Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2013-02-14:
La også meg få takke utenriksministeren for en interessant og innsiktsfull redegjørelse. I Fremskrittspartiet deler vi i hovedsak utenriksministerens vurdering av situasjonen i Afrika når han innrømmer at det er økonomiske reformer og økt politisk stabilitet som har drevet frem den imponerende økonomiske veksten som vi nå ser i flere og flere afrikanske land. Når han også erkjenner at handel er viktigere enn bistand, noe som ble gjentatt nå i replikkrunden, innebærer dette i virkeligheten en drabelig kritikk av måten u-hjelpen har vært drevet på de siste 50–60 årene, og en anerkjennelse av Fremskrittspartiets utviklings- og bistandspolitikk. Takk for det! Det er fint at vi har innvilget de minst utviklede landene tollfrihet, men jeg forstår godt at afrikanere finner det urimelig at når et land tar steget opp og blir et mellominntektsland, så bygger Norge tollbarrierene opp igjen. Nå er tiden inne for også å innvilge mellominntektslandene tollfrihet. La dette være en utfordring til regjeringen. Utenriksministeren var også inne på situasjonen i Colombia. Landet har i snart 50 år blitt herjet av terrororganisasjonen FARC, som tidvis har kontrollert opptil en tredjedel av landets territorium. FARC lever av kidnapping, utpressing, narkotikahandel, prostitusjon og kvegtyverier. Når utenriksministeren sier at det er «Colombias regjering og FARC som bærer hovedansvaret for å finne en forhandlet løsning», kan han lett bli misforstått. Vi har å gjøre med en lovlig regjering og en terrororganisasjon – FARC representerer ingen. FARC har ingen konstitusjonelle rettigheter og ingen legitime krav. Norge har slått seg sammen med Cuba for såkalt å forhandle med de såkalte partene. Det gjør ikke saken noe bedre. Cuba er et av de få gjenværende vaskeekte kommunistiske diktaturene med totalt fravær av menneskerettigheter og demokrati, og de er FARC-terroristenes beste venner. Her er regjeringen på feil spor. FARC og Cubas kommunistregime er ikke våre venner. FARC og Cubas kommunistregime står for det stikk motsatte av de verdiene og de prinsippene som vi holder høyt. La meg også føye meg inn i rekken av dem som støtter regjeringens arbeid for en stadig sterkere vektlegging av suverenitetshevdelse og ressursforvaltning i nordområdene, og et stadig tettere norsk-russisk samarbeid her. Hensynet til norske oppgaver i nordområdene må nødvendigvis få konsekvenser for norsk forsvarspolitikk – og har allerede hatt det. Bare for å nevne noe: Luftforsvarets fremtidige F-35 jagerfly vil sammen med imponerende sjøstridskrefter bestående av topp moderne fregatter og korvetter, Kystvaktens fartøyer og 14 nye NH90-helikoptre – etter hvert som de blir levert – være ypperlige redskaper for å ivareta norske interesser i nordområdene. Her ser vi også at det norske forsvaret i kanskje større og større grad får betydning for norsk dagligdags utenrikspolitikk. Så noen ord om europapolitikken. EU vil i tiden fremover bare få enda større betydning for norsk eksportindustri, olje og gass inkludert. EØS-avtalen gir oss tilgang til et marked med mer enn en halv milliard forbrukere. Europeiske bilister og gassabonnenter pøser hver eneste dag hundrevis av millioner kroner inn i norsk økonomi. Mesteparten av norsk fiskeeksport havner i europeiske magesekker. Derfor blir EØS-avtalen bare mer og mer viktig for norsk økonomi. Som vi var inne på i replikkrunden, har Arbeiderpartiet valgt å alliere seg med to politiske partier som begge ønsker å si opp EØS-avtalen – uten å ha et klart alternativ. Det er for meg uforståelig, men det er heldigvis ikke mitt problem. Vi får se hvordan det går ved valget til høsten, men vi har i hvert fall et alternativ til den sittende regjering, et alternativ som består av fire partier som er enige om å videreføre EØS-avtalen. Dette er den siste generelle utenrikspolitiske debatten i Stortinget i denne perioden. Det er stor grad av enighet, og vi får håpe at det fortsetter også etter stortingsvalget – uansett utfall.