Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-18:
For litt over et år siden var verdensøkonomien langt på vei i fritt fall, og vi så at vi sto overfor det sterkeste tilbakeslaget i internasjonal økonomi siden forrige verdenskrig. Norsk økonomi var også hardt rammet. Vi fryktet langt på vei at arbeidsledigheten ville øke, at bedrifter og arbeidsplasser kunne gå konkurs, at verdens finansmarkeder ville fortsette å rase utfor i rekordfart, og at banker kunne gå over ende. Krisen viste langt på vei at det var et marked som i hvert fall hadde klare ubalanser. Men det som var gledelig, var at denne krisen også ble møtt med politiske muskler, og at politikken også virket. Krisen ble møtt med den raskeste og mest samordnede globale krisepakke vi kanskje har sett gjennom tidene. De omfattende tiltakspakkene rettet seg mot finansmarkedet internasjonalt og bidro i stor grad til å motvirke mange av de negative vekselvirkningene mellom markedene og det vi kaller realøkonomien. I Norge la regjeringen også fram effektive og vellykkede tiltakspakker, og etter hvert har vi sett at dette har gitt resultater. Imidlertid hersker det fortsatt betydelig usikkerhet knyttet til den økonomiske utviklingen, både internasjonalt og i Norge. Det går klart fram av innstillingen til revidert nasjonalbudsjett, som Stortinget i dag skal behandle. Krisen er med andre ord ikke over. Den har bare inntatt en ny form. Konkurranseutsatt næringsliv i Norge, i dag kanskje først og fremst knyttet til verftsindustrien og andre utsatte næringer, går tøffe tider i møte. Det er fare for at folk her kan miste jobben. Det skal vi ta på alvor. Fortsatt er det internasjonalt stor usikkerhet knyttet til utfasing av mange av de tiltakene som ulike lands myndigheter bidro til. Problemet er at hvis vi faser dem ut for raskt, kan det dempe den varslede oppgaven med å ta vare på arbeidsplassene mange steder i Europa og i verden for øvrig. Blir de faset ut for sent, er det minst like krevende. Da kan etter hvert både underskuddene og statsgjelden for mange land bli helt uhåndterlig. Det er med andre ord en ganske krevende balansegang mange folkevalgte politikere i Europa og i verden for øvrig står overfor. Internasjonalt er det nå kanskje nettopp økningen i statsgjeld som bekymrer. De omfattende statlige finanspolitiske tiltak og økte overføringer bl.a. til arbeidsledighetstrygd og andre overføringer fra nasjonalstatene samt klart lavere skatteinngang gjennom finanskrisen, har ført til store budsjettunderskudd og ubalanse i mange land. Det som er problemet, er: Hvis det på noe tidspunkt i mange av markedene oppfattes som at det er en reell trussel at landene ikke er i stand til å ta vare på sin egen finansielle stabilitet, svikter også tilliten, og igjen kan vi oppleve tilbakeslag, slik vi bl.a. har sett i Hellas. Vi hadde en debatt her i går om den statsfinansielle situasjonen for statsregnskapet for landet Norge. Jeg må igjen si at det er grunn til å minne oss selv, her i denne forsamlingen, og befolkningen for øvrig om hvor ekstremt privilegerte vi er i Norge. De basketakene mange land nå står overfor, er dramatiske. Det betyr at det reviderte nasjonalbudsjettet vi skal vedta senere i dag, er preget av en stor økonomisk usikkerhet, og den økonomiske turbulensen som herjer i Europa, er en virkelighet som vi også langt på vei må ta inn over oss på et eller annet tidspunkt at allerede i dag påvirker Norge, og vil påvirke norsk økonomi. Men det er grunn til å minne hverandre om at tross alt står Norge overfor helt andre utfordringer enn mange andre land. Framover – gjennom den høsten vi står overfor, og i årene som kommer – må jobben i Norge først og fremst være å ta vare på de veldig gode resultatene regjeringen har klart å oppnå, sammen med norsk næringsliv, gjennom den første delen av finanskrisen. Vi må sørge for at vi har det vi kaller handlefrihet i finanspolitikken. Det handler rett og slett om at hvis en ny etterspørselsdrevet krise rammer landet vårt, må vi ha økonomiske muskler til også å kunne stå imot den og igjen øke oljepengebruken. Da må vi også tørre å ta oljepengebruken ned når situasjonen tilsier at det er riktig. Revidert nasjonalbudsjett er derfor ikke tiden verken for de mest kreative eller omfattende forslagene. Stø kurs og økonomisk lederskap er det som nå er målet. Jeg regner med at de partiene – spesielt ett av partiene – som her fra talerstolen nå i dag tidlig har fremmet omfattende nye påplusningsforslag over statsbudsjettet, vil redegjøre for hvordan man ser for seg det innenfor en økonomisk ramme som skal sørge for økonomisk lederskap og trygg styring i årene som kommer. Vi vet at norske bedrifter og arbeidsplasser ikke eksisterer i et vakuum. Våre bedrifter er avhengig av at andre land vil kjøpe varene deres. Derfor må vi aldri glemme at selv verdens rikeste land ikke kan leve på sedler og kronestykker alene. Vi er avhengig av å leve av hverandres arbeid og handel med andre. Da må vi som politikere være med på å ta ansvar ved å holde orden i eget hus, i egen økonomi. Det er det regjeringens forslag til budsjettrevisjon innebærer. Vi tar ned oljepengebruken – den er 17 mrd. kr lavere enn det vi la opp til i budsjettet i fjor høst. Konsekvensen – vi har hele tiden sagt at vi over tid skal dempe oljepengebruken og nærme oss 4 pst.