Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-05-21:
De endringene som vi nå foretar i kirkeloven, kommer som en direkte konsekvens av de grunnlovsendringene som vi akkurat har debattert og vedtatt. Det var en forutsetning for kirkeforliket at det ble gjennomført en demokratireform som skulle gi medlemmene i Den norske kirke større innflytelse. Evalueringsutvalget gjennomgikk reformen og kom fram til at tre av fire punkter i reformen var oppfylt. Det som ikke var tilfredsstillende, var valgordningen. Den fungerte ikke godt i 2009, og den fungerte faktisk enda dårligere i 2011. Valgordningen sviktet på flere punkter: Til menighetsrådsvalget var det overskytende kandidater, altså flere kandidater enn det som skal velges til fast plass eller varaplass, i kun 48 pst. av menighetene i 2009, og i 42 pst. av menighetene i 2011. For velgernes valgmuligheter er dette åpenbart en betydelig svakhet ved kirkevalgene, og utviklingen har gått i feil retning i løpet av demokratireformen. Det var også færre kandidater totalt som var nominert i 2011, sammenlignet med i 2009. Manglende reelle valgmuligheter var størst for bispedømmerådsvalget. Den mest åpenbare svakheten var den høye andelen forkastede stemmer ved bispedømmerådsvalget, på hele 9,2 pst. Med et slikt omfang kan det ikke utelukkes at dette har gått ut over særlige grupper velgere, som dermed har fått mindre innflytelse på valgresultatet. Blant annet er andelen forkastede stemmer mye høyere i små sokn enn i store. Preferansevalgene var vanskelig å forstå. Det var manglende informasjon om kandidatene, det var vanskelig å forstå hvordan man skulle krysse av, og resultatet ble at over 30 000 stemmer ble forkastet. De som ble valgt inn til bispedømmene i fjor, har i hovedsak etternavn som begynner på bokstavene fra A til D. Heter du Wøien, skulle det altså godt gjøres å bli valgt inn i bispedømmerådet i fjor. Det betyr at også Kirkemøtet får en sammensetning som er alfabetavhengig. For Senterpartiet har dette vært spesielt alvorlig, siden det er Kirkerådet som nå skal overta funksjonen som ansettelsesorgan for biskoper. Det er derfor av avgjørende betydning at votumet bak det organet som skal utpeke Kirkens øverste ledere, gjenspeiler og ivaretar majoriteten og bredden blant kirkemedlemmene. I tillegg til dette står det i kirkeforliket at det er en forutsetning at det skal «gjennomføres en demokratireform». Ikke nok med det, men valgordningen skulle vedtas før grunnlovsendringene skulle tre i kraft. Dette har ikke skjedd – nettopp fordi valgordningen ikke har vært god nok. Dette har vært et av Senterpartiets viktigste ankepunkt, slik jeg redegjorde for i mitt innlegg tidligere i dag. Når så Senterpartiet i dag likevel går inn for endringer i kirkeloven, er det fordi flertallet i Senterpartiets gruppe har gått inn for å stemme for de grunnlovsendringene som lå i kirkeforliket. Et annet springende punkt for Senterpartiet er derfor at det er Stortinget som skal vedta valgordningen i Kirken, men dette skjer altså etter at grunnlovsendringene er vedtatt. Skulle vi ha fulgt kirkeforliket til punkt og prikke, skulle valgordningen strengt tatt vært på plass nå. Som nevnt innledningsvis er endringene i kirkeloven en konsekvens av de endringene som nå gjøres i Grunnloven, og som endrer myndighet og bindinger mellom Kirken og staten. Det fordrer overføring av myndighet og ordninger som ivaretar den nye kirkeordningen.