trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Jeg takker statsråden for det meget positive svaret. Jeg vil ikke personlig ha noen formening om hvor grensen for behandling av for tidlig fødte barn bør gå. Mitt anliggende i dette spørsmålet er hva som kan gjøres for å forebygge senskader hos disse barna. De senskader som er påvist i Lindemanns rapport, er hyperaktivitet og lese- og skriveproblemer, og vi snakker her om opptil flere hundre barn. Det fremgår av nevnte rapport at sykehusene ikke føler seg ansvarlig for videre oppfølging av premature barn etter at utskriving fra sykehuset har skjedd. Mitt første oppfølgingsspørsmål til statsråden – som han delvis for så vidt har svart på allerede – blir: Finnes det i dag spesielt utarbeidede rutiner for oppfølging av disse barna?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Barnelege/psykiater Anne-Marie Hadenius ved barne- og ungdomspsykiatrisk avdeling i Oslo uttaler til en avis at det koster ca. 150 000 kr å redde hvert prematurbarn det første leveår. Etter en tid gjøres det lite eller intet for å forebygge senskader, verken i barnehage eller skole, sier legen. Hun viser imidlertid til den svenske modellen for oppfølging av prematurbarn, som i utgangspunktet er slik at alle prematurbarn karakteriseres som en risikogruppe og blir fulgt opp fra helse, skole og sosialvesen helt frem til seksårsalderen. Vil helseministeren vurdere å innføre tilsvarende oppfølgingsmodell av prematurbarn i Norge, slik som praksis er i Sverige i dag?
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Ja, jeg mener faktisk det. Jeg mener også at så langt viser arbeidet med gjennomføringen av fastlegeordningen at dette går meget bra. Det er mellom 3 millioner og 3,5 millioner nordmenn som gjennom denne ordningen nå har sendt inn skjemaer og blitt tildelt fastlege. Over 90 pst. har fått fastlege som de har søkt om, og det er en meget bra uttelling. I forhold til det man kunne forvente av praktiske problemer med gjennomføringen av en så stor og omfattende sak som denne, vil jeg si at de problemer som oppstår, er meget små. Men det er klart at det er mer enn nok av godt stoff til oppslag av den type som representanten Alvheim her viser til – mye av det må jeg si også var forventet. Når man f.eks. viser til at døde mennesker er tildelt fastlege, er det ikke vanskelig statistisk sett å beregne når det går en tre måneders tid, hvilket egentlig er en kort tid i forhold til oppgaven her, fra 3,3 millioner sender inn søknad om fastlege til de blir tildelt, hvor mange tusen som vil dø i den perioden, som man ikke har mulighet til å fange opp gjennom utsendelse. De er ikke uventet noen av de problemstillingene som er kommet, men de er færre enn det man måtte regne med, og jeg er meget optimistisk med hensyn til mulighetene for å rette opp de feil som her er oppstått, innen rimelig tid.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
For det første har jeg ikke noe problem med å opplyse hvor mange som ikke har fått den fastlegen de har bedt om. Hvis det er 93 pst. som har fått den de har bedt om, er det 7 pst. som har fått en som de ikke har bedt om, og det tror jeg vil tilsvare i størrelsesorden 200 000. Det betyr ikke at det ikke kan være andre som har fått en annen lege enn den de har hatt fra før, for det er ikke sikkert alle har bedt om som fastlege den legen de har hatt fra før. Det er et annet spørsmål, som jeg ikke har et tall for. Når det gjelder problemstillingen omkring mulighetene for leger fra EØS-området til å etablere seg i Norge, mener jeg i utgangspunktet at den i hvert fall ikke på noen måte er vanskeliggjort gjennom fastlegeordningen. Det er en påstand jeg vil bestride. At det er vanskeligheter med etablering for leger på tvers av landegrenser, er det, men jeg tror at vi i Norge i stor grad legger forholdene til rette for at det skal være mulig, og det vil vi gjøre også i tiden fremover.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg mener at det i dette tilfellet i prinsippet ikke vil være andre problemstillinger knyttet til etablering for nye leger om de kommer fra EØS-området, enn om det er nye norske leger som skal inn i systemet. Jeg har vanskelig for å forstå at dette kan være en problemstilling i forhold til ESA, men er det det, får vi forholde oss til det som en sak om den måtte komme. Den vil jeg ikke gå nærmere inn på her. Men som sagt, problemstillingen slik jeg ser den, er ikke annerledes for leger fra EØS-området.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Hensikten med dette er i hvert fall ikke at det skal være unyttig bruk av de samlede ressurser i helsetjenesten. Også i dag er det vanlige at man skal ha henvisning fra en allmennlege for å gå til spesialist, og det er naturlig at man viderefører det inn i en fastlegeordning, og at det er henvisningen fra fastlegen som vil være utgangspunktet. Men det er helt riktig, som representanten påpeker, at det er mange som vil ha et jevnlig behov for å ha behandling hos spesialist. Det er slik sett ikke noen mening i at man gjennom fastlegeordningen skal gjøre det mer komplisert enn det er i dag. Det vil være full anledning til å ha løpende konsultasjon og behandling av spesialist etter en førstehenvisning, og det vil være meget enkle rutiner for å fornye den fra ett år til et annet.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg tror jeg kan bekrefte alt det som blir sagt her. Uten at jeg kan regne prosenttall i hodet nå, er det ca. 25 000 som har valgt selv å stå utenfor fastlegeordningen. Resten av befolkningen som har fått anledning til å slutte seg til, har sluttet seg til fastlegeordningen. Det er også riktig at det er 93 pst. av dem som har valgt lege, som har fått den legen de har bedt om ved første gangs tildeling. Man er allerede inne i en omfattende prosess for å gjennomføre bytting og forbedringer og opprettinger av de feil som er oppstått, som vi måtte forvente ville oppstå i denne første og meget omfattende gjennomgangen, men som altså har et mindre omfang enn det snakkes om. Dette tallet 700 000 kr, at man angivelig kan få det beløpet uten å se en pasient, er et høyst teoretisk tall. Det er jo en tildeling – det er klart at hvis gjennom et år ingen av de pasienter en fastlege er tildelt, er syk eller har annet behov for lege, er tilskuddet der uavhengig av det, og det vil også i stor grad være det motsatte i en lang rekke tilfeller.