trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Det er vel kanskje lettare å svara på kva vi allereie har gjort, som vi vonar vil få verknader. Når det gjeld kjennskap til Regjeringa sin handlingsplan mot tvangsekteskap, som vart lansert i desember 1998, så vart denne send til alle fylkesmenn, fylkeskommunar og kommunar i landet og til ei rekkje innvandrarorganisasjonar like etter at handlingsplanen vart offentleggjord. I kva grad mottakarane har distribuert planen vidare til aktuelle instansar i kommunar og fylkeskommunar, ser ut til å variera noko, dessverre. I februar i år vart handlingsplanen òg send til alle ungdomsskular og vidaregåande skular i landet. Når det gjeld den kunnskapen offentlege instansar har om tvangsekteskap, er ikkje denne like god overalt. Derfor skal det til våren sendast ein rettleiar eller eit rundskriv til ulike offentlege instansar om rutinar for å handtera krisesituasjonar som har oppstått fordi ungdom er truga med eller utsette for tvangsekteskap. Det er viktig at det er eit mottakarapparat som veit kva dei skal gjera når ungdom i ein krisesituasjon oppsøkjer det offentlege, eller når utanrikstenesta sender ein ungdom heim som har flykta frå eit tvangsekteskap. Skulestyresmaktene, oppfølgingstenesta, barnevern, sosialteneste og politi må vita kven som skal kontaktast, og korleis dei skal gå fram. Det har vi omtala som ein viktig innsats vi prioriterer denne våren. Det er òg sendt brev til fylkeskommunane som understrekar barnevernet sitt ansvar for dei som er under 18 år, og som har behov for mellombels butilbod i akuttsituasjonar knytte til tvangsekteskap. Utover desse tiltaka vil det i vår bli gitt ut ein informasjonsbrosjyre mynta på offentleg tilsette. Vi har òg engasjert ein person til å systematisera erfaringane frå førebyggande arbeid mot tvangsekteskap. Dette arbeidet er starta opp og vil ligga føre til hausten som eit informasjons- og metodehefte for alle miljø som arbeider med ungdom som kan koma borti denne problematikken. I vår vil det ligga føre eit hefte som omtalar lover og konvensjonar relaterte til tvangsekteskap, og eit anna hefte som vil ta for seg syn på ekteskap i ulike religionar. I handlingsplanen mot tvangsekteskap er det i kapitlet om opplæring og kompetanse seks tiltak som skildrar korleis Regjeringa vil styrkja kompetansen om tvangsekteskap blant ulike yrkesgrupper. Desse tiltaka vil vi starta arbeidet med før sommaren. Når det gjeld utanrikstenesta, er arbeidet godt i gang med å bygga ut kontaktar med styresmaktene i relevante land med tanke på rask og effektiv handtering av konkrete saker der ungdom må flykta frå familien for å unngå tvangsekteskap.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Det er naturleg at dette òg blir eit tema i dei ulike samanhengar vi møter dei ulike etatane. Eg må ærleg innrømma at eg vart litt sjokkert då eg opplevde at den eine etter den andre sa at denne planen hadde dei aldri sett. Vi visste at vi hadde sendt han, men det var departementet som fekk skulda for at dei ikkje hadde fått han, sjølv om han var send. Det seier litt om at her er det ikkje berre å senda ein plan, her må ein jobba aktivt for at planen skal bli tatt i bruk. Eg har lyst til å legga til at vi òg vil etablera kontakttelefon og informasjonssenter både i Noreg og i Pakistan, slik at vi følgjer dei ikkje berre her i landet, men òg i utlandet. Dei som er trua og treng hjelp, kan ringja for å få vita kvar dei skal venda seg for å få hjelp for å finna tryggleiken for seg sjølve.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Sonja Irene Sjøli seier i spørsmålet sitt at ingenting har skjedd, men det har det sjølvsagt gjort. Arbeidet med stortingsmeldinga om levekår og livskvalitet for lesbiske og homofile i Noreg er i full gang. Bakgrunnen for meldinga er ein forskingsrapport frå Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring – NOVA. Rapporten viser m.a. at lesbiske og homofile har dårlegare helse og oftare angst og depresjonar enn den vanlege befolkninga. Det vart òg funne at mange unge homofile hadde problem med å akseptera og vedkjenna seg sjølv, og fleire har freista sjølvmord enn i befolkninga elles. Målet med stortingsmeldinga er å setta lys på dei lesbiske og homofile sine levekår og livssituasjon i eit breitt perspektiv gjennom kunnskap som bygger på forsking. Målet er vidare – på bakgrunn av denne kunnskapen – å vurdera og koma med forslag til tiltak for å betra livskvaliteten til lesbiske og homofile, og eg siktar på at stortingsmeldinga blir send Stortinget hausten 2000. Arbeidet er altså i full gang, og eg reknar med at meldinga òg vil innehalda tiltak som vil betra på den situasjonen som NOVA-rapporten viser.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Eg trur det er uvanleg at ein eit halvt år før ein legg fram ei stortingsmelding kjem med tiltaka som ein har tenkt å foreslå, men eg kan seia litt om det vi allereie har gjort. Vi er i gang med stortingsmeldinga, men vi har sett i verk ein del andre tiltak òg som truleg vil vera til hjelp for dei det gjeld. Det fyrste vi gjorde frå departementet si side, var å støtta ein nasjonal ungdomskonferanse som var i mai 1999, og det var jo ganske kort tid etter debatten i Stortinget. Som oppfølging av den konferansen har vi òg hatt ein dialog med LLH i forhold til korleis dei skal kunna finansiera sitt ungdomsarbeid, for dei fell mellom to stolar når det gjeld den økonomiske støtta. I tillegg til det var det eit fleirtal på Stortinget som omprioriterte løyvingar, slik at LLH får 100 000 kr meir i år enn dei fekk i fjor. Det var det vel nesten eit samla storting som stod bak. Så har òg Nasjonalt læremiddelsenter utarbeidd