trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Helleland (Høyre), 2011-02-03:
Det er en viktig problemstilling interpellanten tar opp, spesielt fordi vi i alt arbeidet med innvandrings- og integreringspolitikk har lagt stor vekt på kvalifisering de siste årene. Introduksjonsprogrammet, med norskopplæring og med samfunnskunnskapsopplæring, har på en måte fått bred politisk aksept etter at Erna Solberg introduserte disse ordningene. Det som naturligvis er utfordringen når det gjelder EØS-borgerne, er at de ikke blir sett på som innvandrere i den sammenheng. De er her som arbeidstakere, de har retter og plikter i arbeidslivet, og de har ikke noe fokus på seg som er – jeg holdt på å si – spesielt innvandringspolitisk eller integreringspolitisk. Det er en utfordring. Vi bør ta en debatt her i landet om hva vi vil bruke denne arbeidsstyrken til, og hvordan vi vil kvalifisere denne arbeidsstyrken for at den enda bedre skal kunne fungere i det norske samfunnet. Der er jo nettopp dette som både statsråden og Per-Kristian Foss har vært inne på, viktig, nemlig yrkesrettet språkopplæring, det å kunne benytte en vanskelig situasjon som arbeidsledig til å kvalifisere seg for å kunne stå enda sterkere i arbeidsmarkedet. Så jeg håper at statsråden, og de andre ansvarlige statsrådene i regjeringen for dette med integrerings- og innvandringspolitikk, ser nøye på denne situasjonen, fordi arbeidsledighetsstatistikken fra november 2010 viser at det blant innvandrere kun er én gruppe som har høyere arbeidsledighet enn EØS-borgere fra Øst-Europa, og det er afrikanske innvandrere, som har 13 pst. arbeidsledighet, mens østeuropeiske EØS-borgere har 8,6 pst. Når vi i tillegg vet at dette utgjør en ganske stor gruppe, det er altså 5 500 personer vi snakker om, er det en ganske kraftig sløsing med samfunnets ressurser å gi disse den trygden de naturligvis har krav på, uten å gi dem – og da snakker jeg om utenom Oslo og Akershus; vi har mange polske gjestearbeidere, for å si det slik, i både Buskerud og Vestfold, på Vestlandet og i Nord-Norge – denne språkopplæringen. Det blir på en måte sløsing. Jeg tror det ville være et veldig positivt tiltak hvis vi i en bredere sammenheng også begynner å se på EØS-borgere, og for den del både øst- og vesteuropeere, som kommer til Norge for jobbe i gode tider, og som allikevel velger å bli i Norge når de mister jobben: Hvordan får vi disse raskere tilbake i arbeid? Da er det én nøkkel, og det er norskopplæring. Så skal en selvsagt tilpasse den det regelverket som er, som gjør at en ikke bryter med forutsetningene for å kunne motta arbeidsledighetstrygd. Men det finnes altså muligheter, og Nav i Oslo og Akershus viser at det er muligheter. Da vil jeg på en måte snu statsrådens poeng litt på hodet og si: Har vi råd til å la være? Dette er en så viktig ressurs for Norge. Vi trenger arbeidskraft. Nå er det igjen oppgangstider i verftsnæringen og i byggenæringen – det er i hvert fall ting på gang. Vi vet at det er store behov innenfor helse- og omsorgssektoren. Det å få kvalifiserte østeuropeiske, eller vesteuropeiske, EØS-borgere med gode norskkunnskaper inn i arbeidslivet bør være en felles målsetting.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-02-03:
Jeg vil takke statsråden for en grundig og solid gjennomgang av det som har vært den rød-grønne regjeringas kulturløft, og jeg synes også det er veldig flott at statsråden er såpass åpen for å se på nye veivalg, og på hvordan vi skal gå videre. Det er veldig viktig når man bruker så mye penger som vi har gjort på kultur, at vi er kritisk til hvordan pengene brukes, og om vi oppnår det vi har som ambisjon med en så stor pengebruk. Vi skal altså i løpet av en tiårsperiode ruste opp norsk kulturliv på en måte som aldri har skjedd tidligere i Norge. Vi ser allerede nå at Kultur-Norge er helt annerledes i dag enn det var for bare seks, sju år siden. Vi ser at det er mer debatt om kultur i det norske samfunnet. Vi ser at det har blitt mer interesse politisk, ikke minst, for kultur, både sentralt og også ute i kommunene. Men kanskje det aller viktigste er at kulturlivet har blitt en del av de demokratiske, politiske prosessene. Tidligere var det sånn at kulturarbeiderne i langt større grad sto med lua i hånda og ikke hadde noen mulighet til å påvirke sin situasjon og mulighet til å påvirke politisk det de ønsket. Vi har blitt beskyldt av hovedstadspressen, som også statsråden nevnte, for å være litt profilløse i Kulturløftet. Men poenget er at det var et behov for å oppruste hele sektoren. Det var store behov, og det er store behov fremdeles. Det finnes mange gode prosjekter rundt om i Norge som absolutt burde ha fått mye mer oppmerksomhet og støtte enn de får i dag. Vi ser også litt av poenget med Kulturløftet, at i forbindelse med Kulturløftet II hadde vi store samråd med hele bransjen hvor bransjen sjøl fikk komme med innspill til hva som skal være med i Kulturløftet II. De var ganske tydelige på at bredden var viktig, og at alle deler av kulturlivet må få mulighet til å ta del i Kulturløftet. Derfor er det viktig for hele bransjen, og det er ikke profilløst når vi på en måte hever hele sektoren. Så, et siste poeng som jeg synes vi skal være veldig oppmerksomme på, og som jeg utfordrer statsråden på. Sju av ti kulturkroner går fremdeles til Oslo. Kultursektoren er kanskje en av de mest sentraliserte sektorene. Vi har prøvd å gjøre noe med det, men den store utfordringen er: Hvordan skal vi i årene framover klare å vri mer av kulturkronene ut til hele landet?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-02-03:
Jeg synes det er veldig flott at vi kunne få en kulturdebatt i Stortinget utenom de årlige budsjettdebattene, for da har vi også mulighet til å få diskutert hva vi ønsker med kultur framover. Det er helt åpenbart at her er det store skilnader i politikk mellom ikke minst høyresiden og de rød-grønne. Representanten Thomsen reiser spørsmål om hva som er god kultur. Da vil jeg replisere tilbake til Fremskrittspartiet at vi ønsker ikke å sitte og vedta i Stortinget hva som er god kultur. Men jeg ser at Fremskrittspartiet gjør det. De ønsker å sitte i Stortinget og vedta hva som er god kultur. Det gjør de i hvert eneste budsjett. De sier at opera er dårlig kultur, de sier at profesjonelt teater er dårlig kultur. Det skal vi ikke bruke penger på. Men vi skal bruke penger på folkemusikk, for det er kultur, det er kulturarv. De sier at vi skal bruke penger på amatørkulturen, men ikke på den profesjonelle kulturen. Hvilken kulturpolitikk er det? Det viktige er jo samspillet nettopp mellom amatørkulturen og den profesjonelle kulturen. Hvordan skal det bli på teaterfestivalene rundt om i landet om sommeren hvis de ikke har profesjonelle instruktører eller skuespillere med? Hvilket samspill får man da? Er det noe jeg er virkelig bekymret for, er det at vi får en Høyre–Fremskrittsparti-regjering