Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Kontroll- og konstitusjonskomiteens innstilling til Riksrevisjonens beretning om kontrollen med statlige selskaper for 2009 blir lest, tatt til følge og fulgt opp av regjeringens medlemmer. Jeg tror vi alle har lest både Riksrevisjonens rapport, høringsrunden hos komiteen, og ikke minst komiteens innstilling, med stor interesse. Jeg tror også at det er mange som setter pris på den brede politiske enigheten det er om veldig mange av disse konklusjonene. I alt omfatter kontrollen 124 selskaper og samskipnader som administreres fra flere departementer. Riksrevisjonens arbeid og påpekninger er – slik jeg også pekte på under kontrollhøringen om lederlønn 11. februar i år – viktige og nyttige for det kontinuerlige arbeidet som må skje for å forbedre statens eierskapsutøvelse. De fleste av selskapene som er omfattet av kontrollen, ligger under andre departementer enn Nærings- og handelsdepartementet. Det er vanskelig å kommentere i detalj alle merknadene som komiteen har til forvaltningen av eierskapet i disse selskapene. Jeg vil imidlertid forsikre meg om at merknadene er kjent i alle departementer og er med i det videre arbeidet med å forbedre forvaltningen. Et område hvor det er behov for og mulig å gjennomføre raske forbedringer, er å sørge for at Riksrevisjonen mottar kopi av innkalling til generalforsamling i deleide selskap, hvor det i 2010 manglet i mer enn halvparten av tilfellene. Jeg er enig med saksordføreren i at det er uholdbart. Jeg vil forsikre meg om at rutinene for dette er på plass og følges både i eget departements selskaper, og også be andre departementer om at forpliktelsene på dette området følges opp. To av de gjennomgående kontrollene var knyttet til utøvelsen av regjeringens eierpolitikk når det gjelder arbeid med samfunnsansvar og lederlønnsutvikling. Jeg konstaterer at det er bred enighet i Stortinget om at regjeringen skal ha høye ambisjoner både når det gjelder å bidra til moderasjon i lederlønnsutviklingen, når det gjelder å bidra til forbedringer i selskapenes arbeid med samfunnsansvar, og en viss utålmodighet knyttet til hvor raskt forbedringer skal komme. Som jeg viste til under kontrollhøringen, arbeider regjeringen med nye retningslinjer for lederlønn i statlige selskaper. De nye retningslinjene vil bli lagt fram samtidig med den nye eierskapsmeldingen om kort tid. Pensjonsytelser og sluttpakker vil bli tema i revisjonen. Likeledes vil kravet til åpenhet om lønnsfastsettelsen i heleide statlige selskaper bli skjerpet, slik at kravene der er mer på linje med dem som gjelder børsnoterte selskaper. Det er allerede slik at pensjonsordninger skal ses som en helhet, inkludert lønn, bonusordninger osv., men det er også – som jeg påpekte i høringen, som jeg kan gjenta her – behov for ytterligere innstramming i statens retningslinjer når det gjelder pensjoner. I vår eierskapsforvaltning er det et helt sentralt punkt at vi skal følge rolledelingen mellom daglig leder, styre og eiere, slik det framgår av selskapslovgivningen og etablerte eierstyringsprinsipper. Det er selskapenes styrer som må ta konkrete beslutninger når det gjelder både lederlønninger og utøvelse av samfunnsansvar. Regjeringens eierinnflytelse er i første rekke indirekte, dels gjennom valg av styremedlemmer og dels gjennom å kommunisere våre forventninger. På mange områder, særlig overfor de børsnoterte selskapene, har vi sett at regjeringens holdning til lederlønn har slått gjennom i belønningssystemet. Jeg mener de reviderte retningslinjene også vil være disiplinerende for de heleide selskapene. Hva angår Riksrevisjonens undersøkelser av lederlønnsutviklingen i statlig eide selskaper og komiteens merknader, vil jeg minne om at lederlønninger i selskaper med helt eller delvis statlig eierskap skal være konkurransedyktige, men ikke lønnsledende sammenlignet med tilsvarende selskaper. Av hensyn til selskapene selv og samfunnet som helhet er det viktig at belønningsordningene for ledere er effektive og åpne for innsyn. Videre bør lederlønningene framstå som rimelige og ikke gi uheldige virkninger for bedriften eller svekke selskapets omdømme. Det er altså slik at det er mange hensyn som skal ivaretas når lederlønn fastsettes og utvikles. I regjeringens politikk for lederlønn har vi slått fast at selskapene – enten vi eier dem alene eller sammen med andre – skal være konkurransedyktige når det gjelder å rekruttere gode ledere, men de skal vise moderasjon og ikke være drivende i en lederlønnsutvikling. Lederlønn er altså ikke et statisk område hvor problemstillingene er gitt og svarene er enkle. I 2006 var det nødvendig med en innskjerping som følge av omfattende opsjonsavtaler hvor flere toppledere profitterte betydelig på forhold som var utenfor deres kontroll. Dette ble det satt en stopper for i selskaper med statlige eierandeler med de nye retningslinjene i 2006. Når regjeringen nå arbeider med en oppdatering av retningslinjene, er de forhold som også Riksrevisjonen