trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-04-10:
For det første vil eg seia at slik eg har snakka i dag, slik har eg verkeleg snakka lenge før eg kom inn på Stortinget. Eg er vaksen opp i ei lita bedrift, og eg kjenner til korleis dei som skapar arbeidsplassar, òg strevar. Derfor har eg alltid gått inn for gode rammevilkår for næringslivet. Og Kristeleg Folkeparti har hatt tiltakspakkar for familiebedrifter, der akkurat skattelette retta mot små og mellomstore bedrifter var ein viktig ting. Så til dagpengar. Dagpengane er altså som før. Det er ingen dagpengemottakarar som har opplevd å få mindre dagpengar enn det dei har fått før. Rett nok er utbetaling av feriepengar til dagpengemottakarane endra, altså dei pengane som dei skulle fått til neste år, men som ingen enno har fått. Mange trur at dagpengesatsane er sette ned, fordi det har vore sagt mange gonger. Det er altså ikkje tilfelle.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-04-10:
No får representanten frå SV det til å høyrast ut som om dei har klart å få Kristeleg Folkeparti og Regjeringa med på litt meir satsing på tiltak. Det er vel ikkje heilt sanninga. Men eg skal gje ros til SV for at dei er med på – og eg hadde for så vidt venta det – å auka tiltaksplassane i den situasjonen som vi er i no. Det vert no 3 500 nye tiltaksplassar. Det inneber ei betydeleg auking av tiltaksplassane i gjennomsnitt i år. Det er eg glad for. Så er det spørsmål om eg er ueinig med finansministeren. Nei, eg trur faktisk ikkje eg er det. Eg har ikkje diskutert dette direkte med finansministeren, men eg har lese det han har skrive i avisene, og det korresponderer godt med det eg meiner. Å betala ut arbeidsløysetrygd i staden for å finna lommer med ledig kapasitet er dumt. Derfor leiter vi etter slike lommer. Det har han faktisk sagt.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-04-10:
Eg meiner at vi bør sikra dagens arbeidsplassar. Det er også meininga bak Regjeringas politikk. Regjeringa gjer det ho kan for å få renta ned – høg rente set faktisk dagens arbeidsplassar i fare – og Regjeringa gjer det ho kan for at kronekursen ikkje skal verta så svimlande høg at det slår bedrifter, ikkje minst langs kysten, konkurs. Regjeringa gjer det ho kan for å få til eit moderat lønsoppgjer, som betyr mykje for alle arbeidsplassar i Noreg, ikkje minst for dei konkurranseutsette arbeidsplassane, der ein ikkje kan auka prisane på sine produkt og slik betala lønsauken. Alt dette har Regjeringa lukkast med. Men samtidig er det viktig – og eg håpar eg ikkje er ueinig med nokon i Regjeringa i det – at ein arbeider iherdig for å skapa moglegheiter for innovasjon i Noreg. Dei fleste arbeidsplassane vi vil ha om 20 år, vil vera i bedrifter som enno ikkje er skapte.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-04-10:
Denne stortingsmeldingen omhandler virksomheten i Statens husbank i perioden 2000–2001. Perioden 1997–2001 var i Norge preget av lav arbeidsledighet og sterk inntektsvekst. Dette gav igjen mange husholdninger god økonomi og resulterte i økt boligbygging. Husbanken er et viktig redskap i norsk boligpolitikk, en boligpolitikk som i hele etterkrigstiden har hatt hovedfokus på eierboliger, noe som også har bred politisk oppslutning. Husbanken har aktivt medvirket med lån og tilskudd. Husbanken har med sine krav – og mindre krav til egenkapital enn private banker – en spesiell forpliktelse overfor unge, våre nye landsmenn og vanskeligstilte. Dette er å prioritere. Med begrensede ressurser må vi prioritere, og regjeringspartiene prioriterer dem som trenger hjelp. I 2001 ble det investert 42,3 milliarder kr i boliger i Norge. Husbanken hadde samme år 13 milliarder kr i utlånsramme. Dette viser at mesteparten av midlene kom fra privat sektor, spesielt innenfor bankvesenet. Slike tall illustrerer en godt fungerende banksektor. Det er derfor viktig å spille på lag med private tilbydere av kapital, og la Husbanken hjelpe dem som ellers ikke ville klart å kjøpe bolig kun ved privat hjelp. ECON har nylig evaluert Husbankens oppføringslån. Rapporten konkluderer med at 5–11 pst. av de husbankfinansierte boligene som inngår i evalueringen, ikke ville blitt oppført uten husbanklån. Dette viser tydelig at venstresidens retorikk om en altomfattende husbank som finansierer alle boliger så lenge standarden er enkel, og at dette gir betydelig høyere boligbygging, i beste fall er enkel, kanskje også naiv. Det er sannsynlig at dette vil være helt feilslått. Det som er gledelig i rapporten, er at oppføringslånet gir effekt i forhold til boligens kvalitet. Det kommer bl.a. av Husbankens kompetanse. Mer igjen for pengene – det er et viktig prinsipp. Husbanken har i perioden gjennomført flere effektiviseringstiltak, bl.a. ved å sette klare mål i forhold til saksbehandlingstid og service. Det er hyggelig å registrere at Husbanken i en stor kundeundersøkelse fikk svært gode tilbakemeldinger når det gjaldt servicenivå. Husbanken er et godt redskap for å hjelpe dem som ellers ikke ville klart å etablere seg på boligmarkedet. Man trenger en slik spissing av Husbanken, hvor de som ellers ikke ville fått hjelp, får hjelp av Husbanken, og hvor man prioriterer – ikke slik som venstresiden ønsker, nemlig at alle får litt, og de som trenger hjelp, faller utenom.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-04-10:
Husbanken er viktig for norsk boligpolitikk. Husbanken innehar kompetanse som trengs i boligmarkedet, og den bør også brukes. Men representanten Holmås vet også at de fleste prosjekter som igangsettes med husbankfinansiering, er det faktisk mulig å finansiere med vanlig privat finansiering. Det er viktig å presisere at der man kan bruke privat finansiering, bør det gjøres, slik at Husbankens ressurser brukes på dem som faktisk trenger hjelp, ikke på dem som vil kunne få privat finansiering. Så viser representanten Holmås til mindre risiko i prosjektene. Det er helt klart at det gir mindre risiko å bruke en statlig bank kontra en privat bank, men det betyr ikke at prosjektet ellers ikke ville vært satt i gang.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-04-10:
Svaret til representanten fra Senterpartiet er nei. Vi er på linje i dette spørsmålet. Og jeg ønsker å vise til innstillingen der Høyre og Kristelig Folkeparti har en merknad hvor vi påpeker at «Husbanken har en viktig rolle når det gjelder å bidra til boligbygging i distriktene der andre finansieringsmuligheter kan være vanskelig». Vi er helt på linje – og det er viktig for oss. Og det finnes også egne lånetillegg i distriktene. Det er svar godt nok.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-04-10:
Det viktigste som vi gjør nå, er å bekjempe ledigheten. Det betyr 19 milliarder kr i skattelettelser, derav mesteparten til industri og næringsliv, for å se til at ikke flere arbeidsplasser går tapt. Så har vi aldri benektet at arbeidsledigheten har økt. Arbeidsledigheten har økt hver eneste måned siden sommeren 2001, dessverre. Men vi har også sagt at jobbklubbplasser er viktig og må til, fordi det finnes mange mennesker som ikke klarer å søke på de ledige stillinger som faktisk finnes. Der trenger de en hjelpende hånd. I tillegg til dette er arbeidsmarkedstiltaksplasser viktig, fordi det ved bruk av arbeidsmarkedstiltak er større sannsynlighet for å komme raskere tilbake i jobb enn uten.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-04-10:
På kort sikt – det har Fremskrittspartiet helt rett i – vil det medføre flere hender i arbeid. På lang sikt betyr det noe helt annet. På lang sikt betyr det å pøse milliarder inn i økonomien økt inflasjon, økt arbeidsledighet og økt kronekurs. Det er vi ikke tjent med. Vi styrer økonomien ut fra langsiktige perspektiver, hvor rammebetingelsene for næringslivet skal være stabile og gode. Det styrer vi etter. Jeg må også rose Fremskrittspartiet for at de sammen med denne regjeringen har fått til historiske skattelettelser for industri og næringsliv. Det har vi gjort sammen.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-04-10:
Jo, det er en enorm samfunnsmessig ressurs som blir sløst med ved at man lar folk gå ledige. Vi ønsker å gjøre noe med den lediggangen. Vi ønsker å redusere den. Det gjør vi gjennom skattelettelser, gjennom stabile rammevilkår for industri og næringsliv, gjennom ordninger som faktisk fører til at man ønsker å være i jobb og komme seg raskest mulig i jobb, og som faktisk bringer incentiver på banen for å søke mer aktivt enn tidligere. Dagpengeperioden er ett av de tiltakene som vi har redusert, fordi vi har sett at desto lengre stønadsperioden er, desto mindre er søkingen i begynnelsen av perioden.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-10:
Mitt spørsmål til representanten Gitmark gjeld Husbanken som distriktsbank. Klare tal viser den verdien Husbanken har i høve til generell bustadbygging i mange distrikt. Det er faktisk så overveldande at tal som er lagde fram, viser at i ein periode finansierte Husbanken 60–70 pst. av alle nybygg i Nord-Noreg, mot 10 pst. i Oslo. Det er slik at panteverdien i enkelte tilfelle blir så låg at det er uaktuelt med anna finansiering. Er det å redusera Husbanken sitt engasjement på dette feltet i tråd med Høgres distriktspolitikk elles?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-10:
Representanten Torbjørn Andersen står her og seier at det ikkje er ut frå ideologisk vinkling han engasjerer seg for ein svært redusert husbank. Då må eg spørja: Ut frå kva slags grunnlag gjer han det? Torbjørn Andersen er ein stortingsrepresentant som har erfaring og kunnskap når det gjeld husbygging. Og her har vi altså å gjera med ein bank som byggjebransjen sjølv ber om skal halda fram, ut frå den risikoen som vert teken, ut frå den raske iverksetjinga når det gjeld byggeprosjekt, og ut frå den rettleiinga når det gjeld kvalitet og miljø som Husbanken kan gi den enkelte, og som vanlege bankar ikkje kan stilla opp med. Seinast i fjor var det stopp – ikkje berre i mitt område, men mange andre plassar òg – på grunn av manglande rammer i Husbanken. Eg ber Torbjørn Andersen klargjera og vera ærleg på kva som er hans eigentlege syn.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-10:
Eg deler Apelthun Sæle si oppfatning av at den store debatten om bustadpolitikken framover skal vi ta i samband med bustadmeldinga. Men ho nemnde i innlegget sitt nokre moment som eg synest det er vanskeleg å la stå uimotsagte. Eg forstår at Kristeleg Folkeparti er veldig nøgd med at Regjeringa gjennom ein tiltaksplan mot fattigdom har følgt opp ca. ein femdel av dei tiltaka dei var med på å foreslå i utjamningsmeldinga. Eg synest korkje Regjeringas handtering av straumkrisa eller innsatsen – eller mangelen på innsats – når det gjeld bustadpolitikken, fortel om det store engasjementet for ein samanheng i forhold til denne tiltaksplanen. Når Husbanken med sine rammer for 2003 skal sørgja for både omsorgsbustader, sjukeheimar og skular, kor mange har representanten Apelthun Sæle eigentleg tenkt skal få del i lån til ein bustad av nøktern standard?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-10:
Senterpartiet er oppteke av at det skal koma eit visst tal bustader ut på marknaden, òg i noko meir økonomisk vanskelege tider. Ut frå det synest vi det er viktig å understreka Husbankens spesielle rolle på det feltet. Eg skal ta i meg igjen uttrykket «avvikla» om oppføringslånet. Eg forstår det slik at statsråden er oppteken av å vidareføra det. Men dei tala som er lagde fram så langt for i år, fortel om ei urovekkjande nedprioritering på eit område der Regjeringa faktisk utan at det hadde kosta staten pengar, kunne stilt opp med auka rammer og medverka til at det var fleire som fekk moglegheit òg i år til ein eigen bustad. Eg synest vi skulle læra av dei erfaringane som ligg i meldinga, når det gjeld Husbankens viktige rolle, òg når det gjeld moglegheit til eit generelt lån til bustader av nøktern standard.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-10:
Representanten Sandal set i dag fokus på ei utfordring som fleire kommunar har peikt på i samband med kommunalkomiteen sine fylkesbesøk. Senterpartiet deler interpellanten si understreking av at det å yta nødvendige helse- og omsorgstenester til langtidsturistar er ei oppgåve som har vorte monaleg vanskeleggjord når kommuneøkonomien er så dramatisk stram som i 2003. Retten til helse- og omsorgstenester, som ligg nedfelt både i kommunehelsetenestelova og i lova om sosiale tenester, må etter vårt syn oppretthaldast. Vi meiner at dei departementa det gjeld, må innta ei open haldning til å bidra med løysingar når statsråden no signaliserer ein gjennomgang. Vi synest 2006–2007 er eit altfor langt perspektiv når vurderingar som dette skal gjerast. Vi kjenner nok likevel ei uro i forhold til statsråden si påpeiking av skjønnsmidlar som ei løysing. Lat meg understreka: Det kan det sjølvsagt vera på kort sikt. Men det må innebera eit tillegg i forhold til dagens skjønnsramme, slik at ein ikkje no kan risikera ytterlegare konkurranse om knappe midlar også der. Det er nok å visa til den sigeren som enkelte parti syntest det var å få inn 50 mill. kr meir i skjønnsmidlar når det gjaldt ressurskrevjande brukarar. Vi veit kor utilstrekkeleg det var. Og då kan vi ikkje leggja opp til ytterlegare konkurranse. Så er det her peikt på moglegheiter for kommunane til å skaffa eigne inntekter. Det er jo slik at typiske hyttekommunar har eit monaleg ansvar i forhold til tekniske tenester. På det området har dei moglegheit til å ta seg betaling fullt ut. Senterpartiet har varsla at vi er for at delar av selskapsskatten vert tilbakeførte til produksjonsstaden. Vi vil òg at kommunane skal ha moglegheit til å skriva ut eigne skattar på spesielle oppgåver for ein spesiell periode. Men når det gjeld å sikra gode og verdige omsorgs- og helsetenester for fastbuande, er det ei oppgåve som må løysast felles, og på anna vis.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-10:
Eg forstår Anita Apelthun Sæle slik at ho er oppteken av både å sikra dagens arbeidsplassar og at det blir skapt nye. Eg forstår det òg slik at ho tek avstand frå både finansministeren og næringsministeren og deira utsegner om at ein er ikkje så oppteken av dei arbeidsplassane som forsvinn, men meir oppteken av dei arbeidsplassane som kjem. Representanten pleier elles å forsvara denne regjeringa i tjukt og tynt, men her ser eg at det er eit punkt der ho dissenterer. Så framstiller ein det slik at den skatteletten som no er gitt, kjem næringslivet til gode. Men det er kjempeforskjell på f.eks. det som Senterpartiet og Kristeleg Folkeparti tidlegare har stått saman om, fritak for skatt på næringsformue og kva det betyr for småbedriftene, og den skatteletten som no har kome alle til gode, som Statistisk sentralbyrå no viser i svært liten grad har redusert arbeidsløysa.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-10:
Det er spennande at det frå så mange forskjellige parti no vert lagt fram forslag til tiltak på både kort og lengre sikt for å sikra fleire arbeidsledige ein jobb, enten det er snakk om samferdselssektoren, byggjebransjen eller på dei andre områda som eg var inne på i innlegget mitt. Så er det slik at òg Senterpartiet er oppteke av at det trengst spesielle arbeidsmarknadstiltak, og meiner at det er god grunn for å styrkja dei vi har. I denne saka synest vi faktisk at det var viktigare å bidra til eit breitt fleirtal enn at nokre skulle verta ståande på 1 000 og nokre på 2 500 fleire tiltaksplassar, også då Arbeidarpartiet med høgaste bod. Men eg skal lova Schjøtt-Pedersen éin ting: Vi skal koma tilbake til dette i samband med revidert budsjett. Det er ein månad til det vert lagt fram, og vi ventar då at Regjeringa kjem med ei oppdatering av situasjonen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-10:
Trine Skei Grande opna sitt innlegg med å seia at det kunne høyrast ut som om nokon i denne salen var meir opptekne av sysselsetjingssituasjonen enn andre, og det er jo tilfellet. Eg vil gi Skei Grande det rådet å lesa gjennom dei ulike alternative budsjetta som vart lagde fram i haust. Då vil ho sjå det heilt tydeleg. Ho representerer sjølv ei regjering som har næringsnøytralitet som overordna mål. I haust var dei i utgangspunktet ikkje villige til å setja inn midlar til korkje maritim sektor, verftsindustrien eller møbelindustrien. Dei var fullstendig uinteresserte i å setja inn midlar til samferdsel, sjølv om dei då kunne ha hindra noko av arbeidsløysa og til og med oppfylt Nasjonal transportplan, som dei no ligg langt etter med. Dei pinte ned dei distriktspolitiske verkemidla, og likeins kommunesektoren. Eg skjønar at representanten er oppteken av enkeltmennesket. Men med hennar fokusering på skattelette ser det ut som om ho er oppteken av andre enkeltmenneske enn det vi andre er.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-04-10:
Eg synest det er trist at landet har ein arbeidsminister som ikkje er meir oppteken av å kopla ledige hender med uløyste oppgåver. Men no vil eg utfordra statsråden på eitt punkt. Det gjeld ei statsbedrift som heiter Mesta, det nye Statens vegvesen. Der har alle tilsette i desse dagar fått tilbod om sluttpakker eller pensjon. 1 500 skal vekk. Strategien er sluttpakker til alle over 45 år, pensjonsordning til alle som har fylt 57. Det er det motsette av å ta vare på kompetanse og erfaring. Samferdselsministeren vil ikkje kommentera dette til media, fordi det kan oppfattast som detaljstyring av ei konsernleiing. Kva seier arbeids- og administrasjonsministeren, vil han gjera noko?
