trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2004-03-24:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg er veldig enig med ham i at dette virkelig er et sammensatt spørsmål, og at det ikke minst for den kvinnen som blir utsatt for handlingen, er veldig viktig at både politi og samfunnet for øvrig handler raskt og ryddig på dette området. Det du nevner, er bl.a. hvilke andre sider av samfunnet som bør bidra. Og ikke minst i forhold til den bistand som politiet trenger, er det viktig at man får regionale voldtektsmottak, slik at man har muligheten til å sikre bevis, og at kvinner med en gang gjerningen er gjort, har muligheten til å få sikret bevisene. Et annet spørsmål som er blitt reist den senere tida, er dette med behov for bistandsadvokat på et tidligere tidspunkt, som kan hjelpe kvinnen på et tidlig stadium til å sikre en god etterforskning. Jeg vil derfor spørre statsråden om han ønsker å ta initiativ til slike nye tiltak, både det å få på plass skikkelige voldtektsmottak i hver region og det å vurdere bruken av bistandsadvokat.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-03-24:
Jeg har følgende spørsmål: «De fleste elever i grunnskole og videregående skole i Norge er elever på offentlig eid skole. Kvaliteten på offentlig skole er svært varierende. Læringsresultat er i hovedsak middels. Uro og mobbing preger mange steder både skolemiljø og læringsmiljø. Hvordan vil Regjeringen aktivt bruke tilsynsordning og tilsynsmyndighet for å oppnå bedre skolemiljø og bedre læringsmiljø i skolen i sitt arbeid for å sikre bedre kvalitet i undervisningen og bedre læringsresultater for elevene i offentlig skole?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-03-24:
Jeg takker for svaret. For vel en uke siden var det gjennom NRK Dagsnytt fokus på lovbrudd hos 40 pst. av de private skolene som var blitt kontrollert av tilsynsmyndigheten. Statsråden uttalte da at hun ville skjerpe kontrollen med frittstående skoler og gi flere sanksjonsmidler. Men poenget er at bare 2–3 pst. av elevene går i private skoler, slik at tilsynsinnsatsen først og fremst må rettes mot de skolene hvor hovedmassen av elevene går, nemlig i de offentlig eide skolene. Når en omfattende mobbing og omfattende uro i læringsmiljøer har kunnet utvikle seg gjennom mange år og har ført til at skolen har gått i feil retning, er det åpenbart at tilsynsordninger og tilsynsmyndigheter må ta en betydelig del av ansvaret for det. Vil tilsynsapparatet under det nye utdanningsdirektoratet få flere sanksjonsmidler overfor offentlige skoler, og eventuelt hvilke?
Kristin Clemet (Høyre), 2004-03-24:
I opplæringsloven med forskrifter er det fastsatt nasjonale mål som skal sikre et godt og likeverdig opplæringstilbud til alle. Det er kommunene og fylkeskommunene som skoleeiere som har ansvaret for driften av den offentlige skolen og dermed også ansvaret for at målene nås. Kommunene og fylkeskommunene har innenfor visse rammer frihet til å avgjøre hvordan målene kan nås. Dette lokale handlingsrommet for skoleeierne har økt de siste årene. Stortinget har sluttet seg til etablering av et nasjonalt kvalitetsvurderingssystem. Det nasjonale systemet for kvalitetsvurdering skal medvirke til kvalitetsutvikling i opplæringen og legge til rette for informerte avgjørelser på alle nivåer i opplæringssystemet. Kvalitetsvurderingene vil først og fremst være et verktøy for den enkelte lærer, skole og skoleeier i arbeidet med kvalitetsvurdering og -utvikling. I opplæringsloven er det presisert at kommunen/fylkeskommunen har ansvaret for at kravene i opplæringsloven med forskrifter blir oppfylt, herunder elevenes rett til et godt fysisk og psykososialt miljø som fremmer helse, trivsel og læring. Som en del av det nasjonale systemet for kvalitetsvurdering vil det også gjennomføres en spørreundersøkelse på utvalgte trinn i grunnopplæringen for å kartlegge læringsmiljøet ved den enkelte skole. Denne undersøkelsen har fått navnet Elevinspektørene. Det er fylkesmennene som er delegert myndighet til å utøve tilsyn etter opplæringsloven. I opplæringsloven legges det vekt på at tilsynsmyndigheten skal samarbeide med skoleeierne «for å sikre eit godt og likeverdig opplæringstilbod i samsvar med lov og forskrifter.» Dersom det oppdages forhold som strider mot loven og forskriftene, kan tilsynsmyndigheten gi pålegg om å rette på forholdene. Dette betyr at tilsynsmyndigheten både har et ansvar for veiledning i forkant og en etterfølgende kontroll. Det nasjonale systemet for kvalitetsvurdering gir grunnlag for et mer systematisk tilsyn med skole og læringsmiljø. I tilsynet med elevenes skolemiljø, som er utpekt som et av tilsynsområdene fylkesmennene skal prioritere inneværende år, vil de bl.a. kunne bygge på informasjon fra kvalitetsvurderingssystemet. Jeg vil dessuten i løpet av våren legge frem et lovforslag som presiserer kommunens ansvar for å etablere et system som sikrer at regelverket blir fulgt.