trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Helleland (Høyre), 2007-03-07:
Mitt spørsmål går til samferdselsministeren. Tiden etter jul har vært preget av kaos i veisektoren. I romjulen raste Hanekleivtunnelen sammen, og den første reaksjonen fra ledelsen i Statens vegvesen var: Sånt kan skje. Etter å ha tenkt seg litt om, var reaksjonen en annen. Her skulle det ryddes opp. Granskningsutvalg ble nedsatt og tunneltilsyn iverksatt. Granskningsutvalget var klart i sin dom. Det var gjort for dårlig arbeid. Det var manglende kontroll og for dårlig sikring. Fagmiljøet, som rådgivende ingeniører og andre organisasjoner, går ut og kritiserer Vegvesenet. Statsråden mottar utvalgets innstilling og slår fast at dette skal det ryddes opp i, før hun i neste setning slår fast at det ikke vil få noen konsekvenser for ledelsen i Vegvesenet. Kort tid etter kommer snøen til Sørlandet. Snøen laver ned, trafikken stopper opp. Enkelte opplever marerittet, de snør inne – noen sitter innesnødd i nesten et døgn på en av våre mest trafikkerte veier, E18. Vegvesenet skyldte først på utenlandske vogntog. Dette tilbakeviste politiet. Så konkluderte en med at det var veien som var for dårlig og var glad for at det skulle bygges ny vei. Statsråden på sin side sier at det er anbud og konkurranseutsetting som er problemet, og føyer seg dermed inn i rekken av ansvarsløse statsråder. Det som går igjen, er at statsråden synes å være såre fornøyd med den jobben Vegvesenet gjør. Det er enten været, det er private entreprenører eller den forrige regjeringen som har skylden. Statens vegvesen gjør jobben sin. Mens andre snakker om å gjøre noe med strukturer og ledelse i veisektoren, snakker statsråd Navarsete om konkurranse, private aktører og om det voldsomme været. Kan statsråden bekrefte at hun er svært godt fornøyd med ledelsen i Statens vegvesen, og at hun har full tillit til den jobb veidirektør Søfteland gjør?
Trond Helleland (Høyre), 2007-03-07:
Jeg takker for den ydmyke holdningen statsråden nå har inntatt, fordi i tidligere intervju, bl.a. med Fedrelandsvennen, skylder statsråden på reformer i Vegvesenet, på anbud og konkurranse for at bilistene satt innesnødd i timevis. Hun sier også i det intervjuet at det er like dårlig vinterberedskap over hele landet, for så vidt noe hun bekrefter nå. Meg bekjent har aldri bilister noen gang før i moderne tid i Norge sittet innesnødd så lenge som nå på Sørlandet. Det er bra at statsråden nå tar tak i dette med funksjonskontraktene. Men det som forundrer meg, er at det har vært to rulleringer med funksjonskontrakter mens statsråden har sittet i statsrådsstolen. Store entreprenører sier at dette har vært oppe til behandling to ganger i Samferdselsdepartementet uten at statsråd Navarsete har gjort noe som helst. Hun har isteden brukt tiden på å skylde på været, på vind, på konkurranseutsetting – og på Bondevik. Derfor håper jeg nå at statsråden tar ansvar. Det virker nå som om hun begynner å ta det, og det synes jeg er bra.
Bent Høie (Høyre), 2007-03-07:
«Statsråden har ved flere anledninger, bl.a. i Stortinget 14. desember 2006, påstått at det med Høyres modell med to nivåer vil bli 3 300 færre lokalpolitikere i Norge. Hva i Høyres program eller forslag i Stortinget bygger statsråden en slik beregning på?»
Bent Høie (Høyre), 2007-03-07:
Statsrådens tidligere henvisning – og vi fikk det bekreftet i dag – var at Høyres tonivåmodell vil gi en reduksjon på 728 lokalpolitikere. Det andre forholdet statsråden tar opp, er en helt annen diskusjon, nemlig diskusjonen om landets kommunestruktur. Utfordringen når det gjelder landets kommunestruktur er like stor med statsrådens modell med fortsatt tre nivåer, som med Høyres modell med to nivåer. Men lokaldemokratiet måles heller ikke i antall politikere i kommunestyrer og fylkesting, for hvis en ikke har reell makt – og det utgjør en forskjell – råtner faktisk lokaldemokratiet på rot. Derfor vil Høyre gi kommunestyrerepresentantene mer makt ved at de får overta fylkeskommunens oppgaver og oppgaver fra fylkesmannen. Dessuten stopper ikke vår desentralisering der. Vi må også gi mer makt til den enkelte innbygger. I Høyre-Norge blir det faktisk 4,6 millioner flere lokalpolitikere. Problemet for statsråden er at hun er nødt til å skremme dem som ikke engang tror på hennes egen modell, med å komme med falske tall for Høyres modeller. Jeg må gjenta spørsmålet: Hva er det med Høyres tonivåmodell som vil gi 3 300 færre lokalpolitikere?
Bent Høie (Høyre), 2007-03-07:
Igjen bekrefter statsråden at det ikke er noen sammenheng mellom Høyres tonivåmodell og den påstanden som statsråden reiser land og strand rundt med, om at Høyres tonivåmodell vil gi 3 300 færre lokalpolitikere. Det Høyre har sagt i denne saken, er faktisk nøyaktig det samme som statsrådens egen sjef, statsminister Jens Stoltenberg, sa til landets ordførere på siste ordførersamling i KS. Igjen har statsråden ikke vært i nærheten av å dokumentere sine påstander, og dette er ikke første gangen. 18. januar i fjor måtte statsråden svare på sin påstand om at kommunene hadde blitt sultefôret under den forrige regjeringen. Hennes svar var en innrømmelse av at kommuneopplegget i 2004 var det beste siden 1997. Så måtte statsråden igjen svare 6. april på sin påstand i denne sal om at da kommunene hadde gode resultater i 2005, skyldtes det at de hadde kuttet i de kommunale tjenestene. Hennes svar viser at kommunene i 2005 hadde økt tjenesteproduksjon, og at det gode resultatet skyldtes bedre økonomi. Mitt spørsmål til statsråden nå er: Hvor mange flere ganger må hun møte i denne salen og tilbakevise sin lettvinte omgang med sannheten før hun synes det begynner å bli flaut?
