trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Henrik Asheim (Høyre), 2021-05-18:
Nå registrerer jeg vel i innstillingen at SV har ombestemt seg siden man diskuterte strukturreformen. Den gangen var SV også tilhenger av at styrene for universitetene og høyskolene skulle ha ansvaret for studiestrukturen. Nå har de ombestemt seg. Likevel registrerer jeg at det er et veldig bredt og stort flertall på Stortinget som slår fast at styrene fortsatt skal ha dette, og jeg er glad for at stortingsflertallet gjør det, fordi vi skal styre på en tydeligere måte, altså mindre i det små, mer i det store. Vi skal ha forventninger til f.eks. at man tar det regionale ansvaret som en institusjon har. Vi skal tilby etter- og videreutdanning, vi skal være mer koblet på arbeidslivet og gi mer relevante utdanninger. Men akkurat hvordan den ulike institusjonen velger å organisere de ulike studiestedene sine, det tror jeg rett og slett til slutt er bedre at det enkelte styret og den enkelte institusjon tar, enn at vi sitter her i Oslo og bestemmer på vegne av hele landet hvordan den strukturen skal være. Så jeg mener at dette er riktig, og jeg er glad for at stortingsflertallet slår det fast også denne gangen.
Henrik Asheim (Høyre), 2021-05-18:
Det er ingen tvil om at vi kommer til å trenge flere studieplasser i helse- og sosialfagene fremover. Nettopp derfor har også denne regjeringen, sammen med Fremskrittspartiet, prioritert å øke kapasiteten i høyere utdanning betraktelig. Faktisk møtte over 20 000 flere studenter til studiestart høsten 2020 enn høsten 2013. For regjeringen har det også vært viktig at studieplassene går til fagområder hvor det er stort behov for kompetanse i årene fremover. Nettopp derfor har vi siden 2014 tildelt midler til om lag 1 600 nye, øremerkede studieplasser i helseutdanningene, hvorav 450 studieplasser innen sykepleierutdanning og 230 innen videreutdanning i sykepleie. Siden 2013 har bevilgningene til universiteter og høyskoler økt med over 13 mrd. kr. Utover justeringer for prisvekst er det en økning på over 16 pst. Den store flaskehalsen for å utdanne flere sykepleiere er tilgangen på praksisplasser. Økt kvalitet og kapasitet på praksisplasser i den kommunale helse- og omsorgstjenesten er helt avgjørende for å kunne utdanne et tilstrekkelig antall kvalifisert helsepersonell. Det er ikke mulig å øke antallet studieplasser vesentlig uten at man få løst kapasitetsutfordringer for praksis. Derfor har regjeringen i stortingsmeldingen om arbeidslivsrelevans flere forslag som skal bidra til at flere praksisplasser opprettes i hele landet. Jeg er veldig glad for at stortingsflertallet imøteser en utredning om forsterkning av kommunenes ansvar for utdanning av helse- og sosialfagsstudenter. Regjeringen har også igangsatt en pilotordning for mer og bedre praksis i de kommunale helse- og velferdstjenestene. På sikt er målet at erfaringene fra pilotordningene vil bidra til flere praksisplasser. Pilotene har bl.a. som mål å utarbeide nye og innovative måter å organisere og finansiere praksismodeller på som kan bidra til å øke kapasiteten i praksisfeltet og ta i bruk kommuner som ligger lenger unna studiestedene. Hva gjelder medisinutdanning, presenterte regjeringen i sitt forslag til statsbudsjett for 2021 et mål om at en større andel norske leger over tid skal utdannes i Norge. Et samlet stortingsflertall deler også denne ambisjonen og har i innstillingen til styringsmeldingen uttrykt forståelse for at regjeringen har satt i gang et arbeid for å se hvordan kapasiteten på medisinutdanning kan utvides, og imøteser dette arbeidet. Økt utdanningskapasitet i medisin innebærer kostnader til bl.a. vitenskapelig ansatte, bygg og infrastruktur, i tillegg til nye studieplasser. Derfor omfatter dette arbeidet nær kontakt både med de aktuelle universitetsmiljøene og med primær- og spesialisthelsetjenesten. En økning i utdanningskapasitet og opptrapping av nye studieplasser i høyere yrkesfaglig utdanning og høyere utdanning vil måtte vurderes og behandles i de årlige budsjettprosessene, men jeg tar med meg vedtaket om at vi også skal komme tilbake med en opptrappingsplan.
Henrik Asheim (Høyre), 2021-05-18:
Det fremmede representantforslaget er et godt forslag. Faktisk varslet regjeringen allerede i høst at vi ville sette ned et slikt utvalg. Utvalget ble oppnevnt i statsråd den 23. april. Av alle de områdene jeg har ansvaret for, er opptak til høyere utdanning blant dem som det er knyttet mest oppmerksomhet til. Utdanningsvalget er et av de viktigste valgene vi gjør som enkeltmennesker, og for samfunnets del er det avgjørende at vi klarer å rekruttere nok kvalifiserte og motiverte studenter til f.eks. lærer- og sykepleierstudiet. Opptaksregelverket påvirker svært mange mennesker. Det er viktig at vi har et regelverk som er forståelig og fleksibelt, som ivaretar søkernes rettssikkerhet, og som kan tilpasses fremtidens høyere utdanning og den teknologiske utviklingen. Dagens opptaksforskrift ble i hovedsak fastsatt i 2007. Siden den gang har det blitt gjort flere endringer for å tilpasse ulike behov. Vi har over tid sett at utviklingen har gått ut over helheten i regelverket, slik at regelverket i dag kan fremstå som komplisert og fragmentert. Representantene Wilkinson, Øvstegård og Fagerås nevner flere områder i regelverket det er verdt å se nærmere på, som f.eks. ordningen med alderspoeng. I likhet med representantene fra SV mener regjeringen det er på høy tid at vi får en helhetlig gjennomgang av opptaksregelverket. Opptaksutvalget ble som sagt oppnevnt i statsråd 23. april, og deres mandat er å foreta en helhetlig gjennomgang og vurdering av regelverket for opptak til høyere utdanning. Utvalget skal gi sine anbefalinger til hvordan Kunnskapsdepartementet kan utforme et regelverk som er lett å forstå for søkerne, og som oppfattes som rettferdig som bidrar til at elever i videregående opplæring og andre kan ta gode og informerte fagvalg og komme raskt i gang med utdanningen som bidrar til at ressursene i befolkningen utnyttes best mulig som bidrar til forståelse om konkurransen om og fordelingen av studieplassene som bidrar til at vi får dekket kompetansebehovene i arbeidslivet, og som ikke er til hinder for et mangfoldig og kjønnsbalansert arbeidsliv som er effektivt og digitaliseringsvennlig Utvalget skal gi sine anbefalinger om en gjennomførbar tidsplan med frister for det samordnede opptaket. Utvalget skal ta utgangspunkt i en vurdering av hvordan dagens opptakssystem fungerer, og hvilke effekter det har. Jeg ønsker også at utvalget skal se på opptaksordningene på både lavere og høyere grad, herunder også desentralisert utdanning. Videre bør utvalget se på opptak både sentralt og lokalt ved UH-institusjonene samt opptak av internasjonale studenter. I mandatet har vi lagt vekt på at utvalget skal ha dialog med sentrale aktører underveis i arbeidet, og at de skal sørge for å få innspill fra relevante organisasjoner og fagmiljøer. Vi har også lagt vekt på at utvalget skal vurdere de norske opptaksreglene i et internasjonalt perspektiv og drøfte hvilke erfaringer, tenkemåter og løsninger vi kan lære av fra andre land.
