trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Flere av høyrepartienes representanter har snakket om hvor viktig det er å få flere private kommersielle aktører inn i helsesektoren. Det skal liksom løse alt. Denne regjeringa tar i bruk private aktører, både ideelle og kommersielle, men da som et supplement og med avtale med det offentlige i tråd med behovene i helsesektoren. Men først og fremst styrker vi pasientbehandlinga i de offentlige tilbudene og gir sykehusene klare kvalitetsmål som de skal oppnå. Det har ført til at man ved flere helseforetak har redusert ventetida med ned mot halvparten av tida for behandling av flere kreftformer, rett og slett ved å se på egen organisering og få vekk flaskehalsene. Det har skjedd helt uten at det har blitt tilført mer penger. Jeg ville nok gått litt stille i dørene dersom jeg var Fremskrittspartiets Sylvi Listhaug. Kommersialiseringa av sykehjemmene i Oslo under hennes ansvar har ført til økte kostnader til eldreomsorg i byen, det har ført til nesten 400 færre sykehjemsplasser, og til at de som jobber i de private kommersielle selskapene, har hatt både dårligere lønns- og arbeidsforhold og svært mye dårligere pensjon. I tillegg har vi hatt store oppslag i pressen om hvordan personvernet for brukere og pasienter i eldreomsorgen i Oslo delvis har smuldret opp fordi ansvaret pulveriseres med så mange tilbydere som det f.eks. er i hjemmeomsorgen. Så til representanten Dale: Nei, det er ingen sykdommer som er lukrative, men da bør vi heller ikke kaste dem inn i ringen til råe kommersielle aktører som veksler disse lidelsene inn nettopp i utbytte, og som gjør dem lukrative ved at pengene går rett i lommene til eierne som sitter godt og trygt på Cayman Islands og Jersey og andre skatteparadis. Det er dårlig bruk av helsekronene til pasienter i Norge.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Som sjefsideolog til representanten Dale: Det er bra at det er forskjell på Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, og det er bra å kunne vise det i dag. Nei, de som jobber i helsesektoren, er ikke rå og kommersielle, men vi har fått stadig flere aktører som er det, og de utkonkurrerer de små gründerne, og de utkonkurrerer de frivillige. Så til representanten Listhaug i Oslo: Vi får stadig høre om eldre pasienter som ikke får hjelp. Hun kommer ikke bort fra at det er 400 færre sykehjemsplasser. Hun vil heller ikke kommentere dette med personvernet som det har vært flere oppslag om. Jeg forstår markedet dit hen at hvis en kommersiell, rå aktør skal tjene 35 mill. kr på et middels stort sykehjem i Oslo i løpet av en anbudsperiode, må det tas et sted fra. Da må det tas fra lønnen og pensjonen til dem som jobber der. Det er derfor markedet ikke passer inn i denne sektoren som skal ta seg av de aller svakeste og mest sårbare blant oss.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
I likhet med saksordføreren vil jeg peke på at komiteen har vært enig i mange forhold knyttet til denne saka. Det er viktig med tidlig intervensjon ved diagnostisering av kreft. Derfor har regjeringa innført en normert tidsfrist på 20 virkedager på pasientforløp med kreft. Målet er å få redusert tida fra mistanke om kreft til utredning og behandling iverksettes. I den åpne høringa om dette representantforslaget kom det fram at i ca. 80 pst. av tilfellene der man har mistanke om alvorlig sykdom, er det relativt enkelt å stille diagnose, mens de resterende 20 pst. vil trenge ytterligere undersøkelser ved f.eks. spesialistsykehus. Jeg er fornøyd med at statsråden vil stille krav til helseforetakene om videreføring av arbeidet med å forbedre pasientforløpene for kreftpasienter. I det arbeidet er det også viktig at departementet signaliserer at de vil ha løpende dialog med berørte fagmiljøer for å sikre at alle innspill og råd som kan føre til forbedringer, blir tatt med. Diagnoseforløpet er avgjørende for å sikre riktig behandling til rett tid. Jeg har notert meg at statsråden har meldt at temaet vil bli berørt i større bredde i den varsla meldinga til Stortinget om kvalitet og pasientsikkerhet. Det er også verd å nevne at mange sykehus har bredt sammensatte fagstaber som i praksis er å regne som sentre for diagnostikk på kreftområdet. Det er viktig å sikre videre oppbygging og stabilitet rundt slike fagmiljøer. For noen kreftpasienter vil det være behov for lengre tid enn 20 virkedager, slik at det anslås at 80 pst. vil kunne være innenfor fristene. Raskere forløp enn 20 dager kan være nødvendig når den medisinske tilstanden tilsier det. Forløpstidene er normerende og førende for helseforetakenes organisering og gjør det påkrevet å treffe de tiltak som er nødvendige for å fjerne flaskehalser. Mange helseforetak gjør allerede et grundig arbeid på dette feltet og har oppnådd gode resultater for å få ned forløpstidene. Spørsmålet om etablering av egne diagnosesentre som tillegg til eller erstatning for dagens ordning reiser noen problemstillinger, som grad av anvendelighet dersom man sammenligner med f.eks. brystdiagnostiske sentre. For en del krefttilfeller vil det være behov for utredningsmodeller som er tilpasset mer uklare symptombilder. Derfor er det viktig at de regionale helseforetakene gjør et godt arbeid med å gjennomgå organiseringa av pasientforløpene for kreftpasienter med tanke på å oppnå de anbefalte forløpstidene. Jeg vil også nevne at pasientforløpene i Danmark, der man altså har tatt i bruk diagnosesentre, er lenger enn hva tilfellet er i Norge. Bedre diagnoseverktøy, som PET-skannere, er nå kommet som et viktig tilleggshjelpemiddel i kreftdiagnostikken og vil kunne benyttes ved de store sykehusene våre – og derigjennom bidra til bedre og mer helhetlige pasientforløp. Regjeringspartiene anbefaler at forslaget om egne diagnosesentre ikke bifalles.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-12-06:
