trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2015-10-06:
Jeg lot meg inspirere av representanten Trond Giske, som påsto at ingen regjering noen gang hadde overtatt et bedre og mer veldrevet Norge. Det er en historiefortelling jeg ikke kjenner meg helt igjen i. Vi overtok et enormt vedlikeholdsetterslep på mellom 80 mrd. og 120 mrd. kr bare på veinettet, 17 mrd. kr på jernbanenettet – et etterslep på jernbanen som økte med 1 mrd. kr i året fra 2005 til 2013. I august 2013 var det over 1 100 personer i soningskø, en kø som hadde tredoblet seg på fire år. Fra 2005 til 2013 økte antall personer i helsekø fra 200 000 til 280 000, og mens Norge fra 1996 til 2005 hadde en gjennomsnittlig produktivitetsvekst på 3 pst., hadde Norge under de rød-grønne en gjennomsnittlig produktivitetsvekst på bare 0,8 pst. Er dette virkelig det beste utgangspunktet? I mitt hode er arven som de rød-grønne leverte fra seg, ikke et godt utgangspunkt i det hele tatt. Det er et dårlig utgangspunkt. Men vi har tatt imot utfordringen, og vi har tatt grep. I år er det første året på flere tiår da etterslepet på vedlikehold innen vei og jernbane reduseres. I dag er det 800 flere ansatte i politiet, og oppklaringsprosenten har økt fra 37,5 pst. til 44 pst. Vi har fått på plass masse nye fengselsplasser, blant annet 242 midlertidige i Nederland, for å få bukt med de enorme køene Arbeiderpartiet etterlot seg, og som en langsiktig løsning har vi fått på plass 300 nye fengselsplasser som kommer på Sørlandet. Vi har åpnet for å bruke ledig kapasitet i private sykehus, vi har styrket økonomien, økt den innsatsstyrte finansieringen. Sist vi gjorde det, fikk det ganske raskt effekt på helsekøene. Nå har vi gjort det igjen, og vi ser at ventelistene reduseres. Det er omtrent ingen annen regjering som har hatt et bedre utgangspunkt enn den rød-grønne regjeringen. De hadde rent flertall, de kunne gjøre akkurat hva de ville, men det vi ser, er at etterslepet og det rød-grønne forfallet økte på veldig mange områder. Alle visste at norsk økonomi var sårbar, men Trond Giske og Arbeiderpartiet ignorerte advarslene og gjorde norsk økonomi stadig mer oljeavhengig i perioden 2005–2013. Advarslene er dessverre blitt til virkelighet, og mens den rød-grønne regjeringen opplevde at oljeprisen økte med over 200 pst. fra desember 2008 til april 2011, er det nå opp til Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen å styre norsk økonomi trygt gjennom et røft farvann med fallende oljepris. På mange områder er vi nå heldigvis på rett vei. Betydelige skattekutt på arbeidsplasser og massive infrastrukturinvesteringer er deler av oppskriften for å lykkes med en nødvendig omstilling. Jeg vil igjen påpeke at det for representanten Giske ikke var noe belegg for å påstå at vi hadde det beste utgangspunktet da vi startet jobben. Jeg vil heller påstå at de som hadde rent flertall, burde gjort en bedre jobb da de selv hadde muligheten.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Parlamentarisk leder for Høyre er opptatt av å fortelle oss at de følger folkets vilje. Statsråd Sanner fortalte oss at regjeringa lytter til innbyggerne, og at de har sørget for forutsigbare og gode økonomiske rammer for kommunene. Mulig det er forutsigbart, men det er i så fall dårlig nytt for kommunene. For hvis statsråd Sanner virkelig hadde lyttet, ville han ha oppdaget at det er svært få, om noen, kommuner som mener at de har gode økonomiske rammer. Det må være lov til å bli noe forundret over denne typen utsagn. Det er ikke noe folkekrav om lavere skatter her i landet. Det er ikke noe folkekrav om å selge Statskog. Det er ikke noe folkekrav om å endre arbeidsmiljøloven, tvert imot. Men hører regjeringa på det – nei. Svaret er at folket og vi ikke skjønner så mye. Nå sier folket at de ikke vil ha søndagsåpne butikker. Men hører regjeringa på det – nei. Elever, lærere og foreldre vil ha større lærertetthet i skolen. Men de blå-blå synes ikke det er noen særlig god idé. Det skulle vært interessant å få vite hvem det er Høyre snakker om når de hele tiden forteller oss at de lytter til folk og innbyggere. Resultatet av kommunevalget og gårsdagens meningsmåling kan vel heller ikke sies å være et bevis på at folk og innbyggere er spesielt fornøyd med lytteevnen til de blå partiene og regjeringa. Jeg har ikke sett en eneste aksjon eller noe krav fra folket rundt omkring i Norge om at forskjellene i landet må økes. Vi vil ha et samfunn med små forskjeller, sa statsministeren, men det er motsatt politikk som føres. Det gjelder skattepolitikken, trygdeordningene, konkurranseutsetting, privatisering og arbeidsmiljøloven. Vi har fått lovnader om at konsesjonslovene står for fall, og at salg av Norge er viktig. Skal vi tro lekkasjer fra kommende statsbudsjett, vil forskjellene mellom folk i dette landet bare fortsette å øke. Stadig mer forskning viser at land med små økonomiske ulikheter gir høyere vekst og er bedre rustet for omstilling. Men det bryr regjeringa seg lite om. Til dem som fortsatt mener at mer til dem som har mest fra før, fører til mer for alle, så viser all forskning at den teorien er feil. Derimot ser vi nå at avstanden mellom folk øker. Når en liten gruppe besitter mer og mer av kapital og rikdom, når det store flertallet får en stadig mindre del av kaka, når det føres en økonomisk politikk som ekskluderer og skaper ulikhet, kan det få alvorlige konsekvenser. Dette gir oss all grunn til å fortsette jobben for en politikk for fellesskap og små forskjeller, en politikk som er aktiv, kunnskaps- og næringsrettet, en politikk som skaper trygghet og frihet for enkeltmennesker, verdiskaping for fellesskapet og inntekt for den enkelte. Det er det som er løsningen på mange av de utfordringene vi nå står overfor, en løsning som er moderne og effektiv, og som tydeligvis flertallet av folket i dette landet vil ha. Til slutt: Høyre og Fremskrittspartiets mantra til nå i debatten har vært at vi er imot omstilling, vi vil ikke bygge landet, og, underforstått, at arbeidsledigheten er de rød-grønnes skyld. Jeg finner bare ett dekkende ord for det – det blir for dumt.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2015-10-06:
