Olemic Thommessen (Høyre), 2004-04-01:
Arbeidet med kulturmeldingen har vært en omfattende prosess. Meldingen omfatter hele det sentrale kulturområdet, inklusiv alle kunstarter. Departementet har gjort et grundig arbeid, der det har vært omfattende kontakt med kulturlivets aktører, ikke minst i forbindelse med flere utredninger på enkeltområder, eksempelvis opera og teater. Forventningene i kulturlivet har vært formidable. Komiteen hadde vel 60 instanser til høring, og de enkelte partigruppene har hver for seg hatt betydelig kontakt med organisasjoner og enkeltpersoner som har hatt mye på hjertet. Dette har vært en god prosess, der mange problemstillinger har kommet opp, og så legger da også komiteen frem en relativt omfattende innstilling for Stortinget. Det vil føre for langt å beskrive komiteens prioriteringer på de enkelte områder. Jeg forutsetter at det enkelte parti selv vil beskrive sine prioriteringer og sitt politiske ståsted i debatten. La meg derfor bare konstatere at Regjeringen i alle hovedtrekk har fått tilslutning til meldingen fra en klar majoritet i Stortinget. Høyres kulturpolitikk begynner hos enkeltmennesket. Den evne og mulighet den enkelte av oss har for å oppleve kultur, og for selv å delta, representerer grunnleggende verdier i våre liv. Vår kulturelle kompetanse gir oss evne til å forstå og leve oss inn i det samfunnet vi lever i. Styrken i vår kulturelle kompetanse gir rom for et mangfold i vår livsutfoldelse, og god kulturell kompetanse er det beste utgangspunktet for at vi hver fra vår post skal yte vårt beste til fellesskapet. Høy kulturell kompetanse er altså et sentralt kriterium for et godt samfunn der målet er kvalitet i alle ledd. Kunsten representerer sentrale arenaer for utviklingen av vår kulturelle kompetanse. Her finner vi arenaer for glede, bearbeidelse av følelser, samfunnskritikk, kreativt arbeid, lek med temaer til ettertanke og illustrasjon av alvorlige spørsmål vi også må nærme oss i våre virkelige liv. Kunsten spiller altså sentrale roller i vårt samfunn utover det rent underholdningsmessige. Dette gir oss et behov for å etterspørre hvilke kvaliteter vår tid krever. Kvalitet er et relativt begrep. Kvalitet kan ikke vedtas. Synliggjøringen av hva som er vår tids kvalitetskrav, må skje gjennom offentlig debatt og demokratiske prosesser der våre politiske prioriteringer er ett av flere elementer. Kvalitet er et krevende tema som jeg ikke her kan gå inn på i dets fulle bredde. La meg bare si at jeg er dypt uenig med dem som hevder at kvalitet ikke kan diskuteres, og at det ikke kan brukes som noe kriterium i politisk sammenheng. Selvsagt kan det det, og selvsagt bør vi tillegge en slik diskusjon om kvalitet stor vekt. Sett med Høyres øyne henger kvalitetskravet, praktisk politisk sett, nært sammen med behovet for mangfold. Høyre ønsker at de såkalte smale uttrykk også skal ha livets rett. Vi ønsker en bredde som gir frihet til utvikling og grunnlag for skapende prosesser langt utover kulturlivets vante krets. Vi ønsker at den kulturen som ikke først og fremst er tenkt som avslappende underholdning, også skal være tilgjengelig når vi trenger den. Vi ønsker nærvær av de kunstuttrykkene som får oss til å kjenne på uvante følelser, finne nye assosiasjoner og tenke de tankene vi ikke trodde var der. Mangfold er også en forutsetning for frihet. Kunstens frie stilling er etter Høyres mening et viktig element i vårt demokratiske system som en naturlig del av det vi legger i vår grunnleggende rett til ytringsfrihet. Reelt mangfold forutsetter bredde i finansiering, valgmuligheter og bredde blant aktuelle beslutningstakere. For Høyre er markedet en del av mangfoldet. Markedet avspeiler trender og bevegelser i befolkningen ingen andre kan fange opp. For Høyre er altså ikke markedet en fiende eller noe som aktivt forflater kulturen, slik de sosialistiske partiene ofte legger vekt på. Markedet er demokratisk, det representerer oss alle. Slik sett kan markedet ses som det kollektive innspill til kulturlivets mangfold. Men Høyre har alltid erkjent at markedet har sine klare begrensninger i forhold til viktige kulturpolitiske behov, kanskje særlig knyttet til kvalitet og mangfold. De kommersielle