Erna Solberg (Høyre), 2004-06-14:
Jeg er enig med Signe Øye når hun sier at boligpolitikken er mer enn sosialpolitikk. Det er også det denne boligmeldingen dreier seg om. Den dreier seg om helheten og de forskjellige bitene av boligpolitikken, hvor boligpolitikk i like stor grad er å sørge for at rammene rundt boligmarkedet er så gode og velfungerende at de fleste av oss klarer oss uten ekstra tiltak. Derfor har Regjeringen lagt opp til tre ulike strategier i meldingen. Den første boligpolitiske strategien er å legge til rette for velfungerende boligmarkeder, hvor de fleste skal klare seg selv. Der mener vi at vi har fått bred tilslutning fra komiteen på de viktigste områdene, nemlig å redusere veksten i boligprisene og at det igangsettes samarbeidsprosjekter for byggebransjen for å øke produktiviteten i byggenæringen. Dette kommer jeg til å følge opp overfor bransjen i nær fremtid for å etablere dette samarbeidet. Og til representanten Signe Øye - dette er faktisk en strategi for å få en rimeligere boutgift. Utgangspunktet vårt er at vi har for høye kostnader ved bygging av boliger til at unge mennesker klarer å komme seg inn i markedet. Da må vi gå på kostnadssiden løs. Vi kan ikke bare gå på tilskuddssiden løs, men vi må gå på kostnadssiden for å finne tiltak som gjør at vi kommer lavere ned i pris. Vi er også nødt til å redusere saksbehandlingstiden, og jeg viser til en rekke tiltak som er gjort i forhold til plan- og bygningsloven, og vi jobber med flere forsøk knyttet til det. Så er det viktig at vi har en holdning til hvordan vi forhindrer de store svingningene, motvirker de store svingningene i boligmarkedet. De store svingningene i boligmarkedet hindres først og fremst gjennom en ansvarlig økonomisk politikk som sørger for at renten holder seg stabil, ikke forandrer seg så raskt. Og det som hadde vært mye verre: Man kan ikke ta ut boligmarkedet som det mest følsomme og viktigste markedet i Norge når det gjelder hvordan virkningene på familieøkonomien er, på grunn av forandrete økonomiske rammebetingelser i vårt samfunn. Man kan ikke ta det vekk og si at det kan man håndtere innenfor en boligpolitikk som er snever. Det er faktisk en konsekvens av den økonomiske politikken. Da er det viktig å se at å samarbeide med markedet, gjøre det enklere for å etablere boliger raskt når den økonomiske situasjonen er bedre, faktisk er en viktig strategi for å få bygd flere boliger også i fremtiden. Jeg er helt sikker på at hvis vi kommer i en virkelig dårlig økonomisk situasjon i fremtiden, kommer også Husbanken til å gi lån til 95 pst. av antall boliger som blir bygd - det blir bare et mye lavere antall boliger. Men utfordringen vår blir da: Bidrar det til å forverre eller forbedre krisen i boligmarkedet i en slik situasjon? Det var en rekke enkeltmarkeder på begynnelsen av 1990-tallet hvor Husbankens fortsatte bygging bidrog til å forverre gjeldskrisen for enkeltmennesker fordi boligmarkedet var unaturlig lavt i forhold til å kunne få bygd boliger i det hele tatt. Da blir det feil å ha en ensidig strategi med tanke på det. Den andre viktige strategien vi har, er å få til at flere mennesker som er vanskeligstilte, skal få seg boliger. Jeg har lyst til å si at jeg, i motsetning til Heikki Holmås, er veldig positiv og glad for resultatene knyttet til bostedsløshetsundersøkelsen. Det er altså blitt 1 000 færre. Oslo kommune har god grunn til å være stolt av den jobben de har gjort. I Oslo kommune er det blitt 1 300 færre bostedsløse i løpet av den tellingen - etter et nitid arbeid, ikke minst ledet av nåværende byrådsleder, tidligere byråd for helse- og sosialsaker Erling Lae, til mye kritikk fra enkelte partier i Stortinget. Men det har virket med den fokuseringen de har hatt på å lage en strategi for bostedsløse, som er fulgt opp, og dette overføres nå til veldig mange andre kommuner. Det er viktig å si at vi ikke bare skal bygge boliger til personer som er bostedsløse. Vi skal også bringe dem som er i fattigdom, og hvor bolig er et problem, ut av den fattigdommen. Det er en av grunnene til at vi har tatt de valgene som gjelder bostøtte, fremfor støtte til utleieboliger. Det å bli værende, bli boende i en subsidiert utleiebolig til lave priser, innebærer at det er større fare for at du blir sittende i en fattigdomsfelle, at du blir værende i en situasjon hvor du ikke kan bevege deg i boligmarkedet. Det er det viktige, at skal vi gi mennesker et anstendig liv, må de også fritt kunne velge hvor de vil bo. Da er jeg særlig forbauset over at det ikke har gått inn hos flertallet i Stortinget når det gjelder endringene i det personrettede boligtilskuddet. Det man gjør her, er å sørge for at folk som har hatt det vanskelig, fortsatt skal ha det vanskelig i stedet for å gi dem en mulighet til å legge de vanskelige årene bak seg, gi dem en karriere fremover innenfor det vanlige boligmarkedet. Jeg synes ikke at vi i dagens verden burde si at de fattige, de med problemer, fortsatt skal bli værende i en ulikhet, noe som reproduserer seg gjentatte ganger.