Tre tema har vært gjennomgående i denne trontaledebatten: 1. Norges bidrag til å skape trygghet og en bedre hverdag for det store antallet flyktninger, asylsøkere og migranter som er på vandring gjennom Europa 2. Klima- og miljøansvaret nasjonalt og internasjonalt 3. Omstillingsbehovet vi ser i næringslivet og den store økningen i arbeidsledighet deler av landet vårt opplever Høyres parlamentariske leder, Trond Helleland, sa i sitt hovedinnlegg i går at vi gjør hverandre bedre når vi utfordrer hverandres ideer og løsninger, og vi gjør hverandre dårligere når vi mistenkeliggjør hverandres verdier og motiver. Det er godt sagt og en utfordring til oss når vi står i en krevende situasjon. Vi opplever et turbulent arbeidsmarked. I min landsdel kunne Fædrelandsvennen lørdag fortelle at ledigheten øker med 18 pst. sammenliknet med samme tidspunkt i fjor. 4,1 pst står uten jobb på Sørlandet, og jeg tror vi ligger på landstoppen. En politikk for arbeid, aktivitet og omstilling er både nødvendig og velkommen. Det er en forutsetning for å skape et robust Norge og for å gjennomføre det grønne skiftet. Samtidig skal vi bygge et samfunn med muligheter for alle til å ha en trygg og god hverdag. Den viktigste velferden i folks liv er å ha en trygg jobb å gå til. Det gjør at vi kan betale huslånet, forsørge oss selv og familiene våre. Derfor er trygge arbeidsplasser og nye næringer som kan gi oss flere ben å stå på, grunnleggende for denne regjeringas prioriteringer – mens Arbeiderpartiet ikke prioriterte nye arbeidsplasser da Jonas Gahr Støre lanserte sine viktigste valgkampsaker i kommunene. Det er oppsiktsvekkende i den situasjonen landet vårt er i. Jeg er særlig glad for at regjeringa nå øker lærlingtilskuddet igjen, for tiltakene mot ungdomsledighet og for målrettede tiltak for ingeniører. Det treffer situasjonen på Sørlandet og Vestlandet godt. 350 nye arbeidsplasser for PPU betyr at en god del ingeniører kan videreutdanne seg til jobber i skolen, hvor vi trenger flere gode realfagslærere. Økte investeringer i infrastruktur betyr mye for å holde hjulene i gang. Høy sysselsetting og lav ledighet er grunnmuren i den norske modellen og nødvendig for å sikre velferden. Vårt samfunn har rygg til å bære dem som står utenfor arbeidslivet gjennom denne nødvendige omstillinga, som de rød-grønne kunne ha startet langt tidligere. Den muligheten må vi bruke nå mens vi har den.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-10-06:
De nye moteordene «grønt skifte» må gis innhold for at de skal bety noe for folk i dagliglivet. Hva er motsetning til grønt? I min verden er det svart. Grønt skifte er altså å gå i retning fra fossile til fornybare naturressurser. Det er å gå i retning av grønn energi: strøm fra vannkraft, jordvarme, solcellepaneler. Det er å gå i retning av biodrivstoff: bensin og diesel fra planter og trær. Det er å gå fra karbon som er fra fossil energi – fossilt karbon – til materialer med basis i grønt karbon. Grønt skifte er altså konkret. Å gå til et grønt skifte må bygge på at det må bli lønnsomt for folk og næringsliv. Lav oljepris vil gjøre det enda vanskeligere å få til lønnsomhet i foredling av dette grønne karbonet, enten det brukes til energi eller til byggematerialer. Derfor kreves det radikale nye økonomiske virkemidler, nye økonomiske rammebetingelser, for å få til denne lønnsomheten. Lønnsomheten må gjelde både i produksjon, i teknologiutvikling og i industriell bearbeiding av dette grønne karbonet – av råvarer fra primærnæringene, for det er det vi snakker om. I sin basis snakker vi om torsk, timotei og gran, for å være konkret. Vi snakker om at arbeidsvillig ungdom skal se framtid i dette nærings- og arbeidslivet, at en skal kunne utdanne seg med et håp og en drøm om at en skal gjøre noe som er interessant og samfunnsnyttig. Vi må altså stille spørsmål: Hva vi vil med fiskeriene, hva vil vi med jordbruket, hva vi vil med skogbruket? Et grønt skifte vil kreve skifte av politikk på disse områdene. Senterpartiet har lagt fram et konkret forslag om etablering av et grønt investeringsselskap for utvikling av teknologibedrifter, grønt karbon. Det er et forslag som nå er i næringskomiteen. Det er et forslag som konkret går inn på industrisiden, og som bygger på den tradisjonen vi har i Norge, nemlig et samspill mellom det offentlige, fagbevegelsen og private – altså samspillet mellom det offentlige, fagbevegelsen og private – for å sikre en industriell utvikling av produkter som har sin basis i det grønne karbonet. Dette er et viktig konkret innspill som kan gi innhold i det grønne skiftet, og det er innhold som nå trengs. Vi trenger ikke flere honnørord uten innhold.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-10-06:
Det er mange sterke ord om konkurrenter og venner og hva de har gjort og ikke gjort når det gjelder omstilling, sist fra representanten Gundersen. Høyres Erik Skutle sa tidligere at omstilling er langsiktig arbeid. Det er jeg helt enig i. Det er kontinuerlig arbeid, men nå er det ekstra behov for innsats fordi vi har satset for mye på olje, sånn at omstillingsbehovet blir enormt når prisene på olje og gass faller. Spørsmålet er da hva en skal omstille til. Her må vi være konkrete. Hvilke næringer skal vi satse på? Det er ikke nok – som representanten Gundersen snakker om – med kompetanse. Kompetanse er sjølsagt. Kompetanse må hele tida forbedres. Men det er kompetanse i forhold til hva du skal bruke den til. Hvilke næringer har man forutsetninger for i et internasjonalt marked å kunne bli konkurransedyktige på sett i forhold til de store internasjonale utfordringene, der klima er en av de store? Vi må gi innhold i det grønne skiftet. Vi må gi innhold i hva det er vi vil, konkret. Det er så mange familier og næringsdrivende som har blitt skuffet over Stortingets overordnede, generelle floskler som en ikke har kunnet stole på. Under den rød-grønne regjeringa fikk vi en skogpakke som inviterte til 500 mill. kr. satsing på Investinor. Det har vist seg ikke å fungere. De statsrådene som var med på det, må være med og ta sjølkritikk for at det ikke fungerte. Høyre hadde ikke noe bedre forslag. Så vi er egentlig alle i samme båt. Vi må ned på det praktiske. Vi må gi innhold i uttrykket «grønt skifte». Senterpartiet har lagt fram et forslag om et statlig, grønt investeringsselskap på 10 mrd. kr. Det er ingen kommentarer til forslaget. Det er ingen alternative forslag fra Høyre om hvordan vi skal industrialisere de produktene som har sin basis i fornybare naturressurser. Jeg synes at folk og næringsdrivende trenger klarere signaler fra Stortinget om hva det er vi legger i det som vi nå snakker så fint om. En må ha forutsigbarhet, en må ha lønnsomhet. Ungdommen må finne interesse i å utdanne seg i disse bransjene som en ser har framtidshåp. Men da må vi endre de økonomiske spillereglene. Det kommer til å koste store økonomiske midler. Vi har ennå muligheten i Norge. Vi må satse nå, for gjør vi ikke det, blir det vanskeligere og vanskeligere å ta de investeringene når problemene blir enda større enn det vi ser i dag.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Først vil jeg takke statsministeren for et godt innlegg. Situasjonen er alvorlig, og forutsetningene for å løse den er gode. Det er et alvorlig bakteppe: den finansielle situasjonen, ledighetstallene og den største humanitære krise og folkevandring vi har hatt siden annen verdenskrig. Mot denne bakgrunn skal politikken til regjeringa vurderes. Jeg registrerer at statsministeren verner om en dobbeltkommuniserende regjering og legitimerer tobudskapskommunikasjon om den praktiske politikk for å løse det hun selv omtaler som den største utfordringa for landet. Jeg er spent på de langsiktige konsekvensene av en holdning som etter mine begreper er en laissez-faire-holdning i et viktig tema. Trontalen inneholdt formuleringer det er fullt mulig å slutte seg til. Men når vi kommer til virkemiddelapparatet, trer forskjellene fram: Skattepolitikk som skaper større forskjeller, vi har 8. mars-markeringer som på 1970-tallet, arbeidslivspolitikk der hundretusener av arbeidstakere går i tog – generalstreik. Kan en huske når det var det sist? Jo, for 16–17 år siden. Jo sannelig, denne regjeringa fører oss tilbake til gamle dager på mange måter. Regjeringas manglende vilje til å lytte til det folk har å si, er foruroligende. Fengslet i Nederland ble innført til tross for massive innsigelser fra PST, advokater, pårørende, fagorganisasjoner og menneskerettsorganisasjoner. Søndagsåpne butikker skal gjennomføres, selv om motstanden er som herfra til Kirkenes. Det har ikke vært omstilling under Stoltenberg-regjeringa, lyder retorikken. Alcoa på Lista har omstilt seg etter 2009 i perioden fram til i dag, og de vil fortsette å omstille seg. Verdens reineste aluminiumsproduksjon er ikke kommet uten omstilling. Oljevirksomheten i Node-bedriftene som utviklet seg til deltakelse i den eksklusive verdensklassen, etableringen av Mechatronic Innovation Lab ved Universitetet i Agder, der regjeringa heldigvis fulgte opp Arbeiderpartiets satsing, eller Eyde-nettverket, som nå er på vei opp i elitedivisjonen for prosessindustrien. Kriminalomsorgen har ført til verdens laveste gjentakelseskriminalitet, og kriminaliteten har gått ned de siste årene. Sånn kan jeg fortsette. Er dette kommet fordi vi ikke har omstilt oss? Nei, omstillingene har gitt oss et kjempefortrinn. Det er derfor det er så viktig å ha et permisjonsregelverk som verner om å beholde den kompetansen disse omstillingene har gitt oss. Virkemidlene er forskjellige, selv om målene kan være de samme. Fellesskapsløsninger som det primære valg er nøkkeltjenester som utdanning og helse: Ja, sier Arbeiderpartiet. Nei, sier regjeringa. Skattepolitikk som fordeler og omfordeler: Ja, sier Arbeiderpartiet. Nei, sier regjeringa. Den norske modellen i trontalen omtales slik: Den største trusselen for den norske modellen er at vi ikke klarer å omstille oss i tide. Det er ingen trussel. Trusselen er at man ikke samarbeider med fagbevegelsen.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2015-10-06:
Det motsatte av det grønne skiftet er det sorte, sa Lundteigen. Nei, det komplementære til grønt er rødt. Det er altså ikke mer rød politikk vi trenger. Jeg har lyst til å ta opp et viktig tema fra trontalen, nemlig sikkerhetspolitikken. Vi ser en verden med økende terrorisme, organisert kriminalitet, piratvirksomhet og digitale trusler, som også betyr stadig mer omfattende konsekvenser for internasjonal stabilitet og utvikling. Krig i Syria og Irak og fremvekst av nye terrorgrupper byr på stadig større utfordringer. Konflikter og lovløshet driver mennesker på flukt og tiltrekker seg fremmedkrigere. Dette berører også Norge direkte. Sikkerhetspolitikken må tilpasses en ny tid ved å se truslene i sammenheng. Utvikling og sikkerhet er to sider av samme sak. Det er viktigere enn noen gang å føre en politikk som bidrar til stabilitet, forebygge radikalisering, voldelig ekstremisme, organisert kriminalitet og konflikter. Derfor er det gledelig å se at regjeringen rett før ferien presenterte en rekke tiltak og satsinger på dette feltet. Vi må behandle terrorisme, organisert kriminalitet, piratvirksomhet og digitale sikkerhetsutfordringer i en sammenheng. Det er viktig å fortsette det internasjonale og regionale samarbeidet