Bent Høie (Høyre), 2007-03-07:
Det blir åpenbart behov for flere spørsmål til statsråden.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-03-07:
Tall fra Statistisk sentralbyrå viser at det ved siste kommune- og fylkestingsvalg ble valgt inn 11 866 lokalpolitikere i Norge. Høyre ønsker en tonivåmodell. Det vil innebære, hvis det skulle bli gjennomført, at alle de 728 fylkeskommunale politikerne vil forsvinne. I primærkommunene ble det valgt inn totalt 11 138 politikere ved siste valg, dvs. at det i gjennomsnitt var 26 folkevalgte i hver kommune. I Kommunal Rapport i mars 2004 presiserte Høyres partileder – daværende kommunal- og regionalminister – Erna Solberg at målet var å redusere antallet kommuner i Norge med 100–150. Siden den gang har det blitt tre færre kommuner, og den fjerde sammenslutningen kommer i 2008. Jeg har ikke registrert at Høyre ønsker en annen utvikling enn den som ble beskrevet av partileder Solberg. En sammenslutning av kommuner, som skissert av Høyres partileder, vil fjerne minst 2 600 kommunepolitikere, altså politikere i primærkommunene. Når man legger til de 728 som vil forsvinne når fylkeskommunene, etter Høyres ønske, nedlegges, vil det totalt forsvinne rundt 3 300 lokalpolitikere i Norge – med Høyres politikk.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-03-07:
Dette er enkel matematikk. Høyre sier at de vil kvitte seg med fylkesnivået. Det innebærer at 728 fylkespolitikere forsvinner. Det forstår jeg at representanten Høie heller ikke bestrider. Slik vil det være. I tillegg kommer det faktum at partileder Solberg har sagt at hun ønsker å redusere antallet kommuner i Norge med et sted mellom 100 og 150. Hvis vi legger til grunn at Høyre bare ønsker å kvitte seg med 100 kommuner – altså ikke 150 som det har vært antydet – betyr det at du vil miste 2 600 lokalpolitikere. Så er jeg enig med representanten Høie i at lokaldemokratiet ikke måles i antall lokalt folkevalgte. Men det er samtidig ingen tvil om at det antallet lokale ambassadører som er engasjerte i lokaldemokratiet, har å gjøre med hvilken reell mulighet folk har til innflytelse over lokalmiljøet sitt.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-03-07:
Nå gir representanten Høie et helt feilaktig bilde av mine opptredener i Stortinget. Det er sjølsagt ikke noe problem å få til en betydelig vekst, f.eks. i kommunal sektor, et år, hvis man året tidligere har kuttet alt det remmer og tøy kan holde. Men jeg har ikke sagt at det nødvendigvis er tonivåmodellen som vil føre til at 3 300 lokalpolitikere blir borte. Jeg har sagt at det er kombinasjonen av at man kvitter seg med fylkeskommunen og at man reduserer antallet kommuner, som vil føre til et tall i denne størrelsesordenen – sannsynligvis mer hvis det er riktig at Høyre står fast ved at de vil kvitte seg med bortimot 150 kommuner. Men når det er sagt, er det ingen tvil om – sett fra min side – at det å gjennomføre en struktur i Norge hvor du har to nivåer, i praksis vil føre til at du får en massiv kommunesammenslåing. Noe annet er ikke praktisk håndterbart.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-03-07:
Ansvaret for utbygging av gang- og sykkelstier langs riksvei er et statlig ansvar. Dette er slått fast av Stortinget i Nasjonal sykkelstrategi, som ble utarbeidet i forbindelse med St.meld. nr. 24 for 2003-2004 Nasjonal Transportplan 2006-2015. Vegloven legger også ansvaret for drift og vedlikehold av gang- og sykkelvei langs riksvei til staten. Kommuneloven gir ikke kommuner adgang til å ta opp lån til tiltak som ligger utenfor kommunenes ansvarsområde. Dette hindrer kommuner i å ta opp lån til gang- og sykkelvei eller annen infrastruktur som kommunen ikke har ansvaret for. Kommuneloven er imidlertid ikke til hinder for at kommuner kan prioritere å bruke egne midler til å finansiere andres investeringer eller eiendom. Kommuneloven gir også adgang for kommuner til å ta opp lån for å finansiere en forskuttert utbygging av statlig infrastruktur. Det forutsettes da at kommunen og staten inngår en avtale om full refusjon av kommunens låneopptak. Det er mitt syn at det ikke vil være heldig om kommuner skal ha anledning til å ta opp lån til tilskudd til investeringer som andre har ansvaret for, eller investeringer som kommunene ikke eier sjøl. Av hensyn til gjeldsbyrden i kommunal sektor bør kommunenes låneadgang være begrenset til investeringer som kommunene eier sjøl, eller som er knyttet til de tjenestene som kommunene sjøl har ansvaret for. Kommunale låneopptak til andres investeringer innebærer rente- og avdragsutgifter som går på bekostning av kommunenes egen tjenesteproduksjon. Reglene for kommunale låneopptak bør derfor etter min vurdering ikke endres.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-03-07:
Jeg ber om forståelse for at jeg ikke kjenner den konkrete situasjonen langs rv. 460 i Lindesnes, men det er sjølsagt ikke vanskelig å forstå den frustrasjonen som folk opplever. Jeg skjønner at dette er en meget trafikkert vei, som, uansett hvordan man snur og vender på det, er meget farlig. Det er dessverre situasjonen også andre steder i landet, men det gjør jo ikke situasjonen i Lindesnes noe bedre. Mitt råd til kommunen er ganske enkelt at de må gå i en dialog med Statens vegvesen for å se om man kan komme fram til en forståelse som innebærer at kommunen finansierer i forkant, men at man har en avtale om at refusjon vil finne sted i ettertid. Det er det systemet vi har. Det er min tilråding til kommunen.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-03-07:
På noen områder må vi ha noen prinsipper, og vi må sørge for at kommuner ikke havner oppi en umulig gjeldssituasjon. Jeg mener at vi gjennom det systemet som er etablert, har åpnet for at det er mulig å finne praktiske løsninger. Kommunen kan altså ta opp lån forutsatt at man har en avtale med Statens vegvesen om refusjon. Jeg håper og tror at man skal kunne finne en løsning gjennom det systemet som vi har i dag. Jeg anbefaler derfor, som jeg allerede har sagt, at man bidrar lokalt for å få en god prosess på skinnene.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-03-07:
«I statlige og offentlige etater er det steds- og avstandsuavhengige arbeidsplasser. Oppgavene som skal utføres, er altså ikke avhengig av at arbeidsplassen er sentralt plassert. En klar føring fra politisk hold som tilsier at slike stillinger ved organiseringen av NAV bør legges til distriktskommuner i de forskjellige fylker/regioner, er et treffsikkert distriktspolitisk virkemiddel. Er statsråden enig i dette, og kommer statsråden til å følge opp dette i forhold til NAV-reformen?»
