Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-12-17:
I likhet med flere her har jeg ikke noe problem med å takke interpellanten for å ha tatt opp et av de viktigste elementene i vårt demokrati, nemlig ytringsfriheten. Jeg slutter meg til det som har blitt sagt om at det burde ha vært flere i denne salen for å debattere dette viktige temaet. Det har i enkelte av politiaksjonene vi har sett den siste tiden, vært representanter hvis parti er her i salen til daglig, som har gått langt i å kalle politiet fascister. Det synes jeg er forstemmende. Denne debatten bringer meg inn på, siden det er noen som ikke liker ytringer, debatten om Unge Venstre og «Legalize it»-kampanjen rett før valget i høst. Det var en kampanje der politiet grep inn ved enkelte situasjoner, og der skoleledelsen nektet et anerkjent politisk parti, en ungdomsbevegelse, å publisere materiale der de ga uttrykk for et spesielt politisk grep for å få ned rusbruken i landet og få rusbruken under kontroll. Det sies at ytringsfriheten er absolutt, som man har vært inne på her flere ganger. Det er den åpenbart ikke. Det dreier seg ikke bare om forbud mot hatefulle ytringer. Det dreier seg om forbud mot oppfordring til vold, det dreier seg om forbud mot ærekrenkelser – om privatlivets fred, særlig, selv om ærekrenkelse riktignok ikke lenger er tatt inn i straffeloven – men også om bestemmelser om opphavsrett og retten til eget bilde. Det dreier seg altså om at det er kloke og dumme ytringer i dette samfunnet – det kan vi ikke komme bort fra. Jeg betrakter SIANs handlinger i den situasjonen det henvises til her, som ikke spesielt kloke. Det egner seg til å hausse opp en stemning, som jeg synes det er forkastelig at noen tar til orde for. Jeg syntes det var ille å oppdage hvordan voksne mennesker kan ytre seg på denne måten. Det dreier seg altså om praksis når det gjelder ytringer, og det er et langt mer interessant felt. Er det f.eks. greit at embetspersoner, ansatt i statens ytre og indre etat, uttrykker sin personlige mening om et spørsmål som er til politisk behandling – f.eks. politidirektøren, som i en kronikk advarte mot følgene av en reform, altså rusreformen, som er vedtatt i Stortinget, men der juridiske detaljer legges fram for offentligheten om to dager? Jeg finner dette høyst spesielt. Jeg kan ikke se at dette har forekommet så lenge jeg har fulgt norsk politikk. Dette dreier seg altså ikke om ytringsrett, men heller om kloke og ukloke handlinger. Og jeg mener vi må ta høyde for at det er en form for presedens som er skapt her, kanskje, men som jeg finner vanskelig å akseptere som god forvaltningsskikk. Vi har altså spørsmålet om rettigheter. Vi har spørsmålet om etiske holdninger, som ikke fanges opp av jussen, men som fanges opp av etikken. Og så dreier det seg om ytringer innenfor god og dårlig forvaltningsskikk. For eksempel vet man her i huset at man ikke ytrer seg om komitébehandlinger når det gjelder andre partiers holdninger og synspunkter som kommer fram i komitébehandlingen. Det er en form for ytringsbegrensning, som jeg har stor sans for. Med all forståelse for at statsråden ikke er forberedt på dette spørsmålet, våger jeg meg likevel på å uteske hans synspunkter på hvorvidt uttalelsen fra politidirektøren – for meg en problematisk handlemåte – er i samsvar med god forvaltningsskikk, slik han ser det, og derfor innenfor politidirektørens ytringsdomene, jeg sier altså ikke ytringsrett. Hva synes i det hele tatt statsråden om en slik praksis?