med organisasjoner som FN, NATO og AU. Regjeringen vil også styrke berørte lands og relevante organisasjoners evne til å forebygge og bekjempe globale sikkerhetsutfordringer. Regjeringen oppretter nå et bistandsprogram på 100 mill. kr mot mafiavirksomhet og ulovlig handel. Dette inkluderer bl.a. menneskehandel og miljøkriminalitet. Og det foreslås å opprette et bistandsprogram på 100 mill. kr mot radikalisering, voldelig ekstremisme og terrorisme. Norge går altså ikke fri fra organisert kriminalitet, piratvirksomhet, trusselen fra hjemvendte fremmedkrigere, terrorisme og digitale angrep. Dette kan på lengre sikt true vår måte å leve på i vårt liberale samfunn. Derfor må vi trygge Norge, vår velferd, våre verdier. Vi må være bedre rustet til å møte det uforutsigbare, og her må vi arbeide langsiktig med en rekke virkemidler. På det internasjonale området må bistand, diplomatiske, justispolitiske og militære virkemidler spille bedre sammen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-06:
Statsministeren pekte på mange av de store utfordringene vi har foran oss. Noen av de utfordringene er internasjonale, dvs. de fleste av dem er det. Trusselen mot finansieringsgrunnlaget og den felles solidariske finansieringen av vår velferd er en av dem. Derfor er det store forventninger knyttet til forslag som nå kommer for å begrense den internasjonale gjemmingen av inntekter og formuer i skatteparadiser og i regimer, som gjør at de med sterkest rygg, som statsministeren sa, overhodet ikke er med og bærer noe lass, fordi de gjemmer seg bort. Dette er den store trusselen mot vår velferdsstat og finansieringen av den. Det er ikke at noen vanskeligstilte eller syke eller uføre får en inntekt det går an å leve av, eller at vi har en velferdsstat som hjelper folk som har et vanskelig liv. Det er ingen trussel mot velferdsstaten. Det er alle disse som gjemmer sine inntekter og formuer og ikke er med på en solidarisk finansiering. Da er det grunn til å minne om at mange av de selskapene som nå er med og spiser av pengene til felles velferd i omsorg og helse og andre tjenester, er nettopp disse selskapene. Når man inviterer til anbud på barnevern og eldreomsorg og andre ting, gir man oppdrag til selskaper som gjemmer seg i skatteparadiser, og på finurlig vis trikser de bort all inntekt, noe som gjør at de ikke er med på spleiselaget verken her eller der. En av de andre internasjonale truslene mot vår viktigste ressurs, nemlig mennesker, har vi sett avslørt i avisene de siste dagene, og det er dessverre heller ikke noe nytt. Det er saken om dem som kalles nedlasterne. Jeg tar den opp fordi jeg ser justisministeren sitter i salen. Det er grov utnytting av barn, som blir skadet for livet av overgrep, av mennesker som sitter og benytter billedmateriale fra andre som har begått overgrepene og dermed er en del av det, og selvfølgelig er det et problem. Jeg vet ikke hvor mange ganger Stortinget har diskutert disse tingene, og at det er disse vi skal beskytte. Jeg vet ikke hvordan det er mulig at man øker politiressursene så til den milde grad, men at dette likevel kan foregå. Noen av disse mennene som VG har avslørt, har jo også blitt tatt før. Det er ikke nye situasjoner. Jeg vil be om at justisministeren når han er her, tar ordet og redegjør for hvordan han vil sørge for at dette får førsteprioritet, for dette er meget alvorlig kriminalitet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-10-06:
SV har to forslag for å gjøre noe med de store utfordringene vi har på flyktningsida. Det ene er nasjonalt, nemlig en ny bosettingsordning. Der sier altså nr. 2 i regjeringen at vi skal sabotere den bosettingsordningen vi har i dag, som ikke fungerer godt nok. Dette vil gjøre at man ikke lykkes med å håndtere ansvaret. Og bosettings- og integreringsministeren sitter også her og har ikke sagt et ord. Det andre forslaget handler om å håndtere dette i europeisk internasjonal sammenheng, nemlig å bruke humanitærklausulen i Dublin-avtalen til å la være å returnere til land der systemet er i ferd med å bryte sammen. Jeg hørte statsministeren på talerstolen i stad referere til det forslaget som om det var at man ikke skulle returnere noen i det hele tatt. Jeg forventer litt mer saklighet og litt mer alvor fra statsministeren, at man tar det forslaget på alvor. Det er nemlig det andre europeiske land ser at de må nå.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Jeg registrerer at statsministeren svarer svært unnvikende både på spørsmål fra Gahr Støre om våre forslag til endringer i permitteringsregelverket og på utfordringen om hvordan kommunene skal tolke finansministerens uttalelser om bosetting. Samtidig synes jeg gjennom hele debatten at regjeringspartienes representanter har brukt svært mye tid på å karakterisere Arbeiderpartiets politikk framfor å snakke om sin egen politikk. Jeg tror Høyres Kårstein Eidem Løvaas brukte nesten hele sitt innlegg på å snakke om Arbeiderpartiets retorikk og politikk framfor å snakke om Høyres politikk. Helleland etterlyste samarbeidsvilje og konstruktive tiltak. Da burde vi kanskje kunne forvente en litt mer imøtekommende holdning når vi spør regjeringens representanter – et berettiget spørsmål, mener vi – hvordan kommunene skal forholde seg til sprikende signal fra regjeringen med tanke på den store utfordringen vi nå får med stadig økende ankomster av flyktninger, men også når det gjelder forslag som ble fremmet i Stortinget i går om endringer i permitteringsregelverket – for å nevne noe. Jeg tar regjeringspartienes opptatthet av Arbeiderpartiet framfor egen politikk som et tydelig tegn på at regjeringens representanter har mistet både selvtillit og ideer. Vi har lagt bak oss et lokalvalg. Lokalpolitikere har bedt om og fått folkets tillit, og med det følger et stort ansvar. Vi har sett for mange