trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Den 13. juni 2019 er en historisk dag. I dag, 13. juni 2019, ble høyrekreftene i Norge tydeligere. Forslaget fra regjeringa er dårlig begrunnet. Og uansett hvor pent innpakningspapir en prøver å legge rundt denne bestemmelsen, er det kun og alene et resultat av at vår statsminister har lagt kvinners rettigheter på et forhandlingsbord – mot krefter i eget parti, mot eget partiprogram, mot sterke krefter hos to av regjeringskameratene og mot de mange kvinner som har sagt sitt i mediene, på blogger, i demonstrasjoner og i brev til oss alle sammen. Det er et politisk spill som er uetisk, uforsvarlig og ikke hører hjemme i vår moderne tid. Jeg er glad for at vårt parti og vår partileder sto rak i denne verdikampen. I 40 år har norske kvinner forvaltet dette på en klok, etisk god og forsvarlig måte. Derfor har Norge blant de laveste aborttallene i Europa og i verden. Tilliten til at kvinner er selvstendig tenkende vesener som tar inn over seg alle disse moralske, etiske og utfordrende spørsmålene og fatter en klok beslutning, settes i dag på spill. Det vi ser, er ikke noe annet enn at noen mener at kvinner ikke er i stand til å fatte disse vanskelige beslutningene. Det er ikke noe annet enn at det er andre som skal bestemme over det som er konsekvenser av kvinners handlinger, og over kvinners liv. Innpakningspapiret lyder: Kvinner skal ikke lide. Kvinner skal behandles med respekt. En skal sørge for at det blir best mulig for kvinnene. – Nei, det er et innpakningspapir som revner. Det beste for kvinnene er å kunne ta disse vanskelige avgjørelsene selv, slik kvinnene i Norge har forvaltet dette med kløkt, klokskap og god etikk i 40 år. Dette er forferdelig – det må jeg få lov til å si.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2019-06-13:
Vi er mange kvinner som vil stå på barrikadene for å forsvare retten til selvbestemt abort dersom den retten blir utfordret. Vi er mange kvinner som vet personlig hvor viktig den rettigheten har vært og er. Den internasjonale utviklingen der flere land og stater forbyr og kriminaliserer alle muligheter til abort, er skremmende. Det betyr at vi må mane til kamp. Nettopp derfor reagerer jeg på de sammenlikningene flere representanter har kommet med i denne debatten, forsøk på å trekke ganske ekstreme paralleller i stedet for å ta denne diskusjonen. Vi som folkevalgte bør være ærlige og innrømme at det ikke er retten til selvbestemt abort som trues her. Forslaget på bordet i dag likestiller ikke lovgivningen i Norge med Argentina og delstater i USA, men med liberale land som vi ellers sammenlikner oss med. Det er en avklaring som fagmiljøet har etterspurt. Det er innstramming i en praksis som har vært ansett lovlig i to år. Det gjelder få kvinner og likebehandler fosterreduksjon med andre aborter som det søkes om etter uke 12, med stor vekt på kvinnens egen vurdering. Når jeg hører Arbeiderpartiet og SV i denne debatten, sitter jeg igjen med et spørsmål: Hvor var de i 2001, 2002, 2003 eller alle andre år før spørsmålet om fosterreduksjon ble avklart av Lovavdelingen i 2016? Sannheten er at det er ingen politikere i denne sal som har vedtatt å tillate fosterreduksjon. Vi politikere lot jurister og teknologien ta avgjørelsen for oss, og det er også et valg. Jeg er dessverre overbevist om at dersom Lovavdelingen hadde konkludert annerledes i 2016, hadde tonen fra Arbeiderpartiet vært annerledes i dag. Abortloven er en veldig krevende avveining mellom kvinners selvbestemmelse og fosterets rett til liv. Dersom Arbeiderpartiets representanter hadde ment at kvinnens selvbestemmelse skulle være ubegrenset, og at abortnemndene virkelig er så ille som de fremstilles i denne debatten, ville jeg tro at Arbeiderpartiet ikke ville vært for en begrensning, for en grense ved uke 12, men det er de. Etter uke 12 er det bred samfunnsmessig konsensus om at det er andre moralske spørsmål i spill enn kun kvinnens rett til å bestemme. Slike vanskelige moralske spørsmål gjelder også ved fosterreduksjon, som i de aller fleste tilfeller utføres mellom uke 12 og 18. For meg er det tre ting som er helt avgjørende: Det er at abortnemnder legger stor vekt på kvinnens situasjon, at kvinnen får en god og trygg oppfølging, og at retten til selvbestemt abort står fast, og det gjør den.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Det er snart 20 år siden jeg deltok i mine første 8. mars-tog. Hvert år siden har vi gått under paroler om å forsvare abortloven. Vi har ropt slagordet «Gamle koner og vonde minner», «Henda vekk, henda vekk, henda vekk fra abortloven». Men jeg må ærlig innrømme at jeg egentlig aldri trodde at abortloven var truet, at i Norge ville det aldri kunne skje, og at det var mer et seierslagord for de kampene som Gro Harlem Brundtland, Grethe Irvoll, Aud Svindal og de andre modige kvinnene kjempet da de vant slagene på 1960- og 1970-tallet. Vi har sagt det i takknemlighet for den virkeligheten vi alle får leve i. Så feil kunne man ta. Igjen har vi sett at ingen seire i likestillingspolitikken er vunnet for alltid. I 2013 ville Erna Solberg, Bent Høie og Siv Jensen innføre reservasjonsrett for leger. Rettighetene til konservative leger skulle stå over rettighetene til unge kvinner i en vanskelig situasjon. Det førte til de største likestillingsdemonstrasjonene på 40 år, og et helt folk reiste seg for å si nei. Man fant seg ikke i at abortrettigheter skulle bli offer i et politisk spill for at Erna Solberg skulle få være statsminister. Protestene ble så store at man vant fram. Igjen vant folkeviljen, og forslaget ble lagt bort. Da skulle man tro at Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet hadde lært. Men da krefter i Kristelig Folkeparti ville sette en stopper for høyrepopulismen og åpnet for å se den andre veien, nådde desperasjonen Høyres Hus. Erna Solberg var villig til å legge hele abortloven på forhandlingsbordet for å beholde sin egen posisjon. Resultatet har vi i dag. I kveld får vi den første innstrammingen i abortloven siden abortloven ble innført for over 40 år siden. Det må være veldig vondt for en håndfull kvinner som stortingsflertallet mener er de som bærer sorteringssamfunnet på sine skuldre. Det er skremmende for oss alle. For Norge er ikke USA. Norge er ikke Argentina. Men trenden er den samme, for høyrepartier strammer grepet rundt abortloven for å beholde sine egne posisjoner. Vi har sett det i USA, og vi har sett det i andre land i Europa. Da er det ganske feigt, når vi gjør denne historiske endringen, at det knapt er politikere fra regjeringspartiene som møter opp. Hvor er likestillingsministeren? Hvor er Fremskrittspartiet når vi diskuterer denne store saken, og det er knapt argumenter å høre fra partiene, bortsett fra at de sier at endringene er små. De sier at nå stopper det opp, og det vil ikke bli aktuelt med flere endringer. Vel, jeg har ingen tillit til det. For et halvt år siden sa de akkurat det samme. Noen sier abortspørsmålet er vanskelig. For hver enkelt kvinne er det en vanskelig situasjon å være i, men for oss som politikere bør det være veldig enkelt: Kvinner skal bestemme over egen kropp.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-13:
Mitt liv. Mitt valg. Min frihet. Min kropp. Min sak. – Min, president, min!