Regjeringspartiene vil redusere bruken av sukker og salt. Tidligere sto fett også på denne listen, men siden Senterpartiet har sørget for at Tine er markedsregulator, har jo smøret forsvunnet både fra listen og fra butikkene. Nå finnes det utallige krystallinske ioneforbindelser som kan omtales som salt. Hvis det menes natriumklorid, er det da akseptabelt med salt med lavere natriuminnhold, og skiller man på steinsalt og havsalt bl.a. med hensyn til jodinnhold? Når det snakkes om sukker, menes det da C6H12O6 eller C12H22O11? Vi vet jo at vanlig sukker består av en del fruktose og en del glukose som spaltes i magen, og at insulin og leptin reagerer annerledes på fruktsukker enn på andre karbohydrater. Fruktsukker er som kjent et lipogent stoff som finnes i frukt, bær og grønnsaker. Det øker produksjonen av fettstoffer. Hva er det regjeringspartiene egentlig vil redusere, og hvordan vil de gjøre det?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-12-06:
Statsråden viser til at det framover vil bli flere som får diabetes. Fremskrittspartiet er det eneste partiet som i budsjettinnstillingen påpeker viktigheten av å ha en egen plan og en strategi for diabetes. Vi vet at i 2006 lanserte statsråd Brustad en nasjonal strategi for diabetesområdet. Nå har ikke regjeringen klart å nå de målsettingene som strategien bygger på, grunnet manglende satsing, og mye tyder nå på at diabetesstrategien legges død. Det er ingen offentlige dokumenter som viser til at diabetesstrategien skal videreføres. Spørsmålet blir da: Hvordan vil regjeringen konkret følge opp Helsedirektoratets anbefalinger i forhold til videreføring av diabetesstrategien utover «egnet måte», som det står i statsbudsjettet for 2012?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-12-06:
I sitt første innlegg i dag sa Thomas Breen at regjeringspartiene «tåler godt» at opposisjonen ikke er tilfreds med de grepene regjeringen gjør i forhold til Samhandlingsreformen. Han understreket begrepet «tåler godt» uenigheten opptil flere ganger. Jeg synes det er trist når vi står overfor en så vesentlig reform som Samhandlingsreformen. Fra opposisjonens side fremmet vi et forslag om «å sette enkeltmennesket i fokus» og utmeislet 41 forslag som vi gikk til regjeringspartiene med, uten å møte noen som helst vilje til å sette seg ned og se på dette i fellesskap. Det tror jeg er en akilleshæl for hele Samhandlingsreformen, og jeg ser at regjeringspartiene nå har veket fra en del av det som var intensjonene opprinnelig i Samhandlingsreformen. Det har nå blitt bare en økonomireform, en fordeling av oppgaver for å prøve å spare penger. Høyre-ordføreren som er til stede i salen i dag, sier at kommunestrukturbegrepet er tonet ned, men jeg vil si at det faktisk er helt borte. Det lå som en forutsetning i det Bjarne Håkon Hanssen lanserte i sin tid, at man måtte ha et befolkningsgrunnlag på 35 000 som et minimumsopptaksområde for å få god kvalitet på behandlingen og kunne rekruttere og beholde kvalifisert personell. Hele det fokuset er vekk, og jeg tror også at det vil være noe av de begrensende faktorene for å kunne få en suksessreform. Så legger jeg merke til at regjeringspartiene er veldig opptatt av – igjen – at opposisjonen «snakker ned» – helsevesenet, heter det seg nå. Jeg hørte det samme da jeg satt i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen i forrige periode. Da vi påpekte mangler og slikt i skolen, snakket vi ned skolen. Jeg skal være den første til å si at jeg ikke er interessert i å snakke ned helsevesenet. Jeg har jobbet 30 år i helsevesenet selv, og jeg vet at en klapp på skulderen er bedre enn et spark i baken, selv om det bare er noen få ryggvirvler imellom. Men i mine 30 år i norsk helsevesen har jeg opplevd så mange spark i baken og så mange slag i ansiktet og så mange brutte valgløfter fra Arbeiderpartiet. Det er derfor jeg står her i dag, for det tente mitt politiske engasjement. Jeg mener at det blir en avsporing av debatten å prøve å si at vi angriper dem som jobber i helsevesenet. Det som skjer bl.a. i Oslo-sykehusene i dag, er at helsepersonell er fortvilet fordi de ikke kan få utøve faget sitt på en tilfredsstillende måte, de går hjem gråtende fra jobben flere steder fordi de føler at de ikke har kunnet gi en tilfredsstillende pleie og behandling. Det er ikke opposisjonens skyld, det er systemet det er noe feil med, og det er det systemet vi ønsker å endre på. Så til slutt til Are Helseth, som sier at det ikke skal være budsjettkrav når jeg snakker om ISF. Selvfølgelig skal det være budsjettkrav. Men i hele ISF-biten ligger det en form for stykkpris. Jeg trodde Are Helseth som tidligere sjef på Fürst utmerket godt visste hva som lå i det. Det betyr at du faktisk får betalt for det du gjør. Da betyr det at når du utløser noe, skal du også få en ekstra kompensasjon.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-12-06:
Det er gledelig at samtlige partier nå står bak forslaget om utredning, og at statsråden sier at dette skal følges opp. Men nedsetting av et utvalg skal jo ikke være noen sovepute, og det finnes grep som faktisk kan gjøres straks. Det første er å skjerpe inn Husbankens regler for å unngå disse omsorgsgettoene, og det andre er spørsmålet om ikke Norge nå bør ratifisere FN-konvensjonen om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne. Spørsmålet mitt blir da om helseministeren umiddelbart vil ta tak i disse tiltakene, for de er jo ikke avhengig av den evalueringen som skal skje, men de vil kunne bidra til å stoppe en negativ utvikling.
