Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Statsministeren trakk i sin trettiårsanalyse tidligere i dag fram to utviklingstrekk som han sjøl mente gikk i gal retning: rus og kriminalitet. Bare de to siste årene har disse to størrelsene gått i drastisk dårligere retning. Trontalen varslet derfor, og dessverre ventelig, ingen endret politisk kurs for Norge på dette området. Fortsatt er det slik at mer marked, mindre demokratisk politisk innflytelse, skattelette og en svakere offentlig økonomi skal gå foran styrking av fellesskapsløsninger hvor kommersielle interesser ikke er i førersetet. Dette bidrar etter Arbeiderpartiets mening til å svekke mange sosiale sikkerhetsnett. Kampen mot kriminalitet har i etterkrigstidens Norge tjent på slike sikkerhetsnett. Derfor har vi hatt og har relativt mindre kriminalitet enn andre land. Det er når fellesskolen forvitres som felles arena for oss alle, når ungdom i stor grad sperres ute fra arbeidsmarkedet uten en aktiv tiltakspolitikk og når skatte- og avgiftspolitikken gjøres til rent handelspolitiske spørsmål, at vi ser økningen i kriminaliteten. Det er ikke for ingenting at de land som i lang tid har ført tradisjonell høyrevridd politikk, i dag ligger på kriminalitetstoppen, til tross for at disse gjerne har de strengeste reaksjoner og straffer når handlingene først er begått. Det er derfor en sørgelig utvikling, og mye av det politiske fokus dreies nå fra tradisjonell forebygging av kriminalitet til kun forsøk på reparasjon. Fortsatt må det være slik at det beste må være å få færre pasienter og kriminelle i stedet for flere sykehussenger og fengselsplasser. For Arbeiderpartiet er det derfor viktig å stå for en politikk som sikrer arbeid, en felles sterk skole, bolig og trygg økonomi, gode tiltak for barn og unge og en politikk som holder rusmiddelforbruket lavt. For oss er det viktig å forebygge kriminalitet. Og i samfunn der klassedelingen er tydelig og forskjellen mellom mennesker større, er det betydelig større forekomst av kriminalitet. Ledigheten forverrer kampen mot kriminaliteten. Det er derfor svært alvorlig at ledigheten nå, særlig blant unge under 30 år og også for dem med lang utdannelse, har steget med 44 pst. siden i fjor – altså i Samarbeidsregjeringens siste regjeringsår. Og denne ledigheten er den første som biter seg fast. Paradoksalt svikter det ikke bare i forebyggingen, men også i reaksjonssystemet, strafferetten. Politiet sliter med synkende oppklaringsprosent. Det er alvorlig når bare én av fem vinningsforbrytelser oppklares. I domstolene er det et stort problem at køer av saker blir store og er stadig økende. 4 600 straffesaker står nå i kø for behandling av tingsrettene, og 157 ankesaker venter på å bli ferdigbehandlet i lagmannsretten etter første halvår i 2003. Stortingets frister for behandlingstid når det gjelder disse sakene, brytes i domstolene. Dette øker sjansene for en uriktig dom, og belastningen for ofrene blir også større. Alvorligst er likevel at soningskøene fortsetter å øke dramatisk. I dag står over 2 500 mennesker ute i samfunnet i kø for å sone. I sommer var denne køen på over 2 800 dommer. Dette innebærer en økning på 76 pst. siden Samarbeidsregjeringen tiltrådte i oktober 2001. Det er en alvorlig utfordring for rettsstaten når tiden fra kriminell handling til straff må bli så lang. Dette reduserer muligheten for rehabilitering av den straffedømte og bidrar til økt kriminalitet. Det svekker individualprevensjonen, og det svekker allmennprevensjonen. Når vil Regjeringen støtte Arbeiderpartiets forslag om større satsing på dette området? Undersøkelser viser dessuten at en større andel av de innsatte i norske fengsler sliter både med alkohol- og narkotikaproblemer og med psykiske problemer. Innsatsen i forhold til norske fengsler må derfor ikke bare gå på å skape nye plasser, men i stor grad sette fengslene i stand til å rehabilitere de som er der. Arbeiderpartiet er svært bekymret for at rehabiliteringsinnholdet i soningen nå skal bli nedprioritert. Vi lever i en omskiftelig tid. Materielle goder, mer igjen for pengene og billigst mulig sprit og vin ser ut til ikke bare å være et mål for Fremskrittspartiets høstjakt her i Stortinget, men også en målestokk for om folk er lykkelige. Dette kan bli en dyrekjøpt erfaring. River vi ned møysommelig opparbeidede sosiale sikkerhetsnett, har vi neppe et reaksjonsapparat som er parat til å ta seg av nye problemer. Vi har problemer nok som det er. Spørsmålet er nå: Når vil Regjeringen ta grep?