John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-04-22:
La meg først få lov å takke saksordfører for en meget god presentasjon av den foreliggende innstilling. Helsepersonell loven som vi nå behandler, er den første av fire helselover sosialkomiteen har til behandling i vårsesjonen. Samtlige lovproposisjoner er ganske voluminøse, og det hadde etter mitt skjønn ikke skadet proposisjonene om tekstvolumet hadde vært redusert betydelig – dette som et lite hjertesukk fra komiteleder til helseministeren. Det kan også stilles et spørsmålstegn ved om det var fornuftig å presse inn til behandling fire så omfattende lovforslag innen helsevesenet med så stor betydning i lang tid framover, i en kort vårsesjon på Stortinget. På den annen side kan det vel også hevdes at ved å behandle alle lovforslagene fortløpende og under ett, vil en ha større muligheter til å se sammenhengen eller mangel på sammenheng mellom de ulike lovproposisjonene. Et av mine ankepunkter mot lovforslagene er, slik jeg ser det, at de er for lite samordnet både når det gjelder innhold og lovtekst. Særlig synes jeg dette er fremtredende i forhold til den helsepersonelloven vi i dag behandler, og den som kommer som nr. 2, nemlig lov om spesialisthelsetjenesten. Jeg ser ikke bort fra at de lovvedtak vi gjør i dag og i kommende dager i forbindelse med de tre andre helselovene, innen relativt kort tid kanskje må forandres, men det trenger ikke bety noen kritikk verken av departementet eller sosialkomiteen. I den foreliggende innstilling til helsepersonellov er det stor tverrpolitisk enighet både når gjelder begreper og lovtekst, med mindre unntak. Det er imidlertid etter mitt skjønn grunn til å tro at den politiske uenighet blir noe større når Odelstinget skal behandle lov om spesialisthelsetjenesten. I likhet med de øvrige partiene støtter Fremskrittspartiet forslaget om en felles lov for helsepersonell, en felles lov som vil vanskeliggjøre fortsatt bruk av regelverk for monopolisering av spesielle arbeidsoppgaver blant ulike grupperinger av helsepersonell. Fremskrittspartiet er også enig i at loven omfatter helsepersonell uten autorisasjon eller lisens, og at samme krav til faglig forsvarlighet også gjøres gjeldende for disse grupperinger. Jeg er glad for at det var mulig å oppnå full enighet i komiteen når det gjelder autorisering av apotekteknikere og ortoptister. Det er etter Fremskrittspartiets mening et misforhold mellom kravet til ansvarlighet overfor helsepersonell i den foreliggende innstilling, og det at det samme kravet ikke stilles til tjenesten eller institusjonene eller eier av slike i spesialisthelsetjenesten, og det går da særlig på systemansvar. Det må være riktig etter Fremskrittspartiets mening at den organisatoriske helsetjeneste, det være seg spesialisthelsetjenesten eller kommunehelsetjenesten, har plikt på seg til å legge forholdene slik til rette at helsepersonell kan utføre sine pålagte oppgaver. Jeg mener det også er en vesentlig svakhet ved den foreliggende innstilling at det ikke tas standpunkt til verken organisasjonsstruktur i helsetjenesten eller den ledelsesmessige strukturen. Det burde gått klarere fram i lovproposisjonen at den som har det medisinske ansvaret for pasientenes behandling i helsetjenesten, også skal ha myndighet, noe som etter min mening tilsier at ledere ved kliniske avdelinger bør være leger med lederkompetanse. Sammen med Høyre fremmer Fremskrittspartiet et forslag om endring av § 10 første ledd, som knytter informasjonsplikten til pasientansvarlig lege, og som forutsetter at sykehusene oppnevner slik pasientansvarlig lege. I tillegg til at informasjonsplikten pålegges pasient ansvarlig lege, mener Fremskrittspartiet at ansvaret for pasientenes journaler også skal ligge hos den pasientansvarlige lege i hvert enkelt tilfelle. Fremskrittspartiet er imot at det legges begrensninger på markedsføring av ulike kosmetiske helsetjenester, og mener at markedsføringslovens bestemmelser også i denne sammenheng bør være tilstrekkelig når det gjelder markedsføring av helsetjenester. Sammen med Høyre fremmer Fremskrittspartiet forslag til endring av lovtekst på dette punkt. Fremskrittspartiet er imot at det åpnes muligheter for andre enn leger og tannleger til å rekvirere reseptbelagte legemidler. Jeg ser det som særdeles positivt at det nå skal etableres en Statens helsepersonellnemnd som skal behandle klager fremsatt mot helsepersonell. En slik nemnd vil åpenbart bedre rettssikkerheten for helsepersonellet, samtidig som pasientene og brukerne av helsetjenestene kan være forsikret om at klager blir behandlet på en forsvarlig og rettssikkerhetsmessig måte innen rimelig tid. Fremskrittspartiet mener at Helsepersonellnemnda kun bør bestå av fem personer: to jurister, hvorav en leder, to personer med helsefaglig bakgrunn og en legerepresentant. Vi tror at et mindre antall medlemmer i denne nemnda gjør nemnda mer håndterlig, og nemnda vil da også få det samme antall medlemmer som eksempelvis Pasientskadenemnda har. Fremskrittspartiet mener det er svært uheldig og kan få konsekvenser at man i lovs form legger opp til en meldeplikt for bierverv for helsepersonell, og vi vil derfor stemme imot dette lovforslaget. Vi mener at en bedre ordning enn pålagt meldeplikt vil være at regler om dette tas inn i personalreglementet ved de ulike institusjonene og blir en del av ansettelsesvilkårene for det enkelte helsepersonell. Legenes bierverv i dag utgjør et betydelig antall årsverk som representerer et ganske stort antall pasientbehandlinger, noe man kan risikere vil bli borte ved å innføre rigorøs meldeplikt, hvor det er opp til den enkelte arbeidsgiver/sykehus å godta dette eller ikke. Det må også etter min mening være tillatt for leger å jobbe i sitt eget fag på sin fritid, og jeg har den tiltro til yrkesetikk blant våre leger at slik virksomhet ikke skjer i konkurranse med egen arbeidsgiver. Til slutt tar jeg opp de forslagene Fremskrittspartiet har i innstillingen, og viser til at representanten Annelise Høegh tok opp de forslagene vi er sammen med Høyre om.