trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2003-12-04:
Problemstillingen som representanten Storberget tar opp gjennom sin interpellasjon, er høyst relevant og viktig. Interpellasjonen handler dypest sett om formålet med straff og virkningen av den. Er straff et onde som samfunnet påfører en lovbryter for ondets egen skyld, eller har vi et mer humant og intelligent formål med straff? For Kristelig Folkeparti er svaret klart: Straffen skal på den ene side vise samfunnets reaksjon på lovbrudd, men viktigst er det at straffegjennomføringen skal ha en rehabiliterende effekt. Skal vi være troverdige med hensyn til dette, må vi bidra til å forbedre innholdet i kriminalomsorgen. Jeg tillater meg å minne om at kriminalomsorgens budsjetter, både i år og neste år, er styrket. Straffegjennomføringen kan dermed på en bedre måte bidra til rehabilitering. Det er ingen tvil om at alternative soningsformer bør brukes i større grad. Både bruk av samfunnsstraff og konfliktråd gir gode virkninger. Lovbryteren kommer i konfliktrådet tett på offeret i saken, og får på en unik måte både forståelse for konsekvensen av sine handlinger og mulighet for å gjøre opp for seg. Samfunnsstraffen har mye av den samme virkningen. Det er dessuten viktig at unge lovbrytere ikke introduseres for fengselsmiljøet dersom andre sanksjoner enn fengselsstraff er hensiktsmessige i det konkrete tilfellet. De foreløpige erfaringene med ungdomskontrakt er gode. Vi vet at ungdom som havner på skråplanet, trenger oppfølging og klare rammer – det får de gjennom en ungdomskontrakt. Selv om erfaringene med slike kontrakter ennå er beskjedne, vet vi at ungdom under kontrakt klarer å leve rusfritt og ta opp igjen skolegang. Ikke noe er bedre enn det! Kristelig Folkeparti er imidlertid svært skeptisk til å innføre hjemmesoning som en alternativ soningsform. Etter vår oppfatning er de ansatte i kriminalomsorgen en viktig faktor for å motvirke ny kriminalitet. Denne påvirkningen vil være liten ved hjemmesoning med elektronisk overvåking hvor den tekniske kontrollen er det sentrale. Elektronisk overvåking vil dessuten kunne virke sosialt urettferdig fordi hjemmeforholdene er ulike. Kristelig Folkeparti mener også at det er etisk betenkelig å involvere lovbryterens familie i straffegjennomføringen ved nærmest å gjøre hjemmet til et fengsel. Det er på denne bakgrunn uforståelig for meg at Arbeiderpartiet – og Sosialistisk Venstreparti i tillegg til Fremskrittspartiet, slik representanten Espelund uttalte seg – går inn for hjemmesoning som et alternativ til fengsel. Kristelig Folkeparti ønsker at Justisdepartementet på bakgrunn av erfaringene med samfunnsstraff, konfliktråd og ungdomskontrakt skal vurdere utvidelse av ordningene. Vi ønsker også at det skal tas grep for å bidra til at både domstoler og påtalemyndigheten legger til rette for økt bruk av de mulighetene som regelverket i dag gir, for å ilegge alternativ soning og overføring til konfliktråd.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-12-04:
President!
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-04:
Jeg ber om ordet til en stemmeforklaring.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-04:
Jeg har bare behov for å si at vi i SV støtter at det skal voteres over dette forslaget i dag, slik at det er klart for Stortinget hva vi går for.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-01:
Det som først og fremst fikk meg til å ta ordet, var uttalelsen om at dissensene stort sett er av utsettende karakter. Jeg kan ikke være enig i det. Når det gjelder bl.a. dette med å oppheve kapittel 3 i tannhelsetjenesteloven, mener vi at det er viktig at man har en lov som gjelder organisering og fordeling av ressurser innenfor tannhelsetjenesten. Det vil vi nok ha behov for selv om tannhelsetjenesten skulle bli omorganisert i framtiden. Når det gjelder spørsmålet om dette med kvalifikasjonskrav for personell, var statsråden inne på at det hadde man i et annet lovverk. Men så sterkt som det i dag fokuseres på dette med kvalitet og kvalifikasjoner, mener et mindretall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, at det er å svekke grunnlaget man skal ha for å ansette kvalifisert personell når man opphever § 3-3 i kommunehelsetjenesteloven. Det må være tillatt å si at det blir å gå baklengs inn i framtiden når en bl.a. fra Fremskrittspartiet sier at det ligger i dagen at helsepersonell må være kvalifisert. Jeg synes at man undergraver deler av dette ved ikke å opprettholde § 3-3. Jeg synes også at dette gir en dårligere anledning for det offentlige til å kreve at private aktører forholder seg til at man har kvalifisert personell. Til slutt bare et par ting: Det ene er at en enstemmig komite endrer bestemmelsene for folkevalgte organ som skal behandle saker og eventuelt klager vedrørende enkeltklienter, til at man der skal ha et organ som har tre til fem medlemmer. Det andre er dette med klagefristen innenfor helse- og sosialområdet. Komiteen er enig om at man bør harmonisere denne klagefristen med andre klagefrister innenfor helse- og sosialvesenet. Medlemmene fra SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiet mener at klagefristen bør være seks uker. SV og Senterpartiet påpeker at man har denne klagefristen i forhold til folketrygdloven, og at det bør være lik adgang til klaging, slik at man ikke får det forhold at man kanskje nettopp på grunn av sykdom ikke har tid til å klage innen fristens utløp. Derfor ønsker vi at klagefristen skal være seks uker.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-04-01:
Jeg vil bare veldig kort kommentere de to punktene i den foreliggende innstilling som Arbeiderpartiet vil stemme imot. Prosjektet om forenkling og fornyelse av offentlig sektor er et område som ellers kunne avstedkomme mye debatt, men denne saken er av begrenset omfang. Arbeiderpartiet ønsker ikke nå å oppheve kapittel 3 i tannhelsetjenesteloven og vil stemme imot dette. Vi mener det er viktig å opprettholde de krav som gjelder organisering og ressursfordeling. Vi ønsker ikke uklarhet om ansvarsforhold, og vi mener at det kan være hensiktsmessig nå å ha regler om organisering. Dette er ellers en sak det ville være naturlig å vurdere i det tilfelle at tannhelsetjenesten skulle bli overført til staten. Arbeiderpartiet vil også stemme imot at kvalifikasjonskravene for personell under kommunehelsetjenesteloven § 3-3 skal endres. Slike kvalifikasjonskrav vil og kan bety at både arbeidstaker og arbeidsgiver får en forpliktelse til å opprettholde kompetanse og videreutvikle den.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-01:
Det har lenge vært et behov for å fjerne en del planleggingshjemler i særlover, særlig i forbindelse med arealplanlegging i kommunene og fylkeskommunene, og for at den totale planleggingen som er nødvendig, inkorporeres i plan- og bygningsloven. Det er tvingende nødvendig med en modernisering og redusering av særlover og særhjemler i det nåværende systemet. De lovendringsforslag som ligger i innstillingen, er etter Fremskrittspartiets mening, nødvendige for å få til en bedre markedstilpasning og en større effektivitet innen de ulike kommunale tjenester på helse/tannhelse og omsorg. Ikke minst vil dette ha praktisk betydning når det gjelder de i dag til dels store avstander i beslutningsprosessene, med flere ledds behandling i praktisk organisering og ledelse av særlig de kommunale helseinstitusjonene. Fremskrittspartiet mener i likhet med Statens eldreråd at bestemmelsene om opplæring og videreutdanning fortsatt må være lovhjemlet innen helse- og omsorgssektoren i kommunene. Når det gjelder dissensen i komiteen, om hvorvidt man skal oppheve kommunehelsetjenesteloven § 3-3, tilhører Fremskrittspartiet flertallet i innstillingen for å fjerne denne lovparagrafen, da det ligger åpent i dagen, og som en soleklar forutsetning, at helsepersonell som tilsettes, må være kvalifisert. Dette er et ansvar som pålegges kommunene som arbeidsgiver, og de må også sørge for at den helsetjeneste som drives, utføres av personell med faglig tilstrekkelig kompetanse. Fremskrittspartiet dissenterer fra flertallet når det gjelder klagefrist i forhold til kommunehelsetjenesteloven når det gjelder medisinsk behandling. I likhet med Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet mener Fremskrittspartiet at det ville være naturlig å opprettholde samme tidsfrist for klager både i sosiallovgivningen og i helselovgivningen, og at klagefristen bør settes til seks uker, ikke tre uker, som foreslått i proposisjonen. Jeg tar opp forslaget fra Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet i så måte.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-01:
Komiteen er i det vesentlige enig, og jeg vil som tidligere talere bare understreke de punktene som SV er uenig med flertallet i. Det ene gjelder klagefristen, der vi synes at man kan harmonisere klagefristen i helsesaker i forhold til den klagefristen som gjelder for trygdelovgivningen, og at den settes til seks uker. Det er ingen grunn til at man skal ha så kort klagefrist at enkelte, kanskje nettopp på grunn av sykdom, risikerer at de ikke får fremmet klagen innenfor fristen. Vi har også sett på det med tannhelsetjenesten. Det er svært sannsynlig at man om ikke altfor mange år vil få en debatt om nyorganisering av tannhelsetjenesten, og vi vil være åpne for hva det måtte medføre. Men så lenge det ikke er det det legges opp til her, synes vi det er greit å beholde de formuleringene som i dag eksisterer med hensyn til ansvarsforhold knyttet til tannhelsetjenesten og fylkeskommunens ansvar for driften av de offentlige tannhelsetjenestene. Man bør heller ikke fjerne lovparagrafer før man eventuelt har kommet med et endret lovforslag som går på innholdet i tjenesten og organiseringen av den. Tilsvarende har vi gått mot opphevelse av kommunehelsetjenesteloven § 3-3. Vi slutter oss til de høringsmerknader og holdninger som framkommer fra LO og fra Fellesorganisasjonen for barnevernspedagoger, sosionomer og vernepleiere, der det understrekes at det må ansettes personell med de nødvendige kvalifikasjoner for å sikre brukerne kvalifisert hjelp. Vi ønsker å beholde formuleringer som klargjør det.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2003-04-01:
Dette er ei sak med lite partipolitikk i, men like fullt ei viktig oppfølging av fleire regjeringars arbeid – Bondevik I med «Et enklere Norge», Stoltenberg med «Fornyelse av offentlig sektor» og Bondevik II med «Modernisering av offentlig sektor». Det er gledeleg at det på dei aller fleste punkta er ein samrøystes komite, og at ein på den måten følgjer opp det vel dei fleste av oss har lova, nemleg å arbeide for eit enklare Noreg og for mindre detaljregulering av både fylkeskommunane og kommunane. Dette er gjort utan at nokon rett er svekt på noko punkt. Dette er streka under av komiteen. At den politiske organiseringa i større grad er ført over til kommunane og fylkeskommunane, ser Kristeleg Folkeparti på som udelt positivt. Berre på to–tre punkt er det dissens, og eg oppfattar dissensane meir av utsetjande karakter enn som djup usemje. Når det gjeld kommunehelsetenestelova § 3 og krav til kvalifikasjonar for personell, er kommunane fullt ut i stand til å ta vare på det utan noko spesielt direktiv ovanfrå. Når det gjeld generelle reglar for høve til klage, er klagefristen både i forvaltningslova og i sosialtenestelova tre veker, og det er vanskeleg å sjå at ein når det gjeld kommunehelsetenestelova og tannhelsetenestelova, har bruk for dobbelt så lang tid – seks veker – slik Framstegspartiet, SV og Senterpartiet ynskjer. Ein samrøystes komite peikar også på at det er viktig å harmonisere klagefristane. Til slutt vil eg streka under ein viktig merknad som står i innstillinga til saka. Ein samrøystes komite har to gonger peika på at det er ein samanheng mellom nok ressursar og eit ynske om eit godt tenestetilbod i kommunane. Dette sluttar Kristeleg Folkeparti seg til og set gjerne ein strek under.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-01:
