Abid Raja (Venstre), 2016-05-26:
Jeg vil aller først takke Dagbladet for et veldig grundig arbeid med saken. Hadde det ikke vært for det grundige arbeidet som Dagbladet har gjort i denne saken, hadde vi mest sannsynlig ikke behandlet den. Derfor er det veldig prisverdig at vi har en fri presse med gode kilder som klarer å avdekke slike store saker. Det er, som flere før meg har vært inne på, ikke takket være Forsvaret at vi er her, men det er takket være Dagbladet og deres grundige innsats med saken. – Så all ros til det mediet i denne saken. Før jeg går inn i mitt innlegg, må jeg kommentere representanten Tetzschners innlegg. Men ettersom Michael Tetzschner ikke er i salen nå, skal jeg legge disse notatene til side, og jeg håper han kommer tilbake, sånn at han får høre hva jeg har å si. Jeg skal komme tilbake til den biten der hvis han returnerer før jeg går av talerstolen. Vi behandler i dag en veldig alvorlig sak – alvorlig fordi den har avdekket en ukultur i ledelsen av Forsvaret, som vi, etter flere partiers syn, og også Venstres syn, ikke kan akseptere. Det er en ukultur hvor man bevisst har villedet og feilinformert flere statsråder, hvor det beviselig er brudd på normalinstruksen knyttet til avhending av forsvarsmateriell – beviselig. Det er alvorlig fordi det er åpenbart at det viktigste har vært å selge og mindre viktig hvem kjøperen er. Det er alvorlig fordi det har avdekket at Forsvaret dels har forsøkt å mistenkeliggjøre, dels å legge skylden på en uskyldig tredjepart, nemlig firmaet Norsk Megling & Auksjon, som har bidratt med den tekniske gjennomføringen av salg av flere utrangerte fartøy. Videre er det avdekket at det åpenbart ikke er gode rutiner knyttet til loggføring og kontroll av besøk ved marinebasen ved Haakonsvern. Og det er alvorlig – meget alvorlig – sjokkerende, egentlig, at Forsvaret har forledet og lurt UD, ført dem bak lyset med doble sett av dokumenter, som Dagbladet har avslørt. De har forledet et departement, og de har lurt et annet departement. Det er sjokkerende. Videre viser to granskingsrapporter fra PwC at sentral dokumentasjon ikke har vært arkivert i tråd med gjeldende regelverk. Diverse elektronisk kommunikasjon er sporløst forsvunnet – i seg selv svært lite betryggende med tanke på hvem og hva dette gjelder. Det er flere uavklarte forhold når det gjelder kontrakter med NMA om videresalg. Vi vet at salg ikke ble forelagt UD knyttet til «catch all»-bestemmelsen, og for et av fartøyene KV «Titran», foreligger ikke kjøpsdokumenter. Det er en rekke uklarheter knyttet til meglerprovisjon, salgssum eller sporbarhet knyttet til betalingsstrømmer. Det siste er meget uheldig, meget alvorlig og svært kritikkverdig. Det er allerede sagt av flere representanter Jeg viser til det både Arbeiderpartiets og Kristelig Folkepartis representant har sagt, og jeg slutter meg til dem. Venstre står sammen med Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, SV og MDG i det alt vesentlige av konklusjoner i denne saken. Det er i grunnen kun én ting som redder forsvarssjefen, og det er at man fra noen partiers side vil ansvarliggjøre statsråden alene og ikke peke nedover i systemet. Og det handler ikke om hvorvidt man har stor grad av tillit til forsvarssjefen, men om man har overlatt til statsråden å avgjøre dette. Hvordan man skal karakterisere tilliten til forsvarssjefen etter dette, er det umulig å finne en presis betegnelse for. Som flere tidligere talere har beskrevet, handler denne saken først og fremst om en rekke kritikkverdige forhold knyttet til avhending av ulike marinefartøy, men også om avhending av 17 lastebiler til Eritrea, totalt 30 demilitariserte beltevogner til Sudan, to beltevogner til Sverige og to utrangerte F-5 jagerfly til et firma i USA. Dette er