Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-04-08:
Jeg er glad for at den nye utlendingsloven innebærer skritt i rett retning. Kristelig Folkeparti er på mange områder enig med Regjeringen, men på noen områder ønsket vi å gå lenger. Jeg vil komme tilbake til dette. Det er svært positivt at vi utvider grunnlaget for flyktningstatus. I tillegg til anerkjennelse av beskyttelsesbehovet, som bl.a. FN har vært opptatt av, gir flyktningstatus også noen flere rettigheter i det norske samfunnet enn det opphold på humanitært grunnlag gir. En mer omfattende lovregulering gir også Stortinget tilbake større makt over utlendingspolitikken. Flere prinsippspørsmål skal avgjøres av Stortinget, og det blir klarere prinsipper for skjønnsutøvelsen. Det har vært altfor stort rom for å utøve skjønn i sakene som nemnda har behandlet. Nå presiseres det i selve lovteksten mye sterkere hva bl.a. begrepet «menneskelige hensyn » innebærer. Den nye loven gir også barn en selvstendig rett til beskyttelse. Det heter i lovteksten både at barn skal kunne være med på høringer i søknadsprosessen, og at barns egen tilknytning til Norge skal vektlegges. Det er bra. Men så: Behovet for arbeidsinnvandrere fra land utenfor Europa er stort, og næringslivet hemmes av langvarig og komplisert saksbehandling. Vi har lenge ventet og lenge etterlyst Regjeringens stortingsmelding om arbeidsinnvandring. Det begynner virkelig å haste, og vi hadde håpet at regjeringspartiene var villige til å vedta et kapittel i innstillingen som kunne bidratt til forenklinger for næringslivet. Det var de dessverre ikke villige til. Og mens konkurransen om arbeidskraften går sin gang ellers i Europa, taper Norge terreng for hver dag som går. Papirløse innvandrere er blant de svakeste gruppene i samfunnet vårt. Det er mennesker som kommer fra de mest urolige hjørnene i verden, mennesker som har flyktet fra krigslignende og borgerkrigslignende tilstander. Mange har vært utsatt for tortur og overgrep og har en velbegrunnet frykt for å returnere til sitt hjemland. Paradokset er jo at disse ulovlige innvandrerne nok er blant de mest lovlydige borgerne vi har her i landet. De kan ikke ta risken på å snike på trikken eller naske i butikken. De må leve så usynlig som mulig for ikke å bli oppdaget og sendt ut av landet. Dette medfører også at de blir mennesker uten rettsvern. De kan utnyttes på det groveste uten at de vil kunne melde fra til myndigheter eller politi. Dette gjør dem til en veldig sårbar gruppe. Jeg mener at papirløse må få rett til helsehjelp utover akutthjelp. Manglende rett til en slik hjelp kan føre til alvorlige konsekvenser for den enkeltes helse. Samtidig kan denne situasjonen skape stort press på ansatte i helsevesenet og frivillige organisasjoner som møter denne utfordringen i praksis. Ifølge Stavanger Aftenblad i forrige uke skal asylsøkere som har fått avslag på søknadene og som har gått under jorda, få en ny sjanse av regjeringspartiene dersom de velger å samarbeide. Representanten Stokkan-Grande uttaler: «Alle som samarbeider får mat og husrom på asylmottakene inntil det er mulig å returnere dem(…) (…) Det er bra at det blir en slik ordning for dem som samarbeider om retur, men her ser jeg et behov for å få konkretisert nærmere hva det vil si å samarbeide i denne sammenhengen. Er det slik at Stokkan-Grande mener at en asylsøker som har fått avslag og gått under jorden, men så sier seg villig til å samarbeide med norske myndigheter om retur, faktisk også vil omfattes av ordningen med oppholdstillatelse etter tre år? Hva betyr det at en har samarbeidet? Jeg mener for øvrig at denne ordningen ikke er god nok. Jeg mener at de som har vært her uten papirer, må få en mulighet til en ny vurdering av saken der botid og tilknytning til riket blir vektlagt. Retur, retur, retur var statsrådens løsning på de papirløses situasjon i Norge. Jeg mener at statsråden, når han sier det, nekter å forholde seg til at disse menneskene finnes. For hvis retur er løsningen, hvorfor ble de ikke returnert i går? Det finnes ulike årsaker til at mennesker har havnet i den papirløse situasjonen. Et stort antall har sannsynligvis fått endelig avslag på asylsøknaden. Noen har kommet på turistvisum og blitt i landet. Andre har kommet inn i landet uten å ha blitt registrert. De fleste har nok fått avslag på søknad om opphold og deretter gått under jorden. Uansett