Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Odelstinget behandler i dag et av Regjeringas viktigste kriminalpolitiske framlegg, spørsmålet om å utvide adgangen til å registrere DNA-profiler. Vi oppfatter det som et historisk viktig vedtak, som skal møte noen av de utfordringene vi står overfor for å gjøre Norge tryggere. Det er tre grunner til at vi foreslår dette, som er et sentralt punkt i Soria Moria. Det er tre grunner til at vi mener at det er sentralt: For det første mener vi at det vil styrke politikraften i Norge, politiet vil komme styrket ut. Det vil gå mer ressurser på noen saker, men samtidig vil man komme lettere i posisjon til treff og få forenklet etterforskning i mange andre saker. Totalbildet vil bety redusert kriminalitet, mer trygghet og en god utvikling. For det andre mener vi det også helt klart vil øke oppklaringsprosenten. Det tredje, som er en viktig ramme rundt forslaget vi har lagt fram, er at dette forslaget etter Regjeringas oppfatning, ivaretar de rettssikkerhetsmessige hensyn ved en så viktig reform, også personvernmessige hensyn. Jeg finner grunn til å påpeke det. Det er sjelden man reiser særlig debatt rundt akkurat de aspekter, særlig der hvor man er enige – men nettopp å sikre personvernet har vært viktig for oss i arbeidet med dette framlegget. Pengene er i så måte, litt folkelig sagt, allerede på plass i de budsjettvedtak som Stortinget allerede har gjort. I forrige uke vedtok Stortinget budsjettet for 2008 for vår sektor, hvor det ble satt av 64 mill. kr til finansieringen av denne DNA-satsingen. Med dette innfris et viktig løfte fra den rød-grønne regjerings side. I dag betaler enkelte politidistrikt regningen for DNA-analyser. Vi legger opp til sentral finansiering av dette. Jeg hørte representanten Horne var inne på spørsmålet om kostnadene for distriktene – det ligger inne i dette at det skal være sentral finansiering, slik at det ikke skal stå på distriktenes økonomi om man tar to eller fire prøver. Det gir med andre ord mindre utgifter for distriktene, og det kan også frigjøre ressurser. Det økte DNA-budsjettet går også til flere stillinger til politidistriktene. Vi ønsker at det skal være spesielle stillinger som håndterer nettopp denne reformen ute, både med henblikk på kompetanse og i forhold til praktisk håndtering av dette. Det er iberegnet bedre opplæring og nytt utstyr på RMI, og selvfølgelig også økt kapasitet på RMI. Det er planlagt iverksettelse av dette 1. oktober 2008, så vidt jeg erindrer. Vi er av den oppfatning at det budsjettvedtak som Stortinget har gjort vedrørende dette, skal være tilstrekkelig for å ivareta nettopp disse hensyn. Både politiet og Rettsmedisinsk institutt vil få økt bemanning for å håndtere forventet økning i prøvetaking og analyse. Det vil bli foretatt investeringer i nytt og effektivt utstyr til RMI i 2008, slik at man blir bedre i stand til å håndtere den forventede økte mengden av prøver fra politiet. Videre arbeider vi for en bedre organisering av virksomheten ved RMI og en utvidelse av arealene. En av de viktigste delene av DNA-prosjektet er innføring av datastøtte for saksbehandlingen av DNA. Dette skal bl.a. ivareta en effektiv samhandling mellom politidistriktene, Kripos og RMI. Automatisering og kommunikasjon mellom aktørene – laboratorium, politidistrikt og Kripos – vil være viktige kvalitetssikringstiltak når prøvene til analyse øker. Hele bakgrunnen for at vi gjør dette, er at oppklaringsprosenten i Norge er for lav i forhold til kriminelle handlinger. Det er sentralt i Soria Moria-erklæringen at vi ved siden av å forebygge bedre skal oppklare mer. Det ligger også mye forebygging i det å oppklare kriminalitet. Oppklaringsprosenten i Norge har variert betydelig siden 1960, da 40 pst. av forbrytelsene ble oppklart. Den laveste oppklaringsprosenten var på 1980-tallet – med en oppklaringsprosent på 20 pst. i 1988. Siden begynnelsen av 1990-tallet har oppklaringsprosenten i Norge økt. Politireform, økt satsing på politiet, vekslende regjeringer og tverrpolitisk enighet må ta æren for at man faktisk har klart å øke oppklaringsprosenten. Oppklaringsprosenten er høyest i drapssaker og lavest i vinningssaker – men den må videre opp. På mange områder kan vi ikke leve med så lav oppklaringsprosent som vi i dag har, og det er mitt håp at DNA-satsingen på flere kriminalfelt vil bidra til at vi får økt oppklaring. Det er mitt ønske, og det er mitt håp. Erfaringer