Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-06-18:
Det er et omfattende sakskompleks Stortinget har til behandling. Kommuneproposisjonen er en av de store sakene hver vår, men i år er saken vesentlig utvidet gjennom at Stortinget i samme sak skal behandle forslag til dette tiårets største offentlige reform – regjeringens forslag til ny kommunestruktur, der vi skal gå fra 428 til 100 kommuner hvis regjeringen får det som den vil. Regjeringens kommunereform hadde fortjent en bredere og grundigere behandling både i Stortinget og i Kommune-Norge enn det hastverksarbeidet det legges opp til. Ekspertutvalget, som har utredet grunnlaget for reformen, fikk knappe tre måneder på sitt arbeid, og Stortinget får saken presentert kun som en meldingsdel i den ordinære kommuneproposisjonen. Fra Stortingets side beklager vi at regjeringen legger opp til en prosess som gir et så spredt grunnlag å bygge på faglig sett, og som skal skje i en hastighet som setter både oss og kommunene under et uheldig press. Det kan virke som regjeringen er redd for konsekvensene av å gi oss lokalpolitikere mulighet til å gå grundig inn i begrunnelsene og målene for reformen. Tilbake til den ordinære kommuneproposisjonen, som i år også har med forslag til omlegging av kostnadsnøkler for fylkeskommunene – en stor sak i seg selv. Regjeringen har lagt opp til et økonomisk opplegg for kommunene som vil stille store krav til kommunepolitikernes evne til å kutte kostnader. Realiteten er at de økonomiske rammene regjeringen vil gi kommunesektoren for 2015, ikke vil gi mulighet til å opprettholde tjenesteproduksjonen på dagens nivå og samtidig gjennomføre kravene til nye tiltak som blir pålagt. Senterpartiet fremmer forslag om å øke kommunerammene med 3 mrd. kr. Det er mye penger, men helt nødvendig om tjenestetilbudet skal opprettholdes. I flertallets forslag er det en rekke hull som vil skape ubalanse i kommunenes regnskap. Barnehagenes etterslep på over 800 mill. kr blir ikke dekket opp, regjeringens satsing på skolehelsetjeneste, rus og psykiatri representerer 400 mill. kr, økt satsing på fylkesveier 150 mill. kr, og alt forutsettes dekt innenfor rammen. Oppå alt dette kommer bortfallet av skatteinntekter for kommunesektoren på over 1 mrd. kr. Senterpartiets forslag om 3 mrd. kr i økt ramme er penger som går med hvis kommunene skal opprettholde dagens tjenestenivå. Vi husker betegnelsen «Jern-Erna» fra Erna Solbergs år som kommunalminister. Det ser ut som Jan Tore Sanner har tenkt å gjøre henne rangen stridig. I budsjettbehandlingen for 2014 var spørsmålet om kutt i refusjonsordningen til barnevernstiltak for enslige mindreårige asylsøkere en vanskelig sak. Regjeringen reduserte refusjonssatsen utover kommunal egenandel fra 100 til 80 pst. Nå foreslår den å fjerne hele ordningen, men sier at hoveddelen av pengene skal gå til å styrke det ordinære integreringstilskuddet for enslige mindreårige asylsøkere. En samlet komité vil videreføre refusjonsordningen, men Senterpartiet, sammen med Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, står for seg selv om forslag om at refusjonsordningen skal opprettholdes som en egen ordning. Jeg har registrert at flere kommuner nå spør hva det er Stortinget egentlig mener. Min oppfordring er å bidra til å rydde all tvil av veien ved å stemme for forslaget vi har fremmet. Kostnadsnøklene for fylkeskommunene er modne for gjennomgang. Det er vi alle enige om. Spørsmålet er om regjeringens forslag til endringer gir et resultat fylkene kan leve med, og som oppleves som riktig. Komiteens høring viste at det var store innvendinger til deler av regjeringens beregninger og forslag til nye faktorer i kostnadsnøklene. Jeg mener det er beklagelig at de nye kostnadsnøklene er basert på en rekke faktorer som ikke er tilstrekkelig belyst. I tillegg foreslås det å erstatte dagens inntektsgarantiordning på en måte som ytterligere forsterker de store omfordelingene fylkene imellom. Det er dramatisk når Sogn og Fjordane mister 10 pst. av inntektsgrunnlaget sitt, eller ca. 230 mill. kr, mens Oslo får nærmere 600 mill. kr. i økte rammer. Senterpartiet mener, ut fra all den usikkerheten som har framkommet om grunnlaget for regjeringens forslag, at gjennomføringen må utsettes. Regjeringen må legge til rette for en bredere prosess, med høring og konsultasjoner med fylkeskommunene, før forslag til endringer i kostnadsnøklene for fylkene legges fram på nytt i kommuneproposisjonen for 2016. I det opplegget må det også inn en ordning med ferjeavløsningsmidler. Vi og SV fremmer forslag om dette i dag, mens flertallet nøyer seg med å be regjeringen vurdere en slik ordning. Så til kommunereformen, og la det være helt klart: Senterpartiet støtter ikke regjeringens opplegg til kommunereform, men deltar gjerne i en debatt om reformer som styrker