trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-21:
La meg få presisere for representanten Ringstad: Jeg gav uttrykk for at jeg er fornøyd med denne delinga. Jeg gikk så langt at jeg sa at jeg ønsket at delinga av butikken skulle bli allmenn og ikke bare i disse sakene her fordi jeg tror det norske samfunn ville ha hatt godt av det, og av at Høyre og Fremskrittspartiet blir isolert. Det er klart at de fleste av oss gjerne bruker å sole oss litt i fortida og vise litt til hva andre har sagt. Her er det ikke snakk om en prosess i Senterpartiet, her er det snakk om at man har hoppa over et juv som er så stort at det egentlig skulle være umulig å hoppe over det, og vite at man har gjort det. Men det er til representanten Nilsen jeg er nødt til å presisere litt. Han var oppe på talerstolen og gav uttrykk for at ja, hvis det ble for langt å gå til postkassene, var de mot samlestativ. Men det er ikke det de skriver. Det de skriver er: «Disse medlemmer» – Fremskrittspartiet og Høyre – «kan bare akseptere en omlegging av samlestativ hvis dette er nødvendig for at kundene skal få et kvalitativt bedre tjenestetilbud.» Og det får man jo ikke når man ikke kan gå ut i tøflene, men må rusle 50 meter. Derfor sier jeg at dette er et klamt publikumsfrieri fra folk som ellers skal kutte i kjøp av posttjenester.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-21:
Representanten Kofoed-Larsen sa at de 550 mill. kr som var bevilget til investeringer og tilrettelegging for krengetog, var en god begynnelse. Jeg er ikke enig i at det er en god begynnelse, fordi forutsetningen var egentlig at mesteparten skulle komme i begynnelsen av perioden, og nå er vi jo midt i perioden. Men jeg forstod det slik at vi kan stole på at disse 1,6 milliarder kr er på plass i løpet av denne fireårsperioden, slik at man sørger for at rammebetingelsene for krengetogene er på plass, og at når Kristelig Folkeparti er med på å fatte et vedtak, kan vi stole på at de gjennomfører det. Det andre er det som går på rammebetingelser – kjørevegsavgift, merverdiavgift, investeringsavgift osv. Dette er ikke nye problemstillinger. Det ble nå sagt at det jobbbes med dette. Representanten Myrli snakket om at man snarest må gjøre noe med det – og det er jo et litt uklart begrep. Jeg lurer på om representanten Kofoed-Larsen har noe tidsperspektiv på når dette kan komme til Stortinget, slik at vi kan få lagt forholdene til rette for å styrke NSB BAs konkurranseevne på person- og godstransportsiden, slik at vi får den trafikkovergangen som et stort flertall i komiteen ønsker. Regner representanten Kofoed-Larsen med at dette er på plass slik at vi kan få behandlet det f. eks. når vi får budsjettet til høsten – eller må jeg spørre statsråden om det senere?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-21:
Det er kul umulig å inngå et samarbeid med noen hvis man ikke kan stole på dem man samarbeider med – så enkelt er det! Jeg regner stortingsvedtak som forpliktende for en regjering. Derfor ventet jeg bare ett klart svar her, nemlig at det er klart disse pengene skal på plass, for det har vi et vedtak på. Jeg går ut fra at når Kristelig Folkeparti har inngått en kontrakt med Høyre og Fremskrittspartiet, sier de at dette er en kontrakt, vi kan ikke bryte den. Men det å gjøre et vedtak i Stortinget som inviterer NSB BA til å bestille materiell på bakgrunn av det vedtaket, anser jeg som forpliktende. Det er bare ett svar som duger: Pengene skal på plass i løpet av perioden.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-21:
Vi mener jo det samme.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-21:
Jeg satte usedvanlig stor pris på det spørsmålet. For å si det sånn: Jeg syns vi bygger veier på gale plasser i dette landet. Vi bruker mesteparten av veginvesteringene i sentrale strøk. I 1989, da jeg begynte her, brukte man 25 pst. av riksvegmidlene i Nord-Norge. Nå er det nede i 13 pst., og det har arbeiderpartiregjeringa og sentrumsregjeringa ansvar for. Distriktene er nedprioritert på vegsida. Samtidig bruker man også alle jernbanemidlene i sentrale strøk. Og det er mer naturlig, for det lille som brukes på investering på jernbanen, må vi bruke der det får størst effekt. Det brukes for lite på jernbane, og her er det mange uløste oppgaver. Men problemet er at representanten Stensaker ikke har skjønt at det er omdisponeringen av bruken av vegmidlene som er gal, ikke det at man bruker penger på en jernbanetransport som vi virkelig trenger. Og hvis dette ikke hadde vært et replikksvar, kunne jeg naturligvis gått igjennom konsekvensene hvis vi ikke hadde en god nærtrafikk her i Oslo-området, hvis vi skulle ha resten av godstransporten over på veg og alt det der. Vi skal ha en jernbanestrategi hvor vi bruker jernbanen der den har sin styrke, og så må vi få bygd veger ute i de distriktene som har verken veg eller jernbane. For å si som en god venn av meg i Sogn og Fjordane sier: Det er så mye snakk om gang- og sykkelveger. Det har vi, men det er jo veg vi mangler!
