Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2001-12-04:
Som nyvalgt stortingsrepresentant vil jeg innledningsvis få lov til å skryte litt av komiteen og den måten jeg har opplevd at komiteen har jobbet på. Den vilje som samtlige partiers representanter har vist for å finne fram til løsninger som alle kan stille seg bak, har imponert. Komiteen har samlet sett vist stor vilje til å ta et justispolitisk ansvar gjennom å søke fellesløsninger. Det har ikke vært slik i alle de øvrige politiske fora som undertegnede har deltatt i. Totalt sett gir denne arbeidsformen inspirasjon og inngir samtidig tillit og utfordringer. At komiteen har søkt felles- og flertallsløsninger betyr ikke at det ikke finnes store politiske skillelinjer. Og slik skal det være. Komiteen har gjennom sine fellesmerknader bl.a. pekt på at rask reaksjon og balanse i straffesakskjeden er viktig. Det slutter selvfølgelig Fremskrittspartiet seg til. Men det må da samtidig være et paradoks for de partiene som har vært i regjering, at dagens situasjon ikke er bedre enn hva tilfellet er. Vi trenger mer politi, domstolenes kapasitet må økes, og det samme gjelder for kriminalomsorgen. Hvordan dette skal kunne løses innenfor dagens rammer, er uforståelig for oss i Fremskrittspartiet. Det finnes kanskje noen som tror at alt kan løses med gode ord og tanker, men realiteten er at penger må til. I motsatt fall blir resultatet svært utilfredsstillende. Et annet område som bekymrer og utfordrer komiteen, er den økende barne- og ungdomskriminaliteten. Her må man finne en løsning. I motsatt fall vil problemene bare øke på, og med dagens rammer er i allfall ikke justissektoren i stand til å håndtere dem. Tidligere kunne man kanskje ha bedt Forsvaret om hjelp, men de har om mulig enda større problemer. Gjengkriminalitet er også et problem som vårt samfunn er nødt å forholde seg til. Fremskrittspartiet ser med spesielt stor bekymring på gjenger som hovedsakelig består av innvandrerungdom. Mange av disse ser ikke ut til å akseptere norske lover og regler. Det fører igjen til økende problemer, samtidig som det fører til vansker for dem med tilsvarende bakgrunn som overholder vårt regelverk. I slike tilfeller må vi i fellesskap vise at disse holdninger og den slags atferd er uakseptabelt, og at dette vil bli slått hardt ned på. Innen politiet og domstolene er det foretatt store omlegginger, og disse etatene må nå vise at de framstår som mer handlingsdyktige i tiden som kommer. Omstruktureringene må gi seg utslag i økt produksjon. Frigjorte midler som følge av endret struktur må benyttes til å styrke andre områder innen justissektoren. Fremskrittspartiet har innsett at det må midler til for å komme videre, med andre ord, vi styrker politiet. Mer synlig politi betyr mindre kriminalitet. Domstolene sliter med etterslep av saker, noe som er uverdig for et rikt land som vårt. Fremskrittspartiet har derfor i sitt alternative statsbudsjett styrket domstolene med 50 mill. kr – fordi det er nødvendig. Videre har også vi i Fremskrittspartiet erkjent at kriminalomsorgen ikke er tilfredsstillende utbygd. Det bekreftes ved at det står ca. 1 600 mennesker i kø som venter på å få gjøre opp for seg. Av respekt også for disse må kriminalomsorgen styrkes, noe vi har gjort ved å tilføre 84 mill. kr til sektoren i vårt alternative statsbudsjett. I forhold til kriminalomsorgen har Fremskrittspartiet vært en forkjemper for å gjøre ting annerledes enn før. I erkjennelsen av at dagens rammer ikke strekker til, må noe gjøres. Fremskrittspartiet har derfor vært en pådriver for at private skal kunne drive fengsler i Norge. Vi ser på det som et supplement og ikke som en trussel mot det bestående. Og faktum er jo at det offentlige, gjennom sine rammer, på grunn av manglende politisk vilje fra de øvrige partiene ikke makter å ta unna det behovet som eksisterer. Derfor mener vi at andre må være med og styrke omfanget gjennom driftsavtaler med kriminalomsorgen. Fremskrittspartiet mener også at en bør vurdere å kjøpe soningsplasser i utlandet dersom det finnes ledig kapasitet. Så langt har et flertall i komiteen kun sluttet seg til at private skal kunne bygge fengsler her til lands – et skritt i riktig retning, men dessverre så altfor kort. Det som dog er positivt, er at et flertall i komiteen har sluttet seg til Fremskrittspartiets initiativ om å benytte seg av forsvars- og sivilforsvarsanlegg for å bedre dagens kapasitet. Det synes vi er svært positivt. Et annet område hvor komiteen har uttrykt ønske om ytterligere innsats fra Regjeringen, er i forhold til personer som overføres til § 12-soning. Innen dette området finnes det i dag ulike tilbud, og komiteens