trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-04-18:
I mitt spørsmål står det ikke om 18 offentlige utredninger. Det står nettopp om 18 utredninger, så det som er gjengitt i undertegnedes spørsmål, er nok korrekt. Det store spørsmålet er hvor lang tid man faktisk trenger for å kunne treffe en beslutning, og hvor mange utredninger og motutredninger man har behov for. I Nasjonal transportplan, som statsråden selv har referert til, er det et tidsaspekt på ni år for når man skal treffe en beslutning. Ni år vil gi seg betydelige utslag kostnadsmessig og ikke minst tidsmessig for dem som vil ha stor nytte av denne tunnelen. Det er derfor jeg stiller spørsmål til statsråden: Mener statsråden det samme som stortingsrepresentantene Else-May Botten, Svein Gjelseth, Tove-Lise Torve og andre fra de rød-grønne partiene, som var ute i media og fortalte at nå må tunnelen realiseres? Er statsråden enig med sine egne stortingsrepresentanter?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-04-18:
Stad skipstunnel er jo ikke et prosjekt for bare de lokale politikerne. Den er viktig for hele kysten. Dette dreier seg om sikkerhet, det dreier seg om turisme, det dreier seg om næringsvirksomhet, og det dreier seg om samferdselspolitikk, som vi tidligere har hørt, ved å få mer transport fra vei til sjø – altså også et godt miljøprosjekt. Så det er veldig mange positive effekter av dette, og når i tillegg denne rapporten, som riktignok er utarbeidet av Holte Consulting og Econ Pöyry – men da ikke på oppdrag fra det offentlige – viser en stor positiv effekt samfunnsøkonomisk, mye større enn den Kystverket la til rette for. Men jeg vil utfordre statsråden nok en gang. Det tidsrommet som man kommer med i Nasjonal transportplan, er et tidsrom på ni år. Jeg regner med at statsråden, som er kjent for å være en effektiv statsråd, ikke har behov for å måtte bruke ni år på dette arbeidet. Kan i hvert fall statsråden love at det blir fattet en beslutning i løpet av ett års tid?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-18:
La meg starte med å si at det er veldig hyggelig å møte representanten Kambe på denne måten. Vi møttes jo før i finanskomiteen. Jeg vil også takke for gratulasjonen. Så vil jeg også takke for at representanten Kambe viser et engasjement i denne saken, for det er en viktig sak. Det er slik som representanten viser til, at en del fedre har fått avslag på søknad om uttak av fedrekvoten fordi de har søkt om utsettelse for sent. Representanten Kambe ønsker et enklere regelverk og at foreldrepengene kan tas ut fritt innen barnet er fylt tre år. Gjeldende lov har en bestemmelse om at stønadsperioden for foreldrepenger løper sammenhengende. Det innebærer at dersom far ikke tar ut sin del av foreldrepengene umiddelbart etter at mor har avsluttet sitt uttak, faller hans foreldrepengedager bort fortløpende, med mindre han på forhånd har søkt om utsettelse og dokumentert at vilkårene for utsettelse er til stede. Departementet samarbeider tett med Arbeids- og velferdsdirektoratet for å sikre at fedre ikke skal miste retten til fedrekvote på grunn av forhold ved Navs saksbehandling. Det har vært flere møter om denne saken, og departementet har gitt retningslinjer om en mest mulig smidig håndtering av disse sakene innenfor gjeldende regelverk. Arbeids- og velferdsdirektoratet har på denne bakgrunn åpnet for omgjøring av avslag etter en ny vurdering. Etaten har lagt om rutinene, slik at fedre nå får informasjon direkte til seg og ikke gjennom brev til mor. Etaten har også gjennomført ulike informasjonstiltak og arbeider for å bedre informasjonen til foreldre ytterligere, noe det er et klart behov for. Informasjonen har til dels vært uklar, vanskelig tilgjengelig, og den har altså, som sagt, vært rettet til mor. Jeg tror nok kanskje at en del fedre i så måte har oppfattet seg litt som et vedheng til sin kone eller samboer. Det er heller ikke heldig. Jeg tror det var allerede første dag på jobben at jeg ble gjort oppmerksom på denne saken via sosiale medier, og jeg ba da også om en redegjørelse fra departementet om hvor saken sto. Det viste seg da at departementet var veldig klar over dette problemet. Så etter én uke på jobben hadde jeg et møte med Joakim Lystad, som er direktør for Arbeids- og velferdsdirektoratet, og vi er blitt enige om at vi har behov for å ta tak i sider ved praktiseringa som ikke fungerer som den skal. La meg gjøre det helt klart til slutt: Jeg ønsker at fedre skal få tid med sine barn, og ikke minst at barn skal få tid med sine fedre. Det er bra for barna, for landets pappaer og for likestillinga, og det er ofte også en god investering i familiens videre liv. Jeg skal følge opp for å forsikre meg om at direktoratet gjør nødvendige tiltak for å rette opp denne situasjonen. Representanten Kambe kan i så måte være trygg på at departementet følger opp. Jeg ser derfor ikke noe behov for et eget Høyre-forslag i denne saken.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-18:
For å ta det første først, så er svaret et klart ja på spørsmålet om departementet ser for seg behov og muligheter for forenklinger i regelverket. Dette er noe som departementet jobber med, og man kan i og for seg se for seg ulike varianter av det. Men intensjonen fra vår side, og vårt klare ønske, er at vi skal få et forenklet regelverk, sånn at vi slipper å komme opp i denne typen situasjoner. Det er ulike mennesker som jobber i Nav, og det er veldig mange mennesker. Det er et stort rom for skjønn, men vi ønsker at det skal være tydeligere hva vi ønsker å oppnå. Det vi ønsker å oppnå, er at fedre skal ha den muligheten til å være sammen med barna sine, og det er et overordnet mål at kontakten mellom fedre og barn skal bli bedre. Når det gjelder de avgjørelsene som allerede er tatt, kan jeg ikke kommentere det på det nåværende tidspunkt. Det er også en del av dialogen med direktoratet, som vi får komme tilbake til.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-18:
Nei. Vi har vært veldig tydelige på at vi ønsker at regelverket skal praktiseres fleksibelt. Det betyr av hvis man har glemt å sende inn et eget skjema, hvor man presiserer at man ønsker en utsettelse, og man oppfyller vilkårene for det og sender ved nødvendig dokumentasjon, men det likevel framgår i søknaden til Nav at man ønsker å ta ut sin del av permisjonstida, så mener vi at det skal være nok til at man får innvilget permisjonen. Vi mener at regelverket har blitt praktisert til dels for firkantet, vi ønsker at det skal være mer fleksibelt, og det er vi også tydelige på overfor direktoratet. Så er vi nå i en dialog om hvilke ytterligere tiltak som skal iverksettes for å sikre at disse fedrene får den rettigheten som departementet er så opptatt av at de skal få, og så kommer jeg tilbake til de helt konkrete svarene på det.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-22:
På vegne av representanten Borghild Tenden og meg sjøl vil jeg fremme representantforslag om samordning av lovverket for kultursektoren og presisering av kunstnerisk frihet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-22:
Venstre er fornøyd med den behandlingsmåten som presidentskapet har lagt seg på. Vi kommer ikke til å ta opp igjen vårt forslag til votering her. Jeg er fornøyd med den prosessen det er lagt opp til. Jeg merker meg at statsministeren har vært her én gang i måneden siden vi fremmet det forslaget, så det er mulig at Statsministerens kontor har merket seg forslaget også. Jeg vil bare knytte en liten bemerkning til det: Vi begynte å sammenlikne oss med andre parlament, f.eks. det britiske, der statsministeren er én gang i uka og svarer på spørsmål, og vi mener at vi ikke har en mer travel statsminister enn den britiske. Vi mener også at vi har en del andre europeiske politiske tradisjoner, der spørreinstituttet er veldig viktig, og der spørreinstituttet må styrkes. Jeg håper presidentskapet ser på hele bredden, ikke bare på deltakelsen, og også om vi kan legge andre mekanismer inn som gjør at spørreinstituttet styrkes i parlamentet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-22:
Jeg skjønner at kulturministeren har lest både tildelingsbrevet fra andre statsråder og utenlandske aviser, men man klarer ikke å komme bort fra det at det er nå det har kommet kritikk fra ledelsen i f.eks. Den Norske Opera og i regionteatrene om at man føler seg overinstruert. Jeg skjønner at kulturministeren tror at det er hun som kan komme med alle gode ideer når det gjelder utjevning og andre muligheter. Jeg skjønner at hvis man f.eks. hadde lagt opp til en forestilling på Nationaltheatret med Jokkes sanger, hadde nok kulturministeren kunnet komme på det litt bedre sjøl. Men den forrige kulturministeren bekreftet i replikkordveksling med meg at han syntes det var riktig at Kulturdepartementet bestemte hvilke stykker Nationaltheatret hadde på sin spilleplan. Det er en helt ærlig sak å mene som kulturminister – det er selvfølgelig helt klart. Så jeg lurer bare på om dagens kulturminister støtter forrige kulturminister fra Arbeiderpartiet på at det er helt i orden.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-22:
Det viser kanskje litt hvor desperat regjeringa er i sin argumentasjon når representanten Vågslid må feilsitere på en ufin måte når man skal referere til andres uttalelser. Jeg snakket ikke om at noe var meningsløst, jeg snakket om at det var unyttig. Det syns jeg er en veldig stor forskjell. Det at noe kan være fantastisk, men unyttig, mener jeg gir mening. Jeg syns kanskje representanten burde si unnskyld for den feilsiteringa. Det er et samstemt kulturliv som fortsatt ønsker regjeringa, sa statsråden. Jeg vet ikke om man skal bli munter eller litt trist, men det er tydelig at regjeringspartiene begynner å bevege seg langt fra den debatten i kulturlivet som faktisk pågår. Det er nesten så man minnes en pressekonferanse før siste valg, da de innen kulturlivet som skulle støtte regjeringa, hadde pressekonferanse. Det var ikke så stort oppmøte, men alle i lokalet var i alle fall lovet feite styreplasser innenfor kulturlivet for å møte opp der. Da er vi egentlig litt ved sakens kjerne: Hvor mye dyrker man fram motkulturen? Hvor mye dyrker man fram det at noen faktisk er uenig? Jeg tror nemlig ikke at det hadde blitt noe av de store institusjonene, som vi ser også innenfor synsfeltet fra denne talerstol, hvis det ikke hadde vært for at noen faktisk var i opposisjon mot staten. Hulda Garborg var ingen forkjemper for statens styring av kulturen – langt, langt ifra. Hvis man tror det, vet man ikke mye om hva Hulda Garborg sto for. Nationaltheatret ble faktisk bygd av private – det var private som sto på for å få det til. Når det gjelder vår opera, var faktisk noen villig til å ofre mye av pengene sine for at vi skal ha en opera i Norge. Det er veldig få kulturinstitusjoner som staten skal ha æren for, de aller fleste er blitt til etter initiativ, og med drivkraft, fra kunstnere – og av og til noen rikinger som har brydd seg om å la det vokse fram. Vår grunnlov bygger på frihet – og ytringsfriheten er noe av det kjæreste vi har i Grunnloven. Det å bruke grunnlovsjubileet til å instruere hva våre kulturinstitusjoner skal gjøre, er en manglende forståelse av Grunnlovens tradisjon og dens grunnleggende tankegang, nemlig ytringsfrihet – og friheten til å kunne ytre seg med alle midler, ikke bare leserinnlegg, men også av og til lage et kunststykke som snakker makta rett imot, ja, faktisk et grunnlovsjubileum rett imot.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-22:
Statsråden virket indignert over at noen påpekte at arbeiderpartifolk har lettere for å få styreplasser under en arbeiderpartiregjering. Det er vel ikke en ny påstand fra denne talerstolen. Det er heller ikke påstand om korrupsjon, sjøl om statsråden prøver å framstille det sånn. Jeg mener at dette selvfølgelig dreier seg om regjeringas frie vilje. Jeg bare merker meg at det er sånn. Det jeg har lyst til å bruke det siste minuttet til, er å si at man er ikke imot mangfold, sjøl om man er for frihet. Som sagt, Venstre har alltid – i alle statsbudsjettene – lagt inn mer penger til alle mangfoldsinstitusjonene. Man er ikke imot kultur, sjøl om man er for ulike finansieringskilder. Vi har fra Venstres side faktisk lagt inn mer i alle kulturbudsjettene enn hva regjeringa har gjort. Vi har også vært ganske konsekvente. Ingen har kunnet påpeke noen inkonsekvens når det gjelder styringa av kulturlivet. Vi er for denne friheten på alle punkter. Vi er også for penger til kulturlivet. Men vi mener at man innen kunst og kultur trenger å dyrke friheten sterkere enn på andre områder.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-05-22:
I representantforslaget foreslår representanten Trine Skei Grande at det i Stortingets forretningsorden fastsettes en bestemmelse om at statsministeren skal delta minst én gang per måned i den muntlige spørretimen, med mindre særlige hensyn tilsier noe annet. Til orientering har statsministeren i inneværende storting deltatt i seks av 23 muntlige spørretimer. Presidentskapet besluttet 10. mai i år at det skal oppnevnes en arbeidsgruppe med representanter for alle partigrupper på Stortinget for å vurdere og eventuelt fremme forslag om en innholdsmessig revisjon av Stortingets forretningsorden. Jeg siterer følgende fra arbeidsgruppens mandat: «Representantforslaget 84 S(2011–2012) fra Trine Skei Grande forutsettes vurdert av arbeidsgruppen. For øvrig står arbeidsgruppen fritt til å drøfte og fremsette forslag om innholdsmessige endringer av forretningsordenen. Arbeidsgruppen må avgi sin utredning til Stortingets presidentskap senest 1. mars 2013.» (2011–2012) Presidentskapet har med dette sørget for at representantforslaget får en grundig behandling og blir vurdert i sammenheng med øvrige bestemmelser i forretningsordenen. Stortinget vil dermed få anledning til å ta stilling til representantforslagets materielle innhold i forbindelse med behandlingen av arbeidsgruppens innstilling. Dette er bakgrunnen for at presidentskapet i denne omgang foreslår at representantforslaget vedlegges protokollen.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Denne debatten kunne ha vært morsom, for i grunnen er det ganske mange komiske argumenter som har kommet fra opposisjonen, men egentlig har det mest vært traurig å høre på opposisjonen i dag, for maken til intetsigende tomprat skal man lete lenge etter for å finne at man har hørt fra denne talerstolen. Det har vært mye snakk om kulturen som instrument. Da kommer jeg på en historie fra min barndom, da jeg skulle spille i korps på 17. mai. Jeg klarte det kunststykket å glemme saksofonen min. Resultatet ble at jeg måtte gå midt i korpset uten instrument. Det var flaut. Det var ganske synlig at en gikk der uten instrument. Og jeg følte meg utenfor, for jeg følte ikke at jeg kunne bidra. Sånn er det når man hører på opposisjonen: De vil gjerne være med på festen, men de har ikke noe instrument å spille på. Det eneste man i opposisjonen er enig om, er at man er uenig med regjeringen – utover det hører vi nesten ingen ting, annet enn at vi ikke skal feire grunnlovsjubileum gjennom kulturinstitusjonene våre – og vi må sannsynligvis forvente store kutt i kultursektoren framover, når vi vet at Fremskrittspartiet har foreslått kutt i milliardklassen. Det har vært spørsmål om definisjonen av å være utenfor og innenfor. Det er mulig at opposisjonens representanter i denne sal aldri har opplevd det å stå utenfor, men det er mange som opplever det i dag, at man ikke får ta del i det fantastiske kulturlivet vi har. Det er ofte sånn at når man ikke slipper inn, da etablerer man noe eget. Vi har sett det i idretten, i fotballen. Når man ikke slipper inn på laget, ja, da etablerer man egne lag – og i Groruddalen har vi en rekke etniske lag. Vi har også sett noen eksempler på det innenfor kultursektoren, at man etablerer noe eget når man ikke slipper til. Vi vil jo ikke ha det sånn! Vi vil jo ikke leve i hver vår verden, vi vil leve sammen. Derfor er det betimelig at flere åpner opp dørene sine, sånn at vi får et større mangfold når det gjelder publikum – og på scenen. Så spør Håbrekke statsråden om hvor grensen går når det gjelder hva hun kan gjøre av inngripen overfor institusjonene. Jeg kan hjelpe Håbrekke med eksempler på utilbørlig press. Jeg husker bl.a. at Hopsi Deisi har blitt nevnt av representanten Ib Thomsen fra Fremskrittspartiet, og man krevde at statsråden skulle gripe inn for å få et spesielt program på barne-tv. Jeg husker at statsråden ble utfordret av representanter fra Høyre om antall gudstjenester i NRK. Dette er eksempler på at man går over grensen. Derfor er det ingen sammenheng i opposisjonens kritikk når man snakker om styringsdialog som en trussel. Det er ingen trussel, den store trusselen for kulturlivet framover vil være en borgerlig regjering.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-22:
Statsråden leste gamle tildelingsbrev og sa at sånn har det alltid vært, og det skal vi fortsette med. Men det er jo mulig å endre det, hvis man ønsker. Jeg har lest om arbeiderpartimannen Terje Lyngstad, ved Sogn og Fjordane Teater, i Klassekampen, og han sier: «Hva skal vi velge? Rause bevilgninger og klare beskjeder om hva vi skal foreta oss, eller færre penger og mer frihet(…) (…) Hva skal vi gjøre? sier arbeiderpartimannen Terje Lyngstad. Hva sier statsråden til ham, når han kommer med disse uttalelsene? Fortsetter statsråden å lese gamle tildelingsbrev som tidligere kulturministre har skrevet, eller ønsker man å tenke nytt og se framover og utvikle kulturen, sånn som arbeiderpartimannen Terje Lyngstad ønsker?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-22:
Jeg hører at statsråden leser gamle brev fra tidligere statsråder. Jeg hører også at hun har satt på den samme platen og advarer mot Fremskrittspartiets kulturpolitikk. Men jeg har et annet spørsmål til statsråden: Alle vet hvor viktig tegnspråktolkning og synstolkning er for dem som har behov for det, og for dem som ønsker å delta i samfunnslivet – en universell utforming. Regjeringen sier at den arbeider med en allmenn norsk språklov der norsk tegnspråk skal innlemmes. Men denne meldingen skal se framover og gi plass for dem jeg nevnte, som har behov for tegnspråk. Hva vil statsråden gjøre for dem? Hvordan vil hun utvikle dette når det ikke nevnes med ett ord i meldingen? Er det nedprioritert fra de rød-grønne og regjeringens side?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-22:
Vi har utfordret regjeringspartiene på en del saker som vi mener mangler i denne meldingen. Det de svarer med, er Fremskrittspartiets bruk av kulturpenger, som vi har svart på, og så tar de fram en kjent morsomhet – som de selv mener er morsom – og det er at Fremskrittspartiet vil styre barne-tv. Det Fremskrittspartiet har gjort, er at man har tatt på seg en ombudsrolle. Når 30 000 på Facebook sier at det er synd at NRK legger ned et barne-tv-program som appellerer til små barn, så har vi tatt dette opp. Vi har ikke tatt opp innholdet i barne-tv, men vi har ment at NRK bør vurdere det. Regjeringspartiene – de rød-grønne – har ikke tatt dette inn over seg, heller ikke statsråden. Men det har heldigvis NRK gjort. Så nå er det barne-tv på tv. De har hørt på Fremskrittspartiet og på de 30 000 foreldrene der ute. Det synes jeg er bra. Statlig styring, med inspirasjon fra tidligere Øst-Europa – det har vi kunnet høre om eller kunnet lese mellom linjene i dag. Men hvorfor ønsker man ikke å styre norsk film, som får offentlig støtte til å synstolke filmene? Hvorfor krever vi ikke dette av norsk film, slik at alle kan få glede av og bruke offentlige midler? Hvorfor ønsker man ikke å styre det? Hvorfor ønsker man ikke å styre NRK når det gjelder synstolkning av serier, bruke styringsretten der? Det er også viktig å kunne gjøre dette tilgjengelig for flest mulig. At ingen skal stå utenfor, er nevnt av regjeringspartiene flere ganger her i dag. Men det vi ser, er at den gruppen som jeg nevnte nå, står utenfor – er ikke inkludert. Da ønsker man ikke å bruke styringsretten sin. At en arbeiderpartimann ved Sogn og Fjordane Teater er i et dilemma når han må spørre seg om de skal ta imot midlene, om de ønsker å bli styrt – eller motsatt – forstår jeg godt.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-05-22:
Jeg tror ikke noen i denne sal mener at Nationaltheatret eller Operaen skal være forbeholdt eliten. Men kulturstatsråden later ikke helt til å ta poenget i den kritikken og den debatten vi har. Her er det liksom et prinsipielt spørsmål om hvorvidt – som opposisjonen faktisk tror – disse institusjonene og alle andre kulturinstitusjoner i dette land drives av mennesker som er en del av et offentlig ordskifte, og som faktisk vil gjøre dette helt av seg selv, eller om departementet skal bruke pisk. Nå har jeg forstått det sånn at statsråden er helt klar på at hun skal bruke pisk. Det synes jeg er interessant, og det bekrefter også meldingen, som sier klart at inkludering – for å bruke det som eksempel – skal være en del av ordinær programmering. I det samme avsnittet i meldingen legges det vekt på at departementet skal ha en systematisk oppfølging av institusjonenes arbeid med inkludering og mangfold. Man skal for øvrig skjerpe inn styringsdialogens omfang. Jeg vil gjerne høre hva statsråden egentlig legger i dette. Hvordan tenker hun seg at styringsdialogen skal fungere fremover med dette som utgangspunkt?
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-05-22:
Det har vært fascinerende å høre på en del av innleggene – særlig fra Arbeiderpartiets talere – når det gjelder dette spørsmålet om å instruere institusjonene. Det er helt åpenbart at de simpelthen ikke forstår hva som er den prinsipielle problemstillingen. Tydeligst synes jeg det kom frem da statsråd Huitfeldt henviste til operasjef Tom Remlovs kronikk, der han hadde redegjort for at Operaen skulle være åpen for alle og være inkluderende for alle grupper. Ja, det er nettopp det som er poenget. Vi tror at lederne for våre kulturinstitusjoner er så oppegående at de faktisk er en del av det offentlige ordskiftet, at de er en del av de bevegelsene som foregår i samfunnet, og at de vil styre sine institusjoner i tråd med det og fortrinnsvis gjerne vil være i forkant av utviklingen. Det er noe helt annet enn at staten skal bestemme hvilke temaer de faktisk er opptatt av. Grensen går da ved, har jeg forstått på posisjonspartiene – fortrinnsvis Arbeiderpartiet – at man ikke skal gå inn og velge stykke. Nei, det har jeg heller aldri mistenkt dem for. Det er klart at hvis man legger en kabal av temaer som man skal holde seg innenfor, representerer det også betydelige begrensninger. Men det jeg egentlig tok ordet for, dreier seg litt om hva regjeringen har gjort når det gjelder prioriteringen av disse områdene som man nå løfter frem, og som vi nå stort sett er enige i betydningen av. Nå har man altså aldri hatt så mye penger innenfor kulturområdet som de siste syv årene. Det har vært formidable løft, og vi har støttet hver eneste krone, stort sett. Men det vi ser, er at fordelingen av midlene egentlig ikke har avspeilet ønsket om å treffe svake grupper – eller utsatte grupper – grupper som man ønsker å gjøre noe for. For eksempel hvis vi tar integreringsspørsmålet, altså innvandrerorganisasjonene: Innvandrerinitiativene har hatt lang vei og faktisk vanskelig for å nå frem i det tilskuddsapparatet vi har. Det har vært en egen liten post i Kulturrådets budsjetter, men ellers har vi sett at det har vært vanskelig å fange opp de initiativene. Kanskje hadde det vært et poeng at man, når man samtidig som man bruker milliarder – eller i hvert fall én milliard kroner – på f.eks. scenekunst, som representanten Gjul var inne på, også kunne ha brukt noen hundretusener mer, slik Høyre har foreslått i hvert eneste budsjett, eller kanskje til og med noen millioner kroner mer, for å nå nettopp de grupperingene som man vil løfte frem, og som er en berikelse. Og til representanten Gjul, som viste til at Høyre kutter på scenekunst: Hun har tydeligvis ikke fått med seg hele bildet, for vi flytter penger når det gjelder scenekunst, nettopp fra institusjonene over til de frie gruppene og faktisk også over til en del av innvandrerinitiativene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-05-22:
Bare et par bemerkninger. Flere har vært inne på at Høyre tok opp påskebudskapet i tilknytning til NRK, og mener at det var styring. Da vil jeg bare få lov til å minne om følgende: Da NRK-plakaten ble behandlet i Stortinget, påpekte vi også den gang at dette punktet ikke var i NRK-plakaten. Daværende kulturminister Giske mente at dette var en inkurie, og han lovet at dette punktet skulle inn i plakaten igjen. Det har ikke skjedd. Det er plakaten vi snakker om. Den gangen var alle enige om at dette skulle stå der. Det er påfallende at man nå plutselig ikke synes det skal stå der lenger. Det kan jo bli et tema etter hvert. Så fikk jeg et konkret spørsmål fra statsråd Huitfeldt, om vi mener at markeringen av 1814 bør ut av tildelingsbrevet. Svaret på det er ja. Det finnes andre måter å få til et flott jubileum på.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-05-22:
Kulturen ble ikke innført i Norge med Kulturdepartementet. Kulturen kom ikke til Norge og det norske folk ved hjelp av Norsk kulturråd. Kulturen utviklet seg heller ikke til å bli en del av den norske folkesjela gjennom velferdsstaten. Kulturen er en del av livet. Kulturen er en del av hvert enkelt menneskes liv, og det er en del av livet mennesker imellom, en naturlig del av fellesskapet. Slik er det, og slik har det alltid vært. Den innstillingen vi i dag behandler fra familie- og kulturkomiteen, viser et tydelig skille i denne salen mellom opposisjonens virkelighetsbilde, som jeg akkurat har referert, og den sosialistiske forståelsen av hva kultur er. I den sosialistiske forståelsen er kultur og kulturlivet først og fremst et offentlig anliggende – det er et politisk prosjekt. Derigjennom får man også den litt underlige forståelsen av hvem det er som er utenfor, og hvem det er som er innenfor i vårt samfunn. Man kan ikke forstå meldingen og de rød-grønnes retorikk på en annen måte enn at hvis ei pakistansk jente går på Nationaltheatret eller Den Norske Opera & Ballett, er hun innenfor, men hvis hun deltar i en dansegruppe i sitt lokalmiljø med pakistanske venner og naboer, er hun utenfor og ikke en del av kulturlivet. Det er nyttig å se på hvem som benytter seg av kulturtilbudene som vi støtter gjennom offentlige budsjetter. Det er nyttig kunnskap, og det er viktig å legge til rette for å fjerne barrierer for deltakelsen i de kulturtilbudene vi bevilger penger til. Det kan være fysiske barrierer, mangel på synstolkning, tegnspråk eller andre barrierer. Respekten for kulturens frihet bør være fundamental i vår håndtering av kulturpolitikken. Innstillingen og debatten viser tydelig at her går det et skille mellom opposisjonens respekt for kulturens egenverdi og frihet og en sosialistisk tenkning hvor kulturen er et verktøy for egne politiske mål. Det sies rett ut at man skal styre kulturen i den retningen man ønsker, gjennom å pålegge å endre programprofil og gjennom en styringsdialog, der man skal sørge for at målene nås og de politiske prosjektene gjennomføres innen de fristene som er satt. Selv om man til de grader har bommet på målene i denne meldingen, er det positivt at regjeringen er opptatt av inkludering og deltakelse i samfunnet vårt. Da er det forunderlig at man ikke har løftet opp de virkemidlene vi faktisk har, som vi faktisk sitter på i dag, som skal gi barn og unge all mulighet til å skape og uttrykke seg gjennom kunst og kultur. Kulturskolene er lagt til side av regjeringen, ambisjonene i Kulturløftet har vi ikke sett noe til, og når man da først legger fram en stortingsmelding med inkludering og deltakelse, er det et stort paradoks. Jeg er glad for at komiteen har samlet seg om merknaden om allsangens betydning. Allsang er noe av det mest inkluderende vi har, og vi har et fantastisk uutnyttet potensial nettopp i en satsing på allsang i kulturpolitikken. Jeg viser til Kristelig Folkepartis forslag om en nasjonal satsing på det og prosjektet Krafttak for sang, som bør være en pangstart for et slikt prosjekt.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-05-22:
Det er fascinerende at kulturministeren trekker fram tildelingsbrev fra forrige regjering. Det hadde vært interessant hvis hun kunne vist oss at de samme protestene som vi i dag ser fra f.eks. Norsk Teater- og Orkesterforening på de tildelingsbrevene, gikk over streken. Hvis hun hadde kunnet vise oss det, hadde debatten blitt mer interessant. Det er også interessant å merke seg at kulturministeren tydeligvis ikke skjønner forskjellen på det å opprette teater i distriktene for å spre tilbudet og det å gå inn og styre programprofilen til institusjonene. Så mitt spørsmål til kulturministeren går ganske enkelt på dette: Når man er villig til å påvirke programprofil i en styringsdialog med institusjonene, kan kulturministeren reflektere over hvor grensen går for når staten har trampet over grensen for kulturlivets frihet og integritet?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-05-22:
De rød-grønne representantene gir uttrykk for at de ikke forstår problemstillingene som dras opp fra opposisjonen. Nei, det er i grunnen veldig forståelig. For så lenge man betrakter kulturen som et verktøy i den politiske verktøykassa for å oppnå sine egne politiske mål, blir det faktisk umulig å forstå den problemstillingen som løftes opp – om kulturens frihet, egenverdi og integritet. Så enkelt er vel egentlig det vi nå diskuterer. Kulturministeren sier jo at grensen går ved å overstyre institusjonenes og kulturlivets kunstneriske valg. Det har kulturministeren ingenting med, sier hun. I stortingsmeldingen står det på side 36: «Det blir lagt til grunn i tildelings- og tilskotsbreva frå departementet til institusjonar og organisasjonar at det kvart år skal rapporterast om korleis mangfaldsdimensjonen blir integrert i verksemdene sine samla aktivitetar. Departementet legg til grunn at det blir utarbeidd langsiktige strategiar for mangfald i institusjonane og at mangfaldsdimensjonen bør forankrast gjennom personalprofil, programprofil og publikumsarbeid. Institusjonane skal også gjere greie for aktivitetar som er spesielt omtalte i institusjonane sine strategimål og innanfor kva tidsrammer desse skal implementerast.» Klarere kan det vel egentlig ikke sies. Det dreier seg om å styre kunstneriske valg, og det er en sosialistisk kulturpolitikk. Det er for så vidt en ærlig sak, men da må man stå for det. Jeg vil bruke mitt siste minutt av taletiden til å henlede oppmerksomheten på en merknad som regjeringspartiene har skrevet, på side 26 i innstillingen: «Flertallet viser til at aktiviteter som nå foregår på ettermiddag og kveld og som søkes av barn med aktive og ressurssterke foreldre, i større grad bør legges i tilknytning til skolen og skoletiden, slik at man kan nå alle barn, uansett bakgrunn.» Dette kan ikke forstås på annen måte enn at det er et problem at vi i dag har et frivillig organisasjonsliv, et frivillig kulturliv, som foregår i privat regi – at det at folk faktisk kan gå utenfor stuedøren sin og gjøre hva de vil i nabolaget og skape aktiviteter, er et problem. Det er en advarsel til dem som ønsker å sette i gang den slags initiativ i nærmiljøet. Hvis det er å forstå på en annen måte, vil jeg gjerne ha det presisert. Men det framstår tydeligere og tydeligere i debatten at dette er en debatt som handler om ytring og friheten til ytring. Det er en debatt som handler om makt, og det er en debatt som handler om samfunnsretning.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-05-22:
I roturen bort fra sin egen politikk prøvde jo Håkon Haugli denne gangen å avlede oppmerksomheten med en visitt til Kristelig Folkepartis familiepolitikk. Det kan jo være interessant når vi diskuterer respekten for mangfoldet, for et av hovedargumentene fra de rød-grønne for å endre familiepolitikken og støtteordningene til barnefamiliene har vært at innvandrerne velger feil. Det har vært respekten for mangfoldet når man har argumentert for å fjerne kontantstøtten. Så jeg mistenker vel at representanten Håkon Hauglis hovedanliggende i den kritikken er hva Kristelig Folkeparti mener om ekteskapet mellom mann og kvinne. Da må jeg minne om at Arbeiderpartiets integreringsutvalg, under ledelse av Jonas Gahr Støre, var veldig opptatt av at det ikke er bra hvis søskenbarn lager unger sammen. Da foreslo de ikke et forbud mot at de skulle lage unger, men at de skulle gifte seg. Man kunne nesten mistenkt ham for å se på ekteskapet som en ordning mellom mann og kvinne. Det er i hvert fall klart at Arbeiderpartiet og andre når det gjelder familiepolitikken, har vist at man ønsker å utfordre respekten for det frie valg og for mangfoldet på mange områder og har meninger om det ene og det andre. Så kanskje også et tildelingsbrev til norske familier er det neste skrittet vi ser i de rød-grønnes kulturpolitikk, for dette handler om makt.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Da vil jeg for det første advare mot en regjering der Fremskrittspartiet skal få mer innflytelse enn noensinne. Jeg opplever i denne salen at Venstre og Kristelig Folkeparti har sluttet å ta diskusjonen om kulturpolitikk med partiet Fremskrittspartiet. Det er et faretegn, med tanke på den friheten kulturlivet skal ha. For det andre vil jeg si at jeg er uenig. Jeg mener det er et like legitimt politisk mål å spre kulturen ut til minoritetsbefolkningen som det er å spre den til Distrikts-Norge. Den kulturpolitikken som denne meldingen bygger på, bygger på de samme ideene som man hadde den gangen Sogn og Fjordane Teater ble etablert. Det handler om å spre stemmene, det handler om å få til et kunstnerisk tilbud over hele Norge. Så dette er i god norsk og europeisk kulturpolitisk tradisjon.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Jeg vil si tvert imot. Vi har tidligere lagt fram en språkmelding for Stortinget hvor dette ble grundig behandlet. Veldig mange av de tiltakene som er omtalt i denne meldingen, retter seg nettopp mot å skape et mer inkluderende kulturliv der alle skal få sin plass. Et eksempel på et dilemma mellom kunstnerisk frihet og tilrettelegging hadde vi i saken om teksting av norsk film. Mange filmkunstnere var skeptiske til denne ordningen og sa: Vi skal ha kunstnerisk frihet til ikke å ha tekst på lerretet. Da sa vi: Vel, vel, det er store deler av den norske befolkning som ikke kan høre. Derfor innførte vi endringer i regelverket, slik at det ble mer teksting. Jeg mener det er viktig for å skape mer tilrettelegging. Derfor er jeg også stolt av de tiltakene i denne meldingen som bidrar til at Teater Manu får mer penger, og at vi får flere aviser lest opp for dem som er synshemmede.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Styringsdialogen skal foregå omtrent som før, og da er det jo slik at institusjonene selv setter seg mål i forhold til hvilken måloppnåelse de har. Mye av grunnlaget for denne meldingen vi nå har lagt fram, er basert nettopp på en ressursgruppe som har bestått av representanter fra kulturlivet. De har intervjuet representanter fra kulturinstitusjonene og sett på hvilke metoder de har for å nå et bredere publikum. Så dialogen og de styringsresultatene den enkelte institusjon måles i forhold til, er lagt opp i samarbeid med institusjonene selv. Men det er ikke slik at poenget med tildelingsbrev er noe helt nytt. Hvis det var slik at representanten Thommessen var så grunnleggende imot alle typer krav i et tildelingsbrev, burde han vært imot det som sto i tildelingsbrevet til f.eks. Den Norske Opera i 2005: «Kultur- og kirkedepartementet oppfordrer til samarbeid innenfor og på tvers av kunstneriske sjangere og geografiske områder.» Dette er også krav til kulturinstitusjoner.