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-21:
Det som er litt viktig her, er å lytte til hva andre sier. Jeg er tilhenger av å gi jernbanen bedre rammevilkår når det gjelder gods og persontrafikk. Jeg har ikke dermed sagt at jeg vil ha dyrere transport for dem som ikke har jernbane som alternativ. Jeg tror det er viktig det representanten Nilsen sier, at for store deler av landet har man store transportkostnader, og store deler av landet er avhengig av vegen som transportåre. De har ikke noe alternativ til vegen hvis det ikke er snakk om store kvanta, og der tidsmarginene gjør at man kan bruke båt. Jeg er ikke interessert i å gi næringslivet økte kostnader. Det som jeg er interessert i, er at hvis vi ønsker overgang til banetransport, må vi legge til rette for det uten nødvendigvis å gjøre vegen dyrere. Så til nøytralitet. Nå kan man jo si at hvis man ser på hva jernbanen har å si på miljøsiden, trafikksikkerhetssiden osv., og legger det inn, burde det gi jernbanen en fordel. Det er viktig at slike elementer legges inn i vurderingen, for det er en kostnad som er ganske stor på vegsiden når man tenker på miljøkonsekvenser og trafikksikkerhet. Nøytralitet er en ganske spennende sak. Jeg leser redegjørelser og meldinger fra Finansdepartementet om dette. For å ta et eksempel: Når de sammenligner gass i forhold til bensin, måler de utslipp av CO2. Så viser det seg at gass ikke gir så veldig mye mindre utslipp, og derfor blir ikke det så veldig mye billigere. Da blir det ikke noen fordel å gå over til gass, selv om den har en masse andre elementer i seg som gjør at vi burde satse på gass. Men forskjellen blir så liten fordi det skal være konkurransenøytralt, og man bruker matematikk i stedet for politiske målsettinger – dette som et eksempel. Konkurransenøytralitet ødelegger mulighetene. Når man bruker økonomer til å regne på dette, ødelegger man mulighetene til å få overganger til andre transportformer, til andre drivstoff som man ønsker å bruke osv., fordi man bruker matematikk og ikke politiske målsettinger.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-21:
Jeg er stort sett strålende fornøyd med de budsjettene vi legger fram. Vi har til og med fått ros på lederplass i Dagens Næringsliv for at vi greier å holde en bra budsjettbalanse. Det ville kanskje ikke SV fått for en del år tilbake. I de siste årene synes jeg vi har vært flinke på det der. Og da må naturligvis vi også prioritere, det gjelder både det å skaffe inntekter og utgiftene. Den første biten, inntektene, er heller ikke så lite viktig. Nå er det slik at stortingsvedtak har en litt spesiell gyldighet. Når vi behandler jernbaneplanen og vegplanen og alt det, er det veldig mye som ligger i merknads form, som er retningsgivende. Så er det en del som ligger i vedtaks form – og til det som ligger i vedtaks form, synes jeg faktisk ikke man bare kan snakke om «den økonomiske situasjonen». Da må man prioritere for at det kommer på plass, hvis ikke må Stortinget faktisk få sjansen til å fatte et annet vedtak. Et vedtak er bindende for den regjeringen som sitter. Og det vil føles forpliktende for de regjeringspartiene som er her, og selv om de sitter i en mindretallsregjering, burde de være forpliktet på vedtak som Stortinget har fattet, og som de endog har vært med på sjøl. Så er det en ting som forundrer meg. På noen områder snakker man ikke om den økonomiske situasjonen. Jeg har aldri hørt dem snakke om den økonomiske situasjonen når det gjelder kontantstøtten. Da er det bare å pøse ut penger uavhengig av den økonomiske situasjonen. Men når det gjelder stortingsvedtak, som er fattet her, nå for krengetog, så snakker man om «den økonomiske situasjonen». Nå tror jeg at hvis denne sentrumsregjeringa slutter å samarbeide med Høyre og Fremskrittspartiet, går det også an å føre en skatte- og inntektspolitikk som gjør at man har penger å kunne bruke, slik at ikke alt går til økt privat forbruk i dette landet, mens satsing på offentlig sektor lider. Men da får regjeringspartiene finne seg andre samarbeidspartnere – som de egentlig har gjort i innstillinga i denne NSB BA-saken, og også i postsaken. Og det viser at Høyre og Fremskrittspartiet er på sidelinjen. Sørg for at de er det når budsjettet kommer også!
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-21:
Det har vært diskutert litt omkring svartmalingen av situasjonen i NSB BA osv. i dag. Jeg må si at jeg ser flere lyspunkter i NSB BA enn jeg ser i denne salen når det gjelder jernbanepolitikk og å få til noe. Jeg tenkte jeg skulle være litt konkret i mine spørsmål. Statsråden snakket om subsidier. Men det som nå flertallet har bedt om, er at man ser på kjørevegavgift, merverdiavgift, investeringsavgift og spørsmål knyttet til kabotasje. Hvis man ser på det og finner løsninger der, har man kanskje forbedret NSB BAs konkurransesituasjon både på godssida og på personsida. Det jeg kunne tenke meg å spørre om, er: Ser statsråden noe tidsperspektiv for når man kan legge dette fram for Stortinget? Jeg mener at dette er gamle saker som man egentlig ikke burde behøve å bruke så veldig lang tid på å fremme. Min oppfordring er – og jeg slutter meg til representanten Sverre Myrli – at dette skjer «snarest». Spørsmålet er altså: Hvilket tidsperspektiv har statsråden på det? Når det gjelder det å tape kontrakter, utgjør bare kjørevegavgifta ca. 7 pst. av kostnadene på de tømmerkontraktene som NSB tapte. Om man også ser på sånne ting som investeringsavgift osv. på materiell, er det klart at det er betydelige kostnadsbesparelser hvis man får gjort noe med det. Mitt andre spørsmål er veldig kort: Kan vi stole på at Regjeringa følger opp det stortingsvedtaket om 1,6 milliarder kr som er fattet når det gjelder tilrettelegging for krengetog? Rett og slett: Kan vi forvente at Regjeringa har respekt for det vedtaket?
