John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Den foreliggende innstilling har sitt utgangspunkt i NOU 1999: 15, det såkalte Sørensen-utvalget. Slik Fremskrittspartiet ser det, er det på høy tid at en sterkere fristilling av våre offentlige sykehus blir satt på den politiske dagsorden, og jeg sier meg svært glad for at det foreligger en slik proposisjon til behandling i Odelstinget i dag. Primært deler departementet konklusjonen om at alle de offentlige sykehus fortrinnsvis bør organiseres som fylkeskommunale sykehusselskap, noe som Fremskrittspartiet ikke kan si seg enig i, idet vi går inn for aksjeselskap. En sterkere fristilling av våre offentlige sykehus har Fremskrittspartiet tatt til orde for de siste ti år, uten at det har lyktes å få flertall for denne tankegangen fram til dags dato. En større selvstendighet overlatt til sykehusenes styre og direktør er særlig viktig i en tid hvor vi skal innføre fritt sykehusvalg, hvor det regionale helsearbeidet bygges opp, og ikke minst fordi en har fått innført delvis stykkprisfinansiering i nettopp sykehusene. Manglende kapasitet i våre sykehus med påfølgende lange køer kan også delvis skyldes avleggs og tungvint organisering og administrasjon, selv om kanskje den vesentligste årsaken til kapasitetsmangel fortsatt er mangel på ressurser, noe som Stortingets flertallet så langt ikke har vært villig til å bevilge. Å drive de offentlige sykehusene som hittil har vært tilfellet, som offentlige forvaltningsetater basert på politiske utgiftsbevilgninger og byråkratisk regelstyring, må erstattes av pasient- og kundeinnflytelse og større frihet for sykehusene til å organisere sin drift for å oppnå bedre resultater. Det er etter Fremskrittspartiets mening av betydning i denne sammenheng å presisere viktigheten av å få et skille mellom rollene som sykehuseier og produsent av sykehustjenester. Sykehusene er i dag omfattende kunnskapsbedrifter med stor grad av nyskapende aktiviteter på bakgrunn av klinisk forskning og medisinsk-teknisk utvikling. Dette stiller også krav til raske omstillinger og endringer i driftsformene, noe som krever korte kommandolinjer. Det gamle forvaltningssystemet som i dag gjelder ved våre offentlige sykehus, har lange beslutningsprosesser, hvor ansvarslinjene utviskes og selve organisasjonsformen virker demotiverende både for ledere og ansatte. Det må legges til rette for at sykehusene kan ta raske beslutninger når det gjelder både drift og investering, for å sikre tilfredsstillende tilgjengelighet til og kvalitet på tjenestene og for å oppnå en bedre og mer effektiv drift. I denne sammenhengen mener jeg det er særdeles viktig at ansvarsforholdet mellom administrerende direktør og styret bør være avklart, likeledes forholdet til eier. Og man bør også forvente at et offentlig sykehus har en organisasjonsform hvor det enkelte beslutningsledd i organisasjonen kan stilles til personlig ansvar for avgjørelser. Brukernes/pasientenes økende krav til kvalitet ved offentlige sykehus vil bli sterkere og sterkere i tiden som kommer, og dette vil kreve klarere og mer konsise ansvarsforhold både administrativt og faglig. I Sørensen-utvalgets innstilling åpnes det for flere tilknytningsmuligheter for offentlige sykehus, for sterkere fristilling også for aksjeselskap og stiftelser, selv om utvalget i sin anbefaling velger fylkeskommunalt sykehusselskap. Det som det legges opp til i proposisjonen, og som et flertall i sosialkomiteen går inn for, gir etter Fremskrittspartiets mening ikke den nødvendige fristilling som det nå er tvingende nødvendig å gi våre offentlige sykehus for å få større effektivitet og bedre ressursutnyttelse. Den vesentligste innvendingen Fremskrittspartiet har mot kommunalt sykehusselskap, er at man fortsatt har en betydelig politisk styring av selskapet, idet selskapsmøtet har vesentlige fullmakter til å gi instrukser og til å lage vedtekter og formålsbestemmelser som virkemidler for politisk kontroll. En vesentlig hemsko, slik Fremskrittspartiet ser det, er at sykehusselskapet ikke får ansvaret for tariffavtaler og heller ikke har muligheter til å skille ut deler av virksomheten til egne selskaper, som både ville være driftsmessig, faglig og økonomisk nødvendig. Fremskrittspartiet har etter en totalvurdering kommet fram til det resultat at det foreslåtte sykehusselskap ikke gir sykehusene den fristilling de har behov for for å møte morgendagens fremtidige krav til effektiv og rasjonell sykehusdrift. Fremskrittspartiet går derfor i innstillingen primært inn for at offentlige sykehus bør omdannes til aksjeselskap og følge aksjeloven. Fylkeskommunen vil også via aksjeloven ved generalforsamlingen kunne gi instruksjonsmyndighet og vedta aksjeselskapets vedtekter. Selv om en i Norge har relativt liten erfaring med sykehus drevet som AS, har vi vitterlig to sykehus, nemlig Lovisenberg Diakonale Sykehus og Feiringklinikken, som opererer som aksjeselskap med meget godt resultat. I Sverige har en hatt sykehus som aksjeselskap i flere år, og Stockholms len planlegger i disse dager å omdanne to større offentlige sykehus i regionen til aksjeselskap. Lenet har funnet ut at dette er den mest effektive måte å drive sykehus på. I innstillingen går Fremskrittspartiet primært inn for at de offentlige sykehus skal omgjøres til aksjeselskap med den begrunnelse som er gitt foran, men vil subsidiært stemme for fylkeskommunalt sykehusselskap, særlig etter den endring som er foretatt i ulike lovparagrafer, og som styrker sykehusselskapets frie stilling, endringer i lovteksten som Fremskrittspartiet støtter fullt ut. Fylkeskommunalt sykehusselskap er et skritt i riktig retning, men ikke noe mer. På vegne av Fremskrittspartiet sier jeg meg svært glad for at Arbeiderpartiets fraksjon i sosialkomiteen ikke fikk flertall for sitt sosialistiske og bakstreverske forslag om å nedlegge forbud mot at offentlige sykehus blir omgjort til aksjeselskap. Fremskrittspartiet stiller seg uforstående til den redsel som legges for dagen fra Arbeiderpartiet, og delvis også fra sentrumspartiene, om at det skal være umoralsk å tjene penger på å drive offentlige sykehus. Det som virkelig er umoralsk, er at vi fortsatt i år 2000, med den gode økonomien vi har, har ca. 300 000 mennesker som daglig setter liv og helse i fare, i helsekø, en kø som kunne vært nedkortet betydelig ved bedre effektivisering og bedre styring av knappe ressurser i våre sykehus. Til slutt tar jeg opp de forslag i innstillingen hvor Fremskrittspartiet er sammen med andre partier, og partiets egne forslag.