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-03-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er enighet om intensjonene med NAV-reformen, men spørsmålet i denne omgang går på organiseringen av denne reformen. I Kommunal Rapport 15. februar uttrykker tidligere sosialminister Guri Ingebrigtsen at hun frykter en omfattende sentralisering i forbindelse med organiseringen av NAV-reformen. Tor Saglie, som er arbeids- og velferdsdirektør, har sagt at en har som intensjon å trekke ut 1 400 ansatte fra trygde- eller NAV-kontor og overføre til 35 nye spesialenheter. Dette frykter Guri Ingebrigtsen vil føre til at statsansatte i kommunene og i distriktene vil bli plassert i mer sentrale strøk. Men det kommer jo an på hvor spesialenhetene blir liggende. Og mitt spørsmål blir: Vil det bli gitt føringer fra departementet om at akkurat disse spesialenhetene, som har avstandsuavhengige arbeidsplasser, vil bli lagt til distriktene, eller får NAV-etaten lov til å bestemme dette selv?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-03-07:
Jeg takker for de signalene som gis her, om at det vil bli tatt hensyn, og at det vil bli lagt føringer fra Regjeringens side for å legge en del av disse spesialenhetene til distriktene – jeg oppfatter det slik. Samtidig må jeg uttrykke i klartekst at det finnes noen der ute som skal flytte fra distriktene, fra kommunene, og fra de kontorene de er på i dag, til disse nye spesialenhetene. Suldal og Sauda i Rogaland er kommuner som har søkt om å få spesialenheter for tjenester som skal besvares på mail og telefon. De har bedt om at de istedenfor å miste statsjobber ute i kommunen, får tilført en spesialenhet. Er det ikke mer logisk at den spesialenheten ligger i Ryfylke, enn at den skal legges i pressområder som Stavanger og Sandnes?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Stortinget vedtok enstemmig høsten 2001 å be regjeringen utrede spørsmålet om en felles etat for sosial-, arbeidsmarkeds- og trygdeetaten og legge saken fram for Stortinget på egnet måte i løpet av 2002. Hovedmålet med reformen skulle være å bringe flere mennesker inn i og tilbake til arbeid, gjennom mer helhetlige og samlede grep fra de ulike etatene. Regjeringen Bondevik II fulgte opp saken gjennom St.meld. nr. 14 for 2002-2003 og St.prp. nr. 46 for 2004-2005. I St.prp. nr. 46 skriver regjeringen Bondevik II at målet for arbeids- og velferdspolitikken krever en helhetlig reformpolitikk, hvor etableringen av arbeids- og velferdsetaten er et vesentlig element. Når det gjelder spørsmålet om organisering internt i etaten, sies det bl.a.: «Hensynene til effektiv ressursutnyttelse og tilstrekkelig kompetanse og kvalitet i saksbehandlingen tilsier at en rekke funksjoner innen statsetaten som ikke krever brukernærhet ivaretas gjennom regional spesialisering og oppgavedeling, eller håndteres av landsdekkende enheter. Den effektiviseringsgevinsten man oppnår kommer brukerne til gode på flere måter: Gjennom bedre kvalitet og raskere håndtering, og ikke minst ved å frigjøre ressurser til den vesentlige oppgaven: brukeroppfølging i førstelinjen.» Den nåværende regjeringen har i sin oppfølging av reformen, bl.a. gjennom forslagene i Ot.prp. nr 47 for 2005-2006, lagt de ovennevnte hensyn til grunn. Samtidig er det viktig for Regjeringen å sikre at reformen gjennomføres på en slik måte at den i størst mulig grad også bidrar til å realisere målene i distrikts- og regionalpolitikken. Lokalisering av statlige arbeidsplasser er et viktig virkemiddel i distrikts- og regionalpolitikken, og dette gjenspeiles i Kommunal- og regionaldepartementets rundskriv, «Retningslinjer for lokalisering av statlige arbeidsplasser og tjenesteproduksjon». I lov om arbeids- og velferdsforvaltningen heter det at arbeids- og velferdsetaten og kommunene skal ha felles lokale kontorer som dekker alle landets kommuner. Utover det skal arbeids- og velferdsetaten være representert på de stedene som Arbeids- og velferdsdirektoratet bestemmer. Arbeids- og velferdsdirektoratet har lagt fram forslag til prinsipper for organisering av Arbeids- og velferdsetaten. Direktoratet har lagt vekt på at den samlede kontor- og enhetsstrukturen må bidra til god geografisk spredning av statlige arbeidsplasser i arbeids- og velferdsforvaltningen, samtidig som medarbeidere som må bytte arbeidssted, i minst mulig grad skal behøve å flytte. Forslaget innebærer bl.a. en skjerming av bemanning i de minste NAV-kontorene, at det etableres fylkesvise spesialenheter for forvaltning, og at det etableres fem nasjonale spesialenheter for pensjon. I organiseringen av etaten må en balansere hensynet til effektivitet og brukerorientering, hensynet til medarbeiderne og distrikts- og regionalpolitiske hensyn. Selv om det er Arbeids- og velferdsdirektoratet som beslutter hvor etaten skal være lokalisert, vil departementet gi direktoratet føringer for de prinsipper man skal legge til grunn for sine beslutninger.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Dette skjer i dialog mellom meg og statsetaten. Tørresdal har på en måte rett i at dette er avstandsuavhengige stillinger, men på en annen måte tar hun veldig feil. Da hennes egen partileder hadde den jobben jeg nå har, la han opp til at alle ansatte i NAV skulle beholde en jobb i NAV. Dermed er det slik at når vi nå skal lokalisere disse spesialenhetene, skal vi ta hensyn til distrikts- og regionalpolitikken. Men vi skal også ta hensyn til at vi må lokalisere på en slik måte at flest mulig av de ansatte i NAV kan jobbe videre i den spesialenheten som blir etablert. Vi må altså ta hensyn til pendleravstander. Vi kan ikke lokalisere disse spesialenhetene i NAV helt uavhengig av hvor de som skal bemanne spesialenhetene, bor. Da vil vi komme i den situasjonen at vi har hundrevis, tusenvis, av overtallige som følge av den kloke beslutningen Høybråten tok overfor de ansatte.