trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Utbyggingen av Gardermobanen er finansiert ved at staten har tilført NSB Gardermobanen AS kapital i form av ordinære lån og ansvarlige lån. Etter åpningen av Romeriksporten 22. august 1999 kjører de fleste av NSB BAs tog også gjennom Romeriksporten. Da Romeriksporten ble tatt i bruk, fikk reisende med NSB BAs tog dyrere billetter, fordi NSB BAs tog også skal være med på å nedbetale NSB Gardermobanen AS’ gjeld, i tråd med forutsetningen fra Stortinget. Dette har rammet passasjerer på Kongsvingerbanen og i særdeleshet pendlerne som ikke har noe alternativ dersom de skal bruke tog til og fra jobben i Oslo. Pendlerne på Kongsvingerbanen har fått et påslag på billettprisen på 250 kr uten at de har fått tilbake noen fordeler. Passasjerene på Kongsvingerbanen har verken bedt om eller krevd at toget skal gå gjennom Romeriksporten. Det er faktisk NSB selv som har bestemt at det skal kjøres slik. En forutsetning for at NSB BAs tog skulle benytte Romeriksporten, var at togene skulle få vesentlig kortere reisetid. Jeg registrerer at mange av togene slett ikke har fått kortere reisetid til tross for at de benytter Romeriksporten. Pendlerne på denne banen har heller ikke fått bedre tog. Allikevel har billettprisene økt betydelig. Dermed er forutsetningen ikke lenger til stede. Vi som politikere må selvsagt ta noe av skylden for denne utviklingen, men slett ikke all skyld. Regjeringen foreslo og Stortinget slutter seg i dag til å redusere kjøreveiavgiften. NSB skal betale for å kjøre på Gardermobanen, men kjøreveiavgiften vil ikke bli helt fjernet. Dersom vi skulle ha fjernet kjøreveiavgiften på alle NSB BAs tog, måtte vi ha gjort det også for flytogene på Gardermobanen. Dette var det ikke økonomisk mulighet til å få til. Med det stortingsflertallet som var ved budsjettbehandlingen før jul, og med det flertallet sier i dagens innstilling, burde det være håp for pendlerne på Kongsvingerbanen. Pendlerne på Kongsvingerbanen har ikke fått kortere reisetid, heller ikke bedre tog, og det er vel ikke rettferdig at pendlerne skal betale for noe de ikke får glede av. Jeg forventer at denne ekstraavgiften fjernes. Av legning er jeg optimist, og jeg håper dette kan skje ganske raskt.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg vil ta for meg luftfarten i dette innlegget og starte med å si at luftfarten i dag er den eneste kollektive transportformen der brukerne fullt ut dekker kostnadene til investeringer og drift av infrastrukturen gjennom kjøp av tjenester samt Luftfartsverkets salg av kommersielle tjenester. Som eneste transportform finansieres infrastrukturen i luftfarten fullt ut av brukerne selv. Like fullt har flyselskapene fram til nå valgt å bidra til å opprettholde de distriktspolitiske målsettingene som Stortinget har fastsatt. Det er derfor nødvendig å se nærmere på luftfartens rammevilkår. I dag betaler flyselskapene ikke bare luftfartsavgifter som finansierer hele systemet, men 30 pst. av de samlede avgiftene flyselskapene er pålagt, er fiskale, dvs. at de går rett i statskassa. Bare Norge har investeringsavgift, bare Norge har CO2-avgift, som isolert sett resulterer i en merkostnad for de norske flyselskapene, og som medfører en konkurranseulempe sammenlignet med utenlandske selskaper. Avgiften på flygning av passasjerer resulterer først og fremst i at prisen på flybilletter blir noe høyere enn de ellers ville ha vært. Det er helt nødvendig at alle avgiftene som er knyttet til luftfart, må gjennomgås og vurderes. I den forbindelse vil jeg vise til en rapport fra arbeidsgruppen for utredning av konkurransevilkår i luftfartsnæringen, oppnevnt av Finansdepartementet i juni 1999. Jeg forventer at Regjeringen kommer tilbake til oppfølging av denne rapporten. Det er viktig at også den samfunnsnytten luftfarten representerer, blir mer verdsatt. Stikkord her er næringslivets behov for rask tilgang til markeder, nøkkelbransjers behov for rask levering av deler og utstyr, helsevesenets behov for å frakte pasienter og medisin og rask sending av post og aviser. I revidert nasjonalbudsjett blir reguleringsfondet redusert med 80 mill. kr. Dette betyr at enkelte investeringer blir utsatt i tid. Dette er ikke noen god løsning på sikt, da dette gir liten forutsigbarhet, noe som er svært viktig for Luftfartsverket og ikke minst for luftfartens brukere. Beklageligvis har tidligere samferdselsministre også sett seg nødt til å spe på økonomien med å ta litt fra reguleringsfondet. Dette får vi vurdere i tida framover. Helt til slutt vil jeg igjen gjøre Luftfartstilsynet en visitt. Da dette ble opprettet 1. januar 2000, ble det fra samferdselskomiteen presisert at Luftfartstilsynet skulle ha en bemanning på inntil 120 stillinger. Dette bør Luftfartstilsynet forholde seg til. Jeg vil også understreke nødvendigheten av at det i Luftfartstilsynet bør være folk med luftfartsfaglig bakgrunn. Selvsagt er det nødvendig med jurister, men like viktig, av hensyn til sikkerheten, mener jeg det er at Luftfartstilsynet bemannes med flygere, flygeledere og annet personell med nødvendig faglig utdanning.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-06-15:
Jeg fikk ikke stemt og skulle stemt mot.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-06-15:
Jeg beklager at oksygeninntaket i mitt hode er så lavt at jeg ved en feil stemte for forslagene nr. 22 og 23.