hvor vi skal ha et underutvalg i Fremskrittspartiet som skal sitte og vedta hva som er god og dårlig kultur. Så er også hr. Thomsen veldig opptatt av litteraturpolitikken. Men det som er bærebjelken i litteraturpolitikken, er jo bokavtalen og innkjøpsordningene gjennom Kulturrådet. Men det er jo Fremskrittspartiet imot – de grunnleggende bærebjelkene i kulturpolitikken. Da blir det ganske kunstig når man er så bekymret for norsk litteraturpolitikk. For det Fremskrittspartiet i realiteten er opptatt av, er ikke litteraturpolitikken og mangfoldet i utgivelse av bøker, men av skattelettepolitikken. Jeg registrerer også at når Høyres eneste kulturpolitiker en dag ikke er på jobb, får vi virkelig se hva som rører seg i Høyre. For i Olemic Thommessens fravær registrerer jeg at Hårek Elvenes mener at frihet dreier seg om at man ikke skal styres av statlige kulturkroner. Da blir man underdanig i kulturlivet. Hvis det er det som rører seg i Høyre, at man egentlig ønsker mindre penger til kultur, så er jeg særdeles bekymret. Helt avslutningsvis: Jeg synes at statsråden dro opp veldig viktige poenger i forhold til hvordan vi skal bruke kulturkronene framover. Og jeg vil igjen oppfordre og utfordre – som Tove Karoline Knutsen også har gjort i innlegget sitt – til at vi må bli flinkere til å få pengene ut i landet, og at hele folket skal få ta del i Kulturløftet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-03:
Interpellanten reiser en viktig diskusjon om hvordan vi kan få spredt kultur rundt omkring i hele Norge. Nettopp derfor har jeg satt i gang en utredning av hvordan vi skal bruke pengene til Rikskonsertene i framtiden. Rikskonsertene ble etablert i 1967. Da kjørte de rundt med turnébusser, sjauemannskap, høyttalere og mikrofoner til gymsaler for å holde konserter over hele Norge. I dag ser vi at de ulike lokalsamfunnene har hus. De har utstyr. De har et langt mer mangfoldig kulturliv enn før. Da må vi se om det er en smartere måte å bruke kulturpenger på, som skal gi mer konsertopplevelser i hele Norge, enn å bruke så mange penger på 300 offentlige konserter, som i stor grad går til byene. Av Rikskonsertenes 300 konserter gikk 30 til Oslo. Oslo er allerede den byen i Norden med svært, svært mange konserter. Det er flere konserter i Oslo enn det er i Stockholm, enn det er i København. Mange av de elevene som nå går ut av salen fordi de må, sikkert ikke fordi de ikke vil høre på oss, for dette er en veldig interessant diskusjon, får oppleve Den kulturelle skolesekken. Det reiser musikere rundt i hele Norge. Hvordan kan vi utnytte at vi har musikere på veien, at vi har kulturarbeidere på veien, at vi har teaterfolk på veien som kan oppsøke mindre lokalsamfunn som kanskje aldri får besøk av våre nasjonale kulturinstitusjoner. Så jeg mener at vi har en kjempeutfordring med å få skolesekkproduksjonene ut over hele Norge. Det er en viktig diskusjon. En diskusjon om spredning av kulturmidlene handler også om å etablere flere institusjoner utenfor Oslo. Nordnorsk Symfoniorkester er et veldig godt eksempel på at vi tror at etablering av institusjoner utenfor Oslo gir en jevnere bruk av kulturmidlene. Rockheim var et prosjekt som mange var skeptiske til – i sin tid var det kontroversielt. Men det er blitt et fantastisk, nasjonalt rockemuseum, og folk oppsøker dette museet i veldig stor grad. Å etablere institusjoner utenfor Oslo er viktig for å spre kulturmidlene. Et annet eksempel er de regionale filmsentrene som har fått store påplusninger de siste årene. Vi ser at dette har hatt en ønsket effekt. For noen år siden var det veldig mange filmer som ble laget med utgangspunkt i Grünerløkka – det er et fantastisk sted. Men de siste årene har vi sett en økning av filmer som også lages andre steder i Norge. Så diskusjonen om geografisk spredning av kulturmidlene er en viktig diskusjon som vi absolutt må ta på alvor når vi skal gjennomføre siste delen av dette kulturløftet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-03:
Det er jo interessant at når kulturkomiteens leder inviterer Stortinget til en åpen diskusjon om hvordan vi skal bruke kulturkronene fram mot 2014, at det er såpass liten interesse fra opposisjonen. Det viser etter min mening at det er liten interesse for denne saken, og at man ikke har noe ønske om å påvirke hvilke prioriteringer som skal gjøres. Jeg mener at vi skal bruke de siste årene til å få kulturen ut i hele Norge, at vi skal få kulturen til å nå flere – også de som ikke oppsøker kulturinstitusjonene – og satse på kvalitet. Jeg synes også vi har fått tegnet opp de kulturpolitiske motsetningene i årene som kommer. Jeg kunne godt tenke meg å diskutere dette videre, spesielt med Kristelig Folkeparti, for det virker som om partiet ikke har innsett hva Høyre og Fremskrittspartiet sier her i dag. Høyre kommer nå med veldig friske uttalelser om at kultur som får penger, er underdanig. Jeg vil si det motsatte. Det er ikke slik at når Nordnorsk Symfoniorkester får statlige penger, så blir de mer underdanige, når regionteatrene får penger, så blir de mer underdanige, når musikklivet får mer penger til å arrangere konserter over hele Norge, så blir de mer underdanige. Det er jo snarere tvert imot. Det er da kulturlivet får selvtillit. Her ser vi i dag at Fremskrittspartiet ønsker å kutte kulturbudsjettene kraftig, noe som virkelig vil føre til at det er eliten som kan gå på Nationaltheatret, som kan gå på norske teatre, og at det kun vil være de som har rike foreldre, som kan ta i bruk kulturtilbud. Det er et oppgjør som Kristelig Folkeparti ikke tar. De tar heller ikke oppgjør med Høyre, som snakker om den underdanige kulturen som mottar offentlige penger. Jeg mener at det store skillet i norsk kulturpolitikk går mellom regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti på den ene siden og Høyre og Fremskrittspartiet på den andre. Det er i hvert fall det som skjer i Sverige. Min svenske kollega bruker å si at hun har ikke økt kulturbudsjettene, men hun har gitt folk skattelettelse, så folk kan kjøpe mer kultur. Det skjer, kjære venner i Kristelig Folkeparti, hvis dere har tenkt å samarbeide med Høyre og Fremskrittspartiet i kulturpolitikken i årene som kommer. Det blir sagt her at jeg er arrogant fordi jeg vil ha kultur ut til folk. Vel, nå gjennomfører vi et filmløft. Det gjør at vi får flere tv-produksjoner ut til folk. Folk kan spise så mye «pottitgull» de vil og se på tv-serier av høy kvalitet. Det er viktig språkpolitikk, det er viktig kulturpolitikk, og det er det motsatte av arroganse. Så er det vel ingen som har ønsket å detaljstyre kulturlivet mer enn Fremskrittspartiet. De vil at undertegnede skal blande seg inn i hvilke programmer NRK setter på sin sendeplan, innkjøpsordninger og hvilke bøker som Kulturrådet skal kjøpe inn. Det er en detaljregulering av kulturpolitikken som jeg er sterk motstander av. La kulturlivet være fritt.