May Britt Vihovde (Venstre), 1999-04-21:
Posten er det dei fleste av oss ser fram til å få nesten kvar dag. Og vi merkar oss det dersom tidspunkt for når posten skal koma, blir endra, eller om postkassen vår blir flytta. For Venstre er det viktig at vi har eit landsdekkjande formidlingstilbod av postsendingar som sikrar husstandar og bedrifter over heile landet grunnleggjande posttenester av god kvalitet og til rimelege prisar. Det er òg viktig at prisen på tenestene innanfor dei områda som Posten Norge BA har einerett på, er lik for alle utan omsyn til kor ein er busett. Hovudutfordringane som Posten vil stå overfor dei komande åra, er å forbetra service og kvalitet, møta ein aukande konkurranse og nedgang i fysisk brevpost, rekruttera, utvikla og behalda kvalifisert arbeidskraft og tilpassa kostnadsnivået. Venstre vil understreka at ei av dei viktigaste utfordringane òg er å løysa dei samfunnspålagde krava på ein effektiv og god måte. Som eg sa innleiingsvis, har vi alle eit forhold til Posten. Difor er det mange som vender seg til Venstre både når det gjeld service og kvalitet. Vi har registrert at det er sett i gang omfattande tiltak for å forbetra kvaliteten med omsyn til påliteleg levering, men Posten står framleis overfor store utfordringar. Difor har òg fleirtalet bedt departementet føreta ein gjennomgang av framsendingsmålet for A-post. Å få ei kartlegging og vurdering av kvaliteten på dei landsdekkjande posttenestene og av kva særskilde utfordringar Posten står overfor med omsyn til å halda oppe eit samfunnspålagt servicenivå for desse tenestene, er òg viktig. Venstre meiner at så lenge krava om samfunnspålagde oppgåver og servicekrava blir oppfylte, må Posten ha stor fridom til å utvikla sitt tenestetilbod og til å velja dei beteningsformer som er mest effektive og best eigna i dei einskilde tilfella. Venstre har merka seg at Posten, ut frå erfaringar med omorganisering av ekspedisjonsnettet og andre omorganiseringar, skal føreta ein gjennomgang med Kommunenes Sentralforbund for å sjå på retningslinjene for samarbeid med kommunane i planleggingsprosessar som gjeld postkontornettet. Eg vil her framheva at for å kunna gi brukarane av offentlege tenester eit godt tilbod, er det viktig at Posten og kommunane samarbeider og ser på eventuelle moglegheiter for å arbeida saman. Regjeringa har sett ned ei arbeidsgruppe som skal gå gjennom dei tiltaka som blir kravde for etablering av offentlege servicekontor i kommunane. Det eg framheva om samarbeid mellom Posten og kommunane for å gi eit tenestetilbod til innbyggjarane i kommunane, er ikkje berre samarbeid om eit kontor. Difor er ikkje Venstre tilhengar av statlege malar, men ser for seg eit mangfald av ulike løysingar tilpassa den enkelte kommune og til beste for den enkelte brukar av dei tenestene. Skal Posten vera konkurransedyktig, må Posten halda service og kvalitet i fokus, og Posten må vera villig til å lytta til kunden. Eg har tru på at Posten vil det. Eg har tru på at ein, når ein får ei utgreiing om korleis Posten saman med andre offentlege etatar, offentlege instansar, kan jobba for å gi eit best mogleg tenestetilbod til innbyggjarane, vil kunna nå det målet.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Jeg registrerer at statsråden ikke vil blande seg inn i den politiske debatten, men det er vel ikke helt unaturlig om han skulle gjøre det. Statsråden uttrykte at han er bekymret for polariseringen i debatten. Ja, da må jeg si at polariseringen i debatten har vært mellom Høyre og Fremskrittspartiet og de øvrige partiene. Jeg var usikker på hva statsråden her mente, om han holdt åpent for å omdanne BA til aksjeselskap, og jeg kunne tenke meg at det ville være nyttig om han utdypet det. Derimot – hvis statsråden ser det for å være en polarisering mellom Arbeiderpartiet og SV og sentrumspartiene, så er ikke det riktig. Tvert imot har jeg i mitt innlegg understreket meget sterkt tilfredshet med den brede enigheten med Senterpartiet og Kristelig Folkeparti. Men det er jo enigheten som er oppsiktsvekkende her, og ikke uenigheten, sett i forhold til den politiske debatten som har vært de senere årene. Da framkommer det et politisk janusansikt, hvor Senterpartiet før regjeringsskiftet påpekte at hovedskillelinjene i norsk politikk – intet mindre enn hovedskillelinjene i norsk politikk – gikk mellom Arbeiderpartiet og Senterpartiet, hvor Senterpartiet gikk mot å nedlegge postkontor, og Arbeiderpartiet var åpent for å nedlegge postkontor. Det skulle være hovedskillelinjer i norsk politikk – forstå det den som kan, men det var altså Anne Enger Lahnsteins påstand. Så står vi overfor en virkelighet i dag hvor det nedlegges postkontor, 232 postkontor i fjor, og hvor vi i den meldingen vi i dag debatterer, presenteres for et opplegg fra Regjeringens side som legger opp til ytterligere nedleggelser. Da går jeg for det første ut fra at statsråden ikke vil bestride at dersom Regjeringen er uenig i de beslutninger som Postens egne organer har truffet om å nedlegge 232 postkontor i 1998, kunne man ha brakt det fram for generalforsamlingen. For det annet går jeg ut fra at statsråden ikke er uenig i at dersom Regjeringen hadde hatt et annet syn enn Postens egne organer på nedleggelse av postterminaler, kunne man ha brakt det også fram for generalforsamlingen. Jeg går videre ut fra at statsråden ikke er uenig i at det er i dagens melding den framtidige postpolitikk, eierens instruksjoner i forhold til Posten om hvordan Posten skal utøve sin virksomhet i årene fremover, trekkes opp. Da er det altså slik at statsråd Fjærvoll i likhet med statsråd Dørum, Regjeringen, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre sier at den postpolitikk som har vært ført de siste år, skal føres videre – stikk i strid med det man tidligere sa, og stikk i strid med det man tidligere kritiserte så sterkt at man mente at det markerte hovedskillelinjene i norsk politikk. Intet mer og intet mindre!