Shahbaz Tariq (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg hørte meget nøye hva representanten Dørum sa. Det er greit – enig med Dørum! Men det er også et faktum at Oslopakke 2 er et ektefødt barn av Arbeiderpartiet, med to fedre, nemlig tidligere byrådsleder Rune Gerhardsen og Akershus" fylkesordfører Ragnar Kristoffersen. Og Arbeiderpartiet passer godt på dette barnet. Det er over fire år siden de tok initiativ til denne pakken. Det har tatt lang tid. Det har vært en periode preget av krangel mellom staten på den ene siden og Oslo kommune og Akershus fylkeskommune på den andre siden om hvorvidt de lokale vedtakene var klare nok for at Bondevik-regjeringen kunne fremme sak for Stortinget om Oslopakke 2. Uansett forsinkelser takker jeg samferdselsministeren, som fremmet stortingsproposisjonen i mai, og roser samferdselskomiteen for rask behandling i komiteen. Jeg er glad for at Stortinget behandler proposisjonen i dag, og at Stortingets flertall støtter proposisjonen. Etter min mening burde Oslopakke 2 vært kalt Østlandspakken, siden det er det viktigste samferdselstiltak på Østlandet nå. Biltrafikken i Oslo–området er økende. Det er mange som pendler med bil inn til Oslo fra nabofylkene. Dette medfører økt forurensning og støy, særlig i bydeler i Oslo sentrum og i Groruddalen. For å redusere biltrafikken må det iverksettes tiltak for å gjøre kollektivtrafikken mer attraktiv. Samtidig må det iverksettes begrensninger i bilbruken og tiltak for å redusere transportbehovet. Kollektivtrafikken må bygges ut, slik at tilgjengeligheten bedres og reisetiden kortes ned. Fremkommeligheten for kollektivtransport må gjøres bedre, bl.a. gjennom flere kollektivgater og egne trafikkfelter. Et viktig ledd i opprustningen av kollektivtrafikken i Oslo og Akershus er iverksettelse av Oslopakke 2. En markert satsing på kollektivtrafikken i Oslo og Akershus gjennom en samfinansiering med staten vil bidra til utbygging av infrastruktur for kollektivtrafikken i Oslo-området. Jeg konstaterer at alle parter har bidratt til at Oslopakke 2 kommer til å bli den største kollektivsatsingen i Oslo-området. Miljøsituasjonen, spesielt i Oslo, krever gjennomgripende tiltak for å endre trafikkmønsteret, tiltak som kan vri transporten fra personbiler over til kollektivtransport. Oslopakke 2 er et skritt i riktig retning.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Bare en kort kommentar. Når disse lønnsjusteringene blir behandlet i Stortinget, er det alltid tilrådd av Regjeringen at man skal ha full dekning for lønnsoppgjøret. Og Stortinget slutter seg alltid enstemmig til, det er aldri en kommentar til det. Jeg bare minner om det. Før i dag har vi diskutert kommuneøkonomien. Der foregår det ikke like greit, der er det problemer både med å finne dekning for de lønnsoppgjørene som staten forhandler fram sjøl for lærerne, og ikke minst for de nødvendige lønnsøkningene som kommer som følge av de forhandlingene som føres i kommunesektoren. Det er et stort behov for å få en god lønns- og arbeidsgiverpolitikk i offentlig sektor generelt, for vi står overfor et stort behov med hensyn til å rekruttere og beholde kvalifiserte og dyktige fagfolk. Jeg vil bare minne om det. Jeg går sjølsagt inn for innstillingen, men jeg må si at denne forskjellsbehandlingen liker jeg svært dårlig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Det er helt riktig at SV ønsker et mer miljøvennlig og dyrevennlig landbruk enn det vi har i dag. Vi har sagt at vi ønsker en stor satsing på generell økologisering. Vi ønsker å styrke det økologiske landbruket, ikke først og fremst fordi vi tror det er usunt å spise den vanlige maten, men fordi vi mener at det er mer miljøvennlig i forhold til naturkvalitetene å produsere på økologisk måte, og derfor satser vi på det. Jeg har òg vært svært opptatt av å øke dyrevelferden. Det er nødvendig, spesielt i forbindelse med dyretransport. Det dør svært mange – altfor mange – dyr bl.a. i transport. Det er tall som jeg kan opplyse Hernæs om. Jeg har tallene liggende nede hos meg. Jeg synes at vi alle burde være opptatt av det. Vi har òg vært opptatt av hvordan f.eks. forholdene er i kyllingproduksjonen. Jeg kan ikke skjønne at vi ikke skal greie å få til en mer dyrevennlig produksjon på det området. Det tror jeg faktisk at forbrukerne etter hvert vil etterspørre. Det er nok slik at svært mange forbrukere ikke har den minste sans for at den maten man har spist, ikke har vært håndtert på en verdig måte, som de levende vesener de faktisk har vært. Så spør Hernæs om SV fortsatt ønsker å ha overføringer fra statsbudsjettet til landbruket. Ja, vi gjør det. Jeg har sagt at vi ikke har tenkt å bruke mer penger enn det Regjeringa gjør, men vi tror at vi må opprettholde en ganske stor støtte over statsbudsjettet til landbruket. Der er vi helt ærlige. Men vi ønsker faktisk å dreie disse pengene. Grunnen til at vi ønsker å satse på kombinasjonsbrukeren, er at vi tror det er en framtidsstrategi med hensyn til rekruttering, fordi bondeyrket er ensomt. Veldig mange ungdommer ønsker å kombinere bondeyrket med et annet yrke, og det synes vi er bra.