flertall har påpekt nødvendigheten av at det inngås hensiktsmessige og kostnadseffektive driftsavtaler med private behandlingsinstitusjoner. I så måte vil jeg få lov til å peke på at stiftelsen RI-BO i Nordland bistår nettopp denne gruppen dømte på en positiv måte. Det er bl.a. gjennom å ha flere aktører at disse tilbudene videreutvikler seg. Det skal selvfølgelig være slik at det overordnede ansvaret, både økonomisk og faglig, skal ligge hos offentlig myndighet, men mangfold skaper bedre tilbud enn det monopolsystemene gjør. Fremskrittspartiet vil derfor følge opp dette arbeidet videre i tiden som kommer. Det primære må være at også denne gruppen personer må gis soningstilbud som er korrekte i forhold til deres funksjonsnivå. I motsatt fall blir det helt feil. Samtidig er det et annet vesentlig moment, nemlig at samfunnet også skal beskyttes mot disse menneskene og deres kriminelle atferd. Siden det dessverre er et hovedproblem at justissektoren ikke får tilført nødvendige midler, har Fremskrittspartiet som mål å komme med forslag til nye måter å løse oppgavene på. Det har vi gjort i forhold til kriminalomsorgen og soningskøene. En annen utfordring er de utgiftene som påføres i forbindelse med fangetransport i ulike sammenhenger. Dette feltet er vanskelig å budsjettere og vil derfor kunne gi svingninger. For Fremskrittspartiets del mener vi at tiden nå er moden for å konkurranseutsette deler av denne oppgaven. Og det har et flertall i komiteen støttet opp om. Etter tilbakemeldinger fra bl.a. Falken, forventer vi nå at det vil bli fokusert mye mer på utgiftene innen dette området. På bakgrunn av innspill fra justiskomiteen ser vi fram til at Justisdepartementet tar tak i saken og lager et opplegg som gjør at også private firmaer gis anledning til å konkurrere. At man unngår monopol innen tjenesteyting er et positivt bidrag, som gir de økonomisk ansvarlige flere referanser å vurdere tjenesten ut fra. Fremskrittspartiet har med stor interesse videre registrert at justisministeren ser positivt på de endringer som flertallet i komiteen har kommet fram til. Det vil derfor være slik at de private nå må bevise egne påstander; at de faktisk er minst like gode faglig sett, til en fordelaktig pris. Som en del av komiteens innstilling fremmes det et forslag om en slik prøveordning vedrørende fangetransporten. Her, som innen fengselsdrift og soning for dem som i vanlig forstand er soningsudyktige, skal det overordnede faglige og økonomiske ansvar ligge hos statlige myndigheter. På den måten vil det være ryddige forhold til både offentlige og private instanser som konkurrerer innen samme fagfelt. Det kan ofte virke som om det norske folk i mange sammenhenger kun er en stor inntektskilde for staten. I så fall må en kunne spørre om det viktigste er staten eller folket. Som ombudsmann for folk flest vil mitt svar selvfølgelig være folk flest. Det er derfor med stor glede jeg registrerer at en samlet komite har avvist Bondevik-regjeringens forslag om å øke passgebyret, noe som ville påført det norske folk en utgiftsøkning på 15 mill. kr. Det er positivt og fornuftig, ikke minst med tanke på at disse gebyrene ble økt med 29,3 mill. kr for inneværende år. Sånn sett framstår avvisningen som både rettferdig og fornuftig. Nå er det jo ikke slik at politikk nødvendigvis oppfattes som verken rettferdig eller fornuftig, men i dette tilfellet har påstanden sin berettigelse. Innen redningstjenesten er det mange store utfordringer i tiden som kommer. Redningshelikoptertjenesten skal behandles av Stortinget våren 2002, og et nytt radiosamband, TETRA, skal innarbeides og utvikles slik at de tre nødetatene får et felles radiosamband. På denne måten bør tjenesten bli forbedret i forhold til det som er situasjonen i dag, og en samordning til et felles nødnummer vil gi innbyggerne en enklere tilgang til nødhjelp. Videre skal Sårbarhetsutvalgets melding følges opp. Som en konsekvens av det som skjedde i USA den 11. september, står også vårt samfunn overfor utfordringer som vi for kort tid tilbake så på som urealistiske i et godt og trygt samfunn som vårt. Det trodde man muligens i USA også. Faktum er at slike forhold som det Sårbarhetsutvalget pekte på, er nettopp forhold vi må være i stand til å håndtere i en gitt situasjon. Vår fordel er at vi har økonomi til å løse oppgavene, samtidig som vår gode økonomi gjør oss svært utsatte. Det er et tankekors og et faktum som vi må leve med. En hovedutfordring for de øvrige partiene blir nå å følge opp Fremskrittspartiets satsing, slik at de misforhold som er i straffesakskjeden, rettes opp. Avslutningsvis vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.