Den saken Odelstinget behandler i dag, er resultatet av skiftende regjeringers arbeid. Jeg konstaterer med tilfredshet at proposisjonen får tilslutning fra et skiftende flertall i sosialkomiteen, og en enstemmig sosialkomite på de fleste punkter. Det er gode nyheter for kommunesektoren. Med forslaget ønsker Regjeringen å redusere unødige bindinger for kommunenes tjenesteproduksjon, organisering og forvaltning. Det innebærer i hovedsak opphevelse av en del regler om plankrav, kompetanse- og opplæringskrav, intern organisering og ledelse. Forenklingene signaliserer at Regjeringen har tillit til at kommuner og fylkeskommuner, uavhengig av lovbestemmelser, kan planlegge, organisere og administrere sin virksomhet og sine lovpålagte oppgaver på en forsvarlig og hensiktsmessig måte. Det er derfor betryggende at også sosialkomiteen har lagt denne forutsetningen til grunn. Som komiteen understreker i sin innstilling, må kommunene og fylkeskommunene fortsatt sørge for ansvarlig organisering og fastsettelse av ledelsesansvar i minst like stor grad som i dag. Her slutter jeg meg fullt ut til komiteens vurdering. Lovforslaget innebærer også en forenkling ved at lovbestemmelser harmoniseres. Det omfatter også opphevelse av lovbestemmelser som anses å være unødige bindinger og krav, fordi forholdet allerede er ivaretatt i andre bestemmelser eller på annen måte. Som eksempel kan jeg nevne forslaget om å oppheve enkelte lovbestemmelser om kvalifikasjonskrav for personell. Kravet om kvalifikasjoner er forutsatt ivaretatt både som en følge av arbeidsgiveransvaret og av kravet om forsvarlig helsetjeneste eller tannhelsetjeneste i henholdsvis kommunehelsetjenesteloven § 6-3 og tannhelsetjenesteloven § 6-2. Disse lovbestemmelsene er ikke foreslått opphevet og ivaretar slik kravet om at personell skal ha nødvendige kvalifikasjoner. La meg bare kort avslutningsvis opplyse om at forenkling og harmonisering av regelverk fortsatt vil være sentralt for Regjeringen, og vi vil kontinuerlig vurdere forenklingshensynet i alt framtidig regelverksarbeid innenfor mitt forvaltningsområde. For at forenklingen skal bli helhetlig og få best mulig effekt, vil også gjeldende forskrifter og rundskriv rettet mot kommunesektoren bli gjennomgått.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-01-13:
Jeg foreslår Elisabeth Røbekk Nørve.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Svaret på det er ja. Senterpartiet har i innstillinga og i samband med budsjettet for 2003 samanfallande syn med Arbeidarpartiet. Hadde det vore opp til oss, hadde vi fått fleirtal for vårt forslag, hadde inntektsgrensa allereie vore heva med 30 000 kr. Når vi ikkje er med på forslaget om å heva inntektsgrensa med 50 000 kr og buutgiftstaket med 5 000 kr, og heller ikkje vil stemma for det i dag, er det fordi vi meiner at bustøtta må utgreiast nærmare. Vi ynskjer å få det gjort allereie no i vår, slik at vi kan få ytterlegare endringar frå 2004, og vi vil då sjå noko nærmare på akkurat kvar inntektsgrensa bør leggjast.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Uttrykket «påfallende» i denne samanhengen tek eg med knusande ro. Eg er svært fornøgd med at det er ein så brei allianse som det er i Stortinget for eit forsterka engasjement for dei som har bruk for statleg og kommunal medverknad til å skaffa seg ein bustad. Eg vil i så måte returnera uttrykket «påfallende». Det er svært påfallande at Regjeringa, når ho no har fått ei påteikning av eit offentleg utval, så elegant fråskriv seg ansvaret for ein stor del av det som gjeld det bustadpolitiske feltet. Så vil eg seia til det forslaget som Senterpartiet her er med på: Senterpartiet vil faktisk at staten skal ta eit større ansvar for kommunane sine inntekter, jf. vårt forslag om 6 milliardar kr meir i 2003. Vi synest ikkje det er nokon god idé – det Høgre no synest å vilja – at det er innbyggjarane sjølve som i stadig høgare grad skal betala altfor mykje for mange av dei kommunale tenestene.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Det er mogleg at den situasjonen vi har i dag, ikkje vert opplevd som dramatisk for Torbjørn Andersen og Framstegspartiet. Men for dei som ikkje har husvære, er det klart at det å venta på ei stortingsmelding er dramatisk. Lat meg minna om at det er på to punkt eg no oppfordrar Framstegspartiet til å tenkja seg om i forhold til dagens innstilling. Då ville vi ved utløpet av året ha kome lenger både når det gjeld dei bustadslause og når det gjeld ei betring i bustøtta. Når det gjeld odels- og konsesjonslova, vil nok det å kjøpa eit av desse gardsbruka faktisk innebera å få ein annan busituasjon for andre grupper enn dei som i hovudsak er omfatta av Arbeidarpartiets forslag her. Men lat det vera heilt klart at for Senterpartiet er ynskje nr. 1 lys i alle desse husa, og at folk flyttar til og blir buande i distrikta våre. Lat meg òg minna om Husbankens rolle i så måte.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Det er oppsiktsvekkjande at dei som i denne innstillinga er opptekne av at det no må gjerast noko raskare enn det Regjeringa har tenkt, skal skuldast for å vera opptekne av hastverksløysingar som ein seinare må retta opp. Representanten Gitmark står her og seier at Regjeringa verkeleg satsar på bustøtta. Dersom Regjeringa verkeleg gjer det, må jo Regjeringa ta imot med opne armar det forslaget som ligg føre her, og ta ein gjennomgang av bustøtta så tidleg i 2003 at det i 2004 går an å følgja opp på ein betre og meir omfattande måte enn det Regjeringa så langt har gjort, ved å trekkja fram enkeltelement. Mitt spørsmål vil då vera: Når det gjeld dei bustadlause, trur representanten det blir færre eller fleire bustadlause dersom ein ikkje no får opp farten?