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
La meg igjen minne om at det er i dag vi behandler eiermeldingen for Posten. Statsråden sier at noen ting i verden er historie. Ja, det er det. Senterpartiets og Kristelig Folkepartis motstand mot omstilling i Posten er historie. Ja, Senterpartiets og Kristelig Folkepartis profilering av postpolitikken som grunnlaget for en annen politikk, for en sentrumspolitikk og et annet verdigrunnlag, er historie. Det kan jeg konstatere i dag, og jeg er glad for at vi nå er enige om virkeligheten. Få saker gleder meg mer enn at det nå er full enighet mellom Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti om postpolitikken. Det er ikke slik at Arbeiderpartiet har et intenst behov for å berette om det, men vi er glade for det. Og det er interessant å merke seg at denne viktigste ideologiske skillelinjen – ifølge Lahnstein – nå er borte. Derfor er det ingen polarisering. Polariseringen er borte. Det var på høy tid.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
At posten skal fram, har vært og vil fortsatt være et godt utgangspunkt når vi skal vurdere framtidig virksomhet for Posten. For Arbeiderpartiet har dette stått sentralt når Posten har vært igjennom en tung, men nødvendig omorganisering. Og det har ikke manglet på angrep og kritikk fra Senterpartiet og Kristelig Folkeparti i disse sakene. Flere har sitert tidligere leder i Senterpartiet, Anne Enger Lahnstein, så det skal jeg ikke gjøre. «Det var da det og itte nå», som Prøysen sier. I den saken vi debatterer i dag, hersker det en rørende enighet mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. I Innst. S. nr. 126 for 1994-1995, på bakgrunn av et Dokument nr.8-forslag fra Senterpartiets Magnus Stangeland, ble det fremmet et forslag fra Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og SV, som lyder: «Stortinget ber Regjeringa instruere Postverket om å vere ytterst varsam med å leggje ned postkontor inntil ein slik plan er handsama av Stortinget.» I den debatten sa May-Helen Molvær Grimstad fra Kristelig Folkeparti: «Men det er all grunn til uro dersom den bedriftsøkonomiske tankegangen får ta overhand i Postverket. Ein kan faktisk sjå ein liten tendens til det når det stadig kjem forslag om nedlegging av postkontor»…«Ein må vere varsam med å legge ned postkontor der det er lokal motstand.» Betyr disse utsagnene at regjeringen Bondevik vil sørge for at det ikke legges ned postkontor i distriktene eller der det er lokal motstand? Når Arbeiderpartiet i den saken vi behandler i dag, står sammen med Regjeringen, betyr det at dette er en videreføring av Arbeiderpartiets politikk. Og den er vi meget fornøyd med. Det er ekstra hyggelig for Arbeiderpartiet å være vitne til at Senterpartiet også synes at dette er en god utvikling for Posten. Da får det heller være glemt at Senterpartiet og Kristelig Folkeparti gikk til frontalangrep på Arbeiderpartiets postpolitikk da sentrumskameratene var i opposisjon. For det er en realitet at bare i 1998, under regjeringen Bondevik, der Senterpartiet er med, ble det lagt ned 232 postkontor – de fleste i distriktene, vel å merke. La oss glemme at Stangeland tidligere sa: «Etter mi meining kan nedlegging av postkontor neppe klassifiserast under kategorien «god distriktspolitikk».» Nå skal jeg gjøre hva jeg kan for å glemme de harde angrepene som haglet mot Arbeiderpartiet da vi behandlet postsaker i forrige periode. Jeg tror faktisk at flere har forstått at en omlegging var nødvendig, og det skulle ikke forundre meg om sentrumspartiene har hørt det samme som jeg, nemlig at folk faktisk er fornøyd med posttjenestene i distriktene. Det er ikke selve postkontoret som avgjør om folk får god service, men om alle får gode posttjenester uavhengig av hvor de bor. Jeg skal være så romslig i denne debatten at jeg ønsker at vi skal stå sammen og arbeide for et best mulig posttilbud i hele landet.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Ut fra mange kritiske bemerkninger om at Arbeiderpartiet har gravd i fortida, føler jeg at jeg kanskje skulle gått opp her og sagt unnskyld. Det gjør jeg ikke! Jeg var nemlig til stede i denne salen i forrige periode, og så sant jeg har en sjanse, kommer jeg til å minne denne forsamling om hvilke angrep Arbeiderpartiet den gang ble utsatt for. Det kommer jeg til å minne denne forsamlingen om – uavlatelig. Og en annen ting: Uten fortid, ingen fremtid, heter det. Det har jeg lyst til å minne om. Det kan være lurt å ha med seg, for det kan kanskje være slik at debatten i framtiden blir nærmere den virkelighet vi befinner oss i. Jorunn Ringstad sa at vi hadde fraskrevet oss ansvaret for å bestemme over enkelte postkontor. Og igjen må jeg minne om at det er jeg jammen glad for, for det var et slit, det. Jeg tror faktisk at både Jorunn Ringstad og jeg skal være glad for at vi slipper å bestemme over det enkelte postkontor. Men så har jeg også sagt i mitt innlegg, og jeg gjentar det gjerne: Vi skal stå sammen og gi et best mulig posttilbud, best mulige posttjenester, til hele landet. Det skal vi selvfølgelig, men vi har alle en fortid.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Representanten Nistad viste til statistikk – påstod han i alle fall – som skulle tilsi at det er vanskelig å få trafikk over fra veg til jernbane. Jeg har lyst til å vise til ikke bare statistikk, men erfaringer, som jeg også gjorde i innlegget mitt, erfaringer som vi har fra det siste halvåret i vårt eget land, som viser at det går an å få folk over fra veg til jernbane. Men det er klart at det krever at denne forsamlinga er seg sitt ansvar bevisst og legger til rette for ytterligere overgang til jernbane. Jeg kan nevne stikkord som rammebetingelser for jernbaneselskapa og overføringer til kjøp av ulønnsomme tjenester. Det er helt klart at skal vi opprettholde jernbanetilbudet, ikke minst her i Oslo-området, er vi avhengig av å få bevilget penger over statsbudsjettet. Jeg vil legge til: Den økningen som har vært det siste halve året, og som vi skal videreføre, klarer vi å få til uten å øke ramma som skal gå til offentlige kjøp av jernbanetransporttjenester. NSB har i sine investeringsplaner, som omfatter nytt materiell til nærtrafikken, altså lokaltrafikken, nye intercitytog, nye krengetog og nye dieselkrengetog, lagt til grunn at overføringene skal være omtrent på dagens nivå. Så mitt svar må være: Det går helt klart an å overføre transport til jernbanen hvis det er politisk vilje. Men dette huset må være seg sitt ansvar bevisst og legge til rette for at det skal skje.