Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-04-25:
Jeg skal innrømme at jeg var noe i tvil om hvorvidt jeg som statsråd skulle være til stede i salen i dag. Bakgrunnen for det er egentlig det som komiteens leder var inne på i sitt avslutningsinnlegg, nemlig at dette i utgangspunktet er en sak der Stortinget behandler Stortingets egne rammer, prosedyrer og praksis for håndtering av gradert informasjon, altså en intern sak hvor statsrådens deltakelse normalt ikke vil være naturlig. Samtidig går de underliggende problemstillingene i saken til kjernen av forholdet mellom storting og regjering og innebærer et ønske fra mindretallet om å utfordre forvaltningens faglige vurderinger, i dette tilfellet en tydelig sikkerhetsfaglig vurdering, som det i henhold til loven nettopp er forvaltningen som har kompetanse til å gjøre. Konstitusjonelt og overfor Stortinget er det jeg som er ansvarlig for disse vurderingene, og jeg har derfor valgt å være til stede. Riksrevisjonens rapport om politiets og Forsvarets objektsikring for budsjettåret 2015 er en del av Riksrevisjonens ordinære revisjon av forvaltningen, eller som representanten Gahr Støre sa i sin innledning: en rutinemessig revisjon. Rapporten peker på enkelte svakheter og mangler som det er viktig å få rettet opp, og dette har departementet arbeidet med over tid. Forsvarsdepartementet ga derfor en rekke pålegg til Forsvaret om å iverksette forbedringstiltak allerede før den endelige revisjonsrapporten forelå i fjor høst, og Forsvaret har siden det levert flere statusrapporter. Disse viser at flere av svakhetene allerede er rettet opp, mens andre er under god oppfølging, og dette skjer i et nært og godt samarbeid mellom politiet og Forsvaret. Både justisministeren og jeg redegjorde grundig for dette og for status i dag under Stortingets åpne høring, og jeg går derfor ikke mer inn på substansen i dag, men kommer tilbake til det når Stortinget skal behandle innstillinga fra komiteen. Regjeringa er selvfølgelig opptatt av at Stortinget skal få behandlet denne saken på en grundig og god måte. Det er derfor viktig at Stortinget har fyllestgjørende informasjon om de forhold som er påpekt i Riksrevisjonens rapport. Stortinget har hatt fullt innsyn i alle Riksrevisjonens ugraderte og graderte funn, merknader og anbefalinger i saken siden oktober i fjor. Departementenes graderte svar har ligget ved rapporten, og det er derfor lagt til rette for en god og grundig behandling av saken. Fra samme tid har offentligheten vært kjent med den ugraderte omtalen av hovedfunnene og kritikken, men da ikke detaljer som er sikkerhetsgradert. Det har kommet gjennom Riksrevisjonens hoveddokument for revisjonen av departementene i 2015 og gjennom Riksrevisjonens offentlige presentasjon av saken. Departementenes ugraderte svar er også inntatt som del av Riksrevisjonens offentlige dokument. Jeg er glad for at det så tydelig i dag kommer fram at det ikke er noen av partiene på Stortinget som utfordrer graderingen av selve hovedrapporten. Temaet for diskusjonen i dag er altså om ytterligere et sammendrag, i tillegg til den ugraderte omtalen i Riksrevisjonens hoveddokument for revisjonen av departementene i 2015, også skal kunne gjøres offentlig. Det er ikke uvanlig at Stortinget og Stortingets organer behandler sikkerhetsgradert informasjon, og i 1999 ble Stortingets forretningsorden endret og utvidet for å presisere reglene for Stortingets håndtering av gradert informasjon, jf. forretningsordenens § 75. Det er derfor rutiner for både møter, høringer og oppbevaring av dokumenter, slik at graderte opplysninger kan behandles på en forsvarlig måte. Jeg vil også vise til at dette nylig ble ivaretatt på en god måte ved Stortingets behandling av