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Jeg vil spørre statsråden om virkningene av dette jordbruksoppgjøret på et av de områdene som jeg og SV mener er en viktig, framtidsrettet markedsstrategi for landbruket, nemlig økologi. Norge er en økosinke, og jeg har erfaring for at diverse landbruksministre bruker økologi som pynt bare ved festtaler. De har en strategi som heter Godt Norsk, og Godt Norsk er ikke godt nok når en skal møte den store forbrukeretterspørselen som kommer til å komme på økologi. Det ser vi rundt omkring ellers i verden. Og da skulle man jo tro at man ønsket å bu seg på dette og være god på det, slik at det ikke blir importen som skal ta dette volumet når det kommer. I 1999 var det 10 pst. av økostorfekjøttet som kom fram til forbruker. For lam var det 20 pst. Og økoprodusentene skal altså mer enn andre leve av det de produserer i et marked som nesten ikke eksisterer. I statens opprinnelige tilbud lå det 3,5 mill. kr i støtte til de økologiske organisasjonene. Og det vi vet, er at det er de beste medspillere statsråden og Landbruksdepartementet kan ha hvis vi skal nå målet om 10 pst. økologisk areal om ni eller ti år. Det var det enighet om i behandlingen av landbruksmeldingen. Og erfaringer fra andre land viser også at det må være sterke organisasjoner i bunnen for å få dette til. Hva er grunnen til at man har tatt dette bort, og er det statsrådens mening at her bør man styrke mer framover? Og i tillegg til det: Hvorfor er ikke økologisk landbruk koblet opp mot verdiskapingsprogrammet? Verdiskapingsprogrammet er svært bra, SV støtter det av hele sitt hjerte, men hva er grunnen til at man har valgt å ikke legge det inn allerede fra starten?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Sosialistisk Venstreparti vil også stemme for forslaget.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Sosialistisk Venstreparti vil stemme for forslag nr. 2.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Trygdeoppgjøret for 2000 er i havn, og et flertall i sosialkomiteen har med glede merket seg at det er oppnådd enighet mellom Norsk Pensjonistforbund, Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon, Landsorganisasjonen i Norge og Regjeringen i drøftingene om dette oppgjøret. Avtalen mellom de nevnte organisasjoner og Regjeringen innebærer en økning i grunnbeløpet på 2 140 kr, til 49 090 kr, med virkning fra 1. mai 2000. Ved behandlingen av statsbudsjettet høsten 1999 vedtok Stortinget nye retningslinjer for regulering av pensjonistenes inntekter, og det framgår av protokollen fra drøftingene mellom organisasjonene og Regjeringen at disse retningslinjene er lagt til grunn. Det framgår videre av protokollen fra drøftingene at den forventede årslønnsvekst for alle grupper i 2000 vil bli 3,9 pst, og at resultatet av drøftingene gir en vekst på årsbasis på 4,2 pst. Det er også meget positivt at det nå er enighet om at en skal ta hensyn til både forventet og historisk lønnsutvikling i forbindelse med fastsettingen av grunnbeløpet. Dette innebærer at vi i årene som kommer, kan få en regulering av grunnbeløpet som er i tråd med inntektsutviklingen ellers i samfunnet. Folketrygden som bærebjelke i det norske velferdssystemet er også drøftet av partene, og det er positivt at partene er åpne for en dialog om de utfordringer folketrygden står overfor i årene som kommer. Jeg vil gi honnør til partene for stor ryddighet i drøftingene og for å ha kommet fram til en omforent anbefaling av trygdeoppgjøret for 2000. Jeg tar opp de forslag som ligger i innstillingen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Saksordfører Bendiks H. Arnesen viste til at partene også i drøftingene så på folketrygden som en bærebjelke i framtiden. Ja, det er riktig det, og derfor er det også viktig at tilliten til denne bærebjelken blir opprettholdt. Men da kan man ikke over tid utsette denne bærebjelken for så mye rust at den til slutt bryter sammen. Og det er nok det vi har sett over lang, lang tid når det gjelder de enkelte trygdeoppgjør i denne sal. Vi har sett en bevisst underregulering av grunnbeløpet. Det har skjedd i de aller fleste av de 15 siste år. Kjøpekraften til pensjonistene sett i forhold til kjøpekraften til lønnsmottakere er blitt betydelig dårligere. Det har vært gjennomført det som – jeg vil si – er såkalte forhandlinger. Det har vært avholdt møter den 30. og 31. mai. Og mitt første spørsmål til statsråden er: Hvordan kan man legge til grunn at den forventede årslønnsveksten for alle grupper i 2000 vil bli 3,9 pst.? Alle de tall jeg har sett i media når det gjelder den forventede årslønnsveksten, har vært betydelig høyere, 4,6 pst. og utover det, men det er mulig man har latt være å ta med de to feriedagene, at de er blitt holdt utenfor. Formannen i Norsk Pensjonistforbund sier i Fædrelandsvennen den 6. juni at pensjonistene vil få en kroneregulering når lønnsmottakerne til neste år tar ut sine to nye feriedager. Dette finner jeg ingenting om i protokollene, og jeg har lest dem rimelig grundig. Dette håper jeg i hvert fall statsråden kan komme med en forklaring på. Hva er det som ligger her i de 3,9 pst. når det gjelder den forventede årslønnsveksten? Og hva er sagt i eventuelle forhandlinger om hva man vil komme tilbake igjen til når det gjelder de to feriedagene? Fremskrittspartiet har i de senere år forsøkt i denne sal å få økt grunnbeløpet, nettopp med tanke på at kjøpekraften til pensjonistene ikke står i stil med den utviklingen som inntektsmottakere har hatt. Derfor har Fremskrittspartiet, som det eneste partiet i sosialkomiteen, et annet forslag enn det som foreligger fra Regjeringen. Vi fremmer derfor vårt forslag om å øke grunnbeløpet med 2 870 kr. Når det vises til at man har forhandlet ut fra retningslinjene, da er det helt korrekt. Det er man forpliktet til, for det er jo Stortinget som har laget retningslinjene. Men det er fortsatt det samme problemet i disse retningslinjene som har ligget der i mange år, og det er de to ordene at man skal ha «om lag» den samme inntektsutvikling. Så lenge man har de ordene i retningslinjene, risikerer man at grunnbeløpet blir underregulert i forhold til inntektsutviklingen for den øvrige befolkningen. Herved vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag, som står i innstillingen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Statsråden