John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-12-10:
Av en total bevilgning fra finansinnstillingen på ca. 268 milliarder kr på ramme 15 og 16 har sosialkomiteen, altså fagkomiteen, etter fire ukers intenst budsjettarbeid maktet å flytte på 22 mill. kr. Jeg stiller meg spørsmålet, og flere burde gjøre det samme: Har det lenger noen hensikt, og er det riktig prioritering av fagkomiteenes kostbare tid å bruke tre–fire uker på en budsjettbehandling nr. 2 i fagkomiteene, når rammene fra finansinnstillingen er fastlagt på kapitler og poster? I den nye situasjonen for fagbudsjettbehandlingen, med svært begrenset rom for pengeflytting, har partifraksjonene i sosialkomiteen på en meget positiv og konstruktiv måte valgt å skrive omfattende merknader på de aller fleste helse- og sosialpolitiske områder. De ulike fraksjoner har gitt uttrykk for de respektive partiers fremtidige målsetting for sin helse- og sosialpolitikk. Et betydelig antall eksterne høringer fra ulike brukerorganisasjoner i november har gitt medlemmene av komiteen viktig og nyttig informasjon om problemer som mange brukere sliter med der ute. Innstillingen er av denne grunn blitt ganske omfattende. Selv om det er mange hilsener hjem, fra Hakadal til Rauland, er det mye verdifull lesning i den verbale delen av den foreliggende innstilling. Jeg vil særlig anbefale departementet og embetsverket å lese innstillingen nøye. Det kunne være at Stortingets sosialkomite også har noe å lære fra seg til departementet og den politiske ledelse. Det av Bondevik-regjeringen fremlagte statsbudsjett for 2004 var og er kanskje verre enn fjorårets budsjettforslag på helse- og sosialsektoren. Forslaget om å redusere ISF-andelen fra 60 pst. til 40 pst., skyhøye egenandeler og kun 1,2 milliarder kr i tilleggsbevilgning til helseforetakene, ikke mer til psykiatrien og intet til å styrke bemanningen i eldreomsorgen opplevde jeg som en ren provokasjon mot Fremskrittspartiet, hvor Regjeringen i utgangspunktet stengte dørene for reelle budsjettforhandlinger med partiet. Jeg har tidligere gitt honnør til helseministeren for hans positive oppfølging ved gjennomføringen av sykehusreformen, som hans eget parti var sterkt imot. Etter fremleggelse av årets statsbudsjett og St.meld. nr. 5 er jeg nå meget usikker på helseministerens fremtidige agenda for reformen. Begrunnelsen for å redusere ISF-andelen fra 60 pst. til 40 pst. oppgis fra departementet å være av prioriteringshensyn, men dette må være en vikarierende argumentasjon. I dag har man en overfinansiering av korte døgnopphold, og slik jeg ser det, vil en 40 pst. ISF-andel bare forsterke uønskede prioriteringseffekter. En reduksjon av ISF-andelen fra 60 pst. til 40 pst. er et godt stykke på vei tilbake til rammefinansiering, med rasjonering på helsetjenester og ny ventelisteøkning. Med en budsjettøkning på kun 1,2 milliarder kr til foretakene, som ved utgangen av 2003 har et akkumulert underskudd på 2–2,2 milliarder kr, måtte helseministeren vite at dette vil gi som resultat et betydelig kutt i pasientbehandlingstilbudene i 2004. Det akkumulerte underskuddet representerer et effektiviseringskrav på hele 5 pst. i 2004, som ikke vil kunnes nås uten en betydelig reduksjon av omfang og kvalitet på pasienttilbudet. Kostnadskutt på 5 pst. representerer en bemanningsreduksjon på minst 5 000 årsverk i foretakene. Jeg er meget redd for at behandlingskuttene ved foretakene i 2004 vil øke antall fakkeltog og gi økt uro og utrygghet i befolkningen. Private helsetjenestetilbud vil få et meget vanskelig driftsår. Med dette driftsbudsjettet for helseforetakene og uten at en samtidig dekker inn det meste av det akkumulerte driftsunderskuddet, slik Fremskrittspartiet foreslår i forbindelse med St.prp. 21, er jeg redd for at sykehusreformen kan få sitt banesår i 2004. Budsjettforliket med Arbeiderpartiet endrer ikke dette bildet. Den