undervisningsmateriell for lærarar i grunnskulen som tar opp denne problematikken(presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Eg har lyst til å seia til presidenten at det er ikkje lett å svara kort på desse spørsmåla, for dei er ofte ganske kompliserte. Fyrst vil eg peika på at lov om verneplikt eigentleg høyrer inn under forsvarsministeren sitt område. Lov om verneplikt regulerer ikkje rettane til dei vernepliktige når det gjeld ansvar for born i samband med militærteneste, men det er fastsett eigne reglar for dette. Vernepliktig personell som har omsorg for born, og som derfor ikkje kan utføra pliktene sine ved fyrstegongsteneste og repetisjonsøvingar, er på bakgrunn av vedtak i Stortinget, jf. St.prp. nr. 1 for 1990-91, gitt visse rettar. Desse rettane er som følgjer: 1. Ein vernepliktig som har omsorg for eit barn åleine, får utsett fyrstegongstenesta så lenge ein har omsorg åleine og fram til årsskifte det året den vernepliktige fyller 33 år. 2. Har ein vernepliktig delt omsorg for born, vil ein søkja å plassera den vernepliktige så nær heimstaden at han kan få heimebuarstatus, eller ein vil gi han kortast mogleg tenestetid. 3. Ein vernepliktig som nyttar seg av lovfesta rett til omsorgspermisjon frå arbeidet sitt, får utsett all militærteneste så lenge omsorgspermisjonen varer. 4. Personell som har omsorg åleine for born, skal ved repetisjonsøvingar få utsett øvinga dersom avdelinga ikkje kan tilby fleksible permisjonsordningar som gjer at omsorgsbehovet til barnet kan bli dekt under øvinga på om lag same måte som elles. Dette gjeld også om den vernepliktige mellombels har omsorga åleine fordi den andre omsorgspersonen ikkje kan passa born på grunn av sin eigen arbeidssituasjon, studium eller sjukdom. I slike tilfelle blir det kravd tungtvegande grunnar. Ansvaret for barneomsorg er som utgangspunkt likt for kvinner og menn, og ynske frå arbeidsgjevaren til den andre omsorgspersonen eller den andre omsorgspersonen sine eigne prioriteringar kan ikkje likestillast med dei plikter vernepliktlova legg på den einskilde. Eg meiner derfor at reglane om verneplikt tar godt nok omsyn til borna.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Eg synest faktisk at dei punkta eg nemnde i svaret mitt, viser at ein tar omsyn til barnet i dei tilfella der det er nødvendig å gjera det. Dersom praktiseringa er veldig forskjellig, vil eg ta opp med forsvarsministeren korleis dette blir praktisert, for det er opplagt at dersom ein står der utan hjelp, er blitt kalla inn til repetisjonsøving, har barn og eineansvar eller på annan måte er avhengig av å kunna ta seg av barnet sitt, føler eg at regelverket er til stades for at det skal kunne bli praktisert. Dersom praksisen er for dårleg, må vi gå gjennom den. Vi treng ikkje nødvendigvis endra lovverket for at dette skal bli praktisert på den måten som er til beste for barnet fyrst og fremst.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Representanten Nakkim viser til at det er varsla ei endring i folketrygdlova som vil opna for at fleire fedrar får rett til fødsels- og adopsjonspengar. Forslaget vart omtala i budsjettproposisjonen for 2000 og fekk tilslutning av Stortinget under budsjettbehandlinga. Eg er glad for at det vart løyvt nødvendige midlar til å innføra sjølvstendig oppteningsrett for fedrar frå 1. juli 2000, ei sak mange har snakka om i svært mange år, men som ingen har gjort noko med før vi no gjorde det på budsjettet i år. Som ei oppfølging av budsjettvedtaket arbeider departementet med sikte på å legga fram ein odelstingsproposisjon ved utgangen av mars månad. Forslaget er førebels ikkje heilt ferdigbehandla i Regjeringa. Det sentrale vil vera at ein ikkje lenger skal stilla krav om at mora må ha opptent rett til fødselspengar for at faren skal få rett. For at retten til far skal bli utløyst, må det likevel ligga føre eit reelt omsorgsbehov etter fødselen. Far skal ikkje få rett til fødsels- og adopsjonspengar i situasjonar der mor samstundes er heime og tar omsorg for barnet. Som varsla i budsjettet, vil situasjonar der mora etter fødselen går ut i arbeid eller utdanning, kunna utløysa ein rett for far. Eg ser at det kan ligga føre eit reelt omsorgsbehov også i situasjonar der mora på grunn av sjukdom er heilt avhengig av hjelp for å ta hand om barnet. Også denne situasjonen vil bli vurdert i arbeidet med odelstingsproposisjonen.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-03-08:
Jeg vil gjerne få følge opp spørsmålet stilt av Anneliese Dørum. Som statsråden selv var inne på, er det naturlig med dette temaet den 8. mars, for barna har jo alltid vært kvinnenes hovedomsorgstema. Da vi hadde små barn – noen av oss – var det mangel på barnehageplasser. Det er det fortsatt. Når en hører slike historier, slår det meg at kanskje hadde vi unngått en del av disse skjulte problemene som barna og foreldrene er oppe i, dersom vi hadde hatt nok barnehageplasser. Er statsråden enig i det? Hva vil statsråden – som er hovedansvarlig for barns ve og vel i Norge – gjøre for at barn skal få trygge omsorgstilbud mens foreldrene er på jobb?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-03-08:
«Verdens Gang skrev for en tid tilbake om en storkontroll av tungtrafikk gjennom Romsdalen utført av Statens vegvesen. Ifølge artikkelen fikk hver tredje utenlandske semitrailer kjøreforbud etter å ha kjørt på sommerdekk på såpeglatt vinterføre. Dette ble av inspektør ved Statens vegvesens trafikkstasjon beskrevet som «livsfarlig(e) trafikk». Det ble ilagt gebyr på 500 kroner mot de groveste bruddene. (e) Mener statsråden at et gebyr på 500 kroner er riktig reaksjon i det tilfellet det her refereres til?»