innledet med å si at her snakker vi om trygdeoppgjøret, og her dreier det seg om regulering av G. Det var det viktig at vi hadde klart for oss. Og så avsluttet han innlegget med å snakke om den andre vinklingen, mot arbeidslivet. Og der er jeg for så vidt enig med statsråden, det er klart vi har en rekke utfordringer på det området. Jeg vil bare komme med et par små kommentarer, først til Kristelig Folkeparti, som uttrykte sin bekymring bl.a. for kvinner når det gjelder pensjonsutviklingen, og bekymringer rundt det som har med inntektsutviklingen å gjøre. Jeg trodde at Kristelig Folkeparti nettopp hadde sittet i regjering og hatt anledning til å gjøre noe med akkurat dette. Men allikevel, det samme partiet leverte jo to trygdeoppgjør og fortsatte å underregulere det som hadde med grunnbeløpet i folketrygden å gjøre – så det er en interessant vinkling. Representanten Gløtvold var også inne på en del ting som jeg er enig i, men til representanten Gløtvold også – Senterpartiet deltok også i den regjeringen som gikk av for noen uker siden. Så til representanten fra Høyre, Erna Solberg. Vel, jeg er ikke overrasket over Høyres syn, for Høyre har da alltid gått inn for det som Regjeringen har kommet med, enten det har vært enighet eller ikke. Jeg har vært med på bare tre trygdeoppgjør, der jeg har vært saksordfører på de to foregående, og Høyre har da aldri kommet med et eneste innspill i forbindelse med trygdeoppgjøret. Man kjøper det som kommer fra Regjeringen, enten det er enighet eller ikke. Derfor er jeg ikke så veldig overrasket. Og de har til enhver tid, mens jeg har vært her i alle fall, også spilt på lag med Arbeiderpartiet og fortsatt underreguleringen av grunnbeløpet. Jeg spør meg selv når man skal slutte å underregulere grunnbeløpet. Og da kommer jeg litt til representanten Ballo. Fremskrittspartiet og SV har i de foregående trygdeoppgjørene vært delvis enige om en del punkter. Blant annet har vi hatt den samme bekymringen når det gjelder underreguleringen av grunnbeløpet. Og jeg synes det er litt trist at ikke SV, som jeg faktisk hadde ventet mest av i denne saken, kunne fulgt opp litt i forbindelse med å ta igjen litt av det tapte når det gjelder underreguleringen av grunnbeløpet. Vi kan ikke fortsette med en underregulering, for da kommer pensjonistene i en situasjon der gapet mellom det man hadde som lønnsmottaker, og det man får utbetalt som pensjonist, gjør at en ikke er i stand til å opprettholde en viss levestandard. Derfor håper jeg at man før eller siden vil fjerne disse ordene «om lag», som man henger seg på gang på gang når det gjelder regulering av grunnbeløpet. Det virker som om ordene «om lag» er det store smutthullet når det gjelder regulering av grunnbeløpet i folketrygden.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Representanten Ballo viser til spill for galleriet. Vel, det er ikke det! Det beløpet Fremskrittspartiet fremmet her i sitt forslag, er identisk med det pensjonistorganisasjonene, FFO og LO krevde i forhandlingene. Så har jeg tidligere stilt spørsmålet hvorvidt det har vært reelle forhandlinger, fordi det nærmest minner om et diktat. Fremskrittspartiet står på sitt forslag. Det er på linje med det organisasjonene bad om, og vi tar organisasjonene på alvor.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Ved fjorårets oppgjør kom det ikke til enighet mellom partene omkring oppjustering av grunnbeløpet i folketrygden. SV valgte den gang en ganske tilsvarende tilnærming som Fremskrittspartiet, ved at vi ønsket å øke grunnbeløpet med mer enn det som flertallet den gang gikk inn for, og det ut fra argumentasjonen om at man skal ha en utvikling også i pensjonene i dette landet som tilsvarer den vanlige lønnsutviklingen i arbeidsmarkedet. Vi registrerer i år at partene er kommet til enighet, og SV ser ingen grunn til å gripe inn når begge parter er enige om et oppgjør. Det er grunnen til at vi i år ikke gjør det vi gjorde i fjor, nemlig å legge inn eget forslag. Vi vil dermed støtte det oppgjøret som har funnet sted.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Jeg har ikke tenkt å forlenge denne debatten veldig mye, men jeg oppfatter at det Fremskrittspartiet sier, er rent spill for galleriet – og det er heldigvis heller ikke fullsatt. Når det gjelder drøftingen, må man jo opptre noenlunde ryddig. Jeg synes også at det i det som Ola D. Gløtvold trekker inn, tydelig skinner igjennom at han mener at her burde partene ha forholdt seg annerledes, nemlig stukket flest mulig kjepper i hjulene for det oppgjøret – for det gjorde de i fjor. Det er jo på en måte det man kan lese ut av Gløtvolds innspill. Det samme blir signalene fra Fremskrittspartiet, nemlig at partene, i hvert fall da Pensjonistforbundet og andre deltakende organisasjoner, som Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og LO, ikke skulle vite sitt eget eller medlemmenes beste. Det synes jeg i beste fall er en ganske arrogant tilnærming. Det må være så pass stor grad av ryddighet når man har drøftinger eller forhandlinger, at man faktisk respekterer det resultat man kommer fram til når partene er enige, og at man ikke blander seg inn i et oppgjør. Derimot, hvis partene ikke blir enige, som tilfellet var i fjor, så skulle det da også bare mangle om ikke Stortinget skulle bruke den innflytelsen det er gitt. Og der er jeg uenig i forhold til den tilnærming Arbeiderpartiet gjerne velger, nemlig at man sier at man ønsker ikke å legge seg bort i Regjeringens tilnærming. Det er jo nettopp det Stortinget er invitert til å gjøre hvis partene ikke er enige. Nå er partene enige, og da er det ingen grunn til at Stortinget skal komme med andre – avvikende – forslag enn det partene selv har kommet frem til.
