer fram. Vi har ikke noe ønske om at militære skal drive med sivile oppgaver, men når det er det eneste som skal til for å få jobben gjort, mener jeg at diskusjonen om koordinering må komme opp.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-02-18:
Utenriksministeren sa i sitt innlegg at han var for koordinering, men ikke for en type koordinering der man går parallelt inn med sivile og militære virkemidler. I den anledning mener jeg det er interessant å diskutere den offensiven og den operasjonen som nå skjer i Marjah. Der er jo hele poenget at de militære går inn for å sørge for både «clear and hold», og så følges det av en umiddelbar sivil innsats der man altså får inn utviklingsaktører, både afghanske og vestlige, som sørger for at den strategien man da på overordnet nivå har bestemt seg for, gjennomføres. På den måten er altså den sivile og den militære innsatsen en implementert del av den overordnede innsatsen. Hva mener utenriksministeren om det?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-02-18:
Vi har plukket opp noen signaler om at tyskerne under det siste forsvarsministermøtet i NATO la på bordet en ny strategisk plan for Nord-Afghanistan. Spørsmålet til forsvarsministeren er om det medfører riktighet, og i så fall om forsvarsministeren kan informere Stortinget om hva det initiativet går ut på.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-02-18:
For å få avsluttet debatten – forhåpentligvis – vil jeg bare først få takke for det jeg syns har vært en god og opplysende debatt. Det er mange ulike aspekter som har kommet fram. Jeg vil si til representanten Heikki Holmås, som etterlyser en sterkere rolle for FN, at han må være glad for at det nå er utnevnt en sivil representant inn mot ISAF, som skal koordinere ISAF og UNAMA bedre. Det må være et skritt i riktig retning. Jeg ønsker å knytte noen kommentarer til det som har vært et stort tema under deler av debatten, nemlig eventuelle forhandlinger med Taliban. Jeg tror det er veldig viktig at vi har noen ting klart for oss. For det første: Det er en prosess afghanerne sjøl må lede. Til nå har de satt veldig klare vilkår for den prosessen. For det første må man ha respekt for grunnloven, for det andre må man levere inn våpen. I bytte mot det kan man få jobb, penger og landområder. Det er et klart bytteforhold, og det må ligge noe grunnleggende i bunnen. For det andre er prosessen viktig fordi det vil vise modenheten til de afghanske myndighetene og vise hvordan man vil håndtere det. Men det er samtidig grunn til å være bekymret for at mange mener at Karzai kanskje strekker ut en for lang arm til Taliban i den prosessen som nå pågår. For det tredje: Det er en stor utfordring at Taliban er en veldig uensartet gruppe. Taliban er ikke én gruppe, og de har heller ikke samme mål – man kan i hvert fall dele det inn i tre. På den ene siden er det de som er sterkt ideologisk overbevist. Den andre gruppen er de som egentlig er ute etter en best mulig avtale med andre opprørsgrupper for å samle seg. Og så har vi den tredje gruppen, som kanskje er de som først og fremst er fattige landsbyboere som på ulike måter blir betalt av Taliban, og som dermed slutter seg til dem. Det er uansett uhyre viktig at den diskusjonen om forsoning, reintegrering og fred som nå skjer, ikke skjer betingelsesløst. Den skjer ikke betingelsesløst verken fra afghanske myndigheters side eller fra det internasjonale samfunnets side. Dét er det viktig å understreke, og dét er en kontrast til den diskusjonen om tilsvarende prosesser som særlig ett parti i denne sal var opptatt av for et par år siden. Helt til slutt vil jeg bare trekke fram et sitat fra en norsk soldat som nå trener med Telemark bataljon på Rena, klar til å reise til Afghanistan i mars. Det er et sitat som imponerte meg stort, og som jeg syns forteller noe om hvorfor de er der. Han sier: Det at vi har mistet en av våre, skyldes at fienden viser seg oftere enn tidligere. Det er bedre at de kommer og slåss mot oss enn at de tar sivile som ikke kan forsvare seg.