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Det er vanskeleg å skjøna kva Andersen akkurat no seier. Han har altså varsla støtte til forslaget til vedtak V. Det er bra. Det betyr at han har sagt at når det gjeld studentbustader, må vi få fram ein plan. Eg oppfattar det slik at det ikkje då kan vera ein plan for å redusera bygginga av fleire studentbustader. Så seier han òg at når det gjeld unge, er det tiltak nok. Mitt spørsmål går i forhold til bustadlause: Meiner Torbjørn Andersen at takten der er høg nok for å sikra dei som er aller, aller mest utsette i vårt samfunn? Eg vil ha svar frå Framstegspartiet på det. Og ei sak til, i forhold til bustøtte: Der er det jo nettopp ei utgreiing. Men det han ber om, er altså ei utgreiing som vil få fram både forholdet til størrelsen på bustader, til inntekt og til kven som skal vera omfatta. Det er spørsmål om ei forbetring gjennom ei utgreiing, men som vart gjort no i vår.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Kristeleg Folkeparti hadde eit eige bustadpolitisk utval. Det dei la fram i sommar, gav grunn til optimisme i forhold til ein styrkt innsats på fleire felt. Eit av dei spørsmåla som vart belyst, var Husbanken si rolle. Dei streka under i si innstilling følgjande: «Selv om rentesubsidiene er nærmest borte oppgis lånebetingelsene til å være viktigste grunn til å velge Husbanken som finansieringskilde. Det synes også å være klart at Husbanken spiller en betydelig rolle som «distriktsbank».» Vi kan konstatera at Kristeleg Folkeparti i regjering ikkje følgjer opp den viktige rolla som Husbanken har hatt. Så har Kristeleg Folkeparti fått gjennomslag for eitt punkt, nemleg at husbankfinansiering ikkje lenger skal vera grunnlag når det gjeld bustønad. Men utover det er det ikkje spor av det som Kristeleg Folkeparti har kome med, så langt i det som Regjeringa fører av bustadpolitikk. Høgre veit kva dei vil. Eg skjønar ikkje at Kristeleg Folkeparti hadde bruk for eit eige dokument for å visa at dei blir overkjørte òg på dette feltet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Som ordførar for saka var det viktig for meg å plukka ut nokre forslag for å gi Regjeringa den tida og den handlefridomen som ho skal ha, til å syta for ein samanheng mellom forslaga til budsjett og oppfølginga elles. Dei to forslaga som er plukka ut, som altså gjeld dei bustadlause, og som gjeld ein gjennomgang av bustøtta, er nettopp mynta på at statsråden skulle få moglegheit til å prioritera to område som dei fleste av oss meiner er svært viktige. Eg er overraska over at ho her prøver å forklara det vekk som om vi ikkje ser samanhengen mellom gjennomgang og budsjett. Så vil eg be om ein kommentar i høve til det startlånet som Regjeringa no har innført. Fleirtalet i komiteen har her føreslått ei anna innretning. Det er dessverre i seinaste laget i høve til det som Regjeringa no har føreslått. Men får statsråden no dei same signala som vi, om at mange kommunar dessverre seier nei til Regjeringa sitt forslag av økonomiske grunnar?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Det er frå fleire talarar gitt ei framstilling av det som har skjedd eller ikkje skjedd i fleire år, som om det på den boligpolitiske fronten er eit slags vakuum i påvente av Wibe-utvalet si innstilling og ein difor bør ha tolmod i forhold til vidare oppfølging. Frå Senterpartiet si side har vi, som fleire andre parti, fremja våre forslag i budsjettsamanheng, men i tillegg føresett at når Wibe-utvalet si innstilling låg føre, ville det bli ei opptrapping av tiltak. Det hastar med ein forsterka dugnad for å sikra fleire ein god bustad til eige eller til leige. Eg ser det som viktig at Regjeringa får den tida ho treng for å utarbeida ei melding, men samtidig er det viktig å understreka det utolmodet som er i Stortinget. Eg skjønar framleis ikkje at det skal vera nødvendig å bortforklara behovet for ein opptrappingsplan når det gjeld bustadlause, og innsatsen der. Eit årleg tal på bustader og eit tilsvarande tilskot synest eg er viktig. Ut frå den ubalansen som er når det gjeld bustøtte, altså den snevre ordninga som finst i Noreg i forhold til den som finst i dei andre nordiske landa, skjønar eg ikkje at det er nødvendig å streta imot ein rask gjennomgang av bustøtteordninga med sikte på å inkludera fleire. Eg kom i skade for å referera eit feil tal. I Sverige er ikkje talet på hushaldningar 12 pst., men 20 pst., mot Noregs 6 pst. Under debatten var eg ei stund uroleg for om statsråden fekk med seg det som dei forskjellige partia uttrykte – men det gjorde ho, sjølv om eg såg at ho hadde viktige suffløroppgåver til tider, både i forhold til sitt eige og i andre parti. Eg er glad for at ho no streka under at ho i sitt vidare arbeid likevel vil sjå på fleire av dei forslaga som i dag ligg føre i innstillinga, og som ser ut til å bli nedstemde. Det er bra, for det kan då gi bod om at det her blir ein forsterka innsats når Regjeringa kjem med si melding. Så vil eg spesielt be statsråden om å retta merksemda mot det startlånet som er innført frå 1. januar, og den situasjonen som mange kommunar er i, og at ho, om det skulle visa seg at dette lånet ikkje svarar til føremålet – ei heller til det føremålet Regjeringa hadde – då kjem til Stortinget med forslag til endringar.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