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg vil ikke gå inn på å drøfte konkrete steder. Jeg vil avstå fullstendig fra det. Men det er viktig for meg å understreke at når man skal etablere spesialenheter, og det har også Kristelig Folkeparti vært for, må disse ansatte komme fra noen kontorer. Det må være noen kommuner som i dag har statsansatte, som må avgi noen av de ansatte til spesialenhetene. Hvis ikke får vi det ikke til. Det er man enige om. Så skal vi forsøke å lokalisere etter distrikts- og regionalpolitiske hensyn – og, ja, det kommer helt sikkert til å skje. Men i tillegg må vi ta hensyn til at disse ansatte altså i størst mulig grad skal kunne pendle inn til de nye arbeidsplassene. Det betyr ikke at de dermed må ligge i de store byene. Det går an å pendle fra de store byene og ut, og ikke bare utenfra og inn. Den type hensyn skal absolutt vektlegges, men det er en helhet mellom distrikts- og regionalpolitikk, brukerretting og personalpolitikk som må gå i hop. Det tror jeg skal vise seg at vi greier å få til på en god måte.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
I forbindelse med ny folketrygdlov i 1997 ble det utarbeidet nye rundskriv for hele loven. I årene etter ble rundskrivet på hjelpemiddelområdet oppdatert i henhold til regel- og praksisendringer. Mange praksisendringer ble likevel ikke tatt inn i rundskrivet, men hjelpemiddelsentralene ble orientert pr. brev. Daværende Rikstrygdeverket fant det derfor nødvendig å utarbeide et nytt rundskriv på området, og dette ble publisert i juni 2006. For å kunne tilstå hjelpemidler etter folketrygdloven § 10-6 må det foreligge sykdom, skade eller lyte, og hjelpemiddelet må være både nødvendig og hensiktsmessig for å bedre medlemmets funksjonsevne i dagliglivet. Det nye rundskrivet er primært en veiledning til saksbehandlerne om hvordan disse begrepene skal forstås. Rundskrivet hadde utelukkende som formål å nedfelle den praksis som gjaldt, ikke å etablere en ny praksis. Vedtaksmyndigheten i søknader om hjelpemiddel bl.a. til barn og unge har siden 1994 ligget til hjelpemiddelsentralene. Det nye rundskrivet fokuserer i større grad enn tidligere på intensjonene med loven, men uten at dette medfører skjerpede krav eller innskrenkninger. Rundskrivet har heller ikke medført at saksbehandlingstiden er blitt lenger. I folketrygdloven § 10-17 med tilhørende forskrift avgrenses folketrygdlovens ansvar for bl.a. hjelpemidler mot rettigheter som følger av annen lovgivning. Daværende Rikstrygdeverket utarbeidet i november 2005 et rundskriv til denne paragrafen. Her blir det gitt en orientering om ansvarsområdet for bl.a. opplæringsloven, kommunehelsetjenesteloven og sosialtjenesteloven. Disse lovene vil i stor grad være retningsgivende for folketrygdens ansvar med hensyn til hjelpemidler til barn og unge. Også dette rundskrivet nedfeller kun gjeldende praksis og medfører ikke skjerpede krav eller innskrenkninger. Det kan imidlertid ikke utelukkes at et slikt rundskriv har ført til at hjelpemiddelsentralene har fått større bevissthet i forhold til at saken skal vurderes også etter denne bestemmelsen. De nevnte rundskriv – og praksis – fra før 1. juli 2006 er videreført av Arbeids- og velferdsetaten. Det er ikke grunnlag for å hevde at NAV-reformen har medført noen endring i rettighetene barn og unge har til hjelpemidler eller i praktiseringen av dette regelverket. Arbeids- og velferdsetaten er opptatt av tilbakemeldinger fra brukerne, og har derfor blitt enig med brukerorganisasjonene om å etablere en kvalitetskanal. Den er nå under utvikling. Kvalitetskanalen skal være en tilbakemeldingsordning fra brukerorganisasjonene til Arbeids- og velferdsetaten, i første omgang på hjelpemiddelområdet. Kanalen skal brukes for å gi Arbeids- og velferdsetaten innspill, kommentarer og tilbakemeldinger på systemnivå, slik at etaten kan få større grad av innsyn i uheldige eller utilsiktede resultater, viktige problemstillinger mv. på området. Sammen med brukerorganisasjonene vil Arbeids- og velferdsetaten bruke disse innspillene til å forbedre bl.a. tjenester og brukermedvirkning.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Jeg er jo enig i at det ikke er noen tvil om at mange funksjonshemmede, og ikke minst foreldre til funksjonshemmede barn, står overfor store utfordringer i forhold til å kunne orientere seg i systemet. Jeg er veldig enig i at vi må jobbe med en slik generell intensjonserklæring. Jeg har også en plan for å ta tak i disse spørsmålene, uten at jeg har lyst til å bekjentgjøre den planen her og nå. Det er viktig å være klar over – når det går på hjelpemidler i skolen, f.eks. en pult – at grunnskolen er kommunens ansvar, og i henhold til opplæringsloven er det kommunens ansvar å sørge for at den arbeidsplassen man har på skolen, er i orden. Men når det går på hjelpemidler knyttet til hjem og fritid osv., er det staten via folketrygden eller via NAV som har ansvaret. Men det viktige er jo at foreldrene ikke må gå denne løypa helt alene. Da må kommune og stat klare å koordinere seg, slik at foreldrene får den hjelpen de trenger.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-07:
Det er en smule vanskelig å forholde seg til påstanden om at noen brukere av disse nye NAV-kontorene sier det og det. Enhver bruker er viktig, så jeg respekterer at vi må ha en ambisjon om at alle skal få et bedre tilbud, men vi har ikke gjennomført noen som helst evaluering knyttet til de 25 kontorene for å måle om det går i riktig eller feil retning, eller hvordan det går. Det skal vi selvfølgelig gjøre fortløpende etter hvert, og vi skal lære av de feilene vi gjør i en krevende etableringsfase. Men det som er det viktige for meg, er at etter 1. juli 2006, da vi etablerte Arbeids- og velferdsdirektoratet, altså slo sammen Rikstrygdeverket og Aetat, viser landstallene at ventetiden for å få hjelpemidler har gått ned. Så det er åpenbart at ikke alt kan ha gått galt. Nå skal det jo være landsdekkende, så jeg er veldig imponert over resultatet, som går på at NAV har greid det, samtidig som en holder på å etablere den organisasjonen som er så krevende å få på plass.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til arbeids- og inkluderingsministeren: «Ifølge NRK-nyhetene 28. februar d.å. kommer det frem at mange barn og unge har større vanskeligheter nå enn før etableringen av NAV-reformen med å få hjelp til hjelpemidler. Ifølge brukernes organisasjoner skyldes dette at NAV feiltolker et rundskriv fra våren 2006. Formålet med NAV-reformen var at hverdagen til brukerne skulle bli enklere, ikke vanskeligere. Vil statsråden ta de nødvendige initiativ for å presisere hvordan rundskrivet skal tolkes, slik at brukerne får den hjelp og de hjelpemidler de har krav på?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg takker for svaret. Nå er det jo en gang slik at trygdelovgivningen er et komplisert regelverk – og så har vi fått på plass en reform som mange brukere naturlig nok har store forventninger til. Ifølge henvendelser jeg har mottatt, har foreldre med funksjonshemmede barn tatt kontakt med NAV for f.eks. å få en pult i skolen. Det kan ikke NAV hjelpe til med, men hvis det er snakk om på hjemmebane, altså for å gjøre lekser hjemme, kan de bistå med hjelp. Dette føler mange foreldre er ganske urimelig, og stiller seg en del spørsmål. Mener ikke også statsråden at brukerne har behov for en klargjøring og bedre informasjon om sine rettigheter, slik at det blir enklere å få de nødvendige hjelpemidlene når de trenger det?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg takker nok en gang for svaret. I forhold til det statsråden sa i sitt første svar, er jeg glad for at han nå setter ned en gruppe hvor også brukerne er representert, for å se på måter man kan tilpasse systemet på og gjøre forbedringer. Så er det dessverre slik at en del brukere opplever at 25 nye NAV-kontorer har ført til at saksbehandlerne er mindre tilgjengelige enn tidligere. Det er vanskeligere å få tak i dem. Man føler det er blitt et mer byråkratisk system, mens NAV-reformen skulle føre til det motsatte. Så sier også statsråden at han har noen planer som han ikke vil bekjentgjøre nå. For at ikke brukerne skal føle at dette går fra vondt til verre, vil jeg utfordre statsråden på følgende: Hvilke strakstiltak utover det å sette ned en slik gruppe vil statsråden iverksette, slik at man får bedre og flere positive opplevelser fra brukernes side når det gjelder den nye NAV-reformen?
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Miljøverndepartementets avgjørelse i innsigelsessaken vedrørende reguleringsplan for næringsområde Horgen forelå 13. november 2006. I avgjørelsen viste departementet til at et næringsområde på Horgen vil framstå som en bilbasert «næringssatellitt» i et område som trafikalt sett er lite egnet, og som i gjeldende kommuneplan er avsatt til landbruks-, natur- og friluftsformål. I avgjørelsen vektla departementet at planlegging av nye arealer til næringsformål bør skje i forbindelse med revisjon av kommuneplanens arealdel og i tråd med nasjonale og viktige regionale interesser. Departementet viste til rikspolitiske retningslinjer for samordnet areal- og transportplanlegging som har som intensjon å legge til rette for en helhetlig arealplanlegging som resulterer i begrenset bilbruk. I tråd med retningslinjene bør derfor ny trafikkgenererende virksomhet lokaliseres i tilknytning til etablert byggesone og nær eksisterende kollektivknutepunkter. Disse prinsippene er også forankret i Akershus fylkesplan for 2004–2007 og Follorådets intensjoner gjennom utviklingsavtale om areal- og samferdselsstrategier for Follo. Spørsmålet om næringsarealer på Nordskog er avklart gjennom kommuneplanens arealdel 2005–2017 for Frogn. Innsigelsene fra Fylkesmannen i Oslo og Akershus og Akershus fylkeskommune er frafalt etter at det ble oppnådd enighet på meklingsmøtet 5. februar 2007. Planen er derfor nå endelig vedtatt. Fylkesmannens miljøvernavdeling var i meklingsmøtet tilfreds med kommunens siste utkast til planforslag, der forholdet til grønn regional korridor, vilttrekk og friluftsliv er tilfredsstillende ivaretatt. Et viktig sumpskogområde vil bli sikret og inngå i reguleringsplan og bestemmelser. På denne bakgrunn er det ikke aktuelt for Miljøverndepartementet å gripe inn i saken.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Det er klart at i veldig mange plansaker står ulike interesser litt mot hverandre. Det som det har vært viktig å se i denne sammenhengen, er at veldig viktige anliggender som både fylkeskommunen og fylkesmannen hadde i forbindelse med innsigelsesspørsmålet, er ivaretatt etter meklingsmøtet. Det er nå løst på en tilfredsstillende måte, og derfor er det ikke aktuelt å gå inn i saken fra min side. Men det er helt riktig som representanten Dørum sier, at i veldig mange slike saker er det ulike interesser og også dilemmaer som gjør at det ofte ikke blir fullkomment, men det blir ulike interesser som veies opp mot hverandre, og en finner et kompromiss som er tilfredsstillende.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Jeg kan jo bare også gi uttrykk for det samme synspunkt som Dørum. Det er viktig at velgerne velger politikere som de tror løser de problemene en har både lokalt og regionalt.