Hårek Elvenes (Høyre), 2011-02-03:
Jeg lyttet til representanten Gjuls interpellasjon med stor interesse. Dessverre ble ikke forventingen helt innfridd. Jeg ser på interpellasjonen som et godt oppspill til en kulturpolitisk debatt, men den bar nok preg av en framstilling av Arbeiderpartiet som det kulturbærende partiet, og at opposisjonen var blottet for både det ene og det andre. Jeg la merke til at ordet «blottet» gikk igjen, og det skal jeg komme tilbake til. Jeg tør minne om at kulturen betinger frihet. Frihet og kultur er to sider av samme sak. Vel så viktig som at den statsfinansierte, litt underdanige kultur som er avhengig av å få sine midler fra det offentlige, er at vi trenger en fri og uavhengig kultur. Historien viser at kulturen har vært et nødvendig historisk korrektiv i forhold til politiske myndigheter. Jeg tør også minne om at kulturen er langt eldre enn kulturpolitikken. Jeg er også litt skeptisk til det utvidede kulturbegrepet, som faktisk også har definert bedriftsfotballen som kultur. Så tilbake til ordene «blottet for», som representanten Gjul brukte. Det er mulig det er et litt uparlamentarisk uttrykk, men det er ikke min rett å påpeke det, og jeg velger å bruke det samme uttrykk. Hvor var Arbeiderpartiet, og hvorfor var Arbeiderpartiet så blottet for engasjement for å få til et nasjonalt leksikon, som vi har hatt i så mange år, og som er så viktig for nasjonens hukommelse, både for det som har vært, og for å oppdatere det som er i dag?
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-03:
Jeg vil støtte dem som har sagt lovord om Kulturløftet i denne salen. Det er sånn at kulturdebatter ofte genererer festtaler og store ord, men jeg vil tørre å påstå at vi også legger penger bak lovordene. Dermed kjøper vi oss mulighet til å bruke dem. Som representanten Stokkan-Grande var inne på, diskuterte alle nabolandene våre i fjor høst hvor de skulle kutte i sine budsjetter. Det var en ganske unik situasjon at vi i Norge på det tidspunktet faktisk kunne øke kulturbudsjettet vårt. Jeg synes at opposisjonens kritikk om at Kulturløftet er profilløst, er hul. Det er den tommeste kritikken jeg har hørt. Her har vi løftet sjangre. Vi har økt tilgjengeligheten. Vi har gitt frivilligheten et løft. Det er ikke profilløst; det er god kulturpolitikk. Det er kulturpolitikk som handler om at kultur er et velferdsgode som alle i samfunnet skal ha rett til. Til representanten Thomsen vil jeg si at vi nettopp har løftet de sjangrene som tidligere ikke var definert som finkultur, f.eks. rock og revy. Siden ingen liker noen som bare snakker om hva de har gjort, skal jeg si noe om hva som bør gjøres framover. Heldigvis er dette et politikkområde som vi aldri blir ferdig med. Jeg mener vi trenger en sterkere satsing på kulturskolen. Vi har hatt gode profilprosjekter i gang, og nå må vi sørge for at vi får et bedre tilbud på plass til alle barn. For det er sant som kulturministeren sier, at talentet er jevnt fordelt i befolkningen. Derfor er det ikke bare rettferdig, det er også lurt å gi alle barn en mulighet til selv å utøve kunst. Det som gjør kulturskolene spesielle, er at de gir elevene muligheten til selv å uttrykke kunst, til selv å utøve kunst og til deltakelse. Det gjør dem til et veldig verdifullt virkemiddel. En annen utfordring er kunstnernes levekår. Det heter seg at nød lærer naken kunstner å kjøre buss. Flere burde ha mulighet til å leve av kunsten sin i Norge. Vi må se på innkjøpsordningene. Vi må se på stipender. At kunstnere lager kunst og ikke kjører buss, gir bedre kunst og bedre kvalitet på kunsten. Ellers vil jeg støtte meg på representanten Gjuls innlegg om sentralisering av sektoren. Jeg mener regional film vil være et viktig virkemiddel i tiden framover, og at vi må satse mer på det. Det er også en del av Kulturløftet II. Oppsummert: Kultur er et velferdsgode, landet er langstrakt, og jeg håper på fortsatt økning på dette feltet.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-03:
Jeg takker statsråden for svaret og også for utålmodigheten. Jeg tror hun kan være trygg på at den utålmodigheten vil bli fulgt også fra denne sal. Jeg synes det er et paradoks – når vi kjenner bakgrunnen for at disse sakene har hatt stor oppmerksomhet, nemlig skatteforhold – at man fortsatt diskuterer hvorvidt det å gi opplysninger fra skattevesenet til løyvemyndigheten skal skje eller ikke. Etter min mening sier det mye om sendrektighet. Det var altså noe av bakgrunnen for at man i det hele tatt fikk det man, som en overskrift, kan kalle drosjesaken, og fortsatt diskuterer man altså om dét skal være en mulighet eller ikke. Jeg tolker statsråden dit hen at hun mener – jeg ber om å bli korrigert hvis så ikke er tilfellet – at slik informasjonsutveksling bør skje. Så konkluderer jeg vel også med – jeg får be om å bli korrigert – at statsråden mener at løyvehaveren i større grad skal kontrolleres også etter at løyvet er gitt, at det er en løpende vurdering av forhold som vandel, kompetanse, økonomisk situasjon, osv. Jeg tolker også statsråden dit hen at det bør være klarere kriterier for inndragning av løyver, slik at man ikke kommer i den situasjonen som Oslo kommune nettopp har erfart, nemlig at Høyesterett har overprøvd inndragningen – enten fordi regelverket ikke var klart nok eller at Oslo kommune ikke har gjort jobben sin, eller kanskje en kombinasjon av begge deler. Jeg oppfatter statsråden slik at hun nå setter trykk på dette arbeidet, at hun ønsker en revisjon av yrkestransportloven, og at målet er en ryddigere bransje med klarere regler å forholde seg til, både for dem som skal drive næringen og for de myndigheter som skal håndheve den, og at det til syvende og sist er til det beste for dem som skal benytte seg av denne næringen.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-03:
Det har vært en debatt hvor det har vært litt pingpong om hvem som har ansvaret for hva, og det var kanskje ikke så veldig overraskende. Jeg skal la selve debatten om hvor mange løyver som skal deles ut i det enkelte fylket, ligge, men vil si at ut fra erfaringene i Oslo er det ikke noe tydelig samsvar mellom antall drosjer og priser, tilgjengelighet og service. Det tror jeg vi er enige om, uavhengig av hva man har ment i utgangspunktet. Det som allikevel må kunne samle oss, uavhengig av den løyvepolitikken som føres i det enkelte fylket, er at det skal stilles krav til løyvet, det skal stilles krav til sentralene, og det skal stilles krav til oppfølging av løyvene. Når man ikke har utført oppdraget i samsvar med pliktene, skal det også følge konsekvenser med. Det oppfatter jeg at statsråden er fullt ut enig i, og at det er ønsket hun har når hun nå skal sette fart på ny lovgivning. Det som da gjenstår, er forholdet til de myndigheter som statsråden indirekte kan påvirke. Det gjelder taushetsbestemmelser når det gjelder informasjonsflyt mellom politi, skattemyndighet og løyvemyndighet, for å ta ett eksempel. Jeg regner med at det også er et tema, selv om statsråden selvfølgelig ikke kan svare på deres vegne her. La meg også bare ta et annet eksempel. Vil statsråden arbeide for at det f.eks. fra løyvemyndighet kan settes miljøkrav, at løyvemyndigheten faktisk kan si at de biler som skal kjøre, skal ha den og den type miljøforutsetninger inne for å få løyve? Det kunne også være en måte å gjøre det på for å gi løyvemyndigheten mer og bedre styring på situasjonen, ikke minst i et klimaperspektiv. Jeg er glad for de signaler statsråden gir. Når det gjelder de distriktsmessige utfordringer, er jeg helt enig: De er litt annerledes. Men det er jo interessant å se hvordan ulike aktører virker inn på hverandre. Helseforetakene, som jo virker både på den ene og den andre måte både for taxinæring og frivillige organisasjoner, kan vel tenkes å ta et litt større samfunnsansvar enn det man har sett hittil, også på dette området. Utfallet er i hvert fall at mange steder må man nå reise fire og fem mil for i det hele tatt å få en drosje, for når pasienttransporten falt bort, var det ikke noen vits i å drive videre heller. Og så har man effektivt sørget for at et servicetilbud til befolkningen faller bort. Jeg imøteser det lovforslag som skal sendes ut på høring, og jeg tror statsråden når hun sier at hun ønsker å rydde opp.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-03:
Eg noterte meg tre spørsmål, og elles mange kommentarar frå representanten Syversen si side innleiingsvis. Det eine var eit klarare og meir presist regelverk. Det andre var klarare krav til løyve, både når det gjeld rettar og plikter. Og det tredje var sanksjonar. Eg meiner at eg har gjort greie for kor viktig det her er med ei revidering av den delen av det som gjeld vårt departement – yrkestransportlova – utifrå nettopp desse stikkorda. Eg var ikkje inne på sanksjonar, det er òg ein naturleg del av dette arbeidet. Så må eg få lov til å seia, som eg sa i mitt innlegg, at her er det fleire departement som er involverte. Her er det fleire offentlege etatar som samarbeider for å få dette til. For ei side ved ryddinga i den delen av drosjenæringa der dette er nødvendig, er yrkestransportlova, men så er det òg mange andre lovverk som må følgjast nærare opp. Det vil på dette tidspunktet i arbeidet vera feil av meg å gå god for synspunkt til andre statsrådar. Eg ser fram til å koma tilbake til det. No er det altså ikkje snakk om tre år til neste gong Syversen kan stilla sine spørsmål. Eg har sagt mine ambisjonar når det gjeld tid. Lat meg utdjupa litt den høgsterettsdommen frå 25. mars 2010 – den siste dommen som gjaldt Oslo kommune – for der kom Høgsterett til at Oslo kommune sitt vedtak om tilbakekall ikkje var gyldig fordi kommunen ikkje hadde vurdert om løyve burde bli kalla tilbake ut ifrå forholda i saka, slik yrkestransportlova føreset. Dette er eit av fleire eksempel på at vi her må leggja til rette for ei klarare lov. Så nemnde eg Oslo kommune i samband med utvida anledning for løyvestyresmakter til å føra kontroll med drosjenæringa. Der har altså Oslo kommune, i lag med Statens vegvesen og politiet, i dag anledning til å føra kontroll. Det vi då skal sjå på, er om løyvestyresmakter aleine kan føra kontroll.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-03:
Lat meg aller fyrst takka interpellanten som tok initiativ til denne debatten. Lat meg òg takka dei som har delteke her, for gode innspel til revidering av yrkestransportlova og til den oppryddinga som er i gang. Så er utgangspunktet for interpellanten Oslo. Vi ser altså no på endringar som gjeld både by og distrikt, og vi har òg fått med viktige innspel til det siste. Stikkord er t.d. bestillingsordning, helsetransport og køyreplikt. Lat meg då understreka ein gong til at frå 2007 har fleire departement og etatar arbeidd i lag for å sikra ryddigare forhold og større tydelegheit innanfor det lovverket som er i dag. Det er det grunnlaget som gjer at eg både kan seia kva som allereie formelt er endra, og at vi no ser på ytterlegare revideringar. Dersom vi skulle begynt med blanke ark i dag, hadde nok dette teke noko meir tid enn det å varsla eit høyringsforslag til våren. Interpellanten sa innleiingsvis at han trudde dette var eit tema som det ikkje var politisk usemje om. Eg synest nok å registrera i debatten i dag at det kan det vera. Nokre tek til orde for meir liberalisering. Nokre av dei forslaga som vi kjem til å sjå nærmare på, går i motsett retning. Det er difor eg synest det er ekstra viktig i denne saka å kalla høyringa for ei brei høyring. Eg er førebudd på at det kan koma ulike innspel og svært ulike synspunkt, som eg skal gå nøye igjennom. Målet er altså sunne og ordna forhold for næringa, meir trafikktryggleik, god kvalitet til beste for både kundar, transportørar og samfunn. Til slutt vart det her nemnt miljø. Eg synest òg det er eit viktig aspekt som må med i det arbeidet som no går føre seg.