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Det har tradisjonelt vært bred enighet om norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk, så også om Norges bidrag i Afghanistan. Det er viktig når vi engasjerer oss internasjonalt, noe som bestandig reiser mange vanskelige prinsipielle spørsmål, at det er bredest mulig enighet. Likevel hører vi og leser vi at Eriksen Søreide og Høyre er kritiske til den linja Regjeringa fører i Afghanistan. Samtidig er det vanskelig å se noen alternativ Afghanistan-politikk fra Høyre. Så spørsmålet mitt er: Hva er egentlig Høyre uenig i? Jeg gir nå komitélederen muligheten til eventuelt å oppklare: Hvis Høyre er uenig i den politikken som føres, hva ville vært Høyres politikk i den krevende situasjonen som nå er i Afghanistan?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Det er nok flere som ble noe overrasket over Høybråtens uttalelser om SV. Hadde jeg vært SV-er, hadde jeg i grunnen blitt smigret over den rollen partiet tilegnes når det gjelder Afghanistan, nå også faktisk som ansvarlig for sjølve krigen. Jeg går ut fra at Høybråten mente at SV og Regjeringa er ansvarlige for Norges tilstedeværelse i Afghanistan. De nåværende regjeringspartiene er seg sitt ansvar bevisst, sjølsagt, men jeg tør minne Høybråten om at Norge har vært i Afghanistan siden 2002, og da satt Høybråten i regjering. Så spørsmålet mitt blir: Angrer Høybråten i dag på de beslutningene han var med på da han satt i regjering?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Representanten Myhre framstilte det som om jeg hadde påstått noe à la at demokratiet ikke har noen tradisjon i Afghanistan. Nå er vel for så vidt det riktig. Men jeg kan i grunnen ikke erindre at jeg nevnte demokrati i Afghanistan i det hele tatt. Det jeg sa i mitt innlegg, var at vi må ta afghansk kultur og tradisjon på alvor – og det er noe ganske annet. Det er noe også flere talere har understreket i debatten. Sjølsagt skal norsk innsats og internasjonal innsats rettes inn mot å bygge opp et demokrati i Afghanistan, det skulle bare mangle. Og jeg vil legge til: Hele den internasjonale innsatsen rettes nå inn nettopp mot det. Vi skal sjølsagt ikke akseptere korrupsjon. Vi skal ikke akseptere kvinneundertrykkelse. Det er ingen diskusjon om eller rom for å fire på menneskerettighetene. Men i ethvert demokrati vil det fattes avgjørelser som andre ikke liker. Jeg har inntrykk av at mange i Fremskrittspartiet har stor sans for USA. USA er et land som har dødsstraff. Jeg synes det er helt forkastelig – jeg vet ikke hva Peter N. Myhre mener – men jeg respekterer USA som demokrati, sjøl om jeg er uenig i avgjørelser som fattes i USA. På samme måte vil et afghansk fungerende demokrati helt sikkert fatte avgjørelser som vi her i en vestlig hovedstad vil ha problemer med å akseptere. Vi skal ta afghansk kultur og tradisjon på alvor, men vi skal sjølsagt ikke akseptere brudd på menneskerettighetene.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-18:
Jeg skal henge meg på det representanten var inne på på slutten – dette skillet mellom militær og sivil innsats. På London-konferansen i januar leverte flere organisasjoner innspill, hvor de bl.a. advarte mot en militarisering av den humanitære hjelpen. En rapport fra Care, det afghanske utdanningsdepartementet og Verdensbanken viser at afghanerne betrakter skoler og utdanningsinstitusjoner som er bygd med støtte av de militære PRT-ene, som mer sårbare for angrep. Vi har fra norsk side vært opptatt av at det ikke er en militær oppgave å forestå sivil bistand på taktisk nivå, noe også Kai Eide lovpriste i et foredrag i Afghanistankomiteen i februar. Så hører vi gjentatte ganger representanten Eriksen Søreide ta til orde for et tettere sivilt-militært samarbeid, og ikke bare på koordineringssiden. Mener Eriksen Søreide at hjelpeorganisasjonene og Kai Eide tar feil i dette spørsmålet, mens hun har rett?