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Igjen må jeg bare si at jeg vil ikke hevde at fastlegeordningen, som skal tre i kraft om kort tid, har «åpenbare innkjøringsproblemer», men at det med en så omfattende sak som det her er snakk om, vil være en del problemstillinger i startfasen, er ikke uventet. Jeg vil si de er mindre så langt enn det man måtte forvente. For så vidt er det heller ikke uventet at en så omfattende reform som fritt sykehusvalg i en innkjøringsperiode vil ha svakheter. Nettopp den problemstilling som representanten Høegh her peker på, er både en forventet svakhet og en problemstilling som jeg tror man også skal være forberedt på vil være der en tid fremover. Det har sammenheng med tilgangen på informasjon om ikke bare ledig kapasitet, men kanskje også kvalitet og andre sider ved behandlingstilbudene ved de enkelte sykehus. Det er ikke vanskelig å forestille seg at når man går over fra en situasjon hvor det ikke har vært vanlig å gi den type informasjon til befolkningen i en bred sammenheng, til en situasjon hvor hele befolkningen skal kunne benytte seg av fritt sykehusvalg basert på informasjon om det – ja, da går man over fra en situasjon med informasjonsbrist til en situasjon med et betydelig informasjonsbehov og informasjonskrav. Det makter man ikke å oppfylle fra en dag til en annen – jeg tror det vil ta tid. Det vil være en oppgave for det offentlige uansett å sørge for at den type informasjon kommer, og det vil være en oppgave eller et marked også for andre å sørge for, slik GetMedic gjør, at den informasjonen kommer.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Det var ikke meningen ikke å svare på spørsmålet – det er mulig at jeg misforstod det litt også. Men det er kontakt både med GetMedic og andre private som ønsker å utvikle tilbud når det gjelder å formidle informasjon om kapasitetsforhold og andre forhold ved behandlingsinstitusjoner i Norge. Så det er ikke en problemstilling at det ikke er kontakt med dem. En annen problemstilling er: Skal det offentlige på en måte frasi seg oppgaven med hensyn til selv å utvikle den informasjonen? Skal en utelukkende basere seg på at det er private som gjør det, eventuelt inngå avtaler med private om at de skal gjøre det i stedet for det offentlige? Det er noen problemstillinger der vi ikke har konkludert. Men det er i hvert fall ikke slik at det ikke er kontakt med dem, og det er også slik at jeg tilskynder at privat formidling av den type informasjon skjer.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Det skal ikke være nødvendig for Stortinget å komme med et forslag om en slik ordning. Jeg har trolig uttrykt meg uklart i mitt forsøk på svar til representanten Høegh hvis det oppfattes slik at jeg ikke hadde konkludert med at dette er et offentlig ansvar. Det er et offentlig ansvar å sørge for at det blir transparens i markedet – om man da kan kalle det marked – dvs. at befolkningen har tilfredsstillende informasjon om hvilke behandlingstilbud som er tilgjengelige for dem ved de forskjellige behandlingsinstitusjoner i landet. Det jeg ikke hadde konkludert på, gjaldt spørsmålet om i hvilken grad det offentlige i utøvelsen av det ansvaret også skal inngå avtaler med eller basere seg på at det er private som også arbeider med den type informasjonsformidling, og på hvilken måte det skal skje. Det er spørsmål som jeg har til vurdering, og som jeg ennå ikke har konkludert på. Men det er uansett ikke et spørsmål om at det offentlige ikke skal ha ansvaret for å sikre at den informasjonen kommer.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg klarer nok ikke med den tid jeg har til rådighet, å redegjøre for situasjonen ved landets regionsykehus når det gjelder pasienter som må vente på behandling for såkalt høykostmedisin. Det er en problemstilling som jeg tror gjelder ved alle regionsykehus, men selvfølgelig ikke minst i forhold til de landsdekkende funksjoner, enten de er ved Rikshospitalet eller ved andre sykehus. Så det er, for å si det slik, ikke en problemstilling som er begrenset til situasjonen ved Rikshospitalet. Når det så gjelder utenlandsbehandling i den sammenheng, vil jeg si at det viktigste utgangspunktet for det med behandling i utlandet har vært å få ned ventetiden for pasienter, enten det nå er kompliserte saker eller i og for seg enkle saker som skal behandles. Det kan jo uansett være like ubehagelig for dem som må vente. Og da har det vært naturlig at lidelser som har latt seg behandle relativt enkelt, har kommet i første omgang.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg skal være forsiktig med å si at det som skjer, er et resultat av noe spill om penger eller andre ting, men jeg er kjent med, og mener også selv, at det går for sent med å utnytte de mulighetene som ligger både innenfor fritt sykehusvalg i Norge og behandling i utlandet. Det er store forskjeller, men jeg er vel av den oppfatning at det på mange vis har vært nok informasjon til i hvert fall sykehusene og helsevesenet for øvrig om at disse mulighetene eksisterer, og at det vil være nødvendig å gi pålegg til de sykehus som har den type ventetider som representanten Alvheim her viser til, om at de skal gjøre det de kan når det gjelder å utnytte mulighetene for behandling i utlandet.