Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-21:
I løpet av det siste året har vi tydeligere fått avdekket hvor de politiske skillelinjene går i utdanningspolitikken. Kronikken i VG i dag er også med på å understreke hvor skillelinjene går. Vi har i løpet av de siste årene fått en ny privatskolelov, som har skiftet navn til friskolelov, som gjør at det er fritt fram å etablere private skoler. Selvsagt skal de være innenfor de rammene som politikerne setter, innenfor de rammene som regelverket setter, så det er jo politisk styring fortsatt, tross alt. Flere private skoler er begrunnet med økt konkurranse, og økt konkurranse skal skape en bedre kvalitet. Vi har behandlet stortingsmeldingen «Kultur for læring», og der ser vi også at skillelinjene er blitt tydeligere. Det går på kunnskapssynet, der vi går fra et bredt kunnskapssyn etter dagens læreplaner, med mer vekt på ferdigheter og tradisjonelle akademiske kunnskaper. Vi ser også på hva slags utvikling som har skjedd når det gjelder kvalitet. For fem år siden hadde vi en stortingsmelding, St.meld. nr. 28 for 1998-1999, som ble framlagt av Jon Lilletun, der kvalitet og kvalitetsarbeid var satt i fokus. Med stortingsmeldingen «Kultur for læring» ser vi en utvikling der vi istedenfor å tenke kvalitet på den enkelte skole, å lage strukturer, istedenfor organisering, å trekke med brukeren, osv., snur dette på hodet og sier at kvalitet nå skal skje gjennom kontroll, og at det skal etableres et nytt kontrollregime gjennom tester osv. Alt dette viser hvor de politiske skillelinjene går i utdanningspolitikken. Vi tar til etterretning at det er et flertall her i Stortinget for å endre privatskoleloven. Det er Fremskrittspartiet, som støtter regjeringspartiene, som gjør at vi får gjennomført en ny privatskolelov, en ny friskolelov, der det er fritt fram. Jeg hadde likevel håpet at regjeringspartiene hadde gått inn i og diskutert noen av de grunnleggende spørsmålene. For det første burde en i opplæringsloven og i friskoleloven definere den videregående skole på samme måte. Det burde vi kunne klare. I opplæringsloven har vi en entydig og klar definisjon av hva videregående skole er. I friskoleloven har vi en vesentlig videre definisjon som medfører at det offentlige bruker forholdsvis mange hundre millioner kroner på å finansiere videregående skoletilbud som pr. i dag ikke ville ha vært godkjent innenfor det offentlige utdanningssystemet. Her går en altså mye videre med hensyn til å definere hva en videregående skole er. Det minste vi kunne klare – og det minste jeg hadde forventet – var at vi iallfall kunne definere den videregående skole på den samme måten i opplæringsloven og i friskoleloven når vi skal lage en friskolelov for den videregående skole. Jeg hadde også håpet at vi kunne ha greid å definere – det er vi enige om – det som går på elever med og uten rett. Vi kan godt diskutere hvor mange sjanser elever skal få, men innenfor det offentlige utdanningssystem har vi definert elever med rett, og det er de som får statlig finansiering. Det er de som er lagt inn i rammeoverføringene til kommunene, og det er på denne måten staten finansierer videregående opplæring. Men når det gjelder private skoler, finansierer staten også det som gjelder elever uten rett ved private skoler. Ikke nok med at staten finansierer det, det er faktisk fylkeskommunene som finansierer det selv, fordi fylkeskommunene blir trukket i statstilskuddet. Fylkeskommunene blir trukket i statstilskuddet for elever som ikke har rett, og disse pengene blir overført til private skoler. Og som jeg også sa i replikken til Ine Marie Eriksen, prøvde statsråden å rydde opp. Statsråden gjorde et heltemodig – vil jeg nesten kalle det – forsøk på å rydde opp i dette, slik at vi iallfall fikk et enhetlig system. Det har flertallet, regjeringspartiene sammen med Fremskrittspartiet, slått bena under, slik at dagens system blir opprettholdt. Det betyr at fylkeskommunene blir trukket for elever som går i private skoler. En skiller ikke mellom elever med og uten rett. Alt blir trukket inn, og så blir det fordelt ut. Så det er fylkeskommunen som betaler gildet. Og ikke nok med det: Fylkeskommunen må betale det av midler som de ikke har fått fra staten, nettopp fordi dette ikke er lagt inn i rammetilskuddet. Det er slike ting jeg hadde håpet at vi hadde greid å rydde opp i, men som regjeringspartiene overhodet ikke er interessert i å prøve å rydde opp i.