Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2001-02-08:
Da tidligere fiskeriminister Jan Henry T. Olsen på begynnelsen av 1990-tallet spådde at fiskerinæringa ville eksportere for 30 milliarder kr i løpet av 10-15 år, var det få som trodde på det. Men i dag er det en realitet. Og akkurat denne dagen, mens vi har diskutert her i salen, har de første tallene for 2001 kommet fra Eksportutvalget for fisk. Tallene viser at aldri har noe år startet så bra som 2001. Dersom økninga fortsetter på denne måten, vil det kanskje bare ta to år å nå neste mål, en eksportverdi på 40 milliarder kr. Det har skjedd noe i norsk fiskerinæring i løpet av de siste årene. Ikke bare viser statistikken gode tall, men optimismen og stoltheten har kommet tilbake i næringa. Nå sier alle at det er fiskerinæringa vi skal leve av i framtida – det er fiskerinæringa som er framtida. Den såkalte SINTEF-rapporten har skissert en mulighet, og jeg mener denne muligheten må gjøres til en visjon for Norge. Skal vi greie å nå en slik visjon, er vi ikke bare avhengig av råstoff, vi må også sørge for tilgang på minst tre typer kapital: Den menneskelige kapital, kunnskapskapital og risikovillig kapital. Til det første: En helt sentral utfordring framover er å sørge for at det ikke blir den menneskelige kapitalen som setter begrensninger for utviklinga. Mange plasser er det mangel på arbeidskraft i fiskerinæringa, og f.eks. i Finnmark er det et sterkt ønske om økt tilgang på arbeidskraft fra Russland. Til det andre: Vi må øke kunnskapen i næringa. Derfor må vi satse både på utdanning og på forskning. Da Stortinget behandlet forskningsmeldinga, var det bred enighet om at vi må trappe opp satsinga på forskning generelt, og marin forskning må være et satsingsområde spesielt. Dette har allerede gitt resultater. Av de 90 mill. kr som var avkastninga til Forskningsfondet i 2000, ble om lag en tredjedel bevilget til marin forskning. Bevilgningene på statsbudsjettet har økt. Arbeiderpartiregjeringa foreslo i statsbudsjettet for i år et nyskapingsprogram for kommersiell utnytting av marine ressurser. Og ikke minst er det viktig at Regjeringa har tegnet kontrakt om bygging av nytt forskningsfartøy. Dette er viktige og gode tiltak, men det er ikke nok. Vi er nødt til å øke satsinga kraftig i årene som kommer. Fiskerinæringa er en distriktsnæring, og en av de viktigste utfordringene framover er å sørge for at framveksten av forskningsbasert industri ikke fører til en sentralisering av verdiskapinga i den marine sektoren. Som stortingsrepresentant har en av mine hjertesaker vært å styrke Nord-Norges forskningsandel. Det forskes i dag for om lag 18 milliarder kr i Norge. I Nord-Norge forskes det for om lag 1 milliard kr. Dersom dette tallet skulle stått i forhold til befolkningsandelen, måtte vi fordoblet det. Når det nå er bred enighet om å øke bevilgninga til marin forskning, er det viktig at vi også har et regionalpolitisk perspektiv på denne satsinga. Norges fiskerihøgskole er i dag ledende innenfor oppdrett av torsk, kveite og flekksteinbit. Erfaringa fra Norges fiskerihøgskole er at de har lyktes best når de har samarbeidet med næringslivet. Samtidig – og det er mitt tredje poeng – er det mangel på risikovillig kapital, og det er mangel på aktører som kan koble forskningsmiljøene med en slik risikovillig kapital. En måte som er lansert for å møte denne utfordringa på, er gjennom etablering av såkalte strategiske selskap, altså selskap som både har kunnskap om næringa og kapital. Og for å redusere risikoen til private investorer og få flere private på banen bør også staten gå inn med risikoavlastning. I forbindelse med behandlinga av statsbudsjettet for 2001 ble Arbeiderpartiet og sentrum enige om at Regjeringa skulle komme tilbake til Stortinget med en sak om på hvilken måte staten kan styrke tilgangen til risikokapital og egenkapital i dette nyskapende, forskningsbaserte næringslivet. Og i merknaden til næringskomiteen blir biomarin sektor framhevet. Jeg mener dette er en kjempeviktig sak å engasjere seg i, også for fiskeriministeren.