Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2008-10-06:
Gjennom sterke fellesskap skaper vi mer velferd, mer rettferdighet og sosial utjevning. De store pengene har de siste tre årene blitt brukt på de tunge velferdssektorene - på helse, på barnehager, på eldreomsorg og på utdanning. Kommuneøkonomien er styrket med vel 20 milliarder kr. Dette har gitt resultater: over 10 000 nye årsverk innen pleie og omsorg og mange tusen nye barnehageplasser. Sysselsettingen er økt med om lag 200 000, og ledigheten er halvert. For Arbeiderpartiet er rettferdighet og sosial utjevning en kjerne i politikken. Den rød-grønne regjeringen har gjennomført viktige tiltak for å skape mer sosial utjevning. Det aller viktigste er at ledigheten er kraftig redusert. En jobb å gå til er det mest avgjørende for å holde folk unna fattigdom. Den kraftige økningen i minstepensjonen er et annet tiltak for å redusere fattigdom. Det samme er tilfellet når unge uføre får økte trygdeytelser. Tallene viser at færre er avhengige av sosialhjelp i dag. Vi er på rett vei. Vi vil fortsette kampen for sosial utjevning - både gjennom skattepolitikken, boligpolitikken, en aktiv arbeidsmarkedspolitikk og gjennom videre opptrapping av minstepensjonen. Den internasjonale finansuroen og finanskrisen i USA har satt sitt preg på de siste ukene, og naturligvis har dette også preget dagens trontaledebatt. Når amerikanske finansinstitusjoner nå har fått en gigantisk redningspakke fra myndighetene, rystes markedsliberalismen i sine grunnvoller. Naturligvis spør mange seg hvordan dette vil slå ut i norsk økonomi, og hva det vil bety for den enkelte. I den globale økonomien blir ingen uberørt, heller ikke vi. Rentene presses oppover, bankene blir mer restriktive på å gi ut lån, og for enkelte bedrifter har finansuroen allerede ført til redusert etterspørsel, og det varsles om permitteringer. Men heldigvis er det fundamentale forskjeller på norsk og amerikansk økonomi, og ikke minst på den økonomiske politikken som føres. Vi har en solid økonomi med overskudd på statsbudsjettet, og vi har en ansvarlig budsjettpolitikk som gir oss handlingsfrihet. Den norske modellen, der vi ikke overlater alt til markedet, men har politisk vilje til nødvendige reguleringer og kontroll også av finansmarkedene, sikrer oss mot amerikanske tilstander. Den internasjonale finansuroen er i virkeligheten en fullstendig fallitt for den politikken som Fremskrittspartiet står for her hjemme: Uansvarlig stort pengeforbruk, det har vi sett gjennom flere år, finansmarkedet skal få lov til å styre seg selv, slik står det i alle fall i programmet, kontrollordningene er overflødige, og det er dokumentert gjennom kutt i Kredittilsynet. Dette er den siste trontaledebatten i Stortinget før neste års valg. Vi går et spennende politisk år i møte. Både i denne salen og ute blant velgerne merkes det at valgkampen så smått er kommet i gang. Regjeringspartienes politikk viser resultater, og det siste året av perioden vil vi fortsette kursen for velferd, for rettferdighet og for sosial utjevning. I morgen blir det lagt fram et budsjett som viser dette. Det interessante i tida framover blir å komme til klarhet i hva som egentlig utgjør alternativet til denne politikken. Så langt er det høyst uklart. I trontalen for tre år siden sa Siv Jensen at man skulle bygge allianser for å skape grunnlag for en ikke-sosialistisk flertallsregjering. I fjor høst fulgte Erna Solberg opp med å slå fast at vi bygger et bredt politisk samarbeid stein for stein fram mot 2009, med ambisjon om å danne regjering. Resultatet av denne byggingen, av denne jobbingen, sa representanten Lars Sponheim tydelig fra om her i salen for få minutter siden. Han sa at det finnes ikke noe avklart regjeringsalternativ på borgerlig side. Slik forholdet mellom partiene på høyresiden nå er, må vi legge til grunn at et alternativ til den sittende regjering vil måtte preges av Fremskrittspartiet. Det vil bety et markert brudd med vår politikk for velferd, arbeid og sosial utjevning. Fremskrittspartiets politikk med løssluppen pengebruk og en klokkertro på at markedet ordner opp på egen hånd, ville nå ha vært som å helle bensin på bålet. Det er et eksperiment vi ikke må ta oss råd til. Nå trenger vi virkelig en ansvarlig og langsiktig økonomisk politikk, vi trenger velferd, sterke fellesskap og politisk styring av markedskreftene.