eksempler, mener jeg, på at kommuner har nektet medier innsyn i viktig informasjon, enten når det gjelder måter å organisere virksomheter på som hindrer innsyn, at folkevalgte ikke informeres godt nok av administrasjonen, eller det kan gjelde ansatte som nektes å snakke med journalister. Etter mitt syn representerer dette en demokratisk utfordring som vi må ta på alvor, og det passer godt etter et lokalvalg. Folk vet ikke hva som skjer, og de får ikke muligheten til reagere før beslutninger tas. Offentlig sektor skal være garantisten for åpenhet og garantisten for de ansattes ytringsfrihet. Denne høsten har vi muligheten til å ta grep. Vi skal ha en evaluering av kommuneloven og offentlighetsloven som er ventet like før jul. Jeg ønsker å fremme en interpellasjon til kommunalministeren om åpenhet i norske kommuner. Nyvalgte kommunestyrerepresentanter har nå en mulighet til å sette dette på dagsordenen og bidra til en ny åpenhetskultur i det offentlige Norge.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2015-10-06:
Denne regjeringen ønsker å skape pasientens helsevesen. Det betyr omstilling, nye arbeidsformer og ikke minst at pasientene skal få flere rettigheter. Dette er noe de ikke-sosialistiske partiene alltid har vært pådrivere for. Vi ønsker å innføre nye lovfestede rettigheter for pasientene. Denne regjeringen har også lagt til rette for at flere kan behandles på sykehus. Pasienter med lidelser innenfor psykisk helse og rus er prioritert, og denne gruppen har fått et løft med den nye regjeringen. Helseforetakene har fått i oppdrag å behandle flere. «Den gylne regel» er gjeninnført, og er en regel som sier at områder innenfor psykisk helse og rus hver for seg skal vokse mer enn somatikk. Regelen virker. Ventetiden på behandling i spesialisthelsetjenesten innenfor psykisk helse og rus er redusert med nesten ti dager. Sykehusene vrir nå sine prioriteringer i retning av å behandle pasienter med problemer innenfor psykisk helse og rus. I tillegg ble det i 2014 bevilget penger til 200 nye plasser til behandling hos ideelle organisasjoner. Vi ønsket at helseregionene skulle kjøpe flere tjenester av private og ideelle aktører med ledig kapasitet. Under rød-grønt styre fikk ikke rusinstitusjoner som Phoenix Haga i Østfold eller Finnmarkskollektivet behandle pasienter med rusproblemer. Det gjør de nå. Kompetansen var etterspurt. Vi har også varslet at vi vil gi 400 mill. kr til styrking av kommunale tjenester innenfor rus i 2016, som en del av opptrappingsplanen for rusfeltet. De som sitter nederst ved det helsepolitiske bordet er løftet fram med denne regjeringen. Det må være et tankekors for Arbeiderpartiet at det måtte til en blå regjering for å få til dette. Arbeiderpartiet er også imot reformen fritt behandlingsvalg, som ble vedtatt i våres. Reformen skal gi pasienter med problemer innenfor nettopp psykisk helse og rus rett til å velge og godkjenne behandlingsinstitusjoner – altså en ny rettighet. Fagrådet for rusfeltets hovedorganisasjon støtter dette. Gjennom avvikling av aktivitetstaket har også sykehusene fått mulighet til å behandle flere pasienter. Regjeringen har styrket sykehusenes økonomi og lagt til rette for vekst i sine to budsjetter, sammenlignet med det de rød-grønne klarte i løpet av åtte år. Arbeiderpartiet roper på mer penger, men er ikke villig til å innføre reformer som kommer pasientene til gode.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2015-10-06:
I går slo representanten Trond Giske fast at det ikke er Høyres eller Fremskrittspartiets ansvar at oljeprisen har falt, eller at det var Arbeiderpartiets ansvar at vi fikk finanskrisen. Han fortsatte med å si at politikken som iverksettes for å møte kriser, alltid er regjeringens ansvar. Også resultatene av politikken er regjeringens ansvar. Enhver regjering må til syvende og sist bedømmes på de resultatene man skaper. Jeg er helt enig, og derfor fant jeg fram noen avisforsider fra september 2013. Etter åtte år med oljebasert fart i økonomien skrev Aftenposten at økonomien bremset opp, og vi var på vei mot økende arbeidsledighet og lavere lønnsvekst. Det var arven etter de rød-grønne. Samme måned hadde Vårt Land overskriften: «Ernas nye regjering arver forfallsbombe» Ingressen lød: «Høyreleder Erna Solberg skal styre et land der skoler og sykehjem råtner på rot. Sju av ti kommunale bygg bør pusses opp, veier mangler asfalt, og norske kirker bør rustes opp.» Som vi alle vet, ble ikke arveavgiften fjernet før Høyre og Fremskrittspartiet la fram sitt første budsjett, så arven etter de rød-grønne kom med en betydelig kostnad. Den gode nyheten er at vi dermed har en konkret oppussingsliste i disse motkonjunkturtider: alt som råtnet på rot under de rød-grønne. Men vi må gjøre det smartere enn de rød-grønne gjorde under finanskrisen. Det er mulig at det ble skapt 300 000 arbeidsplasser under de rød-grønne, men ifølge LOs sjefsøkonom Stein Reegård tilfalt hele sysselsettingsveksten utenlandsk arbeidskraft. Nettoinnvandringen fra 2008 utgjorde nær 260 000, og LOs sjefsøkonom var ikke i tvil om at dette presset nordmenn ut av arbeidsmarkedet. Så jeg er helt enig med representanten Giske: Politikken som iverksettes for å møte kriser, er alltid regjeringens ansvar – i dette tilfellet: den rød-grønne regjeringens ansvar. Også resultatene er regjeringens ansvar – i dette tilfellet: den rød-grønne regjeringens ansvar. Enhver regjering må til syvende og sist bedømmes etter de resultatene man skaper. De rød-grønne skapte altså brems i økonomien, høyere arbeidsledighet, lavere lønnsvekst, et land som råtner på rot, og en sysselsetting som har presset nordmenn ut av arbeidsmarkedet uten å skape varige arbeidsplasser. La meg også legge til: 15 000 flere fattige barn fra den rød-grønne regjeringen, som lovte å fjerne fattigdom med et pennestrøk. Jeg har selv vært permittert. Jeg vet hvor vanskelig det er å få sin inntekt halvert samtidig som huslån og faste utgifter består, uten noen garanti for å få jobben tilbake. I 2014 ble det kuttet rundt 11 000 oljejobber uten at ledigheten steg. De fikk ny jobb der de trengtes mer. Skulle vi fulgt Arbeiderpartiets press, skulle disse gått lenger på halvert lønn før de likevel ble sagt opp. Denne regjeringen har vist seg å handle når det er nødvendig, og den bør fortsette som den stevner.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-10-06:
I går ble det sagt fra venstresiden at en regjering må ta ansvar for politikken som føres, og jeg tror det ble gjentatt i Politisk kvarter i dag at regjeringen må ta ansvar på sin vakt. Det er altså nivået vi er på nå. Selvfølgelig tar man ansvar. Selvfølgelig tar dette stortingsflertallet ansvar for den politikken som blir vedtatt i denne perioden. Men spørsmålet må jo stilles: Var Norge godt nok forberedt på den situasjonen som kom? Svaret er ganske enkelt nei. Arbeiderpartiet har snakket mye om sin arv i denne debatten. Talepunktene skal framføres med stolthet. Den sedvanlige selvtilfredsheten som preger Arbeiderpartiet, turer man fram med, uansett. Men det var altså slik at stigende ledighet ble spådd fordi Norge ikke var forberedt på omstilling. Det var grunnen til at Høyre i mange år hadde brukt tiden på å advare mot en økonomi som var for oljeavhengig. Den rød-grønne regjeringen gjorde det enkleste en politiker kan gjøre: reiste rundt i landet og lovet milliarder hit og dit. Da er det kanskje ikke så farlig at resultatene uteble. 15 000 flere fattige barn var resultatet. Lærere som ikke fikk den etter- og videreutdanningen de ønsket, var resultatet. Unge mennesker som ble usynliggjort i et velferdssystem som ikke klarte å forhindre utenforskap, var resultatet. Økonomiske framskrivninger som viste et framtidig budsjettunderskudd, var resultatet. Det er dette som er arven – arven etter den rød-grønne regjeringen, og det var her vi tok over. Det Norge trenger nå, er en ansvarlig økonomisk politikk, med et skattenivå som oppmuntrer til framtidige investeringer, en massiv satsing på infrastruktur, satsing på forskning og utdanning, og at vi gjenreiser arbeidsformidlingen i velferdssystemet vårt. I debatten kaller Arbeiderpartiet seg konstruktive, men man må spørre seg: Er det konstruktivt f.eks. å skape så stor forvirring rundt kommunereformen at egne kommunepolitikere reagerer? Er det konstruktivt å si at regjeringen ikke gjør ting regjeringen faktisk gjør? Er det konstruktivt ikke å kunne gi klare svar om skattepolitikken? Er det konstruktivt i det ene øyeblikket å framstille permitteringsregelverket som en statisk oppfinnelse for så å si at det må tilpasses arbeidsmarkedet? Å kalle Arbeiderpartiets oppførsel i denne salen for konstruktiv er å frata ordet enhver meningsfull betydning.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Jeg har lyst å sende en hilsen tilbake til foregående representant: Du verden for en ansvarsfraskrivelse og ikke minst en misbruk av ordet «konstruktiv», for den politikken Høyre fører i dag, er det motsatte av å være konstruktiv. Jeg hadde lyst å ta ordet fordi jeg var med i delegasjonen fra Europarådet som hadde studietur til Catania på Sicilia i høst. I et møte med deres fylkesmann ga hun uttrykk for at det selvsagt var vanskelig og ikke minst utfordrende å ta imot 300 000 flyktninger over to år. Men hun sa: Vi gjør det og vil fortsette å gjøre det, for det er vår plikt å hjelpe mennesker i nød. Men hun understreket: Vi forventer at resten av Europa tar sin del av byrden. Stikkordet her er Dublin-konvensjonen. Da vi senere på dagen fikk møte de 26 ungdommene som overlevde skipsforliset der over 800 mennesker omkom, forsto jeg hvor sterk den drivkraften som ligger i mennesker for å skape en trygg og god tilværelse for seg og sine, er. Dessverre har tusenvis av mennesker ikke oppnådd dette. De fant sin grav i Middelhavet. Hvem er disse menneskene som graver disse massegravene ute på havet? Jo, det er kyniske mennesker, for hvem menneskeliv ikke betyr noe – kun penger, forskuddsbetalt selvsagt. Deretter får menneskene på flukt bokstavelig talt seile sin egen sjø, hvor sannsynligheten for å dø på havet er stor, meget stor. Det siste jeg hørte på Sicilia, var at menneskesmuglerne nå har begynt å kidnappe hverandres flyktninger, for så å kreve løsepenger for dem. Det viser bare hvor kyniske menneskene kan bli. Dette må tas. Jeg har lyst til – på samme måte som Karin Andersen – å spørre justisministeren, siden han er i salen, om han kan fortelle litt om hvordan Norge jobber for å plukke fra hverandre denne typen nettverk, der menneskesmuglerne virkelig viser hvor onde menneskene kan være. Slike møter setter sine spor. Derfor tenker jeg mange ganger, i en setting hvor en partileder og statsråd i den norske regjeringen kan si til Kommune-Norge: Ikke ta imot de flyktningene som søker hjelp her, at det er lite verdighet i et slikt budskap. Det står i sterk kontrast til den jobben det norske mannskapet på «Siem Pilot» har som sitt varemerke, i både ord og handling. Hver flyktning som tas om bord, skal bli møtt med verdighet, og hver situasjon – uansett hvor hjerteskjærende den er – skal løses med verdighet.