årsak så har vi et moralsk ansvar for å ordne opp når mennesker lever i årevis i en uavklart situasjon. Humanitære og menneskerettslige hensyn må avveies mot den restriktive linje norsk flyktning- og asylpolitikk føres etter. Det må være mulig å ha to tanker i hodet samtidig. Jeg mener at vi skal ha et effektivt retursystem i Norge. Det er ikke slik at alle som kommer til landet, har behov for beskyttelse. Men så må vi ta på alvor at det finnes noen mennesker her i landet som har levd i en uavklart situasjon i årevis. De får ikke bli, og de kan ikke sendes hjem. Jeg har blitt kontaktet av mennesker som har levd i landet i opptil ti år. Da er det noe med systemet vårt som ikke fungerer slik det skal. Det må vi ta konsekvensen av. Vi må velge det minste onde i en situasjon som ikke er ideell. Vi har tusenvis av uregistrerte mennesker i dette landet. Vi må gjøre noe med det. Vi må unngå at flere går under jorden. Det enkleste er å begynne i den andre enden, nettopp med å forebygge. Blant annet kan statsråden sørge for en effektivisering av saksbehandlingsprosessen, slik at folk ikke skal trenge å sitte i årevis og vente på å få avklart sin situasjon. Da tror jeg at færre vil hoppe av og gå under jorden. Så til skjerping av underholdskravet, som er et resultat av et kompromiss i Regjeringen. Det er ment for å avverge tvangsekteskap, men rammer dessverre blindt. Jeg mener at skjerpingen av underholdskravet representerer en forskjellsbehandling av mennesker med god inntekt og mennesker som tjener dårlig. Antall personer som berøres av økningen er høy, og flere grupper som før ble unntatt, omfattes av vilkåret. Faktisk er det nærmere 1,5 millioner mennesker i Norge, fra 17 år og eldre, som tjener så lite som økningen her innebærer. Den gjennomsnittlige inntekten blant personer med minoritetsbakgrunn ligger under det foreslåtte kravet. Dessuten tjener kvinner mindre enn menn. Det vil altså bli lettere for menn enn kvinner å gifte seg med en utenlandsk partner. Jeg mener det er urimelig at utlendingen selv ikke kan oppfylle underholdskravet. Dessuten bør tvangsekteskap prinsipielt bekjempes gjennom straffeloven, ikke gjennom utlendingsloven. Det har vært varierende hvordan misjonsvirksomhet og annen form for utadrettet virksomhet i strid med sosiokulturelle normer i hjemlandet, har vært beskyttet i norsk praksis. Den problematikken gjelder også for homofile. Kristelig Folkeparti har sammen med Venstre foreslått at UNHCRs retningslinjer om religionsforfølgelse skal følges i denne typen saker. UNHCR understreker at man ikke kan kreve at den forfulgte skal måtte innrette seg etter forfølgers forventninger for å unngå forfølgelse. Her er norsk praksis i strid med UNHCRs retningslinjer, når man pålegger asylsøkeren å innordne seg etter de sosiokulturelle normene i hjemlandet. Man ville da aldri krevd det av en politisk flyktning. Jeg kan vanskelig se for meg at man skulle ville gitt Aung San Suu Kyi avslag om hun hadde søkt beskyttelse i Norge, med beskjed om at du kan fint reise hjem, det går nok bra, bare du innretter deg etter de sosiokulturelle normene i Burma. Dette krever man altså av de reelle religiøst forfulgte og homofile. Jeg er svært skuffet, og jeg kan egentlig ikke forstå hvorfor Regjeringen ikke viser vilje til å følge Høykommissæren for flyktningers retningslinjer i denne typen saker. Er det slik at regjeringspartiene er uenige i UNHCRs retningslinjer når det gjelder trosforfulgte? I så fall, hva består den uenigheten i? Oppsummert: Kristelig Folkeparti støtter forslaget til ny utlendingslov. Det er en klar forbedring når det gjelder hensynet til barns rettigheter, og flere asylsøkere vil få flyktningstatus. En rekke forhold er konkret regulert i loven, og det blir mindre skjønn til UDI og UNE. Men vi er direkte uenige i skjerpede krav til underhold, som kom i forskriftene. Kristelig Folkeparti mener at vi i dag vedtar en utledningslov som ikke gir noen svar når det gjelder papirløse innvandrere. Stortingsflertallet tar ikke inn over seg at vi har en stor gruppe mennesker som lever i skjul. Vi skulle ønske at vi i dag hadde gått noen skritt lenger når det gjelder papirløse, i forhold til barn og i forhold til dem som risikerer å bli forfulgt på grunn av sin tro. Med det vil jeg ta opp både de forslagene i innstillingen som Kristelig Folkeparti er alene om, og dem vi er sammen med Venstre om.