Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
Det er kanskje litt vanskelig å oppsummere de miljøpolitiske debattene i dette århundret, for det er vel bare de siste 30 årene vi har hatt slike debatter. Men hvis vi skulle gjøre et forsøk i denne siste miljøpolitiske debatten i Stortinget i dette århundret, kan vi si at bevisstheten omkring miljøspørsmål er blitt høyere, selv om det til tider har vært uenighet om prioriteringer. En rapport som beskriver miljøet i Europa for Europarådet denne høsten, viser at på tross av forbedringer på noen områder, blir ikke miljøet i Europa så mye bedre. Det står helt stille på noen områder, og på andre områder blir det verre. De stadig høyere temperaturer vi ser, betyr at det er mer energi som driver jordens klimasystem. Gjennomsnittstemperaturen de siste årene har vært den høyeste noen sinne siden målingene tok til, og det er nå uomtvistet at Antarktis er i ferd med å smelte. Det haster med å finne løsninger. Vi har etter hvert fått omkring 170 internasjonale miljøavtaler, men bare tre-fire av disse er bindende. Til gjengjeld dreier det seg om noen av de viktigste, bl.a. Konvensjonen om biologisk mangfold og Kyotoprotokollen. Dersom Kyotoprotokollen blir ratifisert, vil den bli et viktig første skritt for å få kontroll med utslipp som er farlig for klimaet. Men det bør utvises varsomhet med å ta kvotehandelsystemet for gitt før det er utviklet, og før avtalen er ratifisert. Det innebærer at vi i Norge ikke bør gjøre disposisjoner som innebærer økte utslipp av klimagasser, basert på en tro på at vi skal klare å få utslippene ned i fremtiden ved hjelp av kvotehandelsystemet. Det faktum at vi aldri har hatt så høy bevissthet omkring miljøspørsmål, innebærer at vi kan håpe alvoret i situasjonen går opp for politikere og folkebevegelser i flere og flere land, og slagordet «Tenke globalt, handle lokalt» fremstår som en effektiv strategi. Det er først når vi ser sammenhengen mellom våre lokale og nasjonale handlinger og jordens miljø at vår miljøpolitikk virkelig gir mening. Vi ser nå stadig hardere og mer ødeleggende stormer og flere oversvømmelser enn før. Når verden også opplever kriser i fiskeriene, grunnvann som forsvinner, store inngrep mot verdens skoger og en eksplosjonsartet spredning av smittsomme sykdommer, fremtvinger det nye holdninger. Miljø og utvikling henger nøye sammen. Og når én av jordens seks milliarder mennesker strever med å overleve, kaller det på innsats. Jeg tror derfor at satsingen på Lokal Agenda 21 er noe av det viktigste vi kan gjøre. Hovedtanken er jo at dette programmet skal utløse frivillig innsats og skape samarbeid mellom lokale myndigheter, private husholdninger, frivillige organisasjoner og næringsliv i en felles kamp for miljøet. Det er viktig at dette arbeidet koordineres, og at vi har et nettverk av miljøagenter som kan bidra til å utløse slik frivillig innsats. Arbeidet med Oslos syv elver er et eksempel på hvordan Lokal Agenda 21-midler kan utløse frivillig innsats. Det er med tilfredshet vi i dag kan konstatere at hovedprioriteringer i Regjeringens budsjettforslag har fått flertall i Stortinget. Flertallet har sluttet seg til et opplegg som skal bidra til lavere elektrisitetsforbruk og økt bruk av fornybare energikilder. Dette underbygger at Regjeringen fører en energipolitikk som gjør en ambisiøs miljøpolitikk mulig. Det er også svært positivt at Regjeringen har fått tilslutning til styrking av kulturminnevern, økte midler til rovdyrforvaltning og støtte til å styrke arbeidet med kontroll og oppfølging av kjemikalieregelverket. Videre er det positivt at det settes av midler på Miljøverndepartementets budsjett for å styrke det lokale arbeidet med å redusere utslipp av klimagasser. Det skal også legges til rette for regional planlegging for å sikre biologisk mangfold og tilgjengelighet til kystsonen. For å fatte de rette beslutningene og iverksette målrettede tiltak, er det viktig med forskning. Miljøvernforskningen skal øke kunnskapen om effektivt miljøvernarbeid, bærekraftig ressursforvaltning og samfunnsplanlegging. Det er derfor gledelig at midlene til miljøvernforskning øker i 2000. Det er også grunnen til at vi i avtalen mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet fant det riktig å øke midlene til rovdyrforskning. Vi er opptatt av å kunne oppfylle Bern-konvensjonens bestemmelser, og ut fra de signaler som kommer fra Bern, ser det ut til at norsk rovdyrpolitikk ligger godt innenfor. Vi ser rovdyrforskning som et viktig bidrag for å kunne iverksette målrettede tiltak innen rovdyrforvaltningen og gjennom det redusere konfliktnivået. Direktoratet for naturforvaltning er en sentral aktør i iverksettelsen av miljøpolitikken. Det er derfor viktig at direktoratet settes i stand til å løse de oppgavene de er pålagt. En av disse oppgavene er