iallfall det vi vet fram til nå. Så kan det hende at det kommer ytterligere avsløringer, fordi Forsvaret har jo ikke lagt kortene på bordet. Vi har vært prisgitt pressen i denne saken, ikke at de selv har kommet og opplyst dette til sin egen statsråd og dermed til Stortinget. Vi er også i den situasjon at forsvarsministeren har slått fast overfor komiteen at reglene i eksportkontrollforskriften knyttet til fartøysalg, ikke er fulgt. Militære fartøy er sendt ut av landet uten at verken bruk eller sluttbruk er klarlagt. Forsvarsministeren har også konkludert med at saksbehandlingen har vært mangelfull, og at Forsvarets håndtering har vært kritikkverdig. Som sagt, det er vanskelig å finne et passende ord for den tillit som forsvarssjefen har etter denne saken. En samlet komité slår også fast følgende fakta i denne saken: Det er svært mangelfull bakgrunnssjekk fra Forsvarets side knyttet til kjøpere – det være seg av marinefartøyene med bindinger til Nigeria, av lastebiler til Eritrea eller av beltevogner til Sudan. Det er tindrende klart at flere i Forsvaret visste om at endelig destinasjon for flere marinefartøy var Nigeria, bl.a. på bakgrunn av besøk fra nigerianske personer på Haakonsvern, maling av flere fartøy i nigerianske farger og advarsler fra tollvesenet. Det er altså ikke bare stor sannsynlighet for at flere visste, det er åpenbart og tindrende klart at flere visste, men lot som ingen ting, vendte ansiktet bort og lot det skje. Det er alvorlig at en britisk statsborger, som var i offentlighetens lys for våpensalg, fikk kjøpe norsk forsvarsmateriell uten noen form for reaksjon. Det samme gjelder et norsk firma med tydelige forbindelser til Eritrea. Det viser at det er en systematisk svikt som gjør at aktører med intensjon om å videreselge eller eksportere forsvarsmateriell til land som bryter med eksportkontrollen, ikke ble fanget opp. Det er systemsvikt eller bevisst svikt, eller ikke svikt i det hele tatt, men en bevisst handling. Det synes som om Forsvaret holder informasjon unna – ikke bare offentligheten, men også forsvarsministeren. På tross av langvarig prosess i kontroll- og konstitusjonskomiteen, med utallige brev fram og tilbake og to kontrollhøringer, er en samlet komité enige om at det ikke er blitt gitt entydige og fyllestgjørende opplysninger om de viktigste problemstillinger i denne saken. Arbeids- og ansvarsfordelingen mellom Utenriksdepartementet og Forsvarsdepartementet er i beste fall mangelfull, og forståelsen har plutselig endret seg fra den første til den andre kontrollhøringen. Det mest oppsiktsvekkende synes å være at mens forsvarsministeren og utenriksministeren er helt enige om hvordan ansvarsforholdet skal være, endret forsvarssjefen forklaring mellom første og andre kontrollhøring. Jeg vet ikke hva man skal si om dette ordet tillit, og hvilken presis betegnelse man skal sette på forsvarssjefen når det gjelder tillit. For det er vondt å si det, det er jo ikke noen ønsket situasjon for noen stortingsrepresentant å komme opp her og si at man ikke vet hvilken betegnelse man skal bruke om den sittende forsvarssjef. Det er trist å se hvor lite han har bidratt med. Og det er mer urovekkende at man ikke har den nødvendige autoritet nedover i systemet for å bringe fram opplysninger. Når vi vet hva slags hierarki Forsvaret er og er avhengig av i alle slags tider, er det urovekkende at informasjonen ikke kommer opp til forsvarsministeren. Det siste er paradoksalt i og med at regelverket har blitt endret og deler av sakskomplekset er blitt oversendt Økokrim. Det er svært lite tillitvekkende at forsvarssjefen endrer forklaring fra en kontrollhøring til den neste. Og det er lett uforståelig at e-poster på mystisk vis forsvinner og ikke lar seg rekonstruere i Forsvarets