Eivind Nævdal-Bolstad (Høyre), 2011-12-06:
Representanter fra regjeringspartiene har i lang tid reist landet rundt for å fortelle at Samhandlingsreformen skal sørge for et bedre helsevesen. Satsing på habilitering og rehabilitering har vært hovedparolene, slik representanten Toppe var inne på i dag. Reformen innføres fra nyåret, og samtidig kuttes det i rehabiliteringstjenestene i helseforetakene – uten at et tilsvarende tilbud er på plass. Ved Mork Rehabiliteringssenter i Volda, som representanten Toppe kjenner til, starter nedbyggingen nå, og den skal utfases over få over – dette til tross for gode resultater og fornøyde pasienter. Hvordan kan representanten Toppe og Senterpartiet forsvare nedbyggingen av rehabiliteringstjenestene i distriktene all den tid det uttalte målet er å bygge opp rehabiliteringstjenesten?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Kristelig Folkeparti har funnet sammen med Høyre og Fremskrittspartiet på en rekke områder i helse- og omsorgsbudsjettet for 2012. Kristelig Folkeparti har også meldt at man vil gå i regjering sammen med Fremskrittspartiet og Høyre etter valget i 2013, dersom valgresultatet tilsier det. Det er vel slik at får man ikke den man elsker, må man elske den man får i dette samfunnet. Vil vi nå se et Kristelig Folkeparti som, i likhet med høyrepartiene, er mer opptatt av å privatisere og kommersialisere norsk helsevesen, slik at de som har god økonomi og god tilgang på private helsetjenester, kan kjøpe seg gode helsetjenester på bekostning av et likeverdig helsetilbud i hele landet?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Den største gleden man kan ha, det er å gjøre andre glad – var det en som sa. Jeg er ikke så sikker på om vi i posisjon har gjort opposisjonen så mye gladere i dag, men jeg synes i hvert fall Are Helseths innlegg var meget godt, og jeg ble glad da jeg hørte det. Viktige satsingsområder i 2012: I dette budsjettet bruker vi 1,4 mrd. kr mer til sykehusbehandling neste år, som skal gi nye pasienter bedre behandling i året som kommer. Vi har gitt investeringslån til regionale helseforetak, bl.a. til omstillingsprosessen her i hovedstaden og ikke minst til Universitetssykehuset Nord-Norge, UNN. Vi har også brukt 270 mill. kr til Omsorgsplan 2015 – altså 120 mill. kr til å bygge 1 500 nye heldøgnsplasser. Men det er ikke Stortinget og statsråden som bygger dette – det må selvsagt skje i et samarbeid med kommunene og lokalpolitikerne. Vi gir 150 mill. kr til dagtilbud for demente. Vi har en samhandlingsreform hvor vi bruker 150 mill. kr mer i 2012 – altså 740 mill. kr for å styrke samhandlingen. En samhandling må være en villet politikk, ikke bare for regjering og storting, men det må også være en villet politikk fra Høyre-ordførere i de kommunene som Bent Høie her nevnte. Vi ser at i de kommunene der man har jobbet med dette siden Samhandlingsreformen ble foreslått, har man kommet langt. Det vil gi positive resultater for dem som bor i disse kommunene. Vi styrker budsjettet med 137 mill. kr til tannhelse – dette med folketrygdens stønadsordninger. Vi bruker 21 mill. kr til å styrke refusjon av legemidler. Det handler om å utjamne sosiale helseforskjeller. Fremskrittspartiet nevnte at Trondheim var den første bykommunen med full barnehagedekning, en kommune som har satset på skoleutbygging, og en kommune som også har full sykehjemsdekning. Til Sylvi Listhaugs framstilling av at det også er den kommunen som har de største bruddene med tanke på Arbeidstilsynet: Kommunen har i alle fall satt seg i førersetet og vil ha en gjennomgang av alle institusjonene i kommunen. Men det er klart at hvis man har en kommune som bygger ned 400 plasser, ja da blir det lite legedekning, da blir det lite tilsyn, osv. Så her handler det om å bruke investeringsrammene og samhandlingsmidlene til å bygge gode helsetjenester. Vi ser også at Høyre i sitt alternative budsjett vil bruke 350 mill. kr mer til kjøp av private helsetjenester. Hvor skal de pengene tas? Jo, de skal tas gjennom omstillingstiltak ved helseforetakene, ta fra det offentlige som sliter hver dag, og bruke det på kjøp av private tjenester, istedenfor at helseforetakene selv kan bruke pengene til å bedre sitt tilbud for pasienter – og ikke minst dem som jobber der.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Regjeringens helsepolitikk har som hovedmål å gi et godt, kvalitativt og likeverdig helsetilbud til alle sammen, uansett hvor vi bor i landet og ikke minst hvilken økonomi vi har, og hvilke sosiale forhold vi lever under. Rask og god tilgang til nye legemidler av høy kvalitet som er dokumentert virkningsfulle og kostnadseffektive, er viktige elementer i et slikt likeverdig tilbud. Jeg er derfor glad for at regjeringen i budsjettet for 2012 foreslår å bevilge penger til utvidet forhåndsgodkjent refusjon for legemidlet alendronat til behandling av benskjørhet. I tillegg har regjeringen i en endring av Prop. 1 S Tillegg 4 sagt at legemidlet ticagrelor oppfyller kriteriene for forhåndsgodkjent refusjon, og at det er kostnadseffektivt i behandling av pasienter med akutt eller ustabil koronarsykdom, altså hjertesykdom. Over 16 000 pasienter kan behandles av dette i dag og neste år. Gjennom denne omleggingen vil de få et bedre behandlingstilbud, som gir bedre beskyttelse mot bl.a. hjerteinfarkt. Bagatellgrensen ble innført i 2003 under Bondevik II-regjeringen. Ordningen fungerer sånn at Legemiddelverket kan innvilge blåreseptrefusjon for legemidler hvor merutgiftene ved refusjon ikke overstiger 5 mill. kr det femte refusjonsåret det er i bruk. Overstiges denne såkalte bagatellgrensen, er det departementet som skal vurdere og prioritere dette opp mot mange andre oppgaver, tjenester og tilbud som vi har i helsetjenesten vår. Dagens ordning gir en kostnadskontroll som er nødvendig og viktig, sånn som det er innenfor alle andre områder i helsetjenesten. I tillegg skal legemidlet ha dokumentert god effekt og sikkerhet som skal komme alle pasienter og brukere til gode. Av totalt 138 søknader om forhåndsgodkjent refusjon som Legemiddelverket behandlet i 2010, fikk bare fire avslag. Tre ble oversendt Helse- og omsorgsdepartementet på grunn av at kostnadene oversteg den såkalte bagatellgrensen. De resterende legemidlene ble tatt opp i ordningen med forhåndsgodkjent refusjon. Av de tre legemidlene som ble oversendt Helse- og omsorgsdepartementet i 2010, har to legemidler nå fått innvilget forhåndsgodkjent refusjon. I tillegg vil jeg i likhet med statsråden vise til Meld. St. 16 for 2010–2011, der legemidler og legemiddelbruk er viktige tema. Forslagsstillerne tar opp mange viktige problemstillinger og spørsmål knyttet til sitt forslag. Det jobbes nå med flere forhold for å følge opp Nasjonal helse- og omsorgsplan når det gjelder både feilmedisinering, apotekenes rolle i framtiden og hvordan vi skal bedre det totale tilbudet innenfor legemiddelområdet. På denne bakgrunn vil flertallet tilrå at forslaget vedlegges protokollen.
