Sveinung Stensland (Høyre), 2016-05-18:
Jeg er av den oppfatning at all medisinsk behandling bør være persontilpasset, og det har den også vært så lenge vi har hatt medisinsk personell. «Persontilpasset medisin» høres ut som trylleord, men nå har vi jo fått en definisjon, som står i utkastet til strategi. Likevel er ikke dette noe nytt. Det er ikke noe nytt at det er forskjell på folk. Det er ikke noe nytt at det er forskjell på hvordan pasienter responderer på medisinsk behandling. Og det er heller ikke noe nytt at vi vet at genene betyr noe for hvordan legemidler blir distribuert og tatt opp i kroppen. Et eksempel er en debatt som har gått i mange år rundt selektive serotoninreopptakshemmere, eller SSRI, som det heter på fint. Der viser det seg at for to tredjedeler av befolkningen har det effekt, og for en tredjedel er det stort sett bivirkninger. Det kan vi i dag finne ut av gjennom genetisk testing, og det gjøres i dag i ganske stor utstrekning i norske miljøer. Det er en interessant interpellasjon, men jeg tror ikke det er slik at hvis bare Norge kommer i front på dette området, har vi løst all verdens problemer innenfor medisinske fagmiljøer. For dette henger nøye sammen med et par forhold. Det ene er forholdet til bioteknologilovgivningen – hvor langt vil vi gå, hva er det vi skal kartlegge? Vi må ha en viktig debatt rundt det når vi skal revidere bioteknologilovgivningen til høsten. Det andre er forholdet til prioritering, som statsråden også var inne på. Dette er ikke gratis. Det store volumet av pasienter vil fortsatt måtte få standardbehandling. Hvis jeg får rett, tror jeg iallfall det blir slik. Det må være nok å vise til de diskusjonene vi har i dag rundt innføring av ny kreftmedisin, der det hele veien er et stort spørsmål om hvor mye ressurser vi har, og hvor mye vi skal bruke på dette. Vi har en tendens til i politikken å finne et nytt ord, et nytt fenomen, og sier: Dette er løsningen, dette går vi for. Jeg tror persontilpasset medisin vil være viktig, men ikke det alene som redder oss. Hvis vi skal lykkes, er det to ting som må på plass. Det ene er forskning, og der mener jeg at regjeringen leverer bra. Jeg mener vi har styrket forskningsbudsjettene innenfor spesialisthelsetjenesten, men ikke minst også innenfor universitetsmiljøene. Det andre er at vi har en kultur for å ta forskningen ute i klinikkene. Der har vi gode svar både i legemiddelmeldingen og ikke minst i helse- og sykehusplanen, nemlig at vi skal satse på forskning helt ute i klinikkene. Når vi nå diskuterer dette, som er «high end»-medisin, må vi ikke glemme kronikergruppene. Det blir litt lett for at vi diskuterer hva som er mulig å få til helt i front innenfor ny medisin, men vi må ikke diskutere dette uten å se til kronikergruppene, de som ofte havner litt lenger bak i køen, rehabiliteringspasienter, diabetikere, folk med hjertesykdom og alle andre deler av helsevesenet. For det er en kjensgjerning at samtidig som vi diskuterer dette, skal vi snart ha en interpellasjonsdebatt om kostholdet i norske sykehjem. Det er også helsekroner. Jeg synes det er flott at Arbeiderpartiet er utålmodige når det gjelder persontilpasset medisin. Jeg vil anta at de også ønsker å se dette i sammenheng med andre kostnader som vi har i helsevesenet.