interne systemer. Hvordan er det mulig at e-poster bare forsvinner? Har man ingen kontroll? Dette er en sak Forsvaret selv burde ha avdekket og ordnet opp i, eller i det minste tatt initiativ til selv å ordne opp i. I stedet har man i det lengste prøvd å lempe over skyld på en tredjepart, Norsk Megling & Auksjon, gjennom en rekke påstander som i ettertid har vist seg å ikke stemme. Vi har, som sagt, vært prisgitt Dagbladets journalister for å få fakta fram. Også de møtte veggen et sted, heller ikke de kom lenger. Det er mange spekulasjoner og mange løse tråder her, og det er ikke alt som kan trykkes, selv om man har berettiget mistanke, for man ikke har godt nok materiale for hånden. Det er ikke på grunn av forsvarssjefen at man har fått opplyst saken, og det er skuffende. Og – hvis man skal formulere det slik – i verste fall kan dette tolkes som en mindre sunn forståelse av de demokratiske spillereglene som finnes i et sunt demokrati. Verre er det med vrangviljen mot å framskaffe fakta fra Forsvarets side, slik denne saken har vist. Det er rett og slett oppsiktsvekkende når forsvarsministeren gjentatte ganger har sagt – noe som komiteen også har påpekt: «Den største utfordringen for meg i saken har vært at det gjennom hele prosessen har vært vanskelig å få framskaffet fullstendig informasjon og dokumentasjon og å få bekreftet eller avkreftet dokumentasjon og informasjon.» Det er for så vidt en total resignasjon, som ikke er positivt, og enda verre blir det hvis man finner seg i det. Ser man nedover, hva sier det om forsvarssjefen, som har satt sin overordnede i en slik situasjon? Når hun ikke ber ham ta ansvar, går det jo an å ta ansvar selv. Det er på denne bakgrunn at Venstre kommer til den samme konklusjon som flere andre partier – også det største opposisjonspartiet, Arbeiderpartiet – nemlig at ansvaret for de kritikkverdige forhold denne saken har avdekket, fortsatt ikke har blitt erkjent av den som vitterlig har ansvaret, nemlig forsvarssjefen, og at en slik ansvarsfraskrivelse bør få konsekvenser. Statsråden bør sørge for at dette får konsekvenser som står i forhold til overtredelser som er begått – og som er framkommet. Forhåpentligvis er det ikke mer i saken enn det som allerede er avdekket av Dagbladet, men det er god grunn til å mistenke at det kan være mer i saken. Det er litt uforståelig at verken Høyre, Fremskrittspartiet eller Senterpartiet mener at alt det som er avdekket i denne saken, ikke skal få noen konsekvenser for de ansvarlige. Det får etter disse partienes syn være opp til forsvarsministeren å vurdere. Det er kun det – kun det – som gjør at ikke forsvarssjefen får flertallskritikk i dag. Det er kun det formelle, tjenestevei, som redder forsvarssjefen. Flertallet mener at det er opp til statsråden å si noe om tillit til forsvarssjefen, men hvilket begrep man skal bruke om den tillit forsvarssjefen har, er det vanskelig å finne en passende betegnelse for. For Høyres og Fremskrittspartiets del må dette bunne i en misforstått oppfatning av at det rettes kritikk mot statsråden. Det gjør det jo ikke, bortsett fra fra Senterpartiets side. Det blir et ekstra paradoks når Senterpartiet, som utgjør et flertall med regjeringspartiene mot en rekke av de mest kritiske merknadene i denne innstillingen, mener at det er ulike statsråder i Forsvarsdepartementet som er de ansvarlige, og at Senterpartiet underbygger dette i et merksnodig resonnement knyttet til manglende kontradiksjon til PwC-rapporten, og om en uenighet mellom forsvarssjefen og departementet om salg av F-5 jagerflyene – hvilket egentlig er det minst kontroversielle salget i dette store sakskomplekset som vi nå behandler. Jeg ser med spenning fram til begge statsrådenes innlegg i denne saken. Forsvarsministeren har, som