revisjonene av Heimevernets operative evne og fregattenes operative evne. For den siste ble det også utarbeidet et ugradert sammendrag, i nært samarbeid med Riksrevisjonen. Dette hensynet ivaretas også på en svært god måte i de årlige graderte vurderingene av operativ evne som gis til utenriks- og forsvarskomiteen. Jeg har i min korrespondanse med Stortinget i denne saken tatt opp flere ganger at sikkerhetsgraderte opplysninger må håndteres i tråd med regelverket. I vårt parlamentariske system er det altså lagt til rette for at Stortinget på en forsvarlig måte kan være informert om og behandle saker av denne karakter, og det er disse prosedyrene regjeringa har fulgt. Det er svært viktig at Stortinget fører parlamentarisk kontroll, og at den som hovedregel skjer åpent. I denne saken har Stortinget gjennomført åpne høringer, men det er også viktig at Stortinget har mekanismer for lukket og fortrolig behandling av gradert informasjon. Dette er en integrert del av det representative demokratiet, der representantene fører kontroll på vegne av befolkningen også i saker som etter sin karakter ikke fullt ut kan offentliggjøres. Det er i både Stortingets og regjeringas interesse, fordi det muliggjør grundig behandling av slik informasjon. Det er også viktig for at regjeringa skal kunne ivareta sin informasjonsplikt etter Grunnloven § 82 til å framlegge nødvendig og dekkende informasjon for Stortinget. Riksrevisjonen ble møtt av både justis- og forsvarssektoren med full åpenhet, og de ble også gitt fullt innsyn i både styrker og svakheter. Siden vesentlige deler av informasjonen var sikkerhetsgradert, var det også en forutsetning at den ble behandlet deretter. Offentligheten har fått informasjon om Riksrevisjonens kritikk, og det skulle også bare mangle. Dette har skjedd gjennom den ugraderte omtalen av revisjonen i Riksrevisjonens hoveddokument og gjennom Riksrevisjonens offentlige presentasjon av saken. Den 20. og 21. mars i år ble det gjennomført to åpne høringer i Stortinget, som også ga offentligheten et godt innsyn i saken. Både regjeringa, inkludert statsministeren, ansvarlige etatsledere og andre var representert i høringen for å svare på Stortingets spørsmål. Riksrevisjonens kritikk er også behørig dekket i mediene. Fra rapporten ble lagt fram av Riksrevisjonen i oktober i fjor, har saken blitt omtalt hele 600 ganger i redaksjonelle oppslag, debatter og kommentarer. I mars i år utgjør denne saken 15 pst. av all omtale av Forsvaret, og det er mye. I den sammenheng framstår det kanskje noe underlig at mindretallets utslagsgivende argument for å overprøve den faglige vurderingen og graderingen, er «hensynet til å få en reell offentlig debatt om sentrale samfunnsspørsmål». Det er altså godt kjent at Riksrevisjonen har påpekt svakheter i visse deler av beredskapen for objektsikring for 2015. Dette er ikke noe regjeringa verken kan eller ønsker å legge lokk på. Politiets og Forsvarets objektsikring består i å sikre viktige eiendommer, områder, bygninger, anlegg, transportmidler og materiell mot sikkerhetstrusler. Politiets sikkerhetstjeneste, Etterretningstjenesten og Nasjonal sikkerhetsmyndighet sier i sine trussel- og risikovurderinger for 2017 at Norge og norske interesser utsettes for fremmed etterretningsvirksomhet som kan ha et stort skadepotensial. Gjennom etterretningsvirksomheten hentes det ut informasjon om sivil og militær infrastruktur. I en spent situasjon eller under en terrortrussel kan trusler og anslag mot viktig infrastruktur bli brukt til å øve press og skape kaos. Jeg vil også her, som jeg gjorde i høringen, minne om den ganske betydelig endrede sikkerhetspolitiske situasjonen Norge og andre land står overfor. Jeg er derfor helt uenig i det representanten