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Jeg er enig med dem som har sagt i denne debatten at den bør føres med lav stemme, for det er ingen tvil om at dette er en vanskelig etisk og moralsk sak, som krever nettopp det å føre debatten med lav stemme. Derfor blir det så veldig alvorlig at denne saken, som har en slik karakter, er til behandling her i Stortinget i kveld som resultatet av en bevisst politisk handling. Det bør de som stemmer for regjeringens forslag, tenke gjennom, for det er det som har skjedd. Mange har allerede sagt det, men det er ingen som vil bestride at denne saken ikke hadde kommet til behandling hvis det ikke hadde vært nødvendig for å etablere en regjering i Norge. Det ansvaret har Høyre, det ansvaret har Fremskrittspartiet, og det ansvaret har Venstre. Jeg vil si – og jeg ber om å bli trodd på det – at jeg har veldig respekt for statsråd Høie som fagstatsråd. Jeg tror ikke han vil prøve å fornekte det. Men det han gjør i denne saken, er påtvunget, selvfølgelig, og jeg er nesten helt sikker på at det er med påholden penn, slik jeg kjenner ham. For sjelden har vi sett at en statsråd må legge til side et nesten samlet faglig miljø, overse det og konstruere en argumentasjonsrekke for å komme rundt det faktum at han ikke har den støtten i sine egne faglige miljøer, og for å komme unna alt det han har sagt før, og som Høyre har sagt før, for å dekke over det faktum at han er budbringer for Erna Solbergs behov for å fortsette som statsminister. Det må være veldig slitsomt politisk for ham, men også for stortingsflertallet slik som det tegner seg. Til slutt bare dette: Det er ikke bare det at Fremskrittspartiet ikke tar ordet, men de er ikke til stede her, har ikke vært det i hele kveld. Det sier sitt. Jeg er jo blitt hektet på dette med Frp-koden, og jeg har sagt at Frp-koden er å gjøre en ting og si noe annet, men jeg får nå legge til: Det er å gjøre en ting, men deretter være helt stille.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
I løpet av debatten har me fått høyra ulike variantar av at dette eigentleg ikkje er ei veldig stor sak. Nei, faktisk er dette ei opprydding, det er nesten ei sjølvfølgje, ja, det måtte nesten berre verta sånn. Ja vel, så det Erna Solberg tilbaud Kristeleg Folkeparti i det avgjerande augneblikk, var eigentleg ikkje ei stor sak. Det var ei opprydding, faktisk ei sjølvfølgje, ja, det måtte nesten berre verta sånn – for fagfolka har trass alt vore pådrivarar for denne avklaringa over lengre tid. Nei – endringa var tung nok, ho var prinsipiell nok til framleis å sikra Erna Solberg regjeringsmakt. Det er jo ein del folk i salen, men som òg fleire representantar har sagt før meg, er det nokon me saknar. Kvar er f.eks. Heidi Nordby Lunde? Ho har vore ei klar stemme i mange saker og har tidlegare òg vore tydeleg engasjert i abortsaka. Kvar er Ingjerd Schou? Ho er ei dame som er ein prinsipiell politikar og engasjert i kvinnesak og likestillingsspørsmål. Eg har ikkje sett henne heller. Dei og fleire Høgre-damer har vore kritiske til andre innstrammingar i abortlovgivinga, men når avgjerda skal takast, er dei altså ikkje med i debatten. Det er mange frå Høgre som håpar at arven etter Erna Solberg skal vera at ho klarte å laga ei borgarleg regjering med fire parti. Men arven etter Erna Solberg er at ho er villig til å gjera kva som helst for å behalda makta – til og med forhandla vekk det som er grunnleggjande rettar, til og med innføra dei første innstrammingane i abortlovgivinga sidan 1970-talet. Vekk er òg Framstegspartiet. Åshild Bruun-Gundersen har vara inne for seg, og sånt kan jo vera ei heilt ærleg sak, så det i seg sjølv kan ein ikkje bruka mot henne, men ho har òg vore borte frå den offentlege debatten. Sist ho vart sett i denne saka, sa ho at det var uaktuelt å innskrenka retten til sjølvbestemt abort. Sidan har ingen sett henne i desse diskusjonane. Det vart sagt før me fekk ei firepartiregjering: Har desse folka mista stemma? Har dei sett kamelen fast i halsen? Er det sånn at desse representantane – og andre som er kritiske til dette – ikkje eingong sjølv har sjølvbestemming, men likevel vil bestemma for andre damer? Det me kan læra av denne saka, er at kvinners rettar ikkje er trygge i hendene til Høgre og Framstegspartiet. Dei frå Høgre og Framstegspartiet som har vore her i salen i dag, har vore meir opptekne av å seia at me ikkje er Argentina, at me ikkje er Alabama, heller enn å forklara kvifor dette skal vera Noreg – der kvinner som har tvilling- eller trillingfostre, godt kan bestemma sjølve at alle skal bort, men at dei ikkje skal ha lov til å ta mindre inngripande val på eiga hand. Der kan folk stola på Arbeidarpartiet. Me vik ikkje ein millimeter for rettane til norske kvinner.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Representanten Nordby Lunde svarte at fosterreduksjon var eit uavklart juridisk spørsmål – at Helsedepartementet hadde bedt om ei avklaring, og det måtte dei jo få. Det er eg heilt einig i. Det måtte dei få. Det sentrale spørsmålet som ein dels måtte oppklara, var dette: Tillèt lova at kvinner bestemmer sjølve når det er snakk om fleire foster innanfor tolvvekersgrensa? Svaret på det er ja – det gjer lovverket. Det trong høgreregjeringa ei utgreiing frå Lovavdelinga for å avklart. Det er ei ærleg sak. Det er fint å involvera Lovavdelinga. Men dette er i liten grad eit lovteknisk spørsmål. Dette er grunnleggjande politisk. Det handlar ikkje berre om ordlyden i lova, men om formålet med lova. Det å redusera retten til sjølvbestemd abort har kravd ei endring i lovteksten. Det viser òg korleis det allereie var avklart at kvinner sjølve må kunna bestemma innanfor tolvvekersgrensa, uansett om dei har eitt eller fleire foster i magen. Det vert òg sagt frå Nordby Lunde si side at i partiet Høgre er det rom for ein djupare diskusjon av denne typen spørsmål, og at representanten er stolt av det. Det er heilt fint, men eg trur ikkje det hjelper så veldig å seia det til ei tvillingmor eller til ei som har trillingar i magen, som er i ein ekstrem livssituasjon, som veit kva som er rett for henne, men som ikkje lenger får bestemma sjølv. For det er det som vert realiteten etter i kveld – at fleire kvinner må i nemnd for ei avgjerd som dei tidlegare kunne ta sjølve, at ei avgjerd vert teken frå dei og flytta vekk. Så er spørsmålet om dette er ei vanskeleg sak. Det er det. Då må den som er best kvalifisert, ta stilling til saka. Faktisk er saka så vanskeleg at berre den best kvalifiserte kan ta stilling til det, og det er ingen kven som helst. Det er kvinna sjølv.