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-15:
Det hadde på bakgrunn av noen av de innleggene som har vært, vært fullt mulig å gjøre dette til en bred politisk debatt om pensjonssystem og ulikheter. Det er nå engang slik at vi har et pensjonssystem som avspeiler inntektsforskjellene i det yrkesaktive liv, og det har man inntil man har gjort noe mer grunnleggende med det. Vi synes at når partene har kommet til enighet om en justering, vil det virke påfallende, når man først har forhandlingssystemer for disse pensjonene, om man skulle komme med avvikende forslag. Vi mener også at når man har funnet frem til et slikt samarbeid, og vi synes det også følger opp de retningslinjene som er lagt fra Stortinget, burde det egentlig ikke være noen grunn til at ikke Stortinget enstemmig sluttet opp om dette i dag. Hvis ikke, undergraver man egentlig bare spørsmålet om hvorvidt man skal ha forhandlinger på området. For Høyres vedkommende synes vi det har vært viktig å få forhandlinger som et korrektiv, og vi synes også det er viktig at vi følger det når det har blitt enstemmighet. Vi synes det opplegget som nå foreligger, virker som det er i tråd med det som ble lagt av føringer og retningslinjer ved budsjettet i høst.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-15:
Som tidligere talere har sagt, er folketrygden en bærebjelke i vårt velferdssamfunn, og det er positivt at vi også har et forhandlingssystem som gjør at det kan bli enighet mellom staten og de parter som berøres. Nå kan en selvsagt stille spørsmål, som bl.a. Fremskrittspartiet gjør i innstillingen, om hvorvidt representativiteten er til stede i forhandlingssystemet, men jeg synes en skal ha respekt for dette forhandlingsopplegget. Det er et ryddig opplegg og en stor ryddighet i drøftingene, sa saksordfører, og det er jeg for så vidt enig i. Men det er med en viss undring en ser på årets forhandlinger og enighet, fordi man i disse forhandlingene har oppnådd relativt lite i forhold til hva kravet var. Det er et relativt stort sprik i kronebeløp mellom krav og det det ble enighet om når det gjaldt månedstillegg, og man har heller ikke kommet til enighet, slik som organisasjonene krevde at partene skulle bli, om en opptrappingsplan for grunnbeløpet for å kompensere for tidligere underreguleringer. Denne opptrappingsplanen har vært etterlyst før og har vært en del av grunnlaget for at man har hatt problemer med forhandlingene. I år derimot er altså forhandlingene sluttført med forlik, og en stiller spørsmål ved om det nærmest er litt vær- og vindavhengig om man blir enig i disse forhandlingene, eller ikke. Hvilket politisk klima som råder og hvilke politiske vinder som blåser, har en viss innflytelse her, tyder det på. Men det er bra at man har kommet til enighet. Derimot er jeg, i likhet med representanten Nesvik, også i tvil om den beregnede årslønnsveksten på 3,9 pst. er tilstrekkelig når vi ser hva slags lønnsoppgjør vi har hatt. For øvrig kan en være noe bekymret for utviklingen når det gjelder folketrygden og trygdeutbetalinger. Økningen i antall uføretrygdede har vært nevnt her, og også utviklingen med en stadig større andel med høye tilleggspensjoner gjør at det kanskje er grunn til å diskutere trygdesystemet vårt grundigere ved en senere anledning.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-15:
En meget kort replikk til representanten Ballo. Jeg ønsker ikke at partene skal stikke kjepper i hjulene for hverandre på en utidig måte. Men det som var min undring, var at man fikk brudd både i 1998 og i 1999, da man hadde de beste trygdeoppgjør som har vært de senere år, og at man hadde en så grei konklusjon og tilnærming i år, når det er såpass stor avstand og beløpene ikke er større.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-15:
Saksordfører Breimo var bekymret for strukturutviklingen i forbindelse med dette jordbruksoppgjøret. Det har han all grunn til. De små og mellomstore allsidige kombinasjonsbrukene blir de skadelidende ved dette oppgjøret. Det er langt mer enn hobbyjordbruk det her er snakk om, slik representanten Gabrielsen prøvde å uttrykke det. Det er mange som har sitt yrke og sitt eksistensgrunnlag på slike bruk i det norske landbruk. Representanten Kristiansen sa at dette var et utadrettet skuespill. Jeg synes kanskje det var noe drøyt sagt. Ethvert skuespill pleier gjerne å ha ingredienser som narrer og bødler, og i tilfelle synes jeg vel det er andre som også er svært aktive aktører på denne scenen i kveld. Jeg synes Gabrielsen har hovert ganske bra over at han har lagt sin hånd over Arbeiderpartiet – som han sa på fjernsynet for noen kvelder siden – og også over norsk landbruk, vil jeg tilføye. Og Hedstrøm vil ikke bare avvikle, han vil avrette norsk landbruk, slik han skisserer det. Det er bekymringsfullt at vi har den handelslekkasjen vi har. Men det er ikke bare norsk landbruks skyld. Hvorfor vil ikke de som bekymrer seg så sterkt for matvareprisene, gjøre et grep som de kan gjøre selv uten problem, nemlig å ta vekk den høye skatten vi har på norsk mat, ved å redusere matmomsen. Det utgjør cirka en fjerdedel av sluttprisen på norsk mat. Ansgar Gabrielsen sier at vi skal bruke offentlige midler alternativt og få annen virksomhet i distriktene. Hvordan harmonerer det med Høyres politikk når det gjelder f.eks. SND? Verdiskapingsprogrammet i forbindelse med dette oppgjøret var jo bra. Men det gjenstår å se hvor lenge det vil vare, jf. det som nå skjer med SND og virkemiddelbruken der. Når Hedstrøm snakker om norsk matvarepris og sammenligner med svensk pris, burde han kanskje også ta med lønns- og skattenivået i Sverige. Er det en slik utvikling Hedstrøm vil ha? Multifunksjonelle roller i landbruket har blitt nevnt. Men beredskapspolitikken har vært svært lite berørt – matvareberedskap og selvforsyningsevne. Vi har egentlig ingen overproduksjon hvis vi tenker globalt, og i denne salen blir vi svært ofte minnet om at vi skal tenke globalt. Det er i stor grad en feil fordelingspolitikk. Småskalalandbruket er den beste garantist for et robust og sterkt landbruk. Tsjernobyl-ulykken viste det. Ren mat produseres bedre i småskalalandbruk enn i et industrielt landbruk. Jeg synes dette også burde telle når vi legger strukturen gjennom et slikt jordbruksoppgjør.