-banen – er at avstanden til 4 pst.-banen nå anslås til knappe 26 mrd. kr, mot nesten 45 mrd. kr i fjor høst. Men innenfor denne rammen er det vår oppgave å få på plass tiltak og forslag som stimulerer til vekst og til å bevare og videreutvikle norske arbeidsplasser. Det gjør vi først og fremst gjennom å holde orden i økonomien, redusere oljepengebruken, men også ved å føre en aktiv næringspolitikk. Jeg skal helt kort komme tilbake til noen av de viktigste forslagene i innstillingen. For det første: Vi setter i gang en omfattende tiltakspakke, en verftspakke, på 200 mill. kr, som næringsministeren har presentert tidligere. Den inneholder bl.a. økning av rammen for GIEK. Det er tiltak som kommer til å være gode i mange av våre langstrakte, kystnære strøk, som er avhengig av gode vilkår for denne næringen. Samlet sett er dette en nødvendig tiltakspakke som vil bidra til å utvikle konkurransedyktige næringer, for å stimulere og realisere lønnsomme prosjekter og ikke minst legge til rette for omstilling – en omstilling vi må forvente kommer som følge av lavere etterspørsel etter mange av de tjenestene og varene denne næringen produserer. For det andre: Bevilgningen til arbeidsmarkedstiltak foreslås økt med 245 mill. kr i innstillingen etter at vi gjennom komiteens arbeid har flyttet litt på noen millioner kroner til styrking av arbeids- og utdanningsreiser for funksjonshemmede. Innsatsen vris i retning av tiltak som er mer hensiktsmessige og bedre tilpasset brukernes behov, og vi legger opp til at det vil være rom for om lag 75 000 tiltaksplasser i gjennomsnitt for 2010. Det er fortsatt rekordhøyt. For det tredje: Man skal ikke ha vært mye utenfor husets fire vegger i hvert fall her på Østlandet før man har lagt merke til at det har vært en krevende vinter og vår for jernbanen og etter hvert også på etterslepet på asfaltlegging og andre ting innenfor samferdsel og infrastruktur. Når det gjelder jernbanen, øker vi derfor bevilgningene til vedlikehold og utbedring av jernbanenettet med til sammen 276 mill. kr. Det er vel anvendte penger. Noen andre hovedpunkter i innstillingen: Politiet får mer penger til å uttransportere utlendinger som ikke har lovlig opphold. Vi styrker Vegvesenets budsjett for vedlikehold av asfalt og annet. Og vi retter opp en del mindre ting det har vært behov for å ordne. Jeg skal spare forsamlingen for å ramse opp hele listen, men det er en gjennomgangstone i alle forslagene at de er innenfor en økonomisk forsvarlig ramme som vil ta vare på utviklingen i norsk næringsliv – en forslagsliste som vil bidra positivt til arbeid, til økonomisk vekst og til sysselsetting. Ellers vil jeg bare kort helt til slutt nevne at det også gjøres flere viktige skatte- og avgiftsgrep i innstillingen. Vi fjerner avgiften på forbrenning av avfall. Det blir innført CO2-avgift på gass, og ikke minst den svært viktige saken – men kanskje en liten kuriositet – at tang- og taretrålerne nå blir fritatt for CO2-avgiften på mineralolje.(Munterhet i salen) Ja, den er viktig altså, folkens! (Munterhet i salen) Til slutt er det grunn til å nevne at det er spesielt én sak som har preget behandlingen av revidert nasjonalbudsjett her i Stortinget denne våren, og det er at spørsmålet om fullskala CO2-renseanlegg på Mongstad har fått en litt uvanlig behandling. Spørsmålet i sin helhet har blitt løftet ut av finanskomiteens behandling av revidert, og høringer og merknader i innstillingen er det energi- og miljøkomiteen som har ivaretatt. Vi har kun løftet hele den innstillingen inn i finanskomiteens forslag til vedtak. Jeg henviser til en egen bolk som kommer senere i debatten om disse spørsmålene. Oppsummert: Vi skal være glad for at vi har lederskap og en regjering som tar vare på norsk arbeidsliv, og som trygt skal lose oss gjennom flere faser i finanskrisen. Det er det aller viktigste vi som politikere i denne sal kan bidra med i forbindelse med revidert budsjett. Med dette legger jeg fram innstillingen fra finanskomiteen om RNB 2010.