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Jeg har avventet litt før jeg tegnet meg på talerlisten, for å slippe til regjeringspartiene, men det var ikke noen grunn til å vente lenger, for de kommer selvfølgelig ikke, spesielt ikke Fremskrittspartiet. Det er egentlig et godt svar på hvordan denne saken er, og hvorfor vi er der vi er, og er egentlig en bekreftelse på det som har skjedd. Vi får håpe og tro at de ikke er pisket på plass – eller bort fra salen – slik som man har gjort når det gjelder voteringen. Vi kan fortsatt ha et lite håp om at det kanskje er et krisemøte eller et gruppemøte på gang i Fremskrittspartiet. La oss i hvert fall håpe at de ikke har tatt feil av sommerfestdagen og gått på byen. Som vi ser, starter merknadene fra regjeringspartiene med å vise til Granavolden-plattformen. Det er vel ikke uten grunn. Det er en måte å kjøpe seg litt fri på når det gjelder hvorfor de mener det de mener. Det var et kompromiss de landet. Venstre har vært ærlige, de har stått på denne talerstolen i kveld og sagt at de innrømmer at det har bestått i å gi og ta. Kristelig Folkepartis syn er også kjent, men det er derimot to andre parti som må slite tungt i kveld, og det er Høyre og Fremskrittspartiet, som vil ofre en ordning som er kjempet fram, og som har vart i over 40 år. De har valgt å sette makten foran kvinnene. Det er det de har gjort. Jeg er veldig glad for å tilhøre et parti og å ha en partileder som Jonas Gahr Støre, som har valgt ikke å gjøre det. Dette er, som flere har sagt, en historisk svekkelse av kvinners rett til selvbestemmelse. Til representanten Lossius-Skeie: Det er verken Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet eller andre som skal bestemme dette. Det vi snakker om i kveld, er om det er kvinnene selv som skal få lov til å bestemme det. Til statsråd Høie: Jeg forstår at dette ikke er så enkelt. Du prøver å vise til at disse nemndene skal ivareta kvinnenes vurderinger. Du sa det ganske tydelig: Nemndene skal legge kvinnenes vurderinger til grunn. Men så enkelt er det ikke. Man kan ønske seg det – og jeg tror oppriktig at du ønsker og mener det – men leser vi § 2 a, står det ingenting der om at det er kvinnenes ønsker og rettigheter som skal vektlegges når disse nemndene skal gjøre sine vurderinger. De skal ta helt andre hensyn enn kvinnenes rett til bestemmelse. Man kan gjerne ønske det og tro det, men dessverre får jeg som vararepresentant i dag være med på behandlingen av to saker som burde fått et annet utfall. Vi diskuterte pelsdyr tidligere i dag, og nå står noe enda mer alvorlig på spill. Det er fortsatt mulig å ombestemme seg.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Kvinners rettigheter har kommet gradvis, og de kan rives ned gradvis, slik som det ser ut til at flertallet her i dag ønsker. Med så mange omskrivninger og unnskyldninger bare denne høyreregjeringen kan komme på, kan våre rettigheter svekkes. Med lovnader og store ord kan våre rettigheter svekkes. Så gradvis og så forsiktig at vi nesten ikke merker det, kan våre rettigheter rives vekk. Men vi lar oss ikke stilne med unnskyldninger og omskrivninger, vi går ikke med på at kvinners rett rives ned, uansett hvor mange lovnader makten og høyreregjeringen kommer med. Gradvis ble våre rettigheter bygget, gradvis har høyreregjeringen begynt å rive dem ned. Arbeiderpartiet vil aldri innsnevre kvinners rettigheter, og vi sier et tydelig, rakrygget og stolt nei til svekkelse av abortloven.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-06-13:
Jeg hørte representantene Tajik, Kjerkol og Huitfeldt mene at det er alternative fakta å vise til det lovtomme rommet ny teknologi har åpnet i abortloven, og at vi dermed tar feil i vår tolkning av dette og legger fram alternative fakta. Da har jeg tenkt, for ikke å dra opp denne debatten ytterligere, å vise til en felles komitémerknad da Stortinget behandlet representantforslaget fra Senterpartiet om å forby fosterreduksjon: «Komiteen» – med Arbeiderpartiet – «viser til at da abortloven ble vedtatt, var det ikke medisinsk sett mulig for en kvinne å velge hvor mange barn hun ville bære frem. I dag er det teknisk mulig å avslutte ett av flere samtidige svangerskap ved såkalt fosterreduksjon, og et slikt inngrep er ikke særskilt regulert i abortloven eller omtalt i lovens forarbeider. Komiteen» – med Arbeiderpartiet – «viser til at dette uavklarte tolkningsspørsmålet har ført til en usikkerhet ved landets sykehus om hvordan loven skal forstås. Komiteen» – med Arbeiderpartiet – «viser til at Helse- og omsorgsdepartementet i rundskriv I-42/2001 har tolket abortloven slik at den gir adgang til selektiv fosterreduksjon av et alvorlig sykt foster.» Det står videre: «Komiteen» – med Arbeiderpartiet – «viser videre til at Helsedirektoratet i 2010 mottok en henvendelse fra Oslo universitetssykehus som mente det var behov for retningslinjer for abortnemndenes behandling av begjæring om fosterreduksjon ved friske fostre. På bakgrunn av denne henvendelsen innhentet direktoratet vurdering fra fagmiljøene om de medisinske sidene ved denne saken». Og videre: «Helsedirektoratet ba i november 2010 Helse- og omsorgsdepartementet om å avklare om abortloven tillater å abortere ett av flere friske fostre. Komiteen» – med Arbeiderpartiet – «peker på at denne saken ble liggende på vent i flere år, og det var først i april 2014 at Helse- og omsorgsdepartementet ba Justisdepartementets lovavdeling om en vurdering av saken. Komiteen» – med Arbeiderpartiet – «viser til at lovavdelingen har tolket loven og kommet til at den åpner for fosterreduksjon av friske fostre.» Denne nyfortolkningen av loven var altså i 2016. Før det hadde det vært et lovtomt rom. Nå fyller vi det rommet, gir det en regulering som fagmiljøene har etterspurt, og sørger for at det kommer inn i nye former.
