Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2019-05-14:
Også jeg vil takke utenriksministeren for en veldig god redegjørelse. Det er veldig viktig at det er bred enighet om hovedtrekkene i europapolitikken. Vi er nå 25 år inne i livet med EØS-avtalen, og jeg tror trygt man kan si at den har tjent oss vel. Det har utredninger fra flere regjeringer vist gjentatte ganger. Jeg tror også det er lurt å reflektere rundt at det langt fra er sikkert at det hadde vært mulig å oppnå en like god avtale om man hadde begynt i dag. Tiden EØS-avtalen ble til i, var en optimistisk framgangstid for hele det europeiske samarbeidet, som begynte rett rundt Berlinmurens fall. Det beste man kunne håpe på for datidens EFTA-stater, var en tilknytning som ikke var medlemskap. Det var helt andre rammer bare noen få år etterpå, og det som ble til i forhandlinger mellom tolv EU-land og seks, senere syv, EFTA-land, hadde neppe blitt det samme i dag. Det er en solid og god avtale vi slutter opp om, erfaringene har vist det. Jeg mener også at vi i dag lever i en betydelig mer urolig verden enn den verdenen vi så da vi i denne sal, i 1994, endelig inngikk avtalen. Og hvis det er noe tidspunkt da det er viktig å holde fast ved fastpunktene, er det akkurat nå. Her er det bred enighet. Jeg var og er en sterk tilhenger av tettest mulig integrasjon i det europeiske samarbeidet. Det eneste alternativet til EØS-avtalen jeg kan se, er fullt medlemskap. Det er ikke på dagsordenen nå, og derfor slår vi ring om EØS-avtalen. Jeg vil også nevne hele debatten om brexit, det som har skjedd i Storbritannia, men også den veldig tydelige klarheten som EU, gjennom sjefforhandler Barnier, har vist overfor Storbritannia. Barnier, støttet av samtlige medlemsland, har sagt at det er opp til Storbritannia å velge sin integrasjonsmodell. Man kan ha en løsning som ligner på EØS. Man kan ha en løsning som ligner på Sveits’. Under det kan man ha en tollunion, som Tyrkia, eller en handelsavtale, som Canada. Men man kan ikke ha Norges rettigheter med Canadas forpliktelser, det må være sammenheng mellom rettigheter og plikter. Det er vel det tydeligste budskapet som er kommet fra EU gjennom den viktige prosessen, og det tror jeg er lurt å legge seg på sinne. Jeg vil også understreke noe som representanten Marthinsen meget riktig og viktig tok opp. Jeg tror alle vi som tror på verdien av samarbeid og på verdien av denne avtalen, må ta alvorlig inn over oss at det er en uro i deler av arbeidslivet som er høyst forståelig. EØS er feil adressat, men uroen er reell. Det er en reell uro over reelle problemer. For selv om utenriksministeren har helt rett i at arbeidslovgivningen enten har blitt styrket eller har forblitt den samme med EØS – det er også min vurdering – har vi fått en mer sammensatt arbeidstakerbefolkning. Jeg tror ikke noen av oss i Norge har vært flinke nok, verken staten eller partene i arbeidslivet, til fullt ut å ta vare på den solide tradisjonen vi har, og som vi kaller den norske modellen, i møte med en mer sammensatt arbeidstakerbefolkning. Derfor opplever jeg på mange måter at den store kampen for å opprettholde den brede støtten til EØS nettopp ligger i at vi tar utfordringene i vårt eget arbeidsliv på stort alvor. Det er altså ikke så mye et internasjonalt politisk spørsmål som en nasjonal evne, som LO, arbeidsgivere, stat og vi alle har sammen, at vi må tette de hullene som har fått lov til å oppstå, ikke på grunn av EØS, men fordi vi via EØS har fått en mer sammensatt arbeidstakerbefolkning. Til slutt vil jeg nevne at det har vært en serie med europameldinger. Jeg har hatt gleden av å bidra til to av dem – én i 2000 og én i 2012 – og utenriksministeren har levert den siste. Samtlige av de meldingene – som jeg synes er gode, alle som én – konkluderer med at vi må bli enda flinkere til å velge våre slag, være tidlig ute, være til stede i mange kanaler, argumentere godt, ikke tenke for nasjonalt, men prøve å gjøre våre saker til internasjonale saker. Det at vi er nødt til å si det hver gang, er vel en påminnelse om at dette er et uferdig arbeid, fordi vi er med i en svært tett, forpliktende internasjonal avtale. Men ikke alle i Norge ser fullt ut hvordan den brukes, og det er en oppgave for regjeringen, som jeg mener regjeringen må ta på stort alvor. Det er en oppgave for oss i Stortinget, fra alle partier, og det er veldig viktig at vi virkelig går dypt inn i det budskapet, som vi egentlig har hatt i mange år. Det gjelder altså å være veldig tidlig til stede. Når beslutningene er tatt, er det lite man kan gjøre. Men det er mye man kan gjøre i forkant, selv om man ikke har stemmerett i EU.