Abid Raja (Venstre), 2011-12-06:
I utgangspunktet mener Venstre at vi ikke skal legge ned noen sykehjemsplasser, men vi må selvfølgelig også prioritere – politikk er faktisk å prioritere. Venstre har hele tiden tatt til orde for kommunesammenslåing i Norge, slik at vi får større, slagkraftige kommuner. Vi vet at det er mange småkommuner rundt omkring i Norge som ikke klarer å tilby borgerne det helsetilbudet de trenger – over hele linja. Får vi større, slagkraftige kommuner, vil vi få bedre helsetilbud til eldre – sykehjemsplasser – og ikke minst andre typer tilbud som kommunen skal tilby. Så jeg kjenner meg ikke helt igjen i det representanten stiller meg spørsmål om.
Abid Raja (Venstre), 2011-12-06:
Det er trist å se at SVs skole nå dreier seg om frukt og grønt. Det er virkelig trist. Det er det man reduserer hele skolehverdagen til. Vi i Venstre snakker om bedre lærere, flere lærere, og vi snakker om læringstrykk og et godt undervisningstilbud. At regjeringen heller velger å bruke store økonomiske midler på ordninger som ikke har noen dokumentert effekt, overrasker meg, men det kan kanskje være med på å lette trykket – når den egentlig ikke har noen god skolepolitikk. Jeg mener at dette med godt kosthold er noe skolene skal gi informasjon om, og så må man legge til rette for at elevene kan innta et godt måltid i løpet av skoledagen. Så er det også litt opp til foreldrene å sørge for å gi sine barn frukt og grønt. Jeg synes SV nå bør begynne å fokusere på skolepolitikkens innhold, skaffe flere og bedre lærere, slik at vi får et godt læringstrykk og et godt undervisningstilbud i den norske skolen, og slutte med det overdrevne maset om frukt og grønt i skolen.
Abid Raja (Venstre), 2011-12-06:
Jeg som egentlig er en justispolitiker, er litt overrasket over at Norge, som er verdens rikeste land, ikke klarer å få mer ut av hver krone vi putter inn i helsesektoren. Det er litt rart. Samtidig vet jeg at mange – jeg har venner og bekjente som jobber i helsesektoren – virkelig står på i hverdagen. Nå står jeg og representanten som stiller spørsmål, veldig langt fra hverandre i kommunesammenslåingsspørsmålet – jeg mener det er der representanten startet. Venstre ønsker jo å ha færre kommuner i Norge, at vi slår dem sammen, slik at vi får mer ut av hver krone i hver kommune, mens representantens parti jo står for å beholde kommunestrukturen slik den er, selv om det er gammelmodig, det er byråkratiserende, og det gjør at vi må bruke mye mer penger enn det som er nødvendig. Jeg tror at hvis vi får større kommuner, vil vi kunne få bedre helsetilbud. Om byene står rustet når det gjelder Samhandlingsreformen – her er det mye å gjøre, det tror jeg representanten kjenner til, og det er det ikke mulig å svare på i løpet av 1 minutt.
Abid Raja (Venstre), 2011-12-06:
Arbeiderpartiets Thomas Breen hadde tidligere i debatten i dag et innlegg som, om vi skreller bort litt overfladisk retorikk, i bunn og grunn handlet om at politikk er å prioritere. Det er jeg helt enig i. Det er ingen tvil om at vi innenfor helsesektoren har store utfordringer og mange oppgaver. Om det ikke er mangel, så er det knapphet på ressurser, både menneskelige og økonomiske. Vi har sett en rekke eksempler på at helsekøene vokser. Mange må vente altfor lenge på kreftbehandling, og over 4 000 mennesker står i kø for rusbehandling, osv. Sett på bakgrunn av disse utfordringene, og at politikk definitivt er å prioritere, undrer det meg at Arbeiderpartiet prioriterer at det offentlige skal finansiere ultralyd i tolvte uke i stedet for å løse utfordringene på andre områder. Mener statsråden virkelig at dette er en riktig prioritering og den beste bruk av det offentliges helsekroner?
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Kommunale omsorgstjenester er varme hender og mennesker, mennesker som skal ha lønn og pensjon, og da må kommunene ha penger. Men Venstre vil kutte i rammeoverføringene til kommunene med hele 10 mrd. kr og i stedet innføre en kommunal selskapsskatt. Da flyttes i realiteten midler fra skattesvake til skattesterke kommuner, altså en politikk som sentraliserer, en politikk som gir kutt i omsorgstjenester, og den politiske realiteten er at Venstre, som oppsto som en motkulturbevegelse lokalt, nå søker en konservativ ro i sentrale strøk. Derfor spørsmålet: Hvor mange sykehjemsplasser vil Venstre legge ned i Distrikts-Norge?