negative utviklingen vi vil få i helseforetakene i 2004, med kutt i behandlingstilbud og økende ventelister, må regjeringspartiene og Arbeiderpartiet ta det fulle og hele ansvaret for. Sykehusreformen har så langt vært en stor suksess, med en sterkt økende produksjon som har redusert ventelistene og ventetiden. Dette hadde ikke vært mulig om vi ikke hadde hatt en så høy ISF-andel som et incitament som har gitt mer rasjonell og effektiv drift av våre sykehus. Når sykehusene nå har pådratt seg et betydelig underskudd, burde ikke det overraske noen, heller ikke helseministeren eller Stortingets flertall, som har vært ansvarlig for en grov underbudsjettering av sykehusene både i 2002 og 2003, og nå også for 2004. Jeg var i tvil da reformen ble vedtatt, om det var riktig å organisere reformen med fem frittstående regionale helseforetak. Jeg og mitt parti ville gjerne i stedet hatt et frittstående sykehusdirektorat. Vi mente den gang at et frittstående sykehusdirektorat burde være bedre i stand til å ivareta utviklingen og styringen av DRG og ISF og sørge for at sykehusene fikk en forutsigbar økonomi. Det må bli slutt på at departementet midt i en driftstermin endrer inntektsgrunnlaget for foretakene, noe som avstedkommer lite gjennomtenkte og useriøse kuttforslag i behandlingstilbudene. Det er etter min mening svært uheldig at administreringen av ISF skal ligge i departementet, reelt sett styrt av finansministeren. Jeg er styrket i min tro på at det var en feilvurdering ikke å etablere et sykehusdirektorat fra begynnelsen av. Det er en feilslutning fra foretakenes side når de oppfører seg som om de er fristilt fra helsepolitisk styring. Rå markedsstyring og sterk sentralisering av behandlingstilbudene ivaretar ikke reformens målsetting om likeverdige tilbud til alle uavhengig av bosted. Nærhet, tilgjengelighet og trygghet var også en forutsetning i reformen. I forbindelse med St.meld. nr. 5 ber Fremskrittspartiet Regjeringen vurdere å opprette et sykehusdirektorat. Så langt har omstruktureringen i foretakene stort sett rammet lokalsykehusene. Regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet viser i en fellesmerknad i innstillingen til at lokalsykehusene fortsatt skal ha en sentral plass i spesialisthelsetjenesten. En samlet komite fremmer forslag om å be Regjeringen gjennomgå grundig de faglige vurderinger som nå foreligger i forhold til de endringer i fødetilbud og akuttberedskap som er gjort, og som planlegges. Så langt synes lite å ha blitt gjort når det gjelder ledelse og organisering internt i det enkelte sykehus. Dette arbeidet må nå prioriteres av eierne i stedet for nedbygging av akuttfunksjoner og fødetilbud i lokalsykehusene. Egenandelene i helsesektoren har de seneste år økt med over 64 pst., og både Bondevik I og Bondevik II har vært de største eksponenter for høye egenandeler. Slik også i inneværende års budsjett. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet i budsjettforliket fikk redusert taket betydelig, men er svært skuffet over at inndekningen delvis skjedde ved å øke de generelle egenandelene. I den økonomiske situasjonen helseforetakene nå er inne i, finner Fremskrittspartiet bevilgningen til ramme 16 så utilstrekkelig at partiet ikke har funnet å kunne legge frem et alternativt tallbudsjett; inndekning av nødvendige påplusninger var helt umulig. Dette har nok vært lettere for Sosialistisk Venstreparti, som i sitt alternative fagbudsjett har rasert all privat helsetjeneste. Jeg viser her til at Fremskrittspartiet i sitt alternative budsjett økte ramme 16 med hele 1,8 milliarder kr. Ikke minst prioriterte Fremskrittspartiet psykiatrien i sitt alternative budsjett med 300 mill. kr ekstra. Psykiatriplanen er etter mitt skjønn så langt ikke i tråd med Stortingets intensjoner. Det har ikke vært mange politiske gevinster for Fremskrittspartiet i denne budsjettinnstillingen, men