trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1998-12-14:
Det er riktig at vi fant den ordningen for dårlig, fordi den ikke tok hensyn til de problemene man på det tidspunkt hadde i våre sykehjem med hensyn til underbemanning, med et snitt når det gjaldt pleiefaktor, som lå på ca. 0,54. Og når klientellet i våre sykehjem er gjennomsnittlig 83-84 år, er pleien så tung at det holder ikke. Dermed ser vi fremdeles at det er problemer i svært mange sykehjem, hvor pasientene ikke får den pleie og omsorg de egentlig har krav på, og som vi alle ønsker at de skal få. Når det gjelder påstanden fra representanten Asmund Kristoffersen om at eldresatsingen er svekket i forbindelse med dette budsjettforliket, er jeg ikke enig i det. Planen går som bestemt, men det åpnes muligheter for at de kommuner som av en eller annen grunn – særlig av økonomiske grunner – ikke er i stand til å få sine planer på plass innen fire år, fortsatt skal få drifts- og investeringstilskudd i ytterligere to år. Det synes jeg er en fornuftig ordning. Det jeg frykter mest med den eldrepakken vi nå er i gang med, er den tendensen vi nå ser ved at kommunene stort sett bygger omsorgsboliger og ikke sykehjem. Da får vi et utvidet problem i forbindelse med utskriving av pasienter fra våre sykehus, hvor liggetiden blir kortere og kortere, og hvor kommunene ikke er i stand til å ta vare på disse pasientene på en skikkelig måte, fordi en omsorgsbolig i mange tilfeller ikke er tjenlig.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1998-12-14:
Det første spørsmålet fra representanten Annelise Høegh var noe finurlig stilt. Det er klart at det som menes fra Fremskrittspartiets side og fra min side, er at det desentraliserte fylkeskommunale ansvaret for sykehusdriften ikke lenger bør opprettholdes, fordi fylkeskommunene prioriterer veldig forskjellig, og tilbudene til den enkelte pasient blir veldig forskjellig. Når det gjelder hjerteproblematikk, er det faktisk slik i dag at en i enkelte fylker har en sjanse til å overleve ved et akutt infarkt, mens en i andre fylker ikke har den muligheten. Det er derfor denne ulikheten i tilbudene som er det viktigste, samtidig som vi mener fylkeskommunen er et unødvendig forvaltningsorgan. Statens ansvar burde vært mye større ved en fristilling av sykehusene og en annen finansiering i tillegg. Når det gjelder ventetidsgarantien, vet både representanten Annelise Høegh og jeg hvilke problemer det har vært med denne ordningen gjennom hele den tiden den har eksistert. Vi gikk nylig fra seks måneders til tre måneders ventetid, og da fikk vi utarbeidet kriterier for opptak til denne ordningen som jeg er dypt uenig i, for da må – som jeg tror Annelise Høegh tidligere en gang selv har sagt – pasienten være i en slik tilstand at han nærmest har det ene benet i graven. Vi synes derfor ikke den ordningen har vært fornuftig. Det er en kostbar ordning, som ikke gir noen særlig effekt. Det støttes også i vesentlig grad av fagpersonell i våre sykehus. Vi må derfor ha en tidsfaktor for behandling, men jeg tror ikke ventetidsgarantiordningen er den rette måten å gjøre dette på.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1998-12-14:
Tolv år etter at Fremskrittspartiet framsette forslag om stykkprisfinansiering i helsevesenet i 1985, gjennomførte tidligere statsråd Gudmund Hernes stykkprisfinansiering i 1997, med 40 pst. – Det var bra. Det som imidlertid ikke var bra, var at den samme helseminister fremmet forslag – og fikk det vedtatt – om at stykkprisandelen skulle utbetales til fylkeskommunene og ikke til det enkelte sykehus. Slik jeg ser det, er fordelen med stykkprisfinansiering at sykehusene får disse pengene direkte til seg selv, og de kan da i langt større grad budsjettere og planlegge sin drift på en mer forutsigbar måte ut fra det produksjonsantall man legger opp til. I dag er det slik at fylkeskommunen stort sett kan gjøre med disse pengene som den ønsker. Det er også fylkeskommuner som ikke overfører disse pengene til de sykehusene som har foretatt behandlingen. Da blir noe av vitsen med den innsatsbaserte finansieringen borte, hvor prinsippet var at pengene skulle følge pasientene til behandlingsstedet, og det ville gi et positivt incitament til å øke produksjonen. Mitt spørsmål til representanten Gunhild Øyangen er: Kan representanten kort redegjøre for hvorfor Arbeiderpartiet fremdeles er imot at den innsatsbaserte finansieringen skal overføres direkte til sykehuset?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1998-12-14:
Høyre er i innstillingen med på et flertallsvedtak som jeg finner oppsiktsvekkende, nemlig innføring av refusjonstak fra folketrygden for allmennleger. Begrunnelsen for vedtaket synes å være sterkt vikarierende. Dette understrekes særlig ved at det antas at dette taket vil gi en innsparing for folketrygden på hele 200 mill. kr. Jeg finner vedtaket både som en mistenkeliggjøring av legevirksomheten og som praktisk ugjennomførbart. Forutsetter man en innsparing på 200 mill. kr, vil det være svært mange allmennleger som oppnår taket tidlig i driftsåret. Og hvilken situasjon kommer da pasienten i, særlig hvis vi skulle ha en fastlegeordning på plass? Det forundrer meg virkelig at Høyre støtter dette forslaget, og jeg tillater meg å spørre representanten Annelise Høegh: Hva er grunnen til denne støtten? Kan det være at skulle vi få en ordning som dette, vil det praktisk talt umuliggjøre innføring av fastlegeordningen, og den vet jeg at Høyre er imot. Hvis det er hensikten, kan jo den hellige middelet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1998-12-14:
Det er rørende å høre hvilken omsorg representanten Olav Gunnar Ballo har for Fremskrittspartiets velgere. De skulle flykte fra oss nå, ifølge hans utsagn. De siste gallupene viser det stikk motsatte, og vi er ikke bekymret for dette. Når det gjelder Fremskrittspartiets helse- og omsorgspolitikk, har vi langt større troverdighet enn hva SV har hatt. Spørsmålet mitt går på dette med å sette tak på allmennlegenes refusjon fra folketrygden. Jeg er fullt klar over at det var SV som antydet 200 mill. kr i innsparing, og SV skal få anledning til å svare på det nå. Representanten Olav Gunnar Ballo er jo kommunelege, og han vet eksakt hvor stort kronebeløp refusjonen for en konsultasjon hos allmennlege i snitt utgjør. Det vet ikke jeg. Men hvis vi regner med en innsparing på 200 mill. kr, kan jo representanten Olav Gunnar Ballo regne ut hvor mange færre konsultasjoner det blir mulig å utføre for de allmennlegene som har nådd taket.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1998-12-14:
Så langt i år har sinnslidende begått elleve drap, og i tillegg har vi sett annen grov vold utført av sinnslidende. Siste drapet i Oslo ble begått av en person som nylig var utskrevet fra en psykiatrisk akuttavdeling og plassert i et hospits. Et eldre ektepar i Skien ble ranet og skamslått av en psykiatrisk pasient, som dagen før dette skjedde ble forsøkt innlagt ved en psykiatrisk avdeling i Skien, men avvist. Denne utviklingen er skremmende. Jeg foreslo i 1996 i forbindelse med en interpellasjonsdebatt at det skulle nedsettes en undersøkelseskommisjon som rykket ut i ethvert tilfelle hvor sinnslidende var involvert i voldshandlinger og drap. Det ble dessverre ikke gjort. Min mening med en slik kommisjon var å prøve å ansvarliggjøre de fagfolk, både på fylkesnivå og kommunenivå, som ikke hadde tatt det faglige ansvar for disse pasientene. Å plassere en utskrevet psykiatrisk pasient i hospits uten oppfølging må være ansvarsløst. Mener ikke helseministeren at også faglige utøvere, både i fylkespsykiatrien og i kommunepsykiatrien, må kunne stilles til ansvar for sine handlinger og sine avgjørelser, på samme måte som man gjør det i somatikken? Det er for lettvint fra psykiatriens side bare å skylde på manglende sengeplasser og manglende ressurser.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Jeg la merke til hva representanten Alvheim sa om det store forliket, og hva han sa om eldreomsorgen. Jeg skal minne representanten Alvheim om hva sosialkomiteen sa i en felles merknad til handlingsplanen for eldreomsorgen for ca. halvannet år siden, der komiteen viste til at antall eldre over 80 år ville øke med ca. 40 000 personer fram til år 2007. Jagland-regjeringen hadde lagt dette til grunn i den planen som ble lagt fram for Stortinget, og tatt hensyn til antall institusjonsplasser som måtte bygges opp i de nærmeste årene, og som også Stortinget sluttet seg til. Da var Fremskrittspartiet ikke snauere enn at de foreslo å øke antall sykehjemsplasser med 5 000 utover det nivået som Regjeringen hadde foreslått. Og i debatten om handlingsplanen var representanten John Alvheim meget klar. Han sa følgende: «Fremskrittspartiet valgte selvfølgelig å stå utenfor forliket fordi vi mente og mener for det første at det var for dårlig, og for det andre at Fremskrittspartiet nå ville ha nødvendig dekning av sykehjemsplasser og likeledes gjøre noe radikalt på driftssiden.» I et annet forlik, budsjettforliket for 1999, er Fremskrittspartiet med på å svekke reformen ved å kutte 153 mill. kr i bevilgningen, og således bidra til mindre utbygging. Her står ord mot handling, og jeg vil spørre: Hvordan kan Fremskrittspartiet forklare og forsvare at partiet er med på å svekke en ordning de i meget klare ordelag sa var for dårlig?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Jeg gir min tilslutning til helseministerens annonserte satsing på forebyggende helsearbeid og de virkemidlene som han annonserte. Når det så gjelder æren for myndighetenes sterke interesse for psykiatriområdet, tror jeg at den eventuelt må deles mellom flere og ikke være et forhold mellom helseministeren og representanten Annelise Høegh. Jeg vil da minne om at det var regjeringen Jagland som la fram St.meld. nr. 25 for 1996-97 om psykiatrien. Denne meldingen ble meget godt mottatt i fagmiljøet og i kommunene og fylkeskommunene. Den er også grunnlaget for handlingsplanen som Stortinget senere bad om, og som Stortinget gav sin fulle tilslutning til. Dette har vært et nokså stort og felles løft. Jeg har lyst til å understreke det. Det som kanskje bekymret meg litt, var at helseministerens partifelle, Are Næss, var inne på at helsebudsjettet var tidenes beste – noe i den gate. Jeg er oppriktig bekymret for at sykehusøkonomien ikke er styrket med Regjeringens forslag. Jeg viser da til at av Regjeringens forslag om å øke bevilgningene til den innsatsstyrte finansieringen med 300 mill. kr, er 175 mill. kr allerede påtenkt brukt opp i 1998. Siden dette er knyttet opp mot det svake kommuneøkonomiopplegget, frykter jeg for at det blir vanskelig å gjennomføre den aktivitetsøkning som Regjeringen har forutsatt. Jeg vil spørre helseministeren: Er det slik at en framtidig satsing på økt pasientbehandling, slik som det var lovet i Voksenåserklæringen, skal finansieres ved ytterligere økning av egenandelene, som er grunnlaget for årets satsing, eller har helseministeren andre kort i ermet i løpet av 1999?
Annelise Høegh (Høyre), 1998-12-14:
Som kjent, og som det også fremgår av innstillingen, er Høyre og Fremskrittspartiet enige om hovedsatsingsområdene og hovedvirkemidlene i helsepolitikken. Når jeg derfor ber om ordet til replikk, er det fordi det er litt uklart hva Fremskrittspartiet mener – iallfall er det uklart for meg – når man leser Fremskrittspartiets særmerknader. Det første jeg vil spørre om, er: Hva mener Fremskrittspartiet når de sier at en hovedgrunn til manglende behandlingskapasitet og voksende helsekøer er at vi har en «desentralisert sykehusdrift»? Det gjentok også komitelederen i sitt innlegg. Som jeg har oppfattet Fremskrittspartiet, eller noen andre for den saks skyld, er det vel ikke slik at man ønsker å ha færre sykehus mer sentralt lokalisert? Fremskrittspartiet lar jo sjelden noen anledning gå fra seg til å forsvare ethvert lokalsykehus, slik det er i dag. Så er det ikke det desentraliserte sykehuseierskapet Fremskrittspartiet ønsker å endre på? Det er iallfall det Høyre ønsker, og jeg har trodd at det også gjaldt Fremskrittspartiet. Det var det ene spørsmålet. Det andre spørsmålet gjelder ventetidsgarantien. Jeg har inntrykk av at Fremskrittspartiet er både for og imot den på samme tid. Men det kan man ikke godt være, man kan være for å forbedre den. Det trodde jeg Høyre og Fremskrittspartiet var enige om gjennom å gjøre den juridisk bindende. Men når Fremskrittspartiet i sine merknader skriver at denne ordningen «har spilt totalt fallitt», og heller ikke vil være med på noen merknader på det angjeldende budsjettkapittel som sier noe om ventetidsgarantien og bare viser til denne uttalelsen i de generelle merknadene, må man bli i tvil. Hva er det egentlig Fremskrittspartiet vil? Vil de gi pasientene en garanti for behandling innen en viss tid, eller vil de ikke? Vil de det, må de vel også ville en ventetidsgaranti?
