Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-09:
Som siste taler var inne på, har Høyres stillingtaken til valgfritt sidemål vært en del av debatten. Vi som deltok i valgkampen sist høst, registrerte en rekke Høyre-politikere som drog rundt på norske videregående skoler og sa at Høyre var en garantist for at det nå skulle bli valgfrihet i sidemålsopplæringen. At man nå løper fra dette valgløftet, er oppsiktsvekkende, men det er jo også et av mange valgløfter som Høyre løper fra. Nok om det. Slik vi ser formålet med målloven, er det i utgangspunktet å verne retten til å anvende den målform som faller en naturlig, eller som en velger, samt å hindre at en målform diskrimineres. Fremskrittspartiet mener at retten til valg av målform må være en selvfølge. Vi er imot enhver form for tvang og lovregulering som har til hensikt å tvinge folk til å anvende en bestemt målform. Frivillighet er altså nøkkelordet for oss. Målform må være resultat av det enkelte menneskes valg. Samtidig som man selv skal kunne velge sitt hovedmål, må man også respektere den andre målformens likeverd og berettigelse. Norge er ikke alene om å ha flere offisielle språk. Tar man f.eks. Belgia, Sveits og Canada, har man to–tre offisielle språk som er svært forskjellige fra hverandre. Slik er det ikke i Norge. Vi har to «versjoner» av samme språk. I praksis er det slik at enhver normalt utrustet nordmann har evne til å forstå begge målformer. Og det er dette som er sakens kjerne: kommunikasjon. Vi tror ikke det i lengden vil være mulig å holde to målformer levende gjennom tvang, kontroll og regulering. Det må gjøres gjennom frivillig bruk av språkformene. Vi har i altfor lang tid satt de to målformene opp mot hverandre ved en politikk som skaper konflikt og negativitet. Vi har tvunget offentlige saksbehandlere til å skrive på en målform de ikke behersker, og vi har plaget ungdom ved å tvinge dem til å skrive sidemål som de ikke har bruk for. Vi har også brukt massevis av offentlige kroner på å subsidiere tiltak for å styrke en av målformene. Dette tjener ingen hensikt, og det har heller ikke virket. Bruken av nynorsk har gått ned. Det kan sikkert høres ut som om jeg er veldig negativ til nynorsk. Det er faktisk feil. Vi er alle klar over at nynorsk skriftkultur har tilført den norske kulturarv flere verdifulle skatter, men dette er i form av enkeltmenneskets engasjement og ikke statlig overstyring. Det er ikke tall og prosentandeler som avgjør et språks levedyktighet, men om mennesker frivillig anvender det. Vi har registrert at den sittende regjering har vært opptatt av effektivisering av offentlig sektor, at man påstår at man ønsker å kutte ned i unødvendig byråkrati. Hvis dette stemmer, må man begynne å vise dette i praktisk handling. Man må kutte ut unødvendige regler som bare skaper merarbeid og plunder. Ta f.eks. målsettingen om en viss prosentandel av svakeste målform, på 25 pst. Dette er selvfølgelig både rigid, begrensende og byråkratisk. Det påfører det offentlige unødvendige og byråkratiske, forsinkende ledd, som reduserer effektiviteten i forvaltningen. Om man virkelig mener noe med modernisering og effektivisering av det offentlige, bør slike bestemmelser fjernes. Fremskrittspartiet har også registrert at flertallet i kulturkomiteen vil innføre et eget språkpoliti for å kontrollere de ansatte i staten. Når vi kan etablere slike ting som denne «språkkonsulenttjenesten», som den skal hete, kan det ikke mangle penger i Norge. Vi mener også at statlige selskap som har skiftet driftsform, fortrinnsvis til aksjeselskap, skal være unntatt fra reguleringene i målloven. For å konkludere: Det er klart at Fremskrittspartiet går imot alle tiltak som har til hensikt å øke omfanget av en målform ved hjelp av lovregulering. Vi mener tjenestemenn i statlige organer skal kunne benytte den målform som faller dem naturlig. Henvendelser til en etat på bokmål skal kunne besvares på nynorsk hvis det er tjenestemannens målform, og omvendt. Jeg vil med dette ta opp de forslag som Fremskrittspartiet har i innstillingen.