Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2011-05-30:
Fedrekvoten har vi brukt veldig mye tid på å diskutere i denne salen. Det er nok fordi den angår veldig mange, samtidig viser den et skille mellom de politiske partiene. Alle sammen er enige om at det er viktig for barna å ha god kontakt med både far og mor, og at dette er viktig for at man skal knytte bånd med barnet det første året. Fedrekvoten er jo for meg et virkemiddel for å nå nettopp dette. Når far tar mer ansvar for barna, unngår vi også den skjeve ansvarsfordelingen som vi ser i dag, der mor i hovedsak påtar seg mye av ansvaret for omsorgsoppgavene i hjemmet, noe som igjen virker inn på andre ting som f.eks. lønn, arbeidssituasjon eller rettigheter senere i livet. Så er det sånn at jeg tror mange av oss her er enige om at valgfrihet er viktig. Jeg vil påstå at familiene har mye valgfrihet i dag. Den største delen av permisjonen kan man jo faktisk dele seg imellom. Man kan sitte rundt kjøkkenbordet og diskutere hvem som skal ta hvilke uker, og vi har en fleksibel ordning med bl.a. tidskonto som foreldrene kan ta ut fram til barnet er tre år. Fedrekvoten kan man også velge å ta ut i flere etapper. Det gjør jo at jeg føler meg veldig sikker på at familien har den store muligheten som høyresiden snakker om, til å ta ut permisjonen slik man ønsker det, og legge opp livet sitt slik det passer for den enkelte familie. Det gjelder både bønder og andre folk som ikke jobber i offentlig sektor. Både Høyre og Fremskrittspartiet snakker om at man tar for gitt at far ønsker å være hjemme med barna sine, og det gjør jo egentlig jeg også. Men alt viser det motsatte, for når vi ser at far tar lengre og lengre permisjon når fedrekvoten øker, så sier det noe om at fedrekvoten tross alt er et viktig virkemiddel, for de hadde jo ikke vært så mye hjemme med barna hvis fedrekvoten ikke hadde vært der. Så det jeg savner, er et slags bevis for at det skal være logikk i at flere fedre er lenger hjemme med barna når fedrekvoten fjernes. Hvordan skal det gå for seg? Det er også et signal om at vi er ganske langt fra målet når vi ser at mangel på diskusjon i familien nettopp er en av årsakene til at far tar ut så lite permisjon, for mange fedre tar det for gitt at det skal være sånn at mor tar hoveddelen. Da er det jo viktig at vi gir et signal om at foreldrepermisjonen ikke er forbeholdt mor eller bare forbeholdt far, men at det nettopp også skal være til det beste for barnet og til det beste for familien som helhet. Familien skal ikke være noen arena for likestillingskamp. Familien er i hovedsak en enhet som skal legge opp sitt eget liv, og som skal gi en trygg og god oppdragelse for barna. Men så ser vi i enkelte saker, slik som vi ser med fedrekvoten, at det jo nettopp er det beste for barnet at man får tid både med mor og med far. Det er jo nettopp det som er genialt med fedrekvoten, det at man beholder valgfriheten til familien, at man sikrer at barna får kontakt med både far og mor, og da truer heller ikke dette familiens mulighet til rett og slett å være en familie. Men til tross for at den norske modellen for foreldrepermisjon er en av verdens aller beste, og at vi hører om veldig mange land som kommer til Norge for å se hvordan vi har gjort det, må vi heller ikke glemme dem som ikke omfattes av regelverket. For dem vil denne debatten kanskje ikke være like relevant. Jeg tenker på dem som ikke har rett til fedrekvote, som ikke har de opptjente rettighetene som kreves, og som ikke kan ta ut noe særlig foreldrepermisjon, eller på dem som kun har engangsstønad. For Senterpartiet er det viktig at vi klarer å ha ordninger i dette landet som ivaretar alle familier, også dem som ikke passer inn i de ordningene vi har i dag, samtidig som vi klarer å ivareta valgfriheten. I dag har vi jo sagt at man ønsker å utvide fedrekvoten fra ti til tolv uker, samtidig som vi utvider den totale stønadsperioden med én uke. Dette tror jeg vil være en viktig dag for veldig mange familier, nettopp fordi vi går ett skritt i riktig retning, der far kan ta enda mer ansvar på hjemmebane, samtidig som vi synliggjør at familiene har den valgfriheten som de bør ha, nettopp fordi familien skal være en familie og ikke en arena for bl.a. bare likestilling eller bare arbeidsfokus. Familien ivaretar mye mer, og det synes jeg at vi klarer med dette forslaget.