fra andre land viser jo at økt bruk av DNA øker oppklaringsprosenten, og gir en mer effektiv etterforskning. Flere har vært inne på at i Storbritannia gikk oppklaring av innbrudd opp fra 14 til 45 pst. i saker der DNA-registeret kunne brukes. I det hele er erfaringene fra England at oppklaringsprosenten stiger dramatisk dersom man finner DNA-spor på åstedet og disse sjekkes mot databasen. Første gang DNA-spor fra et åsted blir lagt inn i databasen, er sjansen for å matche en mistenkts DNA-profil 45 pst. Alvorlige forbrytelser har ofte blitt oppklart når gjerningspersonen senere pågripes for en relativt mindre alvorlig forbrytelse, som f.eks. butikktyveri mv., og i den anledning søkes opp mot databasen. Igjen ser vi at det er en liten gruppe mennesker som står for store deler av kriminaliteten. Når saker oppklares raskere, kan flere saker etterforskes. Det gir også mer effektiv reaksjon når vi får raskere pådømmelse og slik sett også mer politikraft. Vi har etter hvert lang erfaring i bruk av DNA i politiets etterforskningsarbeid, og vi har sett hvordan denne teknologien kan bidra til å oppklare straffesaker. For å kunne legge til rette for en effektiv oppklaring er det derfor viktig at politiet har tilstrekkelig adgang til å benytte seg av denne teknologien. DNA-registrering kan også bidra til at uskyldige raskere kan sjekkes ut av sakene. Det er grunn til å understreke også det. Hovedelementet i lovforslaget er at DNA-profilen til straffedømte skal kunne registreres i DNA-registeret i flere tilfeller enn etter dagens regler. I dag er det bare adgang til DNA-registrering i tilfeller der det er begått handlinger som omfattes av visse kapitler i straffeloven, nærmere bestemt det som i loven er kalt allmennfarlige forbrytelser, seksuallovbrudd, legemskrenkelse og utpressing og ran. Med forslaget åpnes det for registrering av DNA-profil i alle tilfeller der handlingen etter loven kan medføre frihetsstraff, uavhengig av hvilket kapittel i straffeloven handlingen rammes av. I praksis betyr dette også at forhold som innbrudd, skadeverk og framsettelse av trusler kan gi grunnlag for registrering. Endringene hjemles i straffeprosessloven § 160a. Som det framgår av forslaget, skal handlingen ikke gi grunnlag for registrering dersom det er reagert med forenklet forelegg. Vi tar sikte på, som vi også har vært inne på, å regulere dette nærmere, bl.a. i påtaleinstruksen inntil politiregisterlovgivningen er klar. Jeg vil gi min fulle støtte til innholdet og tankene i Venstres forslag nr. 1, og hilser det hjertelig velkommen som et oversendelsesforslag – et nyttig innspill i forhold til vårt arbeid med politiregisterlovgivningen. Ellers må jeg si at proposisjonen ikke inneholder forslag til vesentlige endringer i reglene om innhenting av det biologiske materialet som trengs for å utlede en DNA-profil. Det skal fortsatt være et vilkår for innhenting at vedkommende med skjellig grunn mistenkes for en straffbar handling som etter loven kan medføre frihetsstraff. De samme regler gjelder. Jeg vil også nevne spørsmålet om på hvilket tidspunkt registreringen av DNA skal skje. Forslaget i proposisjonen går ut på at registrering ikke skal finne sted før det foreligger en rettskraftig dom, eller saken er endelig avgjort. Komiteen har imidlertid tatt opp spørsmålet om det bør etableres et etterforskningsregister, hvor det etter nærmere angitte vilkår også kan registreres profiler fra personer som har status som siktet. Komiteen har bedt Regjeringa om å komme tilbake til Stortinget med en egen sak om å opprette et etterforskningsregister. Jeg er enig med komiteen i disse betraktningene, og skal selvfølgelig etterkomme flertallets anmodning i så måte. Til slutt vil jeg si at når det gjelder behovet for «second opinion», har jeg merket meg at en samlet justiskomite er positiv til initiativet fra Universitetet i Tromsø og Universitetssykehuset i Nord-Norge, om etablering av et rettsgenetisk laboratorium i Tromsø. I tillegg til økt analysekapasitet er det komiteens synspunkt at en slik etablering vil kunne gi sunn akademisk konkurranse relatert til forskning, utdanning og drift samt gi grunnlag for en alternativ, norsktalende sakkyndighetsfunksjon. Jeg deler komiteens oppfatning uavhengig av hvem som måtte ha kommet på dette først – ideen er god. Vi skal jobbe videre med dette, og skal også både ved budsjettrunder og øvrige runder i Stortinget komme tilbake til det på en egnet måte.