Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
På vegne av Miljøpartiet De Grønne vil jeg gratulere Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre med regjeringsdannelsen. Jeg vil også gratulere med noen lyspunkter i regjeringserklæringen, spesielt videreføringen av elbilsubsidier, rusreform, avvikling av pelsdyroppdrett og oljefritt Lofoten, Vesterålen og Senja og enkelte andre naturverntiltak. Men vi i De Grønne mener at Norge hadde trengt en regjeringserklæring som var mer innovativ, mer solidarisk og mer konservativ. Jeg vil gjerne introdusere et perspektiv fra Groruddalen, som jeg kommer fra. Det er mye å like i Groruddalen: nærheten til marka, menneskene som bor der, mangfoldet og samholdet. Man skulle nesten tro at Groruddalen ville være seg selv nok og glemme verden rundt. Men selv i Groruddalen ser vi at fuglene forsvinner fra fuglebrettet. Selv i Groruddalen merker vi at rørene i bakken ikke lenger klarer å holde regnvannet unna. Selv i Groruddalen merker vi giften som siver ut i bekkene fra gamle fyllinger og i luften, som siver ned i lungene, og støyen som siver konstant overalt. Selv i Groruddalen føler de unge seg mer og mer fremmedgjort i et samfunn som krever at de skal prestere, produsere og konsumere mer og mer og mer. Vi ser at det er måten samfunnet er bygget opp på, som ikke er holdbar – det er ikke bærekraftig. Og allerede nå merker vi konsekvensene. Det jeg er stolt av ved Groruddalen, er at vi ser hver og en av oss som en del av verden. Det jeg er stolt av, er at mange av oss forsøker å gjøre noe – fotballtrenere, foreldre, klimaaktivister og kulturspredere som gir av seg selv for å skape et bedre samfunn. Folk bryr seg om sine barns framtid og om framtiden til samfunnet de er en del av. Og så undrer jeg meg når jeg leser regjeringserklæringen: Hvorfor klarer ikke vi i Norge å omsette vår uendelige omsorg for våre barn og barnebarn til en politikk som tar vare på de samme barnas framtidige livsgrunnlag? Regjeringserklæringen hadde vært en bedre erklæring i en verden der den politiske himmelen var skyfri, og der vi ikke hadde livstruende hastverk i miljøpolitikken og tusenvis av mennesker faller utenfor i samfunnet. Regjeringserklæringen har en lang rekke gode forslag og en enda lengre rekke med gode intensjoner, men den er preget av en forestilling om at etter fire år med blått styre er Norge og verden nesten perfekt. Men vi lever i en avgjørende tid. Livet på jorda dør rundt oss. Hvert år teller. Under den røde regjeringen sto miljøpolitikken så å si på stedet hvil i åtte år, og de blå-blå har videreført den samme politikken. Det har vært grønne lyspunkter hos begge, absolutt, men ikke nok til å snu trenden. Mange av verdens land satser nå fornybart og bærekraftig, og vår nøling kan gjøre at norsk næringsliv går glipp av store muligheter. Mens det grønne toget går for fullt i land som Sverige og Tyskland, klamrer vi i Norge oss til den gamle parafinlyktestolpen på perrongen. I det norske næringslivet er vi klare til å satse, og med sterke fagforeninger har vi det vi trenger for en menneskevennlig overgang. Grønn næringsutvikling er smart, men da må det være en del av et ekte grønt skifte. Grønt skifte er en kostnadseffektiv forsikring for å ta vare på framtiden. Beregninger viser at 1–2 pst. av hvert lands BNP er forsikringspremien som trengs for å unngå de største klimaendringene. Det er midt mellom det vi i dag bruker på bistand, og det NATO vil at vi skal bruke på det militære, en god investering når risikoen er overveldende for at dersom vi ikke gjør noe, kan ødeleggelsene koste opp mot 20 pst. av verdens samlede BNP. En slik forsikring ville vært det konservative valget. Vi må forandre måten vi gjør ting på, for å bevare livsgrunnlaget vårt for framtiden. Det er fullt mulig, men det vil kreve en regjeringserklæring der vi slutter å åpne enda flere fossile felt på norsk sokkel, flytter de store subsidiene fra olje og gass over til fornybare næringer, gjennomfører et grønt skatteskifte som faktisk virker, verner resten av den urørte naturen i Norge og starter restaureringen av tapte naturrikdommer, undersøker løsninger som forbereder oss på at roboter og algoritmer tar over mange av dagens jobber, slik som borgerlønnsordningen, dele mer på arbeidet, at vi tør å ta tak i samfunnets skyhøye konsum av den type matvarer, klær og forbruksprodukter som ødelegger klima, miljø og ikke minst liv rundt om i verden. Det krever at vi finner tilbake til de grunnleggende menneskelige verdiene, der vi prioriterer mer tid til hverandre framfor mer stress og forbruksjag. Regjeringserklæringen viker unna – den våger ikke å satse. Den griper ikke mulighetene, og da setter den ikke Norge i stand til å møte utfordringene i vår tid. Det er alvorlig, og derfor – selv om vi kan samarbeide om mye og skal samarbeide om mye i tiden framover – kan regjeringen vente seg en tydelig opposisjonspolitikk fra De Grønne i årene som kommer.