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Det er riktig som representanten Ballo sier, at vi står overfor en økende tannlegeubalanse, en mangel, om man vil bruke det begrepet, når det gjelder tannleger til de hjemler vi har og de behov som vi ser fremover. De tallene som refereres, kan jeg også bekrefte. De stammer fra departementets egne prognoser for utviklingen. Vi erkjenner at dette er et alvorlig problem, og at det vil bli det. Når det gjelder tiltak for å rette på den situasjonen, er det viktigste tiltaket av langsiktig karakter å øke vår egen utdanningskapasitet for tannleger. Det er også andre tiltak på utdanningssiden som er viktige, bl.a. utdanning av tannpleiere som kan dekke en del av de behovene som det her også er snakk om. Begge de tingene vil det komme forslag om i nær fremtid, og om å gjennomføre slik utvidelse av kapasiteten som vil følge av det. I den sammenheng vil Regjeringen i nær fremtid også ta stilling til hvor en skal legge en slik tannlegeutdanning, og jeg er i den forbindelse fullt klar over de hensyn som gjør seg gjeldende med hensyn til å legge en tannlegeutdanning til Tromsø. Men det er altså spørsmål som vi vil komme tilbake til i nær fremtid. For øvrig er det på kortere sikt viktig å øke mulighetene for både utdanning av norske i utlandet og rekruttering av tannleger fra utlandet. Vi har tiltak i gang for det formål. Når det gjelder akkurat spørsmålet om Umeå, må jeg få komme tilbake til det når det er ferdig vurdert.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Representanten Ballo tolket mine håndbevegelser riktig. Det var et hermetegn. Jeg mener ikke å trekke i tvil at det totalt sett er en mangel i normal betydning av ordet. Men det er i betydelig grad også et fordelingsproblem. Det må komme til uttrykk bl.a. når vi vurderer lokalisering av fremtidig utdanning, for vi vet at det er av betydning for fremtidig lokalisering og rekruttering til de forskjellige deler av landet også. Men jeg er i høyeste grad åpen for de tanker som knytter seg til et bedre samspill mellom offentlige og private innenfor tannhelsetjenesten, som jeg er når det gjelder helsetjenesten for øvrig. Men det er helt klart et område hvor vi kan gjøre mer for å rette på de skjevheter vi i dag har når det gjelder fordeling av tannhelsetjenester innen det offentlige.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg tror det i og for seg er naturlig at det er en viss diskusjon om hvor stor mangelen er og hvordan dette vil utvikle seg. Det vil det nok være mellom fagmiljøer og andre også, fordi det dreier seg om prognoser, og de vil alltid være beheftet med usikkerhet. Jeg vil ikke av den grunn påstå at de nødvendigvis er for dårlige, men det kan være ulike vurderinger av hvordan usikkerheten kan tenkes å slå ut fremover, som gjør at det vil være en diskusjon om det. Uaktet den diskusjonen mener jeg at det er uomtvistet at vi har en mangel, og vil ha en økende mangel i årene fremover. At det skaper et behov for økt utdanningskapasitet, er det ikke noen tvil om. Når det så gjelder dette med en nasjonal plan, er jeg for så vidt enig i at det er behov for det. Jeg er imidlertid ikke enig i at det står i motsetning til de øvrige reformer som nå gjennomføres i helsevesenet. Tvert imot mener jeg at de bedrer forutsetningene for å utvikle den type planer.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Årlig fødes vel 4 000 barn for tidlig, dvs. før 37. svangerskapsuke. Av disse fødes ca. 600 barn før 28. svangerskapsuke. I løpet av 1980-90-årene har andelen som overlever, økt sterkt. Dette har skjedd som følge av bedret medisinsk behandling både før, under og etter fødselen. Undersøkelser viser at det er forekomst av alvorlige funksjonshemminger på 10-40 pst. av de premature som overlever. Den rapport representanten Alvheim viser til, gjelder en etterundersøkelse av det store flertallet av premature barn som overlever uten alvorlige funksjonshemminger. I henhold til rapporten som nevnes, var intelligensutviklingen og de skolefaglige prestasjoner til de undersøkte premature barna tilfredsstillende. Det viser seg imidlertid at hele 25-30 pst. av barna hadde atferdsvansker og hyperaktivitet, AD/HD, hvilket jo er bekymringsfullt. Det er mye som tyder på at oppfølgingen av premature barn ikke er tilfredsstillende. Det satses store ressurser på å redde hvert prematurt barn i det første året etter fødselen, mens innsatsen senere er mer begrenset. Både spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten har ansvar for medisinsk habilitering av barn og unge. Habiliteringstjenesten i fylkeskommunen har et særskilt ansvar for å utrede og tilrettelegge tiltak for alvorlig funksjonshemmede barn, i tillegg til å veilede personellet i kommunene. Det kommunale hjelpeapparatet har ansvar for all habilitering som ikke forutsetter spesialistkompetanse. I praksis er det helsestasjonen som møter de fleste familier med nyfødte barn. Som en følge av dette vil det ofte være helsestasjonens personell som tar initiativ til å starte habiliteringsprosessen for premature barn og deres familier. Ofte opprettes ansvarsgrupper for å planlegge og samordne enkelttiltakene fra ulike yrkesgrupper og fagfelt for hvert enkelt barn. Premature barn er i Helsetilsynets veileder omtalt som risikobarn som har behov for spesiell oppfølging med hensyn til medisinske forhold, psykomotorisk utvikling, vurdering av sansefunksjoner, språkutvikling og foreldreveiledning. I de tilfeller hvor oppfølgingen svikter, synes det å skyldes at helsestasjonens praksis ikke i tilstrekkelig grad tar i bruk ny kunnskap, eventuelt at det ikke er etablert etterutdanning som sikrer kompetansen hos helsepersonellet. For å redusere senskader hos premature barn ser jeg på denne bakgrunn behov for følgende type tiltak: styrke forsknings- og utviklingsarbeidet i helsestasjons- og skolehelsetjenesten for å sikre en kunnskapsbasert praksis styrke arbeidet med å implementere ny kunnskap i praksis, styrke samarbeidet mellom 1. og 2. linjetjenesten, og heve kompetansen hos helsepersonellet initiere til et etterutdanningsprogram som sikrer at helsepersonellet har god tilstrekkelig kompetanse om bl.a. oppfølging av premature barn styrke habiliteringstjenesten innenfor spesialisthelsetjenesten.