Henrik Asheim (Høyre), 2021-05-18:
Jeg takker for det spørsmålet, for det er klart at det er en vurdering som man selvfølgelig gjør i hvert enkelt tilfelle. Men det er heller ikke en enkel vurdering. Det vi valgte å gjøre til slutt, var å sette ned et utvalg bestående av representanter for studentene og elevene, sektoren, både fagskolene og UH-institusjonene. Vi har også inne fylkeskommunene og de som skal ansette studentene etter hvert. Men vi har ikke laget et partssammensatt utvalg, rett og slett fordi vi her ønsker å ha et utvalg som er faglig tungt og representerer den sektoren dette angår, og så skal de – og det står klart i mandatet – ha en tydelig, åpen prosess og også selvfølgelig få innspill fra partene. Det er bakgrunnen for at vi har valgt å sette det sammen slik som vi har gjort.
Henrik Asheim (Høyre), 2021-05-18:
La meg begynne med å si at jeg synes ikke det er noen grunn til være flau over å ha fremmet dette forslaget, for det er et veldig godt forslag, og det har også blitt vist til fra flere representanter at dette er noe komiteen har ment noe om tidligere. Det at komiteen nettopp ønsket dette, gjorde at NIFU fikk i oppdrag å lage en gjennomgang av dette. Den ble sendt på høring høsten 2020. Da vi så gjennomgangen fra NIFU og svarene vi fikk, så vi at her var det rett og slett behov for å få en NOU og at vi klarer å ikke begynne å krangle om, eller diskutere, enkelttilleggspoeng, men hele systemet som helhet. Så ber representanten meg om nå å ta stilling til helt konkrete forslag. Jeg synes personlig, og som statsråd også, at det er et interessant forslag, absolutt. Men jeg synes vi nå skal la dette utvalget, ledet av svært kompetente Marianne Aasen, få lov til å få alle innspillene, sette dem opp mot hverandre og tenke dette litt godt igjennom. Jeg er også veldig spent på hvilket arbeid de vil gjøre når de skal se på erfaringer fra andre land, som kanskje har gjort det på andre, spennende måter, og nettopp sørget for etter- og videreutdanning, f.eks.
Henrik Asheim (Høyre), 2021-05-18:
Prøveprosjekter av denne typen har vi vært for helt siden vi kom i regjering. Det er også grunnen til at vi har vært imøtekommende når det gjelder ganske mange søknader og ønsker fra ulike institusjoner. For eksempel da NTNU ønsket å ha karakterkravet fire i matematikk for å begynne på ingeniørstudiet på NTNU – de sa at det var en forutsetning for å klare å bestå, i hvert fall sannsynligvis en forutsetning – tillot vår regjering å gjøre denne typen forsøk. Her har vi et annet eksempel, fra Universitetet i Oslo, hvor man har denne typen egnethetstester. Så jeg synes det er veldig positivt, og jeg tror vi også, nettopp i det utvalgsarbeidet som skal gjøres, kan hente mye spennende erfaring fra norske institusjoner, som sitter på mye både kunnskap og kompetanse. Jeg ble spurt i sted her om sammensetningen av utvalget. Det viktige for meg har vært at også de som tar inn studenter, lager systemene og kanskje prøver ut ulike ting, er godt representert i et sånt utvalg. Jeg forstår at representanten vil at jeg nå skal forsøke å forhåndskonkludere NOU-en, halvannet eller to år før den kommer; det skal jeg ikke gjøre.