Annelise Høegh (Høyre), 1998-12-14:
Jeg synes det var interessant og løfterikt at Arbeiderpartiets hovedtaler så klart gav uttrykk for at Arbeiderpartiet vil ha en åpen og fordomsfri holdning til virkemidlene i helsepolitikken. Hvis jeg husker riktig, var det spesielt dette med innsatsstyrt finansiering som var utgangspunktet for den bemerkningen, og det synes jeg er positivt. Men da synes jeg det er litt merkelig at man er så opptatt av å få en evaluering før man kan gå videre, fordi alle faglige råd, all erfaring fra andre land, viser entydig at skal innsatsstyrt finansiering bli vellykket, må stykkprisen – hvis jeg kan få kalle det det – være på minst 60 pst. At den så kan variere over det, tror nok også jeg, og det antydet vel også representanten Øyangen, men at den ikke bør være under 60 pst., er det i hvert fall ganske entydige råd om. Og det er dessverre slik at ikke alle fylkeskommuner sender den innsatsstyrte finansieringen til sine sykehus. Det er faktisk slik, hvis jeg husker min budsjettlesning riktig, at ikke engang alle fylkeskommuner har innført innsatsstyrt finansiering. Så det er god grunn til at vi pusher på fra Stortinget, dersom vi skal få en evaluering av et godt system med innsatsstyrt finansiering. Ellers har jeg merket meg at Øyangen syntes det var et løftebrudd fra flertallet at man ikke følger opp eldresatsingen. I likhet med alle andre representanter for flertallet avviser jeg det. Men jeg synes det er ganske dristig av Arbeiderpartiet, som ikke for så veldig lenge siden hadde en sosialminister som het Grete Knudsen, som lovte enerom til alle i løpet av et par år. Det ble det ikke noe av. Jeg synes nok man burde gå litt stillere i dørene når det gjelder å mene at noen begår løftebrudd, når man har en slik historie. Arbeiderpartiets landsmøte var spennende. Vil Arbeiderpartiet nå støtte konkurranseutsetting når det gjelder eldreomsorgen, slik jeg forstod at flere på landsmøtet tok til orde for?
Annelise Høegh (Høyre), 1998-12-14:
Ja, jeg skal gi Skogholt rett i at det er mange sykehus som sliter med altfor trange budsjetter, men jeg er ikke enig med ham i at Høyres primære og alternative statsbudsjett ville gjort denne situasjonen verre, snarere tvert imot, for offentlige midler taper også i verdi dersom resultatet er at vi opprettholder et offentlig utgiftsnivå som fører til økt prisstigning. Dersom det var blitt flertall for Arbeiderpartiets alternative budsjett, ville vi hatt skatteøkninger som hadde vært ganske dramatiske, som i sin tur kanskje ville ført til økte lønnskrav til våren, så her er det mange elementer som er med på å bestemme det resultatet man sitter igjen med i sykehusene. Vi er overbevist om at det alternativet vi har lagt frem, som i større grad prioriterer helsevesenet enn mange andre alternativer, ville gitt sykehusene bedre anledning til å føre en politikk som kunne hjulpet flere pasienter raskere enn det vi ellers ser. Og her er selvsagt innsatsstyrt finansiering et viktig virkemiddel. Men, i det hele tatt, det å være villig til å skjære i offentlige utgifter og prioritere helse høyere, er kanskje det aller viktigste av det vi i år gjør. Når vi ønsker å legge ned fylkeskommunene, for å svare på siste del av spørsmålet, er ikke det fordi vi mener fylkeskommunene gjør en dårlig jobb. Jeg er sikker på det er riktig, som Skogholt sa, at mange av dem kanskje skjærer mer på kultur og andre ting enn på helse og utdanning. De gjør så godt de kan. Det er bare det at systemet ikke lenger er fornuftig. Helsesektoren er blitt for komplisert, et for stort område til å bli styrt og prioritert på en riktig måte, dersom vi deler vårt befolkningsmessig sett lille land, 4 millioner, opp i 19 enheter. Vi ønsker at staten skal overta fordi vi ser at helse bør ha en nasjonal prioritering for at midlene skal kunne brukes mest mulig fornuftig – ikke fordi fylkeskommunene innenfor sitt område gjør en dårlig jobb. Det tror jeg ikke de gjør.
Annelise Høegh (Høyre), 1998-12-14:
Det er rart med replikker som er skrevet på forhånd. Hvis lederen hadde lyttet til mitt innlegg, hadde han hørt min begrunnelse for å være med på dette vedtaket. Hvis lederen også hadde lest innstillingen – og jeg må jo tro han har gjort det, men da har han ikke lest så godt – ville han sett at det er spørsmål om å vurdere et øvre tak. Det står ganske klart i innstillingen at det er viktig at taket settes så høyt at det ikke rammer dem som ønsker å jobbe ekstra. Og hvis – jeg er nå kommet til det tredje hvis-punktet – komitelederen hadde lest innstillingen, og det må jeg forutsette at han har gjort, ville han ikke sagt til Høyre at vi forutsetter en innsparing på 200 mill. kr. Det gjør vi ikke. Det er det SV som gjør. Så den replikken føler jeg kanskje ville hatt mer for seg om den var rettet til SV, og ikke til Høyre. Jeg får heller avslutte med å gjenta mitt spørsmål til komitelederen: Er ikke Fremskrittspartiet interessert i at vi skal ha et system som avdekker misbruk, for det er misbruket vi vil til livs ved å få vurdert dette nye systemet, som, som jeg sa i mitt innlegg, eventuelt bør komme til avløsning av det som Rikstrygdeverket nå har drevet med et par år, «Aksjon riktig takstbruk», som med rette har vært følt som en litt for nidkjær gjennomgang og en ødeleggende ressursbruk av den enkelte lege. Her vil man gjennom forhandlinger kunne komme frem til et system som er mindre byråkratisk, mer oversiktlig og som er innrettet på å ta dem som misbruker systemet, og dem finnes det selvfølgelig noen av innenfor enhver gruppe – også innenfor legegruppen. Og dersom ikke Fremskrittspartiet er opptatt av å få en offentlig bruk av trygdemidler som er fornuftig, må jeg si jeg er meget overrasket.
