Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-17:
Det norske systemet for avfallshåndtering har som hovedmål å sikre at avfall tas hånd om, slik at det blir til minst mulig skade og ulempe for mennesker og miljø. Kostnadene til avfallsbehandling skal dekkes av den ansvarlige for avfallet. Avfallspolitikken skal også bygge opp under regjeringens miljømål. Det er viktig å utnytte ressursene på best mulig måte ved å redusere avfallsmengden og stimulere til ombruk og materialgjenvinning. Materialgjenvinning og energiutnyttelse av avfall bidrar også til at det brukes mindre råvarer, og at utslippene ved framstilling og bruk av råvarer reduseres. Ved utforming av regelverk i EU er nettopp ressursutnyttelse og ressurstilgang sentrale moment. Både i Norge og i EU er det et klart ønske om å redusere bruken av deponi og at avfall som kan materialgjenvinnes, ikke går til energigjenvinning eller deponi. Mye av avfallet har gått fra å være et problem til å bli en etterspurt ressurs. Gjennom bruk av restavfall til fjernvarme og andre energiformål reduseres avhengigheten av fossil energi. Matavfallet vårt kan brukes som råvare i biogassproduksjon. Det er god ressursutnyttelse. Regjeringen har utarbeidet en biogasstrategi for å kutte klimautslipp, og matavfall er ett av flere mulige råstoff. Miljødirektoratet skal utrede krav om utsortering av våtorganisk avfall til nettopp dette formålet. Kommunen har, som interpellanten viser til, en sentral rolle i avfallssektoren. Det er en kjerneoppgave for kommunen å sørge for innsamling av husholdningsavfall. Kommunen skal også sørge for at avfallet blir håndtert på en god måte. I tråd med det såkalte selvkostprinsippet skal kommunene fastsette et avfallsgebyr som dekker kostnadene for innsamling og håndtering av avfallet. Kommunene kan velge selv å samle inn avfallet eller sette dette ut på anbud. Kommunene velger også om de ønsker å behandle avfallet selv eller sette ut også denne oppgaven. Det sentrale er altså at avfallet blir behandlet på en god måte – ikke hvem som behandler det. Næringslivet har selv ansvar for å sikre forsvarlig håndtering av næringsavfall. Det er etablert løsninger for dette. En kommune som tilbyr behandlingstjenester for næringsavfall og for andre kommuners avfall, er en markedsaktør. Da må kommunen konkurrere på like vilkår i det markedet. Når kommuner og kommunale avfallsselskap velger å behandle næringsavfall og husholdningsavfall fra andre kommuner, blir det derfor behov for å fordele felleskostnader slik at kryssubsidiering unngås. Kryssubsidiering mellom kommunens lovpålagte håndtering av husholdningsavfall og kommunens håndtering av avfall i markedet er forbudt etter både forurensningsloven og konkurranseregelverket. Dette la departementet til grunn i prosessen fram mot forskriften om fastsetting av avfallsgebyr. Forskriften stadfester og presiserer gjeldende regelverk. Det har heller ikke tidligere vært adgang til å dekke kostnader som er forbundet med kommunens håndtering av avfall i markedet, gjennom avfallsgebyret husholdningene betaler. Avfallsgebyret skal dekke kostnader som er forbundet med kommunens avfallssektor. Det følger også av forurensningsloven at inntekter fra behandling av avfall i markedet ikke kan brukes til å redusere avfallsgebyret. Den nylig vedtatte endringen i forurensningsforskriften understreker også denne siden av selvkostprinsippet. Det medfører at innbyggerne betaler fullt ut for håndteringen av avfallet innbyggerne selv genererer. Dette skal redusere avfallsmengden og sikre mer materialgjenvinning og mer samfunnsøkonomisk avfallshåndtering. Kommunene har en sentral rolle i avfallssektoren. Mange kommuner er også tidlig ute med å ta i bruk nye løsninger. Presiseringen av hvordan avfallsgebyret skal fastsettes, skal ikke være til hinder for at kommunene fortsatt kan ivareta sitt ansvar på en god måte. I et europeisk marked importeres og eksporteres avfall til materialgjenvinning, energiutnyttelse og sluttbehandling gjennom flere ulike avfallsstrømmer. Interpellanten viser til at de offentlige avfallsaktørene har uttrykt bekymring for at rammevilkårene gjør det vanskelig å utvikle tjenlige og miljøvennlige løsninger lokalt. Denne bekymringen omfatter eksport av avfall til svenske forbrenningsanlegg. Eksport av avfall til Sverige er ikke noe nytt fenomen, og det importeres jo også avfall til Norge. Selv om lokale løsninger er positive, er det ikke så langt dokumentert noen klar miljønytte forbundet med å hindre eksport av avfall. Norge er et langstrakt land, og det er ikke sikkert at et nasjonalt anlegg vil ligge nærmest. Det er jo også slik at kommunene står fritt til å velge hvor de ønsker at avfallet skal behandles, og det kan medføre en merkostnad for enkelte kommuner å måtte levere avfall lokalt. Dette er likevel et tema jeg har ønsket å få belyst nærmere, og jeg har derfor gitt Miljødirektoratet i oppgave å beskrive og vurdere regelverk knyttet til å begrense transport av avfall til behandling, herunder EUs såkalte nærhetsprinsipp. Et siste spørsmål som ofte kommer opp når det er snakk om kommunens rolle i det konkurranseutsatte avfallsmarkedet, er muligheten kommunen har til å tildele langsiktige kontrakter, også kalt enerett, til egne avfallsselskap. Denne tilgangen på avfall kan gi grunnlag for langsiktige investeringer. Den kan også gi ulik konkurranse for aktører som ikke har den samme stabile kilden til råstoff eller ressurser. Det er mange ulike aktører og interesser på dette området og mange synspunkt på dette spørsmålet. Jeg har derfor bedt Miljødirektoratet vurdere betydningen av tildeling av enerett som et virkemiddel for å nå målene i avfallspolitikken. Direktoratet skal videre vurdere om dagens regelverk og praktiseringen av det fremmer utvikling av avfallsbehandling i tråd med de avfallspolitiske målene. De skal vurdere om det bidrar til gode og kostnadseffektive behandlingsløsninger for husholdningsavfall, og de skal belyse en eventuell sammenheng mellom avfallsbehandling og produksjon av andre tjenester/produkter, som biogass og fjernvarme. Avfallsfeltet er bredt og har mange aktører. Det er mange interesser og hensyn. Avfallsfeltet er også stadig i utvikling. Mens avfall før var et problem som måtte løses, er vi nå opptatt av å utnytte ressursene i avfallet best mulig. Avfallspolitikken skal sikre rammebetingelser som gir et godt resultat for mennesker og miljø. Det vil ligge til grunn for utviklingen videre.