tidligere nevnt, konkludert med at saksbehandlingen har vært mangelfull, og at Forsvarets håndtering har vært kritikkverdig. Statsråden har også gjentatte ganger påpekt at det ikke har vært mulig å få fullstendig informasjon og dokumentasjon fra de ansvarlige, nemlig Forsvaret ved dets øverste leder, forsvarssjefen. Det er litt pinlig for oss alle. Det er jo også pinlig for statsråden. Jeg regner med at dette også er pinlig for forsvarssjefen, som sitter her, for det er pinlig også for oss stortingsrepresentanter å måtte sette ord på dette. Selv om det ikke er et flertall som i innstillingen ber om en slik agering fra den ansvarlige, bør det få konsekvenser, for det er fullt mulig for statsråden å gjøre nettopp det. Eller så kan også forsvarssjefen selv ta ansvar. Det åpenbare spørsmålet som må besvares i løpet av debatten, er: Hvilke konsekvenser vil denne saken få for de ansvarlige i Forsvaret? Begge statsråder bør svare på dette: Hvilke konsekvenser vil denne saken få for de ansvarlige i Forsvaret? Hvis svaret er ingen konsekvenser, er det også et svar. Men det er mange replikkordvekslinger her, så hvis ikke det spørsmålet besvares, vil jeg komme til det i replikkvekslingen. Jeg har de to spørsmålene. Dette er det ene, og jeg kommer snart til det andre spørsmålet. Vær vennlig – for vår egen del og av hensyn til saksbehandlingen i stortingssalen nå – å gå litt inn på det spørsmålet som jeg tar opp nå, i innleggene deres: Hvilke konsekvenser vil denne saken få for de ansvarlige i Forsvaret? Det er ganske oppsiktsvekkende at et samlet storting i dag finner det nødvendig å vedta en klargjøring om en overstyring av Forsvaret i fem punkter knyttet til både kommende salgsprosesser, forståelse av ansvarsforhold og informasjonsflyt mellom departement og Forsvaret. I tillegg er Venstre med på to gode forslag initiert av SV. For meg er det litt uforståelig at det bare er våre to partier som vil ha full åpenhet rundt alt salg av militært materiell. Vel er det en enstemmig komité som ber om at det innføres åpenhet rundt salg av militært materiell til private, men det kan være vel så relevant med åpenhet rundt salg av materiell til andre statsmakter eller halvoffentlige paramilitære grupper. Hadde det vært en slik åpenhet i dag, hadde vi neppe hatt den diskusjonen vi har akkurat nå. Det ville ikke vært nødvendig med to høringer, det ville ikke ha vært mulig å tåkelegge salg og avhendinger, slik vi har sett i denne saken. Det ville ha vært en sikkerhetsventil for Stortinget, og ikke vært prisgitt et stort journalistisk gravearbeid fra Dagbladets side, slik det er nå. Jeg har noen få kommentarer igjen. Jeg ser ikke Høyres representant i komiteen i salen, så nå må jeg gå tilbake til det jeg hadde tenkt å si innledningsvis. Så får jeg håpe at noen bringer det til vedkommende. Men noe av dette rettes også til de to statsrådene som sitter her, og som er fra samme parti. Jeg vet ikke hvordan man skal formulere dette, men jeg føler at representanten Tetzschner skaper seg en virkelighet. Jeg vil kanskje gå så langt som å kalle det Tetzschner-virkeligheten. Vi andre har en annen virkelighet, mens representanten Tetzschner opererer i denne Tetzschner-virkeligheten. Og han sa at denne saken er som å pille seg i navlen – vi driver og piller oss i navlen. Og så sikter han til at det med den store internasjonale uroen vi nå står oppe i, er tunge oppgaver som påhviler nasjonen og Forsvaret, og så driver vi med denne navlepillingen. Nå som det er fredstid, og alt er greit og oversiktlig, skal vi altså finne oss i at Forsvaret lager to sett av dokumenter for å forlede UD for å få ut fartøyer. Det mener Tetzschner at vi skal finne oss i, selv om det er fredstid. Selv om alt er oversiktlig. Hva skulle man da akseptere i