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Det er utarbeidet en veileder for habilitering og for generell oppfølging av barn etter fødsel, og det er den jeg viser til. Den inneholder en omtale av premature som risikobarn som krever en særskilt oppfølging ut fra det. Rutiner utover det er vel ikke etablert, slik jeg kjenner til. Jeg merker meg også det som representanten Alvheim her sier om sykehusenes ansvar for oppfølging etter at premature har forlatt sykehusene. Det er mitt inntrykk at det gis en ganske god informasjon om behovene for oppfølging, men det er nok riktig å si at selve ansvaret for den går over fra sykehuset og til den lokale kommunehelsetjenesten eller spesialisthelsetjeneste på det tidspunkt.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg vil svare litt mer generelt enn direkte på spørsmålet om man vil innføre den modellen man har i Sverige. Også i Norge karakteriserer Helsetilsynets veileder disse som risikobarn, som jeg nevnte. Det er ikke oppmerksomheten eller kunnskapen om at de er det som er problemet i utgangspunktet, men det er oppfølgingen i praksis. De tiltakene som jeg nevnte, omfatter både det å styrke rutinene, styrke personellets evne til å gjennomføre en slik oppfølging, etterutdanning og et bedre samarbeid mellom 1. og 2. linjetjenesten, mellom det sykehus hvor premature blir født, og oppfølgingsansvarlige etter fødselen. Det er helt riktig at det er et misforhold mellom ressursbruken i det første leveåret og oppfølgingen senere. I arbeidet med disse tiltakene vil vi også se hen til de svenske erfaringene.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
En sentral problemstilling ved innføringen av ISF var om denne finansieringsordningen ville føre til en endring i prioriteringene mellom pasientgrupper. Evalueringer utført av ulike forskningsmiljøer viser imidlertid ingen vesentlige negative vridningseffekter i løpet av den første perioden med ISF. Det er på bakgrunn av disse analysene ikke grunnlag for å hevde at kronikeromsorgen på sykehus er blitt dårligere på grunn av innføringen av ISF. I utgangspunktet vil en refusjonsordning basert på DRG gi bedre samsvar mellom kostnader og inntekter enn andre finansieringsformer for sykehus, som f.eks. kurdøgnsfinansiering og rammefinansiering. Refusjon basert på DRG premierer imidlertid kort liggetid. Pasienter med kompliserte og sammensatte lidelser fører ofte med seg lange sykehusopphold. For slike pasienter vil andre finansieringsordninger, f.eks. kurdøgnsbetaling, i utgangspunktet være å foretrekke. Det er derfor også gjort endringer i ISF for rehabilitering i sykehus der oppgjøret etter DRG delvis er bestemt av liggetiden til pasienten. I budsjett 2000 ble det lagt inn midler i ISF-ordningen for bl.a. å styrke finansieringen av særskilt kostbar behandling på sykehus. Disse midlene er ment som en ekstra betaling på toppen av DRG-refusjonen i de tilfellene hvor det er åpenbar forskjell mellom DRG-refusjonen og kostnadene ved pasientbehandlingen. Et eksempel på dette er medikamentell behandling av revmatikere. Refusjonen ved denne type behandling er også for 2001 økt ved at sykehusene i tillegg til selve DRG-refusjonen får en særskilt betaling for å dekke medikamentkostnadene. Nå har SINTEF Unimed på oppdrag fra Sosial- og helsedepartementet startet opp et arbeid med å revidere DRG-systemet. Dette skjer i et samarbeid med om lag 20 sykehus, og forventes å gi grunnlag for endringer med virkning fra 1. januar 2002. Slike endringer vil skyldes bl.a. nye behandlingsmetoder og nye kostbare medisiner, og gi et mer realistisk bilde av kostnadsforhold mellom ulike pasientgrupper. Behovet for slike sideutbetalinger, som jeg nevnte, vil derfor også bli redusert.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Det var mange om ikke spørsmål, så i hvert fall oppfordringer i tilleggsspørsmålet som jeg skal forsøke å ta hensyn til senere i hvert fall. Men generelt vil jeg nok si at jeg er meget forsiktig med å bruke – for ikke å si at jeg aldri omkring tilbudene i helsesektoren bruker – betegnelsen «godt nok». Det tror jeg vi skal være veldig forsiktig med. Jeg tror at på de fleste områder vil vi slite med at vi ikke innenfor de ressurser vi har til rådighet, evner å tilfredsstille alle behovene på en slik måte at vi kan si at nå er det godt nok. Derfor vil jeg heller ikke si at det er godt nok når det gjelder behandling og behandlingstilbud for kronikere, om man kan bruke det som én pasientgruppe. Det er jo i så fall en sammensatt gruppe. Det jeg mente å si, er at ISF-systemet og DRG-systemet i seg selv ikke har gjort det dårligere, men det er mange andre grunner til at det ikke er godt nok. Og jeg tar med de oppfordringene som kom, i det videre arbeidet med å revidere både DRG-systemet og gjøre andre forbedringer.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
I den utstrekning det har vært uro for at ISF-systemet skulle føre til en omprioritering av pasientbehandling ut fra hva som måtte være et lønnsomhetshensyn, så er det jo slik at de undersøkelser som er gjort på det, ikke bekrefter at den uroen har vært berettiget. Noe helt annet er – og der er vi, tror jeg, ganske enige – at ISF-systemet, DRG-nomenklaturen, må kontinuerlig revideres og forbedres. Den er ikke god nok på noen måte, og det er et omfattende arbeid, som jeg da også beskrev tidligere, som man er i gang med når det gjelder å gå gjennom DRG-vektene bl.a. og gjøre forbedringer der. Det er riktig at kronikere – og her er det nevnt revmatikere – kommer dårlig ut gjennom dette systemet. Det er årsaken til at det gis tilleggsbevilgninger. Men jeg har heller ikke her problemer med å innrømme at vi ikke er der vi burde være med finansieringssystemet.