rovdyrforvaltning. Hovedlinjene i rovdyrpolitikken ligger fast, men det forhindrer ikke at myndigheter på alle nivåer fortsatt må bidra aktivt til å dempe konfliktnivået. De forebyggende tiltak som ble iverksatt for inneværende beitesesong, har vist seg vellykkede. Det er derfor viktig at disse evalueres og videreutvikles, slik at det også for neste beitesesong kan iverksettes effektive forebyggende tiltak. Utover dette er det viktig at arbeidet med bestandsregistrering følges opp. I den forbindelse er det viktig å holde kontakt med næringen i områder med store rovdyrskader. Det er også viktig at det legges til rette for uttak av skadedyr når fellingstillatelse er gitt. Det er i den forbindelse viktig at staten vil bidra til opplæring og trening av jegere. Presset på arealene i kyst- og strandsonen er stort. Mulighetene for at folk flest skal kunne bruke disse områdene, blir stadig mindre. Det er derfor positivt at Regjeringen får støtte for å se nærmere på dispensasjonspraksisen, med sikte på en innskjerping. I tråd med dette har sentrumspartiene og Arbeiderpartiet blitt enige om å øke tilskuddet til sikring av allemannsretten ved å bevilge 2,8 mill. kr ekstra til juridisk bistand for kommunal sikring av allemannsretten. Dette vil være den mest effektive bruken av midler for å sikre allmennheten adgang til private eiendommer. Det er først dersom rimeligere løsninger har vært forsøkt, uten å nå fram, at staten i spesielle tilfeller bør gå til det skritt å kjøpe private eiendommer for å sikre fri adgang til området. I de fleste tilfeller tror jeg ikke dette vil være nødvendig. Kulturminnene er en sentral del av vår felles kulturarv. Det er derfor viktig at det legges til rette for å ta vare på denne felles arven. Det årlige tapet av kulturminner og kulturmiljøer er beregnet til ca. 1 pst. Det haster derfor med tiltak for å ta vare på kulturarven. I budsjettforslaget fra Regjeringen er det lagt vekt på tiltak som vil effektivisere forvaltningen av kulturminnene og forebygge unødvendige konflikter og ødeleggelser. Regjeringen får støtte for de prioriteringer som er foretatt. Forslaget om lovendringer i kulturminneloven vil medføre behov for økte utbetalinger. Flertallet i komiteen er derfor enige om å øke midlene til kulturminnetiltak med ytterligere 7,2 mill. kr, i tillegg til Regjeringens forslag om økte midler på 5,2 mill. kr. Det er behov for et stort løft innenfor kulturminnevernet. Jeg viser i den forbindelse til Riksantikvarens beregninger, som viser at det vil være behov for 2,5 milli- arder kr de nærmeste ti årene for å ivareta vår kulturarv. Jeg har vanskelig for å tro at alle disse pengene kan komme fra statlig hold, men ut fra det økte behovet har vi blitt enige om at Regjeringen i forbindelse med neste års budsjett må komme tilbake med en opptrappingsplan for kulturvernet som sikrer et ordinært vedlikeholdsnivå innen år 2010. Jeg er særlig glad for at flertallet viser til behovet for å registrere kulturminner langs hovedstadens elver og bevilger 500 000 kr til dette viktige arbeidet, som i stor grad vil være basert på frivillig innsats. Det vil være helt i tråd med hovedtanken i Lokal Agenda 21 ved at det skal samarbeides med velforeninger og historielag for å dokumentere lokalhistorie, restaurere dammer og sette opp skilt. Når det gjelder helse- og miljøfarlige kjemikalier, har miljøvernministeren lagt fram en handlingsplan som består av en rekke tiltak for bl.a. å bli kvitt de farligste kjemikaliene. I tillegg inneholder den tiltak for å få næringslivet til å ta et større ansvar for å redusere risikoen knyttet til bruk av kjemikalier. Den inneholder også tiltak for å bedre informasjonen. Våren 1999 ble også substitusjonsplikten nedfelt i produktkontrolloven. Det innebærer at alle virksomheter kontinuerlig skal arbeide for å ta i bruk mer miljøvennlige kjemikalier. Norge har vært aktiv i fremforhandlingen av to regionale avtaler om begrensninger av produksjon, bruk og utslipp av bl.a. bly, kvikksølv og kadmium. Norge deltar også aktivt i arbeidet med en ny global konvensjon om regulering av miljøgifter i regi av UNEP. I fjor ble det vedtatt en forskrift som gir importører og produsenter av elektroniske og elektriske produkter ansvaret for å ta disse produktene i retur når de skal kasseres. Dette viser at Regjeringen fører en offensiv politikk i forhold til å bli kvitt utslipp av miljøfarlige kjemikalier. Arbeidet med å kartlegge og stimulere til opprydding i områder som er forurenset av tidligere tiders utslipp, er også prioritert. Jeg er glad for den avtale som først ble inngått i finanskomiteen mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, som sikret et flertall for hovedlinjene i Regjeringens politikk, og også for den avtale som vi senere inngikk i energi- og miljøkomiteen, hvor vi ble enige om en del viktige prioriteringer.