Carsten Dybevig (Høyre), 2003-06-10:
Ingenting er mer forfeilet enn et sitat fra den store kulturrevolusjonen i det kommunistiske Kina på 1960-tallet som fastslo: «Far står deg nær, mor står deg nær, men ingen står deg så nær som formann Mao». Hva er det viktigste for et barn i oppveksten? Det er de trygge og sosiale oppvekstvilkår en solid familie kan gi. Ingenting kan erstatte dette. Hjemmets trygge rammer skaper grobunn for et sunt utgangspunkt for en gradvis selvstendiggjøring av et barnesinn. Mor og far, og ingen andre, er de som har best forutsetninger for å vite barnets beste. I en stadig mer foranderlig verden, og kommunikativ verden, overøses barn med mengdevis av usensurerte impulser. TV, mobiltelefoner, Internett, blader og aviser massakrerer barnets sinn med usortert informasjon. Evnen til å håndtere disse impulsene er avhengig av barnets utvikling, av foreldrenes bevissthet, av omgivelsene rundt, som skolen og kameratflokken. Også økt institusjonalisering, kommersialisme, globalisering, endringer i familiestrukturer i tillegg til en overflod av informasjon former oppvekstterrenget. Bare for noen dager siden leste vi i Dagbladet om en undersøkelse som viste barn og ungdoms farlige nettvennskap, som gir seg utslag i at tusenvis av barn møter fremmede i skjul etter kontakt via Internett. Tusen norske barn kan på denne måten ha blitt utsatt for verbale eller fysiske overgrep. Det finnes heldigvis flere fellende dommer mot eldre gjerningsmenn som seksuelt har forgrepet seg mot barn. Dessverre er det langt flere saker som aldri blir oppdaget. Fra en dom i Frostating lagmannsrett i februar 2001 påpekes det: «I denne saken har man fått illustrert hvor lett det er å etablere kontakt over pratekanaler på internett mellom nysgjerrige, utprøvende mindreårige og andre som søker «seksualpartnere»». Hvem er det som har den største muligheten til å rettlede sine barn i bruk av f.eks. Internett? Ingen står nærere sine barn enn mor og far. Deres årvåkenhet blir avgjørende for hvordan barn takler skiftende impulser fra omverdenen. Produksjon av barnepornografisk materiale, som nå vurderes som seksuelle overgrep, blir nå straffbart etter de vanlige sedelighetsreglene. Domstolene har den siste tiden skjerpet straffenivået i denne type saker, i tråd med tidligere signaler Stortinget har gitt. Dessverre er det slik at den øvre del av strafferammen ikke tas tilstrekkelig i bruk. Behovet for politisk å fastsette nedre strafferammer øker i takt med domstolenes manglende benyttelse av det øvre sjiktet i strafferammen. Fraværet av nedre strafferammer skal gi domstolene en skjønnsmessig mulighet i noen saker, men ikke i alle, til å vurdere hver enkelt sak i forhold til hele strafferammen. Imidlertid er overgrep mot barn ytterst alvorlig og vil prege et menneske hele livet. I forbindelse med skjerpede straffebestemmelser vedrørende organisert kriminalitet vil f.eks. pedofile nettverk kunne bli dekket av forbundsbestemmelsen i straffeloven, dvs. en økt strafferamme. Politiet må gå aktivt inn i arbeidet med å avdekke og bekjempe barnepornografi på Internett. Om politiets etterforskningsarbeid systematiseres og styrkes, samtidig som etterforskningsmetodene og dataverktøyene revideres, vil mulighetene til å forhindre overgrep og avdekke gjerningspersoner øke. Et alvorlig dilemma er norske domstolers kompetansenivå, eller forskjellige krav til bevisbyrde, avhengig av sakstype. Selv om et overgrep ikke har tilstrekkelig byrde av bevis til en fellende strafferettslig dom, påvirker en strafferettslig dom utfallet av en sivilrettslig dom, selv om kravet som stilles til bevisbyrden, er annerledes. Barneombudet har tidligere kritisert spesielt politikerne for ikke å gjøre festtalene om til praktisk politikk. Barn bør være en betydningsfull premissleverandør for politiske beslutninger. Inkorporeringen av Barnekonvensjonen i norsk lov vil gi barns rettigheter samlet sett større status. Norge som en internasjonal pådriver i menneskerettighetsspørsmål vil få større troverdighet også i andre spørsmål. Ingenting kan erstatte trygge oppvekstvilkår. I Sarpsborg har politiet og forskjellige kommunale etater forpliktet seg til et samarbeid for å forebygge ungdomskriminalitet. Erfaringene er svært gode og nærmest oppsiktsvekkende. Tidligere har mye av det forebyggende arbeidet gått ut på å ha en egen strategi mot dem som kan tenkes å begå eller å ha begått et lovbrudd. Erfaringer fra Sarpsborg når det gjelder en slik strategi, avslørte at de utplukkede personer betraktet dette som en honnør og ble opplevd av andre som et statussymbol i vennegjengen. Den nye strategien går ut på å fokusere på rammebetingelsene for den kriminelle handling. Særlig fokusering på å gjenerobre det offentlige rom av ikke kriminell ungdom og problemungdom, økt sosial kontroll i skolen, fritiden og familien, det å gjøre ungdomsmiljøene gjennomsiktige og samtidig bygge relasjoner mellom de positive krefter i nærmiljøet var noen av ingrediensene. Trygge oppvekstvilkår blir ikke en realitet ene og alene med et styrket lovverk for barn. Det er innsatsen i nærmiljøet og samspillet mellom aktørene som på lang sikt vil avgjøre om vi lykkes med å gi bedre oppvekstvilkår for barn.