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Forsnakkelsen fra komitelederen ved å kalle meg Myrvoll er nok ikke så alvorlig. Jeg fikk beskjed av Myrvoll på vegen opp hit om at han går god for hele innlegget mitt. Men så til replikken fra Nilsen. Aller først: Vi skal være realistiske, men samtidig forventer jeg at denne forsamlingen har noen visjoner og vyer om hva vi vil med jernbanetransporten i Norge. Ønsker vi et bedre tilbud? Ønsker vi mer overgang av trafikken til jernbanen? Jeg nøler ikke med å si at Gardermobanen er en suksess. Selv med en liten nedgang nå de siste dagene er det 40 pst. av dem som skal reise med fly, som kjører tog til og fra flyplassen, i tillegg til at 20 pst. kjører buss, altså en kollektivandel på 60 pst. Så sier Nilsen at det har vært mange såkalte lokførere i Arbeiderpartiet i denne salen. Det var ikke få, sa han. Jeg skal ikke legge skjul på det. Jeg sa også at noe av grunnen til at en i 1996 besluttet å ha et annet styringssystem, var at en ikke lenger kunne styre jernbanen på den måten som en hadde gjort det tidligere. Men så skal jeg skynde meg å legge til: Noe av grunnen til at Arbeiderpartiets folk har oppført seg som lokførere – i første rekke kanskje fra det partiet – kan vel ha sammenheng med at det i en del andre partier ikke har vært noe særlig brennende engasjement for jernbanen. Jeg støtter det som er sagt om at det trengs effektivisering og omstilling i NSB. Men da må jeg samtidig legge til: Er det noe selskap som gjennom de siste åra har vært gjennom store omstillinger og store effektiviseringer, så er det NSB. Og vi er ikke ferdige, det skal jeg være enig med komitelederen i, men vi må ikke framstille det som at NSB er et selskap som lever beskyttet, og at det ikke har eksistert store omstillinger. Det har det nemlig gjort.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Vi skal vel ikke lage de store debatter, da det kun er ett avsnitt representanten Kofoed-Larsen og jeg er uenige om i innstillingen. Men kort: Arbeiderpartiet – og jeg trur jeg i dette innlegget også kan tale på vegne av SV – er i utgangspunktet skeptiske til det vi i stor grad ser i offentlig sektor, både kommunalt, fylkeskommunalt og på statlig nivå, at alt skal bli billigere hvis det skilles ut fra det offentlige. Jeg må si at jeg veit ikke om det er riktig, hvis det f.eks. skulle være aktuelt, at alt som har med eiendom, alt som har med verkstedfunksjoner, og alt som har med reinhold å gjøre, skulle skilles ut fra selskapet NSB. Jeg gjentar: Hvis det skulle være aktuelt. Jeg har ingen anelse om at det skulle være aktuelt, men, som sagt, her har vi altså valgt å skille lag. Men samtidig vil jeg legge til: Dette er heller ingen enkle problemstillinger. Vi har stilt store krav til selskapet om å drive rasjonelt og effektivt. Samtidig har selskapet og skal selskapet i stor grad ha muligheten til sjøl å rå over egen drift, så balansegangen her er å finne de overordnede prinsipielle linjene for selskapet. Det skal vi drøfte i denne forsamlingen, mens det daglige ansvaret for hvordan drifta skal organiseres, må styret i NSB BA ha ansvaret for. Men som sagt: Målsettinga som vi alle bør ha i dette arbeidet om vi er i denne salen, i departementskontora, i styret i NSB eller er ansatte i NSB, må være å få mer transport på jernbanen og utvikle jernbanen til å ta enda flere markedsandeler.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Representanten Stensaker hadde også en liten visitt til meg. Det er hyggelig det, men det var for så vidt ingen helt korrekt beskrivelse av virkeligheten det representanten kom med. Jeg viste ganske korrekt til en del skjevheter i avgiftssystemet, som jeg for egen del mener kommer jernbanen til disfavør. Så sier Stensaker at NSB mottar driftstilskudd, og at det gjør ikke et vogntog. Det blir direkte misvisende å påstå det. Ja, NSB mottar driftstilskudd – en kan kalle det det – det som heter offentlige kjøp over statsbudsjettet til en del spesifiserte transporttjenester, men godstransporten på NSB går 100 pst. uten subsidier fra dette huset. Det er faktisk slik at Stortinget har vedtatt og lagt som en forutsetning at godsdivisjonen i NSB BA skal gå i balanse. Men rett nok bruker vi omtrent 1 milliard kr – 980 mill. kr for å være eksakt når det gjelder årets beløp – til offentlige kjøp av persontransporttjenester. Dette kommer noen toggrupper til gode, mens andre toggrupper drives for NSBs egen regning. Mitt spørsmål til Stensaker blir: Hvis han mener at det er så forferdelig at staten bruker penger på å kjøpe persontransporttjenester hos NSB, hva hadde alternativet vært? Vi veit at det ville bety en rasering av jernbanetilbudet i Oslo-området, rundt de store byene og i distrikta, og jeg vil stille enda et spørsmål til Stensaker. Mener han at lokaltrafikken på Trønderbanen bør nedlegges? Den drives ikke bedriftsøkonomisk lønnsomt. Eller mener han at trafikken på Raumabanen og trafikken på Rørosbanen skal nedlegges fordi de mottar overføringer fra Stortinget? Det er ikke mulig å drive jernbane med overskudd alle steder i vårt kongerike.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Det går bra!
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Komitelederen streifet innom rammebetingelsene for jernbanevirksomheten. Som jeg også nevnte i mitt innlegg, er det en hel rekke ting å gjennomgå både på avgiftssida og hva gjelder utforminga av lover og regler. Så kan vi være uenige eller enige i de ulike tiltaka. En annen diskusjon som nå riktig er aktualisert, er eventuell innføring av 25,25 meters lengde på vogntog. Vi har registrert gjennom media i går at vegdirektøren har sagt at han vil foreslå at det åpnes for lengder inntil 25,25 meter. Høyre nærmest lovpriser dette i den innstillinga som vi har til behandling i dag. Det står: «Erfaringene fra Sverige og Danmark er gode.» Jeg skulle gjerne få høre litt fra komitelederen om hva slags erfaringer som spesielt er gjort i Danmark med dette. Så vidt jeg veit, er det bare Sverige og Finland som har innført vogntog med tillatt lengde inntil 25,25 meter. Så, som sagt, jeg vil gjerne få komitelederens utdyping av de gode erfaringer som er gjort i nabolanda med slike lange vogntog, og spesielt hva slags erfaringer Danmark har.