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-13:
Denne debatten har fått meg til å tenke: Hva er det som fungerer når man vil ha færre aborter? Hvilke grep er det man tar hvis man vil at flere kvinner skal bære fram barn? Kanskje det fungerer å sikre trygg og god fødselsomsorg over hele landet, slik at den som er gravid, ikke trenger å være redd for fødselen? Kanskje det fungerer å gjøre noe med klimakrisen, slik at barnet har gode framtidsutsikter? Eller kanskje det fungerer å gjøre samfunnet mer universelt utformet og rustet til å hjelpe familier som har barn med større omsorgsbehov? Det er tiltak som jeg har lyst på, men regjeringen vil ikke ta noen av disse grepene. Tvert imot har alt dette forverret seg med dagens regjering. Regjeringen vil bare prøve ut én ting for å få færre aborter, nemlig å tvinge kvinner til å få flere barn. Det forslaget som ligger an til å få flertall i kveld, er ikke bare problematisk fordi det tar bort kvinners frihet og går langt over streken for hvor langt staten kan blande seg inn i privatlivet, det er også problematisk fordi det er en snarvei som ikke kommer til å fungere til noe annet enn å sette kvinnekampen tilbake.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Det som overrasker meg i denne debatten, er Høyre-kvinnene. Representanten Heidi Nordby Lunde gikk systematisk til angrep på dem som egentlig er enig med henne i det som vi skal vedta nå i dag. Hun sier at Høyre visstnok skal ha en dypere og mer omfattende debatt om slike etiske spørsmål som det vi skal ta stilling til nå i dag. Da er det interessant å minne om at den gangen abortloven ble vedtatt i denne salen, var også de fire regjeringspartiene som er representert her i dag, imot. Det var heller ikke på grunnlag av at de var mer etiske eller hadde mer omfattende diskusjon. De var rett og slett imot. Høyre har aldri gått i bresjen for kvinners rett til å bestemme over egen kropp, de har slept beina etter seg. Det er ikke resultatet av en mer omfattende og etisk debatt at Høyre i denne saken først vil gå inn for reservasjonsrett, deretter åpner for å endre § 2 c og i dag går inn for å stemme mot sin egen overbevisning i spørsmålet om tvillingabort. Det handler ikke om etikk. Det handler ikke om omfattende debatt. Det handler rett og slett om én ting: makt. Det handler om at Erna Solberg vil bli sittende. Når et internasjonalt helsenettsted skal beskrive den norske debatten slik vi hadde den her i fjor rundt juletider, skriver de at kvinners rett til abort blir brukt som et spill om politisk makt. Det skriver et anerkjent helsenettsted. For i utlandet ser man hva slags diskusjon dette er. Det er ikke noen omfattende diskusjon, det handler ikke om etikk. Det handler om et spill om makt. Jeg er heller ikke fornøyd med denne regjeringas måte å ta kampen på internasjonalt for kvinners rett til å bestemme over egen kropp. Det første regjeringa gjorde, var å kutte i FNs befolkningsfond, som går i bresjen for kvinners rett til prevensjon og abort. Den gangen flere land – Belgia, Nederland, Danmark og Sverige – tok initiativ til å demme opp for Trump-administrasjonens kutt til internasjonale bistandsorganisasjoner, sto den nederlandske bistandsministeren på talerstolen og takket landene som var med. Det var Sverige, Danmark, Belgia, Canada, Kapp Verde, Estland, Finland og Luxembourg. Jeg satt i salen. Norge ble ikke nevnt. Før sto vi i første rekke i kampen for selvbestemt abort. Nå sleper Høyre motvillig beina etter seg.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Det som kanskje blir tydeligere og tydeligere mot slutten av denne diskusjonen, er at Fremskrittspartiet ikke har lyst til å forsvare det standpunktet de i dag skal stemme for, og snakker om noe helt annet, som vi gjerne diskuterer. Men la oss holde oss til det som er saken. Heller ikke Heidi Nordby Lunde, som sa at hun svarte på mitt innlegg, svarte på det innlegget som jeg holdt, for det hun påsto fra denne talerstolen, var at Høyre hadde en dypere og mer omfattende debatt om etiske spørsmål. På bakgrunn av en grundig gjennomgang fra både Helsedepartementet og Justisdepartementet ender Heidi Nordby Lunde og Høyre og Fremskrittspartiet opp på ett standpunkt, men etter litt forhandlinger for å bli sittende i regjeringsposisjon skifter man standpunkt og får en annen mening. Det er ikke dypere, det er ikke mer omfattende, og det er ikke mer etisk. Derfor mener jeg det er galt å hevde at Høyre er et parti som går i bresjen for kvinners rettigheter, når de i løpet av denne regjeringsperioden først gikk inn for reservasjonsrett, så åpnet Erna Solberg for å endre § 2 c, og i dag vedtar de altså endringer i loven som de egentlig er imot. Det står det ingen respekt av, og jeg forventer at Heidi Nordby Lunde forklarer hva som er etikken i å endre standpunkt – ikke når det er en omfattende diskusjon, men når det er et spill om makt.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