Lundteigen sier, at å trekke inn spørsmålet om spionasje er «å skyte meget, meget langt over mål». Tvert imot er det midt i kjernen av det som er sikkerhetsmyndighetenes vurderinger og vurderingstemaer. Den etterretningsmessige interessen for viktige norske objekter omfatter også å skaffe seg mest mulig presis informasjon om eventuelle svakheter i politiets og Forsvarets arbeid med å sikre objektene. Dette gjelder f.eks. informasjon om hvor svakheter finnes i arbeidsprosesser, operativ evne, informasjonsflyt, planlegging, kompetansetiltak og sikringstiltak. Kompromittering av informasjon som gir innsyn i disse forholdene, vil kunne inngå i grunnlaget for framtidig spionasje og i verste fall også i planlegging av sabotasje, terror og væpnet angrep. Med andre ord er det viktig ikke å peke ut området der potensielle trusselaktører kan lete etter informasjon som er relevant for deres ønske om å skade norske interesser. Det finnes trusselaktører med betydelige ressurser, betydelig kompetanse og evne og vilje til å utfordre og skade norske interesser. Presidentskapet slår i sin innstilling klart fast at det er utsteder av informasjonen som har kompetanse til å vurdere graderingsspørsmålet. I denne sammenheng er det altså Forsvarsdepartementet, ikke Riksrevisjonen eller andre, som er utsteder av informasjonen. Jeg sier det på den måten, fordi det er Riksrevisjonen som har gitt rapportene, men det er på bakgrunn av informasjon som er utstedt av departementet, og det hersker ingen tvil om at det da er departementet som er utsteder av informasjonen. Den kompetansen omfatter også spørsmålet om av- eller nedgradering. Det følger av lov og forskrift, i tillegg til internasjonalt anerkjente prinsipper, og bygger på det som er en rimelig og naturlig funksjonsfordeling mellom statsmaktene. Det er naturlig at den som utsteder informasjonen, og som sitter med etterretningsinformasjon, informasjon om hvordan potensielle trusselaktører opererer, og hvilken informasjon de søker, er nærmest til å vurdere hvilket skadepotensial kompromittering av informasjonen kan ha. Jeg syns også det ville være fristende å spørre særlig representanten Lundteigen, som tok det direkte opp. Han sier at «det ikke er saklig grunnlag for gradering etter sikkerhetsloven, sett fra vårt ståsted». Jeg er nysgjerrig på hvilket faglig grunnlag representanten Lundteigen bygger den antakelsen på. Jeg registrerer for øvrig at det er enighet i presidentskapet om at det må særlig tungtveiende samfunnsmessige hensyn til dersom Stortinget ved lov skal avgradere informasjon i strid med hva den kompetente myndigheten mener er tilrådelig. Sikkerhetsgradert informasjon er jo taushetsbelagt nettopp ut fra hensynet til offentlige interesser – det å ikke øke potensielle sårbarheter i samfunnet. I denne aktuelle saken har Stortinget hatt full tilgang til all informasjon som grunnlag for å gjennomføre sitt kontrolloppdrag, og offentligheten er kjent med hovedfunn og kritikk gjennom Riksrevisjonens ugraderte omtale og offentlige presentasjon av saken, Stortingets åpne høringer og en omfattende debatt og omtale av saken i mediene. Det er viktig å huske på at sikkerhetsloven snakker om både objektsikkerhet og informasjonssikkerhet, det å verne om informasjon som, dersom den kommer ut eller kompromitteres, kan ha skadefølger. Forsvarsdepartementet er, som utsteder av informasjonen i det aktuelle sammendraget fra Riksrevisjonen, etter sikkerhetsloven pålagt å gradere informasjon som må beskyttes av sikkerhetsmessige grunner. Dette er ikke noe vi kan velge å se bort fra. Forsvarsdepartementet har behandlet gradering av saksdokumentene i denne saken på lik linje med andre saker og gjort en grundig faglig vurdering av informasjonens