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Det er jo ganske enkelt hvis Kulturdepartementet går inn og dikterer hva slags kunstneriske valg en institusjon skal ta. Det er slik at hva slags type program den enkelte institusjon setter opp, er det institusjonene selv som helt og fullt bestemmer. Det er jo også slik at tidligere kulturminister Valgerd Svarstad Haugland hadde langt større innflytelse over kunstneriske valg, gjennom at langt flere saker sto på kulturbudsjettet den gangen enn det gjør nå, slik at den kunstneriske friheten er langt mer grunnfestet nå enn det den var den gangen opposisjonen satt i regjering. Jeg mener at det å spre kultur til Distrikts-Norge, spre den til hele samfunnet, slik tilfellet var i forrige århundre, og det å spre den til minoritetsbefolkningen er en del av den samme diskusjonen. Dette reflekteres i diskusjonen de har i England, i Tyskland og i Frankrike. Dette føyer seg inn i en grunnfestet europeisk kulturtradisjon.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Nå skal ikke jeg uttale meg om hva som foregikk i en replikkordveksling mellom tidligere kulturminister og representanten Skei Grande. Men det er vel slik at hvis du spør Hanne Tømta på Nationaltheatret om hun noen gang har fått råd og vink av meg om hva hun bør sette opp der, vil hun si nei. Dette har jeg selvfølgelig ingen ting med. Dette har Nationaltheatret langt bedre oversikt over enn det jeg har. De har et utmerket program. Det setter de best opp på egen hånd. Men det er altså slik at direktøren for Den Norske Opera har reagert på dette med 2014-jubileet. Han har jo en lengre artikkel hvor han nettopp sier at Operaen er til for folket, og han er opptatt av at Operaen skal nå videre ut til et bredt publikum. Så det er ikke slik som representanten Skei Grande sier, at her er hele kulturlivet enig med opposisjonen. Da hadde vi ikke hatt et samstemt kulturliv som ønsket fortsatt rød-grønn regjering i 2009.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Jeg har to spørsmål før jeg går videre til min oppsummering senere i debatten. Representanten Trine Skei Grande sa at de som støttet kulturkampen, gjorde det med løfter om styreplasser. Jeg vil gjerne ha en redegjørelse fra denne talerstolen om hvem som har blitt lovet styreplasser, for å ha skrevet under oppropet om kulturkampen. Er det Aksel Hennie, er det Åge Aleksandersen, er det Bjørn Eidsvåg, er det Linn Skåber, er det Ane Dahl Torp? Hvem er det som har fått løfte om styreplasser for at de har undertegnet oppropet om kulturkampen? Eller er det bare en useriøs korrupsjonsanklage som ikke hører noe sted hjemme i virkeligheten? Hvis man slenger fram den type påstander, bør representanten klare å begrunne det fra denne talerstolen. Mitt andre spørsmål går både til Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. I tildelingsbrevet til Operaen står det følgende: «Markering av Grunnloven i 2014. Kultursektoren vil spille en viktig rolle i markeringen og feiringen av 200-årsjubileet for den norske Grunnloven i 2014, og det forventes at Kulturdepartementets tilskuddsmottakere setter i gang arbeid med å planlegge prosjekter og arrangementer i tilknytning til jubileet, i tråd med sin profil på et tidlig tidspunkt. Planer knyttet til grunnlovsjubileet må omtales i forbindelse med budsjettsøknaden for 2013. Stortingets hovedkomité for grunnlovsjubileet har utarbeidet overordnede føringer for jubileet.» Er det slik å forstå at opposisjonspartiene – som i denne debatten stadig har kommet nærmere sammen – dersom de vinner valget i 2013, vil fjerne dette fra Operaens tilskuddsbrev?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Dette har vært en veldig interessant diskusjon, ikke minst fordi den viser at i kulturpolitikken er opposisjonen på vei mot å etablere seg som et kulturpolitisk alternativ, slik de rød-grønne gjorde i 2004. Den gangen la vi grunnlaget for Kulturløftet, med 80 pst. økning av bevilgningene til kultur. Det som kanskje har overrasket meg mest, er representanten Håbrekke, som i diskusjonsinnlegg i Dagsavisen spytter ut av seg ord som «politisk korrekt» – som en hvilken som helst høyreorientert politiker i USA. Dette minner veldig mye om Fremskrittspartiets retorikk i kulturdiskusjonen. Så jeg hører at man snakker seg sammen. Noen i denne salen – Høyre – er sikkert glad for det, men jeg merker meg at motsetningene på det kulturpolitiske området er i ferd med å bli borte. Nå skal skytset rettes mot regjeringspartiene, man skal tildele oss mange hensikter vi ikke har. Man har et kulturpolitisk alternativ. Jeg mener at de siste innleggene, hvor Høyre og Venstre snakker om mangfoldsinstitusjonene som noe de vil styrke, også viser en grunnleggende uenighet i kulturpolitikken. Jeg mener at hele kulturlivet er en del av det kulturelle mangfoldet. Bibliotekene våre er mangfoldsinstitusjoner for alle, både for dem som vil bli bedre, for dem som vil bli best, og for dem som ikke kan lese særlig godt. Nationaltheatret, som ligger på den andre siden av Spikersuppa, skal være en institusjon for teater i verdensklasse og for de spesielt interesserte, men også være en inkluderende arena. Jeg ønsker at skoleelever i Oslo kan få oppleve det å komme i Nationaltheatret som en del av sin skolegang. Jeg vil ha et inkluderende kulturliv for alle. Minoritetsbefolkningen i Norge skal ikke ha sin kultur på siden, og så er vi ferdig med det – de skal ha også det. Kulturelt mangfold handler også om at vi møter hverandre på felles kulturarenaer. Jack Lang sier: Kulturen er et uvurderlig gode, uunnværlig for vårt kollektive liv. Den er på samme tid samfunnets bindemiddel, en invitasjon til å leve sammen, en betingelse for vår frihet, en kilde til utfoldelse for den enkelte og til framskritt for samfunnet. Det finnes vel knapt et bedre argument for et mer inkluderende kulturliv, som omfatter alle. Det er dette som skaper mangfold.