Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-05-29:
La meg prøve å tegne et litt lysere bilde – om at det faktisk skjer mye, koordinert, planlagt, men ikke nødvendigvis i tråd med en femårsplan, som blir rigid. Jeg var for et par uker siden på Jernbaneskolen. Jeg fikk demonstrert hvordan jernbanen tar i bruk droner som skal brukes til overvåking av skinnegangen. Jeg ble presentert for hvordan det jobbes med målere som skal sjekke strømforbruket på ulike sporveksler, for å kunne se om det er avvik fra det som er normalt, nettopp for å kunne se om problemer oppstår – eller er på vei til å oppstå – og hvordan en utvikler droner som kan reise ut for å smøre sporveksler hvis de opplever at ting ikke er som de skal. Det jobbes koordinert med dette. Men jeg tror ikke nødvendigvis det er hensiktsmessig at vi skal ha ett stort dokument som skal ta med seg alt som er tenkelig i alle byer, og lage det til en rigid plan. I en utvikling som er rivende, slik som nå, der det ikke bare er en stor kapitalmakt som skal være driver, men alt det som skjer i hodene våre, er vi ikke avhengig av å ha mye penger for å ha en god idé som kan utvikles. Da er det viktig at vi har en dynamisk tilnærming fra samfunnet til dette, og heller sørger for at vi kikker på mange ulike områder, kontinuerlig, hele veien, og lærer av hverandre. I det ligger det at vi ikke skal ha en femårsplan, og at det på det nåværende tidspunkt er vanskelig å lage en nasjonal strategi som favner alt. Men det er viktig at regjeringen er bevisst på disse mulighetene, er med på å stimulere innenfor de ulike sektorene og sørger for at folk snakker sammen. Der mener jeg vi leverer. Det å ha det kontinuerlige arbeidet og det å skape den bredden når det gjelder både samferdselsområdet, helsevesenet, skolen og offentlig sektor, er viktig. Jeg kan minne om at statsministeren har et digitaliseringsutvalg som møtes relativt ofte og har hatt ulike temaer på agendaen. Innenfor det har vi også et eget transport- og mobilitetsutvalg i Samferdselsdepartementet, som går enda mer i dybden på dette, der det er mange personer fra ulike deler av norsk offentlighet og offentlige etater, for at vi skal kunne snakke godt sammen. Det er viktig at vi både ser på hva slags teknologi som kan utvikles, hvordan vi kan levere bedre tjenester fra det offentlige, hvordan vi kan gjøre oss mer servicetilgjengelige, og også hvordan vi kan sørge for at privat sektor har incentiv til å utvikle, til å ta risiko og til å kommersialisere. Da er det viktig at vi har et næringsliv med kapital, at vi har støtteordninger fra staten som stimulerer en utvikling, men som ikke gjør at staten skal sitte og styre og bestemme. Og det er viktig at vi bygger en infrastruktur fra bunnen. Det er en del av den oppgaven som vi gjør, som vi snakker om sammen, og som vi ser resultatene av. Norge er blant de landene i verden som er lengst framme på området digital infrastruktur, både når det gjelder mobiltelefoni, og når det gjelder bredbånd. Det er ganske godt gjort, tatt i betraktning hvor stort areal vi har, og hvor relativt få folk det er til å dele på kostnadene. De fleste undersøkelser viser at det bare er Sør-Korea som ligger lenger framme enn oss når det gjelder å ha et godt fungerende bredbåndsnett. Det mener jeg vi skal være stolte av. Og mens mange andre land opplever en reduksjon i investeringene i den digitale infrastrukturen, opplever vi en økning når det gjelder bredbånd. Det er bra, og det viser at næringslivet stoler på oss – i den retningen det går. Når vi ser på hva staten holder på med å levere, mener vi også det illustrerer at noe av den negative tilnærmingen som kom her, ikke er riktig. Vi holder nå på å ferdigstille en egen strategi fra Samferdselsdepartementet, som går på hvordan vi skal håndtere store datamengder. Det kommer fra Samferdselsdepartementet fordi det er der Nasjonal kommunikasjonsmyndighet ligger. Vi ser på hvordan jernbanens billettsystem, som før lå konsentrert under NSB og kun servet dem, nå har blitt til Entur, som server hele kollektivbransjen – igjen et tegn på at vi løfter opp og leverer bedre tjenester uten at det er en strategi som går på alt som skjer i byene. Vi ser på hvordan vi nå har konkurranse ute om smart transport, med 100 mill. kr i potten, nettopp for å stimulere fylkene til å jobbe sammen med næringsliv og akademia for å løse små og store problemer og kunne få penger. Vi har også ulike ordninger innenfor PILOT-E og Pilot-T, som nå deler ut penger for nettopp å stimulere til samhandling. Så sent som i går var jeg ute med Innovasjon Norge på det som er kalt Innovasjonspartnerskap – for å sørge for at ulike aktører, private og offentlige, jobber sammen om å løse ting. Det skjer så mye så raskt her at hvis vi lager én nasjonal strategi for alt som skal skje i smarte byer, kommer den strategien alltid til å være utdatert. Der vi er nå, er det viktig at vi klarer å være mikrofokusert, samtidig som vi har et makrobilde. Det har regjeringen, men vi må ikke belemre oss med mer byråkrati enn nødvendig hvis vi skal vinne dette kappløpet.