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Debatten går mot slutten. Jeg har lyst til å komme med noen kommentarer. Først vil jeg takke komiteens leder for god og likeverdig ledelse av arbeidet med komiteens innstilling. Jeg har også lyst til å ta opp igjen det representanten Høie sa i begynnelsen av sitt innlegg, hvor han sa at han var optimistisk med tanke på fremtiden fordi det ville komme nyvinninger. Det er jeg enig i. Det er en erfaring at det ofte er nyutvikling, ny innovasjon og nye forskningsfremskritt som gjør at vi har klart å komme videre og bygge helsetjenesten enda bedre. Sett i et blikk 20 år fram i tid tror jeg det viktigste forskningsverdenen der ute må klare, er å få et gjennombrudd når det gjelder demens. Vi blir eldre og eldre alle sammen. Da kommer flere og flere av oss til å slite med demens. Et gjennombrudd på diagnostikk eller behandling av demens kommer til å være det vi trenger. Fremskrittspartiets helsepolitiske talsmann, representanten Per Arne Olsen, hadde en god ingress til sitt innlegg. Han uttrykte at Norge «uomtvistelig» har et av verdens beste helsevesen. Det synes jeg var godt sagt. Jeg synes også adjektivet «uomtvistelig» var usedvanlig velvalgt, og jeg vil anbefale at denne ingressen gjentas ofte. Representanten Olsen la til at vårt oppdrag nå er å gjøre det som er bra, enda bedre. Jeg er fortsatt helt enig: Derfor Samhandlingsreformen – derfor nå ingen pauseknapp. I replikkordskiftet med Kjersti Toppe utviklet representanten Jon Jæger Gåsvatn replikkordskiftet til en kort variant av en medisinsk doktordisputas. Det er uavklart om dette skulle skape helse gjennom humør, eller om det var et finurlig biokjemisk argument for at frukt er sukker. I så fall har vi en del vanskelige debatter foran oss. Men jeg er mer bekymret når representanten Jon Jæger Gåsvatn gir uttrykk for at helse ikke kan være underlagt budsjettkrav. Jeg er enig i at det er fristende som helsepolitiker å si at helse er for viktig til budsjett. Jeg kan til og med bli populær på det. Men i dag er jeg helsepolitiker. I morgen er jeg kanskje skolepolitiker. Skole er det viktigste vi gjør for fremtiden, det er for viktig til å ha budsjettkrav. På onsdag er jeg kanskje forskningspolitiker. Forskningen er da for viktig. Kanskje skal vi løse demensens gåte. Vi trenger bare 100 mrd. kr. På torsdag er jeg kanskje opptatt av barnevernets situasjon. Vi kan da ikke ha budsjettkrav der. På fredag er jeg da trygdepolitiker. Nei, vi må holde orden i huset. Vi har historisk lav ledighet – det er mye helse i det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Når det gjelder mennesker med diabetes og andre kronikere, er de en av hovedgrunnene til at vi nå gjør den store omleggingen i helsevesenet og innfører Samhandlingsreformen. Det er nettopp kronikergruppene det er viktig å få et bedre tilbud til der de bor, med tanke på mer målrettede tiltak, bedre kompetanse, diabetessykepleiere og andre som kan gi veiledning om både kosthold, økt aktivitet og frisklivssentraler – det er mange tiltak som er viktig for diabetikere som for andre kronikergrupper. Det store grepet her er nettopp å gi folk et bedre tilbud i kommunene der de bor, og å følge opp kronikergruppene, hvor diabetikerne utgjør en stor andel. Vi har også et veldig godt samarbeid med de sentrale organisasjonene for disse gruppene.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Det er 1,4 pst. vekst i sykehusbudsjettet til spesialisthelsetjenesten. Det betyr ikke at det ikke må foregå omstillinger og effektivisering i hele tjenesten – det må det selvsagt gjøre. Men nå har jeg altså sittet og hørt på Per Arne Olsen, som har vist til det samarbeidet som man hadde under Bondevik-regjeringen, og hvor mange som ble behandlet under Bondevik-regjeringen, og det representanten Olsen glemte å informere om, var at da gikk også underskuddene i været. I hvert fall for de partiene som er opptatt av å ha en balanse i økonomien som et grunnlag for å bygge kvalitet i helsetjenesten, er det helt avgjørende at vi forholder oss både til budsjetter og til målet om å få ned ventetiden.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Det er vekst i pasientbehandlingen i sykehusene og også i kommunene som en følge av Samhandlingsreformen. Jeg lytter med meget åpne ører når jeg hører at man skal gi et realistisk bilde av budsjettet sitt. Det har jeg virkelig prøvd å gjøre, men jeg må si at Høyre og resten av opposisjonen står for det mest kreative forslaget når det gjelder IKT-satsingen. Jeg støtter og er veldig glad for det sterke engasjementet for en stor IKT-satsing i hele landet, men når man bevilger penger til å betale rentene, hvor er lånepengene? Det er faktisk slik at reglementet for de regionale helseforetakene krever at alle lånepenger er over streken. Derfor ligger det inne i budsjettet over 2 mrd. kr til lån for bygging på sykehus. Heller ikke avskrivningskostnadene er tatt med i en sektor hvor avskrivningen skjer så fort, fortere enn om man faktisk skulle begynne å betale ned det lånet som opposisjonen har foreslått.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Alle som har et pleiebehov, har også rett til å få hjelp, enten hjemme, på sykehus eller i institusjoner. Når det gjelder disse barna, kan ikke jeg gå inn i enkelttilfellene, for jeg kjenner ikke detaljene i det som representanten Dåvøy henviser til. Men det er heller ikke tvil om at det er mange som strever og har utfordringer i hverdagen, særlig kanskje i forbindelse med både funksjonshemmede barn og akutt sykdom, langvarig sykdom kan det også være. Nettopp derfor var det vi nedsatte Kaasa-utvalget. Vi har fått rapporten fra dem, den skal ut på høring, og vi skal følge den opp, fordi den også gir noen andre retninger når det gjelder å yte støtte til både barn og foreldre som har store utfordringer i forhold til pleie.