kommunesektorens rolle. Vi bidrar gjerne til vedtak som reduserer omfanget av statlig styring av oppgaveløsningene. Men det er ikke det vi har til behandling her i dag. Styrking av primærkommunenes og fylkeskommunenes rolle i den offentlige forvaltningen er ikke et spørsmål om å fjerne tre fjerdedeler av landets kommuner. Det er et spørsmål om vilje til desentralisering av makt og myndighet fra statlig til lokalt nivå. Senterpartiet deler regjeringens syn når den sier den vil ha en kommunestruktur som er tilpasset morgendagens utfordringer. Den naturlige oppfølgingen av et slikt syn er at Stortingets arbeid med en kommunereform starter med forslag til endringer i oppgavefordelingen mellom forvaltningsnivåene, noe som styrker kommunene og fylkeskommunene, og som reduserer statlig styring både gjennom oppgaveløsning, og gjennom redusert detaljstyring. Men slik har altså ikke regjeringen tenkt det. Deres modell, som til min store forbauselse får tilslutning fra Kristelig Folkeparti og Venstre, er en reform der strukturen er det viktigste og oppgavefordeling er noe vi kan diskutere i ettertid. Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti fremmer et forslag der Stortinget ber regjeringen legge fram en gjennomgang av oppgavedelingen mellom forvaltningsnivåene med forslag til desentralisering til laveste effektive nivå. Den gjennomgangen skal ligge til grunn for videre behandling av regjeringens kommunereform. Jeg tror det er et stort rom for forenkling i den statlige styringen av kommunesektoren gjennom redusert øremerking og forenkling av kontroll- og tilsynsregimer. Slike tiltak er ikke avhengig av endringer i kommunestrukturen. Jeg håper flere støtter forslaget der vi ber regjeringen «nedsette et offentlig utvalg for å gå gjennom omfanget av og virkningene av statlig styring av kommunesektoren», og – ikke minst – «fremme forslag til forenklinger». Sammen med behandlingen av kommunereformen ligger også behandlingen av representantforslaget fra Venstre, der man foreslår at trenivåmodellen i norsk forvaltning skal opprettholdes. Dette er et viktig forslag, fordi regjeringspartiene i utgangspunktet ønsker en tonivåmodell. I mandatet som er gitt ekspertutvalget, er ikke fylkeskommunenes videre rolle gjort til en del av utredningsoppdraget. De fleste ser det som ganske meningsløst å skulle utrede framtidens kommuner uten å vite om fylkeskommunene fortsatt skal være en del av forvaltningen. Selv om det er grunn til å spørre hvorfor Venstre ikke støtter flere av forslagene i innstillingen, som nærmest er hentet ut av partiets egne begrunnelser, er det viktigste at vi slår fast at Stortinget legger til grunn at vi fortsatt skal basere forvaltningen på tre nivåer, og at regjeringen pålegges å utrede fylkeskommunenes oppgaver parallelt med kommunenes oppgaver. Det er en seier. Kommunal- og moderniseringsministeren vil nok hevde at Stortinget har gitt sin tilslutning til hovedpunkter i hans reform. Flertall er et flertall, det er så. Men da statsråden presenterte sitt opplegg til kommunereformen, understreket han gang på gang betydningen av å ha et bredt flertall i Stortinget bak seg, og han pekte spesielt på Arbeiderpartiets støtte. Arbeiderpartiet har nå satt foten ned for en tvangsreform. Han sitter igjen med et smalt flertall. Både opplegg og tidsplan ryker i forhold til tidligere forutsetninger. Stortinget gir klare signaler om at oppgavene må på plass før kartet tegnes. Stortinget gir også klare signaler om at fylkeskommunenes rolle skal inn i det videre arbeidet. Stortingets korrektiv gjennom dagens behandling må kommuniseres tydelig. Det er ikke noe bredt flertall bak regjeringens forslag. Den forutsetningen er borte, og prosessen videre må anrettes deretter. Jeg mener det nå bør tas en «time-out» i reformprosessen. Kommunene må få et bedre faktagrunnlag når det gjelder oppgaver og tidsplan, før de går videre, og de må ikke presses av regjeringen til å sette i gang utredninger, og kaste bort penger på det, før oppgavene er på plass. Det er også en viktig endring i komiteinnstillingen at man gjenreiser interkommunalt samarbeid som en naturlig del av organiseringen av kommunal virksomhet, i både små og store kommuner. I 2017 skal pisken fram. Regjeringen har truet med at de som ikke har gjennomført kommunesammenslåing innen da, kan miste økonomisk støtte. Det er en ren trussel. Etter inndelingsloven skal innbyggerne få si sitt i en prosess hvor kommunen vurderer kommunesammenslåing. Det er en god tradisjon at innbyggerne gir uttrykk for sin mening i en folkeavstemning. Jeg reagerer på at regjeringen mener lokale folkeavstemninger bør erstattes med en innbyggerquiz. Det bør vi ikke gå inn for, i demokratiets navn. Jeg vil til slutt ta opp de forslag som Senterpartiet har i innstillingen, enten alene eller sammen med andre.