Annelise Høegh (Høyre), 1998-12-14:
Jeg synes det er viktig at man prøver å være fordomsfri. Hvis man, som jeg sa, skal være ute etter å finne systemer som fungerer til pasientenes beste, må man ikke ha ideologiske «hang-ups». Men selv om Høyre og SV kan samarbeide på mange områder, noe jeg synes er svært positivt, så synes jeg nok allikevel at SV har et lite «hang-up» når det gjelder privat helsetjeneste. Vi er altså med på å sette søkelyset på mulig misbruk av refusjonsmidler hos private. Og selvsagt burde ikke det være spesielt for allmennleger, det kan like gjerne være privatpraktiserende spesialister. Men hvorfor egentlig bare begrense dette søkelyset til privatpraktiserende? Det er i like stor grad grunn til å se på hvordan midlene brukes av det offentlige i offentlig sammenheng. Det er her jeg synes at SV, og delvis Arbeiderpartiet, for jeg føler at de også har vært med i likhet med de fleste av oss kanskje – hvis jeg nå skal dele ut ønsker om god jul og godt nyttår – har kommet hverandre lenger i møte i denne sosial- og helseinnstillingen enn vi har gjort tidligere år, fordi mange har vist fordomsfrihet i forhold til andres standpunkter. Men det må ikke føre til at man unntar offentlig virksomhet fra dette søkelyset. Dette er hovedgrunnen til at Høyre mener at vi trenger et annet finansieringssystem gjennom innsatsstyrt finansiering, som i andre land viser seg å være effektivt, og som her i landet med de meget sparsomme erfaringer vi hittil har, også viser seg å være svært vellykket. Leser man budsjettproposisjonen fra Regjeringen, viser den at så langt i alle fall, på alle punkter, har ingen av de negative ting man fryktet ved innsatsstyrt finansiering, slått til.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Representanten Alvheim tok opp dette med den innsatsstyrte finansieringen, som jeg også la betydelig vekt på i mitt innlegg, der jeg tror det kan være hensiktsmessig å bryte ned litt av det ideologiske tankegods – hvis det er noen som har hatt det i denne saken – og se hva som er den beste formen for finansiering for våre sykehus. Jeg åpnet i mitt innlegg for at vi her må få et faktagrunnlag, at Regjeringen og departementet nå foretar en evaluering av ordningen, slik at vi kan ha en realistisk holdning til dette og ikke bare føre en slags ideologisk skyggeboksekamp på feil grunnlag. Så til hvor disse pengene skal gå. Nå er det slik at jeg prater jo både med sykehusdirektører og fylkespolitikere om finansieringen av sykehus med jevne mellomrom. Det er også bakgrunnen for det jeg sa i mitt innlegg i dag. Men akkurat det problemet representanten Alvheim tok opp, om at pengene skulle gå direkte til sykehusene, er aldri blitt tatt opp med meg fra lokalt hold. For oss i Arbeiderpartiet er det viktig at vi har et lokaldemokrati, og at fylkeskommunene gis en viss grad av frihet når de skal foreta sine disposisjoner. Men mitt klare inntrykk er at den innsatsstyrte finansieringen går til helseformål, og ikke blir brukt til andre ting.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Det var jo stor ståhei omkring minstepensjonistene og det tillegget som Regjeringen ønsket å gi dem, og som hadde flere sider ved seg, bl.a. at verdien av tilleggspensjonene ble relativt mindre. Meg bekjent ble det også brudd med organisasjonene for første gang. Vi ser nå at det etter initiativ fra Arbeiderpartiet i Stortinget er lagt opp til at en skal ha en drøfting av etterslepet i Det tekniske beregningsutvalg, og det regner jeg med også blir lagt til grunn. Det som er litt oppsiktsvekkende med det budsjettet som er lagt fram nå, er at Regjeringen i forkant legger inn en innsparing på 300 mill. kr på ymseposten når det gjelder trygdeoppgjøret, og forutsetter faktisk en underregulering på 0,3 pst. Det synes jeg er ganske oppsiktsvekkende, og jeg tror også det vil skape ganske store reaksjoner i pensjonistenes rekker framover.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Det som er saken i dag, er at Stortinget har vedtatt en rekke reformer både når det gjelder formen for finansiering av sykehus og fritt sykehusvalg. Jeg tror det er nødvendig å se de reformene vi har vedtatt, i sammenheng, og det er derfor jeg mener det er så nødvendig med en evaluering. Det er to ting jeg særlig vil trekke fram: Det er at hensynet til de kronisk syke og de som har psykiske lidelser, blir ivaretatt gjennom finansieringsmåten, og at vi også ivaretar det distriktspolitiske hensynet. Det er disse to tingene som er viktig for oss, for vi vil ha et likeverdig tilbud til alle grupper i samfunnet og i alle regioner. Når det gjelder eldreomsorgen, har det i lang tid vært sterk vilje til – kanskje fra alle partier – å prioritere den. Men problemet har vært at det ikke har vært øremerkede tilskudd, slik at pengene har blitt brukt til andre ting. Og det er det vi har erfaring med i Arbeiderpartiet, at kommunene bruker dem til andre ting. Det er derfor vi ønsket å lage en plan som ikke hadde noen smutthull, slik at det ble asfalt og gatelys istedenfor pleie og omsorg, slik Stortinget hadde tenkt. Poenget er at vi har tatt innover oss at pengene har vært feil brukt. Derfor er det bra at flertallet i Stortinget i dag tar innover seg at disse pengene skal gå til eldreomsorg og ingenting annet. Når det gjelder konkurranseutsetting, tror ikke jeg at helse- og omsorgstjenesten akkurat er det området der det egner seg best. Det er mitt svar på det.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Jeg ønsker å stille helseministeren noen spørsmål om den dramatiske situasjonen ved Regionsykehuset i Trondheim. Sykehusdirektøren og en rekke klinikkledere og avdelingsledere ved sykehuset har konstatert at de vil forlate sine stillinger dersom det foreslåtte budsjettet blir vedtatt – de kan ikke stå oppreist og gå god for de innsparingene det legges opp til. Jeg er klar over at fylkestinget denne uken skal behandle budsjettet, men så langt jeg kjenner til, vil det være umulig for fylkestinget å skaffe fram de 120 mill. kr som mangler for å videreføre årets aktivitetsnivå. Og helseministeren har jo lagt til grunn en aktivitetsøkning på 0,75 pst. for neste år. Hva mener helseministeren er årsaken til at Regionssykehuset i Trondheim har kommet i denne situasjonen? Og hva vil helseministeren foreta seg? Vil helseministeren følge opp flertallsmerknadene fra Arbeiderpartiet og Høyre og vurdere behandlingskapasiteten på nytt i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett og komme tilbake til Stortinget med forslag om nødvendige tilleggsbevilgninger?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