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Direktoratet for naturforvaltning har nylig revidert jakttidsforskriften og fastsatt jakttider som er gjeldende for jaktsesongene 2007–2012. I arbeidet med å revidere forskriften har direktoratet vært godt kjent med rettighetshaveres ønske om lengre jakttid for elg og hjort ut fra forvaltnings- og næringsmessige hensyn. Direktoratet har vært opptatt av å finne en løsning som både legger til rette for at rettighetshaverne får gode betingelser for utnyttelse av utmarka, og ivaretar interessene til andre brukergrupper, spesielt utøvere av friluftsliv og småviltjakt. Direktoratet har pekt på at småviltjegere enkelte steder blir fratatt muligheten til å jakte, ved at det ikke selges jaktkort i perioden med jakt på elg og hjort. Også turgåere opplever enkelte steder at de er uønsket i utmark når det utøves jakt på elg og hjort. Evalueringen av den treårige forsøksordningen «Økt tilgang på jakt» viste at en relativt stor andel turgåere uttrykte en viss utrygghet når det utøves jakt på hjortevilt. En uønsket konsekvens av lengre jakttid kan derfor bli at disse gruppene bruker utmarka mindre i perioden det utøves jakt på elg og hjort. På grunn av usikkerheten som er knyttet til konsekvensene for andre brukere av utmarka, valgte direktoratet å gi fylkesmennene myndighet til å utvide jakttiden når det foreligger bestands-, forvaltnings- eller næringsmessige behov for utvidet jakttid. Kommunen kan søke om slik utvidet jakttid. For elg kan jakttiden utvides fra 1. november til 23. desember, og for hjort fra 15. november til 23. desember. Direktoratet peker på at dette er en betydelig utvidelse i forhold til forrige jakttidsperiode. Gjennom denne løsningen mener direktoratet at ønskene fra de ulike gruppene av utmarksbrukere er ivaretatt. Rettighetshaverne har fått en mulighet til å utvide jakttiden for elg og hjort, samtidig som forskriften sikrer at andre brukere av utmarka får mulighet til å utøve sine aktiviteter. I høringen av jakttidsforskriften foreslo direktoratet felles jakttidsstart for elg fra 25. september i hele landet. På grunn av massiv motstand i høringen både fra rettighetshavere og andre brukere av utmarka, valgte direktoratet ikke å vedta denne løsningen. Motstanden var begrunnet med bl.a. hensynet til friluftsliv og beitedyr. Jeg mener at direktoratet, som har fått tildelt beslutningsmyndigheten på dette saksfeltet, har foretatt en balansert avveining av ulike hensyn ved revisjonen av jakttidsforskriften.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Jeg ønsker å framheve at vi nå har gitt kommunene mulighet til å søke om utvidet jakttid, søknadene skal rettes fra kommune til fylkesmann. Dette sikrer nettopp at kommuner og lokalsamfunn blir delaktig i behandlingsprosessen, også gjennom de ulike interessegruppene i kommunene – for de finnes jo både i tettbebygde strøk og i Distrikts-Norge. Det at kommunene kan søke til fylkesmannen, sikrer nettopp at kommunene kan ivareta alle interessegruppene i kommunene. Jeg synes totalt sett at vi gjennom disse nye bestemmelsene har fått til og tatt hensyn til ulike interessegrupper.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Jeg tar imot alle oppfordringer jeg får! Nå har vi fastsatt retningslinjene for denne jaktperioden, men det er klart at i denne saken som i mange andre saker følger vi utviklingen. Men jeg må gjenta at jeg synes at direktoratets revidering av disse jakttidsforskriftene er blitt god, og at man har ivaretatt ulike interesser og ulike hensyn.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Snøheimvegen, mellom Hjerkinn og den tidligere turisthytta på Snøheim, er på i alt 14 km. Gjennom tilbakeføring av Hjerkinn skytefelt til sivile formål – det som kalles Hjerkinn PRO – er veien vedtatt fjernet. Det berørte terrenget skal restaureres til naturlig formasjon, og vegetasjonsdekket gjenopprettes gjennom aktive tiltak for å tilrettelegge for naturlige prosesser over lang tid. Fysisk gjennomføring av prosjekt Hjerkinn PRO er inndelt i to faser: fase 1 som er fra og med 2006 til og med 2012, og fase 2 som er fra og med 2013 til og med 2020. Forsvarets bruk av Hjerkinn skytefelt trappes nå ned i takt med at det nye Regionfelt Østlandet i Åmot tas i bruk. Pågående fysiske arbeider i tilbakeføringsprosjektet i 2006 og 2007 er rydding av eksplosivrester på arealer der Forsvaret nå har avsluttet sin bruk. Første fjerning av anlegg i skytefeltet er planlagt startet i 2008. Snøheimvegen er nødvendig for fysisk gjennomføring knyttet til opprydding av Forsvarets skytefelt på Hjerkinn. De indre 4 km av veien, fra Stridåbrua til Snøheim, skal frigis i løpet av fase 1 og er planlagt fjernet innen utgangen av 2012. Resterende 10 km av Snøheimvegen er planlagt fjernet innen 2020. Opplysninger som er innhentet fra Forsvaret, viser at de totale kostnadene knyttet til fjerning av Snøheimvegen er beregnet til om lag 20 mill. kr. Dette omfatter kostnader til forhåndsklarering av veien med hensyn til eksplosivrester, fjerning av veimasser, landskapsforming og sikring av gruvemasser brukt til oppbygging av veien. Disse massene har ganske mye kobber i seg og har som følge av dette et forurensningspotensial. Jeg vil understreke at dette naturrestaureringsprosjektet er ganske enestående i internasjonal sammenheng og vil kunne bli et utstillingsvindu både for norsk naturvernpolitikk og for Forsvarets ønske om og evne til å rydde opp etter seg når de forlater et område. For meg er det viktig å få gjennomført et prosjekt som på en god måte bidrar til å reetablere skytefeltområdet som vinter- og vårbeite for villreinen i Dovrefjellområdet, samtidig som det også i framtiden skal kunne brukes til friluftsliv og som grunnlag for næringsutvikling og verdiskaping i tilgrensende bygdelag.