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at han lover å følge dette opp, men vil tilføye: Jeg er hjertens enig i at det å kjøre med sommerdekk på glatte vinterveier er livsfarlig. Det er helt nødvendig at dette følges opp med strenge bøter, og det bør således ligge inn under politiet. Det blir en for mild reaksjon å utstede gebyr i denne sammenheng. Mange i transportnæringen er svært opptatt av dette spørsmålet, fordi norske transportører mener at mange utenlandske transportører, som norske trailersjåfører konkurrerer med på dessverre ulike vilkår, spekulerer i at de får en mild straff i form av et lite gebyr. Når vi vet hvor trafikkfarlig det er å kjøre med dårlige dekk på vinterføre, bør Statens vegvesen anmelde de trailersjåførene for livsfarlig kjøreoppførsel. Da ville de blitt ilagt bot eller forelegg som ville svi mye hardere økonomisk. Jeg ber statsråden instruere Statens vegvesen til å anmelde utenlandske trailersjåfører som kjører med trafikkfarlig utstyr, slik at straffen/bøtene er i samsvar med den faren trailersjåførene utsetter seg selv og andre trafikanter for, ikke minst det siste. For øvrig kunne eksemplet godt vært hentet fra Hedmark. Vi har samme problemstillingen der.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-08:
Det synes som om mange, når det gjelder den offentlige fattigdommen og kampen for tilværelsen, blir kasteballer mellom ulike systemer: trygdeetat, arbeidsmarkedsetat og sosialetat, der hver av de tre etatene – noen ganger i hvert fall – definerer ut ansvaret sitt og sier at dette er det andre som må ta hånd om. På den måten opplever mange, og ikke minst de som har det aller vanskeligst, en kanossagang mellom de tre etatene. Ser statsråden for seg at en mulighet for å løse en del av disse problemene er at man i stedet for å ha tre ulike etater gjør dem til en felles statlig etat, der også sosialetaten blir en del av et sånt felles etatsystem?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-08:
«Under budsjettbehandlingen vedtok Stortinget følgende forslag fra sosialkomiteen: «Stortinget ber Regjeringen, inntil akuttmeldingen er behandlet, om å bidra til at sykestuer som innehar akuttberedskap, kan opprettholde driften.» På hvilken måte har Regjeringen fulgt opp dette vedtaket?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Flere undersøkelser har vist at en god del av det belegget man nå har ved sykehus, utgjøres av pasienter som ellers kunne ha vært behandlet i hjemkommunen hvis man bare hadde hatt et eller annet behandlingstilbud der som erstatning for sykehus. Her kommer jo sykestuene nettopp inn som et alternativ. Samtidig ser man at i fylkeskommunene, med den trange økonomien de har, blir sykestuene generelt salderingspost. Man skulle tro at det totalt sett i et samfunnsøkonomisk perspektiv var tjenlig at man stimulerte ikke bare til å bevare de sykestueplassene man har, men, forutsatt at de brukes riktig, også til en videreutvikling av den typen modelltenkning. Ser helseministeren for seg mulige framtidige finansieringsordninger som gjør at man kommer ut av det dilemmaet man er i nå, nemlig at fylkeskommunene ikke ser seg tjent med videreutvikling når det gjelder sykestuene, som dermed blir en salderingspost i budsjettet?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Statsråden er opptatt av å analysere situasjonen når det gjelder fattigdommen i Norge og den utfordringen vi i fellesskap har for å avskaffe den. Utjamningsmeldinga skal liksom være svaret og konklusjonen på de utfordringene vi har som nasjon. Da er mitt naturlige spørsmål: Hvis statsråden og Bondevik-regjeringen får føre den politikken de vil, når kan statsråden få slutt på all fattigdom i Norge?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Jeg har et spørsmål til vår ærede landbruksminister. Mange forbrukere i Norge synes matvareprisene er altfor høye. Nye undersøkelser viser at på mange produkter er det 40-50 pst. høyere priser enn i Sverige, og Ola og Kari Nordmann protesterer på at vi har de høyeste matvareprisene i butikkene og de største overføringene til landbruket i hele Europa. Den eneste måten å protestere på, er å valfarte til Sverige for å handle svinebillig. Men ikke nok med det, norske driftige bønder som på grunn av alle stengslene i den norske landbrukspolitikken ikke kan ha utviklingsmuligheter her hjemme, leier og kjøper eiendommer i Sverige for å kunne utvikle sin oppfinnsomhet og sine preferanser. Og ikke nok med det: Stadig flere bønder reiser til Sverige og kjøper landbruksmaskiner til halv pris, ja, de kjøper til og med fjøsinnredning billig. Hva er det som er så fundamentalt galt med norsk landbrukspolitikk?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Svenskene har jo tatt mål av seg til å redusere sine matvarepriser ytterligere, kanskje med flere prosent pr. år. Slike strategier kan jeg ikke se at vi har lagt her i Norge. Men svenskene har også gjort en del viktige grep og liberalisert sin landbrukspolitikk ved å fjerne konsesjonsgrensen for ervervsmessig husdyrhold – stort sett de fleste produksjonsbegrensninger. De har fjernet lover og regler og forskrifter for at man skal kunne drive effektivt i svensk jord- og skogbruk. Er det ikke snart på tide at vi også fjerner tvangstrøyen for den norske bonden?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Jeg har et spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Bondevik-regjeringen åpnet i 1998 for salg av aksjer i bedrifter hvor staten har eierinteresser. Voksenåserklæringen sier det er en fordel at de fleste selskaper der staten er inne på eiersiden, også har et innslag av private eiere. North Cape Minerals har lagt inn et bud på statsaksjeselskapet Olivins mineralvirksomhet i Åheim. Vil Regjeringen vurdere salg av eierandeler i Olivin?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror ikke det er så stor forskjell på Venstres og Fremskrittspartiets syn når det gjelder betydningen av å få private, kompetente eiere inn i tradisjonell, norsk industrivirksomhet, fordi det vil være en berikelse for disse miljøene. Man kan da få inn profesjonelle krefter som ser mulighetene for innsparinger, forbedringer osv. og kan bedre bedriftenes konkurranseevne, selv om vi vet at Olivin er et solid selskap. Det interessante her er jo hvor langt Regjeringen ønsker å gå. Én ting er jo hva Venstre ønsker å gjøre, men hva kunne Regjeringen tenke seg å gjøre? Vil man ved en eventuell delprivatisering – det er jo ikke sikkert det bare er North Cape Minerals, det kan også være andre interesser inne i bildet – stoppe ved en statlig eierandel på 51 pst., altså Hydro-modellen, eller ønsker man å gå lenger, slik Fremskrittspartiet ønsker?