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg finner det riktig å basere mitt svar i stor grad på opplysninger som jeg har mottatt fra Østfold fylkeskommune, som er ansvarlig for de beslutninger som her tas opp av representanten Hedstrøm. Jeg har fått bekreftet at medisinsk avdeling ved Sykehuset Østfold Sarpsborg stenges 15. juni 2001. I dag har denne avdelingen ansvar for poliklinisk behandling og oppfølging av bl.a. kreftpasienter. Tidspunktet for stengning faller sammen med overgang til sommerdrift i Sykehuset Østfold. Stengningen innebærer i så henseende en gjentakelse av en driftsendring som ble gjennomført sommeren 2000. Sommerdriften i 2000 i Sykehuset Østfold var en radikal omlegging i forhold til tidligere års sommerferieavvikling. Driften medførte bl.a. at tre nærsykehus, i Sarpsborg, Halden og Askim, var stengt i sommerferien. Med bakgrunn i den store endringen fra tidligere års sommerdrift bad Sykehuset Østfold om en uavhengig vurdering og evaluering av sykehusets drift sommeren 2000. Dette arbeidet viste – etter det jeg har fått opplyst – at det ikke ble noe dårligere tilbud eller noen forsinkelse i behandlingen for kreftpasienter i Østfold med den driftsomleggingen som ble valgt og gjennomført sommeren 2000. En ny enhet for behandling av kreftpasienter er vedtatt i Sykehuset Østfold. Enheten får beliggenhet i Sykehuset Østfold Fredrikstad. Enheten vil gi rom for en samling av ressursene for kreftpasientene i Østfold, og er bl.a. forårsaket av at Sykehuset Østfold i 2000 fikk tildelt en overlegestilling for onkologi, den første i fylket. Stillingen er utlyst og vil få en sentral plass i den videre utviklingen av kreftomsorgen innenfor spesialisthelsetjenesten i Østfold. Samlet vil enheten øke både kapasitet og kompetanse innenfor kreftbehandlingen i Østfold ved at fylkets ressurser samles på ett sted, samtidig som det opprettholdes et desentralisert poliklinisk tilbud. Dette vil få positive kvalitets- og driftsimplikasjoner, som vil gi pasientene et kvalitativt bedre tilbud enn det de har i dag. En rapport fra sykehusets eiendomssjef, som er ansvarlig for nødvendige bygningsmessige tilpasninger i Sykehuset Østfold Fredrikstad, sier at det i hvert fall i dag ikke ser ut til å medføre problemer å ha denne enheten klar til 1. september 2001. Jeg legger som nevnt vekt på opplysningene fra den ansvarlige sykehuseier i vurderingen av det spørsmålet representanten Hedstrøm har reist. Jeg har selvsagt stor forståelse for at det – jeg hadde nær sagt som alltid – vil knytte seg usikkerhet og dermed kanskje også uro til enhver flytting av behandlingsenheter mellom sykehus, men jeg har, så langt i hvert fall, konkludert med at det ikke er noen grunn til å gripe inn i fylkeskommunens plan for å ivareta de aktuelle funksjoner ved Sykehuset Østfold.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Det er riktig at jeg i det alt vesentlige baserer meg på de opplysninger om denne saken som jeg har fått fra den ansvarlige sykehuseier. Men jeg har registrert at det er andre oppfatninger om dette, og det er naturlig for meg i tiden som følger, å følge opp dette for kanskje å få det – som det er blitt sagt – mer balansert, eller i hvert fall få bedre klarhet i en del av de problemstillinger som er reist, og som jeg slik sett har forståelse for alltid vil bli reist i saker som dette. Når jeg nevnte dette med sommerstengning i fjor, var det nettopp for å underbygge at man har erfaring for at det lar seg gjøre å ha en periode som det man her snakker om, uten at det går ut over pasientbehandlingen. Og da legger jeg til grunn at det som jeg nå har opplyst om, nemlig mulighetene for å etablere en ny kreftenhet fra 1. september, er realistisk.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg vil for det første bekrefte, uten å si at det motsatte gjelder her, at ved et statlig eierskap vil det bli lagt vekt på at alle endringer av denne typen skal skje med ivaretakelse av kvalitative og andre hensyn som pasientbehandlingen tilsier. Når det så gjelder spørsmålet om en burde ha ventet med denne endringen, er jeg nok ikke av den oppfatning ut fra det jeg tidligere har sagt, at de ansvarlige sykehuseierne må fortsette å utøve sitt ansvarlige eierskap som om de skulle ha det til evig tid, selv om det ligger et forslag i Stortinget – som jeg selvfølgelig håper blir vedtatt – som kan innebære at de ikke er eiere lenger enn ut dette året. Men det vet man jo ikke. Jeg har lagt vekt på at eierne fortsetter å være ansvarlige eiere uten hensyntaken til det.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-05-23:
I morgennyhetene i går kunne en høre at pasienter som har behov for konsultasjoner hos en spesialist, hvert år må få ny henvisning av sin fastlege. Ordningen skulle være innført som en følge av fastlegeordningen. Det er mange forskjellige årsaker til at en har behov for jevnlig å gå til en spesialist når en har en kronisk sykdom, f.eks. ved etterbehandling for kreft. Hva er årsaken til at departementet har knyttet en slik betingelse til fastlegeordningen? Etter min mening fører det til unyttig bruk av tid og ressurser både i helsevesenet og for pasienten selv. Syns helseministeren at dette er en fornuftig bruk av ressurser i helsevesenet?
Annelise Høegh (Høyre), 2001-05-23:
Jeg ser at helseministeren blir stående, og det har han god grunn til, for jeg har også et spørsmål til ham. Om ikke fastlegeordningen er en skandale, har iallfall prosjektet åpenbare innkjøringsproblemer. Det har også en annen og kanskje enda viktigere pasientrettighet, nemlig retten til fritt sykehusvalg. Pasientene skal jo ha dette for å kunne få raskere behandling der det er ledig kapasitet. Men det går dessverre ikke mer enn en uke mellom hver gang vi får høre at heller ikke denne reformen fungerer, til tross for at man har hatt ganske lang tid på å forberede seg. Det siste eksemplet ble vel dratt frem i Dagsrevyen på lørdag, og det viser seg altså at det offentlige ikke har greid å få et system til å fungere slik at legene får informasjon om hvor det er ledig kapasitet. Likevel finnes det en privat gruppe som kaller seg GetMedic, som har utviklet et system, som er oppegående, nettopp for å kunne gi pasienter rask behandling. Hvorfor ikke benytte seg av dette? Hvorfor skal det offentlige bruke tid og masse penger på å utvikle systemer når det allerede finnes et og man kan kjøpe tjenester fra det private? Så mitt spørsmål er: Vil departementet ved statsråden ta kontakt med disse for å få systemet med fritt sykehusvalg til å fungere?