Det er med en viss undring jeg har fulgt deler av denne debatten. Jeg tror det er noen prinsipper som vi må slå helt tydelig fast, og som jeg egentlig tar som en selvfølge, og som jeg tror de fleste i denne sal tar som en selvfølge, nemlig at det er bred støtte for prinsippene i abortloven i denne sal og i hele det norske politiske landskapet. Det er ikke sånn at abortloven er satt i spill. De justeringene som gjøres i abortloven, er for mange av oss i Fremskrittspartiet helt naturlige og forsvarlige endringer som imøtekommer noen etiske problemstillinger som i høyeste grad er relevante. Det er det denne debatten egentlig burde handle om. Jeg tror jeg snakker på vegne av de fleste, i hvert fall veldig mange i Fremskrittspartiet, når jeg sier at ja, det er ingen tvil – la oss være ærlig på det – at dette har vært en seier for Kristelig Folkeparti i regjering. Men samtidig er det en seier som jeg tror de fleste fra Fremskrittspartiet vil mene er helt greit, for det er ikke sånn at abortloven er satt i spill. Det er noen etiske problemstillinger som blir bedre ivaretatt med de endringene vi inviteres til å ta en beslutning om i dag. Det virker litt hult på meg når man gjør dette til en stor likestillingssak. Jeg registrerte den demonstrasjonen som var foran Stortinget i dag, og det engasjementet som finnes. Og så ser jeg andre områder i samfunnet hvor jeg ikke ser like mye engasjement fra den røde feministbevegelsen. Det handler om jenter i Norge i 2019 som blir utsatt for barneekteskap, og kvinner som blir underlagt sosial og seksuell kontroll. Dette er reelle problemstillinger som det burde vært naturlig å engasjere seg i i likestillingens navn. Men det er dette som gjøres til den store kampsaken. Det er nesten uvirkelig å se på – all den tid abortlovens prinsipper ligger fast, men det gjøres justeringer som jeg tror de fleste av oss ikke ser på som urimelige. Jeg ser at man forsøker å skape et bilde av at dette er en kristenfundamentalistisk skjult agenda. Det er komplett urimelig. Koblingen mot USA og debatten som foregår der, er langt utenfor norsk virkelighet. Dette handler om en justering av abortloven, og den får flertall i Stortinget i dag med støtte fra alle regjeringspartiene.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
La meg starte med å takke representanten Hussein for utfordringen hva gjelder kvinners likestilling i innvandrermiljøer. Er det ett parti som har reist den fanen, gått foran og kommet med forslag og anbefalinger og tatt de debattene som har vært og er nødvendige for å gi kvinner like rettigheter uavhengig av kulturell bakgrunn, er det Fremskrittspartiet. På mange måter er det Fremskrittspartiet som har funnet opp integreringspolitikken på dette området. Vi er på ingen måte i mål, men det er Fremskrittspartiet som har gått foran. Det er Fremskrittspartiet som har vist vei. Det er vi som parti som har løftet frem de reelle problemene med at det faktisk skjer kjønnslemlestelse i Norge. Det er Fremskrittspartiet som har gått foran og kjempet mot tvangsekteskap, som har kjempet mot sosial kontroll, som har kjempet mot seksuell kontroll, nettopp gjennom vår integreringspolitikk, ved å stille krav om at man må tilpasse seg det norske samfunnet og de norske verdiene. Og helt sentralt for de norske verdiene er likestilling – likestilling uavhengig av kulturell bakgrunn. Ja, det betyr at vi av og til må tråkke på noen ømme tær, og at vi faktisk må tillate oss å utfordre en del kulturell ballast som fremmedkulturell innvandring har ført med seg til Norge. Det er da det er så underlig å lytte til denne debatten, som jeg har sagt er en mistenkeliggjøring om en kristenfundamentalistisk agenda, som overhodet ikke er riktig – det er en justering av abortloven. Gjennom alle disse årene har vi hatt én regel for Loke og en annen regel for Tor. Man har ikke stilt de samme kravene til innvandrere med muslimsk bakgrunn som man har stilt til kristne miljøer. Den tiden bør være forbi. Skal vi ha reell likestilling, må vi se forbi det. Da må vi gi alle like rettigheter. Det betyr at jenter med fremmedkulturell bakgrunn som vokser opp i Norge, skal ha de samme mulighetene, skal ikke være underlagt sosial og seksuell kontroll og skal ha frihet og likestilling på lik linje med alle andre. Så svaret er ja – Fremskrittspartiet har gått foran. Fremskrittspartiet har vist vei, og vi har på mange måter løftet frem det reelle problemet med likestilling i Norge, som knytter seg til fremmedkulturell innvandring og ikke til at vi i dag skal justere abortloven.