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Bare helt kort: Representanten Nesvik synes å antyde at det ikke har vært reelle forhandlinger. Det vil jeg sterkt ta avstand fra. Vi behandler de organisasjoner som forhandler med staten, med den største respekt, og det har vært gode drøftingsmøter innledningsvis og knallharde forhandlinger i løpet av prosessen. Så å tro at det er noen her som driver noe spill for galleriet, det ville i beste fall være en meget stor misforståelse. Så sier representanten Nesvik at G er underregulert. I år er G overregulert, fordi Stortinget har lagt vekt på at man også skulle søke å ta hensyn til utviklingen over tid og slik man ser lønnsutviklingen framover. Derfor er rammen på 4,2 pst., mens rammen for lønnsoppgjøret, det som faktisk utbetales i år, er 3,9 pst.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Som vi har hørt tidligere i debatten, er det ingen grunn til å betvile at utviklingen i de handelsavtalene som vi er tilsluttet, de handelslekkasjer som vi ser som følge av en økende grensehandel, og de problemene som vi ser norsk næringsmiddelindustri stadig sliter med i forhold til konkurransesituasjonen, gjør at det er behov for dramatiske strukturendringer i norsk landbruk, fordi norsk landbruk er råvareprodusenten i forhold til de utfordringene som jeg listet opp, men også for de produktene som skal videreforedles. Vi ønsker at vi skal være i stand til å ha et aktivt jordbruk, som er levende rundt omkring i Distrikts-Norge, som samtidig kan sikre stabil og trygg matforsyning, men som også kan sørge for at vi gir forbrukerne et produkt som de finner akseptabelt innenfor det som kan sies å være konkurranseutsatte priser. Dette er de elementene som har vært viktige for Regjeringens utgangspunkt for det tilbud som vi har lagt fram for jordbruksorganisasjonene. Jeg er ikke overrasket over at en slik omlegging kan oppfattes som dramatisk og vanskelig å håndtere, og jeg er heller ikke overrasket over at en slik omlegging er problematisk for jordbruksorganisasjonene. Det vil alltid være slik at interesseorganisasjoner kan synes det er vanskelig å fremme politikkendringer, som nødvendigvis må være ubehagelige for de enkelte medlemmer av organisasjonen. Men fordi utfordringene er så store, hadde jeg likevel både håpet og forventet at organisasjonene skulle se nødvendigheten av det som er foreslått, og søke å støtte opp om denne omleggingen, og at vi sammen gjennom forhandlingsinstituttet skulle søke å skape en plattform for det videre arbeid. Jeg er derfor veldig skuffet over at det ikke var mulig å komme fram til en avtale med organisasjonene på dette grunnlag. Jeg skjønner at det er vanskelig. Men det kommer til å bli enda vanskeligere i årene som kommer, for behovet blir bare større og større. Vi kan ikke utsette disse strukturendringene. Det gjør bare problemene større i årene som kommer. Men jeg har vanskelig for å se hvordan vi skal få dette til hvis vi ikke kan greie å dra organisasjonene og alle partier på Stortinget med i denne prosessen, der vi gjennom forhandlingsinstituttet skal kunne diskutere oss fram til de løsninger som gjør at vi kan oppnå de målsettingene som faktisk også mellompartiene her i dag har sagt at de ser at vi må. Men det tar bare litt tid før de er villig til å ta takene. Da kan det blir for sent. Da kan strukturendringene faktisk komme for sent. Da er det mange som har forlatt yrket før man får på plass strukturendringene. Jeg er enig i at vi er nødt til i månedene som kommer, bare å bitene tennene sammen og gå inn i en dialog med organisasjonene for å se om det ikke er mulig gjennom den dialogen å få til det som gjør at vi skal lykkes bedre i forhandlingsinstituttet til neste år. Men i likhet med landbruksministeren er jeg av den oppfatning at hvis vi heller ikke i den videre prosess lykkes med å få til en dialog om det som faktisk er utfordringene, kan det bli slik at det er organisasjonene selv som spiller forhandlingsinstituttet ut av den politiske bane.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Vi skal ha et landbruk i framtiden også, vi skal ha unge krefter som skal inn og drive dette landbruket videre, vi skal satse på bruk som er levedyktige, og som kan skape et inntektsgrunnlag som gjør at det er til å leve av, og vi skal også sørge for at det blir mulig å kombinere ulike næringer på en slik måte at man kan skaffe seg et yrke som gjør at man faktisk kan leve av dette, og ha en inntektsutvikling som står noenlunde i stil med det resten av samfunnet har. Problemet er altså i og for seg ikke å omskolere folk som i dag er i landbruket, til å gjøre noe annet. Problemet er å få landbruket omskolert slik at vi kan bruke de ressursene som er i landbruket, på best mulig måte for både landbruket og befolkningen for øvrig. Og jeg ser ikke bort fra at det må være mulig å kombinere arbeid i landbruket og den familiestrukturen vi har der, med mange av de store oppgavene som vi har innenfor offentlig sektor i framtiden, men det er ikke først og fremst et landbrukspolitisk spørsmål, det er også et spørsmål i forhold til skole, utdanning og arbeidsmarked.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Først må jeg understreke at folk som jobber i landbruket, er selvstendig næringsdrivende og ikke offentlig ansatte. Så det er helt umulig å bruke den samme strategien på omstilling av offentlig sektor i forhold til dette med å dra de ansattes organisasjoner og rettigheter og plikter som de har behov for i en omstillingsprosess, og sammenligne det med jordbruket. Det er jo derfor jeg sier at det er så intenst viktig at vi får med jordbruksorganisasjonene i denne jobben, og at de ikke setter seg på utsiden og driver kampanjepolitikk istedenfor forhandlingspolitikk. Det må være tillatt å si såpass. Så har landbruksministeren redegjort for hvilken inntektspolitisk utvikling dette landbruksoppgjøret vil gi. Noen selvstendig næringsdrivende vil selvsagt få større utfordringer og få en dårligere inntektsutvikling enn andre, basert på de strukturpolitiske målsettinger for hvor vi skal, som Kristelig Folkeparti var med og la i landbruksmeldingen. Men jeg syns, som landbruksministeren har redegjort for, at staten og Stortinget bør ha god samvittighet også for den inntektspolitiske utviklingen i sektoren, samtidig som vi peker på de store strukturendringene. Så skal vi alle sammen innrømme at det er noen som får det tøffere enn andre. Det er fordi omstillingen for disse brukene og behovene i forhold til dette er så betydelig større enn det er for andre. Men jeg vil avslutte med å si at jeg er helt enig med representanten Lilletun i at dette blir ekstremt vanskelig hvis vi ikke får organisasjonene med oss, men det betyr ikke at organisasjonene har veto, det betyr at vi inviterer til et samarbeidsprosjekt som de også inviteres til å delta i.