Annelise Høegh (Høyre), 2001-05-23:
Nå snakket statsråden i to minutter uten å greie å svare på mitt enkle spørsmål, nemlig: Vil han ta kontakt med disse, som faktisk har et system oppe og går? For det er jo ikke mindre alvorlig at fritt sykehusvalg ikke fungerer for pasientene fordi om statsråden har forventet at det ville være svakheter ved innføringen. Det gjør ikke alvorligheten ved at det ikke fungerer, mindre at man har forventet at det vil være problemer. Men det er ganske alvorlig, synes jeg, overfor alle de norske pasienter som gjerne ville hatt behandling raskere, dersom staten sier nei takk i denne innkjøringsfasen til et privat tilbud som er der, som ikke er dyrt, som kanskje vil være billigere å benytte seg av enn at det offentlige i alle regionene skal få dette systemet opp og gå. Også når det gjelder formidling av utenlandsbehandling, har tydeligvis det offentlige store problemer – hittil er det noen hundretalls pasienter som er formidlet. Også her har GetMedic et tilbud å gi. Så jeg gjentar mitt spørsmål: Når vil statsråden ta kontakt for at norske pasienter skal få de rettighetene vi har gitt dem?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-23:
Jeg hadde håpet at presidenten også i dag skulle gjenta dette med faste kunder, for da kunne jeg ha svart at kunden alltid har rett, og at presidenten antakeligvis også ville være enig i det. Jeg blir litt overrasket når statsråd Tønne sier at han ikke har konkludert på at det er et klart offentlig ansvar å sørge for at fritt sykehusvalg blir tilgjengelig for pasientene uten egenandel, og at det offentlige har et klart ansvar for å sørge for at dette er på plass. Det bør lages en offentlig pasientformidling som løser dette problemfritt for pasientene. Og det bør etter SVs syn være en klar oppgave for det offentlige, og ikke en åpning for et nytt forretningsområde for enda flere som skal tjene penger på folks behov for helsetjenester. Så spørsmålet blir helt konkret: Vil statsråden sørge for at en slik ordning er på plass, eller er det nødvendig for Stortinget å komme med forslag om en slik ordning?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-05-23:
Jeg reagerte også på statsrådens utsagn, som jeg synes var litt for defensive. Jeg mener at det må være en offentlig sak og et offentlig ansvar å drive denne pasientformidlingen. Og jeg har tilleggsspørsmål til helseministeren: Er det ikke slik at det er spesielt store problemer med å få utført høykostmedisin i Norge, jf. Rikshospitalet og dets situasjon? Hvordan er situasjonen ved de andre regionsykehusene? Hvor mange av de pasientene som skal behandles ut fra høykostmedisin eller som langtidspasienter, er det som ikke får behandling der? Jeg synes det er et tankekors at vi nå sender en del ut av landet for behandling for relativt enkle lidelser, mens disse som da har store problemer, ikke får behandling, og jeg vil be helseministeren redegjøre litt for situasjonen ved de andre regionsykehusene. Jeg tror at vi trenger en nasjonal helseplan framfor den reformen som helseministeren nå går inn for, med nasjonal oversikt og nasjonal formidling – altså under offentlig ansvar.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-05-23:
Det er ikke så lenge siden vi behandlet tannhelsetjenesten her i Stortinget. Da gikk også Senterpartiet inn for å få til en fullverdig tannlegeutdanning i Tromsø. Det ble advart noe mot det, ikke minst fra de faglige miljøer, og det ble sagt at det ikke var så stor mangel på tannleger som man kanskje kunne anta. Nå har vi fått tallene på bordet i dag, ca. 600 tannleger i minus i 2005, og jeg vil da spørre: Er det slik at vi har for dårlige oversikter, for dårlige parametre når det gjelder en del av helsevesenet vårt, slik at det også av den grunn blir for lite forutsigbarhet og for liten evne til å handle i tide? Vi vet at det tar seks-sju år før de som begynner å utdanne seg i dag, er ferdigutdannet. Jeg vil spørre helseministeren om dette med fordeling og totaliteten når det gjelder mangel på tannleger. Bør vi også her ha en bedre nasjonal oversikt, og er den reformen vi kanskje trenger i norsk helsevesen, inkludert tannhelsetjenesten, en nasjonal plan og en oversikt som gjør at vi kan fordele bedre, både geografisk og totalt?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-23:
Mitt spørsmål går til kommunal- og regionalministeren. I går vart ein rapport som er utarbeidd på oppdrag frå Kommunal- og regionaldepartementet, og som omhandlar utflytting av statlege arbeidsplassar frå Oslo, gjort kjent. Det er gjort ei vurdering av Aetat si drifts- og brukarstøtte i Steinkjer, av NSB sin kundetelefon på Fauske og Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana. Rapporten konkluderer med at staten ikkje berre har gevinst når det gjeld lokalleige og løn, men òg når det gjeld sjukefråvær, stabilitet og rekruttering av arbeidskraft. Mitt spørsmål vil då vera: På kva måte vil denne rapporten få følgjer for kommunal- og regionalministeren sitt arbeid?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-23:
Eg takkar for svaret. Det er bra at statsråden er opptatt av desse problemstillingane, og det er òg bra at Regjeringa allereie har vedtatt retningslinjer for nyetablering av arbeidsplassar. Denne rapporten slår etter mitt syn i hel ein myte om at det berre er omsynet til distrikta som skal liggja i botnen ved utflytting av arbeidsplassar. La meg understreka at det synest eg er eit viktig omsyn, men det som er det nye i denne rapporten, er at staten sjølv kan ha stor gevinst ved utflytting. Då forventar eg at statsråden viser ytterlegare engasjement i tillegg til det ho alt har vist, og at ho kjem tilbake til Stortinget med ein plan for utflytting der òg kostnadene er rekna ut.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-23:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til helseministeren: «Tilfredsstillande rehabilitering til kronikarar kan vere vanskeleg å prioritera i eit sjukehus med mange akuttoppgåver. Dagens finansieringssystem påverkar dette. Vil statsråden ta initiativ til ei endring av Diagnoserelaterte Grupper/Innsatsstyrt Finansiering(DRG/ISF) (DRG/ISF)