Som representanten Magnhild Meltveit Kleppa sa, er Arbeiderpartiet og Senterpartiet enige når det gjelder svært mange av de forslagene som er fremmet i det private forslaget fra Arbeiderpartiet. Men på ett område støtter ikke Senterpartiet forslaget fra Arbeiderpartiet, og det gjelder økningen av inntektsgrensen med 50 000 kr. Vi mener at den inntektsgrensen vi har i dag for å få bostøtte – og dette gjelder barnefamilier – er uakseptabelt lav. En enslig med ett barn skal ikke tjene over 143 000 kr for å komme inn under reglene, og et ektepar med ett barn skal ikke tjene over 157 000 kr. Det er helt klart at med så lave inntekter vil nesten enhver husleie være for høy til at en kan klare den. Er Senterpartiet enig i at denne grensen må heves vesentlig?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
Arbeiderpartiet mener at det Husbanken har vært for norsk boligpolitikk gjennom alle tider, har vært meget vellykket. Det er det heller ingen i komiteen som er uenig i. Derfor mener vi at Husbanken fortsatt skal være det viktige redskapet det er, for at vi kan få en rimelig og god boligstandard og nok boliger også i årene framover, og vi ser allerede nå, etter bare ett år med Samarbeidsregjeringen, at det at markedet skal styre dette, ikke holder mål. Vi har hatt en vesentlig mindre utbygging i 2002 enn året før. Det er heller ikke snakk om detaljstyring av kommunene. De tiltakene vi har fremmet, er en hjelp til kommunene for at de skal ha mulighet for å kunne klare den jobben som de bør gjøre. Når det gjelder skattesystemet, vil vi komme tilbake til det når Skauge-utvalget kommer med sin innstilling.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
Jeg kunne være fristet til å spørre Fremskrittspartiet hvilken boligpolitikk de har, men det skal jeg ikke gjøre! Jeg vil fastholde det jeg også sa i hovedinnlegget mitt og i forrige replikk, at i all hovedsak har boligpolitikken vært vellykket. Det har ingen partier tatt avstand fra i innstillingen. Derfor må det være riktig. Men vi ser i Arbeiderpartiet, og det sa jeg også i hovedinnlegget mitt, at det nå er behov for å gå videre og få til en enda bedre sosial boligpolitikk enn det vi har klart til nå. Det er en helt klar innrømmelse i forhold til det forslaget vi også fremmer, av at det nå er behov for å gå videre for å hjelpe nye grupper og dem som fortsatt ikke har hatt muligheter til å komme seg inn på boligmarkedet. Det er det vi nå tar tak i, og det er det vi har til hensikt å gjøre.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
Jeg er glad for at Arbeiderpartiet og SV er enige om svært mye i denne innstillingen. Vi er enige om at det er behov for et stort utleiemarked også her i landet, og har gått inn for å ta grep som gjør at vi kan bygge utleieboliger med såkalte non profit-løsninger. Men det betyr at vi også må legge inn retningslinjer og regler som gjør at kommunene ikke kan ta høyere husleie enn det som er rimelig. Vi vil selvsagt gjøre det i forhold til de boligene som etter hvert blir bygd etter dette prinsippet.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
I festtaler hører vi svært ofte at Fremskrittspartiet er opptatt av svake grupper og vanskeligstilte grupper, pensjonister og selvsagt også bostedsløse – de 6 200 bostedsløse – og vi hørte nettopp en slik tale nå. Det sies at det er behov, men det haster ikke, vi kan ikke prioritere nå, nå er det andre ting som haster mer, som må komme først, og det er behov for bedre og grundigere analyse enn et privat forslag. Og det sier en representant fra Fremskrittspartiet, som kanskje er det partiet i salen her som fremmer flest private forslag. Dette henger ikke på greip. Troverdigheten til Fremskrittspartiet minker og minker. Jeg har et spørsmål til representanten Andersen, i og med at han nå mener at det bygges for mange boliger her i landet: Mener Andersen at det ikke er sammenheng mellom boligpriser og tilgangen på boliger?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
Jeg vil bemerke til det statsråden sa om at Arbeiderpartiet ikke klarer å bevilge penger til de tiltakene de selv har fremmet: Innenfor budsjettets ramme i boligpolitikken klarte vi med et like stramt budsjett, og kanskje enda strammere, å bevilge vesentlige midler til de tiltakene som vi nå foreslår. Et annet punkt er Husbanken. I 2002 gikk Husbanken tom for midler på ettersommeren, og søknadene ble skjøvet over til neste år. Det vises nå på igangsettingen av nye boliger, som for Oslo og Akershus har gått ned med 30 pst. Mitt spørsmål er: Er statsråden fornøyd med denne utviklingen, og mener statsråden at bevilgningen på 1,5 milliarder kr i økning er nok når den økte bevilgningen skal gå til barnehageutbygging, og 500 mill. kr skal gå til bygging av boliger i Syden?
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2003-01-13:
Noe av det mest påfallende ved saksordførerens og Senterpartiets profilering i denne saken er alliansen med SV i en rekke merknader og forslag, og dermed en politikk hvor mer statlig styring, nye lovpålegg som vil gi mindre kommunalt selvstyre i boligpolitikken, og antydninger om nye skatteskjerpelser er de mest fremtredende trekk. Nå kan vi riktignok ane visse forskjeller i vektleggingen av dette med å skjerpe boligskatten hos de tre nye samarbeidspartiene i norsk politikk. Mitt spørsmål til Senterpartiet er: Hva mener egentlig Senterpartiet med sitt forslag om at Stortinget nå skal påtvinge Kommune-Norge nye detaljreguleringer i form av enda et regelverk som binder kommunene til ikke å ta høyere enn kostnadsdekkende leie ved utleievirksomhet – hva nå det måtte bety? Problemet for kommuner flest er jo at disse leieinntektene i dag ikke dekker kostnadene i en boligmasse som av ulike årsaker utsettes for meget stor slitasje, og disse boligene subsidieres mange steder av andre leietakere i kommunale boliger. Mener ikke Senterpartiet at kommunene selv best klarer å vurdere hva som vil være best for den enkelte kommune?
