Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-11-27:
Utålmodighet er et godt tegn. I budsjettarbeidet har det kommet mange innspill og forslag om økte bevilgninger til gode formål, og forslag til skatter og avgifter som bør reduseres ytterligere. Mange har også vist til Sem-erklæringen, som har ambisjoner utover det som har vært mulig å få til i dette første budsjettet. Budsjettet innebærer en ny politisk kurs. Etter år med sosialdemokratisk styre står samfunnet overfor en rekke grunnleggende utfordringer. Budsjettet for 2002 er kun et første skritt, men et svært viktig skritt for å ruste samfunnet til å møte den nye tiden: Lavere skatter og avgifter skal øke den enkeltes valgfrihet og bedre rammebetingelser for næringslivet.Det statlige eierskapet skal reduseres samtidig som det skal profesjonaliseres.Offentlig sektor skal moderniseres for å gi oss bedre service og mer velferd.Innsatsen overfor dem som har det vanskeligst, skal styrkes.Skolen skal bli bedre.Det skal satses offensivt for å bedre miljøet. Budsjettinnstillingen viser at det er uenighet om prioriteringene. Det er allikevel en styrke at det er bred enighet om de nye retningslinjene som er etablert for bruken av oljeinntektene. Bruker vi mer oljeinntekter enn denne retningslinjen tilsier, reduseres mulighetene for en rentenedgang. Samarbeidspartiene har i budsjettarbeidet lagt avgjørende vekt på at budsjettet skal legge et godt grunnlag for rentenedgang. Lavere rente er god fordelingspolitikk, viktig for næringslivet og verdiskapingen, og vil bety mye for Kommune-Norge. En familie med 1 mill. kr i gjeld vil spare 10 000 kr før skatt dersom renten går ned med én prosent. Det vil bety mye for en familie i etableringsfasen. For Kommune-Norge kan en slik rentenedgang bety om lag 700 mill. kr. Det er i dette perspektivet man må se samarbeidspartienes fasthet i spørsmålet om bruk av oljepenger. Føres en mer ekspansiv finanspolitikk, vil det kunne styrke kronen ytterligere. Det vil kunne ramme konkurranseutsatt næringsliv. Opposisjonen angriper budsjettet fra forskjellige kanter. I de økonomiske miljøene er imidlertid dommen ganske entydig positiv. Sjeføkonom Knut Anton Mork uttalte til Reuters 9. november: «Regjeringen har gjort en bra jobb», mens sjeføkonom Tormod Andreassen uttalte til TDN Finans at: «Samarbeidsregjeringens forslag til statsbudsjett er en bedring i forhold til forslaget fra Stoltenberg.» For 2001 strammet Arbeiderpartiet inn overfor bedrifter og privathusholdninger gjennom historisk høye skatte- og avgiftsskjerpelser. For 2002 vil samarbeidspartiene gjennomføre de største skatte- og avgiftslettelsene i nyere tid. I 2002 får alle lavere skatt. I gjennomsnitt får alle en skatte- og avgiftslettelse på 1 800 kr. Det er gledelig at Arbeiderpartiet nå beveger seg mot Høyre og åpner for noe lavere skatt. Men det er ikke til å komme forbi at Arbeiderpartiet det siste året har opptrådt som en bevegelig målskive. Det gjenstår å se om Arbeiderpartiets ledelse nå har lagt om kursen i retning Høyre på mer varig basis, eller om kursskiftet er mer taktisk begrunnet i den aktuelle situasjonen. Fortsatt innebærer Arbeiderpartiets budsjettforslag, også slik det fremkommer i finansinnstillingen, et høyere skatte- og avgiftsnivå. For inntekter opp til 100 000 kr er Arbeiderpartiets opplegg nå like godt som samarbeidspartienes, mens alle med en inntekt over dette må ut med mer av sin lønn med Arbeiderpartiets opplegg. Gjennom hele valgkampen, men også etter regjeringsskiftet, har Arbeiderpartiet hevdet at det ikke er mulig å redusere skatter og avgifter samtidig som sentrale velferdsoppgaver styrkes. Samarbeidsregjeringen reduserer skatter og avgifter med nesten 12 milliarder kr samtidig som det satses mer på helse, mer på skole og mer på barnehager. Regjeringen har tatt et første og svært viktig skritt i kampen mot fattigdom i Norge: Barnetillegget til uførepensjonister med forsørgeransvar økes.Satsene for sosialhjelp justeres.Kontantstøtten holdes utenfor ved beregning av sosialhjelp.Tilskuddet til lys og varme i bostøtteordningen justeres.Det gjennomføres flere tiltak for rusmisbrukere. Arbeiderpartiets årelange kamp mot Forskjells-Norge har vært med på å skape Fattig-Norge. Det har vært viktigere å holde noen igjen enn å sørge for at alle blir løftet opp. Arbeiderpartiet har vært mer opptatt av å styre livene til de mange som kan klare seg selv, enn å hjelpe dem som virkelig trenger det. Vi betviler ikke den sosiale viljen i Arbeiderpartiet, men de har klart vist at de ikke har hatt evnen til å målrette sine tiltak. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet nå melder seg på i diskusjonen. Men det er nok flere enn lederskribenten i Dagsavisen som sitter med inntrykk av at «… Arbeiderpartiet kommer halsende etter Bondevik II-regjeringen.» Etter at Arbeiderpartiet har forsøkt å gjøre Norge til et skattepolitisk annerledesland, er det behov for en ny kurs i næringspolitikken. Samarbeidsregjeringens forslag til budsjett for 2002 viser at vi allerede har startet kursendringen: Det legges opp til en politikk for å styrke næringslivets konkurranseevnefor å bedre vilkårene for kunnskapsbasert næringslivfor å fremme norsk, privat eierskap I 2001-budsjettet fikk Arbeiderpartiet innført dobbeltbeskatning av utbytte. I budsjettet for 2002 foreslår Samarbeidsregjeringen å fjerne dobbeltbeskatningen. Det betyr en styrking av rammebetingelsene for norsk, privat eierskap, samtidig som det vil bidra til at overskuddet i bedriftene investeres i de næringsprosjektene som gir samfunnet størst mulig avkastning. Konkurransekraften til norsk næringsliv er tett knyttet til FoU-aktiviteten i landet, og særlig til hvordan FoU er koblet til næringslivet. Arbeiderpartiet har lagt opp til en svært lite effektiv utnyttelse av landets ressurser ved å drive en tilskuddspolitikk fremfor en nyskapingspolitikk. Den beste måten å få utnyttet FoU på er at bedrifter selv setter i gang prosjekter som de senere kan se kommersiell nytte av, ikke at statlige instanser på vegne av næringslivet bestemmer hvilken kunnskap som trengs. Vi erstatter derfor tilskuddspolitikken med et sterkt motiv for bedriftene, en utvidet skattefradragsordning for FoU. Fremfor å bygge opp tilskuddsordninger for å hjelpe bedriftene over de statlig skapte hindringene, vil samarbeidspartiene bygge ned hindringer som hemmer skapervilje og livskraftige bedrifter. Arbeiderpartiets næringspolitikk har ført til at staten, i fraværet av et godt fungerende kapitalmarked, har måttet fungere som en risikotakende investor. Med de rammebetingelser samarbeidspartiene legger opp til for norsk næringsliv, er forholdene bedre lagt til rette for at det private kapitalmarkedet vil ha større incentiver til å investere kapital i norsk næringsliv. SNDs rolle med hensyn til enkelte programmer kan derfor justeres. Private investorer er bedre til å bedømme lønnsomheten av forskjellige investeringer enn det vi som politikere er gjennom våre bevilgninger til SND. For enkelte bedrifter i Distrikts-Norge kan tilgangen på det private kapitalmarkedet være vanskeligere enn for bedrifter i sentrale strøk. Vi mener derfor SNDs virksomhet generelt bør rettes mot områder der markedet og private tilbud ikke fungerer tilfredsstillende. SND bør ha en sentral rolle for disse bedriftene i deres idé-, utviklings- og kommersialiseringsfase. Vi ønsker at SND skal være en støtte for bedrifter i distriktene, ikke en av Norges største venture-kapitalister. Det statlige eierskapet i Norge er meget omfattende. Mens Arbeiderpartiet nå trykker på bremsen, tar Samarbeidsregjeringen nye initiativ. Nå skal statens eierskap reduseres, og det private eierskapet skal styrkes. Det skal ryddes opp i statens roller, og eierskapet skal profesjonaliseres. Statens fremtidige eierskap må begrenses til selskaper av forvaltningsmessig karakter og selskaper der eierskapet har en klar politisk begrunnelse. Jeg er glad for at det i finansinnstillingen er et flertall som uttrykker en felles holdning til behovet for å redusere det statlige eierskapet. En mindretallsregjering er avhengig av å samarbeide med andre partier for å få flertall. Ved behandlingen av budsjettet for 2002 var det helt naturlig å søke samarbeid med Fremskrittspartiet. Arbeiderpartiet tapte valget. Samarbeidspartiene varslet en ny kurs, og Fremskrittspartiet uttrykte at de foretrakk en ny regjering. Forhandlingene med Fremskrittspartiet viste dessverre at avstanden var for stor til at vi kunne bli enige om en avtale. Jeg mener at samarbeidspartiene strakk seg langt i forhandlingene. Vi kom Fremskrittspartiet i møte når det gjelder spørsmål om egenandeler, blåresept, refusjonsordning for sjøfolk, tiltak mot kriminalitet, lavere skatt for dem som tjener minst, momskompensasjonsordningen og ISF-ordningen. Vi åpnet for strukturendringer for å finne en løsning for Forsvaret, og åpnet for bindende avtaler mellom samarbeidspartiene og Fremskrittspartiet på avgrensede områder. Det er også verdt å understreke at handlingsrommet er mindre når utgangspunktet er et budsjett med relativt store skatte- og avgiftslettelser. Jeg er imidlertid glad for at Fremskrittspartiets hovedtalskvinne i denne debatten og også i Dagens Næringsliv i dag har understreket at budsjettet er et skritt i riktig retning. Det er ingen tvil om at det ville vært en fordel med en budsjettavtale. Etter budsjettbruddet foretok imidlertid samarbeidspartiene noen justeringer i Regjeringens budsjettforslag for å komme Fremskrittspartiet i møte. Jeg vil uttrykke et håp om at Regjeringens budsjett, med de justeringer som er foretatt, kan sikres flertall ved morgendagens votering. Og med dette tar jeg opp innstillingene som ligger til behandling i dag.