Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-03:
Noen har i debatten forsøkt å lage motsetninger mellom det å bruke mye penger på et område og det å ha god kvalitet på et område. Jeg våger den påstanden at bistand ikke er det minste forskjellig fra områder som veibygging, skole, helse eller noe annet samfunnsområde. På alle andre områder er det slik at hvis man har en god politikk, får man normalt gjort mer hvis man bruker mer penger. Men mer penger kan ikke erstatte det å ha en riktig politikk. Det er litt underlig når opposisjonspartiene på dette ene området mener at her får man ikke gjort mer hvis man har mer penger, mens de på alle andre områder som ligger deres hjerte nær, krever mer penger og mener at da får man automatisk gjort mer. Sannheten er: God politikk er det viktigste, men har man det i bunnen, får man også nesten alltid gjort mer med mer penger. Denne regjeringen har tatt viktige skritt for å gjøre bistanden mer resultatbasert og mindre intensjonsbasert. Skogprogrammet er et rent resultatbasert program. Mye av det som skjer på helseområdet, er også resultatbasert. Jeg mener vi skal gå i en retning hvor vi skal måle resultatene av bistand og lage systemer hvor utviklingsland får betalt i henhold til produserte resultater, ikke bare i henhold til gode intensjoner. Så er det litt merkelig i debatten at opposisjonen, spesielt Fremskrittspartiet, synes å være fornærmet over at vi diskuterer deres politikk. Hvis man er stolt av sin politikk, er det vel bra at den blir diskutert. Grunnen til at vi gjør det, er at så lenge Fremskrittspartiet bare var et parti som satt på sidelinjen og kritiserte, så kunne det være nyttig – en nyttig stimulans for oss andre til å bli bedre. Men i det øyeblikk dette kan bli Norges politikk, stiller det seg helt annerledes. Når Fremskrittspartiet vil kutte 8 mrd. kr i bistanden og Høyre vil kutte 800 mill. kr, må vi anta at et kompromiss mellom de to partiene ville ligge omtrent midt imellom. La oss da anta et kutt på 4 mrd. kr i norsk bistand som et kompromiss mellom de to partiene hvis de skulle komme til regjeringsmakt. Det er et meget alvorlig anslag mot Norges internasjonale anseelse. Amerikanerne – jeg nevner USA fordi Fremskrittspartiet og Høyre er så opptatt av det – vil da mene at Norge, som de lenge har sagt bokser over sin vektklasse fordi vi gjør så mye når det gjelder klima, helse, utdanning og fredsbevaring, plutselig bokser under vår vektklasse. La meg nevne noen eksempler fra dagens budsjett på hvordan Fremskrittspartiet vil skape et annet Norge. De vil for det første skape et Norge som ikke står ved sine løfter. Statsministeren har lovet en regnskogbevaring for 15 mrd. kr. Vi har inngått forpliktende avtaler med Brasil. For å si det veldig, veldig vennligsinnet er det høyst uvisst om vi kan stå ved våre inngåtte avtaler med Brasil med Fremskrittspartiets politikk. Det er helt sikkert at vi ikke kan stå ved de løfter statsministeren i FN-sammenheng høytidelig har gitt på Bali. Og det er jo noe helt annet. Denne regjeringen står ved de internasjonale forpliktelser som Bondevik-regjeringen har påtatt seg på vegne av Norge. Et land som ikke står ved sine forpliktelser, mister internasjonal anseelse og omdømme. Budsjettet vil ikke gi rom for en stor satsing på Haiti, som representerer den store naturkatastrofen i år, og som tente en hjertebrann, for å si det sånn, i den norske befolkning for å hjelpe. Hvorfor i all verden skal ikke vi hjelpe i en sånn situasjon? Det er det humanitære Norge på sitt beste. Budsjettet vil ikke gi rom for den fredsinnsatsen som Norge gjør i Midtøsten – utenriksministeren var inne på det – og i Sudan. Disse fredsinnsatsene er umulige uten penger, og de første som vil komme løpende til oss hvis en ny, borgerlig regjering skulle avvikle dem, ville være alle våre nærmeste allierte, som ville si nei, nei, nei, nei! Vær så snill å fortsette med dette, for dette er veldig nyttig for verden og for oss! Ta heller som eksempel den svenske borgerlige regjeringen, som opprettholder 1 pst. i bistand. Hvorfor skal en norsk borgerlig regjering avvike fullstendig fra en svensk borgerlig regjering? Eller ta som eksempel Cameron, som i en veldig trengt budsjettsituasjon i Storbritannia holdt to områder hellige: bistand og helse. Det inngir respekt, selv om vi kan være uenige i mange av de kuttene som gjøres. La meg så til slutt si at opposisjonen i en serie sammenhenger, senest i dagens aviser, har tatt til orde for en større konsentrasjon i bistanden. Det er i og for seg et syn jeg deler, men la oss også tenke igjennom konsekvensene av det. Det er to alvorlige konsekvenser av dette. Den ene er at det vil ramme det frivillige Norge. For de aller fleste av de små, spredte innsatsene vi har, er en misjonsorganisasjon eller en frivillig organisasjon som har én viktig punktinnsats i et område der Norge ellers ikke gjør så mye. Det andre det vil ramme, er den integrasjonen av utenriks- og utviklingspolitikk som Jonas Gahr Støre og jeg har stått for, der vi ser utviklingspolitikk som et utenrikspolitisk redskap og derfor har gjort mange nyttige ting. La meg ta et eksempel: Vi har hjulpet mange afrikanske land til å utvide sin kontinentalsokkel. Vi gjør ikke noe annet i disse landene, men det har brakt seks eller sju nye land inn som norske bistandsland.