Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-05-08:
Venstre støtter Fremskrittspartiets forslag om en energipolitisk handlingsplan. Men jeg har lyst til å reflektere litt rundt den begrunnelse og den situasjonsbeskrivelse som Fremskrittspartiet gir, fordi jeg mener det ikke er en rett beskrivelse. Torbjørn Andersen sier at en de fleste år er avhengig av importert kullkraft i Norge. Situasjonen er den at dette varierer sterkt fra år til år, og at en mange år har et stort eksportoverskudd. En kan stille spørsmål om hvor relevant betegnelsen «normalår», som ofte brukes som fasit, er for å beskrive situasjonen. Men selv om bildet er mer nyansert enn slik som Torbjørn Andersen beskriver det, er det rett at det er et stort potensial når det gjelder både produksjon og energieffektivisering, som ikke er tatt i bruk på en god nok måte. Så spør Torbjørn Andersen: Hvorfor er det slik? Jeg tror det hovedsakelig er to grunner til det. For det første har ikke politiske myndigheter vært offensive nok verken når det gjelder fornybar energiproduksjon, eller når det gjelder å ta ut sparepotensialet. Det andre er det åpenbare faktum at vi i Norge har vært i den heldige situasjonen at vi over lang tid har hatt lav pris på energiressursene, noe som har gjort at det ikke har vært lønnsomt nok verken å spare eller å lage ny produksjon. Jeg tror det er nødvendig å ha et slikt virkelighetsbilde foran seg for å kunne lage den handlingsplanen eller de tiltakene som trengs. Venstre har altså sagt at vi ønsker en energipolitisk handlingsplan. En av grunnene til det er at det vil gi Regjeringen anledning til å rydde opp i intern uenighet og presentere sin helhetlige politikk på dette området. Det er nødvendig, for det er et område som i altfor stor grad preges av at ting gjøres stykkevis og delt. Og det hadde vært en god anledning til å få fremmet tiltak både på kort sikt og på lang sikt og få forankret det gjennom en behandling i Stortinget. Jeg er forundret over at regjeringspartiene begrunner at en ikke har behov for en energipolitisk handlingsplan, med at en har Soria Moria-erklæringen. Det mener jeg med respekt å melde er et utilstrekkelig dokument når det gjelder de utfordringene vi står overfor. En av de utfordringene vi står overfor, er å få samsvar mellom det vi sier vi skal gjøre, og det vi faktisk gjør, når det gjelder fornybar energiproduksjon. Jeg hører at Erling Sande lar seg begeistre over at en nå har gjenopptatt forhandlinger med Sverige om grønne sertifikat. Ja, men det triste er jo at det har gått flere år hvor dette stod i stampe, fordi Regjeringen skrotet den løsningen. Men de gikk med på det igjen i forbindelse med klimaforhandlingene i Stortinget. Jeg tror også det er viktig å få en helhetlig plan når det gjelder marin energiproduksjon. Der sa Stortinget nei til Venstres forslag om å lage en slik nasjonal strategi. Derfor er det positivt at dette igjen har kommet inn i forbindelse med klimaforhandlingene. Jeg har også veldig sterkt behov for å understreke det store potensialet som er knyttet til energieffektivisering og enøk-arbeidet. De nye kilowatt-timene som vi sparer inn, er ikke bare de som er lettest å skaffe, det er også de som åpenbart har minst negativ miljøeffekt. Norge er i den gunstige stillingen at hvis vi kombinerer de utviklingstrekkene internasjonalt som gjør en rein energiproduksjon mer konkurransekraftig, med det store potensialet vi har, så kan vi bli en stor eksportør av rein energi. Men det vil også i framtiden være store svingninger i hvor mye som eksporteres og importeres, i en nasjon som har en så stor del av sin produksjon knyttet til vannkraften - der det varierer naturligvis fra år til år hvor mye en kan levere.