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Det er i dag, også fra statsrådens side, sagt mye – og mye bra – om selskapet NSB BA. Skal vi lykkes i å nå målsettingene for selskapet, trur jeg det er liten uenighet om at det er viktig å bygge ut infrastrukturen, og at situasjonen nå er mest prekær rundt Oslo. Det er ikke mulig å kjøre mer tog på Østfoldbanen eller til Gøteborg uten å bygge nytt dobbeltspor mellom Oslo og Ski. Og det er ikke mulig, om vi vil eller ikke, å få til mer togtrafikk på Vestfoldbanen, Sørlandsbanen og Bergensbanen uten å bygge nytt dobbeltspor mellom Skøyen og Asker. Nytt dobbeltspor fra Asker er fullstendig avgjørende å få på plass. Også for selskapet NSB BA er dette av fundamental betydning. Den såkalte Oslopakke II skisserer hvordan dette kan gjøres. På spørsmål fra meg her i salen den 1. april i fjor sa daværende samferdselsminister Dørum: «Mitt mål er derfor å fremme saken i løpet av vårsesjonen 1999.» Forrige uke sendte departementet et brev til Vegdirektoratet med en del spørsmål som skulle besvares om Oslopakke II, med frist til å svare 1. november – altså ytterligere et halvår i tillegg til det halvannet året departementet allerede har brukt på saken. Dagen etter ble brevet visstnok trukket tilbake, med argumentasjonen at det aldri skulle ha vært sendt. Og for å ta litt sterkt i, president: Maken til klønete saksbehandling skal en leite lenge etter! Samferdselsministeren må nå rydde opp i denne saken. Spørsmålet mitt blir: Hva skjer med Oslopakke II etter den tvilen departementet nå har sådd? Og når kan det forventes at Stortinget får saken til behandling?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
La meg aller først få si at jeg syns debatten i dag har trukket opp en god del interessante problemstillinger for NSB og jeg må si en god del interessante betraktninger og bra visjoner å ta med seg videre. Jeg er av den oppfatning at noe av det viktigste av det flertallet sier i innstillinga, er det som sies om en total gjennomgang av avgiftssituasjonen for jernbanetrafikk, både godstransport og persontrafikk, i forhold til andre typer transportformer. Flere talere har etterlyst, ikke minst min nesten navnebror Myrvoll, når statsråden eventuelt ser for seg at dette kan legges fram. Jeg føler meg ikke veldig beroliget i forhold til det siste innlegget statsråden hadde. Det skulle være unødvendig å bruke voldsomt lang tid på å gå igjennom disse problemstillingene. Dette er for mange kjent stoff. Mange forskningsmiljøer har produsert bunkevis med materiell som en kan gå inn i for å se på avgiftsforholdet mellom de ulike transportformene. Det haster å gjøre det. Derfor vil jeg nok en gang understreke det jeg sa i mitt innlegg, at dette må departementet snarest mulig gripe fatt i og komme tilbake til Stortinget med en orientering om. Grunnen til at det haster så voldsomt, er bl.a. at mye materiell nå skal kjøpes inn. NSB BA har dessuten søkt Finansdepartementet om fritak for moms på krengetogene sine, nettopp med den begrunnelsen at det på disse strekningene er konkurranse med flyet. Om en tar Kristiansand som et eksempel, kan flyselskapene nå sette inn nye fly og øke kapasiteten dit uten å betale moms, mens NSB BA må betale moms på de togene som nå skal settes inn på Sørlandsbanen. Jeg understreker nok en gang: Det haster med å komme tilbake til Stortinget med en brei redegjørelse om dette arbeidet. Jeg vil også si til statsråden at det må kunne gå an å legge fram sakene og en vurdering av de spørsmålene som komiteen etterlyser, uten at alle problemstillinger nødvendigvis må løses i forbindelse med budsjettbehandlinga til neste år. Ikke alle forslag trenger å bli innarbeidet i budsjettet for neste år. Det viktigste i første omgang er å få lagt fram ei skikkelig sak, ei skikkelig vurdering og en skikkelig gjennomgang av disse problemstillingene.
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Representanten Myrli sier seg fornøyd med at det er stor enighet mellom Arbeiderpartiet og sentrum i denne saken, og det slutter jeg meg til. Han sier også at det var uenighet på ett område, nemlig det som angikk utskilling eller oppsplitting, forholdet til vesentlige støttefunksjoner. Jeg skulle gjerne høre hvilken tolkning Arbeiderpartiet har av dette med vesentlige støttefunksjoner. Kristelig Folkeparti og sentrum støtter Samferdselsdepartementet, som har den oppfatning at begrepet vesentlige støttefunksjoner i utgangspunktet må omfatte den aktivitet som det er nødvendig for NSB å eie selv for å kunne nå den visjon og de mål som er satt for basisvirksomheten. Vi støtter altså departementet i det. Ellers må jeg bare si at jeg er veldig glad for at sentrum og Arbeiderpartiet i denne saken er så enige og så samkjørte når det gjelder dette med divisjonene, som representanten Myrli nettopp var inne på, nemlig en stor satsing på dette viktige området, på NSB og transport på bane, som er både miljøvennlig og trafikksikkert.
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Representanten Oddvard Nilsen tar opp Gardermobanen og de store utgiftene som vi har i forbindelse med den, og eventuelle konsekvenser for distriktssatsing i forhold til at vi også skal dekke disse utgiftene med en eventuell gjeldssanering eller på andre måter. Vi er i den situasjon at vi er nødt til å dekke en del utgifter på Gardermobanen. Dette har vært et stort prosjekt, som Stortingets flertall har vedtatt, og det er klart at vi er nødt til å se på det. Vi har nå en sak liggende om driften av Gardermobanen og Romeriksportens åpning som vi skal behandle senere i vår, og vi vil komme tilbake til saken da. Men når det gjelder distriktssatsingen, tror jeg faktisk at representanten Oddvard Nilsen og Kristelig Folkeparti deler den oppfatningen at vi skal ha en satsing på distriktene, også når det gjelder samferdsel, i tiden framover fra denne komiteens side.
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Representanten Inge Myrvoll og jeg er i store trekk veldig enige om NSB og satsingen på jernbane. Når det gjelder spørsmålet om vi forholder oss til det som er sagt tidligere om de 1 600 mill. kr i forhold til de 550 mill. kr som vi nå har klart å legge inn, er det klart at vi må forholde oss til den økonomiske situasjonen også framover. Å tallfeste hvor mye som kommer til å bli bevilget på denne sektoren i løpet av disse fire årene, kan jeg ikke gjøre her og nå. Men jeg kan jo si at det faktisk er et av de områdene som både Inge Myrvoll og jeg ønsker størst satsing på. Når det gjelder avgifter og tidsperspektivet på det som departementet skal komme tilbake med, kan jeg selvfølgelig heller ikke si noe om det. Det er mulig andre kan si noe om det, men jeg regner med at det arbeidet som er i gang, skal komme til Stortinget så raskt som overhodet mulig, slik at vi kan ta det med i det videre arbeidet for å få en løsning på bl.a. dette med godstransport, der vi alle er enige om at vi ønsker mer godstransport fra vei til bane. For å få løst dette er bl.a. denne vurderingen noe av det som ligger i bunnen. Jeg ser fram til et fortsatt samarbeid om akkurat disse viktige tingene for NSB og transporten.