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg er tilhenger av at man søker å begrense et statlig regelverk, den statlige administrasjon og det statlige byråkrati også når det gjelder landbruket. Landbruket skal ikke være unntatt fra de ambisjoner vi har om å gjøre forvaltningen slik at den tjener brukerne. Det betyr at det også må ha betydning for den landbruksadministrasjon som vi har i fylker og kommuner. Men vi kan ikke fjerne stillingene, strukturen og pengene før vi har vedtatt de regelendringer som må til, apropos det som representanten Lilletun var inne på tidligere. Derfor er dette prosesser som i og for seg må gå hand i hand. Hva jeg mente med at dette blir enda vanskeligere, er at kravet om billigere mat, lavere priser både til forbruker og til næringsliv, kommer til å bli betydelig i årene framover, det kaster seg over oss med full tyngde. Vi er for seint ute. Derfor blir det vanskeligere og vanskeligere å få dette til. Det krever større grad av kreativitet fra organisasjonene, men det krever også at vi fra statens side er villig til kanskje å bruke noe mer tid på å forberede de årvisse oppgjørene enn vi har hatt muligheten til å gjøre i år.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg synes representanten Enoksen skal lytte til begge statsrådene, for vi sier ikke noe som står i motsetning til hverandre. Jeg sier bare i forhold til norsk næringsmiddelindustri at landbruket er avhengig av å ha en industri å levere varer til. Hvis den industrien ikke eksisterer lenger, eller hvis den industrien kjøper varene fra utlandet, er det landbruket som først og fremst lider tap, og det må vi søke å unngå. Derfor blir utfordringene, slik som jeg ser det i hvert fall, ganske store i årene som kommer. Det er jo en grunn til at Arbeids- og administrasjonsdepartementet som forhandlingsansvarlig legger fram denne proposisjonen. Dette dreier seg om landbrukspolitikk i hovedsak, men det dreier seg også om forbrukerpolitikk. Det dreier seg om distriktspolitikk. Det dreier seg om næringspolitikk. Det dreier seg på mange måter om landbrukspolitikken, og dette området dreier seg på mange måter om hele samfunnspolitikken. Det er derfor jeg er så opptatt av at vi skal greie å få til en prosess for dette som blir slik at vi kan ha organisasjonene og forhåpentligvis også flere av partiene på Stortinget med oss. Jeg ser for meg at det blir vanskelig. Man kan jo vektlegge ordene på forskjellig måte, men jeg ser de utfordringene vi står overfor, som ganske dramatiske, og de utfordringene har faktisk Stortinget beskrevet gjennom behandlingen av St.meld nr. 19.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Når det gjelder spørsmålet om hvordan vi skal klare å få prisene ned slik at vi kan konkurrere med Sverige, er det på mange måter et tusenkronersspørsmål som det ikke finnes noe enkelt svar på. Det finnes slett ikke noe enkelt svar på det hvis vi skal opprettholde jordbrukets multifunksjonelle rolle slik som den er i dag. Det er det jo stort flertall for her i denne salen. Da vi behandlet jordbruksmeldingen, merket jeg meg at til og med Fremskrittspartiet var med på formuleringer om livskraftige bygder over hele landet, vakre kulturlandskap osv. Det sier seg selv at det her ligger vanskeligheter når vi skal få ned prisene. Jeg tror det er veldig viktig at vi klarer å få til en balanse, og at alle ledd i kjeden må medvirke med det de har å gi. Da er det veldig bra at statsråden allerede har tatt initiativ til å få en dialog med aktørene, for det er jo i alles interesse å møte denne utfordringen, det er ikke bare i politikernes interesse. Det er i primærlandbrukets interesse, det er i Rimi-Hagens interesse, og det er i alle i næringsmiddelindustriens interesse å møte denne konkurransen. Når det gjelder å avskaffe oppgjøret og forhandlingene, må jeg bare si at det er lov til å tenke høyt i Arbeiderpartiet. Jeg merket meg at én begrunnelse var at bonden Alstad faktisk ikke følte at Bondelaget ivaretok hans interesser da de brøt forhandlingene. Han hadde rett og slett ikke råd til en situasjon der organisasjonene på vegne av bøndene gav avkall på store midler gjennom et brudd. La meg bare til slutt si at Arbeiderpartiet fastholder at vi skal ha forhandlingsinstituttet.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Hvis det er en trist dag i dag, må det være fordi vi opplevde et brudd i forhandlingene. Det var organisasjonene som brøt. Det var ikke staten. Ifølge media var det et betydelig beløp som staten var villig til å legge inn i tillegg til det første tilbudet. Det er mulig det har vært gode forhandlingsresultat i to år tidligere, med økte overføringer. Men samtidig er situasjonen den at overproduksjonen aldri har vært større. Markedssituasjonen har aldri vært vanskeligere enn den faktisk er i dag, og det har den blitt i løpet av de samme to årene. Jeg stiller spørsmålet: Er det en sammenheng? Iallfall er det avslørende at det ikke er nok bare å pøse offentlige penger inn; det må også andre grep til for å håndtere det. Ellers kan man ikke garantere en inntektsutvikling. Den formuleringen som var lagt inn, var ment over en tid. Det er veldig mye opp til næringen selv å forholde seg slik at de kan ta ut gevinsten, slik at de kan følge med. Men vi skal drive en aktiv jordbrukspolitikk som legger forholdene til rette. Jeg må minne om at forhandlingene handler om inntektsmuligheter. Som jeg sa i innlegget mitt: Det er ikke opplegget at det skal være et spørsmål om bevilgning over statsbudsjettet om denne næringen skal ha den samme inntektsutvikling som andre næringer.