Trygdeoppgjøret i år var det beste trygdeoppgjør noensinne, ikke minst fordi minstepensjonistene da fikk en ekstraøkning i sine pensjoner. Enslige minstepensjonister fikk en økning på 13 pst. og minstepensjonistektepar en økning på 17 pst. Men trygdeoppgjøret i år var også godt fordi justeringen av grunnbeløpet for første gang på mange år fulgte forventet lønnsvekst i offentlig sektor. Jeg har merket meg at Arbeiderpartiet flere ganger, og senest i en merknad i budsjettet som vi drøfter i dag, har uttrykt bekymring for at Regjeringen sammen med organisasjonene må drøfte prosedyrer for reguleringer av grunnbeløpet i folketrygden. Mitt spørsmål til Arbeiderpartiet må derfor bli: Hva gjorde Arbeiderpartiet i sin regjeringstid for sammen med organisasjonene å komme fram til prosedyrer som skulle regulere grunnbeløpet? Jeg vil også minne om budsjettforslagene da Arbeiderpartiet var i regjeringsposisjon, for verken i 1997 eller i 1998 ble regionsykehustilskuddet prisregulert. Hvorfor er det så galt når regjeringen Bondevik legger seg på samme linje?
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
Jeg merker meg at også dette skal de 3 milliardene til kontantstøtten ha skylden for. Det er snart ikke den post på statsbudsjettet som ikke kunne ha vært dekket ved hjelp av akkurat de 3 milliardene. Det er merkelig at det ikke finnes andre utgifter en også regner med i denne sammenheng, men at alt skal skyldes ene og alene kontantstøtten. Vi får i denne debatten nok en gang repetisjonsøvelser på dette området fra Arbeiderpartiets side, merker jeg. Kontantstøtten koster ca. 3 milliarder kr. Det kan diskuteres om det blir noe dyrere, for en måtte i alle tilfelle ha betalt tilskudd til barnehage hvis en ikke betalte kontantstøtte. Men i alle fall skal altså kontantstøtten få skylden også for eldrereformutsettelsen. Jeg betrakter det ikke som et løftebrudd om en utsetter akkurat investeringen her i to år. Det har vi fått positive tilbakemeldinger på fra noen, ikke fra alle, men også fra folk innenfor Arbeiderpartiet i distriktene, for mange så seg tjent med å få litt lengre tid. Det er ikke noen plikt til å utvide denne perioden med to år, men det gis en mulighet til å gjøre det, og det har mange sett positivt på. Derfor er det som sagt viktig å presisere at det gis en mulighet til å utvide planperioden med hensyn til investeringer, men at driftstilskuddene skal gå som planlagt.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
Det var vel Kristelig Folkeparti som reddet fastlegereformen i sin tid, og gjennomførte forbedringer som gjorde at den kunne aksepteres. Kristelig Folkeparti har ikke tenkt å løpe bort fra dette, men jeg tror de fleste vil se at det er store problemer med fastlegereformen, slik som også representanten Ballo antydet, og det største problemet er jo nettopp legemangelen og manglende rekruttering til allmennpraksis. Det er et problem, og derfor synes jeg at det er positivt og det er riktige av Regjeringen at den nå går inn og bruker 4 mill. kr på tiltak for å øke rekrutteringen nettopp i de områdene som stiller svakt i denne sammenheng, slik at reformen, når den skal gjennomføres, kan bli satt i verk med leger til befolkningen, for som det het i en avisoverskrift – ikke bare fast, men lege også. Det må være et poeng. For øvrig merker jeg meg at SV også kritiserer Regjeringen veldig sterkt for å løpe fra fastlegereformen med denne utsettelsen. Samtidig benytter SV anledningen i sitt budsjettforslag til å kjøre en innsparing på 6,5 mill. kr mer enn Regjeringen klarer, nettopp på det forslaget som de selv kritiserer Regjeringen for å foreslå.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
Det er riktig som representanten Skogholt sier, at det er gledelig bred enighet om satsingen på helsepolitikken og enighet om målene for helsepolitikken. Finansieringen er det nå også ganske stor enighet om, iallfall avviker jo ikke Arbeiderpartiets budsjettforslag her i dag noe vesentlig fra det budsjettforslag som regjeringspartiene sammen med Høyre og Fremskrittspartiet er kommet frem til. Det er derimot ikke riktig når representanten Skogholt hevder at det i hovedsak er brukerne som betaler denne satsingen. Når en bruker som eksempel egenandeler for barn og pensjonister, er det viktig å huske at for pasienter med kroniske lidelser er det i alt vesentlig egenandelstaket som vil være av betydning som en økonomisk utgift, fordi de fleste med kroniske sykdommer vil nå opp i dette taket relativt raskt. Og etter min vurdering og etter de tall jeg har til disposisjon, er det slik at av den satsingen på helse som her er gjennomført, er det bare ca. en tredjedel som tas inn fra helsesektoren i form av økt egenbetaling o.l.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Bondevik-regjeringa legger opp til at gamle og sjuke skal betale for utdeling av kontanter til friske mennesker og for Regjeringas manglende styring i den økonomiske politikken. De daværende opposisjonspartia, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, lovte i valgkampen i 1997 å bygge ut eldreomsorgen hvis de fikk regjeringsmakt. Nå har verdipartia fått regjeringsmakta, og nå løper de fra løftene sine til de eldre. Bondevik-regjeringas forslag om å utsette eldreomsorgsreformen med to år vil innebære at 2 100 eldre må vente på en verdig omsorgsplass. Forslaget om å utsette eldreomsorgsreformen kommer på tross av at regjeringspartia i Voksenåserklæringa i klartekst skrev at en sentrumsregjering vil følge opp eldreforliket i Stortinget våren 1997, som et bredt politisk flertall stod bak. Er dette løftebruddet overfor de eldre en god start på den brede, verdimessige og samfunnsetiske mobilisering Bondevik-regjeringa varslet i Voksenåserklæringa?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-14:
Regjeringspartiene har argumentert godt for fastlegereformen, og det har også vært gjort et utredningsarbeid med tanke på å få den igangsatt. Så ser vi nå gjennom budsjettforliket at det blir en utsettelse av fastlegereformen, i første omgang med ett år. Vi vet at både Høyre og Fremskrittspartiet har argumentert mot denne reformen. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti har sammen fremmet et forslag om å drive forsøksvirksomhet i de kommuner som har forventet de vanskeligste problemene med å rekruttere kommuneleger og å rekruttere til fastlegeordningen. Det har nettopp vært en innvending for å innføre fastlegereformen nå at en del kommuner vil bli hengende etter. Ved å speilvende det prinsippet, hadde man nå hatt en unik mulighet til å komme også Regjeringen i møte i forhold til deres behov for å bedre rekrutteringen av leger ut til distriktene, og så opplever vi at heller ikke regjeringspartiene går inn for et slikt forslag. Jeg vil spørre Are Næss helt konkret: Er det slik at regjeringspartiene, som tidligere ønsket å være pådrivere for innføring av fastlegereformen, nå faktisk er blitt imot den?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-14:
Høyres nye fordomsfrihet kommer også SV til gode, og vi har hatt et bra samarbeid om en del viktige områder. Det gjelder ikke minst medikamenter, der jeg mener at Høyre i samarbeid med SV nå er pådrivere for å få endret hele refusjonsordningen eller betalingsordningen knyttet til medikamenter. Jeg håper at vi får jobbet fram denne saken til vi en dag får flertall for den, for det er helt åpenbart offentlig sløsing med midler slik som referanseprissystemet nå fungerer. Jeg vil likevel stille, hvis jeg når det, to spørsmål til Høyre. Det ene gjelder driften av sykehusene og den økte innsatsstyrte finansieringen. Selvsagt kan det ligge et incitament ved at man får godtgjørelse for det som gjøres, og at det er med på å høyne aktiviteten. Men samtidig – og det er baksiden av medaljen – fører dette til reduserte rammevilkår for selve driften av sykehusene. Det betyr jo at sykehus som i utgangspunktet ikke er oppegående, ikke har fagpersonell og dermed ikke kan opprettholde en høy drift, rammes og får redusert sine inntekter. Ser ikke Høyre det betenkelige i så raskt å skulle øke den innsatsstyrte finansieringen når man nettopp ikke har en oversikt over den typen ringvirkninger? Det andre spørsmålet er også knyttet til refusjoner fra folketrygden. Det er slik at en rekke private inngrep og behandlinger nå gjøres med refusjon fra folketrygden. Jeg har fått tall når det gjelder hjertekirurger, hvor de altså via refusjon fra folketrygden får 8 000 kr for et inngrep, en såkalt koronar bypasskirurgi, der kirurgen er inne på operasjonssalen i 30 minutter. Alt forberedes av andre, brystkassen åpnes av andre. I løpet av en dag har den kirurgen tjent 24 000 kr på tre inngrep han har vært med på, som for hans del har tatt til sammen en og en halv time. Ser Høyre at det er et behov for å gjennomgå denne typen refusjonsordning overfor private for å hindre at man får en bruk av offentlige midler til private foretak som er uhensiktsmessig?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-14:
Alvheim stiller spørsmål på vegne av et parti som ble stiftet for reduksjon av offentlige skatter og avgifter og som skulle hindre misbruk av trygdemidler. Det SV her ønsker, er nettopp å fokusere på det. Det er helt åpenbart at det er misbruk også blant allmennleger. Jeg har selv vært allmennlege, og det er noen som tar ut refusjoner fra trygden i en størrelsesorden som man ikke lenger kan forsvare. Det ble skrevet i en artikkel om en lege som hadde 1,5 mill. kr i refusjon fra trygden, i tillegg til egenandeler fra pasientene i omtrent samme størrelsesorden og driftstilskudd fra kommunen. Det er en gåte for meg at Fremskrittspartiet vil være med på å forsvare det. Det er ikke sånn at de fleste allmennleger misbruker dette. De fleste gjør det slett ikke, men man opplever år ut og år inn at noen tar for seg av en pott som skulle komme pasientene til gode, og beriker seg selv på det. Så skal Fremskrittspartiet av alle partier stå her og forsvare det! Det er en forunderlig logikk hvis man virkelig er opptatt av å gjøre noe med misbruk av offentlige midler.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-14:
Det er ikke sånn at SV går imot enhver form for privat tjenesteyting. Organiseringen av legevakten rundt omkring i hele landet baserer seg jo på en form for privat praksis for kommuneleger som ellers er ansatt innenfor det offentlige. Men det sentrale er den offentlige styringen og virkemidler som sikrer en fordeling av helseressursene, sånn at man skaper et likeverdig helsetjenestetilbud til hele befolkningen. Det høres veldig besnærende ut at man ved å konkurranseutsette f.eks. sykehjem skulle skape en bedre tjeneste som også ble rimeligere. Mye av den erfaringen man har, også fra Oslo, viser at sånn er det ikke. Det er heller ikke sånn at man kan dra til Gamvik og konkurranseutsette sykehjemmene der, for man vil ikke få noen konkurranse. Det man vil få, hvis man legger drifter ut på anbud, er reduserte tilbud, redusert bemanning, reduserte tjenester, slik man kan se på mange områder. Derfor må man ha et kritisk søkelys på det. Men det er min hellige overbevisning at dersom man kan dokumentere at man innenfor noen områder gir folk en bedre omsorg, et bedre tilbud, en bedre fordeling av tjenestene – at man totalt kommer bedre ut, vil det være meningsløst å gå mot det. Problemet som både Høyre og andre som argumenterer for økt konkurranseutsetting, sliter med, er at man ikke har den typen dokumentasjon. Man kan få det for enkelte sykehjem. Jeg har sett en liste over sykehjem i Oslo, der man så at et av de offentlige sykehjemmene var det som ble drevet rimeligst. Så skal man konkurranseutsette det også – et sykehjem som fungerer godt, og som folk er fornøyd med. Det er et eller annet med at man her har så stor tro på konkurranseutsetting at det blir et prinsipp i seg selv, i stedet for å sikre helheten i tjenestene og likeverd overfor befolkningen. Så langt ønsker altså SV ikke å gå.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-14:
Jeg hadde et brennende ønske om at spørsmålet om sykepenger skulle komme opp, og representanten Nesvik skal ha takk for at det gjorde det. Det er ikke 200 mill. kr vi beregner i innsparing – det er 500 mill. kr. Grunnen til det er at alle prognoser tilsier at man vil få en betydelig økning i arbeidsledigheten til neste år. Det er en uhyre tett sammenheng mellom arbeidsledighetstallene og sykepengeutbetalingene. Stort sett har det forholdt seg slik fra 1993 og fram til i dag at summen av utbetalte dagpenger og summen av utbetalte sykepenger har ligget på ca. 23 milliarder kr, med omtrent 11,5 milliarder kr for hver av enhetene i 1993. Det har forskjøvet seg slik at dagpengeutbetalingene nå ligger i størrelsesorden 5 milliarder kr og folketrygdens utgifter til sykepenger opp imot 18 milliarder kr. Med den utviklingen man ser, som er ganske annerledes enn det Regjeringen har lagt opp til, og med den økningen som vil bli i arbeidsledigheten til neste år, er det absolutt å forvente at det blir en nedgang i sykepengeutbetalingene. Fasiten vil vi ha her i salen om et år. Men det er klart at man må ta konsekvensene av de endringene som skjer. Det har SV gjort i sitt forslag, og så får vi se hvordan det går. På samme måte som SV har beregnet innsparing ut fra tiltak som vi foreslår, legger andre partier fram sine forslag. Hvis man virkelig hadde gått i detalj om hva Fremskrittspartiet hadde tenkt seg da de skulle ha 25 milliarder kr i skattelette, kan man sannelig spørre seg hva slags samfunn man hadde fått. Men det er klart at SV forutsetter i utgangspunktet at vårt forslag får gjennomslag, og så ser vi på konsekvensene av det. Det er det alle partier gjør i denne salen. Det burde ikke forundre Harald T. Nesvik.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-14:
Ja, gjerne det. Takk for påminnelsen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-14:
Jeg ser at regjeringspartiene i en flertallsmerknad tar til orde for at man må få til forbedringer i stønadsordningene og en tettere oppfølging av den enkelte, slik at det kan være mulig å kombinere deltakelse i arbeidslivet med omsorgsansvar. Dette er en kommentar som knytter til seg overgangsstønad, der man altså etter budsjettforliket har fått et kutt på 20 mill. kr. Hvordan finner statsråden det forenlig at man skal styrke bevilgningene for en gruppe samtidig som man kutter med 20 mill. kr akkurat i forhold til den gruppen? Og er dette eventuelt en prioritering som statsråden er enig i? Et spørsmål til når det gjelder informasjonsteknologiske hjelpemidler i skolen, der jeg ser at Regjeringen på samme måte som for overgangsstønad og utdanningsstønad opprinnelig ikke gikk inn for den type reduksjoner, og så får man det etter budsjettforliket. Er statsråden enig i den begrunnelsen som her gis, nemlig at man bør ha en mer restriktiv praksis slik at ikke så mange elever som i dag får denne type hjelpemidler dersom de har spesielle lærevansker som kan knyttes opp mot funksjonshemninger eller problemer med utdanning og læring?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-14:
Statsråden var i sitt innlegg inne på at fastlegereformen utsettes, og at man i den forbindelse har en mulighet til å forberede innføringen av reformen bedre. Man ser nå at gjennomsnittsalderen for primærleger i kommunene stiger i takt med årene som går. En undersøkelse fra Lægeforeningen viser at allmennlegene i Norge i gjennomsnitt er blitt tre år eldre i løpet av de tre siste årene, så man har stort sett ikke hatt noen nyrekruttering til allmennpraksis i det hele tatt. Når man så får et budsjettforlik der man vedtar at man skal utsette reformen, ville man jo i utgangspunktet tro, nettopp i tråd med det som helseministeren her sier, at det var viktig å igangsette tiltak som kunne gjøre noe i forhold til mangelen på rekruttering til kommunene. Fremstillingen av den manglende rekrutteringen i dag skaper det inntrykk, i hvert fall slik det presenteres av to av partiene i denne sal, at det er fastlegereformen som sådan som medfører problemene. Men den har vi altså ennå ikke innført. Mitt spørsmål til helseministeren er: Ville det ikke være fornuftig å få i gang forsøksvirksomhet nettopp i de kommunene som nå sliter med de største rekrutteringsproblemene, for om mulig å se hvordan man kan skape virkemidler og effektive tiltak for å forbedre legefordelingen til primærkommunene? Jeg vil gjerne høre om helseministeren er enig med stortingsflertallet, som går imot forslaget fra SV og Arbeiderpartiet om at slik forsøksvirksomhet skal igangsettes, og også høre helseministerens begrunnelse for det.
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Representanten Næss innledet sitt innlegg med å hevde at vi får den største satsingen på helsesektoren noensinne. Ja, det er sikkert rett, og det har vært en bred enighet om denne satsingen i Stortinget. Men finansieringen av denne satsingen er vel noe overraskende for mange. Kan representanten Næss orientere nærmere om hvem som betaler denne satsingen? Er det ikke i hovedsak brukerne som betaler denne satsingen ved økte egenandeler og ved innføring av egenandeler for unger når de skal få behandling? Er det ikke riktig at hele 70-80 pst. av de økte bevilgningene i helsesektoren betales av brukerne?