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Representanten Myrli sier ganske riktig at det er viktig at vi kan stole på hverandre, og det regner jeg med at vi kan. Men jeg tror at også representanten Myrli må forholde seg til den økonomiske situasjonen som er i landet, uansett hva som ellers har foregått. Det jeg tror er viktig, er at NSB og Jernbaneverket – som vi ikke diskuterer i dag – får såpass gode, forutsigbare rammebetingelser at de har muligheten for å gjøre nettopp det vi alle er opptatt av, nemlig å tilrettelegge for krengetogsatsingen, som nå kommer i løpet av de nærmeste årene. Så langt har jeg forstått det som om NSB er fornøyd med det de har fått – i hvert fall fornøyd så langt at de synes det er greit – men det er klart at hvis vi kan se at de kan få en ytterligere økning, tror jeg vi alle er positive til det. Men dette er helt avhengig av den økonomiske situasjonen for øvrig, og den tar vi med oss. Men satsingen fra 550 mill. til 1 600 mill. kr ønsker vi fortsatt å være med på, som jeg sa tidligere.
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Ja, selvfølgelig – unnskyld!
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Representanten Inge Myrvoll stilte i sitt innlegg spørsmål ved de 1 600 mill. kr som vi har vært inne på flere ganger i forhold til tilrettelegging for krengetogsatsing. I Stortinget er det vel slik at det er de årlige budsjettbehandlingene og budsjettvedtakene, med bakgrunn i tidligere vedtak og med klare forutsetninger i dagens eller årets økonomiske situasjon, som avgjør hva vi kan få til av vedtak – altså de årlige budsjettvedtakene. Og jeg må jo spørre: Hvordan forholder SV og Inge Myrvoll seg til slike situasjoner? Fatter SV sine vedtak helt uavhengig av den økonomiske situasjonen og betingelsene ellers i samfunnet? Vil de si at de kan ta ansvaret for å fatte vedtak som er helt uansvarlige i forhold til den økonomiske situasjonen? Kristelig Folkeparti vil satse det vi kan – innenfor de økonomiske rammebetingelsene som vi har, og innenfor den økonomiske situasjonen som er i landet – på å gi best mulige rammebetingelser for krengetogsatsingen, som både SVs Inge Myrvoll og Kristelig Folkeparti er opptatt av. Men jeg vil gjerne høre hva SVs Inge Myrvoll sier om vedtak i Stortinget, som skal fattes, etter min oppfatning, med bakgrunn i den økonomiske situasjonen.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
St.meld. nr. 19, som ligg til grunn for behandling i dag av Innst. S. nr. 138, tek for seg forskjellige område av NSB BA. Saksordfører Myrli gav ei grundig innføring i dei utfordringane NSB BA står framfor. Likevel finn eg behov for å kome med ein del synspunkt på godstransport på NSB, parallelt med godstransport på veg. Saka har ikkje minst vorte sett på sakskartet i det siste, etter at avtalen om tømmertransport stort sett er slutt. Berre for å ta eit døme: Frå Hallingdal er det etter 1. april gjeve ein årleg tilvekst på tungtrafikken på om lag 2 200 vogntog årleg med tømmer og plank. Dette kjem i tillegg til den generelle godsauken på veg. Eg forstår godt at det bekymrar folk, og engasjementet har vore stort. Folk skjøner ikkje det som skjer, når vi politikarar argumenterer for meir gods over på tog – ja, dei fleste partia har det kanskje òg i sine program – mens det nærmast er det motsette som skjer i praksis. Det er ikkje så lett for folk å forstå forskjellen mellom liv og lære. NSB Godsdivisjon har fått signal frå dette hus om å drive forretningsmessig i balanse. Eg synest det er greitt. Men det må bety i praksis at så lenge vi ikkje har like konkurransevilkår mellom NSB Gods og lastebilnæringa, vil toget bli taparen. Det er politikarane – det er vi – som kan endre rammebetingelsane og legge til rette for den like konkurransen. Fyrst da vil vi få miljøgevinsten, ein gevinst som folk forstår, og som er ønskeleg. Eg finn grunn til å kommentere tømmertransporten noko meir. Der dreier det seg om transport på kortare avstandar og fleire omlastingar frå produksjonsplassen. Kanskje det ikkje er den lettaste transporten å konkurrere om, men jernbanen har sine fortrinn på dei lange distansane. Tilrettelegginga for nettopp det må halde fram. Ja, dei fleste utbetringane kjem vel på plass ved krengetogtilpassinga. Eg tenkjer på lange nok og mange nok kryssingsspor, og store nok tunnelar til å ta internasjonale konteinarar. No skal ikkje me måla NSB sin godstransport svart. Dei har hala i land mange store transportavtaler i det siste. Regjeringa har i meldinga gitt uttrykk for sitt ønske om ei vriding av meir gods over på bane på dei lange distansane. Meldinga inneheld òg tankar om internasjonal transport – det såkalla «Freeways»-prosjektet. Godsterminalar i Sandnes og Trondheim må òg på plass snarast. Elles hjelper det ikkje med dei gode tankane. Eg tillet meg, slik som òg representanten Myrvoll gjorde, å sitera fritt frå Ibsens Peer Gynt ei kjend strofe: «Ja, tenke det; ønske det; ville det med; – men gjøre det!» Truleg har dei fleste partia, inklusiv Arbeidarpartiet, ein jobb å gjera for at det skal bli meir enn fine ord i festtaler i åra som kjem. Resultatet må bli meir gods over på bane – nå!