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg må innrømme at jeg kanskje brukte noen harde ord i innlegget mitt, og det gjorde jeg fordi jeg føler en viss bitterhet over at vi ikke klarte å få til et samarbeid med sentrum fortsatt. Det var et sterkt ønske for meg å få det til, for jeg mener fortsatt – og det mener Arbeiderpartiet også – at et samarbeid mellom Arbeiderpartiet og sentrum vil være det beste med tanke på alle de samfunnsinteressene som jordbruket skal ivareta for oss. Når det da ble brudd, er jeg også litt bitter fordi vi, som jeg sa i innlegget mitt, kunne, hvis sentrum hadde villet, fått til en litt mykere start med strukturvirkningene. Vi kunne ha dempet strukturvirkningene litt – det som går på areal og antall dyr. Vi var villige til å diskutere det, men vi ble møtt med en kald skulder. Når det gjelder forhandlingsinstituttet, må jeg bare si at jeg ikke betrakter det som et «skuespill». Det arbeid som organisasjonene legger ned i forkant av disse forhandlingene, viser helt tydelig at de også mener alvor med sitt engasjement. Men jeg må også innrømme at hvis vi opplever stadige brudd framover, vil de som ønsker å kvitte seg med dette instituttet, klart kunne få vann på mølla. Her har organisasjonene også en stor utfordring. Jeg ser det som utrolig viktig at vi tar vare på dette forhandlingsinsituttet. Hvis vi skal møte de svære utfordringene som denne næringen må møte, må vi få til samarbeid mellom disse aktørene og myndighetene. Det er helt avgjørende. Hvis vi ikke får til det, tror jeg at vi bare kan skyte en pil etter de fine målsettinger vi har satt oss om landbruk over hele landet osv.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg vet ikke om jeg skal driste meg til noe humoristisk i denne sammenheng. Men jeg satt og tenkte da man ble beskyldt for utroskap, på mannen som gav uttrykk for at han hadde store nok problemer med å være tro om han ikke skulle være utro også. Det passer vel kanskje i denne sammenhengen. Jeg synes nok at representanten Karlstrøm tegnet et veldig dystert bilde av situasjonen, for det er ikke slik etter dette oppgjøret, tross alt – og det må Karlstrøm også kunne innrømme – at det bare er å slå av lyset over det ganske land. Det er ikke engang begynnelsen til en slik utvikling. Jeg tror at hvis vi ikke foretar oss noe, vil man kanskje fortere komme i den situasjonen. Jeg har et par spørsmål. Det gjelder det med skattefradraget og full virkning for hele året. Der har jeg i et innlegg gitt uttrykk for at leser man bare siste passusen i det avsnittet, kan man tolke det dit sentrumspartiene gjør. Men hvis man går inn og ser sammenhengen dette står i – jeg gikk selv på den smellen og misforstod, jeg leste bare den biten da jeg ble spurt av en journalist – vil man se at det ikke kan tolkes på annen måte enn slik departementet gjør. Mitt spørsmål blir da: Hva er det som egentlig tilsier at man skulle mene på den måten å gi flere hundre millioner kroner til denne næringen, uten noe slags vederlag, for det vil jo bli konsekvensen? Så vil jeg også spørre: Kan ikke Randi Karlstrøm innrømme iallfall at hvis man legger faktiske inntekter til grunn og skattefradraget, blir det et pluss generelt sett?
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Representanten Sponheim tegnet et veldig negativt bilde av Arbeiderpartiet som forhandlingsmotpart, og jeg vil gjerne at han dokumenterer at Arbeiderpartiet historisk sett ikke har oppnådd å få til avtaler. Det var vel en tid på 1990-tallet vi ikke oppnådde avtaler med begge partene. Men at vi har framforhandlet avtaler som har blitt lagt fram for Stortinget og blitt godkjent, er vel regelen og ikke unntaket.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Jeg kunne være enig med saksordføreren i en god del av det han sa, og særlig det at matvareprisene må ned i forhold til Sverige. Det er nok en god del politikere i denne sal som ikke er opptatt av at vi i Norge skal få så lave matvarepriser, men Kari og Ola nordmann protesterer mot norsk landbrukspolitikk ved å valfarte til Sverige, for der har de faktisk en mulighet, en sikkerhetsventil, til å unngå det som politikerne bestemmer her i Norge. Her må vi gjøre noe, hvis vi i det hele tatt skal få solgt store deler av vår produksjon og det som i dag er overproduksjon. Jeg er enig med saksordføreren og det som er sagt i landbruksmeldingen her, prisforskjellene mellom Norge og våre konkurrenter må ned. Men da stiller jeg spørsmålet: Hvordan skal vi klare det? Vi har jo dette skattegrepet og reduksjonen av målprisene, men i og med at markedsprisene i Norge ligger relativt langt under målprisene på en del varer, er jo mye av det alt tatt ut. Og når vi vet at Agenda 2000 og andre ting internasjonalt gjør at prisene blir redusert ganske mye der, vil vel det bidra til, med det som ligger i jordbruksoppgjøret, at prisforskjellene vil øke. Hva kan Arbeiderpartiet bidra med for å bøte på det, som jeg ikke har oppdaget i jordbruksoppgjøret? Og så en annen ting. Jon Olav Alstad, arbeiderpartimedlem og bonde, går ut i Nationen i dag og sier: «Dropp jordbruksoppgjøret.» Han sier nøyaktig det samme som Fremskrittspartiet har foreslått i to av sine forslag, at man skal oppheve den eksisterende ordning med jordbruksavtale og få bevilgningene over statsbudsjettet. Norge er faktisk det eneste landet i verden, så vidt jeg vet, som beholder en antikvert ordning. Vil Arbeiderpartiet nå følge opp kollega Alstad og forsøke å vurdere å oppheve denne antikverte ordningen?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Jeg vil i likhet med Breimo også komme inn på skattegrepet. Fremskrittspartiet var imot denne kompensasjonsordningen i skatteligningen, fordi vi ser på bønder som selvstendig næringsdrivende, og vi vil at alle selvstendig næringsdrivende skal ha lik behandling skattemessig. Men Kristelig Folkeparti hadde en annen oppfatning. Dessuten oppfattet vi det slik at dette ikke bidrog til å løse noen strukturproblemer i landbrukspolitikken. Men Kristelig Folkeparti var også, som representanten nevnte, enig i at man skulle ha denne ordningen, og at den skulle gjelde for hele året. Og da kom jeg til å tenke på at i en god del utkantkommuner i Norge er kanskje et sted mellom 10 og 20 pst. av de som skatter til kommunen, bønder. Vi vet jo at inntektsskatten er totalt 28 pst., og så vidt jeg husker, er over halvparten av dette beløpet til kommuner og fylkeskommuner. Og det vil jo bety at en rekke utkantkommuner vil få reduserte inntekter på grunn av denne ordningen. Vi vet jo at kommuner og fylkeskommuner i Norge har hatt store problemer – ja, i fjor var det vel samlet underskudd på 12 milliarder kr. Og mitt spørsmål til Kristelig Folkeparti blir da: Hvordan ønsker man å kompensere for dette inntektsbortfallet til kommuner og fylkeskommuner? Og så var det jo en annen mening med dette skattegrepet, og det var at man skulle få økt rekruttering i en del kommuner. Men vil det ikke være sånn at en del hobbybønder og deltidsbønder som sitter med noen teiger her og der, nå vil sitte med dette fordi det vil lønne seg for dem, for de får mindre skatt? Hvordan ser Kristelig Folkeparti på den problematikken, og vil de intensjonene som Kristelig Folkeparti har i landbrukspolitikken, bidra i den retning?