Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-15:
Politiske moteord og begreper har en tendens til å være mer forvirrende enn veiledende. Oslopakke 2 er et slikt eksempel. Det er nemlig verken en pakke eller noe spesielt rettet mot Oslo, slik det nå foreligger. Det er mulig det kan bli en pakke, det er mulig det kan bli mer på Oslo, men slik er det iallfall ikke nå. Jeg skjønner at man i distriktene kan ha problemer med å se behovet for en milliardpakke til Oslo, hvis det var slik å forstå. Men de fleste som skal bruke kollektivsatsingene her, altså dobbeltsporene Skøyen–Asker og Oslo–Ski, vil ikke være oslofolk. Det er faktisk et nasjonalt anliggende å ha jernbane som fører inn til hovedstaden. Jeg vet ikke noe sted hvor det defineres som en lokal sak. Det er en nasjonal sak. Så kan man si at en videreutbygging av T-baneringen i Oslo er i Oslo. Når det ikke er en pakke, er det fordi de pakkene folk flest får, får man vanligvis ved en avslutning eller på en bursdag f.eks. Men vi her i salen anses vel ikke som folk flest. Det følger ingen forpliktelse med pakken. Her er det faktisk slik at pakken er uten ende og uten konklusjon. Det er ikke fire sider på den, og den er ikke pakket inn. Man kan si det sånn: Dette er – hvis man skal bruke et velvillig begrep – en delvis plan for en del kollektivprosjekter, og så må man nå åpne for betalingen. Saksordfører sa det egentlig veldig godt selv, nemlig at den virkelige, reelle runden – jeg gjentar uttrykket den virkelige, reelle runden – og virkelig og reell er det samme, så han sa det til og med dobbelt opp – kommer når vi skal behandle Nasjonal transportplan. Det er jo helt rett. Da vil man, som Høyre påpeker i innstillingen, forhåpentligvis konkludere når det gjelder hvilke prosjekter, endelig kostnadsramme, statlig bidrag, lokale bidrag, brukerbidrag, og kanskje ha avsluttet utredningene. Det siste er jo å håpe. Det å utrede etter at prosjektene er vedtatt i Stortinget, er ikke noe anbefalelsesverdig. I samferdselssektoren har det kostet milliarder. La oss håpe det da kan ligne en pakke, for Oslo, Akershus og resten av landet – altså en kollektiv- og samferdselspakke. Det er begrunnelsen for at Høyre i innstillingen sier at det egentlig ikke er nødvendig å behandle dette nå, men det er blitt en slags politisk symbolsak å haste. Oslo, som skal innkreve penger fra bilistene, sier at en slik innkreving av økte satser ikke vil starte før man er forvisset om statens bidrag, og forvisset om statens bidrag er man ikke før Stortinget har vedtatt dette. Det siste baserer seg på byrådens uttalelser. Slik sett hadde det ikke hastet, men det er greit å få det på plass på et vis, men virkelig «på plass» – som saksordfører så godt sa – kommer det ikke før til høsten. En liten runde også til saksordfører, representanten Myrli, fra Akershus: Når man bruker uttrykket bomringen «rundt» Oslo, vil jeg anbefale nærmere åstedsbefaring. Den står i Oslo. Det er en ganske stor forskjell, fordi det er faktisk en del av denne byens befolkning som er av den oppfatning at betaling for lokaltrafikk ikke er en riktig måte å betale for bl.a. kollektivsatsinger i andre fylker på. Slik kan det føles. Jeg tror man også hadde følt det slik om vi hadde satt opp en bom i representantens hjemkommune, midt i kommunen, f.eks. mellom svømmehallen og barnehagen, og man hadde innkrevd en slags avgift for en T-banesatsing i Oslo. Man hadde nok følt det litt fremmed, særlig om vi sa at bomringen stod rundt vedkommende kommune. Et lite ord til slutt også til statsråden: Man har jo rett når man sier at ikke alle veiprosjektene er avsluttet. Her innkrever man penger fra bilistene for å finansiere veiavlastende tiltak. Jeg tror det er ganske viktig på lengre sikt overfor bilister og borgere i sin alminnelighet at man kan se en viss sammenheng mellom det man betaler for, og det man får igjen. Derfor vil jeg anbefale at man også i det videre løpet av det som nå kalles Oslopakke 2, ser på tunnelprosjekter som ikke er avsluttet. Statsråden vil også være vel kjent med behovet for å skaffe tomt for en ikke ennå herværende operabygning. Den krever en ekstraordinær veisatsing. Jeg sier ekstraordinær fordi den vel ikke normalt samfunnsøkonomisk går inn i prioriteringen, men er nødvendiggjort av andre behov. Og stortingsflertallet for det tilhører statsråden og hans parti. Til slutt vil jeg også peke på veiprosjekter i Oslopakke 1 som ikke er fullført, som er tatt ut, og som i dag er en hemsko for miljøet og trafikken. I tillegg vil jeg peke på nye veiprosjekter som har betydelig samfunnsøkonomisk nytte og gir store miljøgevinster – Oslo Vest, Mosseveien og ut av Oslo Vest, for å si det kort.