Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
Før jeg begynner på mitt innlegg, må jeg få lov til å si at jeg forundres over at trykket i Venstre er så mye større når de er i denne sal, enn når de er i regjering. Det ble, som Riksrevisjonen har sagt til oss, ikke gjort noe for å fjerne noen i Forsvarets overkommando i de to årene som Bondevik hadde regjeringsmakt. Men nå er vi da endelig der da den store saka om omlegginga av Forsvaret skal bli vedtatt. Det har vært nedlagt mye arbeid både innad i Forsvaret, i det politiske liv og i departementet, og mye arbeid vil gjenstå i Forsvaret etter denne dagen også. Mange frustrasjoner blant de ansatte har det vært, og ennå er de ikke helt slutt, vil jeg tro. Mange regnestykker er blitt regnet, og forskjellige resultater er kommet fram overalt. Det gir grunn til bekymring og gjør det ikke lettere å ta vanskelige avgjørelser her i huset. Mitt håp er likevel at når vedtakene er blitt fattet, så samles man om å gjennomføre dem. Det har ikke alltid vært tilfellet i Forsvaret inntil i dag. Denne gangen håper jeg at treneringer ikke vil finne sted. Sjøl om ikke alle vedtakene vi er blitt invitert av Regjeringa til å fatte, vil bli fattet, er det likevel slik at de aller fleste forslagene fra Regjeringa vil bli vedtatt i kveld. Noen få videreutredninger vil bli gjennomført de kommende måneder. Forsvaret har i mange år nå vært gjenstand for strukturomlegginger, både i Luftforsvaret og i Sjøforsvaret. Jeg er bekymret for at den strukturen vi vedtar i dag, ikke helt vil passe inn i den økonomiske rammen, sjøl om den økonomiske rammen er blitt økt betraktelig. Det er viktig at de ansatte nå kan få konsentrere seg om den egentlige jobben sin, og ikke bare holde på med nye utredninger. Uansett om debatten går høyest om økonomiske rammer, nedleggelser og flyttinger, er og blir de ansatte det viktigste vi har i Forsvaret. Derfor er personal-, familie- og rekrutteringspolitikken svært viktig, men det er også viktig at det er rom for riktige investeringer, slik at de ansatte kan utføre sin jobb på en tidsriktig måte. Og så er det viktig at Forsvaret fortsatt arbeider for å få opp kvinneandelen. Jeg vil påstå at det vil bli et bedre forsvar med flere kvinner, også i høyere stillinger. Mens Bondevik-regjeringa vendte tommelen ned, stod Arbeiderpartiet og Høyre samlet gjennom hele denne stortingsperioden om at de nye MTB-ene av Skjold-klassen skulle bygges. Jeg er derfor spesielt glad for at vi er blitt enige om at det skal bygges fem nye MTB-ere. Disse fartøyene er flotte, funksjonelle, raske og hypermoderne, utviklet og bygd i Norge for norske forhold. Mange har de vært som har stått på i kampen for Skjold og de arbeidsplassene denne bygginga vil føre til. Langs vår lange kyst er det oppgaver nok å ta fatt på: tilstedeværelse, avskrekking og hjelp i nødssituasjoner er noen av dem. Når vi nå bestemmer å legge ned de aller fleste av sjøforsvarsdistriktene, som vi akkurat faktisk har opprettet, og dermed vil få langt færre ansatte i ledelsesstrukturen i Sjøforsvaret, mener vi at det må være rom for å drifte MTB-flåten uten at det skal gå ut over andre deler av det operative Sjøforsvaret. Ut av kontorene og over i fartøyene i praktisk sjømannskap ute langs vår lange kyst, må være målet. Mindre byråkrati og mer praktisk arbeid må gjelde også i Forsvaret i framtida. Jeg er også svært glad for at Kystvaktas base fortsatt forblir på Sortland, og at deres viktige arbeid kan videreføres. Her er tilstedeværelsen viktig, men svært viktig er også fiskerikontrollen og den hjelp Kystvakta gir