Arve Kambe (Høyre), 2011-02-03:
Jeg må si at jeg er skuffet over svaret. Jeg hadde faktisk forventet at politikeren Giske også var politiker i Stortinget. Dette var et veldig byråkratisk formulert innlegg. Det er det klassiske som skjer. Det som var utgangspunktet for min interpellasjon – som er ærlig ment og ikke partipolitisk motivert: Det pekes fra en samlet næring på at det er et vakuum som oppstår mellom Kunnskapsdepartementet og Næringsdepartementet via fylkeskommunale videregående skoler og tilbake igjen til nå fylkeskommunale fagskoler, som ingen tar tak i. Grunnen til at jeg fremmet interpellasjonen til næringsministeren, er at jeg faktisk har forventninger til at han er en handlingens mann. Jeg har respekt for statsråd Giske, og derfor tenkte jeg at han kanskje er rett mann til å ta denne ballen. Jeg må si at når rammeverket er så klart og vi trenger en ny nasjonal struktur, en nasjonal læreplan, blir det veldig feil av statsråden å vise til at fylkeskommunen har eierstyring. Det er kanskje det som er noe av problemet med dagens maritime struktur, som er noe av poenget med denne diskusjonen. Det var 514 elever som søkte og kom inn på maritime fagskoler i Norge i 2009, fordelt på 15 fagskoler – kritisk mange. Det ble opplyst fra utdanningsinstitusjonenes side at det gjerne bør være 70–80 per år, slik at vi får et fagmiljø av elever, et fagmiljø for næringen og et fagmiljø for lærekreftene. Dagens ordning følger ikke opp dette i det hele tatt. Det er helt åpenbart at man trenger en nasjonal læreplan – og jeg skal gjerne ta et ord også med Kunnskapsdepartementet og Kristin Halvorsen om dette, men jeg tror at engasjementet for maritim utdanning er større i Arbeiderpartiet enn det er i SV. Derfor prøvde jeg å løfte blikket opp til Næringsdepartementet. For det er Næringsdepartementet som har satt ned en arbeidsgruppe, hvor de ber om konkrete innspill til hvordan man skal gjøre noen strukturelle endringer. Da nytter det ikke at statsråden kommer til Stortinget og peker på fylkeskommunene og Kunnskapsdepartementet. Da trenger man politisk gjennomslagskraft, man trenger politisk initiativ for å stille strenge kvalitetskrav til utdanningsstedene – som går på finansiering, som går på lærekrefter, som går på hvordan man får utbytte av undervisningen, som går på nasjonal stykkprisfinansiering, som man har i andre næringer med nasjonalt fokus, og som også går på en nasjonal struktur og en nasjonal læreplan. Det var poenget med min interpellasjon. Jeg skjønner at poenget ikke helt er blitt tatt, så jeg vil anmode statsråden om å ta personlig initiativ i saken og ikke la embetsverket styre.
Arve Kambe (Høyre), 2011-02-03:
Jeg vil si at debatten har vært veldig interessant, for det er åpenbart, når man hører på tonen fra regjeringspartienes representanter på Stortinget, at vi har truffet en øm tå. Her har åpenbart regjeringen ikke gjort jobben sin. Her har åpenbart de rød-grønne stortingsrepresentantene ikke gjort jobben sin. Maritim utdanning er ute av kurs. Den har ingen framdrift, og det har denne debatten dessverre vist, og det aktualiserer at det er viktig å følge denne saken opp. Representanten Holmelid har en eller annen «syntax error» i sitt resonnement når han peker på at Høyre liksom skal være mot nasjonale læreplaner. Hele Kunnskapsløftet handler jo om at vi skal ha nasjonale læreplaner, men hvordan skolene der ute velger å implementere dem, har noe med lokalt næringsliv å gjøre. Det har noe med kunnskapen i skolen å gjøre, og det har med hvordan interessen og behovet i næringslivet for elever og bedrifter er. Sånn skal det også være i maritim næring. Vi vet bl.a. at de fire høyskolene som jobber med dette, allerede er i ferd med å gjøre dette. I Tromsø er de veldig gode på arktiske operasjoner. I Haugesund er de veldig gode på sub sea og deep sea. I Ålesund er de veldig gode på offshore, og i Tønsberg er de veldig gode på gass- og kjemikalietankere o.l. Else-May Botten gir meg innledningsvis ros for å være en venn av den maritime næringen. Det tar jeg til meg. Det er faktisk noe jeg har tenkt å fortsette med, og som hun helt rett påpekte, drev jeg mye av valgkampen hjemme i min region på det. Jeg tror det er viktig at man har folk på Stortinget som er opptatt av noe, at man brenner for noe, og at man jobber for noe. Maritim utdanning er viktig. Nå har vi sett gjennom lang tid at det er et vakuum der ute, og når det er et vakuum der ute, kan man enten lene seg tilbake og si: Ha, ha, ingen ting skjer, det er fint. Eller, hvis man er slik som Høyre, er man litt mer utålmodig og vil ta litt mer regi og si noe mer om dette. Da er poenget med denne ballen å spille den til Giske, og så er spørsmålet: Tar statsråden ballen? Eller gjør statsråden det som denne regjeringen dessverre er blitt kjent for, at når man får ballen, sender man den videre til andre, helst til embetsverket, en byråkrat, som man kan velge å gjemme seg bak. Det er klart at status for den maritime utdanningen i dag er at næringen sier at man må ha ny utdanning. Høyskolene sier det – fagskolene og fylkeskommunene sier det ikke – men de sliter med finansieringen. De sliter med utstyret, og hvis statsråden ikke ser alle rapportene som er kommet, ser ropet fra næringen, ser ropet fra høyskolene og også ser ropene fra foreningene, fra Maskinistforbundet, fra Sjøoffisersforbundet, fra Rederiforbundet, gjør verken statsråden eller Stortinget jobben sin. Da gir jeg Giske anledningen en gang til: Ta regi!
