trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Det er veldig mange områder hvor vi kan innrømme at vi ikke har gjort nok, og vi har ambisjoner om å være mer fremoverlent og gjøre mer. Svaret fra Arbeiderpartiet, som var å lage flere byråkratstillinger i et større nettverk av likestillingseksperter rundt omkring i landet, var vel ikke svaret på det som er utfordringen for kvinner i hverdagen knyttet til likestilling, og som var hovedvirkemiddelet i den forrige meldingen, som ble trukket tilbake av denne regjeringen. Vi har i vår likestillingsmelding gått inn i de store utfordringene, som jeg ofte opplever at Arbeiderpartiet ikke er så opptatt av å snakke om: vold mot kvinner og barn. Det er en av de største hemskoene for mange. Vi har en opptrappingsplan mot vold mot barn. Vi har jobbet mye med tiltak som styrker det området. Vi arbeider med å sørge for at hele arbeidsmarkedet vårt blir mindre kjønnsdelt, ved å jobbe med realfagssatsing og teknologisatsing og sørge for at jenter er med på det. Det er også en av måtene å sørge for at flere kvinner kommer inn i de yrkene som gir høyere avlønning og mindre lønnsforskjeller fremover. Ikke minst også når det gjelder det internasjonale likestillingsarbeidet, har denne regjeringen løftet jenter og utdanning på en måte som har savnet sidestykke på verdensbasis når det gjelder kvinner og likestilling.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg opplever ikke at det arbeidet vi har hatt for tidlig innsats, er noen fiasko. Derimot viser tallene at det virker. Det er flere lærerstillinger i 1.–4. Gruppestørrelsene går ned. Hvis man ser på gruppestørrelsene i gruppen 1.–4., som har vært denne regjeringens hovedfokus, går den ned fra 16 elever i snitt til 15,8, fra i fjor til i år i skoleåret. Vi skulle gjerne ønske det ble enda mer. Vi har ikke øremerket alle midlene. Men hovedgrunnen til at det ikke ble mer, er jo at det er en ganske stor økning av antallet elever i skolen også i disse årene. Det betyr at elevøkningen spiser opp en del av den ekstra innsatsen, sånn at snittallene ikke går ned. Alternativet til det vi har gjort, ville i så fall vært at det ble enda større grupper. Men vi ser også forskjellene som kanskje eksemplifiserer det. Hvis jeg skulle vært litt enkel – jeg holdt på å si SV-retorisk – i sånne debatter, kunne jeg kanskje tatt eksempler fra kommunene. Når man ser på hvilke kommuner som nå har fått penger og styrket dette, hvordan utslagene er for typisk Høyre-styrte kommuner som Drammen, Kristiansand og Bærum, ser man at man har gått tydelig ned i klassestørrelse på 1.–4. trinn. Det går fra 19,35 elever til 18,7 i 2014–2015 i Drammen. I Bærum går det fra 19,4 til 17,9. Det er altså resultater. Motsatt kunne jeg sagt til representanten at der hvor SV får lov til å styre, i Oslo, går det negativ vei. Jeg har ikke tenkt å si at det er fordi SV sitter med makten der og ikke i de andre kommunene. Det er fordi Oslo opplever at ekstraordinært mange elever kommer dit, og derfor klarer de ikke, selv om de får ekstra ressurser, å få ned klassestørrelsen som sådan. Men ressursene er kommet til skolene, og mange kommuner viser en nedgang i klassestørrelsene som et resultat av dette.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Faktum er at lærertettheten går ned fra 1.–4. trinn, der hvor regjeringen og partiene på Stortinget har hatt sitt fokus. Der det er tidlig innsats, går lærertettheten ned. Det er forskjellig i de ulike kommunene. I noen kommuner er det færre lærere, bl.a. fordi befolkningen og antall elever går ned, og i en kommune hvor SV sitter med makten, går gruppestørrelsen opp. Jeg skylder ikke på at SV styrer der, men jeg skjønner at det er fordi antallet elever går opp i Osloskolen, og det bidrar til å løfte gjennomsnittstallene. For oss er tidlig innsats først og fremst at vi skal ha mer myndighet og mer ansvar i kommunene for å gripe inn på et tidligere tidspunkt. Vi skal disponere flere typer ressurser, ikke bare lærerressurser, inn i det tidlige opplegget, sånn at elever som henger etter, får en målrettet oppfølging. Men kommunene har fått overført pengene, og resultatene er litt ulike mellom kommunene. Men på 1.–4. trinn, som er der innsatsen fra stortingsflertallet har vært satt inn, går klassestørrelsen ned.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
For det første er det en forskjell på hva flertallet på Stortinget har prioritert, nemlig tidlig innsats, og det som SV prioriterte da de satt i regjering, sen innsats. Vi tror at tidlig innsats er det som virkelig gjør at færre elever får problemer, at flere kommer til å lære mer på et tidlig tidspunkt, og de får ikke opplevelsen av år ut og år inn å oppleve nederlag på skolen fordi de ikke mestrer ting. Det er derfor vi har tatt opp dette, og det er derfor 1.–4. trinn er viktig i forhold til ungdomsskolen. I tillegg er nå ungdomsskoletiltaket til SV evaluert, og det var ikke mulig å finne resultater i form av bedre undervisning eller bedre læring. Jeg vil i så måte ikke bruke ordet «fiasko» – jeg tror det er bra for hver enkelt elev å kunne ha flere lærere, men det virket ikke helt så salgsfremmende som SV sa før forslaget kom – men det er jo nettopp det SVs forslag om sen innsats må være. Det er nå 748 flere årsverk til undervisning i skolen, noe mer til spesialundervisning og spesielt til språkundervisning. Det mangler ca. 240 årsverk i forhold til det vi hadde som ambisjon. Det håper vi kommer neste år – litt frihet for kommunene til å prioritere.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg håper derfor at representanten er glad for at det er våre kommuneopplegg og ikke de kommuneoppleggene som den rød-grønne regjeringen hadde, som gjelder, siden vi i år har gitt større rammer og fått større vekst i kommunesektoren enn i de siste fire årene med den rød-grønne regjeringen. Det gir et utgangspunkt. Det er 748 flere årsverk til undervisningen i skolen nå. Det er litt færre enn det vi la opp til, men jeg er ikke tilhenger av øremerkede ordninger. Jeg er tilhenger av at kommunene kan bestemme fordelingen, og derfor er vårt hovedgrep fra Høyres side – som også er regjeringens politikk – å skjerpe inn loven når det gjelder tidlig innsats. Hvis det betyr at vi får mer til spesialundervisning, og at den spesialundervisningen går tettere inn i skolen, hjelper elever som henger etter, og gir mer intensiv opplæring, f.eks. en-til-en-opplæring, slik at de kan følge med, er det målet vårt om å gi en bedre undervisning totalt sett og mulighet for barn til å oppleve skolen som et sted hvor de mestrer, ikke et sted hvor de taper hver dag.