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Sittende regjering bruker mer penger over statsbudsjettet enn noen gang, men for hvert år som går, blir andelen til kultur for hele landet mindre. I kombinasjon med en stram kommuneøkonomi blir forskjellen mellom tilbudene kommunene gir, bare større og større. Norge har fått en kulturminister som er opptatt av å lete etter penger til kultur alle andre plasser enn i sitt eget budsjett. La det ikke være noen tvil: Vi har fått en kulturminister som har så armlengdes avstand til hverdagskulturlivet ute i Norge at hun har mistet øyekontakten. Regjeringen gjør det enkelt for meg å påpeke de manglende ambisjonene, men jeg skulle ønske det var vanskeligere. For taperne nå er de som lever livene sine ute i kommunene. Det er også kulturlivet, og de hadde trengt en forutsigbarhet for sitt viktige arbeid. Før sommeren ga et samlet storting kulturministeren i oppdrag i vedtaks form å omtale fem punkt spesielt i sin bibliotekstrategi. Det er forunderlig når økt satsing på innkjøpsordningen for barn og ungdom da blir oversett. Jeg tillater meg å spørre regjeringens representanter hva som er årsaken til dette. Det ville også vært naturlig å få en forklaring på hvorfor strategien ikke nevner en av bibliotekenes viktigste oppgaver. Det ville vært naturlig at musikk i det minste ble omtalt. Det er naturligvis en utfordring hvordan bibliotekene skal forvalte dette ansvaret når kulturministeren ikke har en mening om det i sin framtidige strategi for bibliotek. At regjeringen nå legger ned den over hundre år gamle bibliotektjenesten for norske sjømenn, er også et paradoks i et hav av flotte ord i bibliotekstrategien til kulturministeren med bakgrunn fra vestlandsperlen Karmøy. Jeg har bare én ting å si avslutningsvis: Jeg gruer meg litt til onsdag. Jeg aner at kulturministeren nok en gang er budsjettaperen i regjeringsforhandlingene – dessverre et villet tap.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Det har slått meg mens jeg har hørt på høyrepartienes talere både i debatten her og i andre debatter den siste tida, hvor bevisste de er på å sverte Arbeiderpartiet og å forsøke å så tvil om partiets ledere. Under Jens Stoltenbergs ledertid hørte vi fra Høyre: «Dette hadde ikke skjedd under Gro Harlem Brundtland.» Som om Høyre liksom hadde vært så glad i Gro Harlem Brundtland tidligere. Det var ledende Høyre-folk som kjørte kampanjen «Bli kvitt’a!» under Gro Harlem Brundtlands ledertid. Nå hører vi under Jonas Gahr Støre: «Dette hadde ikke skjedd under Jens Stoltenberg.» Som om Jens Stoltenberg var en bedre leder enn Jonas Gahr Støre. Dette gjøres selvsagt bevisst fra høyresida for å snakke ned eller spre usannheter om Arbeiderpartiet og dets ledere. Lengst gikk kanskje Høyres Kårstein Eidem Løvaas i gårsdagens debatt. Han sa: «Jeg savner det gode, gamle Arbeiderpartiet.» Hvorfor sa Eidem Løvaas det? Siden både Eidem Løvaas og jeg har tilknytning til hans hjembygd Sør-Odal, har jeg gått inn i valgstatistikken for Sør-Odal. I 1967, det året Eidem Løvaas ble født, fikk Arbeiderpartiet 67 pst. oppslutning i kommunevalget. Er det det Arbeiderpartiet Eidem Løvaas savner? I 1985, det året Eidem Løvaas hadde stemmerett for første gang, fikk Arbeiderpartiet også 67 pst. oppslutning i Sør-Odal, da ved stortingsvalget. Er det det Arbeiderpartiet Eidem Løvaas savner? Trykket Eidem Løvaas det Arbeiderpartiet til sitt bryst? Selvfølgelig gjorde han ikke det! Høyre og Eidem Løvaas har aldri hatt sansen for Arbeiderpartiet og aldri hatt sansen for Arbeiderpartiets ledere. De har aldri hatt sansen for verken Harlem Brundtland eller Stoltenberg, men de sier det i ettertid, i en strategi for å snakke ned dagens ledere. Og det gjør selvsagt Høyre bevisst – et parti som var imot allmenn stemmerett for menn, imot allmenn stemmerett for kvinner, imot åtte timers arbeidsdag, imot opprettelse av Statens lånekasse for utdanning, imot innføring av uføretrygd og imot lovfestet rett til videreutdanning. Så sier ikke jeg at alle disse reformene er Arbeiderpartiets fortjeneste alene, men arbeiderbevegelsen sto på barrikadene for disse reformene sammen med andre. Da de ulike brikkene i velferdssamfunnet ble vedtatt, skjedde det mot Høyres vilje. Det er sannheten. Når nye reformer er blitt vedtatt, har Høyre først protestert, så har de akseptert, og etter hvert har de applaudert. Men i førersetet har de aldri vært. Det er sannheten.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
I debatten i går sa Høyres Kårstein Eidem Løvaas at han savnet det gamle Arbeiderpartiet. Da jeg i debatten tidligere i dag utfordret ham på hva han egentlig mente med det, innrømte han at han nok ikke savner det gamle Arbeiderpartiet. Og det har han nok heller aldri gjort. Men Løvaas og Høyre sier ofte det fordi det brukes i en strategi der de mener å få fram at de som var ledere i Arbeiderpartiet tidligere, var mye bedre – en slags strategi for å sverte de nåværende lederne. Under Stoltenberg hørte vi det: «Slikt ville aldri skjedd under Harlem Brundtland.» Nå hører vi det under Støre: «Slikt ville aldri skjedd under Stoltenberg.» Men Høyre har aldri hatt sansen for verken Stoltenberg eller Harlem Brundtland. Det er sannheten. Høyre har aldri vært enig med Arbeiderpartiets ledere og er det heller ikke i dag. For Arbeiderpartiet og sosialdemokratiet har det aldri vært et spørsmål om vi skal ha enten stat eller privat. Vi trenger begge deler – både marked og styring. Ingen av delene er noe mål i seg sjøl. Det er ikke noe galt med markedet. Det har sine fordeler. Men markedet kan aldri løse de samfunnsmessige utfordringene. Markedet kan aldri stå for en fornuftig fordelingspolitikk. Markedet kan aldri ordne opp med helsevesen, utdanning eller fattigdomsbekjempelse. Markedet må fungere innenfor demokratisk bestemte rammer. Således høster vi av det noen kanskje vil kalle to system – det markedsmessige systemet og et system bygd på styring. Derfor er det ingen motsetning, som jeg hører enkelte fra Høyre nå si, mellom omstilling og det å ta vare på det vi har. Det er ingen motsetning mellom gode rettigheter for arbeidsfolk og høy produktivitet i næringslivet. Snarere viser vel mye dokumentasjon at det er en klar sammenheng mellom gode rettigheter for arbeidsfolk og produktivitet. Det er ingen motsetning mellom å ta vare på det næringslivet vi har, og å legge til rette for nye næringer. Vi må gjøre begge deler.