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Eg vil starte med å seie følgjande til representanten Trine Skei Grande: Ho antyda at ho les kanskje både fleire bøker og fleire utanlandske aviser enn andre, at kunst- og kulturpolitikk berre er fokusert på nytteverdi. Representanten seier at kultur kan vere fantastisk, men meiningslaus. Det synleggjer nettopp forskjellen i korleis me ser på dette, for viss noko er fantastisk, er det jo langt ifrå meiningslaust. Eg trur kanskje dette er litt av kjernen her: Når me seier at kulturens eigenverdi er viktig, har det nokre ringverknader som det er viktig å dra nytte av. Så inneheld denne meldinga veldig mange tiltak, som ikkje blir snakka så mykje om. Det er vel kanskje fordi dei tiltaka synleggjer både kvifor meldinga er god, og kvifor ho er viktig i eit inkluderingsperspektiv. Ein ynskjer bl.a. å vidareutvikle tiltak og strategiar for å styrkje rekruttering i alle delar av kultursektoren. Ein foreslår ei aspirantordning i kulturinstitusjonane, som kan gje unge talent anledning til å utvikle og kultivere sine talent, lære om korleis institusjonane arbeider, og få tilgang til viktige kontaktar og nettverk. Her er målet å sikre ein breiare sosial rekruttering til kunst- og kulturrelaterte yrke. Eg er utdanna som lærar i praktisk-estetiske fag og er oppteken av kulturen sin eigenverdi og enorme tilleggsverdi. Eg er derfor òg veldig glad for at det i meldinga blir sett på lærarutdanninga med sikte på å styrkje og vareta dei praktisk-estetiske faga på ein best mogleg måte. Det er viktig at elevane får erfaring med ulike kulturelle uttrykksformer, då dette bidreg til utvikling av eigen identitet og til det å forstå folk rundt deg. Det same gjeld for barnehagane. Så seier representanten Thomsen mykje som «ikkje er bra» – det skulle ha vore i hermeteikn, han prøver kanskje å etterlikne ein dialekt. Det som «ikkje er bra» for kulturen, er eit kutt på ein milliard kroner! Og det er interessant å lese opposisjonen si vurdering av kva som er såkalla instrumentelt eller ikkje. Dersom ein blar i innstillinga til Dokument 8-forslaget om å styrkje korpsbevegelsen i Noreg, er det veldig interessant å sjå kor samla komiteen er nettopp når det kjem til erkjenninga av tilleggsverdi og viktigheita av å styre delar av kultursektoren for å oppnå nokre samfunnsmål. Eg meiner ikkje – som representanten frå Framstegspartiet – at det er beklageleg å oppnå samfunnsmål gjennom f.eks. kulturpolitikken. Eg meiner at denne meldinga er veldig god. Ho er eit viktig skritt i rett retning, for me har ikkje lukkast godt nok med å inkludere alle i det mangfaldige Kultur-Noreg, og forskjellane mellom opposisjonen og regjeringspartia har vel kanskje aldri tidlegare vore så synlege som no.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
I en annen debatt i går ble det hevdet fra denne talerstolen av en representant fra Fremskrittspartiet at Norge ikke er flerkulturelt. Det er både feil og uhistorisk. Norge er i dag, og har alltid vært, et flerkulturelt land. Selv det vi regner som helt norsk, har røtter i andre land. Verken selburosa, bunaden eller for den saks skyld Grunnloven er bare norsk. Norge er flerkulturelt, og det er en viktig premiss i kulturpolitikken. Det er ingen motsetning mellom å være åpen for kulturelt mangfold og å være stolt av egen kultur. Gandhi sa det på følgende måte: Jeg ønsker ikke at huset mitt skal ha murer på alle kanter, og at vinduene skal blendes. Jeg vil at alle lands kulturer skal blåse friest mulig rundt huset mitt. Jeg blåser ikke overende. På enkelte skoler i Oslo snakkes det 150 språk, og på mange skoler er elever med minoritetsbakgrunn i flertall. Men det er bare én side av det flerkulturelle. Norske matvaner er helt forandret, norske fotballag ser annerledes ut, og vi hører på musikk fra hele verden. Det har vært en interessant debatt. Med Kristelig Folkepartis familiepolitikk som bakteppe er det interessant å høre dem snakke om skillet mellom dem som står utenfor, og dem som er innenfor. Med all respekt: Det å stå utenfor forstår Kristelig Folkeparti seg lite på. For er det noe som er instrumentelt, er det Kristelig Folkepartis familiepolitikk – men jeg skal la det ligge. Mer interessant er Høyres holdning. Representantene her advarer mot at det offentlige bruker kultur som verktøy. De bør lytte til partiets byrådsleder i Oslo. Stian Berger Røsland lanserte i fjor ti punkter for bedre integrering. Han vil aktivt støtte opp om kultur, idrett og frivillighet fordi det fremmer integrering. Det er klokt, for spørsmålet er: Verktøy for hvem? Er det ikke enkeltindividet som gjennom et godt kultur- og idrettstilbud blir bedre rustet til å leve og leve godt i det norske samfunn? Er gode fellesskap en forutsetning for eller begrenser det individets frihet? Selvsagt gir et godt kulturtilbud større frihet, ikke mindre. Idrett og musikk krever ikke felles språk. Ungdommene på asylmottaket på Hvalstad i Asker kan ikke snakke sammen, men de har ett felles språk: fotball. Det sies at språk er nøkkelen til integrering. Det er riktig. Men skal man lære, må man ha noen å lære av og med, og før språket kommer idretten og musikken. Innvandrere deltar nesten like mye som andre nordmenn i organisasjonsliv, men alle deltar ikke like mye. Blant innvandrerbefolkningen deltar gutter mer enn jenter. En NOVA-rapport fra 2008 viste at 69 pst. av innvandrerjenter mellom 13 år og 15 år ikke deltok i fritidsaktiviteter. Undersøkelser viser at det ikke bare handler om økonomi, men også om religion og kultur. Det er barrierer vi må bryte. Kultur har egenverdi, ja visst. Men kultur kan også bygge fellesskap, fremme integrering og gi frihet. Det er ingen motsetning, tvert imot.