Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-04-05:
Noen typer saker er velegnet til å produsere motsetninger mellom det sentrale byråkrati og maktapparat og Distrikts-Norge. Motorisert ferdsel i utmark er en av de beste i så henseende. Departementet behandler saken som om man tror at enhver beboer ute i Distrikts-Norge elsker hestekrefter og bråkende motorer og vil slippe dette helt fritt om ikke en eller annen fredselskende sentralt plassert byråkrat holder sin beskyttende hånd over utviklingen og beskytter Distrikts-Norge mot seg selv. Motorisert ferdsel må være en av de sakene som sier mest om regjeringens handlingslammelse. Større lokal frihet ville være en tillitsgest til Distrikts-Norge i en sak som neppe kan sies å være av vital karakter for landet, men som betyr ganske mye for en del av Distrikts-Norge. Flere distriktsforankrede politikere i alle regjeringspartier har kommet med klare synspunkter på at her må myndighet delegeres lokalt. Men det blir med praten. Har man glemt at tillit avler ansvar, og at mistillit og unødige reguleringer stimulerer til å bryte påleggene? Det burde være barnelærdom, men synes helt glemt i dagens regjering – dessverre. Dette er en type forvaltning og ansvar som det lokale demokrati vil forvalte på en utmerket måte. Forsøksprosjektet som ble startet av Børge Brende, som flere har vært inne på, viser nettopp det. Ved å få ansvar lokalt får man også legitimitet lokalt. Uten legitimitet lokalt vil en politikk, reguleringer og et lovverk bli undergravd. Ulovlig kjøring og de mange konfliktene rundt motorisert ferdsel understreker akkurat det. Statsråden bør legge seg det på minne i mange sammenhenger. De lokale forsøkene viser jo nettopp at man gjennom å delegere myndighet lokalt, slik som saksordføreren sa, får mindre ulovlig kjøring, mer taxi- og turistkjøring, mindre kjøring i sårbart terreng, bedre kommunal planlegging, og det utvikles en selvdisiplin i motormiljøene. Man får i tillegg en aktiv debatt lokalt om hvordan man skal håndtere dette. Da skapes legitimitet. Det er jo også det vi ønsker. Dette skal ikke slippes fritt. Tvert imot dokumenterer prøveprosjektet at ikke alle kommuner åpnet for motorisert ferdsel engang da man fikk friheten. Sirdal har ikke åpnet for traseer. Vi får et større mangfold – ja. Motorisert ferdsel i utmark skal imidlertid skje innenfor ansvarlige rammer, og det viser jo nettopp kommunenes måte å behandle dette på. Jeg kommer fra grensestrøkene mot Sverige. I min kommune har man ønsket å lage en led som snøscooterfolket kan følge for å komme til Sverige. Rekreasjon og turisme ville kunne få litt drahjelp. Men alt stoppes. I tillegg har man bøtelagt snøscootermiljøet for å benytte en brøytet vei for å kjøre noen hundre meter til svenskegrensen. Folk rister på hodet. Vi har flere eksempler i fylket. I Åmot har man lenge ønsket å etablere et offroadsenter der bilentusiaster kunne utfolde seg. Åmot er som kjent landets forsvarskommune. Store deler av kommunen er benyttet til skytefelt. Kommunen har derfor også regulert et i skytefeltsammenheng lite område som ligger mellom de to skytefeltene til offroadformål, men får nei. Kommunen kan ikke selge ro og fred, slik departementet synes å tro at hele Distrikts-Norge skal leve av. De kunne ha plassert motorisert ferdsel inn i et miljø der et slikt senter umulig kunne forstyrre særlig mye annet, men får nei. Til Eirin Sund: Hun leter etter balansen. Disse to sakene kan neppe synes å representere noen som helst balanse. Det er en massiv overstyring av lokale ønsker som skjer. At ikke Senterpartiet har klart å løse opp i denne saken i løpet av perioden, må være flaut. Det å kunne forvalte sin egen utmark, sine egne verdier, står mye av Distrikts-Norge nært. Senterpartiet har vel ikke helt forlatt det. Ved å kreve at det skal skje innenfor noen nasjonale rammer og stimulere til lokal debatt vil dette skje på en god måte som skaper legitimitet. Jeg tar med dette opp de forslag Høyre fremmer i innstillingen.