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Vårt grep er et annet enn å lage en norm. Det er å styrke fokuset på de elevene som sliter, det er å gi aktivitetsplikten og oppfølgingsplikten tydeligere preg. En vil dermed måtte komme tidligere inn. Jeg mener det ikke bare er det å sette inn en ekstra lærer som nødvendigvis er svaret hvis en sliter. Som dyslektiker selv vet jeg at mange lærere ikke har god nok kompetanse på det. Det gir vi med lærerutdanningen nå. Ofte betyr det å sette inn spesialkompetanse ikke at eleven må få en diagnose først, men at en har folk med annen type kompetanse tettere på, slik at en kan få elevene over de vanskelige læringspunktene som gjør at de opplever å mislykkes i skolen. Derfor tror jeg at å bruke litt bredere perspektiv på læringen i skolen bidrar til det. Det er veldig mange lærere med mer kompetanse og med mye god etter- og videreutdanning som kommer tilbake igjen til skolen i disse dager. Derfor vil også et økt antall lærere bidra for alle. Men vi tenker litt annerledes – og også på hvordan en bruker særlig kompetanse på dem som har utfordringer og henger etter.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Nei, vi mener ikke at det er tilfredsstillende at 30 pst. av særskilt opplæring gis av ufaglærte. Det har preg av å være parkering istedenfor å være pedagogisk oppfølging og hjelp til de elevene som har utfordringer. Det er nettopp derfor vi har tenkt annerledes enn bemanningsnorm. Vi har tenkt at en lovmessig skal ha større plikt til oppfølging, at en må lage større team og jobbe på en annen måte. En lærernorm vil bety at en låser ressursene til klasserommet i mye større grad, at en er litt avhengig av det. Det er til og med slik at kommuner med skoler som i dag har best resultater, størst måloppnåelse, vil få flest ressurser hvis de knytter det til en lærernorm i skolen, ikke til dem som er svakest. Mange av de kommunene som skårer dårligst og har flest elever i den svakeste gruppen, har faktisk mindre klassestørrelse enn de som har bedre resultater. Derfor tror vi på noen andre grep, og det kommer det et forslag om til Stortinget, noe som også er blitt annonsert i forbindelse med trontaledebatten og annet.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg er helt enig i det. Jeg vil si at det av og til skapes et vrengebilde av hva f.eks. etter- og videreutdanning er, for etter- og videreutdanning er ikke bare å lære mer fag, det er også å lære den pedagogiske måten å oppnå læring på og å jobbe på andre måter. Vi har hatt behov for å løfte oss faglig på noen områder. I norsk på grunnskolenivå, f.eks., er det å lære mer systematisk at en har ulike metoder for å knekke lese- og skrivekoden, at en kan gjøre det på forskjellige måter. Det er noe av det jeg opplever at lærere oftest sier at de har en utfordring med. Det går fint å lære mange elever raskt å lese og skrive – så sitter de med to elever som de ikke helt klarer å nå frem til. Da trenger de ekstra hjelp. Mange vil kanskje kunne klare det ved ha flere lærere i klasserommet, men ofte trenger de også en annen type kompetanse. I tillegg kommer klasseledelse og det å ha inn litt andre grupper. Det at vi har gjort et stort løft på f.eks. helsesøsterbiten i løpet av de årene vi har laget budsjettforlik sammen, er med på å kunne gi en lærer hjelp og støtte andre steder til elever som sliter på andre områder.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Denne regjeringen er for åpenhet. Det har vi vært fra vi kom inn i regjeringskontorene. Vi har innført åpenhet på områder hvor den forrige regjeringen ikke ville ha åpenhet, f.eks. knyttet til ventelister for plass i sykehjem i kommunene, vi har åpenhet knyttet til flere, og vi har bedt om tall på mange andre biter. Jeg kan ikke ta stilling til hvilken åpenhet og hvilke indikatorer Arbeiderpartiet har, for det har jeg ikke satt meg inn i, men vi har ingen prinsipielle problemer med det. Vi synes f.eks. at det ikke er bra når det i Oslo kommune, etter at Arbeiderpartiet overtok makten, ikke lenger er åpenhet om hvilke resultater som pårørendeundersøkelser har. Det går jo andre veien med tanke på det å ha åpenhet om kvalitetsindikatorer. Det er gjennomført fra denne regjeringen at vi skal ha åpenhet rundt kvalitetsindikatorer, som er en ganske stor forskjell fra tidligere. Hvis Arbeiderpartiet nå beveger seg i den retningen, er det bra. Da kan vi få konsensus om at tall bør på bordet for god styring, fremfor at tall blir skjult, sånn som jeg opplevde at mye ble tidligere fordi det var ubehagelig å se det. Så har jeg lyst til å si at det er bra at Arbeiderpartiet nå kan innrømme at helsekøene, antallet pasienter som står i kø, går ned, men dette er jo ikke det eneste virkemiddelet vi har. Kanskje det aller viktigste for å sørge for at det er sammenheng i behandlingen, er det vi gjør med pakkeforløp, som vi begynte med for kreft, og som vi nå skal utvikle på flere andre områder. Det er noe av det jeg møter på sykehus – senest i går møtte jeg Helse Førde. Det de ser, er at dette egentlig er logistikkoperasjoner, og det å forstå hvordan alle bitene henger sammen, gjør at man mye raskere og mye bedre kan bruke ressursene sine. De opplever også at kvaliteten og fornøydheten ikke bare hos pasienter, men også hos dem som jobber med det, gjennom å tenke mye mer strukturert på hvordan man bruker ressursene, og se linjene i behandlingen på en annen måte, slik som pakkeforløpene gjør, og som må gjøres på flere områder fremover, er helt riktig. Hvis Arbeiderpartiet nå er for åpenhet, er det bra. Hvis de også kan ringe til dem i Oslo og si at de bør være for åpenhet også, så er det enda bedre.