Henrik Asheim (Høyre), 2021-05-18:
For det første er jeg ikke enig i at det nødvendigvis har tatt så fryktelig lang tid, all den tid man fikk satt oppdraget til NIFU, fikk en rapport, sendte den på høring, så resultatene, og nå har satt ned et utvalg som skal lage en NOU. Jeg er enig i at det tar tid, men jeg tror det er lurt at det tar litt tid også, nettopp fordi det angår så mange mennesker. Så er det helt riktig som representanten sier, at på den ene siden kunne man sett for seg at alle bare hadde helt frie opptakssystemer – altså at alle kunne ha prøver og teste hver enkelt student som ønsket å komme inn. Det ville være veldig krevende med tanke på at vi har nesten 300 000 studenter, og det er derfor vi har dette samordnede opptaket. Men når det er sagt, er det klart at jeg er veldig positiv til forsøk av ulike typer. Derfor er jeg også veldig stolt av å være statsråd for høyere utdanning i en regjering som har økt budsjettene til høyere utdanning med 13 mrd. kr siden vi kom til makten. Det er en realvekst, etter prisvekst, på over 16 pst. Det betyr at det både tas inn flere studenter, og at vi har større ressurser. Det ser vi også på resultatene.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2021-05-18:
Et godt, forståelig og rettferdig opptakssystem for høyere utdanning har vi behov for. Kristelig Folkeparti stiller seg bak behovet for å vurdere et nytt opptakssystem, men mener det i denne saken er viktig for alle parter at det brukes tid på å innhente kunnskap for å kunne ta de riktige grepene. Sist høst varslet denne regjeringen at det skulle settes ned et utvalg som skal foreta en helhetlig gjennomgang og vurdering av regelverket for opptak til høyere utdanning. Utvalget skal komme med sine anbefalinger til Kunnskapsdepartementet om hvordan vi kan lage et forståelig og fleksibelt opptaksregelverk som både ivaretar søkernes rettssikkerhet og er tilpasset framtidens høyere utdanning og den teknologiske utviklingen. Jeg opplever at både tidspunkt og mandat ivaretar synspunktene i tidligere avgitt innstilling i forbindelse med Dokument 8:196 S for 2017–2018, der en enstemmig komité fremmet forslag om at det skulle foretas en gjennomgang av dagens regelverk for opptak av søkere til høyere utdanning, inkludert utdanning som i dag ikke gir tilleggspoeng. Utvalgets arbeid skal, slik statsråd Asheim orienterte om i brev til komiteen, resultere i en NOU, som skal leveres Kunnskapsdepartementet senest 1. desember 2022. Utdanningsvalg er kanskje et av de aller viktigste valgene vi tar i livet. Derfor er det viktig at vi har et regelverk for opptak til høyere utdanning som både er helhetlig, oppleves rettferdig og er enkelt å forstå og forholde seg til. I dag teller faktorer som alder, militærtjeneste, siviltjeneste, folkehøyskole, fagskole, høyere utdanning, kjønn, realfagspoeng og språkpoeng med når det søkes om opptak til høyere utdanning. Kristelig Folkeparti mener at i arbeidet som skal gjøres, må gevinst ved eventuelle endringer veies opp mot faren for å svekke andre positive trekk ved opptaksregelverket slik det er i dag. Det vil f.eks. være viktig for studentene og studiestedene at opptakssystemet fortsatt skal være effektivt og transparent og oppleves som rettferdig og relevant. For eksempel bør det etter Kristelig Folkepartis oppfatning være slik at utdanninger som har mye tilnærmet likt innhold, bør telle likt for opptak til høyere utdanning. I dag gis det f.eks. tilleggspoeng for ett år på folkehøyskole, mens det ikke gjør det for ett år på bibelskole, selv om de inneholder mange av de samme allmenndannende fagene. Kristelig Folkeparti støtter forslagsstillernes intensjon, men mener denne er ivaretatt på en god måte gjennom utvalget som nå er satt ned og har startet sitt arbeid, og det mandatet som dette utvalget har fått. Vi mener også at en så viktig ordning for studenter, studiesteder og arbeidsliv ikke bør være noe som hurtigbehandles.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2021-05-18:
Det er et problem i Norge at universitetene og høyskolene ikke utdanner folk til det arbeidslivet har behov for. Det er et særlig stort problem at Norge ikke utdanner nok leger, sykepleiere og psykologer, som helsevesenet har behov for. Vi har definitivt både sett og kjent på under koronapandemien hvilken sårbarhet som ligger i det å være fullstendig avhengig av import av helsepersonell for å drifte Norges helsevesen. Det finnes knapt en arbeidsledig psykolog, og vi mangler tusenvis av sykepleiere og leger. Hvorfor utdanner da ikke norske universiteter og høyskoler flere? 40 pst. av legene i Norge har sin utdannelse fra utlandet, og andelen øker. I 2017 ble 70 pst. av autorisasjonene gitt til leger med utenlandsk utdanning. Da klarer ikke jeg å forstå hvorfor regjeringen ikke pålegger universitetene å utvide studiekapasiteten. I 2019 la Grimstad-utvalget fram en rapport som konkluderer med at Norge bør utvide kapasiteten på medisinutdanning i Norge. Norske legestudenter i utlandet får god utdannelse, men de utdannes til et helsevesen som er annerledes enn det vi har. Det norske helsevesenet er også svært sårbart i en pandemi, som vi har sett nå, hvor muligheten for å importere arbeidskraft fra andre land er begrenset. Jeg har lyst til å si at jeg er veldig glad for at disse viktige endringene nå kommer på plass for Sørlandets del. Vi får utdannet flere folk – rett ut i viktig og relevant jobb – og vi får etablert en psykologi- og jusutdanning som er viktig for oss. Men avslutningsvis vil jeg understreke en stor skuffelse over at regjeringen og Arbeiderpartiet ikke tillater Universitetet i Stavanger å opprette en medisinutdanning. Det er synd for norske jusstudenter, og det er synd for norsk helsevesen.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2021-05-18:
Grunnmuren i det norske helsevesenet er basert på import av helsepersonell og utdanningsplasser i andre land. I det bildet burde regjeringen pålagt universitetene i Norge å utvide sin kapasitet innenfor medisinstudiet. Det kan vi dessverre se langt etter, for jeg registrerer at regjeringen ikke bare undervurderer behovet for å utvide antall studieplasser der det finnes et tilbud nå; regjeringen vil ikke engang la Universitetet i Stavanger få lov til å etablere et nytt medisinstudium. For Fremskrittspartiet er det komplett uforståelig. Gradsforskriften må endres. Det har vi i Fremskrittspartiet fremmet forslag om, og jeg er glad for at regjeringen har kommet oss delvis i møte på det. Regjeringspartiene argumenterer mot å endre dette for medisinstudiet med en videre utredning, og det begynner vi i Fremskrittspartiet for så vidt å bli ganske vant til. Men Arbeiderpartiet og Senterpartiet i denne sal bruker som sitt hovedargument mot Universitetet i Stavangers ønske om et nytt medisinstudium frykt for konkurransesituasjonen. Det stiller jeg meg veldig uforstående til. Det er knapt noe studium i Norge med så skjerpet konkurranse som medisinstudiet. Når nesten halvparten av landets leger tar sin utdannelse i et annet land, når det er legemangel i Norge, og når snittkarakteren for å komme inn på de etablerte medisinstudiene er over 6, hvorfor er ikke Arbeiderpartiet og Senterpartiet mer redde for at vi i Norge skal mangle leger, enn at flere universiteter skal få mulighet til å tilby dette medisinstudiet? Jeg synes det er spesielt at Arbeiderpartiet og Senterpartiet mener at konkurranse skal føre til at kun de etablerte universitetene skal beholde medisinstudiet når Norge står i en legemangel.