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-10-13:
Jeg vil få legge fram et forslag om å be Regjeringen vurdere presiseringer i folkeregistreringsloven og skatteloven, slik at personer med sterke tilknytningspunkter til landet har skatteplikt til landet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-13:
På vegne av stortingsrepresentantene Thore Aksel Nistad og meg selv har jeg æren av å legge frem forslag om å be Regjeringen foreta nødvendige endringer slik at brøytebiler og utrykningskjøretøy unntas fra krav om piggdekkavgift.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-13:
Representanten Foss og Høyre svinger seg til stadighet til store høyder når det gjelder reduksjoner i skatter og avgifter. Fremskrittspartiet er selvfølgelig enig i at man skal redusere skatten for vanlige folk og på den måten øke kjøpekraften til vanlige borgere uten å måtte gå veien om vanlige lønnskrav. Ved å redusere avgiftsnivået får man samme effekt i tillegg til at man holder inflasjonen på et fortsatt lavt nivå. Men det er mange måter å kreve inn skatter og avgifter på, og det er dessverre slik at Høyre ikke alltid hører på det Per-Kristian Foss sier. For eksempel har Høyre i Oslo gått inn for å innføre en avgift på bruk av piggdekk, men det er fortsatt mange som mener at den sikreste måten man kan transportere seg med bil på om vinteren, er å bruke piggdekk. Høyre har heller ingen problemer med å innføre bompenger på E18 gjennom Vestfold, selv om både Høyre og vi andre i denne sal vet at bilistene allerede betaler inn mellom tre og fire ganger mer til staten i skatter og avgifter enn det de får tilbake i form av veiutbygging. I Kristiansand har Høyre i lang tid støttet opp om eiendomsskatten. For meg kan det derfor virke som om det er langt mellom liv og lære i Høyre. Mitt spørsmål til representanten Foss må derfor bli: Er det det representanten Foss sier, som er Høyres politikk, eller kommer Høyres politikk til uttrykk i form av det Høyre faktisk gjør rundt omkring i landet?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-13:
Jeg er selvsagt enig med Arbeiderpartiets parlamentariske leder i at den situasjonen som i går ettermiddag oppstod i Pakistan, er ytterst alvorlig. Og dessverre er det ikke første gang vi opplever slike kupp i Pakistan mot lovlig valgte regjeringer. Regjeringen vil derfor selvsagt reagere, og reagere skarpt, mot det som skjer. For oss er det et grunnprinsipp at land skal styres med demokratisk valgte parlament og regjeringer, og ikke gjennom militærregimer, uansett hvilken farge de måtte ha og uansett i hvilke land det måtte være. Så det er grunn til å reagere på tilsvarende måte her som i forhold til andre land som har opplevd militærkupp og som representanten Jagland nevnte eksempler på. Når det så gjelder samarbeidet i Stortinget om neste års statsbudsjett, minner jeg om at vi også i de to foregående år faktisk prøvde forhandlinger med Arbeiderpartiet først. Det er altså ikke noe nytt. Men alle vet hvorfor de strandet. Det skjedde på grunn av at Arbeiderpartiet så kontantstøtten som en hindring for en budsjettløsning. Nå gjør ikke Arbeiderpartiet lenger det. Det er det nye i situasjonen, som gir en åpning og en mulighet som tidligere ikke har eksistert.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-13:
Regjeringen er enig med Fremskrittspartiets parlamentariske leder i at det fortsatt er mye som gjenstår når det gjelder å bygge ut omsorgstilbudet for eldre, og spesielt for de pleietrengende. Det er også grunnen til at et samlet storting har vedtatt en kraftig opptrappingsplan for eldreomsorgen, som først og fremst skal sikre sykehjemsutbyggingen og enerom der for dem som ønsker det, og flere omsorgsboliger. At vi midt i en slik opptrappingsplan skal kaste helt om på systemet, frata kommunene ansvaret og gjøre det til statlig, må jeg si at jeg stiller meg sterkt tvilende til. Jeg er ikke sikker på at det ville være en bedre løsning at staten satt med ansvaret for eldreomsorgen rundt omkring i alle landets mange hundre kommuner, for utbyggingen av eldreomsorgen krever etter mitt syn også en best mulig lokal kunnskap og kjennskap til den konkrete situasjonen i vedkommende kommune, som tross alt kommunale myndigheter som står de eldre i kommunen nærmest, har. Vi er villige til å se på reformer som kan gjøre eldreomsorgen mer effektiv, men vi tror altså ikke at et sånt grep som uten videre å gjøre omsorgen til et statlig ansvar, løser de utfordringene vi står overfor. Det gjør heller ikke det som Fremskrittspartiet har vært inne på i andre sammenhenger, om en øremerket tilskuddsordning til utbygging av sykehjem, fordi det lett kan vri omsorgstilbudet i én bestemt retning og bort fra andre omsorgsordninger, bl.a. den hjemmebaserte. Når tror jeg Stortinget skal konsentrere seg om å gjennomføre den opptrappingsplanen vi har vedtatt, og så får vi se resultatene av den.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-13:
Det er nok en litt for kjapp konklusjon Høyres leder trekker når han sier at det ser ut som Regjeringen og Arbeiderpartiet allerede er nær en løsning. Forhandlingene har tross alt ikke startet ennå, men vi har registrert at det er en plattform og et grunnlag for å forhandle. Men vi har ikke lagt skjul på, som jeg også sa i mitt innlegg, at det blir krevende forhandlinger, fordi det er en del områder vi i utgangspunktet ser ulikt på. Det gjelder bl.a. hvordan en skal innrette skatte- og avgiftsendringer for at de ikke skal ramme bedrifter og arbeidsplasser. Jeg ser ikke bort fra at vi innenfor den ramme og det hensyn kan finne grep som gjør det mulig å ta noe fra en del av dem som tjener aller mest, og som også tar det ut i forbruk – og noen av dem demonstrerer jo det forbruket til fulle – uten at det rammer bedriftene og den kapitalen som arbeider i bedriftene. Og det er en viktig forskjell. Når Jan Petersen gjør det til et stort spørsmål at Arbeiderpartiet på en måte får første muligheten, er det faktisk ikke noe nytt. Det hadde de også i fjor og i forfjor. Men da stod kontantstøtten i veien for at Arbeiderpartiet ville være med på en løsning. Og det ville jo være ganske forunderlig og ulogisk når Arbeiderpartiet for første gang sier at nå skal ikke det lenger stå i veien, at vi for første gang skal si at nei, vi vil ikke forhandle med dere – vi vil hoppe over Arbeiderpartiet denne gangen. Det ville være temmelig uforståelig, og da ville alle med en viss rett kunne si at dere har jo aldri hatt noen interesse av å finne noen løsning med Arbeiderpartiet. Vi ser fordeler i det, fordi vi tror vi kan oppnå en del når det gjelder fordeling, som det er vanskeligere å oppnå med høyrepartiene. Vi kan også oppnå at den private sektor får ta noe av den innstramming som vi må gjøre i vår økonomi. Høyrepartiene vil jo bare at det skal skje på offentlig sektor, på tross av at det private forbruket stiger sterkere enn det offentlige. Og vi kan få til en bedre miljøpolitikk, en kombinasjon av elavgift og økt satsing på alternativ energi og enøk, og skattelettelser i bunnen. Dette er en pakke fra Regjeringens side som Arbeiderpartiet nå ser ut til å godta. Det har dessverre ikke høyrepartiene gjort.