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Jeg synes det er viktig å understreke at det vedtaket som den forrige regjeringen foretok, nettopp var et kompromiss mellom ulike interesser, og jeg slutter meg til den avveiningen som den forrige regjeringen gjorde i denne saken. Det at vi får fjernet denne veien, handler om hensynet til villreinen, som Norge har et særskilt ansvar for internasjonalt, og som det er viktig å sørge for har gode beiter og gode områder både sommer og vinter. I tillegg har jeg lyst til å understreke at den oppryddingen som nå gjøres, også har et annet viktig aspekt, nemlig at man får ryddet opp i de eksplosivene og den forurensningskilden som ligger her fordi dette har vært et skytefelt og har vært brukt av Forsvaret. Derfor er det totalt sett en riktig løsning vi nå har funnet.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Jeg forsøkte å si at det er flere grunner til at jeg mener at den vurderingen som den forrige regjeringen gjorde, var god. Det handlet om hensynet til villreinen, vi skal her fjerne gruvegrus, som er en mulig forurensningsrisiko, og gi muligheter til å øke antallet verneområder og utvide verneareal. Så det er flere grunner til at jeg mener at den avveiningen som den forrige regjeringen gjorde, er riktig. Slik som jeg ser det, er det ingen grunner til at det skal bli tatt en ny vurdering av det i denne saken.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Klimakonvensjonens langsiktige mål er å stabilisere konsentrasjonen av klimagasser på et nivå som hindrer farlige menneskeskapte påvirkninger av klimasystemet. Regjeringen har konkretisert dette gjennom å arbeide for at den globale temperaturøkningen må holdes under 2 C. Dette vil kreve store reduksjoner i klimagassutslippene både nasjonalt og internasjonalt. Jeg vil i løpet av våren komme tilbake til Stortinget med en egen melding om tiltak for å begrense framtidige norske klimagassutslipp. Parallelt med arbeidet for å redusere utslipp må vi likevel forholde oss til at vi vil oppleve store klimaendringer i det kommende århundret. Drivhuseffekten er et faktum, noe som skyldes alle klimagassutslippene som allerede har funnet sted siden industrialiseringen. Samfunnet må tilpasse seg disse endringene. Klimaendringene vil berøre nær sagt alle samfunnssektorer, på både nasjonalt og lokalt nivå. Ulike sektormyndigheter har gjennom sitt eget lovverk ansvar for og mulighet til å tilpasse sine virksomheter til klimaendringene. Mange myndigheter, både nasjonalt og lokalt, har allerede arbeidet lenge med den samfunnsmessige tilpasningen til endringene, bl.a. gjennom arealplanene etter plan- og bygningsloven. Det er den senere tiden utviklet betydelig ny kunnskap om klimaendringene. IPCC’s siste rapport viser med større sikkerhet enn tidligere hvilke store konsekvenser klimagassutslippene kan få for bl.a. temperatur, havnivå og snøsmelting. Gjennom forskningsprosjekt har vi fått ny kunnskap om hvilke endringer vi kan forvente oss her i Norge og i våre nærområder. Den nye kunnskapen som utvikles, tas allerede kontinuerlig i bruk av både kommuner og statlige myndigheter i f.eks. veg- og vassdragssektoren i deres planleggingsarbeid. Selv om mange myndigheter allerede har kommet langt i arbeidet med å planlegge tiltak for å møte utfordringene som endringene vil medføre, gjenstår fortsatt arbeid med å samordne kunnskap, bevisstgjøring og tiltak på tvers av sektorene. I nært samarbeid med Justisdepartementet forbereder jeg derfor nå utarbeidelse av en bred strategi for tilpasning til klimaendringer. Denne strategien skal sørge for at kunnskapen om klimaendringene når ut til alle kommuner og berørte sektormyndigheter, og at vi sammen gjennomfører de nødvendige tiltak for å møte de store klimautfordringene vi står overfor.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Jeg tror det er viktig å se at når det gjelder klimautfordringene, både de utfordringene vi står overfor i forhold til framtidens utslipp, og også de endringene vi må gjøre på bakgrunn av de utslippene som allerede har forekommet, må vi ha en bred oppmerksomhet på det. Det er ikke bare ett svar på det spørsmålet representanten stilte. Det ene er at vi, som sikkert mange har fått med seg, allerede er i gang med en stor klimakampanje nettopp overfor hvermannsen, for å gjøre enda flere i befolkningen oppmerksom på hvilke utfordringer vi står overfor. I tillegg er det slik at denne strategien som vi jobber med, også handler om kontinuerlig å implementere den kunnskapen vi får, i forhold til plan- og bygningslov, i forhold til kommunenes arealplaner, i forhold til samferdsel osv. Vi må altså kontinuerlig implementere den kunnskapen.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-07:
Det var mange spørsmål representanten her trakk inn. Jeg vil bare stikkordsmessig nevne noen av dem. Det ene, klimatilpasning, er et av de temaene som drøftes i de internasjonale klimaforhandlingene, slik at tilpasningsproblemet står i fokus i internasjonale sammenhenger, hvor Norge har spilt en aktiv rolle og fortsatt vil gjøre det. Det andre er at det jo er helt riktig som representanten sier, at det er de fattigste, de mest sårbare på denne kloden, som har de største utfordringene knyttet til konsekvensene av flom, tørke osv., og som også er mest utsatt i forhold til tilgangen på både rent vann og mat og dermed også redselen for å bli sendt på flukt for å kunne livnære seg. Men jeg har også lyst til å si at vi nok står overfor en del endringer også i Norge, som vi enda ikke vet konsekvensene av, og her vil jeg komme tilbake til Stortinget.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Mitt spørsmål er som følger: «I svar på mitt skriftlige spørsmål av 16. november 2006 slo statsråden fast at hun ville stå fast ved å fjerne den såkalte Snøheimvegen, som leder inn til Snøheimhytta, på Hjerkinn. Dette slo statsråden fast at hun gjorde til tross for et stort lokalt engasjement for bevaring av veien fra både befolkningen og lokalpolitikere i fire fylker rundt Dovrefjell. På hvilken måte og til hvilken kostnad vil Regjeringen fysisk fjerne Snøheimvegen?»