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-10:
Når vi har bestemt oss for å porsjonere rammene ut i løpet av året, er jo det nettopp for ikke å komme opp i den situasjonen som vi gjorde i fjor høst, hvor veldig mye av pengene var brukt tidlig på året til prosjekter som ville vært betydelig mindre prioritert enn noen av de prosjektene det ikke var penger til på slutten av året i fjor. Derfor har det vært viktig for oss å ha en balanse i utbetalingene som gjør at vi sikrer de viktigste prosjektene – tilbake til de 5–11 pst. som det private markedet ikke kommer til å kunne realisere. Skal vi sørge for at vi realiserer de 5–11 pst. av markedet som det er betydningsfullt at Husbanken er med på, er vi altså nødt til å porsjonere dette bedre ut i løpet av året. Jeg har også lyst til å minne om at Husbanken aldri har gått så tidlig tom som i de siste ti årene, men det er ikke første gangen at Husbanken har gått tom. Det har den gjort flere andre år også i månedsskiftet oktober/november, og vi har sittet med store køer etter et sånt år.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-10:
Vi skal konkludere på Husbankens rolle fra Regjeringens side når vi legger frem stortingsmeldingen til høsten. Det vi gjør nå, er å forsøke å målrette Husbanken mot der det er helt åpenbart at markedet ikke leverer gode nok løsninger. For det er en del steder der vi anerkjenner at markedet ikke leverer gode nok finansieringsløsninger til at vi får realisert boliger. Derfor er ikke jeg sikker på om en rendyrket husbankrolle i fremtiden – om man ikke har oppføringslån i det hele tatt – vil være den riktige måten. Da tror jeg vi vil miste noen av de 5–11 pst. der det vi snakker om, er viktige boligtiltak for personer som ikke vil kunne klare å få finansiering i det ordinære boligmarkedet. Det vil også være et distriktsaspekt i den sammenhengen, som gjør at det er viktig å ha med noe av dette. Vi kommer tilbake til en balansert gjennomgang av Husbankens rolle i fremtiden. Men jeg synes veldig mye av det som Husbanken har utviklet de senere årene, med å være et godt kompetansested bl.a. for de boligsosiale programmene og jobbe mye mer rettet mot å gi kommunene de riktige virkemidlene, er veldig bra.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-10:
Hva betyr det å si at Husbanken skal ha en sterk rolle i en motkonjunkturperiode? Betyr det at Husbanken skal fortsette å finansiere prosjekter når spiralen går nedover, og når det ikke er etterspørsel etter nye boliger? Jeg har vært gjennom boligkrisen på begynnelsen av 1990-tallet og sett hvordan i enkeltmarkeder Husbankens finansiering og bidrag med å komme med nye prosjekter inn på markedet kanskje i det lange løp skapte stabilitet, men det bidrog til den privatøkonomiske finansielle krisen til flere og flere unge mennesker i enkeltmarkeder – fordi man leverte nye boliger som presset boligprisene ned i de markedene på nytt. Bolig er en viktig investering for alle mennesker. Det er den viktigste pengemessige investering som gjøres. Jeg er derfor litt tilbakeholden med å si at den motkunjunkturelle virkningen av Husbanken er så viktig at vi skal bidra til å presse prisene i boligmarkedet når boligmarkedet eventuelt faller enda lenger ned i en nedgangsperiode, med høy byggeaktivitet på det tidspunktet.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-10:
Jeg er faktisk ikke uenig i at vi skal forsøke å ha en basisbygging også i nedgangstider. Men jeg synes det er viktig å understreke at det må man gjøre med varsomhet, fordi man kan bidra til at spiralene blir annerledes. Nå tror jeg at virkningene av etterspørselen er mye, mye større enn husbankfinansieringen noen gang vil være. Dette tror jeg etterspørselen etter lån i en slik situasjon vil regulere. På den andre siden tror jeg at hvis man skal si at Husbanken skal være et konjunkturinstrument, må man ta med den andre biten. Det betyr at Husbankens rammer skulle vært redusert i 2000 og 2001 for ikke å bidra til overoppheting i byggemarkedet, som vi til tider hadde. Man må ta konsekvensen av å bruke en bank som et konjunkturelement. Ellers kan man si at det skal virke stabiliserende i basis for et marked, men da kan man ikke hive penger etter, hver gang markedet går opp. Jeg tror at man må ta konsekvensen av hva man sier, hvis Husbanken skal være et konjunkturinstrument som sådant. Jeg mener Husbanken skal bidra til stabilitet, den skal bidra til å gi oss måloppnåelse, ikke minst for dem som trenger det mest.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-10:
Jeg forstår at representanten er utålmodig. Samtidig må jeg si at hvis man skal gjøre endringer i forhold til det kommunale inntektssystemet, så tar det tid. Jeg har også mange ganger i mitt liv gjerne ønsket at endringer skulle ta kortere tid. Jeg minner om Rattsø-omleggingen, som tar ti år å gjennomføre fullt og helt. Det er derfor viktig at vi også gjør grunnarbeidet på forhånd godt. Jeg har påpekt to veier å gjøre dette på. Den kortsiktige veien er å sørge for at dette er et av de temaene som fylkesmannen vurderer i forbindelse med tildeling av skjønnsmidler. Det er retningslinjer som gis hvert år i tilknytning til det som er den raskeste veien, og som også gjør det mulig å vurdere om kostnadene kan dokumenteres å ha en slik størrelsesorden at det skal ha betydning for tildeling, at det reelt sett har betydning for de valgene som gjøres. Det er jo forskjell på turistkommuner i Norge. Det sa også interpellanten i sitt innlegg. Han viste til bl.a. Hvaler, som har enormt mange som bor der i sesongene, mens det er andre som har mindre. Derfor bør alle de som oppfatter seg for å være et turiststed, ikke ha urealistiske krav/forventninger i forhold til hvilken kompensasjon de eventuelt skal få inn i et system. Så den langsiktige veien er å vurdere om dette fortsatt skal være et tema som bør vurderes innenfor skjønnsmidler, eller om det er et tema som bør vurderes innenfor inntektssystemet som sådant. Her har man altså tid til å gjøre en grundig analyse av hvor store disse utgiftene er, og i hvilken måte man bør