May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-10:
Vi behandler i dag Dokument nr. 8:85 for 2003-2004 fra stortingsrepresentant Inga Marte Thorkildsen og undertegnede om opprettelse av krisesenter for barn i de fem barnevernsregionene. Dette forslaget ble fremmet av undertegnede i juni, sammen med forslaget om en ny avhørsmodell av barn, barnehuset. Jeg har sittet i en gruppe i Nordisk Råd som har hatt som mandat å se på barns oppvekstvilkår i Norden, i Nordvest-Russland og på Grønland. Det er en negativ utvikling i våre land som viser at mange barn og unge sliter og trenger tiltak fra det offentlige for å få en bedre hverdag og framtid. Jeg har besøkt krisesentre for barn, og jeg syns det er veldig trist at ikke komiteen går inn for en utredning av og en støtte til dette nødvendige og gode tilbudet. Dette er et tilbud hvor barn og unge på eget initiativ og egne premisser kan få hjelp. Forslaget går ut på at det opprettes et lavterskeltilbud bemannet med høy kompetanse, som kan vurdere barns situasjon og henvise det videre til det tilbudet barnet trenger. Dette er et tilbud som fungerer meget bra i andre land. Selv har jeg besøkt et slikt senter i Riga, som var et godt tilbud med høy kompetanse som mange barn oppsøkte av ulike grunner, f.eks. gatebarn, barn utsatt for overgrep og barn som trengte litt ro for å finne ut av ulike problemstillinger. Vi trenger forskjellige tilbud til barn og unge, fordi flere barn og unge trenger hjelp. Barn er forskjellige, og de har ulike problemstillinger. Et lavterskeltilbud som et krisesenter hadde vært et godt supplement til eksisterende tilbud. Et krisesenter for barn er ikke tenkt tilknyttet barnevernet. Dette skal være et lavterskeltilbud som barn kan oppsøke selv. Her skal man kunne være fra noen dager opptil noen uker ettersom man trenger det. Det skal være et forebyggende tiltak hvor barnet møter et tverrfaglig team som går inn og vurderer videre hva barnet trenger. Det kan være barn som har vært utsatt for traumer, eller barn som lever i en vanskelig livssituasjon og trenger en pause fra hjemmesituasjonen. De skal, som jeg har sagt før, få sin situasjon vurdert og få snakke med fagpersonell. Dette skal være et sted hvor barn og unge selv ut fra eget initiativ kan få hjelp på egne premisser. Dette er ikke en barnevernsvakt som de fleste stedene i landet kun er en telefon. Det er ikke slik at barnevernsvaktene rundt omkring i dette landet er et mottakssted. Jeg kommer selv fra en stor by med masse problematikk, og barnevernsvakten er kun en telefon. Det er for mange barn og unge en høy terskel for å henvende seg til barnevernet – barn er lojale mot sine foreldre, og mange opplever at det er vanskelig. Tilbudet kan heller ikke sammenliknes med et krisesenter for voksne, slik saksordføreren har skrevet. Dette skal være et undersøkelses- og behandlingstilbud for barn, og skal kanalisere barna videre til det tilbudet som er best egnet for dem. Det kan være barnevernet, men det kan også være andre tilbud. De fem barnevernsregionene er valgt fordi vi må starte et sted og se hvor stort dette behovet er. Det er altså tenkt slik, akkurat som ved Barnehuset på Island, at fagpersonell kan reise ut i distriktene til de barna som henvender seg til dem. Dette tilbudet fungerer veldig bra andre steder. Barnehuset på Island er en annen modell, som retter seg inn mot barn og unge som er utsatt for seksuelle overgrep. Det er også et forslag som nå ligger til behandling. Vi trenger ulike tiltak i Norge for å møte den vanskelige situasjonen mange barn og unge lever i. Vi har en negativ utvikling, med vold, mer psykiske lidelser og mer rus blant barn og unge, som trenger et mangfoldig hjelpeapparat. En kan ikke si at dette ikke er et bedre tilbud enn det vi har i Norge i dag til barn og unge. Dette er et viktig og nødvendig supplement i andre land, som fungerer veldig bra, noe komiteen burde ha vurdert i sin behandling av dette forslaget. Jeg vil ta opp SVs forslag.