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-03:
La meg først få takke for tilliten; jeg registrerer at interpellanten gjerne vil at undertegnede skal ha ansvaret for mer enn han har. Nå er vel jeg den første næringsministeren som også har vært utdanningsminister, så det hadde ikke vært meg imot å delta i en aktiv utdanningspolitisk debatt. Men av formelle hensyn tror jeg vi skal la kunnskapsministeren svare på utdanningsspørsmål – i hvert fall fra denne talerstol – slik at vi har ryddighet i hvem som har det grunnleggende og grunnlovfestede konstitusjonelle ansvaret for hvilke områder. Det jeg har et stort ansvar for, er å jobbe sammen med næringen med å kartlegge hva slags kunnskapsbehov man har, se de langsiktige trender for hvilket kunnskapsbehov vi kommer til å få, iverksette utredninger – slik vi gjorde, og som legger faglig grunnlag for hva vi skal gjøre på mange ulike områder – koordinere og samordne innsatsen og være en pådriver for at det satses på den maritime strategien. Det viktigste som skjedde da vi overtok i 2005, var jo nettopp å gå bort fra den næringsnøytrale næringspolitikken og si at vi skal ha noen bestemte satsingsområder, ikke minst den maritime, hvor vi f.eks. beholdt nettolønnsordningen, som gir grunnlag for at vi i det hele tatt har disse folkene som trenger denne kunnskapen og kompetansen som vi her diskuterer. Om vi trenger nasjonale læreplaner eller ikke – jeg må vel også si at det var ingen som var en større pådriver for at dette skulle bestemmes av fagskolene og høyskolene selv, enn daværende utdanningsminister Kristin Clemet. Vi fikk til og med et nasjonalt godkjenningsorgan, NOKUT, for høyere utdanning, som jeg ikke hadde foreslått som utdanningsminister i reformen som kom våren 2001, men som den borgerlige regjeringen innførte etterpå, og som helt praktisk har delegert dette ansvaret til de enkelte skolene, men under forutsetning av at det blir godkjent av NOKUT og har den kvaliteten det har. Det har fordeler, det har ulemper, men det var jammen ikke denne regjeringen som innførte det. Det var interpellantens egen regjering. Så er vi helt enige om at disse utdanningstilbudene først og fremst må svare på næringens egne behov. Det at fagskoler er organisert under fylkeskommunen istedenfor staten, er egentlig ikke det vesentlige. Det vesentligste er at de jobber tett med bransjen, jobber tett med næringen, kartlegger hvilke behov som finnes og utdanner kandidater som er relevante for de jobbene som de skal gå inn i. Hele utredningen om maritim strategi og de møteforumene vi har, er nettopp svaret på at disse koordineringene går. Jeg vil si at utredningsarbeidet og oppfølgingen av det sånn sett er veldig vellykket fordi vi har laget de koblingene mellom fagfolk, skolene og næringen som vi trenger for å gjøre studiene enda bedre.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-03:
I likhet med Else-May Botten må jeg si at jeg setter pris på det voldsomme engasjementet fra interpellanten for den maritime næringen og ønsker ham lykke til på ferden med å få partiet sitt like engasjert i denne saken, i nettolønnsordningsspørsmålet, i det å ha en ikke-næringsnøytral næringspolitikk, i det å ha en maritim strategi, i å bygge Stø kurs videre, for sannheten er vel at vi fra det partiet ikke har hatt de sterkeste alliansepartnerne i det maritime arbeidet. Men jeg håper at interpellantens inntreden og engasjement kanskje gjør at vi får et enda bredere flertall bak den Stø kurs-strategien som departementet og regjeringen har lagt. Så mener jeg at interpellanten gir gode innspill til hvordan ting kan bli bedre, men at han gir et feil bilde av hvordan tingenes tilstand er. Maritim utdanning er slett ikke helt ute av kurs. Jeg mener at det er å underkjenne den store innsatsen som gjøres ute i fagskolene, i høyskolene – det samarbeidet som foregår, og den innsatsen som gjøres, ikke minst av bedriftene selv til å gi ungdom opplæring. Det gjøres en formidabel innsats både fra næringen og fra utdanningsinstitusjonene for å sørge for at bransjen har tilgang på maritim kompetanse. Så jeg deler ikke denne beskrivelsen av bransjen. Jeg deler ikke denne beskrivelsen av næringen, og jeg deler ikke denne beskrivelsen av utdanningsinstitusjonene. Tvert imot, kartleggingen viser jo også at det skjer mye bra, og den kartleggingen vi har gjennomført i samarbeid med maritimt utvalg, er jo nettopp for å synliggjøre hva som kan gjøres enda bedre. Så man slår jo virkelig inn åpne dører når man sier at man må engasjere seg i dette. Man viser jo til den utredningen, og engasjementet og oppfølgingen vil være spredt på mange statsråder i regjeringen, særlig da Kunnskapsdepartementet og Næringsdepartementet, på henholdsvis utdanningssiden og på næringssiden. Vi skal fortsette å jobbe med maritim strategi. Vi skal ta med oss de innspillene som er kommet fra interpellanten, og fra dem som har hatt innlegg i debatten. Jeg er helt sikker på at også Kunnskapsdepartementet leser og lytter til det som sies fra Stortinget, slik at de innspillene som er kommet, også her blir tatt med i det videre arbeidet. Det var også hensikten med utredningen. Jeg vil minne om at den kom våren 2010. Det er en viss tidshorisont her; det er vanskelig å få ting som man får en rapport om våren 2010, til å bli realitet fra skoleåret høsten 2010. Noe tar det litt lengre tid å implementere, men jeg vet at utdanningsinstitusjonene selv også har lest rapporten. De var med i utredningen av den, og de bruker den i sitt arbeid for å bli enda bedre. Til syvende og sist er det samspillet mellom dem og næringen, ikke veien næring, storting, regjering, departement, høyskole eller fagskole som er løsningen. Det er når utdanningsinstitusjonene, lærerkreftene og fagfolkene jobber direkte og tett på bransjen, når de jobber med rederiene, med sjøfolkene og med organisasjonene, at vi får gode resultater.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-02-03:
Eg registrerer at representanten Botten seier at ein har stø kurs i denne saka. Den kursen vil i så fall leie denne skuta – utdanninga – rett opp i fjæresteinane. I Møre og Romsdal ser vi at den maritime utdanninga no er i ferd med å forvitre, rett og slett fordi det då ein førte ansvaret over frå staten til fylkeskommunane, ikkje følgde med nødvendig økonomi til å kunne vidareføre utdanninga på det nivået ein hadde tidlegare. Leiaren i fagskulestyret, Torgeir Dahl, seier følgjande: «Fylket har for lite penger til å opprettholde tilbudet i Kristiansund.» Og det tilbodet sto i fare for å bli lagt ned. Så «staten har løpt fra ansvaret. De har lagt hele ansvaret over på fylkestinget» – og fylkestinget tok det også i ein periode. Vi ser at det er svært skuffande for fylket at det ikkje blir satsa slik som det burde innafor denne næringa. Når kunnskapsministeren blir utfordra på finansieringa av dette tilbodet, seier ho at ein har vidareført dei same kostnadene for denne utdanninga som tidlegare. Det viser berre at ein ikkje er villig til å gå inn og sjå konkret på at maritim utdanning er meir kostbar enn den vanlege utdanninga når det gjeld teknisk utdanning. For Møre og Romsdal er dette veldig alvorleg. Vi ser at den maritime clusteren som representerer høgteknologi, og også eksportinntekter i milliardklassen, er avhengig av at det blir satsa skikkeleg, og at heilt nødvendige ressursar blir lagde på plass. Clusteren består, som vi veit, av reiarlag, verft, utstyrsleverandørar, skipsdesignarar og tenesteleverandørar, og alle desse som er nemnde her, har verdsleiande produktkvalitet. Eg vil seie det så sterkt som at norsk skipsfart på mange måtar – med clusteren og alle dei andre aktørane som er involverte i dette – står ved eit vegskilje. Når ein i denne clusteren, i lag med fagskulane, manglar 20–30 mill. kr berre i eit fylke som Møre og Romsdal, viser det alvoret i situasjonen. Som eg sa, denne regjeringa køyrer skuta med stø kurs rett i fjæresteinane. I framtida kan ein ikkje stole på at fylkeskommunane, med dei oppgåvene dei har fått, vil kunne vere med og ta eit ansvar, slik som dei har gjort i Møre og Romsdal i ein periode. Det viser at denne interpellasjonen og diskusjonen om denne saka er utruleg viktig. Eg vil avslutningsvis takke representanten Kambe for at han har teke opp denne viktige saka.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-03:
Eg vil takke interpellanten for eit veldig viktig spørsmål. Det med kvalitet i utdanninga når det gjeld dei sentrale og viktige næringsgreinene i Noreg, er eit viktig spørsmål som det er brei interesse for i Stortinget, også i SV, i motsetning til det interpellanten prøvde å antyde her. Eg har merka meg med undring at Høgre her går veldig høgt på banen og etterlyser sterkare sentralstyring. Vi har jo, som næringsministeren var inne på, sett det motsette signalet då Høgre hadde kontrollen med utdanningssystemet i Noreg. Det er ikkje meir enn to dagar sidan eg var i ein debatt med Høgre-folk, der eg blei skjelt ut for at vi heile tida skulle meine at den sentrale styringa var betre enn den regionale og den lokale styringa. Så her møter vel Høgre seg sjølv i døra. Eg skal la den polemikken vere og gå over til det som eg meiner er viktig for å sikre kvalitet i den typen utdanning som vi snakkar om her. Eg har jobba 25 år i industrien og ti år på universitet, og min absolutte konklusjon er at den utan samanlikning beste måten å sikre kvalitet i fagutdanning og høgare utdanning på som er relevant for næringslivet, er å ha eit tett og nært samarbeid mellom næringsliv, utdanningsinstitusjonar og kommunar og fylkeskommunar på lokalplan. Eg har sjølv vore med og bygd opp eit slikt samarbeid rundt ei tilsvarande utdanning som ligg nær den maritime sektoren, nemleg leverandørsektoren, og det er ikkje tvil om at den typen samarbeid er det som byggjer kvalitet, det er det som gjer at utdanningskreftene får relevante casar for sine studentar – det er det som gjer at dei i næringslivet kan kome med konkrete innspel til kva som er kvalitet, kva som er moderne, og kva som er oppdatert utdanning. Det som då forundrar meg, er at det partiet som interpellanten representerer, nettopp har vore med på å foreslå å redusere dei budsjettpostane i statsbudsjettet som skal brukast til å finansiere eit slikt klyngesamarbeid mellom utdanningsinstitusjonar, næringsliv og offentleg sektor gjennom å fjerne dei regionale utviklingsmidlane og gjennom å vere med på å kutte dei budsjetta som skal gå til National Centres of Expertise og Arena-prosjekt. Så eg skjønar intensjonane til interpellanten. Dei er veldig gode. Dei er heilt i tråd med det regjeringa og SV jobbar for, men dei følgjer det ikkje opp i praksis.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2011-08-01:
Deres Majestet, Deres Kongelige Høyhet, ærede medrepresentanter. 77 personer mistet livet i terrorhandlingene i Oslo og på Utøya. De omkomne er: Gunnar Linaker, 23 år, Bardu Tove Åshill Knutsen, 56 år, Oslo Hanna M. Orvik Endresen, 61 år, Oslo Kai Hauge, 32 år, Oslo Sharidyn Svebakk-Bøhn, 14 år, Drammen Silje Merete Fjellbu, 17 år, Tinn Hanne A. Balch Fjalestad, 43 år, Lunner Bano Abobakar Rashid, 18 år, Nesodden Syvert Knudsen, 17 år, Lyngdal Diderik Aamodt Olsen, 19 år, Nesodden Simon Sæbø, 18 år, Salangen Synne Røyneland, 18 år, Oslo Anne Lise Holter, 51 år, Våler i Østfold Trond Berntsen, 51 år, Øvre Eiker Birgitte Smetbak, 15 år, Nøtterøy Margrethe Bøyum Kløven, 16 år, Bærum Even Flugstad Malmedal, 18 år, Gjøvik Tamta Lipartelliani, 23 år, Georgia Kevin Daae Berland, 15 år, Askøy Silje Stamneshagen, 18 år, Askøy Hanne Kristine Fridtun, 19 år, Stryn Kjersti Berg Sand, 26 år, Nord-Odal Håkon Ødegaard, 17 år, Trondheim Sondre Furseth Dale, 17 år, Haugesund Henrik André Pedersen, 27 år, Porsanger Eivind Hovden, 15 år, Tokke Rolf Christopher Johansen Perreau, 