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Jeg har et spørsmål til kulturministeren på vegne av fiskeriministeren: «Ressurstilgangen på fisk i de østre delene av Oslofjorden har utviklet seg i svært negativ retning de senere år. Samtidig har selbestanden i dette området økt sterkt. Fellingstillatelse på 10-15 dyr monner lite når Oslofjorden Fiskarlag i sin bestandsregistrering anslår den totale bestanden i dette området til 2000 sel. Vil statsråden vurdere en økning av fellingskvoten for neste år?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg kan nevne at jeg selv i fjor sommer var ute med oppsynsskipene «Hugin» og «Munin», og jeg telte ca. 460 sel på den korte turen vi var ute i Ytre Oslofjord, ved Torbjørnskjær, før jeg gav opp tellingen. De er ofte ikke så lett å se når de bare stikker hodene over vannet i opprørt hav. Det er klart at her må man gå seriøst fram og det må være forskningsrapporter osv. som avgjør dette, men mitt personlige og noe subjektive inntrykk er at her er det en fjord som ikke er i økologisk balanse. De siste tre-fire år har de livløse områdene i Oslofjorden strukket seg lenger og lenger vestover og nordover i Ytre Oslofjord. Det er bekymringsfullt med stadig større utbredelse av fisketomme områder i Oslofjorden. Havforskningsinstituttet, Forskningsstasjonen Flødevigen, har innledet et samarbeid med forskere i de nordiske land for om mulig å kartlegge årsaken til denne situasjonen, finansiert med midler fra Nordisk Ministerråd. Vil departementet ta et initiativ så man eventuelt kan forskuttere nye midler – for det er et altfor lite beløp – eller bevilge tilleggsmidler slik at disse forskerne kan gjøre ferdig det arbeid som de har startet med?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Det forstår jeg.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2000-03-08:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til sosialministeren: Statens klinikk for narkomane i Hov i Land har behandlings- og rehabiliteringstilbud for rusmiddelmisbrukende foreldre fra hele landet. Nå er belegget kun 70-75 pst., til tross for mange henvendelser. De siste to månedene i fjor hadde de ca. 20 henvendelser, som resulterte i kun én innleggelse. Det er stort behov for dette tilbudet, men fylkeskommuner og kommuner bevilger ikke penger til behandlingen. Derfor står plasser tomme, samtidig som rusmisbrukere mangler et tilbud. Hva vil sosialministeren gjøre for å endre dette?
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2000-03-08:
Etter ofte svært lange opphold for barn og deres foreldre skal de tilbake til kommunen sin. Og det er vel neppe noen som er ferdig behandlet når de blir utskrevet. Mens klientene er på Hov, er sosialtjenesten og barnevernet med på behandlingen. Ved utskrivingen får de som oftest bare et botilbud, mens kommunen ikke har ressurser til ettervern, noe som er svært viktig. Etter det jeg har fått opplyst, ender det ofte med fosterhjemsplassering for barna mens foreldrene må på ny kur. Når barna kanskje etter flere år tilbakeføres til foreldrene, er dette ofte en uholdbar situasjon for begge. Hva vil sosialministeren gjøre for disse gruppene?
Erna Solberg (Høyre), 2000-03-08:
Jeg har et spørsmål til barne- og familieministeren – et spørsmål som har vært en gjenganger her i Stortinget de siste tre årene, nemlig om kontantstøtten. Jeg ble noe overrasket for et par uker siden da det plutselig i nesten alle media ble referert til at kontantstøtten koster 600 000 kr pr. familie som mottar kontantstøtte eller som har valgt å være hjemme. Det var et meget spesielt regnestykke gjort av en journalist i Vårt Land som gikk ut på at det eneste formålet med kontantstøtten var at kvinner skulle sendes hjem til kjøkkenbenken, eller at en av foreldrene skulle velge å være hjemme. Mener statsråden at de foreløpige tallene som er kommet fra Statistisk sentralbyrå, tyder på at kontantstøtten har vært en vellykket ordning ut fra de tre kriteriene som er satt opp for kontantstøtte, nemlig ønsket om mer valgfrihet for foreldrene når det gjelder omsorgsform, en rettferdig fordeling av stønaden til barnetilsyn mellom foreldrene og muligheten til å velge mer tid med barna?
Erna Solberg (Høyre), 2000-03-08:
Utgangspunktet for det stykket som stod i Vårt Land, var et sitat fra Kristelig Folkepartis egne valgbrosjyrer, hvor man understreket det ene av formålene med mer tid med familien. Når vi nå ser på den politiske prosessen som foregår i Arbeiderpartiet, med et evig kaos om hva man egentlig mener om kontantstøtten, er den åpenbart et frieri til enkelte av eller alle sentrumspartiene. I forbindelse med evalueringen av kontantstøtten har jeg et oppfølgingsspørsmål til statsråden som går på om Kristelig Folkeparti fremdeles står fast ved at kontantstøtten skal basere seg på de tre kriteriene, og at man ikke ønsker bare å trekke frem det ene kriteriet som går på mer tid med barna. For det som det ser ut til nå, er at Arbeiderpartiet beveger seg mot en modell hvor man faktisk bare vil utbetale kontantstøtte hvis man velger å være hjemme med barna, altså en modell som er langt mer rendyrket i det å sende kvinnene hjem til kjøkkenbenken enn det selv Kristelig Folkeparti noen gang har stått for.
Erna Solberg (Høyre), 2000-03-08:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Organisasjoner som hver dag arbeider med unge kvinner og menn som trues av familien for å inngå arrangerte/tvungne ekteskap, rapporterer at de til stadighet møter personer i det offentlige hjelpeapparatet, barnevern, sosialkontor, politi og utenriksstasjoner, som ikke har kunnskap om problemene eller kjenner til Regjeringens handlingsplan mot tvangsekteskap. Dette er blant annet dokumentert av organisasjonen SEIF gjennom deres prosjekt «Mellom barken og veden». Hva vil statsråden gjøre med dette?»