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-18:
Jeg var inne på Fremskrittspartiets hjemmesider i forbindelse med forberedelsene til denne debatten for å se hva som sto om Afghanistan. Da fant jeg noe interessant: Fremskrittspartiet «Vil videreføre Norges engasjement gjennom NATO og ISAF i Afghanistan, til tross for at regjeringspartiet SV ble grunnlagt på bakgrunn av motstand mot NATO». Det er oppsiktsvekkende at SV blir tillagt så pass mye vekt i partiprogrammet til Fremskrittspartiet! Det som mitt spørsmål går på, er at på Fremskrittspartiets hjemmesider kan man i et oppslag fra desember lese: «Siv Jensen frykter at Norge vil svare nei til en eventuell henvendelse om å sende flere soldater til Afghanistan. Hun sier det er Norges ansvar å øke styrkebidraget.» Nå sa representanten Høglund i sitt innlegg her at vi må erkjenne at Norge ikke har flere soldater å bidra med, men likevel er det da et uttalt mål for Fremskrittspartiet med flere norske soldater. Mitt konkrete spørsmål er: Hvor stor styrke mener Fremskrittspartiet at Norge egentlig burde stilt med?
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-18:
Det er åpenbart at en sikring av de sivile er viktig i Afghanistan, og SV har jo også tatt til orde for at man gjennom FN må sørge for å ha en koordinert innsats i Afghanistan. Men vi mener primært ikke at norske militære styrker skal være med i afghanske operasjoner. Det som er det viktige for SV nå, er å få til den sivile gjenoppbygginga, at afghanerne selv skal sikre tryggheten for sine sivile. Vi skal være en pådriver for at kvinners rettigheter blir sikret i den sivile oppbygginga, ta til orde for at kvinner må bli hørt på lik linje med menn. Det er noe av det viktige for å få løftet kvinners posisjon i Afghanistan.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-18:
Nå står jo SV på den regjeringserklæringa som alle kjenner til, at Norge skal være med og sikre soldatenes og de siviles trygghet så lenge det er påkrevd, på det militære nivået vi er på pr. i dag. Vårt standpunkt er at vi skal støtte opp om FN-operasjoner, FN-koordinerte operasjoner, når det gjelder både sikring av sivile og oppbygging av sivile, og selvfølgelig også gjennom mentorering. Vi ser det som gledelig at vinklingen fra norsk side, og nå også fra internasjonal side, i stadig større grad går på denne mentoreringen, som går ut på at man skal lære opp afghanerne selv til å få et sikkert system – egne politistyrker, en egen hær – som kan sørge for også den sivile sikkerheten i tida framover.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-18:
Jeg vil ikke si at jeg er bekvem med den situasjonen som Høybråten her beskriver. Vi har stadig talt for at det er viktig med et skille mellom sivil og militær innsats, noe jeg også påpekte i min replikk til representanten Eriksen Søreide tidligere i dag. Å redde liv er uansett viktig. Gjøres det, slik som representanten Hansen også påpekte her, av militære, så er det en selvfølge. Men vi mener at vi ikke skal ha et samrøre. Vi mener at det ikke skal være en primær oppgave for militære leger å drive sivile sykehus. Det er helt på linje med det som representanten Hansen svarte på et tilsvarende spørsmål fra representanten Høybråten tidligere i dag.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Jeg mener vi har all grunn til å være stolte av det vi bidrar med, og har bidratt med, i Afghanistan. Og vi skal stå ved våre forpliktelser der. Hvorvidt man skal øke den militære delen av bidragene – i forhold til forespørsler om å bidra i andre konfliktområder – synes jeg det er vanskelig å ta stilling til, uten å vite hva vi da står overfor. Det må bedømmes der og da. Utviklingen i Afghanistan vil forhåpentligvis gå inn i en fase hvor det blir lagt mindre vekt på den militære biten og mer vekt på opplæring, mentorering osv. Det vil også medføre endring med hensyn til hva slags styrker vi skal sende til Afghanistan.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Jeg vet ikke om det er riktig at vi her i Stortinget skal være helt detaljerte når det gjelder dette, det tror jeg vi skal overlate til dem som er ute i felten, og deres overordnede myndigheter her hjemme. Men den viktigste koordineringen bør vi få se på et overordnet nivå, hvor vi altså må bidra til å argumentere for at FN gis en sterkere koordinerende rolle, at FNs kapasitet til å koordinere økes, og at alle landenes vilje til nær sagt å underlegge seg en slik koordinering øker. Det tror jeg vil være det aller viktigste.