Ottar Kaldhol (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Regjeringa sitt forslag til budsjett og avtalen med sentrum legg eit godt grunnlag for vekst og auka aktivitet på viktige velferdsområde. Budsjettet gjer det også mogleg konkret å møte fleire utfordringar i tida framover. Ei av dei største utfordringane vi står overfor i samfunnet, er at det er for lite folk til dei oppgåvene som må utførast både i offentleg og privat sektor. I tillegg kjem alt det andre som vi også ynskjer å gjere. Det er fleire måtar å møte dette på, og i budsjettavtalen er det peika på at auka innvandring er noko som skal vurderast. Det er i denne samanhengen også viktig at arbeidslinja i sysselsettinga og trygdepolitikken vert styrkt, at arbeidsmarknadsetaten fungerer raskt og effektivt, og at arbeidsmarknadstiltaka syter for å kvalifisere folk til dei ledige jobbane. Det betyr også at ein må legge til rette for at det er mogleg å kombinere arbeid og trygd, arbeid og pensjon. Det som etter mi oppfatning vil gi den beste og mest varige løysinga i eit samfunn der omstilling både er positivt og nødvendig, er å ha eit heilskapleg utdanningstilbod med omsyn til fornying eller foredling av enkeltmennesket sin kunnskap og kompetanse. Stabile rammevilkår for næringslivet er ikkje lenger åleine eit spørsmål om økonomi og tilskot til næringsutvikling. Det er i dag i hovudsak eit spørsmål om tilgang på kvalifisert arbeidskraft. Arbeidarpartiet har fått gjennomført mange reformer på utdanningsområdet. Det viktigaste i denne samanhengen er nok, etter mi oppfatning, realkompetansereforma, som gir full aksept for yrkespraksis som grunnlag for studiekompetanse for dei som måtte ynskje det. Dette er ikkje berre ei godkjenning av yrkes- og fagutdanninga. Det vil også vere avgjerande for at vi skal kunne møte behova for meir arbeidskraft, slik at arbeidstakarane får eit tilbod om kontinuerleg fornying av kunnskap og kompetanse. Livslang læring, som dette inneber, skaper også tryggleik og grunnlag for utvikling for dei som skal takle omstilling i arbeidssituasjonen og endring i livssituasjonen. Det er derfor grunn til å reagere sterkt på dei forslaga som Framstegspartiet og Høgre kjem med i dette budsjettet. I ei tid der presset på jobben hardnar til, samstundes som enkeltmennesket også skal takle omstilling i arbeidet og i samfunnet, vert ein frå Framstegspartiet og Høgre møtt med tiltak som ikkje kan seiast å vere stimulerande eller tillitskapande for dei som ynskjer å medverke aktivt for å kome ut av ein vanskeleg situasjon. Det kan heller ikkje seiast å vere særleg konstruktivt og framtidsretta når ein vil angripe desse menneska med økonomiske straffetiltak gjennom kutt i sjukelønsordninga. At dette også skal brukast til å finansiere skattelette til dei som har mykje frå før, seier mykje om manglande forståing for dei utfordringane vi står framfor, men kanskje mest om kva verdiar desse partia legg vekt på når ein skal prioritere mellom arbeidstakarane og dei som hentar store inntekter på aksjeutbytte. Det ligg fleire politiske avklaringar i dette budsjettet, og det er viktig for alle som ynskjer å delta i å bygge landet i tida framover, at ein kan kjenne seg trygg for at fleirtalet, dvs. Arbeidarpartiet og sentrum, vil sikre det viktige fundamentet som sjukelønsordninga er for arbeidstakarane. Denne ordninga er bygd på rettferd mellom arbeidstakarane og eit verdisyn som i denne samanhengen også handlar om rettferdig fordeling av dei verdiane som vert skapte. No er det heldigvis ikkje fleirtal for ein slik arbeidstakarfiendtleg politikk, og det vil nok heller ikkje verte fleirtal i folket for desse to partia ved neste val. Denne politikken bør også vere svært avklarande for arbeidstakarane rundt om i landet. Forskjellen på ein politikk der heilskap og menneskeverd er fundamentet, og ein politikk der enkeltsakene er dominerande, kjem godt fram når ein gjennom enkeltsakene held medaljens framside opp mot folket. Men det som mange gløymer, er at når ein gjer det, vert også ein sjølv avspegla i medaljens bakside.