Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
For Arbeiderpartiet er et av de viktigste elementene i utformingen av næringspolitikken og sikring av velferdsstaten det å ha trygge, utviklende og meningsfylte arbeidsplasser. Verdiskaping og sysselsetting er helt avgjørende for å skape gode lokalsamfunn. Dette kan vi bare nå ved at den økonomiske politikken gir stabilitet og tillit på både kort og lang sikt. Slik blir priser og renter holdt nede. Men nå ser vi at utviklingen går den gale veien, og det vil spesielt ramme dem som har minst fra før, og arbeidsplasser med høy gjeld. Rettferdig fordeling var i fjorårets budsjettdebatt noe de partiene som i dag sitter i regjering, påberopte seg et sterkt eierforhold til. Det kom mange lovnader da, noe som er glemt i dag. De distriktspolitiske virkemidlene krever oppmerksomhet og oppfølging fra oss som sentral myndighet. Når vi ser på det budsjettet som vil bli vedtatt her i dag, synes heller ikke det å være like viktig som før. Fraflyttingen fra distriktene er fortsatt økende, og det er et sterkt behov for en klar distriktspolitikk med tiltak for å motvirke dette, spesielt innenfor et næringsliv i omstilling. Distriktene har store utviklingspotensialer både i fiskeindustrien og innenfor oppdrettsnæringen, olje/gass, mineralutvinning og IT. Her vil Arbeiderpartiet også i framtiden være en garantist for at vi vil få til en positiv utvikling som vil gagne hele samfunnet. Den garantien sentrum gav under valgkampen i fjor, er det ikke jeg som er mest skuffet over, for jeg trodde ikke på den. Det er alle der ute i kommunene som har fått en bitter og kostbar erfaring. Bosettingen langs hele kysten har én ting felles: Det er fisken som gir grunnlaget for at vi fortsatt bor der vi bor. Fiskerinæringen har vært og vil fortsatt være den viktigste faktoren i kystsamfunnene, og den har også et stort potensial i seg til fortsatt å være drivkraften i en positiv utvikling. Et annet område med store utviklingsmuligheter er havbruk og skjellproduksjon. Etterspørselen etter sjømat vokser på verdensmarkedet, og det er stagnasjon i tradisjonelt fiske. Da er det viktig at norsk havbruksnæring er i posisjon til å være en betydelig leverandør av sjømat og havprodukter i framtiden. Det offentlige har her et spesielt ansvar for å lage rammebetingelser slik at næringen skal kunne utvikle seg videre til en miljøvennlig og sterk distriktsnæring. Men da trenger vi også en variert bedriftsstruktur både med hensyn til størrelse og eierskap. Profesjonelt leder- og eierskap med markedskompetanse er nødvendig. For å få alt dette til er det ett element som må være på plass, nemlig at unge mennesker ser dette som utfordrende arbeidsplasser. Teknologi, kvalitet og marked stiller i dag krav til betydelig kompetanse i både fiskeri- og havbruksnæringen, og framtidens totale fiskerinæring vil bare forsterke dette. Enkeltutøvernes kunnskap vil være avgjørende for næringens lønnsomhet og evne til å konkurrere på markedene. Kompetanseheving vil også være med på å bidra til statusheving. Derfor vil det være nødvendig for både næringen selv og oss politikere å profilere muligheter og skape positive inntrykk, spesielt til ungdom i skolealder. Et område jeg vil nevne til slutt, er Barentssamarbeidet. Dette samarbeidet har vist sin berettigelse og viser også at det finnes utviklingsmuligheter som gagner hele nordområdet. Vi har felles verdier til beste for folket i de samme områdene, og så langt har det økte samarbeidet lært oss at kommunikasjon på alle plan må være nøkkelen som fører til økt næringssamarbeid og dermed verdiskaping. Norske interesser har flere interessante og seriøse prosjekt som trenger ikke bare politiske, men også finansiell støtte.