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2021-05-18:
Dette er en gledens dag. Når gradsforskriften endres, skriver statsråden og Stortinget utdanningshistorie, der man setter kvalitet og behov først i utdanningen av framtidens jurister og psykologer, der man gjør grep for å svare ut behovet i kommunene og næringslivet, og der man sikrer et bredere rekrutteringsgrunnlag for å bygge opp sterke norske fagmiljøer. Enten det er UiA eller BI, er jeg sikker på at man vil vise seg tilliten verdig. Og på hjemmebane vil jeg gratulere UiS, med professor Folkvord i front, som har bygget opp et sterkt juridisk miljø, spesielt innen skatteretten. Med Skatteklagenemnda, som Høyre og regjeringen opprettet noen steinkast unna, vil man også kunne oppnå gode synergier. Jeg er trygg på at de strenge og riktige kvalitetskravene vil bli tilfredsstilt, som gjør at det nå bare er tiden og veien for å komme i gang med å utdanne også advokater i energihovedstaden. Vi trenger flere leger, og vi trenger flere som er utdannet i Norge. Helt siden daværende ordfører Leif Johan Sevland i 2009 tok opp saken med daværende helseminister Bjarne Håkon Hanssen, har Stavanger-regionen kjempet for å få bruke kompetansen sin i den nasjonale dugnaden. Grunnene til det er mange og åpenbare: En har fagmiljøet, Norges tredje største akuttsykehus med om lag 200 doktorgrader og 36 professorer, som regjeringen har bygget side og om side med landets tredje mest forskningsintensive universitet. En har en sterk helseklynge med globalt dominerende helsebedrifter som Laerdal Medical. En har oppstarten på 84 mill. kr, klappet og klar, finansiert av næringslivet, som vil dekke personell og infrastruktur til oppstarten. Og en har tilgjengelige arealer og infrastruktur, som er spesifikt trukket fram av Grimstad-utvalget. Sånn kunne jeg fortsatt. Derfor er det veldig bra at regjeringen nå utreder hvordan en kan møte behovet for flere leger, og spesifikt ser på mulighetene med UiS. For min egen del er jeg i hvert fall trygg på at UiS med en gradsrett vil kunne være et viktig bidrag for å møte behovet for flere leger, og det vil styrke hele Helse-Norge. Jeg vil rose statsråden for nytenking og det å sette kvalitet og behov for jus og psykologi først. Så håper jeg – og kommer til å jobbe for – at vi snart også kan si det samme for legene i Norge.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2021-05-18:
Det er et stort behov for å iverksette en opptrappingsplan for studier innenfor medisin, helsefag, psykologi og sykepleie, slik at utdanningssektoren får kapasitet til å utdanne til den kompetansen samfunnet trenger, men da må vi også være åpne for å endre gradsforskriften slik at dette blir mulig. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har siden 2014 tildelt midler til i underkant av 1 600 nye studieplasser til helseutdanningene, hvorav 450 til sykepleie og 230 til videreutdanning av sykepleiere. Men vi må også få opp andelen legestudenter, da norske leger som tar sin utdannelse i utlandet, er svært høy – rundt 50 pst. Grimstad-utvalgets anbefaling er at Norge bør ha en utdanningskapasitet i medisin som er i samsvar med WHO-koden for rekruttering av helsepersonell. For å få til dette er det behov for en betydelig oppjustering av studieplasser i medisin. En justering av forskriften vil bidra til at universitetene i Norge får større muligheter til å tilby utdanning som arbeidsmarkedet har behov for. Jeg har også merket meg at mange ser på dette som en trussel mot Nord-Norge og medisinutdanningen i Tromsø. Jeg vil heller påstå at det er tvert imot – medisinstudier ved flere universiteter er ingen trussel mot Nord-Norge. Det er ingen motsetning mellom å ville opprette flere medisinstudieplasser ved Universitetet i Tromsø og samtidig være åpne for at også andre universiteter kan være kompetente nok til å ha medisinstudier. 440 nye studieplasser, som vi trenger, betyr ikke at alle 440 skal plasseres i Stavanger; det betyr at samtlige eksisterende universiteter også kommer til å få økte antall studieplasser. Så hvorfor skal man ikke kunne utdanne leger i Stavanger? Stavanger har universitet, og de har universitetssykehus, men i dag får de sine studenter fra Bergen. Hva er logikken med at de ikke kan hente studentene sine fra eget universitet? Er det noen som tror at flertallet på Vestlandet kommer til å reise til Tromsø for å utdanne seg til lege, når det er kortere å reise til Ungarn? Å endre forskriften slik at man kan tilby flere plasser og flere steder, tenker jeg på som en vinn-vinn-situasjon for Nord-Norge og for hele Norge. En endring av gradsforskriften vil gi flere utdannede leger i Norge og flere utdannede leger i Nord-Norge. Jeg bare spør: Kan det bli bedre?