påpeker i sin undersøkelse, og som er grunnlaget for behandlingen i kontroll- og konstitusjonskomiteen i dag, sentrale i diskusjonen. Jeg er ikke tilfreds med utviklingen i lederlønningene i de statlige selskapene. Det er helt riktig som Riksrevisjonen påpeker, at det særlig de to siste årene har vært en kraftigere vekst i lønningene i de statlige selskapene enn i andre. Det kan skyldes forhold som f.eks. er knyttet til finanskrisen, at disse selskapene på en annen måte – og kanskje mindre enn andre – er blitt rammet av finanskrisen, og dermed har det slått mindre ut i selskapenes lønnsomhet og i lederlønningene. Det er likevel slik at det ikke er i tråd med retningslinjene, og dette vil vi følge opp overfor selskapene. Det er kanskje også slik at vi har enda sterkere meninger om dette enn det som framgår av retningslinjene, bl.a. synet på opsjoner og variabel lønn. Det vesentligste er i hvert fall at variabel lønn varierer i tråd med noe som lederne faktisk påvirker, og som faktisk er belønning for deres prestasjoner, og ikke varierer på bakgrunn av ting som ligger langt utenfor ledernes egen kontroll. Vi får ta til etterretning at disse systemene er kommet for å bli i næringslivet, og at det dermed også antakelig er nødvendig for de statlige selskapene. Men det er likevel viktig at de statlige selskapene ikke er drivende i dette. Jeg synes også det kontrollspørsmålet som en av komiteens medlemmer stilte til selskapene under høringen – nemlig om det er slik at hvis man ikke hadde dette lønnsnivået, ville man da få problemer med rekruttering – er nøkkelspørsmålet. Når helseministeren tjener halvparten av det mange helseledere tjener, må man anta at det er fordi det er flere som stiller seg til disposisjon for å bli helseminister. Kampen er hard om å få den jobben, også fra opposisjonspartiene, og man må da også forutsette at lønnsnivået i disse andre stillingene visstnok er nødvendig for å rekruttere. Men det er det kontrollspørsmålet vi alltid også må stille: Er det faktisk slik at man ikke får fylt stillingene med kompetente folk dersom man ikke har det lønnsnivået som tilbys? Hvis svaret på det er jo, det kunne man gjort, da er lønnsnivået for høyt. I den nær forestående eierskapsmeldingen vil vi også bredt behandle arbeidet med samfunnsansvar og tydeliggjøre regjeringens forventninger til selskapenes arbeid. Vi vil også der legge opp til en mer systematisk oppfølging av selskapene. Jeg har merket meg at Stortinget er utålmodig på dette området, særlig at man påpeker at andre eierdepartement enn Næringsdepartementet må ha en mer systematisk tilnærming til spørsmålet. Det vil vi følge opp. Jeg mener likevel at det er klare positive tegn på at oppmerksomheten på dette området bærer frukter. Flere av de statlige selskapene kommer godt ut på undersøkelser i nasjonal og internasjonal sammenheng når det gjelder å drive bærekraftig, og stadig flere selskaper slutter seg til ordninger som Global Compact og GRI-rapportering. Som ett av flere temaer jeg vil følge opp innenfor dette området, er at Argentums virksomhet er i samsvar med Stortingets vedtak. De må likevel også her respektere rollefordeling mellom eier, styre og ledelse, og det er også her problematisk med avtaler som allerede er inngått. Når det gjelder investeringer via skatteparadiser, tror jeg det skal gå greit å få fulgt opp Stortingets vedtak. Når det gjelder medinvesteringsordningen, vil vi også her ta dette opp med selskapet. Jeg må likevel understreke her, som jeg gjorde i høringen, at dette var en ordning som var etablert før den rød-grønne regjeringen tiltrådte. Dette var en ordning som vi arvet da vi overtok eierskapet av selskapet. Det er også slik at departementet aldri har hatt til behandling en godkjenning politisk av denne ordningen, men det har vært en behandling av hvorvidt ordningen er lovlig eller ikke. Det er to litt forskjellige ting å vurdere legaliteten i ordningen og å vurdere den politiske ønskeligheten av ordningen. Hadde denne saken kommet på mitt bord før den ble etablert, hadde svaret vært nei – nøyaktig identisk med det svaret Investinor fikk da de ganske nylig ønsket å etablere en tilsvarende ordning. Vi må imidlertid forholde oss til at dette nå er inngåtte avtaler. Det vil i hvert fall være å forvente at de ansatte som har dette som en del av sin lønn og sin belønning, vil kreve en slags kompensasjon dersom ordningen blir endret. Men dette skal vi følge opp i vår dialog med Argentum. Når det gjelder brukerbetaling ved Innovasjon Norges utenlandskontorer, vil Nærings- og handelsdepartementet sammen med Utenriksdepartementet sørge for at det er tilfredsstillende kontroll med at praksis med brukerbetaling er i overensstemmelse med Wien-konvensjonen. La meg til slutt igjen gjenta at Riksrevisjonens arbeid er meget verdifullt. Det er godt at Stortinget legger så stor vekt på en moderat lønnsutvikling i statlige selskaper. Både oppmerksomheten og debatten bidrar til at vi lettere når de målene som vi har satt oss.