25 år, Trondheim Sverre Flåte Bjørkavåg, 28 år, Sula Eva Kathinka Lütken, 17 år, Sarpsborg Ismail Haji Ahmed, 19 år, Hamar Maria Maagerø Johannesen, 17 år, Nøtterøy Modupe Ellen Awoyemi, 15 år, Drammen Lene Maria Bergum, 19 år, Namsos Guro Vartdal Håvoll, 18 år, Ørsta Marianne Sandvik, 16 år, Stavanger Andreas Dalby Grønnesby, 17 år, Stange Sondre Kjøren, 17 år, Orkdal Bendik Rosnæs Ellingsen, 18 år, Rygge Gizem Dogan, 17 år, Trondheim Snorre Haller, 30 år, Trondheim Johannes Buø, 14 år, Mandal Karar Mustafa Qasim, 19 år, Vestby Andreas Edvardsen, 18 år, Sarpsborg Ronja Søttar Johansen, 17 år, Vefsn Emil Okkenhaug, 15 år, Levanger Åsta Sofie Helland Dahl, 16 år, Sortland Monica Iselin Didriksen, 18 år, Sund Rune Havdal, 43 år, Øvre Eiker Tore Eikeland, 21 år, Bergen Espen Jørgensen, 17 år, Bodø Karin Elena Holst, 15 år, Rana Aleksander Aas Eriksen, 16 år, Meråker Victoria Stenberg, 17 år, Nes i Akershus Ruth Benedichte Vatndal Nilsen, 15 år, Tønsberg Isabel Victoria Green Sogn, 17 år, Oslo Ida Beathe Rogne, 17 år, Østre Toten Elisabeth Trønnes Lie, 16 år, Halden Monica Elisabeth Bøsei, 45 år, Hole Håvard Vederhus, 21 år, Oslo Carina Borgund, 18 år, Oslo Ingrid Berg Heggelund, 18 år, Ås Tarald Kuven Mjelde, 18 år, Osterøy Porntip Ardam, 21 år, Oslo Andrine Bakkene Espeland, 16 år, Fredrikstad Torjus Jakobsen Blattmann, 17 år, Kristiansand Jamil Rafal Mohamad Jamil, 20 år, Eigersund Tina Sukuvara, 18 år, Vadsø Fredrik Lund Schjetne, 18 år, Eidsvoll Steinar Jessen, 16 år, Alta Lejla Selaci, 17 år, Fredrikstad Henrik Rasmussen, 18 år, Hadsel Thomas Margido Antonsen, 16 år, Oslo Mona Abdinur, 18 år, Oslo Anders Kristiansen, 18 år, Bardu Jon Vegard Lervåg, 32 år, Oslo Ida Marie Hill, 34 år, Oslo Hanne Ekroll Løvlie, 30 år, Oslo Jeg lyser fred over de dødes minne og ber om ett minutts stillhet. Representantene påhørte stående presidentens opplesning av navnene på de omkomne.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2011-08-01:
Takk. Arve Tellefsen framførte «Melankoli» og «Seterjentens søndag» av Ole Bull. Forsamlingen sang deretter første vers av nasjonalsangen, «Ja, vi elsker».
Erna Solberg (Høyre), 2011-10-06:
På vegne av André Oktay Dahl, Anders B. Werp, Svein Harberg, Siri A. Meling og meg selv har jeg gleden av å legge fram forslag om en bredt anlagt politistudie og økt samfunnssikkerhet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-06:
Da er vi i gang med budsjettdebatten, og det er fint! Det er for så vidt opposisjonens rolle å være kritisk. Jeg har selv vært i opposisjon, så jeg vet jo det. Så det er fint at vi får en diskusjon. Nå kommer representanten Svendsen fra de nordlige breddegrader. Han bor sikkert i nærheten av havet. Jeg bor litt lenger inn i landet. Men en som kommer fra Nord-Norge, vet at når det er opprørt og «ruskut» hav, da er det viktig å holde kursen og styre. Det er det denne regjeringen gjør. Det er et opprørt hav der ute i Europa og i internasjonal økonomi, som gjør at det er viktigere enn noen gang nå å holde kursen og føre en ansvarlig økonomisk politikk – kall den gjerne grå, men jeg mener at det å føre en politikk som trygger arbeidsplassene, er alt annet enn grå politikk. Legg merke til et par tall i budsjettet. Ledigheten i Norge er den laveste i Europa. Der vil vi at den ledigheten skal være. Vi skal ha den laveste ledigheten i Europa. Det er derfor dette er et ansvarlig og godt budsjett for arbeid og verdiskaping. Så to ting til. Denne regjeringen satser både på fornyelse av offentlig sektor og forenkling for privat virksomhet: revisjonlov, kravet til aksjekapital, den store bevilgningen til nødnett på 1,5 mrd. kr som ligger inne i budsjettet, IKT i Nav og politiet – forenklinger som vi skal jobbe videre med, og som det er et program for at vi skal få til. Til slutt: Ja, denne regjeringen har økt momsen på matvarer i to runder med 1 prosentpoeng hver gang, men vi får dele broderlig med den regjeringen som satt fram til 2005, og som la fram budsjettet for 2006. Der var det en økning på 2 prosentenheter i matmomsen.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-06:
Først bare en oppfølging av den forrige ordvekslingen med representanten Svendsen. Det er slik at de totale inntekter i kommunesektoren øker med 5 mrd. kr. I tillegg overføres det 5,6 mrd. kr fra sykehusene til kommunesektoren i forbindelse med Samhandlingsreformen. Det er på en måte det bildet som det er viktig å ha med seg. Jeg lyttet med interesse til representanten Sanner, og jeg er enig i at vi har en felles utfordring når det gjelder kostnadsnivå. Derfor er det statsbudsjettet vi legger fram i dag, et svar på dette kostnadsnivået; vi holder kursen, vi har en ansvarlig økonomisk politikk, vi holder orden i eget hus. I tillegg har vi også et ansvar for å legge til rette for at vi får gjennomført et godt inntektsoppgjør til våren. Det betyr at faglige rettigheter, det som skjer i arbeidslivet, er viktig. Og jeg håper vi da også kan være enige om viktige innretninger i forhold til hvordan folk skal ha det i arbeidslivet. Så er det en interessant observasjon, og det er at de nordiske landene, Norge, Sverige, Finland og Danmark, har klart seg relativt sett bedre enn mange andre land gjennom den økonomiske krisen. Det som kjennetegner de nordiske landene, er et relativt sett høyt skattenivå. Sverige har et høyere skattenivå, hvis du ser i forhold til BNP, enn det Norge har. Men det at vi har sterke velferdsstater, det at vi har et sterkt sosialt sikkerhetsnett er et viktig signal ut om at dette er land som skal ta vare på arbeidskraften. Det er et viktig konkurransefortrinn. Vi holder igjen på utgiftene. Hvis du ser på utgiftsveksten i budsjettet for 2012, er den reelle utgiftsveksten 2,1 pst., og det er betydelig under utgiftsveksten i inneværende års budsjett. Ja, vi legger til rette for konkurranseutsatt næringsliv gjennom dette budsjettet. Det skal vi fortsatt gjøre.