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Jeg har tidligere sagt i Stortinget at vi fra regjeringens side legger opp til både en bred debatt og en prosess når det gjelder spørsmålet om tidlig ultralyd. Derfor har vi også tatt initiativ til en konferanse den 16. januar, hvor også opposisjonspartiene er invitert til å si sin mening og lytte til fagfolk med ulikt ståsted. Det var interessant at Nasjonalt råd for kvalitet og prioritering gikk inn for tidlig ultralyd på sitt møte i går. Det er klart at faglige anbefalinger alltid veier tungt. Men dette må også ses i en sammenheng, hvor vi da fullfører den prosessen som vi har lagt opp til. I dette budsjettet er det ikke lagt opp til noen endringer i den praksis som er, men vi vet jo at veldig mange foretar tidlig ultralyd for egen regning.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Det er prøvd å skape et inntrykk av at vi ikke bruker private i norsk helsevesen. Det er feil. Jeg har også lyst til å si at vi nå er i ferd med å bygge opp tilbudet på ablasjonsbehandling ved de store sykehusene, og vi bruker også Feiringklinikken som et supplerende tilbud. Representanten Sjøli nevnte habilitering og rehabilitering som en svært viktig del av helsetjenesten fremover. Det er jeg helt enig i. Innenfor alle deler av helsetjenesten, også habilitering og rehabilitering, er det vekst i budsjettet for neste år. Det er også sånn at vi jobber med å se på et regelverk for hvordan man skal ha habilitering inn i spesialisthelsetjenesten og i kommunehelsetjenesten – og samarbeidet om det. Heldigvis er det mange kommuner, ikke minst Trondheim, som har vært særdeles dyktige i å lage et tilbud for rehabilitering for pasientene sine – egentlig for å posisjonere seg på forhånd når det gjelder Samhandlingsreformen. Når det gjelder rusbehandling, er 60 pst. private – mange ideelle. I de store sykehusene, i både Oslo og Bergen, har vi ideelle organisasjoner som driver i sykehusene, som for alle praktiske formål er en del av det offentlige helsevesenet, og som vi regner som det. De er svært viktige innenfor vår behandling. Så til Samhandlingsreformen: Jeg er helt enig i at det er viktig at det er en likeverdighet mellom kommunene og sykehusene. Representanten Høie sier at Høyre har brukt 300 mill. kr mer, men vi har altså flyttet på over 5 mrd. kr. Det er faktisk ganske viktig å gjøre det. For skal man få til en endring, så dreier det seg også om å ta ansvar, få ansvaret og utøve ansvaret i samarbeid med sykehusene, ellers blir det ingen likeverdighet. Det er viktig med medfinansieringen, det er viktig at man tar ansvar for de utskrivningsklare pasientene, og det er viktig at de kommunene som har muligheter for det, bygger opp ø-hjelptilbud. Men så har jeg lyst til å si at dersom kommunene ikke klarer dette fra 1. januar, er det jo det å ha avtaler med sykehusene som gjør at man har en god overgang og en oppbygging av tilbudet i kommunen i forhold til på sykehuset. Første delen av disse avtalene er det viktig at man jobber hardt for å få på plass, slik at man skal være i posisjon til 1. januar.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Jeg kan forsikre om at verken jeg eller regjeringen har gått vekk fra intensjonene i Samhandlingsreformen. Vi er like opptatt av det som vi har vært i alle de årene vi har lagt inn penger – år etter år – for at kommunene skulle kunne søke midler til prosjekter og posisjonere seg til å være klar når reformen ble iverksatt. Mange har gjort det. Derfor har vi mange piloter. Derfor har vi også erfaring med mange prosjekter, faktisk i hele landet. Så er jeg særdeles enig i at det må være en likeverdighet mellom sykehusene og kommunene. I noen sammenhenger ønsker kommunene å samarbeide; da gjør de det. Det er bra, for man kan ikke gjøre det samme i en liten kommune som i en stor kommune – eller hvis man samarbeider. Men så er nå engang geografien i Norge sånn at om man samarbeider aldri så mye, blir det lange avstander uansett. Dette har også vært en debatt hvor posisjonen har blitt beskyldt for å skjønnmale og rosemale helsevesenet og – jeg holdt på å si – vice versa. Men jeg trenger jo ikke å stå og skjønnmale noe som helst. Det er jo faktisk – eller «uomtvistelig», som Are Helseth sa, det er et godt ord – sånn at vi scorer ganske godt på noen områder. Det skal vi være glade for, for vi er privilegerte i dette landet. Men det er heller ikke tvil om at det er ting vi kan bli bedre på. Det er derfor regjeringen har satt kvalitet, pasientsikkerhet og forløpstider så ettertrykkelig på dagsordenen. Det siste skal vi diskutere senere i dag, så det regner jeg med at vi kommer tilbake til. Dette er viktig. Det er viktig for pasientene i Norge. Det er viktig at de vet at når de kommer på sykehus, blir de trygt ivaretatt, og at når det skjer noe feil, gjør man alt man kan for å unngå at det skjer igjen. Så må vi jobbe med ventetidene. Det vises til at vi har mange som står i kø. Poenget er jo hvor lenge de står i kø. Derfor har det vært viktig for regjeringen å få ned ventetidene. Det er noe vi virkelig skal jobbe videre med, og få til, for det er også en veldig viktig del av kvalitetsarbeidet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Spesielt det som dreier seg om boliger, er et viktig område. Det at det nå bygges mye større bofellesskap, som til forveksling er lik institusjoner, ser jeg på som alvorlig. Det ser også kommunalministeren, som er ansvarlig for Husbanken, på som alvorlig. Derfor blir også dette tatt opp i den meldingen som kommunalministeren legger fram i 2012, samtidig vet jeg at hun er oppmerksom på problemstillingene. Selv om det kan være mangler ved reformen, tror jeg vi totalt sett må se på dette som en veldig positiv reform. Det var en helt annen situasjon vi hadde for 20 år siden, da psykisk utviklingshemmede var gjemt bort på til dels svært store institusjoner med mange hundre beboere, i forhold til at de i dag bor i bofellesskap og er en helt synlig del av kommunebildet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Jeg er veldig enig i at det er alvorlig hvis det er slik at helsetilbudet er for dårlig. Jeg vil også tro at veldig mange psykisk utviklingshemmede er veldig avhengige av å ha en fastlege som kan følge dem opp, og som er interessert i deres livssituasjon. For veldig mange er det en utfordring å kommunisere, fortelle hva som er i veien, eller i det hele tatt å kjenne smerte, så dette krever både innsikt og kompetanse. I og med at dette skal være en del av det arbeidet som skal gjøres, vil jeg gjerne avvente før vi går videre inn og ser på hva som faktisk må gjøres. Man kan alltid si