Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Forrige gang jeg var statsråd, skjedde det et skifte i internasjonal politikk. Fra å være et område som var uinteressant for de fleste, beveget utviklingspolitikken seg fra en randsone inn mot sentrum av det som man i internasjonal politikk var opptatt av, og stod på øverste del av dagsordenen under G8-møter. Amerikanske presidenter og franske desslike var opptatt av gjeldslette og av å få et gjennombrudd for fattigdomsbekjempelse. Nå, halvannet år etter, har det skjedd enda mer. Forrige helg var jeg i Ottawa på et møte med IMFs og Verdensbankens styrende organer. Der var det to saker som stod på dagsordenen: For det første konsekvensen av den 11. september for internasjonal økonomi, ikke minst for de mange utviklingsland som er meget hardt rammet av den nedgangen man har opplevd, og for det andre hvordan vi i fellesskap kan nå tusenårsmålene, som det heter, målene om halvering av antall mennesker som lever i ekstrem fattigdom, innen 2015. Det er åtte ulike mål, bl.a. på områdene grunnutdanning, barnedødelighet, mødredødelighet osv. Ja, her er det klart at alle må gjøre sitt, enten det er utviklingslandene eller oss. Det som er gledelig, er at det er større enighet enn noen gang, og større enighet enn på lenge. Her satt altså Kofi Annan, James Wolfensohn, som er president i Verdensbanken, og Horst Köhler, som er president i Det internasjonale valutafondet, IMF. Alle har gjort det å nå fattigdomsbekjempelsesmålene til en felles sak og til en felles dugnadsjobb. Det er større enighet, men det er også store utfordringer. Og det er tre ting som har skjedd de siste par årene som har bidratt til dette: For det første begynte det i 1999/2000, da vi fikk et gjennombrudd for gjeldslette internasjonalt. Og selv om det er langt igjen – og det er svært langt igjen for de landene som ennå ikke har fått en løsning på sine gjeldsproblemer – må vi likevel si at det har skjedd et betydelig skifte. Gjeldsplanen fra norsk side var den første, og vi er med det budsjettet som nå behandles i Stortinget, rede til å gjøre nye utvidelser når det gjelder gjeldsplanen, slik den foregående regjering la opp til, og slik denne regjering legger opp til. For det andre: På handelsområdet har vi fått et nytt rammeverk for forhandlingene gjennom toppmøtet nå i Doha, hvor en har lagt mye større vekt på utviklingslandenes mulighet til å få mer rettferdige handelsvilkår og til å få større markedsadgang. Rammene er på plass, men det betyr ikke at vi er ferdig med jobben. Også her gjenstår det svært mye før en har nådd mål, og rammeverket må følges opp i konkrete forhandlingsresultater. Det tredje er tusenårsmålene, altså målene om en halvering av antallet mennesker i ekstrem fattigdom, en forpliktelse for utviklingslandene selv og en forpliktelse for oss. Det er ingen tvil om at gjeld og handel vil være svært viktig for å kunne nå disse målene. Internasjonale rammevilkår er avgjørende for utvikingslandenes mulighet til det. Derfor er også slike rammevilkår satt i fokus på Regjeringens dagsorden. Men vi kan ikke greie det uten bistand. Verdensbanken har regnet ut at internasjonal bistand må dobles internasjonalt for å nå dette målet. Det er altså ikke «trade not aid», men «trade and aid» – ikke et enten – eller, men et både – og. I Sem-erklæringen har Regjeringen forpliktet seg til å nå 1 pst. av BNI innen 2005. Det er vårt bidrag til å nå disse målene. Og i forslaget til statsbudsjett er vi kommet noen skritt nærmere målet. Vi har videreført satsingen fra den foregående regjering, og vi er nå oppe i et forslag på 0,92 pst. av BNI. Samtidig skal vi få mer bistand, mer fattigdomsbekjempelse for hver krone. Det betyr at vi må konsentrere innsatsen, og det betyr at også i dette budsjettet fra den foregående regjering, som vi følger opp, er det lagt til rette for et sterkere fokus og en sterkere konsentrasjon om de fattigste landene. En felles dugnadsinnsats er tvingende nødvendig. Og her er det faktisk ganske løfterike utviklingstrekk på gang. Flere land øker nå sin bistand, og flere land deltar aktivt i å sette internasjonal utviklingspolitikk på dagsordenen. Selv om nye meldinger som har tikket inn i kveld, tyder på det motsatte i Danmark, er likevel trenden blant likesinnede land svært positiv. Og det er ikke minst viktig nå som veldig mange utviklingsland er hardt rammet av de internasjonale nedgangstidene, for noens vedkommende 30 pst. inntektstap bare på grunn av endringer i råvarepriser og tap av turistinntekter. Klarer vi å nå målene om å gjøre mer for fattigdomsbekjempelse, klarer vi å gjennomføre den dugnadsinnsatsen, vil vi også ha større mulighet til å vinne kampen mot terrorisme, og iallfall til å redusere rekrutteringsgrunnlaget for terrorisme. Dette er kjempeviktig. Kofi Annan og andre internasjonale størrelser har understreket at selv om det ikke er en automatisk sammenheng, er det liten tvil om at fattigdomsbekjempelse – det å bli inkludert, tatt med og å oppleve å bli tatt på alvor i det internasjonale samfunn – det forebygger terrorisme. Derfor henger dette sammen, og derfor er dette også fokus for Regjeringens fattigdomspolitikk.