mekanismene virker marginaliserende på de deler av markedet som er små og lite lønnsomme. Høyre mener derfor det er viktig å bruke betydelige offentlige midler i kulturpolitikken, noe vi også vil gjøre i årene som kommer. Høyre støtter kulturmeldingens ambisjoner om betydelig økt offentlig engasjement og satsing på viktige områder. Men ensidig statlig finansiering kan også bety ensretting. Få kanaler med ensidig rekruttering kan gi kulturer der herskende smaksretninger og snevre oppfatninger av hva som er godt, og hva som er dårlig, får dominere. Når vi i årene som kommer, tar sikte på en økt offentlig innsats, bør vi ha et våkent øye i forhold til hvordan dette skal skje, og på hvilke måter vi også kan få private interessenter med. Skatteincentiver og fondsbaserte løsninger er eksempler på hva vi bør se nærmere på. Høyre vil også peke på kommunene som viktige aktører i forhold til mangfold. Kommunale politikere spiller en sentral rolle når det gjelder å ta tak i ildsjelene og stimulere fremveksten av prosjekter. Kulturengasjementet lokalt er stort, og Høyre er sikker på at lokale politikere vil sikre kulturgodene for sine innbyggere. Det tror man tydeligvis ikke i den sosialistiske leir. I ly av en angivelig dårlig kommuneøkonomi prøver de ytterligere å legge føringer på kommunene. Øremerking av statlige tilskudd, og nå ønsket om en kulturlov, er skritt i feil retning. Kommunepolitikerne trenger større tillit og ansvar, ikke mer styring. Kommune-Norge trenger færre lover og øremerkinger, ikke flere øremerkinger og en kulturlov attpå. Kulturmeldingen stadfester en ny kurs for norsk kulturlivs forhold til andre land og kulturer. Det er kanskje det viktigste perspektivet denne kulturmeldingen trekker opp. Nasjonsbyggingens epoke er over, og vi er nå i praksis allerede inne i en epoke som handler om kultursamarbeid uavhengig av landegrenser. Norske kunstnere søker de miljøene de mener de får best faglig utbytte av, uavhengig av hvilket land det er i. Dette er en positiv utvikling, og vi må i årene som kommer, gjøre et grundig arbeid for å stimulere kulturlivets internasjonale deltakelse. Globaliseringen gir oss et medansvar for at vi i verdenssamfunnet skal opparbeide et klima for fruktbare møter mellom kulturene. Historien har vist oss at dette ikke er noen selvfølge å få til. Men historien har også vist oss at de viktigste kulturelle fremskritt har skjedd nettopp der hvor kulturer møtes. Høyre mener det i dette arbeidet er viktig å hente erfaringer fra de aktørene i vårt land som i praksis arbeider internasjonalt. Samtidsfeltet gjør dette. Norsk nettverk for elektronisk kunst, Nettverk for scenekunst, mange av de frie gruppene, festivaler som Ultimafestivalen og Oktoberdans og flere med disse sitter på viktige erfaringer og har godt grunnlag for videre utvikling. Det som kjennetegner samtidsfeltet, er den praktiske erfaringen de har med seg. Internasjonalt arbeid må handle om å jobbe sammen, erfare sammen, ikke bare besøke hverandre. Office for Contemporary Art, OCA, er et godt eksempel på et slikt praktisk arbeid. Høyre har også stor entusiasme i forhold til Stavangers arbeid for å bli europeisk kulturhovedstad. Her har vi en god mulighet til å styrke viktige bånd til Europa, noe som er svært viktig for norske kulturmiljøer. Vi har med interesse merket oss hvordan også norske regioner styrker sitt kontaktnett inn mot det regionale kulturarbeidet innefor EU. Dette gir nye perspektiver også for en mer regional tenking innenfor norsk kulturpolitikk. For Høyre er dette en interessant diskusjon vi vil se i sammenheng med vårt arbeid for å styrke lokalsamfunnene i vårt land. Sett med Høyres øyne er det ikke noe motsetningsforhold mellom ønsket om en sterkere internasjonalisering og ønsket om å styrke arbeidet for å ta vare på vår kulturarv – snarere tvert imot. I den globaliserte verden er det et felles anliggende for menneskeheten å ta vare på jordens kulturelle mangfold. Det gir hvert land et særlig ansvar for nettopp dette. For Norges del er dette noe som styrker argumentene for ivaretakelsen av kulturarven vår. Høyre vil sette mye inn på at de forpliktelser som ble lagt ved den tidligere behandlingen av ABM-meldingen, altså meldingen