Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-03-28:
Den nye apotekloven har sine aner i regjeringen Harlem Brundtland, som på midten av 1990-tallet satte organiseringen av legemiddelmarkedet i fokus, bl.a. gjennom oppnevningen av det såkalte Strøm-utvalget. Deregulering av apotekvesenet er blant de av Strøm-utvalgets tilrådinger som Bondevik-regjeringen fulgte opp overfor Stortinget. Jeg konstaterer at forslaget til ny apoteklov har samlet bred støtte i komiteen. Det ligger med andre ord en bred politisk enighet til grunn for den foreslåtte apotekreformen – en reform som det er historiske dimensjoner over. Helt siden 1600-tallet har det vært begrensninger i adgangen til å etablere og eie apotek for andre enn farmasøyter. Når andre grupper nå slipper til på eiersiden, og adgangen til å etablere apotek blir friere, er dette et uttrykk for et nyere syn på bruk av statlige reguleringer for å nå helsepolitiske mål. Apotekvesenets viktigste oppgave er å bidra til god tilgang på legemidler under forhold som ivaretar hensynet til sikkerhet, kvalitet og tilgjengelighet. Dette er helsepolitiske mål som kan nås gjennom andre og mindre markedsinngripende virkemidler enn gjennom statlige reguleringer og begrensninger i eierskaps- og etableringspolitikken for apotek. Målene kan nås gjennom klare faglige krav til apotekdrift i loven selv, i forskriftsverket og i konsesjonsvilkårene, samt gjennom oppfølging fra myndighetenes side for å sikre at de faglige kravene blir overholdt i praksis. Dagens apotekvesen er generelt av høy standard. Jeg forventer at det faglige nivået i apotekvesenet blir opprettholdt på minst like høyt nivå fremover. Jeg vil bidra til dette ved å fastsette et forskriftsverk med tydeligere og om nødvendig strengere faglige krav samt ved et forsterket apotektilsyn. For apoteknæringen representerer den nye apotekloven mange muligheter. Kravet om at apotek skal eies personlig i enkeltpersonsforetak, er forlatt, slik at den enkelte apotekeier heretter vil stå fritt til å velge den eierform som passer best. Dette åpner for selskapsdannelser og for kjededannelser i apoteknæringen, og dermed for nye eierformer, nye eiere og ny kompetanse. Den tendens vi allerede har sett til integrasjon på eiersiden mellom apotek og grossistledd, bærer bud om en utvikling mot økt kjøpermakt i forhold til legemiddelprodusentene. Dette er en viktig utvikling mot et mer balansert legemiddelmarked og gir på lengre sikt bedre muligheter for et lavere prisnivå på legemidler. På detaljistnivået innebærer apotekreformen et sterkere og mer effektivt distribusjonsledd i legemiddelmarkedet, med gode muligheter for mer effektiv ressursutnyttelse. Dereguleringen av apotekvesenet vil på denne bakgrunn tjene både det offentliges og brukernes interesser. Brukerne må kunne forvente bedre service på apotek gjennom kortere ventetid, bedre informasjon og et bredere tilbud av farmasøytiske tjenester. Etter hvert må det også kunne forventes lavere priser på en del tjenester og produkter som selges fra apotek. Bak disse forventningene til reformen ligger det en forutsetning om konkurranse i apoteknæringen. Frem til i dag har det i realiteten ikke vært priskonkurranse mellom apotek. Konsentrasjonstendenser i den senere tid kan tyde på motkrefter mot konkurranse også i fremtiden. Jeg finner en eventuell posisjonering med et slikt formål uheldig, og deler i så måte den bekymring som er kommet til uttrykk fra komiteen. Konkurransemyndighetene er imidlertid oppmerksom på situasjonen i dagens apotekmarked. Konkurransetilsynet følger utviklingen nøye og vil om nødvendig gå inn med tiltak for å sikre konkurransen. I egenskap av konsesjonsmyndighet etter både den någjeldende og den nye apotekloven vil departementet dessuten legge forholdene til rette for nye aktører og videre bidra til at etablerte aktører ikke hindrer konkurranse. Myndighetenes særlige interesse i legemiddelmarkedet har ikke minst sin bakgrunn i de meget store beløp som ytes over trygdebudsjettet til legemiddelrefusjoner. Dette er vel anvendte trygdemidler, gitt at de helsemessige gevinster står i et rimelig forhold til ressursbruken. Utviklingen av nye legemidler og bedre kunnskap om effekten av gamle legemidler tilsier jevnlige evalueringer av blåreseptordningen. En mest mulig effektiv forvaltning av blåreseptordningen er blant de viktigste målsettinger for en ny statlig legemiddelforvaltning. Dette vil jeg orientere Stortinget om senere, i første omgang i revidert nasjonalbudsjett 2000.