i nødssituasjoner. På Barentshavet er den norske Kystvakta en øyeblikkelig hjelp for alle mennesker fra alle nasjoner som har sitt virke der oppe, og iallfall på vinterstid er det ingen helgedag å arbeide på Barentshavet. Forsvaret av Norge er bygd opp over tid over hele landet, og mang en forsvarskommune har nytt godt av å ha trygge og gode arbeidsplasser i Forsvaret og de skatteinntektene Forsvarets ansatte har ført med seg. Mange lokalsamfunn har også nytt godt av de ansatte i Forsvaret og deres familier, deres kunnskaper og engasjement. Men det er en kjensgjerning at mange enheter er dyrere å drifte enn færre og større, dessverre. Det dreier seg ikke bare om at hver leir eller mo skal ha sin ledelse og sin struktur, men enda mer om at Norge på lik linje med alle andre land har hatt en eventyrlig teknologisk utvikling. Nå kommuniserer vi via mail, mobil, tekstmeldinger og videokonferanser, og sjeldnere via telefaks, seminarer, konferanser og fysiske møter. Dette er en virkelighet som hele det norske samfunnet må ta innover seg, også Forsvaret. Den nye teknologien gjør noen oppgaver overflødige, men den er dyr å kjøpe inn, og den blir fort foreldet. Det snakkes spesielt fra sentrumspartiene om sentralisering, men i virkeligheten er det en tilpasning til dagens teknologiske virkelighet. Det er en utvikling vi kan mislike eller like, men uansett må vi som er valgt til å ha ansvaret, ta denne utviklingen på alvor og forholde oss til den på en offensiv måte. På samme måte som ny teknologi gir oss nye muligheter, har den også sine sidevirkninger. Det trengs færre mennesker enn før til å gjøre de samme jobbene. Forsvaret har vært flink til å utdanne sine folk i alle grener og på alle vis til de viktige oppgavene de har i inn- og utland. Men de har ikke vært like flinke overalt til å samarbeide med hverandre innenfor de samme utdannelsesgrenene på tvers av forsvarsgrenene. Den omlegginga vi nå vedtar, vil sørge for at et samarbeid nå vil bli det normale og ikke unntaket. Vi er også opptatt av at utdannelsen på krigsskolenivå og oppover snarest mulig må aksepteres på linje med sivile utdanninger. Nesten alle fylker mister noe i denne omlegginga. Noen få får noe mer enn de har i dag, men det vanskelige er å legge ned. Det er vondt for de ansatte, for noen helt uforståelig. Det er sårt og vanskelig for lokalsamfunnene, nesten ufattelig, når vi ser på de flotte, gamle, velholdte, historiske stedene som har gitt sine lokalsamfunn identitet, trygghet og stolthet. I mitt hjemfylke, Vestfold, gjelder dette leiren i Stavern. Jeg tror ordet «sorg» er det eneste ordet som dekker og er den rette beskrivelsen på manges personlige følelser når vi nå erkjenner det faktum at nedleggelsen blir vedtatt her i kveld. I ettertid må alle gode krefter samles i stat og kommuner for å ta vare på de kulturhistoriske nasjonalskattene, slik at allmennheten i framtida kan nyte godt av de vakre naturperlene som Forsvaret ikke lenger trenger. Men livet er slik at sorger og gleder følger hverandre. I Vestfold vil vi nå få beholde Luftforsvarets stasjon på Mågerø på Tjøme med dertil hørende skolevirksomhet, noe jeg setter stor pris på. Befalsskolen på Karljohansvern i Horten vil i framtida bli Sjøforsvarets befalsskole, men sjøforsvarsdistriktet og orlogsstasjonen må legges ned. Derimot vil det tekniske verkstedet som gjør mange gode jobber for Forsvaret, bli beholdt i Horten. Om vi vil få beholde Kongelig Norske Marines Musikkorps i Horten, vet vi ikke helt før avstemmingen er ferdig her i kveld. Men vi i Arbeiderpartiet vil iallfall stemme for det.