om arkiv, bibliotek og museum, skal følges opp. Vi er godt tilfreds med den viljen til omstilling vi til nå har sett innenfor museumsfeltet, og vi ser frem til å ta tak i arkivene og bibliotekene. Høyre er også svært tilfreds med at en hel komite slutter opp om å ta et tak for håndverkstradisjonene i vårt land. Mange håndverk er truet av nedleggelse. Det er viktig å bedre rammevilkårene, slik at denne kunnskapen ikke forsvinner. Her må det et samlet grep til som ser utdanning, markedsadgang og dokumentasjon i sammenheng. Norsk håndverksutvikling bør stå sentralt i dette arbeidet. Denne kulturmeldingen tar for første gang inn Kirken som tema. Høyre hilser dette velkommen. Kirken har en sentral plass i vår kulturhistorie og er fortsatt en viktig arena for kunstneriske uttrykk. Kulturområdet har alltid vært et møte mellom børs og katedral. I dag representerer kulturbasert næring en av de sterkest voksende økonomiske sektorer i den vestlige verden. Dette vil bety nye politiske utfordringer i årene som kommer. Det å finne frem til smidige ordninger som fungerer både i forhold til markedet og i forhold til kulturpolitiske målsettinger, blir svært viktig. Om ikke lenge står vi eksempelvis oppe i viktige avgjørelser i forhold til bokbransjen, der bransjeavtale og fastpris blir tema. Høyre ser den sterkt økende gjensidige interessen mellom kultur og næringsliv som utfordrende og full av muligheter. Vi vil stimulere til økt samarbeid. Vi er overbevist om at både kulturlivet og næringslivet har mye å vinne på å høste ut kompetanse fra hverandre. Det må være et mål i årene som kommer, at vi makter å etablere møtesteder der slikt samarbeid kan skje bedre og i større omfang enn i dag. Høyre mener det arbeidet som gjøres av SIVA, Innovasjon Norge og Forum for Kultur og Næringsliv, er svært viktig. Når disse virksomhetene i løpet av noen år har høstet flere erfaringer, vil det være av stor interesse å gjøre en evaluering for bedre å ha et grunnlag for å stake ut en tydeligere politikk på dette området. Et særlig utfordrende område er å fylle det store behovet vi har for å utvikle innhold på nett. Stadig nye og mer avanserte løsninger som blir formidlet på stadig mindre og mer transportable apparater, gjør at de som arbeider med design, levende bilder, koreografi, altså bevegelse, og en rekke andre fag, står overfor krevende oppgaver, men fantastiske muligheter. Det er kulturpolitisk svært viktig at vi her bygger en god og gjenkjennelig hjemmebane. Å sørge for at vi har gode norske produsenter og innholdsleverandører i fremtiden, er svært viktig. Vi må styrke fokuseringen på hvordan vi skal legge best til rette for at disse skal få arbeide. Vi ser frem til gode resultater. Regjeringens arbeid for å etablere ordninger med sikte på å styrke norsk produksjon av elektroniske spill er her et viktig skritt videre. Kulturmeldingen er meget omfattende, og komiteen har i sine merknader gått detaljert inn på de enkelte felt. Det blir, som jeg sa, umulig å gå inn på de enkelte områder og prosjekter. Kulturmeldingen inviterer også først og fremst til en prinsipiell tilnærming. Når det gjelder Høyres standpunkt på de enkelte områder som teater, musikk, litteratur osv., henviser jeg til merknadene våre. La meg avslutningsvis peke på at globaliseringen, den teknologiske utviklingen, de endringer i levesett vi er vitne til, og de sterke økonomiske interessene som etter hvert vil knytte seg til kulturfeltet, vil føre til at kulturpolitikken kommer til å stå svært sentralt i årene som kommer. Vår felles viktigste rolle er sammen å sørge for at fremtidens Norge har et rikt kulturliv, der kvalitet, åpenhet og dynamikk er viktige kjennetegn. Jeg ønsker for mine barn det som den andre amerikanske presidenten, John Adams, i 1797 ønsket for sine etterkommere. I en tale der han snakket om å bygge den nye nasjonens næringsliv, understreket han at de skulle dyrke landet og reise fabrikkene, slik at deres etterkommere kunne finne tid til filosofi, litteratur og musikk. Vi som lever i dag, har større muligheter til dette enn noen før oss har hatt. La oss gripe sjansen og arbeide med disse tingene, og la oss sørge for at våre barn også får de mulighetene vi har hatt.