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2021-05-18:
Fremskrittspartiet viser rett og slett til behandlingen av Dokument 8:196 S for 2017–2018, der en enstemmig komité i innstillingen fremmet et forslag der «Stortinget ber regjeringen foreta en gjennomgang av dagens regelverk for rangering av søkere til høyere utdanning, inkludert utdanning som i dag ikke gir poeng», og vi ba om å få den saken tilbake til Stortinget. Nå har denne gjennomgangen startet. Derfor ønsker Fremskrittspartiet å avvente denne gjennomgangen før man eventuelt setter i gang en ny utredning, som forslagsstillerne her ønsker. Så der er vi ikke enige. Opptaksforskriften ble for det meste fastsatt i 2007. Det begynner å bli noen år siden, så Fremskrittspartiet er enig i at dette regelverket trenger en skikkelig gjennomgang, og muligens litt opprydding. Man kan lett gå seg litt vill i alt det man kan få poeng for, og de unntak som finnes. Så at man får en opprydding og gjennomgang, synes vi er på sin plass. Samtidig må jeg ærlig innrømme at Fremskrittspartiet kanskje bidrar med sitt, siden vi på landsmøtet forrige helg vedtok at vi ønsker at fullført og godkjent fagbrev skal gi to tilleggspoeng. Men det er basert på det som står i regelverket i dag. Derfor er vi nå veldig glad for at dette utvalget skal gjøre denne jobben, og at det skal leveres en ny utredning til oss senest 1. desember 2022. Vi mener vi er nødt til å avvente den, og kommer ikke til å stemme for SVs forslag.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2021-05-18:
Jeg skal hilse fra saksordfører Jorodd Asphjell, som dessverre er forhindret fra å delta i debatten i dag. Han sitter hjemme i Trøndelag i ventekarantene, noe som har blitt litt av hverdagen nå under koronaen. Jeg er helt sikker på at han ville ha takket komiteen for godt arbeid med disse tre sakene, og ikke minst også SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiet for å ha fremmet de forslagene som er til behandling. Jeg synes det er lovende at det er et såpass bredt spekter av forslag som nå er fremmet som har en mer praktisk skole og et løft for yrkesfag som en fellesnevner. Dette er forslag og politikk som Arbeiderpartiet har etterlyst lenge. For lenge har utviklingen i skolen gått i feil retning. Vi har fått en skole som har blitt for stillesittende, for teoretisk, ja egentlig altfor gammeldags, der for mange elever og barn faller fra og for mange også opplever nederlag framfor mestring. Jeg og Arbeiderpartiet tror ikke løsningen er et isolert yrkesfagløft for videregående, mindre justeringer for ungdomsskolen alene eller en mer praktisk skoledag i grunnskolen alene. Skal vi få snudd den utviklingen som har vært, handler det om å endre kulturen. Skal en få til en mer praktisk læring og en mer praktisk skole, må det en mer helhetlig tilnærming til. Da må en se dette i en sammenheng fra 1. klasse gjennom tida fram til en går i lære. Derfor er det nå positivt at så mange partier ser dette behovet, og at det fremmes gode forslag. Men det er skuffende at så få av de mange forslagene vi i dag har til behandling, får flertall. Igjen blir vi i Stortinget minnet på at det må et nytt flertall og ikke minst en ny regjering til for å få til reell endring. Det er avslørende at høyresida gjennomgående går mot nesten alle forslag som i dag blir fremmet. En kan jo merke seg at Fremskrittspartiet etter at de kom i opposisjon, har sett lyset, men kun på sitt eget forslag når det kommer til yrkesfag. Det er en god start, og det gjør at vi får en del gode flertall i dag. Men i all hovedsak blir mange av de gode forslagene – de utålmodige, viktige forslagene – som i dag er fremmet, dessverre nedstemt. Derfor vil jeg nå til slutt ta opp de forslagene som Arbeiderpartiet sammen med andre partier står bak i de tre innstillingene, men også melde at Arbeiderpartiet ønsker å stemme for forslag nr. 2 i Innst. 414 S, altså saken om yrkesfagløft for verdiskaping, som handler om å styrke rådgivningstjenesten og veiledningstjenesten.
Turid Kristensen (Høyre), 2021-05-18:
Representanten Steffensen påpekte at noen nok satt ganske i mørket. I mitt innlegg var jeg også inne på at man ser ut til å ha lukket øynene når man ikke har fått med seg alt det som faktisk er gjort i norsk skole de siste årene. Men jeg tror faktisk egentlig ikke at noen sitter i mørket, og jeg tror egentlig ikke heller at noen har lukket øynene, men man har bare ikke lyst til å anerkjenne den virkeligheten vi faktisk lever i. Nå forventer ikke jeg at opposisjonen skal gi stående applaus for regjeringens politikk, men man kunne i det minste anerkjenne hva som har skjedd, og ikke late som om situasjonen i norsk skole er noe helt annet enn det den er. Skolen har ikke blitt mer teoretisk under denne regjeringen. En fjerdedel av fagene, f.eks. i ungdomsskolen, er praktiske og estetiske. I tillegg har de valgfag. I tillegg har de utdanningsvalg. De har også, som kunnskapsministeren var inne på, rom til å endre på fag- og timefordelingen for å sørge for enda mer. Det er lagt til rette for alternative opplæringsarenaer. Når det gjelder satsing på lærere, later man som om lærere i praktiske og estetiske fag ikke får etter- og videreutdanning. Det er heller ikke sant. Mange hundre lærere har fått etter- og videreutdanning i praktiske og estetiske fag. 30 mill. kr av satsingen er øremerket nettopp til lærere i praktiske og estetiske fag. Man etterlyser veiledning i bruk av læreplanene. Det eksisterer. Altså: Det er gjort en masse ting som man ikke vil anerkjenne. Men så er jeg helt enig i at vi ikke bare skal klappe oss selv på skulderen, vi heller. Vi ønsker å gå videre. Det er nødvendig. Nå kalte representanten Steffensen dette for yrkesfag 2.0. Det mener jeg vi faktisk også er i gang med. Det kalles fullføringsreformen, som er proppfull av tiltak, både for bedre veiledning, at flere skal kunne velge, at vi skal få flere læreplasser. Vi er i ferd med å jobbe med ny opplæringslov, og noe av det viktigste der, mener jeg, og et av de aller viktigste tiltakene for at vi faktisk skal få flere læreplasser, er bedre dimensjonering. Kunnskapsministeren var inne på det. Det er klart, vi kan ikke detaljstyre hva alle ungdommer skal velge, men vi er nødt til å sørge for at fylkespolitikerne våre faktisk dimensjonerer studietilbudet ut fra hvor det er ledige læreplasser. Det er det som er en av de store svakhetene i dag, at man velger å ta opp elever på skoler som det ikke finnes læreplasser til i den andre enden. Jeg mener at det er rett og slett dårlig gjort. Det er noe av det viktigste vi kan gjøre for å klare å lykkes med å skaffe flere læreplasser. Så snakker man som om det ikke har skjedd noe på utstyrssituasjonen. For det første har denne regjeringen økt utstyrsstipendet, og for det andre har vi satt i gang et stort forskningsprosjekt, nettopp for å kunne klare å ha en god finansiering og en bærekraftig utvikling. Så, i det minste: Titt på hva som er gjort. Hvis dere ønsker å være med og utvikle norsk skole videre, må dere faktisk anerkjenne hvor vi står i dag.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2021-05-18:
Jeg stemte feil.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
For det første deler jeg ikke helt virkelighetsbeskrivelsen til representanten Knutsdatter Strand. Det er mange partier som har snakket om yrkesfag i mange år, men det viktigste er egentlig ikke å snakke om det, men faktisk å gjøre noe, og det vi ser nå, er at vi har en veldig positiv utvikling. Det har vært en økning i antall søkere til yrkesfag i flere år nå, og som flere har referert til her fra talerstolen i denne debatten også, var det i år 1 000 flere søkere til yrkesfag enn til de studieforberedende fagene. Det tror jeg viser at vi har hatt en dreining både i utviklingen i videregående, vi har hatt en dreining i rådgivningstjenesten, og vi har også hatt en dreining i grunnskolen når det gjelder å vise fram hva man har å velge mellom, og å tilby elevene smakebiter fra yrkesfag. Jeg mener at man har gjort veldig mye riktig, og jeg mener at vi gjennom å fortsette med mange av de satsingene vi har startet på, kommer til å se at den positive utviklingen fortsetter. Og jeg mener at det vil være veldig uheldig å begrense det lokale handlingsrommet gjennom å pålegge alle å tilby dette faget. Dersom det er elevgrunnlag for det, vil jo faget stort sett bli tilbudt.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
Jeg vet ikke om vi har nok kunnskap til å kunne slå fast akkurat hva som er årsaken til det. Men det vi vet, er i hvert fall at det finnes mange muligheter for å tilby arbeidslivspraksis i ungdomsskolen i dag, både gjennom faget utdanningsvalg, gjennom arbeidslivsfaget og på andre måter. Man kan også bruke fleksibiliteten som ligger i fag- og timefordelingen til å gi elevene en mer praktisk rettet skolehverdag. Og jeg må jo bare si at jeg synes det er litt overraskende at et ordførerparti som Senterpartiet overlater så lite tillit til både skoleeierne og den enkelte skole med hensyn til at de greier å finne gode løsninger for sine elever. Det er et stort handlingsrom i både fag- og timefordelingen vi har i dag, i dagens læreplaner og i dagens timeplaner til å sørge for at elever får en praktisk rettet opplæring, og jeg tror ikke at elever får det bedre i norske klasserom dersom vi detaljstyrer det fra denne salen.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
Det er ingen tvil om at det er viktig for å få fullført et fagutdanningsløp at man får en mulighet til å få en lærlingplass og dermed kan ta fagbrev på den måten som jeg tror vi alle sammen er enige om er best. Derfor har vi gjennomført en lang rekke tiltak de siste årene for å sikre flere læreplasser. Vi har bl.a. økt tilskuddet til den bedriften som ansetter en lærling. Vi har også økt tilskuddet til fylkeskommunene, som gjør at formidlingen av lærlingplasser går bedre. Det betyr også at det nå, kanskje med unntak av akkurat under pandemien, har vært et rekordstort antall ungdommer som har fått lærlingplass. Jeg mener vi er nødt til å fortsette innsatsen for å sikre at enda flere får lærlingplass. Vi har lagt fram en fullføringsreform for Stortinget, der vi også er opptatt av de elevene som ikke får lærlingplass. Jeg tror det alltid vil være elever som ikke får det, og de må få et fullverdig alternativ. Det alternativet vi har tilbudt dem nå i årevis, Vg3 i skole, et år på skole istedenfor to år ute i bedrift, er ikke et godt alternativ. Veldig mange elever velger å takke nei til det og får dermed ikke fullført sin utdanning.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
Det er en hovedgrunn til at jeg mener det ikke er riktig å gi en slik garanti. Det betyr at man må gi en garanti på vegne av private bedrifter i dette landet, at de skal inngå kontrakter med folk. Tenk f.eks. på dette året: Hvis alle i restaurant- og hotellbransjen hadde vært pålagt å tilby en lærlingplass, selv om det er absolutt ingenting å gjøre og selv om alt er stengt – da mener jeg er en slik garanti er umulig å gi. Den eneste måten vi kunne oppfylt den garantien på, var at vi i mye større grad enn i dag måtte styre ungdommens utdanningsvalg. For noen linjer er det selvsagt ikke vanskelig å få lærlingplass, fordi det er få som går der, og etterspørselen er stor. Men jeg mener også at et utdanningsvalg er såpass viktig for den enkeltes liv at det i stor grad bør være opp til hva ungdommen selv har lyst til å studere og lyst til å utdanne seg til. Så jeg ønsker ikke den typen styring av ungdommens utdanningsvalg. Å gi et slikt løfte på vegne av norske bedrifter og å tvinge ungdommen inn i utdanning de ikke vil for å oppfylle en garanti, mener jeg vil være helt feil.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
Det er ingen tvil om at vi her har en sak som reiser en rekke prinsipielle dilemma. Jeg tror det er bred enighet blant alle som deltar i debatten, om at vi ikke ønsker fritidsaktiviteter i regi av Islam Net. Samtidig er det vanskelig å se hvordan vi i et samfunn med trosfrihet og organisasjonsfrihet skal stoppe denne typen virksomhet. Som kunnskaps- og integreringsminister er jeg opptatt av å bryte ned barrierer som er til hinder for barn og unges deltakelse både i skole og i fritidsaktiviteter. Dette er aktiviteter som er viktig både for deres trivsel, integrering, språkutvikling og for sosial tilknytning. Integrering skjer der folk møtes i både små og store fellesskap, på formelle og uformelle arenaer, i barnehage og skole, i bo- og nærmiljø, i kulturlivet og gjennom engasjement i frivillige organisasjoner og andre deler av sivilsamfunnet. Tiltak rettet mot innvandrere og deres barn i regi av frivillige organisasjoner utgjør et viktig supplement i myndighetenes arbeid med å fremme integrering. Dette representantforslaget ber om en klar lovhjemmel for kommunene til å gripe inn for å stanse virksomhet og fritidsaktiviteter rettet mot