innpasse det. Jeg er, som jeg også sa i mitt innlegg, av den oppfatning at vi må organisere offentlig sektor slik at folk ikke opplever at grenser, forvaltningsnivåer eller ansvar blir det største problemet for å få de tjenestene de ønsker, og skal ha. Det er mange måter å gjøre dette på. Jeg har nylig vært i Danmark og sett på en ordning de nå har, med lovpålagte brukervalg innenfor omsorgstjenesten i eldreomsorgen, altså det som ikke er institusjonsbasert. Det vil jo også innenfor en sånn modell være enklere å lage til enkeltvise løsninger hvor man kunne ta med seg sin lokale sjekk eller sitt lokale tilskudd til den andre kommunen, for da var det innenfor et etablert system. Det finnes mange interessante utvekslingsmuligheter når vi ser på hvordan offentlig sektor skal utvikles i fremtiden, og som kanskje hadde gjort det mulig å få et fleksibelt omsorgstilbud. Jeg tror vi kommer til å trenge det, for når jeg ser utviklingen i vårt samfunn med hensyn til eldre, når jeg ser generasjons- og alderssammensetningen, så vil den lange tiden etter at man har gått av fra aktivt arbeid, nok bety at flere og flere med den fritiden de har, kan komme til å belaste andre kommuner for utgiftene på grunn av bl.a. hytte, fritid eller andre reiseobjekter.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-10:
La meg begynne med å svare på et par av de innleggene som har vært tidligere, før jeg svarer på det avsluttende spørsmålet fra interpellanten Sandal. Jeg har lyst til å understreke at jeg tror at verken fri skattøre eller selskapsskatt er noen særlig aktuelle løsninger i denne sammenheng. En fri skattøre vil være en beskatning av de fastboende. Det vil i så måte ikke være en beskatning av hyttebeboerne. Jeg har også i spørretimen svart på spørsmålet om min holdning til fri skattøre. Jeg mener at en friere skattøre slik det er i dag, er et ekstremt sentraliserende tiltak på grunn av at mulighetene for å få høye inntekter med relativt små økninger i skatteinntektene vil være veldig store i de befolkningstette områdene, mens distriktskommunene vil få større vanskeligheter med å skaffe seg ekstra inntekter på bakgrunn av fri skattøre. Derfor er min holdning at jeg er skeptisk til det. Skal man gjennomføre dette, mener iallfall jeg at det må gjennomføres på basis av en helt annen kommunestruktur enn den vi har i dag. Da vil det være enklere å kunne gjennomføre, for da vil det også være mulighet for en større balanse. Så skjønner jeg at mange synes det er langt frem til 2006–2007. Hvis vi nå skal gjøre flere endringer enn dem som allerede er satt på dagsordenen, synes jeg det er viktig at de tas i sammenheng, hvis det skal gjøres innenfor kriteriesystemet. På kort sikt er det selvfølgelig mulig å gjøre det utenfor kriteriesystemet, altså gjennom skjønnsmidler. Det er egentlig det eneste hurtigvirkende apparatet vi har i den forbindelse. Jeg er innstilt på at man i retningslinjene skal kunne presisere at man skal ta hensyn til dette. Størrelsen på skjønnsmidlene, størrelsen på kommuneøkonomien, kommer Stortinget til å få lov til å ta stilling til i slutten av juni ved behandlingen av kommuneproposisjonen. Da kan man velge hvilken størrelse en slik prioritering skal være innenfor. Så skal jeg få lov til å si noen ord til Sandal om brukervalg. Jeg er sterk tilhenger av å utvikle brukervalg. Derfor har Kommunaldepartementet også initiert at vi nå har 12 kommuner som jobber i nettverk med brukervalgsmodeller. Oslo er den første som har startet. Jeg ser helt klart at i fremtiden er brukervalg en mye bedre måte for å kunne få til fleksible løsninger som passer til mennesker som beveger seg over grenser, er lenger borte fra hjemmet og kanskje i løpet av en periode faktisk har to hjem, enn det systemet vi har i dag. Men spørsmålet er innenfor hvilke rammer en skal lage brukervalg. Primært ønsker jeg en brukervalgsmodell som kommunene selv må gjennomføre og ta stilling til. Jeg tror det er et så godt tilbud til velgerne og til de eldre, at alle politikere etter hvert kommer til å oppleve den etterspørselen, oppleve at man ønsker seg flere modeller av brukervalgstypen. Da vil vi også kunne få enklere løsninger enn de gamle refusjonsordningene, som var for tungvinte og administrativt vanskelige.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-04-10:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg konstaterer at det blir gitt opning for å sjå nærare på saka på følgjande område: Statsråden gir uttrykk for det synet at Regjeringa vil vurdere om desse turistkommunane reelt sett har meirutgifter på grunn av det høge innbyggjartalet som dei har i turistsesongane. Det er positivt at statsråden opnar for det. Eg trur ikkje at det er ei komplisert vurdering, og eg er heller ikkje i tvil om kva som vil bli konklusjonen på den vurderinga. For det andre seier statsråden at ho vil la det spørsmålet som er teke opp i interpellasjonen, bli vurdert i samband med den gjennomgangen og vurderinga som ho legg opp til for inntektssystemet. Det er isolert sett òg positivt. Men det utgreiingsarbeidet kjem til å ta veldig lang tid. Eg er, med respekt å melde, meir utolmodig enn å vente i årevis på å kome fram til ei ordning som er til beste både for dei som er fastbuande, og dei som er turistar i desse kommunane. Og det gjeld å finne ei ordning som gjer at den ubalansen som vi her har å gjere med, ikkje lever vidare i lang tid framover. Eg vil understreke følgjande hovudstolpar: Rettane som brukarane har, både dei fastbuande og dei som er turistar, må stå ved lag. Turistkommunane må få økonomiske vilkår som gjer dei i stand til å ta imot personar som mellombels oppheld seg i kommunen, utan at dette tilbodet rammar dei fastbuande. Eg vil òg understreke at det må vere mogleg å finne ei statleg ordning for dette som dekkjer meirkostnadene som turistkommunane har, utan at vi, som no, kjem i den situasjonen at vi lagar unødvendige vanskar for dei på grunn av forhold som dei ikkje har kontroll over.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-04-10:
Debatten om denne saka har vist svært samanfallande vurderingar av problemet, nemleg at dei kommunane som har eit svært høgt mellombels innbyggjartal, kjem ut i eit økonomisk uføre. Eg er glad for den breie tilslutninga. Det må vere eit viktig signal for statsråden å ta med seg inn i arbeidet i Regjeringa for å finne ei løysing på det problemet som desse kommunane er oppe i. Eg er tilfreds med at ein, når det gjeld det lange løpet, vil sjå på kriterium, men eg vil sterkt understreke at denne debatten har vist at ein er utolmodig i retning av òg å finne gode mellombelse ordningar. Mine hovudpoeng er følgjande: Dei rettane som turistar har når dei mellombels oppheld seg i ein turistkommune, skal stå ved lag. Og fastbuande må ikkje bli nedprioriterte på grunn av mangel på pengar eller mangel på personell for å utføre helse- og omsorgstenester i deira heimkommune. Eit anna poeng er at turistkommunane må ha forsvarlege økonomiske vilkår, og staten må greie å finne ei praktisk ordning som dekkjer dei meirkostnadene som det høge innbyggjartalet fører med seg. Eg vil presisere at ei omfordeling innanfor ei allereie for knapp økonomisk ramme ser eg ikkje som ein farbar veg ut av dette problemet. På det punktet sluttar eg meg heilt til det som representanten Meltveit Kleppa òg har gitt uttrykk for. Eg forventar at Regjeringa går grundig inn i denne saka og er konstruktiv med omsyn til å finne ei løysing både på lang sikt og òg på kort sikt, og at Stortinget får moglegheit til å meine noko om kva som skal vere politikken på dette området framover. Eg vil avslutte med å seie følgjande: På kort sikt har statsråden peika på at det kan vere aktuelt å bruke skjønsmidlar for å redusere problema for turistkommunane. Spørsmålet mitt til statsråden er: Vil statsråden, på grunnlag av debatten i Stortinget i dag, ta initiativ for å finne ei mellombels løysing på saka, som er tenleg både for brukarane og for turistkommunane?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-04-10:
Representanten Sandberg fortalde oss nettopp det vi lenge har hatt mistanke om: Framstegspartiet meiner at arbeidsledige ikkje skal ha det godt. Han må ha in mente at Framstegspartiet plutseleg blei oppteke av den veksande arbeidsløysa sist vinter. Men i budsjettet røysta det same partiet for mindre pengar til Aetat enn vi gjorde, dei røysta for mindre pengar til arbeidsmarknadsetattiltak enn vi gjorde, og dei gjekk inn for redusert inntekt til arbeidsledige. Spørsmålet mitt til representanten Sandberg må derfor bli: Kvifor var ikkje Framstegspartiet uroleg for den veksande arbeidsløysa under budsjetthandsaminga sist haust?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-04-10:
Den registrerte arbeidsløysa har auka med over 50 pst. sidan den noverande regjeringa kom til makta. Talet på langtidsledige er blitt 42 pst. høgare frå mars 2002 til mars 2003. Ved utgangen av førre månad var det i alt 106 600 personar som var heilt arbeidsledige eller på tiltak. Dette er ein svært alvorleg situasjon. Trass i dette hevda statsråd Norman 4. januar i år: «Grunnproblemet er mangel på arbeidskraft.» Det er altså ikkje arbeidsløysa som er den største utfordringa for arbeidsministeren, men at det er for få personar til å løyse uløyste oppgaver. Spørsmålet mitt til representanten Skei Grande må derfor bli: Er det ei treffsikker vurdering statsråden gir uttrykk for, ei vurdering som Venstre kan stille seg bak?
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2003-04-10:
Det er en interessant problemstilling representanten Reidar Sandal reiser i sin interpellasjon i Stortinget i dag. Velstandsutviklingen gjør det mulig for stadig flere å bruke tid på å reise og over kortere eller lengre tid oppholde seg i andre kommuner enn der de til daglig er bosatt. Samtidig har en stadig lavere pensjonsalder bidratt til at mange kan bruke sine fritidseiendommer mer enn tidligere, noe som også stimuleres av en stadig høyere standard og komfort på fritidseiendommene. Flere kommuner som har mye turisttrafikk, kanskje spesielt på hytter, melder nå om at de opplever en utvikling som krever mer av kommunale tilbud, og at dette behovet lett kan komme i konflikt med servicetilbudene som gis til kommunens faste innbyggere. På mine kanter av landet, hvor en stor andel av turisttrafikken er det vi kan kalle baseturisme, altså der gjestene bor på sine hytter over lengre tid, begynner dette å bli merkbart, både i Larvik-, Sandefjord- og Tønsberg-området. Befolkningen i Tjøme kommune, som allerede er nevnt, vokser f.eks. fra 4 500 mennesker til rundt 30 000 noen hektiske sommeruker. Også flere av hyttekommunene i Hallingdal og kommuner som Hvaler og Kragerø melder om at denne utviklingen nå er merkbar. Fritidseiendommene brukes nå en stadig større del av året, gjerne kombinert med en eiendom i utlandet vinterstid. Dermed blir mønsteret for bruken av eiendommene annerledes enn før. Folk oppholder seg rett og slett på sine fritidseiendommer over lengre perioder enn tidligere. Dette aktualiserer behovet for en mer grundig gjennomgang av situasjonen for å finne frem til et system som kan håndtere dette på en bedre måte for vertskommunene i årene som kommer. Selv vil jeg advare mot at man etablerer eller videreutvikler tunge, byråkratiske refusjonssystemer, systemer som krever mye administrasjons- og kontrollkapasitet. Derimot ligger det godt til rette for at man ved den kommende gjennomgangen av det kommunale inntektssystemet, som statsråden nettopp annonserte, ser nærmere på denne utviklingen og vurderer mulige endringer i systemet for kommunale skatter og avgifter, som sammen med den bebudede endringen i selskapsskatten gjør at man bedre vil kunne fange opp dette fenomenet. Det vil gjøre det mer interessant for hyttekommuner og andre store reiselivskommuner å utvikle denne næringsgrenen videre. Dessuten vil også et slikt system representere en større trygghet for gjester i en kommune, når de vet at de oppholder seg i en kommune som også har økonomisk evne til å etablere nødvendige tilbud og beredskap for bedre å møte de hjelpe- og servicebehov som kan oppstå. Dette vil utvilsomt være et viktig incitament for å styrke Norge som turistmål, både for norske og utenlandske gjester. Men kanskje aller viktigst er det å skape rammebetingelser som gjør det mulig for norske kommuner å satse på reiseliv og hyttebygging. Det vil også være god distriktspolitikk.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2003-04-10:
Et viktig bidrag til nå å hjelpe de mest vanskeligstilte i en situasjon der arbeidsledigheten øker, ville jo vært å samordne de etater på kommunalt og statlig nivå som står i første linje med sine tilbud overfor de svakeste i arbeidsmarkedet. Hvorfor er det da slik at også Fremskrittspartiet velger å utsette behandlingen av og dermed også gjennomføringen av SATS-prosjektet? Det ville jo vært en effektivisering og forenkling av de offentlige tjenester, samtidig som brukerne ville fått et mer helhetlig og bedre tilbud om hjelp. Vi er vel alle enige om at det haster i en situasjon med økende ledighet?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-04-10:
For å følge opp representanten Øye satte jeg meg ned for å prøve å finne en perle i Nord-Trøndelag som jeg kunne omtale på samme måte. Men så kom jeg til den konklusjonen at denne salen jo har vernet og fredet hele Nord-Trøndelag, så problemet er ikke til stede. Det er klart at interpellanten peker på et vesentlig problem, som er sterkt stigende. Det er klart at hvis vi ikke gjør noe med dagens inntektssystem for kommunene, og hvis vi ikke gjør noe med sosialtjenesteloven og refusjonssystemet, blir dette problemet til slutt så omfattende at vi kanskje ikke greier å hanskes med det. Det blir veldig komplisert hvis vi skal forholde oss til og kanskje bruke dagens inntektssystem for å møte dette problemet. Det tror jeg blir helt umulig. Derfor er det interessant at statsråden i dag trekker fram et eksempel fra Danmark, om lovpålagte brukervalg. Jeg tenker tilbake på spørretimen i går, der statsråden på en måte latterliggjorde mitt spørsmål om vi kanskje skulle gå i retning av å prøve å innordne oss i forhold til mer brukervennlige systemer, der midlene og ressursene følger brukeren i større grad. Jeg håper at statsråden vil studere systemet i Danmark ytterligere, når det nå skal settes ned et utvalg som skal se på et nytt inntektssystem. For å finne løsningen på dette og for å møte hensynet til framtidens brukere, der kravene vil bli større og større – og flere har pekt på mobiliteten i befolkningen – er det klart at vi må ha en større fleksibel offentlig forvaltning i forhold til den type tjenesteytelser. Da vil jeg bare i korte trekk peke på alternative løsninger. Representanten Hogsnes var faktisk inne på, uten at han utdypet det noe ytterligere, dette med rammevilkårene for kommunene. For å tilrettelegge for kommuner som har stor turisme, er det selvfølgelig slik at vi blir nødt til å gå i retning av at kommunene i større grad kan styre dette selv, bl.a. gjennom en fri skattøre. Når vi nå skal se på bedriftsbeskatningen, ser jeg også for meg at vi i større og større grad gir kommunene en mulighet til å få tilbake den type skatt. Men det er klart at det er ikke helt riktig det statsråden peker på, at det i kommunene skapes store inntekter med dagens system i forhold til turismen, for staten stikker av med det meste i forhold til kobling mellom ramme og skatt. Så incentivet til kommunene ved at de får beholde større deler av de skatteinntektene som kommer gjennom turismen, vil være fordelaktig, slik at de kan tilrettelegge for ytterligere ytelser og styrking av de ytelsene som ligger innenfor de områdene som interpellanten peker på.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-04-10:
Det er utrolig hvor fort kua glemmer at den har vært kalv. Økningen i arbeidsledigheten startet med basis i et arbeiderpartibudsjett – det er det faktiske forhold. Men det var ikke det jeg skulle ta opp. Jeg vil gjerne utfordre Oppebøen Hansen på et utspill som kommer stadig vekk fra Arbeiderpartiet. Særlig Stoltenberg har en evne til å si at Regjeringen sammen med Fremskrittspartiet har sviktet i kampen mot arbeidsledigheten – fordi vi har fjernet feriepenger til arbeidsledige, fordi vi har innført karensdager for arbeidsledige, fordi vi har redusert støtteperioden for langtidsledige fra tre til to år. Så er mitt spørsmål: Hva har det med kampen mot arbeidsledighet å gjøre? Med all respekt, dette er tiltak for de arbeidsledige – ja, det er jeg enig i. Men hva har det med kampen mot arbeidsledighet å gjøre? Dette er en kamp for de arbeidsledige – ja. Men å skape arbeidsplasser, kampen mot ytterligere arbeidsledighet, hva har det med dette å gjøre?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-04-10:
Representanten Sandal er et klart eksempel på hvor useriøst Arbeiderpartiet er for tiden. Innledningen på hans replikk hører mer hjemme i en barnehage enn i Det norske storting. Det er kanskje årsaken til at Arbeiderpartiet har store problemer med å krangle om hvem som for tiden skal være størst av SV og Arbeiderpartiet på meningsmålingene. Kanskje er det faktisk slik at SV og Senterpartiet i dag er mer edruelige enn det populistiske Arbeiderpartiet. Hvis Sandal, som faktisk har litt erfaring og litt innsikt i det som foregår her i huset, hadde registrert hva som skjedde under budsjettbehandlingen, hadde han sett at med vår politikk og med vårt alternative budsjett hadde ikke alle disse arbeidsledige gått i arbeidsledighet. Da hadde de vært i sysselsetting og hadde hatt det meget godt – meget godt. Når det gjelder de endringene som vi var med på i forliket i forhold til dem som er arbeidsledige, er det helt klare tegn i tiden på at de tiltakene vi setter i verk der, vil skape større interesse for å skape seg jobb. Det bør også Arbeiderpartiet være interessert i, istedenfor for å la dem gå passivt på tiltak.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-04-10:
Her kunne jeg ha svart enkelt med én setning: Årsaken til at Fremskrittspartiet ønsker å sende meldingen – om SATS-prosjektet – som det kalles – tilbake, er at Regjeringen ikke har gjort den jobben som Stortinget har bedt dem om. Stortinget har bedt Regjeringen komme tilbake til Stortinget med en sak som gjelder sammenslåing av etatene. Det har ikke Regjeringen gjort. Regjeringen har fått til ett kontor, men ingen sammenslåing av etater. Her vil jeg vise til Fremskrittspartiets velferdsalternativ, som vi fremmet for tre år siden, der vi fysisk ønsket å slå sammen alle disse kontorene for å skape en éndørpolitikk, der den enkelte bruker – om det måtte være en arbeidsledig, en flyktning, en sosialhjelpsmottaker eller hva som helst – skal ha én person å forholde seg til, en velferdskonsulent. Vi håper at når Regjeringen nå får denne saken tilbake til en ny vurdering og utredning, blir resultatet det som Fremskrittspartiet har ønsket seg i tre år. Når den da kommer tilbake hit, skal det være en fysisk sammenslåing av alle de etatene som representanten nevnte.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-04-10:
Fremskrittspartiet er den største garantien for at folk skal ha det godt. Fremskrittspartiet er det eneste partiet som fremmer brukerrettigheter og rettigheter i alle sammenhenger der det offentlige skal yte en tjeneste. Men det har altså ikke Stortinget vært interessert i foreløpig. Når det gjelder dette med hvorvidt jeg mener at arbeidsledige skal ha det ondt eller godt, er det, som jeg sa i mitt første replikksvar, usaklig. Jeg ønsker at alle mennesker skal ha det godt, men jeg forholder meg altså til det som tidligere gjaldt i dette landet, nemlig: Gjør din plikt, krev din rett. I stedet snur vi det nå på hodet og sier: Krev din rett, så skal vi se om du eventuelt skal gjøre plikten din etterpå. Når det gjelder de langtidsledige, er det en balanse. Vi vet at vi vil få folk raskere ut i arbeid. Vi kan bare se til Sverige og Danmark som har en to års langtidsperiode. Når det gjelder feriepenger, synes jeg det er urettferdig at arbeidsledige skal ha 13 utbetalinger, mens folk i jobb bare skal ha 12 utbetalinger. Så enkelt er det.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-04-10:
Jeg skal følge opp i noenlunde samme farvann. Venstre har nettopp hatt landsmøte. I den forbindelse har landbruksminister Sponheim og Thommessen, som – så vidt jeg forstår – er næringspolitisk talsmann i Venstre, uttalt at det må settes mer trykk på å skape økt innvandring av ufaglært arbeidskraft. Thommessen nevnte i samme åndedrag at minst 10 000 ufaglærte må importeres til Norge i året. Hvordan ser representanten på dette i forhold til det at vi er vitne til en omorganisering, en modernisering, i offentlig sektor, at WTO-forhandlingene sannsynligvis vil redusere antall sysselsatte i primærnæringene, at 500 000 mennesker jobber deltid, at EU utvides neste år, og at det norske arbeidsmarkedet da sannsynligvis vil få stor tilgang både på ufaglært og faglært arbeidskraft? Henger det sammen med uttalelsene fra landsmøtet til Venstre og det som statsråden sa 4. januar?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-04-10:
Jeg kan slutte meg til mye av det statsråden sier, men jeg føler at det ikke henger sammen. Når vi på den ene siden har 100 000 ledige og statsråden peker på at vi mangler arbeidskraft, at vi står overfor store oppgaver vi må løse i framtiden, bl.a. innenfor barnehager, skoler, eldreomsorg og infrastruktur, og Regjeringen og statsråden på den andre siden er veldig opptatt av å importere ufaglært arbeidskraft, får jeg det ikke til å henge sammen. Skal det ikke nå være en prioritet å få de menneskene som er ledige i Norge, ut i jobb, og i ettertid konsentrere seg om økt arbeidsinnvandring? Hvis man skal følge Venstres landsmøte og ta 10 000 ufaglærte inn i Norge hvert eneste år, som skal ha sosiale tjenester, som skal ha helsetjenester, som skal ha bolig og skole, og som skal ha utbygd infrastruktur, blir det jo press i økonomien. Det henger liksom ikke sammen. På den ene siden henger Regjeringen seg på et stramt budsjett, mens den på den andre siden ønsker arbeidsinnvandring og økt arbeidskraft ut i virksomhet.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2003-04-10:
Når kommunalkomiteen drar ut på reiser, er det for å besøke alle de vestnorske, sørnorske og østnorske fylker, for å kjenne hele landet. Vi treffer mange representanter fra turistkommunene, ikke minst i sommerferiefylkene langs Oslofjorden, på Sørlandet og på Vestlandet. Vi treffer representanter fra kommuner som har fjellturisme og påsketurisme, og vi treffer representanter fra kommuner rundt storbyene som opplever at når man trenger fritid og avslapning, drar man til nabokommuner og etablerer seg der. Som interpellanten har påpekt, møter vi alltid ett problem – ja, egentlig blir vi presentert for to problemområder, for det første det som interpellanten har pekt på, tilbudet om helse- og omsorgstjenester. Mange eldre bor lenge på hytter og oppholder seg lenge i sin fritidskommune. Det andre problemet vi blir gjort oppmerksom på, og som blir tatt opp, er tilrettelegging av infrastruktur, enten det dreier seg om vei, vann, kloakk, renovasjon eller branntjenester, som også har vært nevnt tidligere i debatten. I boken «Kommune-Norge – bedre enn sitt rykte» av Bjarne Jensen, utgitt på Kommuneforlaget, påpekes det at behov og etterspørsel etter tjenester kommunesektoren yter, særlige helse- og sosialtjenester, utvikler seg slik at det nærmest er en naturlov at med et høyere inntektsnivå i samfunnet og den utviklingen vi har hatt i alderssammensetningen, vil en større del av ressursene måtte kanaliseres til sektoren. Jensen sier: «Da er det helt essensielt at kommunens inntektsgrunnlag utvikles slik at den har økonomisk grunnlag for å gjøre den jobben den er satt til.» Statsråd Solberg åpnet for å se på problemet, både i forbindelse med revisjon av inntektssystemet og i form av skjønnsmidler. I mange av de kommunene som vi besøker, påpekes det at dagens lovverk angående eiendomsbeskatningen er utgått på dato. Når man ser på dette, vil det da også være en tanke å ta fram Zimmer-utvalgets innstilling og gjøre eiendomsskattelovgivningen mer i pakt med dagens lovgivning. Dette er et kommunalt inntektspotensial.