Erlend Larsen (Høyre), 2019-06-13:
Kvinner og menn med kort utdannelse kan i dag forvente å leve fem–seks år kortere enn de med lang utdannelse. I Oslo er forskjellen i forventet levealder inntil åtte år mellom bydelene. Mellom ulike kommuner i Norge kan det være opptil tolv års forskjell i forventet levealder, og mennesker som sliter med alvorlige psykiske problemer og ruslidelser lever inntil 20 år kortere enn befolkningen for øvrig. Til og med ensomhet anses som en risiko, på lik linje med fedme, røyking og manglende fysisk aktivitet. Røyking er den viktigste enkeltårsaken til at folk dør tidlig i Norge. Røyking er også den viktigste årsaken til sosiale helseforskjeller. Selv om bare 12 pst. av innbyggerne våre røyker, er det så mange som 24 pst. av dem som kun har grunnskole, som røyker, mens kun 5 pst. av dem med høyere utdannelse røyker. I tillegg er de med høy utdannelse mer fysisk aktive og har generelt et sunnere kosthold. Vi finner sosioøkonomiske forskjeller for ikke-smittsomme sykdommer som kreft, kols, hjerte- og karsykdommer, diabetes, muskel- og skjelettlidelser og psykiske lidelser. De viktigste risikoårsakene er alkohol, tobakk, manglende fysisk aktivitet og usunt kosthold. Alle elementene er aktive valg vi som mennesker tar. Vi velger om vi skal røyke eller ikke, vi velger om vi skal være fysisk aktive eller ikke. Enkelte forsøker å legge skylden på regjeringen, men de sosiale helseforskjellene har økt gjennom mange år. I 2007, altså under den rød-grønne regjeringen, ble det fremmet en tiårig nasjonal strategi for å jevne ut de sosiale helseforskjellene. Strategien fungerte ikke tilfredsstillende, for forskjellene økte. Strategien fungerte likevel med hensyn til å øke kunnskapen og bevisstheten rundt sosiale helseforskjeller, noe som også er viktig, men altså uten at helseforskjellene ble redusert. Regjeringen har allerede satt i gang en rekke tiltak som vil redusere de sosiale forskjellene. En styrket innsats for å knekke lesekoden i barneskolen er med på å hindre drop-out fra videregående, helsestasjonene og skolehelsetjenesten har blitt styrket gjennom de siste årene, og innføringen av pakkeforløp innenfor en rekke diagnoseområder, ikke minst for mennesker som sliter med rus og psykiatri, vil være med på å øke gjennomsnittlig levealder samt redusere de sosiale helseforskjellene. Samarbeidet med industrien om å redusere innholdet av salt og sukker i matvarer vil redusere antall mennesker som dør av ikke-smittsomme sykdommer. Reformen Leve hele livet har bl.a. som mål å øke livskvaliteten og redusere ensomheten blant eldre. Integreringsløftet skal få flere innvandrere inn i arbeidslivet, noe som også vil være med på å redusere de sosiale helseforskjellene. Regjeringen gjennomfører altså en rekke tiltak for å redusere de sosiale helseforskjellene, men vi har fortsatt en lang vei å gå før vi klarer å fjerne dem. For øvrig er det flere eksempler på metoder for å redusere forskjellene i kapittel 4 i meldingen.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
Jeg tror mange foreldre er utålmodige etter å få et tilbud på skolen der man kan få lov til å kjøpe mat, fordi man har sett at politikerne har lovet gratis skolemat i årevis uten at det skjer noe. Noen skoler har det riktignok, gjennom at kommunen går inn og finansierer det. Andre velger abonnementsordninger. Det er interessant at representanten nevner 300–500 kr, at det skulle være en høy pris. I utspillet jeg hadde i VG, var jeg også tydelig på at de som har lite, bør få dekket regningen. Representantens egen partileder, Jonas Gahr Støre, var ute i 2013 og sa den gangen at han mente foreldre kunne betale 700 kr i måneden for barnas skolelunsj. Så det er tydelig at Arbeiderpartiet har forandret politikken på disse årene, også på dette området.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
Det er altså sånn at foreldrene må gi ungene sine mat. Det er en helt grunnleggende forutsetning for at barna kan leve. Det må man også gjøre om barna går på skolen – om foreldrene kjøper inn pålegg, brød og det som trengs for å sende med en matpakke hjemmefra, eller om man betaler skolen for å gi et godt og ernæringsrikt måltid. Det siste mener jeg for så vidt er noe som mange foreldre ville satt pris på, å kunne bruke pengene på den måten isteden. Når man i tillegg da legger til grunn at de som har dårlig råd, kan få dekket dette måltidet, ser jeg ærlig talt ikke problemet med det. Når det gjelder offentlig finansierte fritidsaktiviteter, har regjeringen sagt at vi ønsker å komme med en ordning der man nettopp skal dekke det for dem som sliter, de som ikke har råd til å være med på fritidsaktiviteter, sånn at de kan få være sammen med de andre. Det er noe denne regjeringen tar initiativ til. Det er jeg veldig glad for, for det fører til at man kan være med på samme premisser som andre barn selv om foreldrene har dårlig råd.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
Jeg mener det er fullt mulig å få til ordninger der de som har dårlig økonomi, får dekket det det koster f.eks. å finansiere skolematen. Det får de til på flere skoler i dag. Gosen skole, som er et av eksemplene som blir brukt i folkehelsemeldingen, har en abonnementsordning der foreldrene betaler inn, og der de som ikke har muligheten til å betale, slipper å gjøre det. Så dette organiseres på en veldig god måte på mange skoler, og jeg er sikker på at mange flere kan få det til dersom foreldre, skole og andre går sammen om å få til dette. Det vil være bra for barna, de får god og ernæringsrik mat på skolen. Det vil være bra for foreldrene, som er i en tidsklemme og skal rekke alt mellom himmel og jord, kanskje slipper å smøre matpakke og samtidig vet at barna får et godt tilbud. Dette er akkurat det som skjer i barnehagen mange steder i dag: Man betaler litt ekstra, og så får barna mat. Jeg skjønner ikke hva som er forskjellen på skole og barnehage når det kommer til dette.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
Når man skal sette i gang et samarbeid, er man avhengig av at de aktørene man skal samarbeide med, ønsker å være med på et slikt arbeid. Derfor ønsker vi i første omgang nå å ha et møte med de aktørene som vi ser vi kan jobbe godt sammen med for å få fart på utbyttingen av det gamle ledningsnettet rundt omkring i norske kommuner, og få gjort en jobb for å sikre trygg vannforsyning i hele landet. Det som et slikt program bl.a. kan se på, er hvordan vi kan gjøre det, med teknologiutvikling og å ta i bruk ny teknologi, for å få kostnadene ned og takten på utskifting opp. Jeg mener det er et ganske greit prinsipp først å snakke med dem man ønsker å samarbeide med, ta et initiativ, og så håper jeg selvfølgelig at vi skal få til det.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
Regjeringens vurdering er at en sektorlov sånn sett ikke vil løse de utfordringene vi nå står i. Det mener vi at de skisserte tiltakene som vi nå skal igangsette, er mer egnet til, ikke minst det å skaffe oversikt over den situasjonen som er i kommunene, og legge press på dem som ikke har orden i sysakene. Jeg tror mange norske kommuner i forbindelse med Askøy-saken nå får øynene opp for hvor viktig det er å sørge for rent vann i springen og gjøre nødvendige investeringer framover. Nye lover og regler på dette området eller ny sektorlov mener vi ikke vil være en løsning på denne utfordringen, men det at vi faktisk får fulgt opp de lovene og reglene som allerede finnes.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