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-23:
Eg takkar for svaret, som eg oppfatta både som ei stadfesting av at her trengst endringar, og òg som ei stadfesting av at endringar er på veg. Eg meiner det er grunnlag for å stilla spørsmål ved om kronikaromsorga er god nok. Helseministeren seier at den ikkje har blitt dårlegare. Mitt spørsmål vil då vera: Meiner han at denne gruppa i dag møter eit godt nok tilbod, eller vil han sjå nærare på f.eks. forholdet mellom spesialisthelseteneste og primærhelseteneste ved at ISF-ordninga prioriterer sjukehusbehandling, og forholdet mellom innleggingar og poliklinisk behandling, konsekvensane for kronisk sjuke, utrekninga av DRG-poeng og kompleksiteten?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-23:
Eg skal ta det litt rolegare i mitt neste minutt. Då ISF vart innført, var det ei uro i forhold til at ulike pasientgrupper kunne risikera å bli prioriterte alt etter om det er pengar å tena eller pengar å tapa på behandling. Min påstand er at både ISF og DRG har kome for å bli, men har enno klare svakheiter. Når det gjeld revmatikarane, så er det ei stor gruppe, der mange over år lid i det stille. Det er ei gruppe som det er avgjerande viktig for å få behandling over tid. Det er òg ei gruppe der rett fagleg oppfølging kort etter eit inngrep er avgjerande viktig for å førebyggja lidingar seinare. Eg har to eksempel frå mitt eige fylke. Godkjende, velrenommerte tilbod illustrerer svakheitene i dag.(Presidenten klubbar.) Ved 100 pst. DRG har Lassa Rehabiliteringssenter ei utgiftsdekning på 48 pst., mens revmatismesjukehuset i Haugesund har tilsvarande ei dekning på 86 pst. Det meiner eg illustrerer at det er behov for ein nøyare gjennomgang. (Presidenten klubbar.)
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Den rapporten har, som representanten sa, nylig kommet, så den må vi få lov til å gå gjennom før jeg kan gi et svar på hvordan vi vil følge den opp. Men Regjeringa har allerede gjort flere konkrete ting. Det første er at vi nå har vedtatt nye retningslinjer for en statlig lokaliseringspolitikk, som representanten helt sikkert er kjent med. Nå skal hovedregelen være at ved etablering av nye statlige arbeidsplasser skal de etableres utenfor Oslo. Det skal særdeles gode grunner til for at de skal etableres i Oslo. Dette prinsippet skal også gjelde ved store omorganiseringer, og vi er også åpne for å kunne flytte ut arbeidsoppgaver i eksisterende arbeidsplasser. Dette er selvfølgelig avgjørende viktig hvis vi skal greie å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret, slik Arbeiderpartiet også er særdeles opptatt av. Jeg kan dessuten nevne noen andre konkrete ting som vi har gjort: flytting av Enøk-senteret til Trondheim, Domstolsadministrasjonen til Trondheim, hvor Stortinget har sluttet seg til Regjeringas forslag, sammenslåing av Direktoratet for brann- og eksplosjonsvern og Produkt- og Elektrisitetstilsynet, som flyttet til Tønsberg, flytting av Kystdirektoratet til Ålesund, vernepliktsforvaltningen til Hamar og forvaltningsutdanningen til Halden. Dette er konkrete arbeidsplasser som etableres utenfor Oslo, og det kommer til å komme mer fra denne regjeringa i nær framtid. Vi kommer også til å foreta en gjennomgang for å se om det er noe i departementssystemet eller omkringliggende etater som det kan være mulig å flytte ut, og vi har nedsatt en egen gruppe som ser på dette. Svaret er: Dette er Regjeringa særdeles opptatt av. Vi har allerede gjort en hel rekke ting og kommer til å gjøre flere konkrete ting i nær framtid. I den sammenhengen kommer vi selvfølgelig også til å gå nøye gjennom denne rapporten, og vi vil så snart som mulig komme med ytterligere tiltak, for jeg er helt enig i at det er mange gode grunner for å etablere arbeidsplasser utenfor det sentrale østlandsområdet, også med tanke på de momenter som representanten nevnte, i forhold til lokalleie, stabil arbeidskraft osv.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Det må ikke herske noen tvil om engasjementet. Uten at jeg skal rose den regjeringa jeg sitter i sjøl, må jeg si at jeg synes denne regjeringa har fått til mye i løpet av ett år. Jeg må også si at det i hvert fall allerede er gjort flere konkrete ting når det gjelder utflytting av arbeidsplasser, enn det som ble gjort den tida som Bondevik-regjeringa satt, ifølge den oversikten jeg har. Men det er ikke poenget, for jeg trur at Arbeiderpartiet og Senterpartiet er ganske enige om at det er viktig å etablere arbeidsplasser utenfor Oslo, ikke bare, som representanten sier, av hensyn til distriktene, men fordi det kan lønne seg både for staten og for andre. La meg bruke et eksempel. Når RIMI-Hagen flytter sin regnskapsavdeling til Vågå i Gudbrandsdalen, en liten distriktskommune, er det selvfølgelig fordi det er lønnsomt for den bedriften. Der er det stabil arbeidskraft. Der er det billigere lokalleie, og det er tilrettelagt fra kommunens side. Det viser også at i den tida vi lever i, med de teknologimuligheter og alt som vi har, spiller det slik sett ingen rolle om arbeidsplassene ligger i en liten distriktskommune eller om de ligger sentralt. Det gir våre distrikter unike muligheter, og jeg skal garantere at engasjementet for dette vil være like stort som det har vært det året vi har sittet i regjering.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Nå kjenner jeg ordføreren på Gran ganske godt, og det betyr at jeg har hørt ganske mye om denne saken, for å si det på den måten. Men jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan gi noe klart svar på det her og nå. Det jeg sier, er at Regjeringa nå går gjennom alt som er av konkrete ting. I det ligger selvfølgelig også det som representanten tar opp i forhold til Gran kommune, og vi vil komme tilbake med klarere svar i nær framtid. Jeg kan ikke her over bordet i stortingssalen si et klart ja til det. Men det er ingen tvil om at det er det prinsippet Regjeringa legger seg på, og det vil bety flere konkrete arbeidsplasser lagt ut til distriktene. Om det blir akkurat slik det er ønsket på Gran eller andre steder, må vi få lov til å se litt nøyere på, men vi skal komme tilbake med ytterligere konkretisering i løpet av veldig kort tid.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-05-23:
Jeg vil følge opp med et tema som jeg har hatt oppe et par ganger i løpet av den siste uken, og det gjelder utflytting av statlige arbeidsplasser generelt og utflytting av Politiets datatjeneste til Gran spesielt, der Politiets Materielltjeneste allerede er etablert. Det ble ikke gitt noen svar eller kommentarer verken fra statsråd Knudsen eller statsråd Harlem i de aktuelle debattene. Jeg kan velge å tolke det slik at den som tier, samtykker, men jeg tror nok det er litt for naivt. Nå har gledelig nok Stortinget vedtatt at Politiets datatjeneste og Politiets Materielltjeneste skal ha felles ledelse lagt til Gran. Mitt spørsmål til kommunal- og regionalministeren er om hun som fagstatsråd for regional utvikling vil ta de nødvendige initiativ for å få de nevnte institusjonene samlokalisert til Gran, slik stortingsflertallets merknad i Innst. nr. 241 for 2000-2001 indikerer, og som ikke minst hennes partifeller, i likhet med andre partier i Gran og Oppland, er svært opptatt av skal skje.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Mitt spørsmål går til familieministeren. Vi registrerer for tida at familieministeren igjen er i ferd med å flytte grenser innenfor familiepolitikken, og da ved å innføre en ny praksis i adopsjonsspørsmål. Jeg lyttet til statsrådens svar tidligere i dag, og jeg registrerte at alt innhold i svaret dreide seg om to voksne mennesker som hadde søkt om adopsjon, og som statsråden på en måte gav uttrykk for ble behandlet på en urettmessig måte både av politikere og av presse. Jeg trodde at familieministeren kanskje var mer opptatt av barnets situasjon og barnas beste, og jeg registrerer at statsråden også i forskjellige medier har lagt vekt på det. Og da vil jeg utfordre statsråden på: Hva er det som er lagt til grunn i denne adopsjonssaken, som er til det beste for barnet?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Jeg takker for svaret. Når det gjelder mitt grunnlag for å uttale meg, vil jeg, om jeg ikke får det utdypet gjennom spørretimen, i hvert fall gjøre statsråden oppmerksom på at jeg kommer til å følge saken opp i Stortingets kontroll- og konstitusjonskomite, for det er klart at det som blir sagt her i spørretimen i dag, er ikke godt nok i forhold til denne saken. Det er ikke godt nok at statsråden her på en måte gjør vedkommende person funksjonsfrisk gjennom sine svar, når fagmiljøet har konkludert på en helt annen måte. Jeg gjør også oppmerksom på at departementets eget uavhengige utvalg gikk imot denne saken når det gjaldt adopsjon. Vi har også fått reaksjoner internasjonalt på denne saken, og mitt andre spørsmål, som kanskje ikke er stilt tidligere i dag, lyder slik: Hva vil dette si for alle de i Norge i dag som ønsker en utenlandsadopsjon, når reaksjonene blir på denne måten? Jeg vil også gjerne følge opp med et vesentlig spørsmål: Ville statsråden ha konkludert likedan hvis det hadde vært snakk om et norsk barn?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-05-23:
«Tidlig om morgenen 17. mai ble den vietnamesiske katolske presten Nguyen Van Ly arrestert i Hué i Vietnam. Omkring 600 politibetjenter omringet kirken hvor han holdt på å forberede morgenmesse, og han ble pågrepet og ført bort. Myndighetene holder også et strengt vakthold over buddhistmunken Thich Quang Do, som er nominert til Nobels fredspris. Vil utenriksministeren protestere på myndighetenes behandling av de to, og hva kan Norge gjøre for å fremme religionsfrihet og demokrati i Vietnam?»
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-05-23:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. Jeg synes det er positivt både at Norge har en menneskerettighetsdialog med Vietnam, og at myndighetene nå vil vurdere hvordan man kan følge opp sakene for disse to personene. Det var en dramatisk situasjon da den katolske presten Nguyen Van Ly ble arrestert i 5-tiden om morgenen den 17. mai. Da kirken ble omringet, var det 150 mennesker til stede i kirken, og mange av disse ble også slått og arrestert. Ifølge nyhetsmeldinger ble fader Ly plassert i et fengsel i Hué, men han har siden han ble arrestert, sultestreiket, og for et par dager siden kom det melding om at han har havnet på et sykehus for behandling. Det jeg lurer på, er om norske myndigheter kan bidra til at fader Ly får en rettferdig behandling, at det blir reist en sak mot ham slik at han får en rettssak, at han blir stilt for en domstol, og at han da kan få en advokat. Kan Norge bidra til at han behandles i henhold til menneskerettighetserklæringen, som Vietnam har signert?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-05-23:
Den andre personen som jeg nevnte, Thich Quang Do, har skrevet et brev til myndighetene hvor han ber om at hans overordnede, Thich Huyen Quang, blir løslatt. Han er 83 år. Han har nå sittet 19 år i husarrest og er veldig svak. Thich Quang Do har ikke fått noe svar på dette brevet. I stedet har de trappet opp vaktholdet rundt ham – telefonlinjen har vært kuttet siden 9. april, og alle besøkende blir ransaket nøye før de får forlate templene der. Det er nå stor bekymring for at Thich Quang Do og hans følge vil møte problemer fra myndighetenes side i forbindelse med den turen hvor de skal hente hans overordnede hjem til Saigon for en legeundersøkelse. Jeg lurer på om Norge kan ta initiativ til også å bruke økonomiske virkemidler? Vi har jo sett at Verdensbanken har holdt tilbake kreditter og lån, og vi har altså noen norske investeringer. Vil utenriksministeren også se på mulighetene for økonomiske virkemidler?