Siri A. Meling (Høyre), 2015-10-06:
Jeg skulle ønske representanten Myrli og hans kolleger i Arbeiderpartiet brukte mer tid på å snakke om sin egen politikk. Det kunne være interessant for flere. Jeg er glad for at både trontalen og statsministerens innlegg i dag fokuserte mye på de utfordringene vi møter i kjølvannet av en lav oljepris og stigende arbeidsledighet. I morgen legges statsbudsjettet frem, og det er allerede varslet at det vil være et budsjett for arbeid, for aktivitet og for omstilling. Vi trenger å legge frem løsninger på de utfordringene vi ser i dag, og vi trenger å gjøre Norge mer robust for fremtiden. Ved forrige nedgangsperiode, i forbindelse med finanskrisen for noen år siden, var situasjonen annerledes. Den gangen hadde vi en petroleumsnæring som gikk på høygir på en høy oljepris, og som hadde både et høyt og et stigende aktivitetsnivå gjennom denne krisen. I dag er situasjonen annerledes. Vi har ikke den samme trekkraften fra oljenæringen, og vi må ta omstillingsbegrepet på større alvor og finne frem til de bærebjelkene som skal bære velferdssamfunnet vårt videre fremover. I statsministerens innlegg i dag var hun tydelig på at en av hovedutfordringene våre fremover er å bygge en næringsstruktur som er enda mer klimavennlig enn den vi har i dag. Men samtidig understreket hun at petroleumssektoren fortsatt kommer til å være grunnstammen i vår økonomi i lang tid fremover, selv om den gjerne ikke vil bidra til de samme vekstimpulsene i økonomien som det vi har sett gjennom de siste tiårene. Det er lov å ha flere tanker i hodet samtidig. Vi må både kunne videreutvikle en petroleumsnæring samtidig som vi bygger opp andre industristrukturer. Og i et klimaperspektiv skal vi heller ikke glemme at oljen som produseres på norsk sokkel, har lave klimautslipp i sin produksjon sammenlignet med andre oljeprovinser, takket være både streng lovgivning og en leverandørindustri og en kompetanse som har svart på de utfordringene miljøet har krevd. Norge er i dag en stor gassprodusent, og vi må ta med oss det faktum at gass har halve klimautslippet av kull når det produseres til energiformål, og vil altså være en viktig del av en mer klimavennlig energiproduksjon fremover i Europa. Det aller viktigste er å skape nye jobber, både innenfor eksisterende næringsliv og i nye bedrifter, og vi har mange lyspunkter i dette arbeidet: Vi har en befolkning som har et høyt kunnskapsnivå, vi har et velfungerende partssamarbeid i arbeidslivet, vi har en regjering som satser på kunnskap, på forskning og på utvikling, og vår oppgave blir å tilrettelegge for at vi skal få god innovasjon og næringsutvikling og industrivekst fremover, med mange nye jobber.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Økende arbeidsledighet krever handling. For Arbeiderpartiet har alltid høy sysselsetting og lav arbeidsledighet og et nært og godt samarbeid med organisasjonene i arbeidslivet vært selve fundamentet og grunnmuren i den norske velferdsmodellen. Arbeiderpartiet legger til rette for vekst og nye arbeidsplasser med aktiv næringspolitikk. Vi vil ha et mangfoldig næringsliv i ulike regioner og lokalsamfunn og at hele landets ressurser blir tatt i bruk og blir utnyttet på best mulig måte. Arbeiderpartiet vil satse på fagarbeideren, sørge for flere læreplasser, oppdatere utstyr og maskinparker på fagutdanningene, satse på yrkesfaglærere, styrke fagskolene og bedre adgangen til å ta fagbrev og ikke minst sørge for et anstendig og trygt arbeidsliv i Norge. Arbeidsledigheten blant unge vokser. Tidligere var stigende ledighet blant unge et større fenomen i Europa. Nå er dette i ferd med å bli en realitet også i vårt land. Det er viktig å få på plass tiltak som hindrer at unge skyves ut i permanent arbeidsledighet. Arbeid gir den enkelte mulighet til å realisere egne drømmer og skape trygghet for seg selv og sin egen familie. Følgende står i trontalen: «Det å stå uten arbeid er alvorlig for den det rammer. Det offentlige apparatet er beredt til å bistå de som har blitt arbeidsledige over i nye jobber. Situasjonen for ungdom og andre utsatte grupper følges nøye.» I sterk kontrast til hva regjeringen selv uttaler, er situasjonen for en rekke bedrifter over hele landet meget kritisk. Regjeringen har valgt å sende ut attføringsarbeid på anbud. Det har nå medført at minst 60 pst. av volumet disse bedriftene står for, blir overført til kommersielle aktører. I Nord-Trøndelag vant Frisknett hele fylket. Det er også en kommersiell aktør. I Sør-Trøndelag har Euroskolen, en kommersiell aktør, tatt nesten hele fylket. På Fosen har de vunnet alle anbud. Dette innebærer nesten en halvering av tiltaksplasser fra årsskiftet og rammer Noris AS i Rissa, SAVA AS i Ørland og Bjugn og Fosen Vekst i Åfjord. Rosenvik AS på Orkanger er en annen bedrift som er sterkt rammet av denne anbudsrunden. Sju ansatte må gå fra årsskiftet. Dette er grupper som mister jobben sin, og som er meget usikre på hva framtiden vil bringe. Dette er arbeidsplasser som handler om bistand og oppfølging for utsatte grupper. Når det gjelder anbudsprosessen, er mitt klare inntrykk at regjeringen tilstreber å få kommersielle aktører til å utføre attføringsarbeid i framtiden. Dette vil i ytterste konsekvens medføre at den samfunnsoppgaven som attføringsbedriftene i dag har, vil bli avviklet. Arbeids- og sosialministeren ønsker et større mangfold av aktører i attføringsbransjen som begrunnelse for å konkurranseutsette flere skjermede tiltak. Det er absolutt det motsatte som skjer, for her skyves utsatte grupper ut i arbeidsledighet.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Jeg rakk ikke å avslutte mitt forrige innlegg, så jeg fortsetter der jeg slapp. Det var knyttet til anbudsutsettingen av attføringsbedrifter i Norge som arbeids- og sosialministeren har foretatt. Dette er bedrifter som har såkalte tilrettelagte tilbud knyttet til attføring, oppfølging og skjermede tiltak. Når mer enn 60 pst. av det som gjøres i dag rundt i landet, nå er mistet til private, store aktører med begrunnelsen at man ønsker et større mangfold i anbudsgivere, er det det stikk motsatte vi ser. Dette er alvorlig for den enkelte som har det tilrettelagte tilbudet, men også for lokalsamfunn som har små og store hjørnesteinsbedrifter som utfører disse oppgavene. Det er alvorlige virkninger av privatisering og anbudsutsetting av viktige institusjoner og oppgaver som den blå-blå regjeringen nå gjennomfører, og som rammer utsatte grupper i samfunnet vårt – noe som står i sterk kontrast til det regjeringen sier og prøver å gi inntrykk av. En annen utsatt gruppe som rammes av regjeringens politikk, er pasienter som trenger et godt psykisk helsetilbud. Vi ser nå at St. Olavs hospital bl.a. har foreslått at Orkdal distriktspsykiatriske senter skal få redusert sine bevilgninger med 3 mill. kr, noe som betyr fem sengeplasser eller fire årsverk. Det handler om sentralisering fra distriktene og inn til byene. Vi ser også at det er foreslått å legge ned akuttilbudet ved Orkdal sykehus med begrunnelsen at det er mer effektivt å legge det til Trondheim – til St. Olavs hospital. Dette rammer selvsagt dem som bor rundt omkring i distriktene, og det gode helsetilbudet som er der, og ikke minst alle de gode fagarbeiderne som jobber ved DPS-ene, ved sykehus og andre helsetilbud i regionen. Ved valget nå i de 428 kommunene så vi at det var en klar rød-grønn vind. Det var et klart varsku til høyresiden om at vi ikke ønsker mer sentralisering. Vi ønsker mer desentralisering, der folk bor, og at oppgavene må løses der. Vi som tilhører den ikke-konservative gruppen her i Stortinget, ønsker en mer rettferdig fordeling som sikrer gode og trygge velferdstjenester over hele landet, og ikke en skattekuttpolitikk som demonterer landet vårt bit for bit.