Erna Solberg (Høyre), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at denne delen av arbeidet mot tvangsekteskap er et prioritert område i vårhalvåret, ikke minst fordi det viser seg nå at handlingsplanen mot tvangsekteskap kanskje har en ekstra effekt utover den som var tiltenkt da jeg i november 1997 foreslo å få gjennomført en slik plan, nemlig bare det at man har en handlingsplan, gjør at også frivillige organisasjoner kan vise til den og bruke den som en brekkstang når de møter på motvillige deler av det offentlige tiltaks- og hjelpeapparat. Det man vet om disse sakene, er at de er så utrolig vanskelige fordi de krever at så mange ulike offentlige etater jobber sammen. Det dreier seg om barn som kanskje tas ut av skole et sted, flyttes til hemmelig adresse, får anonymitet, skal begynne på ny skole, får nye venner – alt forandres rundt dem, og det skal skje raskt i en gitt krisesituasjon. Det krever at tiltaksapparatet rundt omkring kjenner planen, og derfor er det så utrolig viktig at dette prioriteres. Jeg har lyst til å stille et oppfølgingsspørsmål til statsråden(presidenten klubber): Betyr svaret at dette arbeidet også vil få prioritet i de kontaktmøtene som Regjeringen skal ha fremover med ulike deler av den fylkeskommunale og kommunale forvaltning? (presidenten klubber):
Erna Solberg (Høyre), 2000-03-08:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Ved minst ett tilfelle har en norsk utenriksstasjon gitt beskjed om at de ikke kan dekke flyreise hjem for en 14 år gammel jente som er kidnappet fra Norge, og som er under trussel av å bli tvunget til å inngå ekteskap i farens hjemland. Historien er dokumentert av organisasjonen Selvhjelp for innvandrere og flyktninger(SEIF) (SEIF) Vil statsråden sikre at ved lignende tilfeller vil ambassader og andre norske utenriksstasjoner dekke hjemreise?»
Erna Solberg (Høyre), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg synes det ble brukt diplomatiske vendinger når man sier at man har villet forsøke å dekke utgiftene i slike saker. Ut fra det faktum at vi har en handlingsplan mot tvangsgifte, hvor også ambassadenes arbeid er høyt prioritert, bør man være helt klar på at i slike situasjoner skal det ikke stå på at et nettverk, foreldre eller frivillige skal måtte reise pengene hjemme for at de det gjelder, kan få mulighet til å reise hjem. Jeg forstår at det er uenighet knyttet til enkelteksempler. Dette er ett eksempel, men selvfølgelig et viktig eksempel. Det sitter en 14 år gammel jente i Libanon som nå i ni måneder har vært bortført, etter å ha levd hele sitt liv i Norge, og som selv oppfatter at det er en trussel om å bli tvunget til å inngå ekteskap, at det bl.a. er ett av formålene med at hun er kidnappet. Saken er avgjort av domstolen. Det er moren som har den daglige omsorg. Og jeg håper at ambassaden i dette tilfellet viser et litt større engasjement, men at prinsippet om at ambassader dekker hjemreise i slike enkeltsaker er slått fast en gang for alle.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Farum kommune i Danmark er utpekt til å være blant de 10 beste kommunene i hele verden. Ved hjelp av privatisering og markedsøkonomiske prinsipper har kommunen på relativt få år gått fra å være en kommune i vanry preget av fattigdom og dårlig service til stor suksess. Høy skatt og lav service er snudd til lav skatt og høy service. Alle kommunale eiendommer er solgt, det er full valgfrihet innen skole og eldreomsorg, og pengene følger brukerne. Bør ikke erfaringene fra Farum være interessante også for norske kommuner?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-03-08:
Jeg takker kommunalministeren for svaret, som dessverre avslørte en beklagelig skepsis til mer marked i kommunal sektor. I fjor gikk norske kommuner med 10 milliarder kr i underskudd, og stadig mer taler nå for at norske kommuner bør omstille sin tjenesteproduksjon bort fra monopoltilværelsen og over til markeds- og konkurransebaserte løsninger. Det er et merkelig paradoks at vi i Norge skal ha disse gudsforlatte monopolsystemene, at vi skal tviholde på disse i den kommunale sektor nettopp på viktige områder som omsorg og helse der det virkelig trengs konkurranse for å stimulere til høyere kvalitet og mer kostnadseffektivitet. En bevisst bruk av konkurranse innen all kommunal tjenesteproduksjon viser seg jo å fungere godt der man velger slike løsninger, f.eks. i Farum. Hva i all verden er så galt med norske kommuner dersom de ikke tåler konkurranse fra privat sektor? Og anser virkelig statsråden norske kommuner som så lite effektive i alt det de gjør, at de ikke tåler konkurranse fra private aktører?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-08:
I Danmark finnes det eksempler på konkurranseutsetting av enkelte spesialtjenester, slik som transport, rengjøring og matlevering. Det er også gjort forsøk på konkurranseutsetting av omsorgstjenester i enkelte kommuner. Flere av disse har imidlertid strandet på et tidlig stadium på grunn av misnøye med tjenestetilbudet og konflikt mellom den private operatøren og kommunen. Resultatene har med andre ord langt fra vært entydig positive. Erfaringer fra Sverige tyder på at det er de folkerike delene av landet som har markeder for konkurranseutsetting, bl.a. av pleie- og omsorgstjenester. Hvorvidt konkurranseutsetting eller privatisering er hensiktsmessig, må derfor vurderes konkret ut fra en rekke forhold. Erfaringene fra våre naboland gir altså ikke grunnlag for å trekke noen entydige konklusjoner. Det gjør heller ikke erfaringene fra Norge. Jeg mener derfor at det i utgangspunktet må være opp til den enkelte kommune om den ønsker å konkurranseutsette noen av sine tjenester og eventuelt på hvilken måte den ønsker å gjøre det. Det er imidlertid Regjeringens generelle holdning at det bør være en målsetting at tjenesteyting i hovedsak er en oppgave som skal løses av det offentlige. Jeg legger videre vekt på å differensiere mellom sektorer. Konkurranseutsetting i teknisk sektor kan i flere tilfeller være av det gode, men jeg er svært skeptisk til konkurranseutsetting innenfor pleie- og omsorgssektoren. Som et alternativ til å bruke store ressurser på å legge til rette for konkurranseutsetting bør kommunene heller legge vekt på å videreutvikle eget tjenestetilbud og spesielt fokusere på organisering og ledelse. Jeg vil også peke på forsøket i Sørum og Steinkjer kommuner, hvor man i nært samarbeid med de ansatte vil oppnå omstilling og effektivisering uten konkurranseutsetting. Slik kan de ansattes erfaring brukes på måter som stimulerer deres kreativitet og skaperkraft. Samspill mener jeg er veien å gå for å tilby innbyggerne bedre kommunale tjenester.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-08:
Jo, jeg er ganske overbevist om at det offentlige tåler konkurranse fra privat sektor. Det er faktisk ikke det det dreier seg om. Det dreier seg om hvordan man på best mulig måte kan organisere det offentlige tjenestetilbudet. Når representanten Andersen setter likhetstegn mellom de 10 milliarder som kommunesektoren har i underskudd, og behovet for privatisering, så blir det helt feil. Hvis representanten Andersen tror at det er mulig å redusere kostnadsnivået i kommunesektoren med 10 milliarder gjennom privatisering, må det i så fall skje på følgende måte: Enten i form av en kraftig lønnsreduksjon og skjerpet krav til arbeidsinnsats fra de ansatte innenfor pleie- og omsorgssektoren eller gjennom en kraftig nedbygging av tjenestetilbudet. Det er de to alternativene som foreligger. Det er nemlig ikke slik at det innenfor pleie- og omsorgssektoren sløses bort milliardbeløp på en ineffektiv drift. Tvert imot, pleie- og omsorgssektoren drives godt i de aller, aller fleste kommuner. Dernest er det også slik at vi allerede har fått henvendelser fra organisasjoner som har et stort innslag av privat tjenestetilbud innenfor pleie- og omsorgssektoren, som sier at man allerede er i ferd med å få problemer i forholdet mellom dem som har tatt et oppdrag, og dem som gir oppdraget, når det gjelder å definere hvordan det skal løses. Dette er også en utfordring som vi står overfor.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-03-08:
«I forbindelse med adopsjon må de involverte foreldre forholde seg til en rekke ulike instanser og fylle ut et stort antall skjemaer. Dette oppleves som meget arbeidskrevende og belastende. Regjeringen har satt i gang et bredt anlagt arbeid for å få «Et enklere Norge». Vil statsråden medvirke til at det blir en gjennomgang av rutinene i forbindelse med adopsjon med sikte på å få til en forenkling?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-03-08:
Jeg er enig med statsråden i at de overordnede hensyn som skal ivaretas i forbindelse med adopsjon, hele veien må stå i fokus i forbindelse med behandlingen av adopsjonssaker. Men jeg er også glad for, som det går fram av det positive svaret, at en er i gang med å gå gjennom de skjemaene som brukes i forbindelse med adopsjon med sikte på å få til en forenkling, og at en allerede nå konkret ser at det her er et forenklingspotensial. Etter at det ble kjent at jeg skulle ta opp dette spørsmålet i spørretimen, har jeg fått en rekke henvendelser fra foreldre som sier at de har forståelse for at det er overordnede hensyn som skal ivaretas, men samtidig – ut fra sine erfaringer – peker på mulighetene for forenkling, slik at dette blir enklere å forholde seg til og mindre tidkrevende å gå gjennom. Mitt tilleggsspørsmål til statsråden er om man i forbindelse med denne gjennomgangen kan tenke seg å forsøke å involvere adopsjonsorganisasjonene med sikte på å få en brukerorientering.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-03-08:
Jeg vil få stille et spørsmål til barne- og familieministeren:«Stortinget vedtok 20. april 1999, etter forslag fra Høyre og Sosialistisk Venstreparti, å be Regjeringen legge fram en stortingsmelding vedrørende lesbiske og homofiles levekår og livskvalitet i Norge. Det var bred enighet om at det hastet å få grundig gjennomgang av situasjonen og konkrete tiltak til bedringer. Det har nå gått snart ett år uten at noe har skjedd. Når kan vi forvente at Regjeringen vil legge saken fram for Stortinget?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er selvfølgelig tilfreds med at arbeidet med stortingsmeldingen er godt i gang, men jeg hadde forventet at det skulle gå litt raskere. Det var bred enighet i Stortinget for et år siden om at det hastet å få konkrete tiltak på bordet for å bedre situasjonen, nettopp på bakgrunn av det som også statsråden var inne på, at dette er en gruppe med ulike helseproblemer som angst, depresjoner og også det faktum at mange unge homofile og lesbiske begår selvmord. Det er en alvorlig situasjon for mange unge mennesker. Siden det nå har gått et år og man har jobbet så grundig som statsråden her antyder, er det da mulig for statsråden å antyde hvilke tiltak hun mener er nødvendig? Etter et år vil jeg tro at statsråden har noen tanker om det.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-03-08:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Stortinget mente i 1997 at forskning på typiske kvinnelidelser ikke er tilstrekkelig prioritert i helsevesenet. Mangel på kunnskap om forskjellene mellom kvinner og menns fysiologi og utprøving av behandlingsmetoder primært på menn, kan føre til feilbehandling av kvinner. Flertallet mente det var viktig å øke forskningen på kvinnelidelser, og bad departementet fremme forslag om etablering av et forskningssenter for kvinnesykdommer. I stedet kom det en utredning. Hvor mye lenger skal vi vente før noe skjer?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er godt å se at noe har skjedd. Men det har gått fem år siden Stortinget gjorde et vedtak om at departementet skulle fremme et forslag om etablering av et forskningssenter for kvinnesykdommer. Det skulle legges fram i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i 1997. Kristelig Folkeparti var en del av dette flertallet. Jeg merker meg at helseministeren mener, som også en del av forskningsmiljøene, at man skal spre denne forskningen utover på ulike miljøer. Men da oppnår vi jo ikke å få helheten – å se kvinnesykdommene i en helhet. Den blir oppdelt på flere ulike områder. Mitt spørsmål er: Vil helseministeren ikke følge opp det som var Stortingets vedtak fra 1996?
