Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Det er ca. et år siden vi diskuterte det første budsjettet som den nye regjeringen skulle ha vedtatt i Stortinget. Den gangen ble det sagt at alle de løftebruddene som lå i det budsjettet, kom mye på grunn av at Regjeringen hadde overtatt et budsjett som Arbeiderpartiet hadde lagt fram, og som de bare fikk flikket på, men til neste år – altså i høst – skulle vi få se hva som var sentrumspolitikk. I høst skulle det virkelig syns hva sentrum prioriterte, og det har vi fått se. Vi har fått bekreftet at overbudene på kommunesektoren, som på alle andre sektorer, ikke har blitt fulgt opp. Jeg syns det var ganske klargjørende det innlegget som representanten Morten Lund holdt her i dag, der han faktisk kritiserte Arbeiderpartiet for ikke å overby når de sitter i opposisjon, for det bør et tøft parti gjøre. Det var ganske klargjørende for hvordan Senterpartiet ser på opposisjonsrollen sin, og en klar innrømmelse av hvorfor det har gått som det har gått i Regjeringen. Nå er det til og med slik at Regjeringen ikke følger opp vedtatte reformer, og det er alvorlig, mer alvorlig enn at den ikke følger opp alle sine egne løfter. Eldrereformen ble enstemmig vedtatt av Stortinget. Den utsettelsen som nå skjer, altså en reduksjon på 2 100 plasser til neste år, som Regjeringen påstår skjer for at kommunene skal få bedre tid, er helt unødvendig, for alt i proposisjonen og i innstillingen fra 1997 står det klart og tydelig at skulle noen kommuner trenge lengre tid, skulle de få det. Det er ikke det løftet Regjeringen oppfyller. Det som Regjeringen foreslår, er å få vedtatt at vi skal sette ned farten. Det er det som skjer, og det er ingen grunn til å prøve å framstille det som noe annet. Så blir Arbeiderpartiet mobbet for at vi for ett år siden snakket ganske mye om risikoen ved å øke pengeforbruket, ved å bruke mer av oljepengene. Det vi sa i fjor, var at hvis vi gjør oss mer avhengig av oljepengene, risikerer vi å få problemer bl.a. med rentenivået hvis oljeprisen går ned. Da vi sa det i fjor, ble det beskrevet som ren skremselspropaganda, men nå ser vi at det var det som ble resultatet av Regjeringens politikk. Og da er det ganske skremmende å høre arbeidsministeren ta så lett som hun gjør, på de mange signaler som nå kommer om at vi kan stå foran en utvikling mot økt ledighet, for Regjeringen sier jo nå det samme som finansministeren gjorde i finanstalen: Nei, det går sikkert bra! Til tross for advarsel fra arbeidsmarkedsetaten, fra Statistisk sentralbyrå og fra andre tunge fagmiljøer velger Regjeringen å se bort fra at det kan komme til å bli økt ledighet til neste år, og det gjør den i en situasjon der arbeidsmarkedet strir med den høyeste renten i Europa, i det landet som burde hatt best utgangspunkt av alle land i Europa for å ha en stabil lav rente. Næringslivet vårt har altså spesielle utfordringer, og vi begynner å merke det i bygge- og anleggsbransjen, der det blir bestilt mindre enn det har blitt de siste årene. Vi merker det også innenfor skipsverftene, som er en viktig distriktsnæring langs hele kysten, og vi vet hvordan det går hvis det først begynner å rakne i de næringene. Da sprer det seg rundt til det øvrige næringslivet. Men istedenfor å gripe tak i den situasjonen, er Regjeringens svar å redusere arbeidsmarkedstiltakene, det virkemidlet som vi har for å hjelpe dem som har problemer på arbeidsmarkedet, til å omstille seg. Det å ha muligheten for å få folk inn i arbeid er faktisk det viktigste fordelingspolitiske grepet vi kan ha her i landet. Den store forskjellen får vi mellom dem som ikke har jobb, og dem som har jobb, og nå ser vi muligheten for at ungdom, innvandrere og andre vanskeligstilte på arbeidsmarkedet får et dårligere tilbud. For ett år siden stod arbeids- og administrasjonsministeren her i salen og fortalte hvor viktig det var at Stortinget fulgte opp arbeidsmarkedstiltakene. Det var viktig at vi fikk 17 500 plasser. Det var i en situasjon der det så ut til å bli økt sysselsetting og mindre ledighet. Nå står vi i en situasjon der det ser ut til at vi kan risikere økt ledighet, og Regjeringen – verdi-regjeringen, som den velger å presentere seg selv som – presterer å redusere tiltakene til 8 000. Det er jammen en verdi-regjering!