Hvilke vurderinger vi gjør internt i regjeringen, hører hjemme på de møtene vi har. Når det gjelder Bergen, hadde de denne skandalen i 2004, som representanten sier. Det som skjedde i etterkant av den, var at man gjorde helt nødvendige investeringer og fikk orden i sysakene, som gjør at Bergen blir brukt som et godt eksempel i dag på en kommune som har gode system, et godt vannforsyningssystem. Det kan ikke være slik at det skal sånne typer saker til før man våkner. Det er derfor det er viktig for meg nå å sørge for at vi får en oversikt over tilstanden, og at det blir lagt press på de kommunene som ikke har det i orden. Vi må sikre at innbyggerne i dette landet får trygt og rent vann i springen. Det er helt grunnleggende for vår eksistens. Vi bruker vannet i så mange sammenhenger i løpet av en dag, så det må være trygt. Derfor skal vi nå følge opp det.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
Dette er et nytt initiativ, i den forstand at vi går mye grundigere til verks med å kartlegge situasjonen der ute, få status fra kommunene både på hvordan de ser på egen tilstand når det gjelder vannkvalitet og vannsystem, og også på hva slags planer de har framover for å kunne tilfredsstille kravene i drikkevannsforskriften og kravene til å kunne levere rent vann til sine innbyggere. Det er et viktig initiativ som jeg mener vil gi oss god kunnskap til å si noe enda mer konkret om behovene i denne sektoren enn det vi kanskje vet i dag. Så det er helt nødvendig.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-13:
Denne regjeringen har mye å være stolt av, både når det gjelder å tilrettelegge for en bedre barndom, når det gjelder å tilrettelegge for at flere fullfører videregående – som er utrolig viktig for livskvaliteten til de unge det gjelder – og på mange andre områder. Man har tilrettelagt for mobbeombud, og man har tatt tak i mange forhold som har innvirkning på en god oppvekst. Dette er også utgangspunktet for god folkehelse. Jeg har lyst å kommentere innlegget fra representanten Tom-Christer Nilsen, som bor på Askøy. Det gjorde sterkt inntrykk på meg. Det har også de mange historiene som har kommet i media de siste dagene gjort – historier fra folk som er redde og bekymret for barna sine, og folk som har opplevd en forferdelig situasjon. Jeg har vært i kontakt med både varaordfører og ordfører i Askøy og forsikret om at vi fra statens side ønsker å stille opp i den situasjonen som de er i. Både Folkehelseinstituttet og Mattilsynet har vært med der borte for å håndtere situasjonen, og det var kommunen godt fornøyd med. På mandag skal jeg dit og møte både kommunen og lokalbefolkningen, og jeg ser fram til å få vite mer om den situasjonen som kommunen er i, som åpenbart er svært vanskelig. Jeg har lyst å kommentere SVs forslag om en oversikt over hvor mange som blir syke av vannet. Det er vi allerede i gang med. Folkehelseinstituttet holder på med en omfattende kartlegging av sykdomsbyrden som drikkevannet i Norge utgjør. Resultatet av det arbeidet vil foreligge i 2020. Risiko- og sårbarhetsanalysen, som jeg omtalte tidligere, er også snart klar fra Helsedirektoratet, og da får vi en oppdatering på det. Så dette er en sak som regjeringen over flere år har vært opptatt av å følge opp. Det er kommunene i Norge som ansvaret for rent vann, og jeg synes det er et paradoks at mange kommuner uten blygsel skriver ut eiendomsskatt, mens det å investere i nødvendig infrastruktur innenfor vannsektoren ser ut til å sitte lenger inne. Dette er en tjeneste man betaler for gjennom gebyr som er øremerket til formålet. Jeg må ærlig talt si at jeg tror de fleste vil være enig i at det å betale for rent vann er bra. Når det gjelder representanten Kjerkols bekymring om at flere kommuner ikke har reservevannsløsning, deler jeg den. Det som bekymrer meg aller mest, er at Oslo kommune, som er den største kommunen i Norge og landets hovedstad, er blant dem som mangler dette. Jeg kan forsikre om at Mattilsynet følger kommunen opp tett, slik at dette skal komme på plass. Jeg vil til sist si at jeg synes at dette har vært en god debatt, og jeg er glad for at vi er samlet og enige om mange punkter.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-13:
Det som har skjedd på Askøy, er svært alvorlig og har vært en stor vekker for mange av oss. Statsråden har i sitt innlegg i dag fortalt om nye undersøkelser som skal gjøres av drikkevannskvaliteten i Norge. Mitt spørsmål er om dette er et helt nytt initiativ fra statsråden, eller om dette er de undersøkelsene som allerede er på gang, som også er beskrevet i folkehelsemeldingen.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-13:
Vann er det eneste som bare gjør godt for kroppen. Det sa bestandig min far til oss og fylte seg et stort glass glassklart, kaldt vann fra springen. Vi har alltid vært trygge på at vannet som kommer ut av springen, har vært rent og godt. Sånn er det heldigvis også de fleste stedene i Norge ennå. Men de siste dagene har vi på dramatisk vis blitt vitne til hva som skjer når vi ikke sikrer befolkningen rent vann. Den svært alvorlige situasjonen på Askøy må være en alvorlig vekker for oss – både her på Stortinget og i regjeringen. I folkehelsemeldingen kan vi lese at vi i dag vet lite om hvor mange som blir syke av drikkevannet. I tillegg står det at et stadig eldre drikkevannsnett kan gjøre flere syke av drikkevannet i årene framover. Klimakrisen gjør også at vi kan få mer forurensning inn i vannet vårt. Derfor fremmer SV i dag flere forslag som vi håper på bred støtte til. Vi må få oversikt over hvor mange som blir syke av vannet, hvor mange som risikerer å bli syke av vannet, og vi må få tatt et nasjonalt ansvar for å få på plass et sikkert og nytt rørledningssystem. Vi trenger også en egen stortingsmelding og en diskusjon om det mest livgivende vi har, vannet. Da kan vi få en grundig gjennomgang av status, av utfordringene vi står foran, og forhåpentligvis en kraftig opptrapping i utskiftingen av rørnettet. For med dagens tempo i utskifting av drikkevanns- og avløpsrørene er vi ikke i mål før det har gått langt over 100 år. Det er for lang tid å vente. Organisasjonen Norsk Vann har anslått at kostnadene fram mot 2040 er på 280 mrd. kr. Det er altså store investeringer som skal til. Da holder det ikke å vise til at det er kommunene som i all hovedsak har ansvaret for å gi innbyggerne rent drikkevann, som statsråden gjør i VG i dag, og også i sitt innlegg her i salen. Staten må også trå til med virkemidler som gjør at kommunene fortsatt kan sikre innbyggerne glassklart, rent drikkevann som bare gjør godt for kroppen, som min far sa.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-13:
Representanten Kjenseth har helt rett. Vann og ansvaret for vann er i ferd med å vokse oss over hodet. Derfor er vi også nødt til å ta et nasjonalt ansvar for vannkvaliteten, ikke bare overlate dette til kommunene. Utskiftingstakten i ledningsnettet i dag går for sakte. Det vil ta godt over hundre år med dagens tempo før vi får skiftet det ut. En rentekompensasjonsordning, som SV har foreslått i sine alternative statsbudsjett de siste tre årene, ville ha bidratt til å få fortgang i denne utskiftingen og gjort oss tryggere på at vann vil gjøre bare godt for kroppen, også i framtiden.