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1998-12-14:
Vi har i høst, etter at statsbudsjettforslaget ble lagt fram, registrert at mange sykehus vil få meget store økonomiske problemer neste år. Regionsykehuset i Trondheim har sendt de sterkeste meldingene, men situasjonen er meget vanskelig også ved flere andre sykehus. Høyre har i sitt primære budsjettforslag redusert de totale inntektene på kommunesektoren med ca. 2,5 milliarder kr. De frie inntektene til kommunesektoren er redusert med ca. 2 milliarder kr. Er ikke representanten Høegh redd for at en slik reduksjon av de frie inntektene ville ha bidratt til at sykehusene kom i en enda vanskeligere økonomisk situasjon, selv om refusjonsandelen for innsatsstyrt finansiering vil øke til 50 pst. fra 1. januar 1999? Jeg er klar over at Høyre vil nedlegge fylkeskommunene og la staten overta ansvaret for sykehusdriften. Mange hevder at fylkeskommunene prioriterer andre sektorer framfor helsesektoren. Er også representanten Høegh enig i en slik påstand, eller er representanten klar over at mange fylkeskommuner som sliter økonomisk, nedprioriterer øvrige sektorer, som kultur- og veibudsjettene, for å kunne slå ring om helse- og undervisningsbudsjettene rundt omkring i fylkene?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1998-12-14:
SV er opptatt av å få mer penger til det meste, men sier lite om hvor de skal ta pengene fra. Høyre mener det er viktig å se på nye virkemidler for å få mest mulig ut av pleie- og omsorgstjenestene for eldre og funksjonshemmede. Undersøkelser som er gjort bl.a. fra Kommunenes Sentralforbund, og erfaring fra norske kommuner viser at kommuner ved å konkurranseutsette kan spare opp til 20-30 pst. av kostnadene. Erfaring fra Sverige viser at det har bidratt til en helt annen vektlegging av kvalitet og kvalitetskontroll. De kommuner som har åpnet for alternative tjenesteytere, har først og fremst oppnådd to ting: effektivisering og vilje til forandring i den offentlige virksomhet, med store kostnadsbesparelser som resultat. Det har bidratt til bedre kvalitet på tilbudet, større valgfrihet og medbestemmelse for den enkelte. Konkurranseutsetting kombinert med et offentlig ansvar gjennom finansiering av valgmuligheter har altså bidratt til flere og bedre tilbud. En fersk undersøkelse fra Sverige som ble referert i Bergensavisen fredag den 4. desember, viser at de ansatte trives bedre i privat eldreomsorg. De har høyere lønn og bedre mulighet til å påvirke sin egen arbeidssituasjon. Totalt sett har alle det bedre. Jeg vil derfor spørre representanten Ballo om hva som er grunnen til at SV mener at det offentlige skal ha monopol på alle tjenester i helse- og sosialsektoren, og hvorfor ikke SV er villig til å utprøve nye virkemidler for å få utnyttet ressursene best mulig.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1998-12-14:
: Det er et spørsmål som sosialministeren ikke var inne på i sitt innlegg, men som jeg synes er viktig, og det gjelder Regjeringens forslag – som Høyre også har støttet – om at Sosial- og helsedepartementet i samarbeid med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet utvider ansvarsområdet til de fire kompetansesentrene for døvblindfødte, slik at de sammen med Huseby kompetansesenter for synshemmede og Eikholt senter for døvblinde kan utgjøre grunnstrukturen i et felles kompetansesystem for hele døvblindgruppen. Et felles nasjonalt kompetansesenter vil kunne utnytte den samlede kompetanse og ressursene i fagmiljøet på en bedre måte og gi et helhetlig tilbud til brukerne. Det er viktig at døvblindsektoren fremstår som et samordnet og brukerrettet tilbud, med klare faglige og økonomiske styringslinjer. Det er også nødvendig med avgrensninger i forhold til de kommunale og fylkeskommunale oppgaver. Totalt sett mener vi – i likhet med Regjeringen – at en slik samordning vil gi et bedre tilbud. Fagmiljøene og brukerne har stilt seg positivt til et felles kompetansesystem for døvblinde og er selvsagt opptatt av at denne samordningen skal gi et bedre tilbud. Men samtidig er det en viss bekymring for et slikt felles kompetansesystem for døvblindfødte og døvblindblitte – at disse gruppene skal sammenlignes. Helt konkret har bekymringen gått på to områder: for det første faren for at man river ned den kompetansen som finnes for døvblindblitte, og for det andre at et utvidet ansvarsområde ved kompetansesentrene for døvblinde vil gå på bekostning av de døvblindfødtes tilbud. Kan statsråden her og nå bekrefte at dette ikke vil skje?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1998-12-14:
Jeg er enig med helseministeren i at det også skjer mye positivt i helsevesenet. At det er mange baller i luften, og at enkelte av dem er satt i mål, er ikke minst et resultat av et bredt politisk samarbeid her i Stortinget. Men det gjenstår mye. Lange helsekøer er en åpenbar indikasjon på kapasitetsproblemer i helsevesenet, og for å redusere køene kreves en bedre organisering og økte ressurser, slik også helseministeren har vært inne på. Men vi må også bli flinkere til å utnytte de ressursene vi allerede har i helsevesenet, både personell og utstyr, på en bedre måte. Ved mange sykehus er kostbart sykehusutstyr ikke i bruk utenom normal arbeidstid, og det betyr at utstyr står ubrukt 16 timer i døgnet. Det er stadig oppslag i avisene, senest fra Haukeland sykehus før helgen, om at personell, spesielt leger, vil jobbe mer, men de får ikke lov. Ved å legge forholdene til rette for bedre utnyttelse av sykehusets utstyr og lokaliteter kan flere pasienter få behandling. Og det er mye å hente ved å utnytte både utstyr og faglige ressurser på en bedre måte. Derfor bad også flertallet i Stortinget under budsjettbehandlingen i fjor Regjeringen sørge for en bedre utnyttelse av sykehusets lokaler og utstyr. Regjeringen ble bedt om å redegjøre for hvordan det kan utarbeides standardreglement og -avtaler for offentlig ansatt helsepersonell, slik at de kan utnytte sin arbeidskapasitet og sykehusenes lokaler til privat eller offentlig drift. Dette er nøyaktig ett år siden. Ingenting har skjedd, og helsekøene øker. Dette er et nytt virkemiddel i et forsøk på å utnytte kapasiteten bedre, og jeg vil spørre helseministeren hvor langt departementet har kommet med dette arbeidet, og når Stortinget kan forvente en tilbakemelding fra helseministeren.