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-03-08:
Jeg vil stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Det blir nå mer vanlig at fedre har den daglige omsorgen og foreldreansvaret for barn. Daglig omsorg for barn lar seg vanskelig forene med å være aleneforeldre og samtidig gjennomføre militærtjeneste. Lov om verneplikt tar ikke slike hensyn. Klarer ikke vernepliktige å finne passende omsorgstilbud, blir det en sak for barnevernet. Finner statsråden det rimelig at lov om verneplikt veier tyngre enn hensynet til barnet?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om det ikke var et svar på spørsmålet mitt, for jeg spør om hun mener at lov om verneplikt skal veie tyngre enn hensynet til barnet. Jeg er også klar over at Forsvaret har satt opp retningslinjer for hvordan man skal behandle dette, men det er bare det at det er veldig forskjellig praksis med hensyn til hvordan dette blir behandlet. Nå gjelder dette en veldig liten gruppe, så man kan si at det er kanskje en av grunnene til at man ikke har gått så dypt inn i spørsmålet. Det som er det store problemet, er ikke så mye førstegangstjenesten, men repetisjonsøvelsene. Her har det vært veldig tilfeldig hvordan man har gjort det. Grunnen til at jeg ikke stilte spørsmålet til forsvarsministeren, men til barne- og familieministeren, er dette med hensynet til barnet. Synes hun at hensynet til barnet bør ha forrang?
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-03-08:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Fars rett til fødselspenger er i dag avhengig av om mor har jobbet eller ikke under svangerskapet. Det er bebudet at fars rettigheter nå vil bli bedret ved en lovendring. Det har vært et økonomisk problem for far å ta permisjon når mor ikke har vært i arbeid og ikke selv kan ivareta omsorgen for barnet. Er statsråden enig i at ovennevnte forhold bør gi far rett til fødselspenger, og at dette blir tatt hensyn til i lovendringen?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-03-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at hun nå også tar med de tilfellene hvor far er i jobb, men hvor han likevel kan komme inn under den nye loven om opptjente egne rettigheter i tilfeller der mor er syk, hvor hun eventuelt er ufør, og hvor det er erklært at hun ikke kan ta omsorgen for barnet alene. Jeg regner med, etter det svaret jeg fikk fra statsråden, at dette vil bli behørig behandlet i lovendringsforslaget, og at vi vil komme tilbake til det når denne proposisjonen foreligger i Stortinget.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-03-08:
Regjeringen har lenge signalisert at det kan være aktuelt å redusere den statlige eierandelen i A/S Olivin. Jeg viser i den forbindelse til omtalen av A/S Olivin som er gitt i St.meld. nr. 18 for 1998-99, Bedrifter hvor staten v/Nærings- og handelsdepartementet har eierinteresser. North Cape Minerals AS viste tidlig interesse for å kjøpe A/S Olivin og har nå fremsatt et konkret tilbud med frist til 24. mars om å kjøpe A/S Olivins mineralvirksomhet på gjeldfri basis til en pris tilsvarende 800 mill. kr. North Cape Minerals har uttalt at de også er villige til å drøfte andre overdragelsesalternativer. Det ligger i dette bl.a. at North Cape Minerals AS ikke ønsker å overta Moxy Trucks AS. Før jeg går videre med denne saken, har jeg tilskrevet A/S Olivin og bedt om styrets syn på tilbudet fra North Cape Minerals.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-03-08:
Det er riktig at Olivin er en god bedrift. Den er 100 pst. statlig eid og driver en meget lønnsom høstingsvirksomhet av mineralet olivin. Det er Regjeringens oppfatning at det er en bedrift som også bør ha videre utviklingsmuligheter. Det kan best skje ved at man får med seg andre eiere som ikke bare kan tilføre kapital, men også kan tilføre kompetanse, både mot marked, mot drift og på alle måter. Dette har vi en veldig god dialog om med Olivin – styret i Olivin – som arbeider med ulike løsninger for dette. Oppi dette har vi fått dette tilbudet fra North Cape Minerals. Det vil selvsagt bli vurdert og sett på i en slik sammenheng, men vi er ennå ikke kommet til noen konklusjoner med hensyn til hvordan vi skal gå videre med dette. La meg også få gi uttrykk for at Olivin driver innenfor et område som har store utviklingspotensialer i Norge, og vi bør kanskje se enda mer offensivt på hvordan vi kan få til et samspill som gjør at vi kan utnytte de industrielle mulighetene i mineralnæringene. Der kan både Olivin og kapitalen i Olivin være en basis for å skape nye muligheter.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Dette spørsmålet ble opprinnelig rettet til barne- og familieministeren, som presidenten sa, men er overført til meg, da det er Utenriksdepartementet som er ansvarlig for denne type bistand til norske borgere i utlandet. Utenriksdepartementet behandler hvert år en del tilfeller der unge mennesker henvender seg til norske utenriksstasjoner med anmodning om hjelp i situasjoner der familien søker å gifte dem bort under tvang. Det dreier seg som oftest om norske borgere med innvandrerbakgrunn. I noen av disse tilfellene har spørsmålet om dekning av hjemreise oppstått. Det er funnet dekning for hjemreisen i alle disse sakene innenfor departementets egne budsjettrammer. Etter en konkret vurdering i hvert enkelt tilfelle vil Utenriksdepartementet også i fremtiden strekke seg langt for å dekke hjemreiseutgiftene i slike saker. Når det gjelder den konkrete saken som representanten Solberg omtaler, har både departementet og den berørte utenriksstasjon fått problemet presentert som en barnebortføringssak. Sak om foreldreretten verserer for øyeblikket for Oslo Byrett. Utenrikstjenestens videre håndtering av saken vil avhenge av innholdet i en rettskraftig norsk dom. Påstanden om at det kan være spørsmål om tvangsgifte har hittil ikke vært fremsatt overfor departementet eller utenriksstasjonen, det være seg av morens advokat eller av den unge jenta saken gjelder. Begge har vært i regelmessig kontakt med henholdsvis Utenriksdepartementet og angjeldende ambassade.