Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-10-06:
Trontalen inneholder mange ord om hva Regjeringen skal gjøre i året som kommer. Men hvor er det blitt av barn og unge? Har den rød-grønne regjeringen glemt dem? Og hvor har det blitt av de aller svakeste av barna og ungdommene? Ikke ett ord er ofret på disse - til tross for at 40 000 barn nå er under en eller annen form for tiltak i barnevernet, og dette til tross for de utfordringene vi har på feltet. Vi har i den siste uken fått med oss at barneombud Hjermann og tidligere statsråd Dåvøy er bekymret for at reformen innenfor barnevernet ser mer på økonomi enn på behovet til det enkelte barn. Et svært godt, men et svært så trist eksempel på dette fikk vi se i NRK Brennpunkts reportasje om Camilla og Svalstuen forrige uke. En ungdom som slet med å komme seg på rett kjøl, fikk det ene avslaget etter det andre, og usikkerheten rundt hennes framtid var til å ta og føle på. Det var sikkert mange flere enn meg som satt igjen med både klump i halsen og et hvitt raseri mot myndighetene, som ikke bryr seg om hvordan barn og ungdom som er i risikosonen, har det. Dette kan ikke ha vært intensjonen med reformen. Fremskrittspartiet har ved flere anledninger advart mot å gå for fort fram. Vi har flere ganger påpekt at det er uheldig å avvikle tiltak som fungerer, før man har et skikkelig tilbud til de utsatte barna og ungdommene. Vi må ikke gjøre barn til kasteballer i system som åpenbart tenker mer på økonomi enn barns beste. Så vidt jeg husker, mente også SV dette den gangen reformen ble innført, men det ser det ut som de har valgt å glemme nå. Hvis man tror at denne historien om Camilla er et enkeltstående tilfelle, tar man feil, og det er særlig de «vanskelige ungdommene» som lider - de som ikke er ønsket noe sted, og som koster for mye penger. Norge, dette landet som slår seg på brystet for sin utmerkede behandling av mennesker som bor her, bryter altså både barnekonvensjonen og menneskerettighetene ved å la økonomi komme foran barns beste. Nå er det ikke bare det som bekymrer meg. Kanskje like viktig er det at det sitter byråkrater, som overhodet ikke har kontakt med barn, og bestemmer deres framtid. Altfor mange av de ansatte i Bufdir og Bufetat, regionskontorer og fagteam møter aldri barn og ungdom. Hvis de kunne tatt seg et obligatorisk år ute i kommunene hvor barna faktisk er, hadde de kanskje fått et nytt perspektiv på ting. Det er enkelt å avgjøre menneskers skjebne når man slipper å forholde seg til dem. Riksrevisjonen har flere ganger påpekt den manglende kontrollen av økonomien til Bufdir og Bufetat, noe som i og for seg er svært viktig å påpeke. Men hvor er det blitt av alle pengene? Hva er det som koster så mye mer i dag enn tidligere? Det statlige barnevernet har fått en økning på 1,3 milliarder kr siden reformen ble innført - en økning på over 1 milliard kr! Joda, vi har en økning av barn under omsorg, men ikke av en slik størrelse som Bufdirs økning er. Og joda, det er mange barn som får hjelp, men de aller fleste av disse barna får hjelp hjemme, og det betaler ikke Bufdir. Det er det kommunene som gjør. Så legger det statlige barnevernet gradvis ned de private barnevernstiltakene som virker, uten å se på om man har et tilsvarende tilbud. Og så bruker de anbudsprinsippet, som jo i og for seg er bra, men ikke slik man bruker i det statlige barnevernet. Her ser man alene på pris, uten å se på hvilken spesialkompetanse som foreligger. Man likebehandler så langt ifra de private og offentlige institusjonene, og man ser åpenbart ikke på kvalitet. Man tar ikke hensyn til at noen av institusjonsplassene må stå ledige, slik at man kan akuttplassere barn eller ungdom som trenger spesielle tiltak. Reformen fungerer ikke. Det er to ting som ser ut til å være kriterier for den sittende regjering og deres vurdering av barnevernsreformen. Det er at det skal være billig, og at det skal være offentlig. Fremskrittspartiet har støttet at man ikke skal plassere barn og ungdom i institusjoner i den grad det ble gjort tidligere, men vi støtter selvsagt heller ikke at det legges ned tilbud for de barn og unge som ikke kan plasseres i fosterhjem. Også disse barna fortjener et skikkelig tilbud, slik som Svalstuen og flere andre private barnevernsinstitusjoner som nå er avviklet, var. Barnevernet skal verne barn og unge som av en eller annen grunn ikke kan bo hjemme. De tiltak som det kommunale barnevernet foreslår, bør ikke overprøves av byråkrater(presidenten klubber) (presidenten klubber)