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2003-01-13:
Det er interessant å registrere Arbeiderpartiets meget sterke tro på at bare staten får styre enda mer, blir det orden på det meste – også i boligpolitikken. Jeg vil spesielt peke på at det nå tas til orde for ytterligere detaljstyring av kommunene gjennom nye lovreguleringer. Det er jo summen av alle slike lovreguleringer, pålegg og øremerkinger som stadig svekker det kommunale selvstyret. Og igjen ser vi et eksempel på at alle tidligere løfter om at nå skal ting gjøres enklere og det kommunale selvstyre økes, bare betyr en politikk som går stikk motsatt vei. Hele tiden får vi forslag fra Arbeiderpartiet om mer statlig styring, mer penger gjennom statlige banker, mer øremerking og mer detaljregulering. Mitt spørsmål til Arbeiderpartiet er: Hva mener egentlig Arbeiderpartiet om sine nye samarbeidspartneres voldsomme iver etter å pålegge huseiere landet rundt nye skattebyrder, og det før man har hatt noen mulighet til å vurdere helheten og sammenhengen verken i boligpolitikken eller i skattepolitikken her i landet for de kommende år?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-13:
Saksordføreren syntes det var altfor tilbakelent av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet å ville avvente den varslede boligmeldingen. Men jeg tror ikke man skal overdramatisere her. La meg få legge til at i dag står det 34 000 tomme gårdsbruk rundt i landet, og ytterligere står det 100 000 tomme hus rundt omkring, og på grunn av odels- og konsesjonslovsystemet er det stort sett uaktuelt å få kjøpt disse byggene. Er det ikke bedre at noen får overta disse småbrukene, pusse dem opp og bruke dem og kanskje bosette seg der for å lette på presset i mer sentrale strøk, i stedet for at disse 34 000 gårdene og 100 000 husene står tomme og bare forfaller fordi Senterpartiet vil verne om odels- og konsesjonslovsystemet og i praksis gjør det umulig å overta og å få kjøpt disse boligene?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-13:
Representanten Signe Øye fra Arbeiderpartiet roste Arbeiderpartiets fortreffelige boligpolitikk og kritiserte Fremskrittspartiets politikk. Mange av de tiltakene som Arbeiderpartiet her foreslår, er gammel arbeiderpartipolitikk. Arbeiderpartiet har altså siden 1945 hatt regjeringsmakt i 41 av 57 år! Man kan nesten karakterisere innstillingen til Arbeiderpartiets boligutvalg som et slakt av det partiet har gjort innen boligpolitikken tidligere år, mens de altså hadde makten. Hvorfor har ikke Arbeiderpartiet gjort mer for å gjennomføre det de nå foreslår, i alle de årene de selv hadde regjeringsmakt, i stedet for å kritisere andre partier for å ville vente noen måneder på å få framlagt en boligmelding?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-13:
Fremskrittspartiet er selvsagt opptatt av de vanskeligstilte i boligmarkedet. Det skal ingen tvil ligge igjen i denne sal om akkurat det. Men vi har sagt at vi skal komme tilbake til dette når Regjeringen legger fram sin boligmelding. Representanten Øye må ha misforstått meg til de grader – eller hun har bevisst prøvd å tolke meg feil. Når det gjelder takten i boligbyggingen i Norge, har den ligget på ca. 25 000 boliger de siste årene – 20 000–25 000. Det jeg sa, er at det foreligger en ny utredning, som viser at kanskje 17 000 boliger er nok, men det forventes bygd neste år over 20 000 boliger – takten synker noe, det ligger vel an til 23 000 i år. Det skulle altså være nok etter de nye prognosene og også etter gamle prognoser, som viser at behovet kanskje har vært 27 000 boliger pr. år. Det er meget vanskelig å si hva det eksakte antallet boliger som skal bygges i Norge, er hvert år. Men vi mener at det nå i norsk boligbyggesektor bygges et tilstrekkelig antall boliger, og vi skal føre en politikk som gjør at det også skal skje i årene som kommer.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-13:
Når det gjelder bostøtte, mener Fremskrittspartiet at det er en ordning som er ganske treffsikker. Det vi imidlertid snakker om her, er å bygge nye boliger. Da får jeg gjenta nok en gang: Fremskrittspartiet skal føre og stå for en politikk her på Stortinget som gjør at det skal finnes et tilstrekkelig antall boliger til vanskeligstilte. Når det gjelder unge, er ikke de i utgangspunktet å betrakte som en vanskeligstilt gruppe. Unge skal i størst mulig grad kunne henvende seg til det ordinære finansmarkedet for å finansiere sine eventuelle boligbyggeplaner. Men la meg nevne en ting: Gjennom en politikk for et generelt lavere skatte- og avgiftsnivå ville flere unge få råd til å betjene boliglånene sine, og dermed kunne de finansiere sin egen bolig uten en masse støttetiltak, slik det ser ut som om SV mener er nødvendig. Vi mener en generell nedsetting av skatter og avgifter vil gi folk bedre råd og bedre muligheter til å betjene sine boliglån.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-13:
Først når det gjelder studentboliger: Det tror jeg det er uhyre viktig å satse på. Det vil spesielt i Oslo og andre større byer som har universitet, føre til mindre press i det ordinære boligmarkedet. Når det gjelder bostedsløse, som det anslagsvis skal finnes 5 000–6 000 av her i landet, er det selvfølgelig alle partiers plikt, holdt jeg på å si, å prøve å gjøre noe for dem. Her mener jeg helt klart at det er behov for en ekstraordinær politisk innsats for å prøve å bedre forholdene for dem som lever på gata og ikke har noe som helst tilbud på bolig. Dette skal Fremskrittspartiet følge opp og ta tak i når boligmeldingen kommer. Jeg regner med at det blir et tema også da. Da skal vi komme tilbake til dette, og da skal vi bevise at vi fører en meget god politikk på dette området.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-13:
Jeg skal følge opp noe av det med skatt. SV mener at høyere boligskatter gir lavere boligpriser, slik at flere får råd til å kjøpe bolig. Det sa jo Holmås, og han snakket litt om det. Men er det ikke slik at økte boligskatter vil føre til at det kan bli bygd færre og sikkert også mye mindre boliger med dårligere plass? Det gir mindre utleiemuligheter, og dette vil føre til et mindre tilbud av boliger til utleie i private hus. Jeg forstår ikke helt logikken i SVs resonnement her, og jeg vil også spørre: Hvor mye dyrere skal det bli? Hvilke boligskatter skal økes i SVs verden for at boligene skal bli billige nok, for å si det sånn?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-13:
Signe Øye skal roe seg litt i forhold til å ta det som står i innstillingen, til inntekt for at alle har bejublet Arbeiderpartiets politikk opp igjennom tidene, for sånn er det jo ikke! Det som har skjedd nå, er at Arbeiderpartiet i denne innstillingen har fulgt etter det som har vært SVs boligpolitikk gjennom mange år, og nå er enig med oss i mange av forslagene om å sørge for en stor utbygging bl.a. av utleieboliger. Vi er enige nå, og selv om vi ennå ikke har sett at alle de pengene som er nødvendige for å få til den utbyggingen, er å finne i Arbeiderpartiets budsjetter, får vi håpe at denne enigheten betyr at vi kan klare å få det til i framtiden. Men jeg hadde et spørsmål til Arbeiderpartiet: Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er enige om at vi skal bygge boliger som skal være non profit, kommunene skal altså ikke tjene penger på disse. Men hvordan skal vi klare å unngå at kommunene, etter å ha fått penger av staten, setter markedsleie, hvis vi ikke samtidig pålegger dem å sørge for nettopp ikke å ta markedsleie, men kostnadsdekkende leie?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-13:
Fremskrittspartiet viser med sitt innlegg og sine holdninger i forhold til denne saken at de har bestemt seg for i boligpolitikken å være en logrende puddel for Regjeringen. Det er to ting som gjør det. Det ene – og det viktigste – er at Fremskrittspartiet sier at det ikke er viktig å gjøre noe for de bostedsløse på to år til, og heller ikke i forhold til bostøtten. Når det gjelder disse to tingene – mennesker som er bostedsløse, og folk, som f.eks. enslige, som nå ikke er innunder bostøtteordningen og får nyte godt av de 700 kronene som Regjeringen kommer med til folk som har problemer i forhold til elektrisiteten – sier Fremskrittspartiet: Disse får ingen hjelp av oss før i år 2005. Spørsmålet mitt til Fremskrittspartiet er da: Kan det gis noen gode begrunnelser, utover det at man bare har tenkt å vente, for at man ikke har hatt lyst til å gjøre noe for de unge og vanskeligstilte fra 1998 og fram til 2005?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-13:
Jeg er helt enig med Arbeiderpartiet. Det er veldig viktig at kommunene får en gulrot for å sørge for ekstra boligbygging. Problemet med Arbeiderpartiets forslag, og som er grunnen til at SV og Senterpartiet har sagt at dette må vi ta en litt grundigere gjennomgang på og få med i boligmeldingen, er at det også i store kommuner med stor befolkning vil være behov for stor boligbygging. Arbeiderpartiets forslag går ut på at man skal få et tilskudd på 40 000 kr ut fra en samlet andel av hvor mange innbyggere som finnes i kommunen. Det betyr altså for Oslo at man ikke ville fått en eneste krone før man hadde bygd 2 500 boliger. Dette vil være veldig bra for små kommuner som er i voldsom vekst, men også store kommuner som Oslo har behov for tilskudd til infrastruktur i den forbindelse. Derfor har vi i og for seg ment noe om dette. Vi har sagt at det er viktig å komme tilbake med en slik type tilskudd, men vi synes ikke Arbeiderpartiets måte å løse det på er bra nok.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-13:
Nå skjønner jeg ikke helt hvor Anita Apelthun Sæle har lest at vi skal fjerne skattefradraget på lån. Men det vi mener, er to ting. Det ene er at vi må få et mer rettferdig boligbeskatningssystem. For i dag er det slik at alle undersøkelser viser at det er de med de største husene som nyter veldig, veldig godt av at man ikke har en boligtaksering som gir et rettferdig grunnlag for beskatning. Vi prøvde sammen med Arbeiderpartiet å få til en rettferdig boligbeskatning som innebar at 60 pst. av boligeierne helt ville slippe inntektsskatt på bolig, 22 pst. ville få redusert eller lik boligskatt, mens de som har de største boligene, ville få større boligbeskatning. Men dette var altså ikke Kristelig Folkeparti med på. Da kan man ikke komme her og si at den skattepolitikken som de vil føre på området, er bedre enn den politikken vi vil føre.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-13:
Det er ikke noe SV mener, at det er sånn at hvis man øker skattene på det å eie bolig, vil prisene går ned. Det er sånn det er. Det er den logikken også Fremskrittspartiet bruker for sine avgiftsletter, at da skal ting bli billigere. Det vi mener, og det vi synes er viktig, er å si at boligprisene i dag er for høye. Vi ønsker å gjøre noe for å sørge for at det skal bli billigere å kjøpe en bolig og litt dyrere å eie en bolig. I tillegg til det mener vi at det hadde vært bedre om det var dyrere å eie en bolig, og så kunne det heller bli billigere å bygge bolig. I Sverige f.eks. vurderer de å innføre halv moms på bygging. Det kan godt hende at det ville være en god ting å sørge for i Norge også. Men hvis man ikke samtidig gjør det dyrere å eie en bolig, vil hele den skatteletten som det ville være å redusere momsen, gå rett i lommen til entreprenører, tomteeiere og rett og slett til dem som holder på å bygge. Det er en dårlig «deal». Den skatteletten burde komme folk til gode.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-13:
Det er én ting jeg reagerer litt på. Det er at statsråden argumenterer pragmatisk når hun sier at Regjeringen har foreslått endringer, for det og det kunne man gjøre. Men når vi kommer med våre forslag, som vi mener er viktige, så er det hele vi får fra Regjeringen, et prinsipielt og formalistisk svar om at dette vil de ikke gjøre, for det vil de vente med til boligmeldingen kommer. Dette viser jo at det er en manglende vilje til å gripe fatt i et par av de viktige tingene som vi tar opp. Det er to ting som flertallet i komiteen, men dessverre ikke – for tiden – flertallet i Stortinget, har tatt opp. Det ene går på bostøtte, og det andre går på bostedsløse. Det kan ikke være noen tvil om at det som er viktig, er å få fastsatt noen mål. Det som er skjult for hele verden, er hva slags ambisjoner Regjeringen har, bortsett fra å prioritere de bostedsløse. Hva vil Regjeringen? Vil den kvitte seg med de bostedsløse? Det er den type spørsmål vi prøver å få svar på, og få nedfelt i en plan, slik at vi kan komme tilbake igjen og få gjort noe med det.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-01-13:
Jeg vil bare for ordens skyld nevne at de fleste unge kjøper brukt leilighet, ikke nybygd. Hva gjør skatte- og avgiftslettelser? Det er jo helt klart at det bl.a. bidrar til at den lønnsfastsettelsen som finner sted, blir lavere enn hva den ellers ville ha vært. Hvis man sitter igjen med x antall kroner, og det er det som er det viktige, betyr det at lønnen man får, kan være lavere, og at prisen på boligen derfor vil bli lavere enn den ellers ville ha vært. Det er det viktige med skatte- og avgiftsreduksjoner i denne sammenheng. Men det viktigste er, som vi snakket om, å få en lavest mulig rente og bidra til at lover og regler settes slik at vi får en fleksibel boligpolitikk der vi ikke hindrer nybygging, men oppmuntrer til nybygging. Det er det viktigste.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-01-13:
Denne regjeringen gjør mye, den gjør det til rett tid, og den gjør det i budsjettene. Vi legger penger ved de forslagene vi har, og vi følger dem opp. Boligmeldingen vil også gjøre det. Men det jeg forstod at representanten Hogsnes sa, var at det var en generell bekymring over forslagene, over hva de vil gjøre for det lokale selvstyret. Vi er bekymret for det lokale selvstyret. Det er summen av de statlige pålegg som gjør at det lokale selvstyret blir begrenset. Det ønsker vi ikke, og det ønsker vi en debatt om.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-01-13:
Jeg skal gi representanten Magnhild Meltveit Kleppa ett eksempel på at det kan være gunstig å vente. Bostøtten bestod inntil 1997 av to forskjellige ordninger. I 1997 stemte Senterpartiet og Arbeiderpartiet for at det skulle bli én felles ordning. De foreslår nå at det igjen skal bli to ordninger. Kanskje Senterpartiet og Arbeiderpartiet kunne ha ventet med dette forslaget inntil man hadde sett en fullstendig vurdering av det, som kommer i boligmeldingen. Det er ett eksempel på at det kan lønne seg å vente.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
Representanten Gitmark må ha fulgt dårlig med på hva regjeringen Stoltenberg gjorde i boligpolitikken. Det overrasker meg. Utlånsrammene i Husbanken ble vesentlig økt, foreslått fra 11 milliarder kr opp til 15 milliarder kr. Det ble gitt flere etableringslån, botilskuddet ble økt, bostøtten ble målrettet. Det første den nye regjeringen gjorde, var å begrense husbanklånene, slik at de i realiteten gikk tomme sist sommer, og boligbyggingen ble begrenset i forhold til hva den ellers kunne ha blitt. Jeg er enig med representanten Gitmark på ett punkt: Det er viktig at vi har et stramt budsjett for å begrense renten. Derfor har også Arbeiderpartiet foreslått et strammere budsjett enn Regjeringen, både ved behandlingen av revidert budsjett og i høst. Men når representanten Gitmark nok en gang kommer med at Høyres svar er skattelette, må jeg stille spørsmålet: Hva slags virkning har skatteendringene i forhold til de unge boligsøkende som ikke klarer å nå fram til en bolig som de er i stand til å betale? Er det ikke slik at Høyres passivitet her gjør at de får enda større problemer med å klare sine bokostnader?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
Jeg er sterk tilhenger av en regionalpolitikk som trygger bosettingen i distriktene. Men samtidig er det en kjensgjerning at det er tilflytting til sentrale strøk. Det presser opp boligprisene, ikke minst i randsonen rundt Oslo. Samtidig sier disse kommunene at de ikke er særlig interessert i å legge til rette for bygging av flere boliger. Derfor foreslår Arbeiderpartiet at vi skal innføre en gulrot som premierer en ekstrainnsats for boligbygging der presset er størst. Et likt tilskudd til alle kommuner, til alle boliger, gir ikke dette påtrykket for å strekke seg. Hvorfor er SV imot et slikt tilskudd til kommuner med særlig høy grad av nybygging, slik at vi kan ha en ekstrainnsats for å få opp boligbyggingen der presset er størst?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
Først må jeg få skuffe eller glede representanten Apelthun Sæle med at ordningen med startlån nok ble utviklet av regjeringen Stoltenberg, men den var da mer attraktiv for kommunene enn den ordningen som faktisk nå settes i verk. I sommer kom innstillingen fra Kristelig Folkepartis boligutvalg. Det var en god innstilling på mange punkter. Den gikk ikke så langt som Arbeiderpartiet, men hadde mange interessante elementer. Man understreket at man måtte opprettholde Husbankens oppføringslån slik som i dag. Det har Regjeringen vært veldig skeptisk til, iallfall kommunalministeren, for å si det forsiktig. Man sa at staten måtte yte et direkte tilskudd pr. nybygd bolig, slik også Arbeiderpartiet har argumentert for, en mer målrettet form. Man sa man måtte styrke bostøtten, slik Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet foreslår i dagens innstilling. Man ville styrke boligtilskudd til bostedsløse, slik Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV foreslår i dagens innstilling. Man ville styrke botilskuddet til ungdom, slik Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV foreslår i dagens innstilling. Det naturlige spørsmål er: Hvorfor går ikke Kristelig Folkeparti sammen med Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet om å gjennomføre tiltak som Kristelig Folkepartis eget boligutvalg faktisk har foreslått?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-01-13:
Statsråden viser til at Arbeiderpartiet ikke har fulgt opp sine forslag i sitt budsjett. Det er feil. Jeg må få lov til å minne om at Arbeiderpartiet har foreslått å øke utlånsrammen i Husbanken med 3 milliarder kr fra 2002 til 2003. Vi har også foreslått å øke bevilgningene til boligtiltak med nær 300 mill. kr fra 2002 til 2003, til tross for at vi ser at disse tiltakene ikke kan gjennomføres fra 1. januar, slik det opprinnelig var forutsatt. Det gjør det også mulig bl.a. å foreslå å øke inntektstaket i bostøtten for barnefamilier med 30 000 kr. Situasjonen på boligmarkedet er så vanskelig at Arbeiderpartiet ikke finner det riktig å vente i nesten to år fra boligutvalgets innstilling ble framlagt og til saken skal drøftes i Stortinget. Derfor mener vi at det er nødvendig å treffe tiltak nå. Jeg merket meg også statsrådens argumenter for behovet for å ha et stramt budsjett. Det er jeg helt enig i. Men denne regjeringen må også ta innover seg at uenigheten i forhold til Arbeiderpartiet og Stortinget ikke først og fremst dreier seg om hvorvidt vi skal ha et stramt budsjett, men om hva man skal gjøre innenfor et stramt budsjett. Der vil Arbeiderpartiet prioritere boligpolitikk, og der vil Høyre prioritere skattelette.