barn og unge som anses å ha en klart integreringshemmende effekt. Forslaget har, som flere har nevnt, sin bakgrunn i Islam Nets kjøp av en eiendom i Oslo med planer om å drive et aktivitetssenter for barn og unge. Jeg deler komiteens bekymringer knyttet til Islam Net og organisasjonens oppkjøp og etablering av et aktivitetssenter i Groruddalen. Regjeringen oppfatter at Islam Net er en salafistisk ungdomsorganisasjon, og salafisme assosieres med antidemokratiske verdier og en skepsis mot flere av de sekulære rettighetene som vårt samfunn er tuftet på. Det er uheldig om Islam Net med sin organisering, nettverk og tydelige oppmerksomhet rettet mot unge bidrar til at det utvikler seg alternative tilbud på utsiden av etablerte velferds- og fritidsordninger, og som kan bidra til segregering og i ytterste konsekvens radikalisering. Islam Net er registrert som en forening og ikke et trossamfunn og er dermed ikke omfattet av den nye trossamfunnsloven og medfølgende rapporteringskrav. Kommuneloven er etter mitt syn ikke egnet for å plassere en slik eventuell plikt som foreslås. Loven legger til rette for kommunenes organisering og utøvelse av offentlig myndighet. Konkrete plikter og oppgaver for kommunen innen ulike sektorområder er ikke regulert i kommuneloven, men i den enkelte sektorlov. En eventuell lovhjemmel vil dessuten måtte vurderes opp mot Grunnlovens og menneskerettskonvensjonenes bestemmelser og krever en større utredning. I regjeringens innsats mot radikalisering og ekstremisme er nye tiltak utviklet i tråd med ny kunnskap og nye trusselvurderinger. I juni 2020 lanserte regjeringen revidert versjon av Handlingsplan mot radikalisering og voldelig ekstremisme med nye tiltak. Regjeringen har sett at organisasjoner kan fungere som en rekrutteringsarena for radikalisering, og regjeringen vil utrede nærmere ulike tiltak som kan bidra til å hindre eller begrense organisasjoner og aktivitet som kan fungere som en rekrutteringsarena for radikalisering.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
Stortinget har ganske nylig vedtatt en ny trossamfunnslov, som trådte i kraft 1. januar 2021. Den gir grunnlag for å nekte trossamfunn tilskudd og også retten til å være registrert dersom de utøver vold eller tvang eller krenker barns rettigheter. I tråd med Stortingets anmodningsvedtak har regjeringen også klargjort i forskrift at tros- og livssynssamfunnene skal rapportere om særskilte tilbud for barn og unge, bl.a. om undervisning og andre trosopplæringstilbud og aktiviteter. Statsforvalteren kan da, dersom de blir kjent med opplysninger som gir grunnlag for å nekte tilskudd, vurdere behovet for nærmere undersøkelser og om opplysningene gir grunn til å melde forholdet til politiet. Jeg mener at vi med det lovverket vi har for tros- og livssynssamfunn i dag, har en rekke verktøy for å hindre aktivitet som vi ikke ønsker, og jeg mener vi bør la den nye loven virke før vi eventuelt vurderer å innføre nye tiltak rettet mot dette.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
Som jeg sa i mitt innlegg, ser også regjeringen behov for å se nærmere på lovverket på dette området og å se på om det er ytterligere tiltak som kan bidra til å hindre eller begrense organisasjoner og aktivitet som kan fungere som en rekrutteringsarena for radikalisering. Det er et arbeid regjeringen ønsker å jobbe med. Når det gjelder om dette er noe man skal gi kommunene flere verktøy eller nye tiltak til, må jeg si at jeg er litt usikker på om det er riktig. Etter den nye trossamfunnsloven er det ikke lenger sånn at kommunene har oppgaver eller roller i tilknytning til forvaltning av tilskuddene til tros- og livssynssamfunn. Så spørsmålet om dette er verktøy som kommunene skal ha, må jeg si at jeg er litt usikker på, men dette er som sagt noe regjeringen vil utrede videre, og da vil vi også komme tilbake til Stortinget med det.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
Jeg deler representantens vurdering av at dette forslaget som vi har på bordet i dag, favner mye bredere enn det forslaget som det ble gjort et anmodningsvedtak om. Jeg tror det er nyttig å se de utredningene i sammenheng, men det er ikke sånn at vi trenger å vente på at den ene skal bli ferdig før vi starter den andre. Vi har ikke vedtatt noen tidsfrist for det som jeg varslet i innlegget mitt, nemlig at vi vil utrede ulike tiltak som kan bidra til å hindre eller begrense organisasjoner som kan være en rekrutteringsarena for radikalisering. Jeg mener at disse prosessene fint kan gå parallelt. Det er ikke sånn at det ene må vente på det andre.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
Det jeg gjorde i mitt innlegg, var vel å vise til noen av de dilemmaene en sak reiser. Det er klart at det er fullt mulig å stanse denne virksomheten. Spørsmålet er jo om vi ønsker et sånt samfunn, og hvor langt vi er villige til å gå for enten å forby konkrete organisasjoner eller å forby de aktivitetene de gjør. Det mener jeg er en diskusjon man bør ta. Vi kan for så vidt vedta de lovene vi ønsker. Spørsmålet er om vi mener det er lover som er i tråd med de verdiene vi ofte løfter veldig høyt i dette samfunnet – verdier som organisasjonsfrihet, ytringsfrihet og trosfrihet. Derfor mener jeg også at dette er et arbeid som krever grundigere utredninger. Men i og med at jeg i mitt innlegg signaliserte at dette er spørsmål som regjeringen ønsker å utrede, har jeg jo også åpnet for at dette er noe vi ønsker å se på. Så jeg har ikke avvist det. Men jeg tenker vi bør være ærlige på at det er ganske krevende og vanskelig å lage et lovverk som på den ene siden sikrer ytringsfrihet og organisasjonsfrihet, og på den andre siden sikrer at vi unngår denne typen organisasjoner, som bidrar til radikalisering.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
Det er Barne- og familiedepartementet som har ansvar for å følge opp anmodningsvedtaket som representanten viste til. Dette er også spørsmål som reiser en god del krevende avgrensningsspørsmål i tillegg til menneskerettighetsspørsmål, bl.a. om retten til privatliv og om tros- og livssynsfrihet. Før et eventuelt lovforslag kan fremmes for Stortinget, må det sendes på høring. Derfor vil det ikke være mulig å komme tilbake til Stortinget med et lovforslag våren 2021, slik familie- og kulturkomiteen ba om den gangen. Regjeringen er opptatt av en god oppfølging av anmodningsvedtaket, og vi vil holde Stortinget orientert om videre framdrift.