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Nå synes jeg ikke nødvendigvis jeg brukte så diplomatiske vendinger da jeg sa at vi til nå har dekket utgiftene i alle saker. Men vi har ingen egen budsjettpost som gjelder hjemsendelse av folk som trues med tvangsgifte, slik at Utenriksdepartementet må dekke dette innenfor sine ordinære budsjettrammer. Og da har jeg lært at som utenriksminister bør jeg uttrykke meg i vendinger som gjør at jeg ikke binder opp Regjeringen og legger føringer overfor Stortinget, som jeg ikke har lov til. Men vi ser dette som alvorlige saker og gjør det vi kan. Når det gjelder denne konkrete saken, skal jeg selvsagt følge opp den videre, for det er tydelig at her er det ulike informasjoner. Som jeg sa, har vi ikke blitt anmodet om å hjelpe denne piken fordi hun er under trussel om å bli tvangsgiftet. Konkret har man bedt om å få dekket hjemreise for, jeg tror det var, syv familiemedlemmer, bl.a. et par brødre og søstre som aldri har bodd i Norge. Det fant vi ikke mulig å gjøre. Men spørsmålsstillingen var da overhodet ikke at hun skulle tvangsgiftes, og jeg skal selvsagt se på denne saken på nytt.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Når den norske regjeringen har valgt å innføre begrensninger i de bilaterale politiske forbindelser med Østerrike på linje med EU-landene, skyldes dette behovet for å ta avstand fra de rasistiske og nasjonalistiske strømninger som Frihetspartiet forfekter. Tiltakene er ment som et signal til den østerrikske regjering. Det er ikke ønskelig å avskjære Østerrike som et demokratisk land fra deltakelse i det internasjonale samfunn og samarbeid av rent faglig karakter. Begrensningene gjelder derfor bare det bilaterale forhold og utelukkende kontakt på politisk nivå. Vi legger vekt på at tiltakene ikke skal berøre samarbeidet innen OSSE, der Østerrike for tiden har formannskapet. Regjeringen har lagt vekt på at de europeiske land står samlet og i størst mulig utstrekning koordinerer sine tiltak. Fra norsk side er det derfor ikke ønskelig å fastsette et særnorsk sett med kriterier for hevelse av tiltakene. EU-landenes politikk vil derfor bli tillagt betydelig vekt ved vår egen vurdering av hvilke utviklingstrekk som kan medføre endringer i vårt forhold til Østerrike. Vi står i nær og løpende kontakt med både EU og med andre land i dette spørsmålet. Den østerrikske regjerings politikk vil være et viktig element i vår vurdering av hvorvidt tiltakene skal videreføres. Vi har merket oss at det fra regjeringspartienes side er undertegnet en felleserklæring hvor man slutter seg til grunnleggende europeiske verdier og holdninger. Det må imidlertid også kunne forventes at Haider eller den nye partiledelsen utvetydig tar avstand fra tidligere uttalelser.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Jeg vil mene at de tiltakene som EU nå har truffet, og vi har sluttet oss til, nettopp er for å unngå dobbeltmoral og dobbeltstandard. Her viser EU at de tar spørsmål om verdier, holdninger og menneskerettigheter like alvorlig innad i sin egen gruppe, som det de gjør overfor søkerlandene. Jeg tror at det er et veldig viktig signal, og min forståelse er også at en del av søkerlandene nettopp har merket seg dette, og tross alt har sett på dette som positivt. Det er riktig at Haider til tider har beklaget noen uttalelser, det har imidlertid langt fra vært utvetydig. Det har også vært gjort på ulike måter og i ulike sammenhenger, uten at det har kommet klart frem at man samlet tar avstand fra det som har vært regjeringens politikk så langt. Uttalelsene som jeg sitter med, er så ferske som fra 1998, og slik sett er det ikke gamle, uaktuelle uttalelser det dreier seg om. Det er også viktig å huske på at Russland ikke er medlem av EU, og kan neppe bli det i den nåværende situasjon.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Journalisten Andrej Babitskij vendte tilbake til Moskva for en uke siden i dag. Vi er glad for at Babitskij nå er kommet til rette og er tilbake hos sin familie. Jeg vil imidlertid ikke unnlate å peke på at Babitskij-saken gir grunn til sterk uro. Den er blitt tatt opp en rekke ganger i OSSE-sammenheng. OSSE har som kjent en egen representant for frie media, og han har vært meget aktiv overfor russiske myndigheter i denne saken. Saken har fortsatt enkelte uavklarte sider. Det er vanskelig å si hvilket etterspill den vil få i det russiske rettsapparatet. Selv om det foreløpig ikke synes naturlig å forfølge Babitskij-saken videre i OSSE eller i andre sammenhenger, viser denne saken at vi alltid må være på vakt mot brudd på menneskerettighetene rent generelt og på pressefriheten spesielt. Frie og uavhengige media er en viktig del av et levedyktig demokrati. Fortsatt har mange land problemer med å etterleve påtatte internasjonale forpliktelser på dette området. I OSSE har man over de seneste år lagt betydelig vekt på å styrke arbeidet med å fremme presse- og mediafriheten. Aktuelle overgrep og brudd på OSSE-forpliktelsene er blitt tatt opp til behandling, samtidig som man har tilbudt rådgivning og bistand til de land som har hatt behov for dette. Også under det norske OSSE-formannskapet var dette en sentral og viktig prioritering.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 2000-03-08:
Jeg tror det er veldig viktig at vi støtter opp om de initiativ som Jelena Bonner og andre borgerrettsforkjempere i Russland har tatt nå i denne konkrete situasjonen, men også rent generelt. Det er noe vi gjør bilateralt. Jeg har selvsagt drøftet menneskerettighetsspørsmål jevnlig med min russiske kollega når vi har hatt møter, ikke minst har dette vært tatt opp i forbindelse med situasjonen i Tsjetsjenia, som vi tar skarp avstand fra. Men jeg tror også det er viktig å ta det opp i multilaterale sammenhenger. Jeg tror det er viktig at OSSEs arbeid fortsetter aktivt, at man presenterer for Russland de krav og de forpliktelser som de har overfor OSSE. De signalene vi har fått i den siste tiden om et nærmere og nytt samarbeid mellom Russland og NATO, tror jeg også er viktig når det gjelder menneskerettigheter. Vi skal fra norsk side gjøre det vi kan, for å arbeide for videreutvikling av menneskerettighetene i Russland.