Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-02-12:
Først vil jeg takke komiteen for et godt samarbeid i denne saken. Dette er en sak som alle i komiteen mener er viktig, selv om vi har forskjellige konklusjoner på hvordan problemstillingen best skal følges opp. Saken handler i det store bilde om hvordan politikere legger til rette for å kunne kombinere arbeid og omsorgsoppgaver. På disse områdene er det tydelige politiske skillelinjer mellom opposisjonen og regjeringspartiene. Først og fremst gjelder det muligheter for å kunne opprettholde en sterk velferdsstat. To forhold kan etter mitt syn true den. Det første er en trygg økonomisk styring. Høyre har i Stortinget – så vidt jeg vet – ikke villet garantere at handlingsregelen skal følges. De legger opp til at milliarder skal omfordeles fra fellesskapet til enkeltindivider, og de vil svekke omfordelingen av inntekter mellom kommunene. Samarbeidet mellom Høyre og Fremskrittspartiet vil gi en politikk som er nærmere Fremskrittspartiet enn Kristelig Folkeparti. Det andre forholdet er etter mitt syn arbeidslinjen. Høyre og Fremskrittspartiets arbeidslivspolitikk legger etter min mening ikke til rette for et arbeidsliv som omfatter alle, i alle livsfaser. Garantien for dette ligger i et sterkt trepartssamarbeid, der fagbevegelsen har stort sentralt ansvar og myndighet. Høyre og Fremskrittspartiet vil ha et annet samfunn. For meg er dette to vesentlige forhold som får stor betydning for hvordan velferdsordningene kan utvikles i framtida. Arbeiderpartiet vil at velferdsordningene skal gi valgfrihet. Stortinget har tidligere vedtatt andre endringer i regelverket som forbedrer mulighetene for at begge foreldre bedre kan kombinere omsorgsoppgaver og arbeid. Ordningene for pårørendearbeid må ikke utformes slik at foreldre mister kontakten med arbeidslivet over tid, eller slik at omsorgsoppgaver faller kun på én av foreldrene. De må innrettes på en slik måte at fraværet fra arbeidslivet ikke blir så langvarig at det blir umulig å komme tilbake. Dette er også sentrale elementer i NOU 2011:17 Når sant skal sies om pårørendeomsorg. Det er godt å leve i et land der vi faktisk kan diskutere utvidelse av velferdsordningene og ikke – slik mange parlamentarikere i Europa må gjøre – må dekke opp statlige underskudd gjennom dramatiske kutt i viktige velferdsordninger. For Arbeiderpartiet er det viktig at politikken skal legge til rette for at foreldre skal kunne leve gode liv også når ett eller flere av barna har alvorlig sykdom. Fellesskapet skal være et sikkerhetsnett, slik at foreldre som har barn med alvorlig, ustabil helsetilstand, både skal kunne delta i pleie og omsorg av sine barn og være sikret muligheter til arbeidsdeltakelse. Ja, det er behov for forbedringer. Det gjelder flere forhold: Sykdomsbildet og overlevelsesmulighetene har endret seg. I dag lever flere barn lenger med alvorlige diagnoser enn for bare noen ganske få år siden. Det er derfor behov for rask og tydelig saksbehandling, et klart regelverk og for at samarbeidet mellom foreldre og ansatte i hjelpeapparatet har høy kvalitet. Det er viktig at man ser den enkelte, og like viktig at man har et regelverk som kan ta hensyn til individuelle behov. Hver familie er unik, selv om de har mye til felles når de har ett eller flere alvorlig syke barn. Vi vil ha et regelverk som lever i tida og med tida vi lever i. Når forvaltningen skal fordele velferdstiltak på fellesskapets vegne, støter de på mange krevende grenseoppganger mellom kommunenes, Navs og foreldrenes ansvar. Vedtakene skal balansere likebehandling, forutsigbarhet, rettssikkerhet og skjønnsmessige vurderinger. Jeg mener det er viktig at hver sak vurderes selvstendig, og at ansattes faglige skjønn og kompetanse har høy kvalitet. Sikkerhet og kvalitet er like viktig i denne sektoren som i sykehussektoren. Regjeringen har tatt grep for å få en mer helhetlig gjennomgang av de forskjellige ordninger knyttet til pårørendeomsorg, og det synes jeg er veldig bra. Flertallet mener derfor at det er best at vi avventer den videre behandlingen av NOU 2011:17 før det gjøres konklusjoner i denne saken. Det er ikke fordi vi ikke vil ha gode ordninger, men det er nettopp fordi dette er et så viktig velferdsområde at vi trenger en helhetlig vurdering og gjennomgang av de tiltakene vi kan iverksette. Jeg er veldig glad for at regjeringen vil komme til Stortinget med en oppfølging av NOU-en, og jeg tror at hele komiteen er utålmodig etter å få på plass løsninger, og vi ser fram til den videre behandlingen og oppfølgingen av NOU 2011:17.