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Det skillet er viktig å ivareta, særlig i forhold til den humanitære innsatsen. Spørsmålet blir hvilke enheter som skal gjøre hva. Vi må være sikre på at det ikke blir en sammenblanding av de militæres roller og de siviles roller på en måte som gjør at man misoppfatter hvem det er som gjør hva. Det betyr selvsagt ikke at militære skal unnlate å bidra i situasjoner hvor det kan stå om liv og død, og i akutte situasjoner, men jeg tror det er en fordel at vi holder sivile leger i sivile sykehus og militære leger i militære sykehus.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Hvis representanten Høglunds erklæring om at skatt er viktig for et godt samfunn, er klarert med partiets finansfraksjon, er det kanskje mer myntet på å skape fredeligere forhold overfor Høyre enn i Afghanistan. Representanten Høglund sa, helt riktig, at det er behov for en bedre koordinering og avsluttet innlegget med det. Det er vel bred enighet om at FN må spille en sterkere rolle i det arbeidet. Fremskrittspartiet er ikke blant FNs varmeste og sterkeste forsvarere, men mener representanten Høglund at FN er den internasjonale organisasjonen som må spille den rollen i Afghanistan?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Nå er jeg ikke sikker på om Peter N. Myhre virkelig misforsto, slik han ga uttrykk for. Men når vi snakker om at vi må søke løsninger i Afghanistans historie og kultur, innebærer jo ikke det at vi skal godta kvinneundertrykking, eller at vi skal godta korrupsjon. Det er nok eksempler på at man fra vestlig side har vært inne for å bidra eller prøve å føre andres krig, f.eks. Vietnam-krigen, hvor man nettopp på grunn av mangel på forståelse for det samfunnet man gikk inn i, gjorde mange feil. Vi kan også snakke om Irak-krigen. Amerikanerne trodde de skulle bli møtt av jublende folkemasser, men vi fikk en helt annen situasjon. Det er det det handler om. Det er forskjell på det å akseptere kvinneundertrykkelse og det å kreve at de skal ta et kvantesprang over i norsk og nordisk standard. Selv ikke Fremskrittspartiet har vi fått til å ta i bruk kvotering for å styrke kvinnenes plass. Det er altså mange skritt på veien fra å akseptere undertrykkelse til å ha en viss forståelse og respekt for at et samfunn som var et føydalsamfunn for ikke lenge siden, må ta denne utviklingen skrittvis. Når det gjelder korrupsjon, skal det være nulltoleranse, men vi vet at det er krevende å gjennomføre i praksis. Da må vi, som utenriksministeren var inne på i sin redegjørelse, innrette hjelpen på en måte som gjør at mulighetene for korrupsjon minimaliseres og mulighetene for kontroll maksimaliseres.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
Det har vært bred enighet om at Afghanistan har hovedprioritet når det gjelder vårt militære engasjement ute. Av kapasitetshensyn er det ikke naturlig å strekke seg så mye lenger enn vi gjør nå. Allikevel kommer det fra tid til annen forslag og initiativ som handler om at vi bør engasjere oss i konflikter på andre kontinenter som også trenger assistanse. Jeg vil utfordre representanten på om han er enig i følgende: Sett at vi har flere kapasiteter, burde vi ikke da prioritere å fylle de tomrom som – tross alt – er i Afghanistan?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
På den sivile siden har vi tillit til at FN skal spille en tung rolle. Det har vi også sagt uttrykkelig. Vi har ikke en FN-kritikk som går ut på at vi skal avskaffe FN eller tone ned FNs engasjement der FN kan utgjøre en forskjell. Vi mener at deler av FN-systemet – og den kritikken tror jeg vi deler med veldig mange andre – ikke fungerer slik vi hadde ønsket det, og prøver å poengtere det på ulike måter, men at FN har en rolle å spille f.eks. i Afghanistan, det er vi helt enig i. Vi har prøvd, på vår måte, å støtte opp under FNs engasjement i Afghanistan og bidra til at koordineringen på alle måter blir bedre enn den er i dag.