Guri Melby (Venstre), 2021-05-18:
I tråd med ny trossamfunnslov skal tros- og livssynssamfunn som mottar tilskudd, hvert år sende inn regnskap til Statsforvalteren. Og dersom samfunnene mottar bidrag fra utlandet, skal det opplyses særlig om det. Denne rapporteringen vil kunne gi kunnskap om omfanget av finansiering fra utlandet til tros- og livssynssamfunn.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2021-05-18:
Statsråd Asheim varslet i oktober 2020 at regjeringen skulle nedsette et utvalg som skulle vurdere endringer i opptakssystemet vårt, og for noen uker siden ble dette utvalget nedsatt. Det er et spennende og viktig arbeid. For Høyres del er det viktig å si at opptakssystemet til høyere utdanning som hovedregel kanskje bør baseres på karaktersnitt. Ifølge undersøkelser fra bl.a. NIFU, Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning, har det legitimitet hos folk. Karakterer oppleves som rettferdig, eller i hvert fall så rettferdig som det kan være når man først skal fordele knappe ressurser, som studieplasser er. Det er også i mange studier en sammenheng mellom karaktersnittet studentene har når de søker seg til studiet, og gjennomføringen av studiet. Det ser vi bl.a. på lærerutdanningen – etter at vi innførte karakterkravet 4 i T-matte, har gjennomføringen økt med 7 prosentpoeng. Men det er flere ulemper med dagens opptakssystem som har forsterket seg de siste årene. Selv om vi har økt antall studieplasser kraftig, ser vi ved noen studier der det er svært stor konkurranse om plassene, at det er veldig vanskelig å komme inn hvis man ikke har maksimalt med alderspoeng. Det fører til at mange av dem som ikke kommer inn på studiet rett fra videregående skole, må vente flere år før de får plass på studiet. I tillegg er det veldig mange unge som bruker flere år på å ta opp en rekke fag fra videregående skole og forsøker å få full uttelling for alle tilleggspoengene. Tilleggspoengene har vi innført litt stykkevis og delt. Det har sikkert vært gode hensikter bak hvert eneste poeng, men samlet sett har det bidratt til å presse opp karaktersnittet. Det vil si at vi har et system som oppmuntrer unge folk til å bruke verdifulle år på å ta opp en rekke fag fra første klasse på videregående og samle alderspoeng før de skal studere. Det er ikke god bruk av verdifulle studieår, og det bidrar også til at norske studenter er mye eldre når de er ferdigstudert, enn i land vi liker å sammenligne oss med. Det er land som har andre typer opptakssystemer. I Danmark har man f.eks. en modell med to kvoter – en første kvote som gir inntak basert på karakterer fra videregående opplæring, og en mindre kvote 2, der man i tillegg vurderer en del andre kriterier, enten det er opptaksprøve, motivasjonsbrev, intervju, test eller relevant erfaring. Det kan være en spennende modell å se på, men det må utredes nøye hva slags modell som er tilpasset norske forhold. Jeg håper virkelig dette er noe det kan bli tverrpolitisk enighet om dersom man skal gjøre endringer, for vi må unngå situasjoner som vi ser i land der man endrer opptakssystemet hvert fjerde år. Det er svært uheldig for våre ungdommer og andre som ønsker å studere. Det er viktig at vi får et rettferdig og forutsigbart opptakssystem som kan ha mest mulig tverrpolitisk støtte, slik at flere både kan begynne å studere og studere ferdig det de ønsker.
Ove Trellevik (Høyre), 2021-05-18:
Proposisjonen inneheld i hovudsak to lovendringar. Den eine går på endringar i utlendingsloven og forlenging av den mellombels loven om innreiserestriksjonar av omsyn til folkehelsa. Den andre går på å forankra innreiserestriksjonar for utlendingar av omsyn til folkehelsa i loven. Dette har tidlegare vore forankra i forskrift. Det er to mindretalsforslag frå komiteen, eitt frå Arbeidarpartiet og SV og eitt frå SV aleine. Eg reknar med at dei vil gjera greie for forslaga sine sjølve. Det er ein samla komité som står bak innstillinga.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-18:
Det har vært mange vanskelige situasjoner knyttet til disse innreiserestriksjonene – veldig mange familier og enkeltpersoner som har blitt satt i veldig vanskelige situasjoner. Vi får mange henvendelser; det regner jeg med at regjeringen og alle de andre også får. Blant annet har vi vært opptatt av å sikre at familier og kjærester, veldig nære personer, kan få være sammen så fort det er mulig. I tillegg har vi tatt opp dette med at en del personer som har jobb og er bosatt, men ikke folkeregistrert i Norge har blitt nektet å reise inn igjen etter at de har reist ut av landet. Det gjelder ett av forslagene. Men der har jeg i dag mottatt et skriftlig svar fra justisministeren, der justisministeren bekrefter at de vil gjøre det som dette forslaget innbefatter. Hvis statsråden tar det opp i sitt innlegg eller jeg tar det i replikkordskiftet og kan få bekreftet at det er det som blir fulgt opp, er det ikke behov for å stemme over det forslaget. I brevet fra regjeringen står det at det i så fall skal innføres fra 21. mai, og det er jo straks. Det er bra. Det er litt rart da å stå alene om forslaget i innstillingen, når regjeringen tydeligvis mener det samme. Det andre forslaget handler om at ventetida i UDI og i politiet nå er helt uakseptabelt lang, både for dem som søker om familiegjenforening, og for dem som søker om pass. Det er greit at det er korona, og at det er vanskelig, men det må gå an å få disse ventetidene ned, for det er rett og slett ikke akseptabelt at det skal være tolv måneders ventetid f.eks. bare for å komme på et intervju i familiegjenforeningssaker eller tolv måneders saksbehandlingstid på statsborgerskap – i tillegg til at det er lang ventetid for å få lov til å levere søknaden. Det er vi opptatt av å få ned. Derfor fremmer jeg det forslaget, som er et fellesforslag mellom SV og Arbeiderpartiet. Så bare en kort merknad til dette med fjernmøter i UDI knyttet til asylsaker og andre saker der. Det er viktig at man ikke bruker det instrumentet mer enn høyst nødvendig. Det må være mulig å gjennomføre en del av disse møtene med nødvendig smittevern, og at personer får møte når det er behov for det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-18:
Det gjelder saken om disse som er bosatt i Norge, og som regjeringen nå sier de skal forandre regelverket for. I svaret jeg fikk fra statsråden i dag, står det at man må framlegge annen type dokumentasjon, og det har vi også i dette forslaget – som antakeligvis er overflødig i dag – sagt noe om. Men det regjeringen også sier i svaret, er at man må kunne sannsynliggjøre at de returnerer etter utenlandsreise, midlertidig utenlandsopphold. Jeg har litt problemer med å forstå hva det kravet grunner seg på, for det er nettopp retur hit de har blitt nektet. Hva er begrunnelsen for å stille et sånt krav når det er nettopp det de vil gjøre, og som de i dag har blitt nektet?