Tetzschner-virkeligheten hvis det ikke var fredstid, hvis det var litt kontroversielle tider – mer kontroversielle enn det er nå? Om Forsvaret ikke opplyser statsråden nå, som det er helt rolige tider – altså ikke opplyser statsråden korrekt og fullstendig når det er helt rolig og man har god tid til å gå dypt inn i saksmaterien – hva mener da representanten Tetzschner at vi skal forvente av opplysninger oppover i systemet hvis forholdene er mer tilspisset, eller det er en vanskelig tid for nasjonen? Skal Forsvaret da operere for seg selv som en egen etat uten å tenke på at vi har et demokrati å forholde oss til? Jeg vil sterkt advare mot dette innlegget som representanten Tetzschner holdt. Hans virkelighet er skremmende. Det virker som om det ikke spiller noen rolle for ham at norske fartøy er i disse hender, noe ikke hans egne statsråder – ingen statsråder – hadde akseptert. Det spiller ingen rolle for ham at fartøyene er der. Jeg antar nå, siden Høyres representant i komiteen har skapt usikkerhet rundt dette, at begge statsrådene som er i salen her, helst skulle vært denne saken foruten, og helst skulle sett at disse fartøyene ikke var der de er nå. Hvis Høyre mener at dette vi driver med nå, er å pille seg i navlen, er det sjokkerende. Dette er mitt andre spørsmål til statsrådene – begge statsrådene er fra Høyre – og jeg vil at de skal svare på dette: Det vi driver med her, det komiteen driver med her – er det å pille seg i navlen? Jeg kommer ikke til å gi meg på dette, for vi har også replikkveksling. Benytt innleggene deres til å besvare meg, så jeg blir ferdig med det, så slipper vi å ta replikker om dette. For jeg gir meg ikke på dette. Mener forsvarsministeren og utenriksministeren at kontrollkomiteen med sine to høringer i saken, behandlingen av saken, innstillingen, at vi er her i dag – at alt dette er å pille seg i navlen? Er dette Høyres syn? Er dette regjeringens syn? Er begge statsråder en del av vår virkelighet, eller er de inne i Tetzschner-virkeligheten? La meg avslutningsvis slå fast at jeg synes hele saken med salg av utrangert forsvarsmateriell er trist for Norge, for nasjonen vår. Det er trist at våre fartøy er i paramilitæres hender. Det er en stor ripe i lakken for Norge. Det er i grunnen skandaløst at saken har avdekket at vi har et forsvar som ikke er interessert i å opplyse verken offentligheten eller egen statsråd om de faktiske forhold. Det er fullstendig uakseptabelt at sentral korrespondanse på uforklarlig vis har blitt helt borte. Og det er ikke til å leve med at Forsvaret forsøker å tåkelegge og bortforklare alvorlige forhold. Det er trist at ulike statsråder i ulike regjeringer har handlet i god tro fordi de har stolt på at informasjonen de fikk, var korrekt, som det viser seg at den ikke har vært. På toppen av det hele skal saken altså tilsynelatende ikke få noen konsekvenser for noen som helst. Men jeg avventer svarene på det spørsmålet, for holdningen kan ikke være «shit happens» – «shit happens» – ferdig med det, la oss gå videre. Til slutt tar jeg opp de forslagene som Venstre fremmer sammen med SV og Miljøpartiet De Grønne i innstillingen, samt at jeg også viser til at Riksrevisjonen, når det gjelder vedtaket vi gjør, i utgangspunktet bør se på hele saken, ikke bare på det vi kommer til å fatte et vedtak om. Jeg ser også at riksrevisor er i salen, og jeg føler at dette vedtaket ikke bør leses som en begrensning av hva Riksrevisjonen bør gjøre. Fra flere vil det nok være en oppfordring om at hvis Riksrevisjonen gjennom sin gjennomgang kan bidra til at vi får flere opplysninger om saken, at flere forhold kan avklares og avdekkes, og at man kan få gode råd om hvordan dette kan forbedres som system, ville det være en veldig prisverdig jobb riksrevisor påtar seg.