skadepotensial. At en sak får oppmerksomhet i media, som den skal og bør få, kan ikke være grunn til å se bort fra de hensyn til informasjonssikkerhet som vi er pålagt gjennom sikkerhetsloven. Det er Forsvarsdepartementets vurdering at Riksrevisjonens forslag til ytterligere et ugradert sammendrag i sum inneholder opplysninger som, dersom de blir kompromittert, i noen grad kan medføre skadefølger for rikets sikkerhet eller andre vitale nasjonale sikkerhetsinteresser. Derfor skal informasjonen graderes. Lovens vilkår for å sikkerhetsgradere informasjon er at sikkerhetsmessige grunner gjør dette nødvendig. I en vurdering av sikkerhetsgradering må også dokumentets innhold som helhet vurderes. Den samlede informasjonsmengden i det aktuelle dokumentet utgjør en kunnskapsbase som er skjermingsverdig i henhold til sikkerhetsloven, fordi den samlet og sammenstilt berører rikets sikkerhet og vitale nasjonale sikkerhetsinteresser. Det er blitt forsøkt skapt et inntrykk av at regjeringa har gradert Riksrevisjonens forslag til ytterligere et gradert sammendrag for å beskytte seg mot kritikk eller å unndra seg kritikk. Jeg vil på det sterkeste tilbakevise dette. Regjeringa ser Riksrevisjonens funn som alvorlige, viktige og nødvendige, noe både justisministeren, statsministeren og jeg var klare på i høringene i mars. Vi ønsker en offentlig debatt om sikkerhet og beredskap, og det mener jeg vi har fått gjennom den tida som har gått fra oktober til nå. Samtidig må vi sørge for at sikkerheten og beredskapen ikke blir skadelidende ved å se bort fra sikkerhetslovens bestemmelser om gradert informasjon. Norsk terror- og krigsberedskap er et område der mye informasjon må være sikkerhetsgradert, og det kan derfor ikke være full åpenhet på dette området. Det opplever jeg også det er forståelse for i Stortinget, gjennom de innleggene som er blitt holdt her. Kritikk kommer tydelig fram også i dokumenter der detaljeringsgraden i de sikkerhetsgraderte opplysningene er mindre. Det har ikke manglet på kritikk, til tross for at enkelte opplysninger altså har vært gradert av hensyn til rikets sikkerhet. Når det gjelder departementets utkast til et mulig sammendrag til Riksrevisjonen, håndterte departementet det på samme måte som da vi hadde et samarbeid med Riksrevisjonen om fregattrapporten, et samarbeid som resulterte i et ugradert sammendrag, som jeg tror alle parter var godt fornøyd med. Jeg vil også sterkt avvise at dette skulle være sensur. Dette var et forsøk på å kunne gi et ytterligere gradert sammendrag, men som ikke inneholdt de sikkerhetsgraderte detaljene som må beskyttes etter sikkerhetsloven. Jeg tar til etterretning at Riksrevisjonen ikke ønsket å gjøre det. Likevel har vi som intensjon å sende over – det er klart til oversendelse i dag – dette forslaget til sammendrag til komiteen, så komiteen kan lese det. Jeg vil allikevel understreke hovedpoenget, nemlig at utgangspunktet her er et sammendrag som ikke er avgradert. For komiteens informasjon kan det derfor være nyttig å se på en sammenstilling, men det er altså noe av det som kan være utfordrende i et sikkerhetsmessig perspektiv. Men det er altså på vei over til komiteen. Jeg ser det som viktig at Stortinget får behandlet denne saken på den måten Stortinget ønsker. Samtidig må det tas hensyn til nødvendig sikkerhetsgradering. Regjeringa har i denne saken forholdt seg til lovverket som er fastsatt av Stortinget, som slår fast at det er utsteder av informasjonen som er ansvarlig for å påse at den gis riktig sikkerhetsgradering og behandles i tråd med de krav som følger av sikkerhetsloven. Jeg registrerer imidlertid at mindretallet retter kritikk mot at jeg følger sikkerhetsloven i denne saken, og det kan jeg bare ta til etterretning.