at mer kompetanse og riktigere kompetanse vil være viktig, for jeg tror nok også det er riktig at mange kan være underdiagnostisert og kanskje feildiagnostisert. Når det gjelder tilsyn, er dette noe jeg vil ta opp med Helsetilsynet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Som jeg sa, er dette direkte under kommunalministerens område, som har ansvaret for Husbanken. Jeg vet at hun er spesielt oppmerksom på dette, fordi vi er blitt gjort oppmerksom på en del byggeprosjekter som absolutt er til forveksling lik tidligere institusjoner, selv om de nå inneholder enkeltvise leiligheter. I fjor fikk jeg utarbeidet en egen bok, som ble sendt til alle landets ordførere, med en presisering av hvordan man kunne gå fram for å få bolig til psykisk utviklingshemmede, både ved at de kan bygge på egen hånd, kanskje slå seg sammen med andre og bygge på egen hånd, og hvordan kommunen har ulike måter og modeller for å etablere tilstrekkelige og gode boliger som er målrettede for utviklingshemmede – også med det for øye at de er forskjellige og har ulike behov.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Det er riktig at jeg ikke er finansminister, men helseminister. Det er faktisk veldig riktig. Samtidig må det være fantastisk for Fremskrittpartiet bare å kunne fri seg fra absolutt alle tanker om økonomi. Jeg vet ikke om Fremskrittspartiet – det husker jeg ikke, men jeg har lest innstillingen til budsjettet – har tatt hensyn til at hvis man ønsker å gjøre noe med bagatellgrensen i budsjettet, har det faktisk noen budsjettmessige konsekvenser. Regjeringen er opptatt av at vi skal kunne ta i bruk gode, sikre, trygge legemidler i Norge. Det gjør vi også. Noen av disse forslagene er forslag som vi faktisk har tatt opp i Nasjonal helse- og omsorgsplan, bl.a. et forslag som komiteen har laget en gripende og god kommentar – hadde jeg nær sagt – til, en merknad som går på et av disse forslagene. Så dette er ikke noe vi ikke jobber med; vi jobber med det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Igjen vil jeg si at når det gjelder legemidler og Legemiddelverkets anbefalinger, er de veldig ofte åpne, så det er ikke noen hemmelighet i det. Dette har ofte budsjettmessige konsekvenser. Men jeg vil vise til ett forslag som er helt vesentlig, som opposisjonen har tatt opp her, og som man har skrevet som en merknad i forbindelse med Nasjonal helse- og omsorgsplan. Det dreier seg nettopp om å ta i bruk ny teknologi, noe som er kostbart. Ofte dreier det seg om kostbare legemidler som kan ha god effekt, og som man kan få tatt i bruk i hele landet. Ofte er det slik nå at det tas i bruk noen steder, uten at det kommer alle til del. Det ønsker vi å gjøre noe med. Derfor vil vi i 2012 innføre det systemet. Det vil føre til at flere legemidler etter grundig og god vurdering kan komme inn på markedet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Jeg er veldig opptatt av at når vi skal ta i bruk nye legemidler, skal det være trygge og godt utprøvde legemidler. Jeg vil gjerne også understreke at vi gir legemidler til pasienter i Norge for mange ulike diagnoser og lidelser. De er svært dyre, svært kostbare, og vi gjør det fordi vi mener det er riktig. Når det gjelder å ta i bruk ny medisin, må det selvfølgelig vurderes i hvert enkelt tilfelle hvilken type pasient det dreier seg om, hvilken situasjon pasienten er i. Men det viktige er at i utgangspunktet skal det være godt utprøvde, gode og trygge legemidler. Så vil jeg igjen vise til den nye metoden som skal innføres i 2012. Det er viktig å være systematisk med hensyn til hvordan ny teknologi eller nye metoder, ny medisin, tas i bruk og innføres i markedet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Jeg er veldig enig i at det kan være lurt å se til andre land. Men det må jo være et tankekors for opposisjonen og forslagsstillerne når man ser hvilke resultater de har i Danmark i forhold til resultatene i Norge. Resultatene er faktisk bedre når det gjelder pasientforløp og behandling i Norge enn de er i Danmark. Derfor kan jeg ikke helt se hva som skal være de gode eksemplene. Så betyr ikke det at ikke diagnosesentre er bra, for det er helt sikkert bra i noen tilfeller, og det viser jo også en del av de diagnosesentrene som vi har i Norge, at de er veldig gode. Men det er ikke sikkert at dette er det riktige å gjøre for alle typer kreftformer, selv om det er det for noen. Så skjønner jeg at dette er noe man skal ha for dem som eventuelt har uklare symptomer – det er i hvert fall slik jeg oppfatter det. Det er ikke snakk om at de skal bli tapere, for hvis en fastlege har en mistanke om at det kan være kreft, og det kan være alvorlig, skal de henvises.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Jeg mener det er særdeles viktig at dersom en fastlege har mistanke om at det er alvorlig sykdom, at det kan være kreft, må han eller hun henvise øyeblikkelig til videre undersøkelser. Det gjøres jo også. Det er også slik at vi må bli bedre til å informere fastlegene om retningslinjer og forløpstider osv. – det som vi har hatt mye fokus på. Så vil jeg si at når vi har satt disse kravene til sykehusene, og har målsettinger om at 80 pst. skal være i gang med behandling innen 20 dager, er det faktisk ganske sterke krav til sykehusene om at de må innrette logistikken sin sånn at det skal de klare. Hvis et sykehus finner ut at de trenger å ha et uspesifisert diagnosesenter, er det klokt at fagfolkene der setter seg sammen og blir enige om hvordan de skal innrette det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Det er ikke så veldig rart, så sent på dagen! Det viktigste her er at det blir systematikk i behandlingen av de pasientene som viser seg å ha kreft – systematikk for å få dem henvist, få dem så tidlig som mulig fra fastlegene og videre, og at sykehusene behandler disse så fort som de skal, gjennom systemet, sånn at vi når de målene som er satt. Det er det aller viktigste. Så vil det være veldig ulikt hvordan ulike sykehus innretter seg. For det er stor forskjell på pasientgrunnlaget i f.eks. Oslo og andre steder. Men jeg er helt overbevist om at det er viktig at politikerne og Stortinget stiller krav, bevilger penger til sykehusene, og at legene og helsepersonalet selv innretter hvordan de mener det er best å organisere det, innenfor de kravene som settes.