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Når det gjelder edruelighet i historien, bør kanskje representanten snu seg rundt og se på hva han sa i begynnelsen av det innlegget han holdt nå, at vi bare kom med forslag om privatisering. Nei, vi hadde forslag om tiltak mot kreft, vi hadde forslag om kvalitetsregister, vi hadde forslag om systemer for forbedringer da vi satt i opposisjon i Stortinget. Tvert imot har jeg alltid vært opptatt av at kjernen i det norske helsevesenet er det offentlige helsevesenet. Derfor er det viktig at da vi innførte fritt brukervalg, gjorde vi det samtidig som vi gjorde endringer som gjorde at man kunne bruke kapasiteten bedre i det offentlige helsevesenet. Den historiefortellingen Arbeiderpartiet driver med, er usammenhengende og stemmer ikke. Hvis vi skal tro på en ny åpenhetslinje etter at man har gått ut av regjeringskontorene, som man innfører nå – man gjorde det motsatte da man satt i regjering – må man begynne å snakke også med sine lokalpolitikere. Jeg synes det er leit at i Oslo skal man ikke få vite hva pårørende mener om kvaliteten på sykehjemmene.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Det er ikke slik at ventetiden har falt jevnt og trutt, den har falt radikalt etter regjeringsskiftet. Først økte den betydelig fra 2005 til 2010–2011, så begynte den å falle, og den har falt betydelig etterpå. Det er viktig å si at vi bruker flere styringsmekanismer. Én av styringsmekanismene vi bruker, er å gjennomføre den gylne regelen at noen av de svakeste innen rus og psykisk helse blir bedre sett, prioritert sterkere. Derfor ser vi også at på det området – gjennom kjøp av flere tjenester, styrt fra statens side – blir det kortere ventetider, særlig innenfor spesialisert rusbehandling. Det er viktige prioriteringer av de svakeste gruppene. Vi er også interessert i å se hvordan utviklingen er internt i sykehusene. Det har vært ventelister internt, og det vi nå ser på, er om de øker eller ikke, men det er ingenting foreløpig som tilsier at de har økt på de interne listene. Jeg mener at vi skal ta på alvor at ventetidene har gått ned, at færre står i kø, og at helsevesenet vårt blir bedre.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2017-01-11:
Det er ingen som later som at Norge er USA, men det ville jo vært ganske forunderlig om vi ikke hadde en debatt i det norske parlamentet og i den norske offentligheten om ledighetssituasjonen og om økende ulikhet som et direkte resultat av ledighetssituasjonen. Hvilke tiltak fungerer? Hvilke tiltak fungerer ikke? Tar regjeringen de riktige grepene? Det er ganske åpenbare spørsmål å stille, i en situasjon hvor all jobbvekst i Norge har kommet i offentlig forvaltning syv kvartaler på rad. Det er ikke å snakke Norge ned, det er å ta en situasjon med rekordhøy ledighet på alvor. På 1990-tallet hadde vi også en situasjon med høy ledighet. Den gangen sto det på toppen av den politiske agendaen. Vi fikk sysselsettingskommisjonen, vi hadde solidaritetsalternativet, vi hadde KAJA-midler for å gi ungdom inngang til arbeidsmarkedet. Når statsministeren nå er så lite villig til å gå inn i en diskusjon, handler det om at hun føler seg helt trygg på at alle steiner er snudd og alle effektive tiltak er satt i verk?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-01-11:
Arbeid handler om verdighet. Arbeid handler om å høre til. Arbeid handler om at samfunnet har bruk for en. Arbeidsledigheten er høy. Statsministeren var på Solamøtet mandag og møtte Nav-direktøren i Rogaland, som sendte en stor bekymring spesielt for dem under 30 år. I tillegg hadde han en beskjed til, og det var at de som sliter med helseutfordringer, også har en utfordring med å komme inn i arbeidsmarkedet sånn som det er. Utenforskap skaper lett aggresjon og kan også gi ekstremisme på kort sikt, men enda mer på lang sikt. Hva vil statsministeren og regjeringen gjøre for akkurat disse to gruppene – de som er unge, og de som har en helseutfordring – som står bakerst i køen nå i den arbeidssituasjonen som er, og som det kanskje kan få størst konsekvenser for hvis de er arbeidsledige?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-11:
Arbeidsløysa er høg, og mange opplever å vera ledige lenge. Regjeringa snakkar om omstilling og nye arbeidsplassar, men slit med framdrifta i arbeidet med å skapa dei nye arbeidsplassane. På ei rekkje område er det sett i gang prosessar, men me ser lite resultat. I næringskomiteen ventar me f.eks. både på ei industrimelding og på ei reiselivsmelding. I ventetida behandlar me ei skogmelding, som definitivt ikkje gjev svar på dei utfordringane som skog- og treindustrien slit med. Men eitt konkret forslag som eg ønskjer å utfordra på, er etableringa av Fornybar AS. Dette vil gje arbeidsplassar til drift av fondet, men ikkje minst gjennom dei investeringane som fondet gjer. Eg registrerer at det går ein diskusjon om lokalisering, og eg registrerer at dette vart vedteke av Stortinget hausten 2015. Det er framleis ikkje på plass. Så spørsmålet mitt er: Kan statsministeren garantera at dette ikkje vert ytterlegare utsett på grunn av ein diskusjon om kvar det skal lokaliserast, og når kan me venta at Fornybar AS er etablert?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-01-11:
Arbeidsløysa i Noreg er for høg, eller som statsministeren sa i sitt svar: «Ja, vi har ledighetsutfordringer.» Men det er ikkje berre låg oljepris som fører til behov for omstilling. Automatisering og teknologisk nyvinning gjer at vi i dei neste tiåra kjem til å sjå at gamle jobbar forsvinn, og at nye blir etablerte. Ein studie frå 2015 viser at så mange som 33 pst. av dagens jobbar kan kome til å forsvinne som følgje av automatisering, innan 2035. Samtidig har ein studie frå Teknologirådet som heiter «Made in Norway», gjort det klart at framtidas norske arbeidsmarknad kjem til å vere prega av eit høgt utviklingstempo og krav om stadig omstilling og etterutdanning. Dagens regelverk for det gjer det mogleg for dei som mistar jobben, å kombinere dagpengar med utdanning i inntil tre månader. Det er vanskeleg å sjå at det gjev tilstrekkeleg fleksibilitet for å møte dei utfordringane som er her, og som kjem til å forsterke seg. Er statsministeren villig til å sjå på forslag som vil gjere det enklare å kombinere vidareutdanning og etterutdanning med dagpengar?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-01-11:
Om lag halvparten av arbeidstakarane i dette landet er kvinner. Samtidig er berre 30 pst av dei sjølvstendig næringsdrivande kvinner. I 2015 vart to tredjedelar av nye enkeltpersonsføretak starta av menn, og fire femtedelar av nye aksjeselskap vart starta av menn. Ein grunn til det er at rolla som sjølvstendig næringsdrivande fører med seg ein større mangel på sosial tryggleik enn det å vere arbeidstakar gjer. I ei undersøking som Akademikarane nettopp har gjennomført, gav 72 pst. av dei kvinnelege deltakarane uttrykk for at manglande rettar i samband med sjukdom er hovudutfordringa som sjølvstendig næringsdrivande. I gårsdagens utgåve av Dagens Næringsliv tok Kari Sollien eit oppgjer med regjeringa sin manglande vilje til å la sjølvstendige få same rettar til privat pensjonssparing som det andre arbeidstakarar har – ein forskjell som er meir eller mindre uforklarleg. Kva aktar regjeringa å gjere for å endre den situasjonen og sikre ei tryggare framtid for sjølvstendig næringsdrivande i Noreg og auke talet på kvinnelege gründerar?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-11:
Statsministeren sa at man kan snakke seg til problemer, og det leverer jo hennes egen regjering glitrende illustrasjoner på hele tida. Men man kan ikke nødvendigvis snakke seg ut av problemer, og den rådende arbeidsløsheten i Norge er noe regjeringen først og fremst møter med snakk, med retorikk, med selvskryt og ikke med tilstrekkelig handling. I starten av denne perioden var mantraet fra regjeringen at kuttene i formuesskatt og arveavgift skulle skape mer aktivitet i det private næringslivet og skape flere private arbeidsplasser. Men den private jobbskapingen i Norge har jo stoppet fullstendig opp. Nå varsler Høyre at de ikke skal prioritere store skattekutt i neste periode, og da blir jeg litt forvirret. Mener ikke Høyre lenger at skattekutt er rett medisin for å skape arbeidsplasser? Har Høyre kanskje innsett at den største enkeltprioriteringen for å skape arbeidsplasser i Norge i den siste perioden, nemlig kuttene i formuesskatten, er fullstendig mislykket?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-11:
Det er ikke noen tvil om at dette har vært en krevende sak for regjeringspartiet Høyre, og de har jo nå blitt med i den eksklusive klubben av partier som har stått på plenen, herunder stortingspresidenten selv. All støyen internt i Høyre gjør at jeg legger til grunn at når statsministeren og hennes klima- og miljøminister gjør noe såpass kontroversielt i eget parti, er det ikke fordi de plutselig har blitt varme tilhengere av så mange ulver i Norge som mulig. Det var ingenting ved Høyres adferd i opposisjon i forrige periode, i hvert fall, som tydet på det. Det må jo bety at statsministeren mener at det ligger vektige, rettslige argumenter til grunn for ikke å kunne gjennomføre den jakten man la til grunn i det som kalles et forlik, men som representanten Elvestuen var inne på var stortingsflertallets vedtak. Vil statsministeren i framtida åpne for å sette Bern-konvensjonen eller naturmangfoldloven til side for å få skutt flere ulver?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-11:
Disse tallene er jo ikke til å bli overrasket over, for ikke bare har regjeringen aktivt nedprioritert lærertetthet ved å fjerne 600 lærere i år, men statsministeren argumenterer også som om man må velge mellom økt lærertetthet på 1.–4. trinn og på 5.–7. trinn, som om det er det som er den store motsetningen her. Hun argumenterer som om alternativet til å la pengene forsvinne i den store potten eller til å bli brukt på andre ting, er en enda større økning i antall elever per lærer, men alternativet er jo en norm som sørger for at pengene når fram der de trengs, hos eleven. Synes ikke statsministeren det er illustrerende for regjeringens syn på offentlig velferd at hun ikke tar det særlig tungt at alle de pengene som hun og de borgerlige partiene i et år har skrytt av at skulle gå til økt lærertetthet, har gått til helt andre ting?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-11:
Først kan det være fristende å si at de signalene som kom fra Høyres programkomité når det gjelder skatt, synes jeg var veldig interessante. Jeg kan la det være med det. Vi vet at like før jul, den 22. desember, ble det fattet et vedtak i Klima- og miljødepartementet som har satt mange sinn i kok. Ulv er et følsomt tema – om ikke statsministeren var klar over det før, så er hun det sikkert nå. Vi vet alle at det ulveforliket som ble inngått her på huset før sommeren, er et ganske finstemt forlik, for det er vel kjent at det var partier som ville gå både kortere og lenger enn det forliket faktisk representerer. Problemet med det vedtaket som er fattet av Klima- og miljødepartementet, er at det rokker betydelig ved den balansen som dette forliket faktisk representerer. I sum kan man vel si at når det gjelder vurderingen av hvilken skade og hvilket potensielt skadeomfang som ulv representerer, har man lagt seg på en terskel som har gjort at forliket neppe hadde blitt inngått på samme måte hvis dette hadde vært fasit. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hvordan vil regjeringen nå gjenopprette den balansen som ulveforliket representerer?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-11:
Jeg er glad for at statsministeren understreker at det er Stortingets vilje som skal gjennomføres. Når hun sier at hun er klar over at denne saken har sprengkraft, tror jeg henne på det, men det er da veldig spesielt at de fire partiene som står bak forliket, ikke hører et knyst fra regjeringen fra forliket ble inngått og til vedtaket fattes. Det er en saksbehandling som ikke er konfliktdempende, for å si det veldig forsiktig. Jeg tror statsministeren er inne på noe, det er noe med tolkningen som gir et handlingsrom, men hvor regjeringen har malt seg inn i et hjørne, og det er krevende å male seg ut av det hjørnet man har malt seg selv inn i. Men vi er parat til å ta statsministeren på ordet. Jeg vil da bare ha en forsikring om at man nå gjør det man kan, også lovmessig, for å sikre at det som er et skjørt forlik, faktisk kan opprettholdes.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-11:
Jeg tror det er viktig å få fram at ingen her har påstått at man skal gå utenom norsk lov eller Bern-konvensjonen, men problemet er at regjeringen selv og dens rådgivere sklir etter hvert som tiden går. Jeg kan ta ett eksempel: Lovavdelingen sier klart at det er litt uklart om man har et problem knyttet til naturmangfoldloven, men at det ikke er noen tvil om de folkerettslige forpliktelsene etter Bern-konvensjonen – punktum finale. Så får vi en dom fra Sverige, og så får pipa en annen låt. Så la oss iallfall være enige om at det ikke er noen tvil om at det er tolkningen og det handlingsrommet vi snakker om. Det er ikke snakk om at man går mot norsk lov eller konvensjonen, men om man er villig til å bruke det handlingsrommet som i best mulig grad kan følge opp det forliket, og det er det jeg igjen ønsker en bekreftelse på at regjeringen arbeider etter.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-11:
Konvensjonen er den samme.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2017-01-11:
I ulveforliket fra i fjor ble vi enige om at regional forvaltning skal ha myndighet til å fatte vedtak om felling når bestanden av ulv er innenfor bestandsmålet. Vi ble også enige om å videreføre prinsippet om at det kun er sentrale myndigheter som kan fatte vedtak om felling når bestanden er under bestandsmålet. På bakgrunn av den lovmessige tolkningen regjeringa nå legger til grunn, er det grunn til å spørre statsministeren: Forsvinner ikke mye av balansen i forliket ved at muligheten til uttak av ulv når bestandsmålet er nådd, blir så sterkt begrenset?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-01-11:
Når det gjelder forliket om ulv som ble inngått i juni i fjor, tror jeg at nøkkelordet for alle som var med i forliket, nettopp var at vi skulle oppnå en situasjon hvor en dempet en tiltakende konflikt. Med det alvoret som utgangspunkt og med diskusjonen som har oppstått, er det all grunn til å dvele litt ved informasjonen som er gitt. Det er opplyst i meldingen at det kan være noen problemer, men gjennom debatten og gjennom at regjeringen egentlig setter i gang oppfyllelsen av Stortingets vedtak – setter i gang fylkesmennene og setter i gang de regionale rovviltnemndene – er det helt opplagt at utgangspunktet er å følge det. Ingen beskjeder blir gitt om at dette ikke er mulig å gjennomføre. Tvert om går det helt fram til 22. desember uten at man hører noe om at det ikke er mulig å gjennomføre, og så får man blank avvisning av muligheten til å gjennomføre. Jeg forutsetter og ber om bekreftelse fra statsministeren om at statsråd Helgesen kommer til Stortinget for å redegjøre for Stortingets flertallsvedtak og oppfyllelsen av det.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-01-11:
Det som står fast i denne saken, er at regjeringen har valgt å sette en uttalelse fra Lovavdelingen foran et parlamentarisk forlik – foran det et flertall i Stortinget har vedtatt. Det er også slik at det er ikke bare en uttalelse, men det er en uttalelse der Lovavdelingen sjøl har tatt forbehold. Det er ikke ofte de gjør, men det har de gjort i denne saken. Ulvespørsmålet er et spørsmål som er gjennomdiskutert og gjennomforsket over mange år. Vi klarte ikke før i sommer å få fastsatt et bestandsmål, men da ble det altså fastsatt, og det er det bestandsmålet regjeringen nå springer ifra. Det viktigste er at vi ligger langt over bestandsmålet som er fastsatt, og at en dermed bør ta ut ulv. Så kommer en da med et nytt argument, som angår skadepotensialet. Det er provoserende nok for dem som bor i ulvesonen å høre det argumentet. Men det viktigste for Stortinget er hvorfor regjeringen ventet i seks måneder. Hvorfor sa en ikke straks ifra om at skadepotensial er et problem, og at en nå vil endre loven for at den skal være i samsvar med Stortingets vilje?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-01-11:
Statsministerens svar om tidsgangen i denne saken er egnet for forvirring. I et tidligere svar til meg sa statsministeren at de hadde opplyst Stortinget om den juridiske utfordringen allerede i juni. Nå gir hun inntrykk av at dette har skjedd i løpet av høsten. Jeg ble litt i stuss da statsministeren sa juni, for da tenkte jeg at hvorfor inngikk da allikevel Høyre og Fremskrittspartiet, på tross av juridiske utfordringer, et forlik som de senere mener ikke skal gjennomføres? Den måten en her har opptrådt overfor stortingsflertallet på, henger ikke helt på greip. Den avmakten som mange føler i denne saken, er ikke begrenset til ulvesonen. Den er ikke begrenset til Hedmark. Den er ikke begrenset til ulv heller. Jeg ser det i mitt eget fylke, der sauebønder i Meråker mistet nesten 500 sau bare i løpet av fjorsommeren. Det er en aktiv beitenæring. De får ingen løfter om hjelp eller muligheter til å redde den beitenæringen. De føler seg helt alene. Vi ser det i Oppland, der problemene med mislykket jervejakt over flere år har betydd store tap av dyr. Hvordan har regjeringen tenkt å møte denne avmakten? For den kommer ikke til å bli møtt ved å radiomerke ulv eller ved å, en eller annen gang om en to–tre vintre, oppfylle et forlik som en i dag løper vekk ifra.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-01-11:
Først vil jeg si at det vedtaket som ble gjort i forbindelse med ulvemeldingen i fjor vår, ikke var noe bredt forlik. Det var bare fire partier som brukte sitt ordinære flertall. Når man nå skal forsøke å gjennomføre det man vedtok, viser det seg at vedtaket i praksis utfordrer både norsk lovverk og de internasjonale forpliktelsene som vi har via Bern-konvensjonen. Og som statsministeren nå har uttalt, er ikke dette noe som var ukjent under behandlingen. Nå er vi i en situasjon hvor vi har en høyere bestand av ulv også i Norge. Da blir vel – i henhold til både konvensjonen og lovverket – spørsmålet hvorvidt statsministerens utfordring egentlig blir å lete etter en større fleksibilitet, men som innebærer en høyere bestand i Norge. Det blir det nye utgangspunktet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-01-11:
Nå er det slik at tapstallene for rovvilt går ned, og den todelte forvaltningen virker gjennom at man har et prioritert område for beitedyr, og man har et område hvor det er prioritert for rovvilt. Man skal likevel ta de tapene som er, og hvordan de oppleves, på stort alvor. Men når representanten Slagsvold Vedum anklager regjeringen for at man bruker juridiske spissfindigheter eller skyver lovparagrafer foran seg, er det egentlig bare en beskyldning om at regjeringen følger loven – noe Venstre er glad for at man gjør. Det er nettopp derfor man inngår internasjonale avtaler, som Bern-konvensjonen, for å ha en langsiktig forpliktelse fra de ulike statene til å ivareta hensynet bak konvensjonen. Da blir mitt spørsmål: Når man nå leter etter fleksibilitet, noe Venstre er enig i, må vel allikevel konvensjonens formål og lovverket ligge fast?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-01-11:
Ulvedebatten handler om folk, folk som i generasjoner har høstet av naturen, levd med naturen, folk som hadde håp, men nå føler håpløshet. Den handler om maktens måte å bruke juridiske spissfindigheter på, til umyndiggjøring av lokalsamfunn, folkevalgte nemnder, deg og meg. Regjeringen og statsministeren bærer ansvaret for den frustrasjonen vi nå ser. Folk føler seg oversett, overprøvd og overkjørt. Regjeringen har prøvd å få debatten til å handle om sau. Det er nesten rørende hvilken omsorg Helgesen og Solberg plutselig har for sauen, og at det kun er skadepotensialet på sau som skal telle i rovdyrpolitikken. Men det er mennesker det handler om, og om å ta folks problemer på alvor. Det er vanskelig å ha hund når man har en ulveflokk som passerer rett foran trappen, man blir bekymret for ungene sine når det er seks ulver ved sandkassen – eller som i går, da jeg fikk en melding fra en dame om en som har Parkinsons sykdom, som ikke lenger tør å gå tur i skogen, men oppholder seg på verandaen, for hun er redd for ulven når hun har fått dårligere helse. Det er det som er så utrolig – situasjonen til folk blir ikke tatt hensyn til når regjeringen vurderer uttak av ulv. Folk umyndiggjøres. De som lever langt borte fra et statsrådskontor, ser at deres virkelighet ikke blir sett, den blir oversett. Stortingsrepresentant Gunnar Gundersen fra Høyre skrev det slik: Høyre hadde slagordet: «Mennesker, ikke milliarder». Nå har det blitt: «Ulv, ikke mennesker». Ulvedebatten handler om noen få folk med makt som har fått de mange til å føle avmakt. Statsministeren har makt. Ser statsministeren hvilken avmakt og umyndiggjøring folk føler i denne saken?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-01-11:
Statsministeren har makt. Igjen ser vi en regjering som skyver lovparagrafer foran seg. Regjeringen tok selv en politisk beslutning da den sendte sin beslutning til vurdering hos Lovavdelingen i Justis- og beredskapsdepartementet. Den ba dem bare om å vurdere den etter én paragraf i naturmangfoldloven – § 18b, og ikke § 18c, slik at man kunne tatt mer menneskelige hensyn. Det er en politisk beslutning som regjeringen har tatt. Det som er utfordringen for regjeringen, er hvorfor den ikke kom tidligere og sa at det ikke var mulig å ta menneskelige hensyn i den såkalte ulvesonen, hvis den mener at det ikke er mulig. Det kunne regjeringen sagt i juni, den kunne sagt det i august, september, oktober eller november. Den sa det den siste dagen før Stortinget gikk fra hverandre. Mener statsministeren i fullt alvor at hun er maktesløs i ulvepolitikken, eller mener hun at hun har ansvaret?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-01-11:
Regjeringens brudd på rovdyrforliket har skapt stor frustrasjon, sinne og motløshet i det fylket jeg kommer fra, Hedmark – der folk må leve med den store og økende belastningen som ulvestammen er. Det eneste som vokser raskere og mer ukontrollert enn ulvestammen i Hedmark under Fremskrittspartiets og Høyres styre, er antallet bomstasjoner. Folk har nå fått nok – nok av å måtte sitte med denne belastningen og ta sin del av ansvaret, men se at regjeringen ikke følger opp sin del av ansvaret, ikke følger opp sine forpliktelser og avlyser planlagt uttak av ulv, og det etter seks måneder uten at noen har hørt et ord om at dette ville bli et problem. Norges kanskje største og fremste autoritet på norsk forvaltning og lov, Eivind Smith, mener regjeringen bommer når den skjuler seg bak Lovavdelingen, og sier at det finnes et politisk rom som regjeringen ikke bruker. Når skal regjeringen bruke dette rommet?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-01-11:
De eneste som mener at denne regjeringens likestillingspolitikk er god, er Høyre og Fremskrittspartiet selv. NHO har sagt at regjeringens politikk bremser likestillingen. Spekter har sagt at regjeringen setter likestillingen i revers. «Historisk tiltaksløst om likestilling», sa Unio om meldingen regjeringen la fram. «Regjeringen har ingen likestillingspolitikk», mente LO. Politiets Fellesforbund mente også at «tiltakene er helt fraværende». Likestillingsforskerne ga regjeringens politikk stryk. Arbeiderpartiet, Venstre, Kristelig Folkeparti, SV, Senterpartiet og Miljøpartiet De Grønne parkerte også regjeringens likestillingspolitikk da vi behandlet likestillingsmeldingen i Stortinget. Fremskrittspartiet og Høyre står alene om ikke å ville føre likestillingen framover. I dag igjen får regjeringen kritikk fra Likestillingsombudet for ikke å gjøre noe med de likestillingsutfordringene som vokser. Tar alle disse organisasjonene – Likestillingsombudet, partene i arbeidslivet og en samlet stortingsopposisjon – feil, eller kan statsministeren nå innrømme at regjeringen ikke har gjort nok?
