Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2015-12-01:
Jeg vil også få lov til å starte mitt innlegg med å rose både saksordføreren, som har ledet dette arbeidet på en glimrende måte, og samtlige representanter og partier i komiteen for å ha bidratt til et godt stykke arbeid. Jeg er veldig glad for at en samlet komité i Stortinget lytter til de viktige innspillene fra filmnæringen, som vet hvor skoen trykker, at vi sikrer flertall og tar gode grep for å styrke næringens kår, redder statusen til Cinemateket og Filmkommisjonen og bedrer meldingen på en rekke andre punkter. Jeg er glad for at Arbeiderpartiets forslag til styrkinger og forbedringer av meldingen har fått flertall. For selv om meldingen hadde svært mange gode forslag, noen som forliket har gjort bedre, mener vi at meldingen manglet tydelige og ambisiøse mål for norsk film og ambisjoner på vegne av bransjen. Arbeiderpartiet er stolt av norsk film. Vi har vist at vi har prioritert norsk film gjennom åtte rød-grønne år med Kulturløftet, og vi kommer til å fortsette å prioritere norsk film. Vi har større ambisjoner på vegne av bransjen enn det regjeringen har, og det meldingen inneholdt. Regjeringen har hittil ikke vist en like stolt tradisjon, med store kutt i budsjettene, som har rammet norsk filmbransje hardt. Men det er aldri for sent å snu. Film er ikke bare underholdning, det er en viktig næring, det er arbeidsplasser, det er merkevare, det bidrar til turisme. Vi har mange eksempler på hva norske filmer kan gjøre for norske byer og bygder. Alvdal i fylket der jeg kommer fra, og Flåklypa Grand Prix, Aukrust og Caprino er et godt eksempel på det. Film bygger stolthet og identitet. Film må også prioriteres i politikken, utover festtaler på den røde løperen. Mener man at man skal satse på norsk film, trengs det ikke bare større ambisjoner på vegne av bransjen, men også flere konkrete tiltak. Meldingen sier fortsatt for lite om hvordan myndighetene mer aktivt kan bekjempe ulovlig bruk av åndsverk og vederlagssikring, eller hvordan støtteordningene kan stimulere til mer forutsigbarhet for bransjen og bedre lønnsomhet for de ulike aktørene. Arbeiderpartiet vil som nevnt ha et sterkere fokus på filmkunst, og vi vil ha et større mangfold innen norsk film. Vi vil ha bedre kjønnsbalanse i norske produksjoner. Mangfold og kjønnsbalanse i hvem som forteller historiene, handler nettopp om økt kvalitet i norsk film. Det å sette seg konkrete mål for bedre kjønnsbalanse fungerer – det har historien vist, også på filmfeltet. Uten mål og ambisjoner står utviklingen stille. Det er derfor skuffende at kulturministeren ikke støtter 40 pst.-målet som Arbeiderpartiet jobbet etter da vi styrte, men tvert imot forsvarer å ha gått bort fra det. Norsk film fortjener en statsråd som ikke bare støtter økt kvinneandel i norsk film, men som er tydelig på at det er viktig, og som forventer resultater. Da må det politisk vilje til, og det må stilles krav. Arbeiderpartiet vil videre. Vi er utålmodige på vegne av norsk film. Damene fins. De må slippes til. Det gjør norsk film bedre. Kunsten og historiene som formidles, blir mer mangfoldige. Derfor går vi lenger og vil at støtteordningene skal stimulere til å nå et mål på femti-femti kjønnsbalanse på sikt. Det tror jeg er et mål som vi skal klare å strekke oss til sammen med en bransje som vil. I filmsuksessen Flåklypa Grand Prix av Caprino og Aukrust, som – som sagt – har gjort veldig mye ikke bare for norsk film, men for bygda Alvdal i hjemfylket mitt, møter vi to karakterer: Solan og Ludvig. Ludvig har et noe negativt syn på livet. Han kvier seg for å gå på store mål, og han tar ingen sjanser. Solan, derimot, er ambisiøs, optimistisk og hopper i det. Norsk film fortjener at vi politikere er mer som Solan enn som Ludvig i filmpolitikken. Og som Solan er vi optimistiske med tanke på framtiden på vegne av norsk film. Vi har ambisjoner om at Norge skal vokse som filmnasjon, og vi har forslag til tiltak for å nå det målet.