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Jeg er glad for én ting akkurat i denne debatten, og det er at representanten Bent Høie, som er leder for komiteen, to ganger har uttrykt at han har tillit til at de regionale helseforetakene nå vil jobbe med å oppfylle kravene som regjeringen har satt, som det har vært sådd så mye tvil om. Det er bra at komiteens leder er enig i dette og har tillit til at sykehusene faktisk vil gjøre det. Så er det også slik at man på en måte ikke kan se bort fra alle andre. Det kritiske med å måle på enkelte ting er at man kanskje ikke gjør det man ikke måler på. Men alle pasientene vil jo komme inn i det samme målesystemet. Så er jeg veldig enig i at vi også må stille krav til fastlegene om at de faktisk henviser når de har mistanke om alvorlig sykdom. Men Norge er så forskjellig, det er så forskjellig tetthet når det gjelder både befolkning og tilfeller av uklare symptomer, at det vil være riktig at sykehusene selv vurderer hvordan de innretter seg, om de gjør det i egne diagnosesentre eller det gjøres i spesifikke diagnosesentre. Det viktige her er at vi blir enda bedre til å oppdage kreft, at vi får behandlet kreftpasienter innenfor et anbefalt forløp, og at pasientene opplever at de blir godt ivaretatt når de får en så alvorlig diagnose.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Jeg tror at alle som har hørt debatten her i dag, skjønner at vi ser fram til at Samhandlingsreformen skal tre i kraft. Den er svaret på det som mange kommuner allerede har gjort i flere år, og det er en nedenfra-og-opp-reform. Den er – som representanten Per Arne Olsen ønsket – allerede innfridd. Nå settes det i system, og det skal gjelde for alle. Den rød-grønne regjeringen har i den forbindelse satset på at kompetansen innen pleie og omsorg skal økes. I St.meld. nr. 25 for 2005–2006, Mestring, muligheter og mening, ble planene fram mot 2015 lagt, og meldingen sa klart fra at det å bygge ut kompetanse og rekruttere til omsorgen må vi gjøre nå. Gjennom Kompetanseløftet 2015 er masse helsearbeidere satt i bedre stand til å møte de utfordringene vi ser, de er gjennom å få faglig kompetanse satt i stand til å møte Samhandlingsreformen. Jeg vil som et godt eksempel vise til Topp-prosjektet i Larvik, som har fått penger til å utdanne folk som har jobbet lenge i helsetjenesten. De har fått ny kompetanse og mulighet til å få fagbrev som helsearbeider. Slike ideer bør adopteres av andre, for det betyr økt kompetanse i omsorgen, flere faglærte og fornøyde ansatte og pasienter. Et nytt prosjekt som også er i gang i Larvik, som heter MIKS, retter seg mot minoritetsspråklige grupper som ønsker å jobbe i omsorgssektoren. Målet er inkludering, språktrening og økt kompetanse, og deretter rekruttering inn i omsorgen. Slik møter mange kommuner de utfordringene Samhandlingsreformen kan gi når det gjelder rekruttering og kompetanse, og de møter den offensivt i den offentlige omsorgen. Regjeringen er målrettet innen demensomsorgen. Det økende antallet demente i årene som kommer, gir utfordringer. Når det nå gis et øremerket tilskudd på 150 mill. kr til utbygging av dagtilbud, viser det at vi har et viktig fokus på en gruppe som trenger det. Med dette tilskuddet kan det opprettes 2 300 nye plasser, og minst 5 000 kan få et nytt tilbud. Det vil være godt både for den demente og for de pårørende. På sikt er målet at dagtilbudet skal lovfestes, men det er viktig å bygge opp og deretter lovfeste når kommunene er mer klare. Demensomsorgens ABC og Eldreomsorgens ABC er viktige bidrag i Kompetanseløftet. Over 8 000 helsearbeidere har brukt tilbudet om å få oppgradert sin faglige kunnskap, noe som er nødvendig og viktig. Økt kompetanse og økt fokus på rekruttering vil bidra til at pasientene får rett behandling på rett sted til rett tid, helt i tråd med Samhandlingsreformens intensjoner.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2011-12-06:
Det er et paradoks at de rød-grønne politikerne er så redde for private helsetjenester, samtidig som det er deres beste venn. Resultatet av den politikken som føres, er kommersialisering og det er privatisering. I den perioden som den rød-grønne regjeringen har styrt, har det vært en stor vekst i private helsetjenester. Fra 2006 til 2009 ble omfanget av privatfinansiert behandling fordoblet. Køene vokser. I stedet for at folk er i jobb, så venter de på operasjoner, og i stedet for at staten får inn skatteinntekter, så betaler den ut sykepenger. Og det verste er at mange innbyggere lider og har smerter. Jeg synes det er alvorlig at landets statsminister fører svært syke mennesker bak lyset med den såkalte kreftgarantien. I går, på TV 2, så vi arbeiderpartipolitikere som uttalte seg: Thorbjørn Berntsen kalte det en tabbe av Stoltenberg. Arild Hansen, en gammel arbeiderpartihøvding fra Troms som har ventet fire måneder på kreftbehandling, sier at statsministeren rett og slett har fart med løgn. Det synes jeg er veldig alvorlig. Representanten Breen sier det er viktig med ambisiøse mål. Da vil jeg si at viktigst er det å holde det man lover. Vi så på TV 2 for en tid tilbake at private sykehus står klar til å ta imot kreftpasienter, og da mener jeg det er umoralsk ikke å bruke dem. Vi hører stadig vekk at det er kommet så mange flere milliarder til kommunene, flere milliarder til helsetjenestene, men mesteparten av disse pengene går til lønns- og pensjonsutgifter. Som Oslo-borger er jeg bekymret. Jeg anerkjenner arbeidet til de ansatte på Oslo-sykehusene. Jeg vet at de jobber under enormt tøffe vilkår. Det er mange de siste årene som har prøvd å si i fra til helseministeren og andre om det som skjer i hovedstadsprosessen. Sykepleiere slutter, leger slutter, ja til og med sjefen ved Oslo universitetssykehus slutter. Og det har tatt en lang stund å finne en ny, noe jeg har full forståelse for. Nå er det på tide å høre på de varskuropene som kommer. Det er på tide å stanse opp og bevilge penger, slik at en faktisk kan bremse opp, høre på pasientene, se på resultatene, og ikke bare kjøre videre basert på de opplysningene en får fra helsebyråkratene, som tydeligvis ikke har vært på «gølvet».