Trine Skei Grande (Venstre), 2017-01-11:
I går mottok regjeringa Likestillings- og diskrimineringsombudets rapport til FN om status for kvinners rettigheter i Norge. Sjøl om vi har kommet langt, viser rapporten at kvinner er overrepresentert i deltidsarbeid og underrepresentert når det gjelder lønn og lederposisjoner i arbeidslivet, representasjon i lokalpolitikken og høyere stillinger i akademia. Kvinner tjener fortsatt bare 86 pst. av menns lønn, noe som dessverre har vært stabilt i tilnærmet de siste 20 årene. Det betyr at nesten samtlige partier i denne sal har vært i regjering i perioden. Ombudet sier også at det vi nå står overfor av ulikheter, er vanskelig og krever stort politisk mot. En ny økende utfordring er digitale og sosiale medier, som er en voksende arena for overgrep mot og trakassering av kvinner. Ifølge rapporten har framveksten av digitale og sosiale medier ført til en ny arena for å utøve trakassering av og overgrep mot kvinner. Digital trakassering og vold omfatter bl.a. spredning av nakenbilder, hevnporno, digital trakassering og digital vold. Hatefulle ytringer rammer de fleste på digitale arenaer, bl.a. negative utsagn knyttet til utseende og trusler om seksualisert vold. Som sikkert alle kvinner i denne salen vet, er kvinner i offentligheten en spesielt utsatt gruppe. Mange av disse handlingene har så alvorlige konsekvenser at det i rapporten likestilles med fysisk vold. Rapporten sier at både politi og rettsvesen mangler kunnskap og ressurser for å ivareta rettssikkerheten for kvinner som utsettes for kjønnsbasert digital vold. Så spørsmålet mitt til statsministeren er: Vil regjeringa sikre at politi og rettsvesen får nødvendige ressurser og kunnskap for å gjøre dette? Og er dagens lovgivning knyttet til digitalt materiale og digitale ytringer oppdatert for å ivareta rettssikkerheten til kvinner som utsettes for kjønnsbasert digital vold?
Trine Skei Grande (Venstre), 2017-01-11:
Jeg har også lyst til å følge opp de andre delene av rapporten som statsministeren påpekte i starten. Den likestillingspolitikken som er blitt ført, har de siste årene etter Venstres mening gjort at vi har gått i riktig retning, men på noen områder har vi gått i feil retning. At vi har redusert pappapermen og utvidet kontantstøtten, er to eksempler på det. Det sementerer utfordringer som rapporten nettopp viser til når det gjelder deltidsarbeid og deltakelse i yrkeslivet. Heldigvis ser vi at det er en bevegelse i riktig retning i Høyre på disse områdene når de skal lage nytt partiprogram. Det syns jeg er kjempebra. Spørsmålet mitt til statsministeren er: Hvordan vurderer hun sjøl likestillingspolitikken som hennes regjering har ført, og på hvilke områder mener statsministeren det er spesielt viktig å øke innsatsen i årene som kommer?
Trine Skei Grande (Venstre), 2017-01-11:
Jeg tror alle i denne salen er for tidlig innsats, men det har ingen nødvendig sammenheng med tidlig innsats at mange lærere inn i alle klasserom er den beste organiseringen. Evalueringen av de 1,8 mrd. kr som SV brukte, viste at de ikke hadde noen virkning – forskerne kunne ikke vise til noen virkning av de 1,8 mrd. kr. Det er rart at vi har en skolepolitikk som er preget av så mye synsing og så lite kunnskapsbasert politikkutvikling på dette feltet. Det er kanskje en av de tingene skolepolitikken virkelig lider under. Det siste spørsmålet statsministeren fikk, er litt nærmere det som er sakens kjerne – bruken av ufaglærte, bruken av dem som har dårligst utdanning, på dem som trenger mest hjelp, graden av spesialutdannelse i lærerstaben vår og lærerstabens mulighet til også å takle atferdsproblemer. Vi fokuserer nå veldig sterkt på å utdanne lærerne bare til å være gode mattelærere og gode norsklærere, men mange av dem står også i en krevende atferdsproblematikk. Det bør de også få ballast til å lære seg å takle.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-11:
I disse spørretimene pleier jeg å stille statsministeren spørsmål om de økende forskjellene i makt og rikdom under hennes regjering, og da pleier statsministeren ofte å svare at det å satse på skolen er viktig for å redusere ulikhet over tid. Noe av det de borgerlige partiene har snakket mest om i løpet av 2016, er det løftet på 870 mill. kr som skulle gi 1 000 nye lærerårsverk for å øke lærertettheten i grunnskolen. Ikke på noe tidspunkt har Stortinget fått signaler om at regjeringen ikke lå an til å nå dette målet. Nå har vi fått tallene. De viser total fiasko for den borgerlige lærersatsingen. Lærertettheten i den norske grunnskolen er redusert med det som tilsvarer 180 årsverk. Så vet vi at regjeringens politikk i tillegg er at neste år skal ytterligere 600 lærere bort i ungdomsskolen. Det blir altså færre lærere per elev i grunnskolen, og det samtidig som statsminister Erna Solberg har sluppet alle hemninger når det gjelder pengebruk – øser ut skattekutt til den økonomiske eliten, øker oljepengebruken med nesten 100 mrd. kr på fire år. Likevel er resultatet ute i skolene at det blir færre lærere for barna våre. Det viser noe om hva som er viktig, og hva som er uviktig for denne regjeringen, og det er en ganske fantastisk prioritering. Jeg lurer på hvordan statsministeren forklarer sin lærerfiasko. Svarer det til forventningene at det blir færre lærere per elev i grunnskolen, og har regjeringen tenkt nå, i lys av fiaskoen i 2016, å gjøre noe for å sørge for at pengene faktisk kommer fram til elevene?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-11:
Statsministeren er god på bortforklaringer. Problemet hennes er at disse bortforklaringene kunne hun brukt i hele fjor, men det gjorde hun ikke da hun lovet økt lærertetthet. Vi visste at elevantallet skulle gå opp. Det er politisk bestemt at timetallet skulle gå opp. Likevel står det i dokument etter dokument fra regjeringen at de 1 000 lærerårsverkene skulle føre til økt lærertetthet. Hva er tallene ute i kommunene nå? Jeg vil anbefale statsministeren ikke å skryte av utviklingen på 1.–4. trinn. 147 av landets kommuner har redusert totalt antall lærerårsverk til undervisning på 1.–4. trinn. Vi vet at mange av dem som har økt, faktisk har hentet pengene gjennom å kutte i andre deler av grunnskolen. Erna Solberg, som har snakket om drømmelæreren, avslutter altså sin periode som statsminister i en situasjon der lærertettheten går ned, samtidig som andelen ufaglærte lærere i skolen øker, etter å ha gått ned under forrige regjering. Det er ikke akkurat en drømmesatsing for lærerne. Mitt spørsmål var om statsministeren vil gjøre noe annerledes i 2017 for å sørge for at pengene kommer fram, og det svarte hun ikke på.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-01-11:
Statsministerens forklaring på hvorfor lærertettheten har blitt dårligere, er at det er kommet flere barn i kommunene. Nå er det jo slik at inntektssystemet til kommunene skal ta hensyn til befolkningsendringene som har vært det siste året, vel å merke om kommunene får nok penger til å dekke akkurat dette. Når statsministerens svar på manglende lærertetthet da er større elevtall, blir det indirekte en måte å fortelle på at kommunene har fått for lite penger. Lavere skatt er viktigere enn god kommuneøkonomi og en god skole. Da er mitt spørsmål: Hvordan vil regjeringen sikre at Stortingets vilje – flertallet – om å øke lærertettheten faktisk blir en realitet?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-01-11:
Tidlig innsats i skolen ved å ha flere lærere til de yngste elevene har vært en av Kristelig Folkepartis viktigste prioriteringer i denne stortingsperioden, og jeg er glad for at det nå er blitt nesten 1 000 nye lærerstillinger i 1.–4. klasse, og flere skal det bli når også pengene fra 2017-budsjettet tas inn i regnestykket. Jeg er også glad for at gruppestørrelsen på 1.–4. trinn nå faktisk går ned, selv om det har blitt 8 000 flere elever i disse klassetrinnene i samme periode. Men Kristelig Folkeparti har høyere ambisjoner, og vi må sikre at de pengene som Stortinget bevilger til flere lærere, faktisk blir brukt til flere lærere, og derfor har vi fremmet et forslag om en nasjonal norm for lærertetthet. Høyre har også lovet at de vil satse på tidlig innsats i skolen framover, og det er bra. I budsjettdebatten før jul sa kunnskapsministeren at også regjeringens tidlige innsats i skolen vil gi behov for flere lærere. Mitt spørsmål er: Hvordan vil statsministeren sørge for at vi får på plass disse flere lærerne som det er behov for, når regjeringen ikke vil støtte en nasjonal norm for lærertetthet?
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2017-01-11:
Tid til å møta den enkelte eleven er viktig. Det gjeld ikkje minst dei elevane som treng tett oppfølging aller mest, elevar som slit fagleg, og som ofte endar opp med behov for spesialundervisning. Eg har merka meg konklusjonen i rapporten «Spesialundervisning – drivere og dilemma» – som vart publisert av KS – som seier at låg lærartettleik gjev mindre tilpassa opplæring, og at moglegheitene for meir fleksibel organisering av den ordinære undervisninga er ein nødvendig føresetnad for å lykkast med å redusera behovet for spesialundervisning. Det er einigheit i Noreg om at talet på vedtak om spesialundervisning framleis er for høgt. Ekstra urovekkjande vert det når undersøkinga viser at heile 30 pst. av spesialundervisninga vert gjeven av ufaglærte. Mitt spørsmål til statsministeren vert difor: Meiner statsministeren at det er tilfredsstillande at dei elevane som mest treng fagkompetanse hos læraren, vert varetekne av ufaglærte utan korkje lærarutdanning eller spesialkompetanse? Og – eventuelt – kva vil regjeringa gjera for å sikra at desse elevane vert varetekne på ein betre måte?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2017-01-11:
Tirsdag ble det kjent at de offisielle ventelistetallene viser at ventetidene fortsetter å falle i sykehusene. Det vil jeg si er grunnleggende positivt, og det viser at sykehusene klarer å fjerne unødvendig venting. Det føyer seg inn i en langsiktig trend med godt arbeid som går helt tilbake til 2010. Samtidig har det siste året vist at måling av ventetider er både sammensatt og komplisert, og det medisinske tidsskriftet Dagens Medisin dokumenterte i fjor at det har skjedd en dramatisk endring i hvordan sykehusene vurderer pasienter som er henvist til sykehuset. Det blir nå underbygget av at ventelisteforskere, pasient- og brukerombud og andre påpeker at den offisielle statistikken som regjeringen bruker, kun viser en del av virkeligheten. For eksempel viser nye tall at 160 000 pasienter – og president, hold deg fast! – har passert tentativ frist. Dette betyr rett og slett at det er et antall på hvor mange pasienter som har fått en medisinsk frist satt av fagfolkene i sykehuset som ikke overholdes, og som til nå ikke har syntes på noen offisiell statistikk. Et annet eksempel er at tiden det tar til man som pasient faktisk får behandling eller operasjon, er ofte dobbelt så lang som de offisielle tallene viser. Når man er syk og har behov for helsehjelp, er god kommunikasjon og at det er troverdighet i oppfølgingen av det man har blitt lovet av sykehuset, veldig viktig. Uvisshet og unødvendige utsettelser er ikke det man ønsker. Arbeiderpartiet har derfor foreslått en åpenhetsreform, hvor pasienter og fastleger får tilgang på langt mer informasjon om hvordan det enkelte sykehus er i stand til å ta vare på en etter at man kommer til sykehuset. Til nå har statsministeren og helseministeren fra Høyre vært mest opptatt av å forklare og framheve sin egen fortreffelighet. Vil statsministeren nå støtte Arbeiderpartiets forslag om en reform av presentasjon og måling av ventetider i Norge?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2017-01-11:
Det er ikke noe nytt at Arbeiderpartiet skryter av våre flotte fagfolk og hvor bra den offentlige helsetjenesten er. Det som er nytt, er at også Høyre nå har begynt å snakke så varmt om den offentlige helsetjenesten. Men i opposisjon var statsministeren frontfigur i ensidig kritikk og fremming av egne privatiseringsløsninger som svaret på de ulike tingene som ikke fungerer i norsk helsetjeneste. Når det gjelder åpenhetsspørsmålene, tok vi til orde for dette helt tilbake i juli i fjor. Regjeringen har dratt bena etter seg og blitt presset fra skanse til skanse, og de sier at de nå er åpne for og har ingen prinsipielle innvendinger, slik statsministeren ordlegger seg, mot å bidra til større åpenhet om hva som faktisk foregår i sykehusene. Ja, helsekøene går ned. Tiden til ens første møte med sykehuset går ned – det viser de offisielle tallene. Problemet er at mange mener at tiden det tar til man faktisk får behandling, er et annet tall, som regjeringen ikke har vært like opptatt av å vise fram. Jeg er opptatt av at statsministeren nå bidrar til litt mer edruelighet og noen flere forbehold i sin historiefortelling om egne resultater.