vi lever en god stund på de helsepolitiske seire vi oppnådde tidligere i høst med Rusreform II og pasientrettighetsloven. Jeg skal kommentere noen av de saksinnspill Fremskrittspartiet har i innstillingen, og som fikk god oppslutning i komiteen. Jeg er meget engstelig for at hele byggeprosjektet Nye Ahus står i fare for å bli avviklet på grunn av manglende investeringstilskudd fra statens side. Det haster med å få bygd et nytt Ahus, både med tanke på fremtidige pasienter og, ikke minst, på grunn av de universitetsfunksjoner og den medisinerutdanning som er tillagt Ahus. Vi foreslår konkret i innstillingen at Regjeringen på nytt må vurdere en statlig større andel av investeringsutgiftene til bygging av Ahus, slik at byggeprosjektet som nå foreligger, kan realiseres med byggestart i 2004. Jeg viser også til at Fremskrittspartiet er med i en fellesmerknad med regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, der man forutsetter at byggingen av Nye Ahus starter opp våren 2004, og at dette skjer med utgangspunkt i det forprosjektet som nå foreligger. Mental Helse har utarbeidet et prosjekt for etablering av et lærings- og kompetansesenter i Skien, det såkalte Frognersenteret, og søknad med anmodning om godkjennelse ligger i øyeblikket i departementet. Etablering av dette lærings- og mestringssenteret har fått full støtte fra ulike brukerorganisasjoner, som Norges Handikapforbund, Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og Rådet for Psykisk Helse. Slik jeg ser det, burde det være helt naturlig at Frogner lærings- og kompetansesenter i Skien blir en del av opptrappingsplanen innen psykiatrien. Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet fremmer i foreliggende innstilling et konkret forslag om at kompetansesenteret blir realisert innen 2005, med byggestart i 2004. Jeg beklager sterkt at Arbeiderpartiet, som også støtter etableringen av et lærings- og kompetansesenter i Skien, på grunn av budsjettforliket ikke støtter forslaget som da kunne ha fått flertall. Firmaet Bionor i Skien har utviklet en terapeutisk vaksine mot aids som stimulerer oppbyggingen av kroppens immunforsvar. Etter bevilgning i Stortinget for inneværende år er vaksinen klinisk utprøvd ved Ullevål sykehus med særdeles godt resultat, og jeg er gjort kjent med at Bionor har hatt henvendelse fra Afrika med spørsmål om samarbeid om et større klinisk utprøvingsprosjekt i et afrikansk land. Sosialistisk Venstreparti, Fremskrittspartiet og Senterpartiet fremmer i innstillingen et konkret forslag der man ber Regjeringen vurdere muligheten for å få etablert et slikt prosjekt om klinisk utprøving av Bionor-vaksinen i et afrikansk land. Forskning på og forebygging av ADHD-sykdommen, en sykdom som særlig i voksen alder gir ekstreme sosiale problemer i form av rus og kriminalitet, er lite utviklet i Norge. Universitet i Oslo ønsker å etablere et forskningssenter for ADHD- pasienter som senere kan utvikles til et kompetansesenter for forebygging og behandling av ADHD. Et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet fremmer forslag i innstillingen om å be Regjeringen vurdere å etablere et grunnforskningssenter for ADHD ved Universitetet i Oslo. Representanten Bjarne Håkon Hanssen fremsatte i budsjettdebatten i fjor ganske hard kritikk fordi Fremskrittspartiet den gang ikke fikk opprettholdt den generelle gravferdsstøtten, en kritikk jeg den gang forsto ganske godt. Nå hadde Arbeiderpartiet muligheten selv til å få gravferdsstøtten på plass, men gjorde det ikke. Jeg ber representanten Bjarne Håkon Hanssen om en forklaring på dette. Var ikke gravferdsstøtten så viktig likevel for Arbeiderpartiet? Ble den bare brukt for å kritisere Fremskrittspartiets budsjettforlik med regjeringspartiene? Til slutt tar jeg opp de forslag Fremskrittspartiet er sammen med andre partier om, og våre egne forslag i innstillingen.