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg takker for så vidt for svaret, selv om jeg er veldig skuffet over at statsråden ikke benyttet anledningen til å si at regjeringen Bondevik og statsråd Hareide tok feil, og at Regjeringen nå har funnet at denne veien kan bestå. Statsråden svarte derimot at hun vil bruke 20 mill. kr på å fjerne denne veien, til tross for massivt press fra lokalmiljøet, fra lokalpolitikere og fra befolkningen i fjellområdene i grensetraktene mellom Trøndelag og Oppland og Hedmark. Det synes jeg er skuffende. Da ønsker jeg å stille følgende spørsmål til statsråden: Frykter ikke statsråden at denne framferden overfor lokalmiljøet i området vil føre til et økt konfliktnivå i framtidige verneprosesser?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg er jo ikke enig i riktig alle konklusjonene statsråd Bjørnøy trekker, men man kan jo f.eks. si at hadde det vært slik at det var villreinen som var argumentet i denne saken, kunne man jo ha stengt veien i de månedene av året som det er villrein i dette området av Dovrefjell, og så kunne man holde åpent i de deler av året da det er turister i området, nemlig på sommeren. Jeg ser ikke helt at dette henger veldig i hop. Jeg ser at man har et ønske om å følge opp Naturvernforbundets sterke ønske om å fjerne veien fysisk av prinsipielle årsaker. En av de få fornuftige tingene Bondevik-regjeringen, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Arbeiderpartiet var enige om forrige periode, var fjellteksten, som ble vedtatt i revidert budsjett i 2003, hvor det bl.a. slås fast: «Men det er plass til flere i fjellet, og det er ønskelig at flere får anledning til å oppleve fjellnaturen, både av hensyn til helse og velferd hos den enkelte, av hensyn til næringsutvikling i fjellbygdene og for å skape økt legitimitet for tiltak som er nødvendige for å ta vare på disse verdiene.» Mitt spørsmål er da: Betyr denne stadige vernepolitikken(presidenten klubber) som statsråd Bjørnøy ønsker å føre til tross for lokale myndigheters ønske(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-03-07:
«Klimautfordringene vi står overfor er meget store, en global oppvarming er ikke til å unngå. Dette er bl.a. godt dokumentert i FNs klimapanel sin siste rapport. Norge har satt seg et maksimumsmål på 2 C for den globale temperaturstigningen. Hvilken strategi har Regjeringen for klimatilpasningstiltak?»
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-03-07:
Jeg takker for svaret. Vi er sårbare. Klimaet vil gi oss noen utfordringer. Vi får økt temperatur, et fuktigere klima, ekstremvær eller et mer ustabilt vær, og dette gir oss noen utfordringer i forhold til samfunnssikkerhet, infrastruktur og beredskap. Det er en utfordring hele tiden å klare å dimensjonere samfunnsutviklingen slik at vi tar inn over oss de utfordringene vi vil møte om noen år. Jeg er glad for at statsråden nå sier at hun vil komme med en bred strategi, som hun jobber med sammen med Justisdepartementet, for utfordringen er jo at dette må stå høyt på den politiske dagsordenen. Da blir mitt oppfølgingsspørsmål: Når vil en slik bred strategi foreligge? Statsråden sier at man vil være i kontakt med kommunene og sektorene dette angår. Men hvordan vil statsråden informere også hvermannsen om en slik bred strategi, slik at vi alle tar det ansvar vi har som aktive deltakere i samfunnet?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-03-07:
Jeg ønsker da å gjenta mitt spørsmål om når en slik bred strategi vil foreligge, før jeg går videre i perspektiv. Det går jo an å se det som positivt at Norge vil få det varmere. Landbruket kan produsere mer, vi får flere varme somre, men høyst sannsynlig vil ikke denne temperaturøkningen gi oss noe vedvarende bra klima. Men det er et poeng at vi isolert sett kanskje kan oppleve noen positive ting i Norge, mens mange i den store verden vil få en tøffere hverdag. Havnivået vil stige, vi vil få hetebølger, tørke og flom. Vi kan klare å tilpasse oss disse utfordringene, men det er mange land og mange mennesker som ikke klarer en slik klimautfordring, og mitt spørsmål blir da: Hva vil statsråden gjøre i den globale sammenhengen for at Norge også her tar et lederansvar ved de utfordringene som klima og klimatilpasningstiltak innebærer?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg vil stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «I Regjeringens Soria Moria-erklæring står det: «Regjeringen vil fortsette arbeidet med å redusere antall skjemaer(...) (...) Hvorfor har ikke statsråden fulgt opp Soria Moria-erklæringen med en reduksjon av antall skjemaer for næringslivet?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg takker statsråden for svaret og er glad for de reduksjonene som næringslivet opplever fordi man forenkler. Det er helt klart at Altinn og den elektroniske rapporteringen gjør det mye enklere, og det er nok også der besparelsen i antall årsverk ligger. Det som er et faktum, er at det står i Soria Moria-erklæringen at skjemaveldet overfor næringslivet skal reduseres. I et intervju med næringsministeren i Aftenposten går det fram at det faktisk har økt det siste året. I den samme artikkelen sier statsråden at næringslivet faktisk ønsker seg flere skjemaer. Det er jo stikk i strid med det vi opplever bl.a. i næringskomiteen. Jeg vil gjerne få statsråden til å bekrefte eller avkrefte om næringslivet ønsker seg flere skjemaer.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-03-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Man kan nesten være litt forundret over at man klarte seg i tidligere tider uten så mange skjemaer. En kan også stille seg spørsmålet om nødvendigheten av alle disse skjemaene. Vil statsråden ta en kritisk gjennomgang av det totale skjemaveldet som næringslivet nå opplever? Seks ble fjernet i fjor, 27 nye kom til. Det viser at det bare er en økning, stikk i strid med det som står i Soria Moria-erklæringen. Også næringslivet har uttalt at man ønsker seg en reduksjon på 25 pst. av antall skjemaer innen 2012. Vil statsråden imøtekomme næringslivets ønsker? Eller vil man fortsette den linjen med å øke antall skjemaer som man ser nå?