Camilla Strandskog (Høyre), 2019-06-13:
Vi nordmenn kan være stolte av helsetjenesten vår. Vi har helter som redder liv til sjøs i hardt vær, akuttmottak når ulykken rammer uventet og varme hender som gir omsorg. Vi har blant verdens beste helsetjenester, og de er gratis. Investering i god folkehelse er en viktig del av dette. En stadig tøffere oppgave for politikere, sykehusledelse, leger og sykepleiere er å prioritere oppgaver i helsevesenet. Nye sykdommer, større andel eldre og mer demens legger beslag på en stadig stigende andel ressurser. Helsebudsjettet betales av skatteinntektene våre og setter en grense for hvor omfattende helsetilbud vi kan tilby. Akutt hjelp, alvorlig sykdom og varig pleiebehov må prioriteres. Tiltak for god folkehelse er den beste investeringen vi kan gjøre. Jevnlig mosjon og et sunt kosthold gjør hverdagen bedre for deg og meg. Vi orker mer, og den psykiske helsen blir bedre. Vi blir sjeldnere syke, og vi blir sjeldnere alvorlig syke. Når flere er sunne og friske, kan helsetjenesten prioritere dem som trenger det mest. God folkehelse er godt for alle, og det er godt for samfunnsøkonomien. Mosjon og sunt kosthold er et ansvar som hviler på hver og en av oss, men som samfunn kan vi hjelpe deg med å ta gode valg. Barn må ha lokale idretts- og aktivitetstilbud, og de må være tilgjengelige for alle, uavhengig av størrelsen på lommeboken. Mosjon og kosthold er viktig for barns læring og legger et grunnlag for livet som kommer. For eldre kan vi legge til rette for å samle flere til felles aktivitet og underholdning. Jo mer vi bruker hodet og holder kroppen i gang, jo større er sjansen for å holde seg frisk. Det er et mål å redusere de sosiale helseforskjellene. Derfor er folkehelsearbeid også utdanningspolitikk, det er arbeidslivspolitikk og det er boligpolitikk, for å nevne noe. Det handler om forebygging og det handler om kunnskap. Snart er det kommunevalg. Det er en ypperlig anledning til å snakke mer om folkehelsearbeid. Kanskje vi kan få noen flere tiltak som kan dytte oss litt mer i riktig retning, slik at det blir enklere å ta sunne valg for alle. Da holder vi oss kanskje friskere lenger, og heltene i helsetjenesten kan fortsatt bruke tid på dem som trenger fellesskapets hjelp aller mest.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2019-06-13:
Folkehelse er et viktig tema som bør diskuteres kanskje enda oftere, gode liv i et trygt samfunn. Ja, vi bor alle sammen i en kommune, i ei bygd og ei grend der vi lever våre liv. Livsstilssykdommer brer seg bare mer og mer, knyttet til både psykiske helseutfordringer, diabetes, fedme og ikke minst skjelett- og muskelsykdommer. Dette handler om inaktivitet, om kosthold, om sukker, om tobakk, om ensomhet, og det handler om hvilke virkemidler vi ønsker å iverksette for å motvirke den negative trenden vi i dag ser på disse områdene. En kan vel godt si at regjeringen ikke har særlig store ambisjoner, i hvert fall ikke på egne vegne, gjennom denne meldingen. Et godt motto er at en må legge lista så høyt at en kan gå rakrygget under, sier vi i Orkdal. Det er et godt motto. Det handler om å ha ambisjoner på vegne av dem som bor i bygda, dem som bor i samfunnet vårt. Regjeringens defensive holdning på dette området kan vel mer sammenlignes med å legge snubletråder i stedet for å legge lista høyt. Som medlem av utdanningskomiteen har jeg, sammen med komiteen, hatt muligheten til å reise rundt til både barnehager og skoler og sett på gode tiltak, hvor det er innført fysisk aktivitet i skolen, innført skolemat, godt kosthold, som har gjort at disse samfunnene – i barnehagene og i skolene – har blitt styrket, og at undervisningen har blitt bedre, at elevenes interesser har blitt bedre, at ungene har blitt mer aktive, og at en tilegner seg kunnskapen på en enda bedre måte. Regjeringen – som ikke ønsker å støtte skolemat til alle sammen, ikke ønsker å ha større fysisk aktivitet – de motvirker da dette og øker forskjellene i samfunnet, de sier i stedet at nei, vi ønsker å bruke pengene til skattekutt til dem som har mye fra før. Vi har råd til å innføre dette, i stedet for å peke på at her skal det være foreldrebetaling, og i stedet for å gjennomføre den skattepolitikken som denne regjeringen legger opp til. Vi lever lenger og det er bra, men det er stor forskjell på levealder, både i Oslo og mellom de ulike distriktene. Men det handler ikke om å legge flere år til livet, det handler om å legge flere gode år til livet. Det er det viktigste, at folk har gode liv rundt omkring. Urbant friluftsliv: Jeg er så heldig å bo langs Akerselva og bruker området ved Akerselva nesten hver dag til å gå. Der er det mange flotte steder hvor det kan tilrettelegges for urbant friluftsliv, som er med på å utjevne forskjeller, som er gratis. Derfor er det viktig for oss som folkevalgte – her i Stortinget, men også i regionen og i kommunen – å tilrettelegge på en god måte, slik at folk kan ta del i de aktivitetene som er tilrettelagt.