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-24:
Det er ikke akkurat overfylt i salen når jeg skal stille spørsmål, men vi får kose oss, vi som er her. Jeg har et spørsmål til nærings- og handelsministeren som jeg forstår skal besvares av samferdselsministeren: «Jeg mottar stadig henvendelser fra bedrifter som klager over at de ikke får tillatelse til å sette opp skilt langs veien. Dette gjelder særlig reiselivsbedrifter som er helt avhengige av å informere reisende om at de har noe å tilby. Misnøyen er i all hovedsak rettet mot veikontor og veidirektorat. Er statsråden enig i at vi har for streng praktisering når det gjelder skilting for turistnæringa i Norge, og har statsråden ev. planer om å gjøre noe for å liberalisere vår skiltingspraksis?»
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-24:
Jeg er godt fornøyd med svaret fra samferdselsministeren om at man nå er i ferd med å vurdere nye retningslinjer, og at samferdselsministeren her signaliserer at hun er innstilt på at man skal gjøre det mulig å få reklamere mer for hva man har å tilby langs veiene. Jeg har full forståelse for at man f.eks. i byene har en restriktiv holdning til det. Når man ser på all reklamen, enten det er for pålegg eller undertøy – det kan være store plakater – er det klart at det kan forstyrre oppmerksomheten til noen hver. Men når vi kjører ut på landsbygda, kan det gå ganske mange kilometer uten at vi ser et eneste skilt. Om noen da har en god geitost å selge, eller ønsker å tilby et spennende opplegg for gårdsturisme, er det viktig for oss som er opptatt av nisjenæringer og av et Landbruk Pluss, og av at det skal omstilles, at de som er avhengig av veitrafikken, kan få lov å lage et litt spenstig skilt som gjør at de veifarende blir oppmerksomme på dette, slik at man har muligheter for å tjene noen penger på at folk kan svinge innom og kjøpe de produktene som man ønsker å reklamere for. Jeg tror elgen langs veiene er et langt, langt større problem. Den beveger seg jo i tillegg også, i motsetning til veiskiltene som eventuelt måtte komme opp. Jeg er veldig godt fornøyd med svaret fra samferdselsministeren, og jeg opplever at man har den holdning at man faktisk er villig til å kikke på dette ganske nøye når man skal vedta nye forskrifter.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-24:
Jeg vil bare avslutte med å si til statsråden: Tusen takk for et meget godt svar. Jeg ser fram til den nye skiltingspraksisen.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-03-24:
Ønskene om oppsetting av skilt rettet mot vegtrafikken er svært omfattende. Disse ønskene dreier seg dels om reklameskilt og andre former for private skilt, dels om offentlige trafikkskilt som kan gi informasjon om ulike tilbud samt vegvisning til disse. Når det gjelder reklameskilt og andre private skilt, er det gitt sterke føringer om en restriktiv praksis bl.a. gjennom bestemmelser i vegloven og forarbeidene til denne. Bakgrunnen er å unngå at det blir satt opp skilt som kan være en fare for trafikksikkerheten, særlig ved at de i for stor grad trekker trafikantenes oppmerksomhet bort fra vegforholdene eller trafikksituasjonen på stedet. De offentlige trafikkskiltene, i dette tilfellet serviceskilt og vegvisningsskilt, skal først og fremst gi den informasjon som er nødvendig for sikkerhet og framkommelighet. Et mål for de offentlige skiltene er at trafikanter som ikke er kjent, skal kunne finne fram til sine bestemmelsessteder. Vegmyndighetene godkjenner og setter opp et stort antall skilt til bedrifter og institusjoner hvert år, men ønskene om skilting til ulike virksomheter er så mange at det må foretas en streng prioritering. Særlig legger hensynet til trafikksikkerheten begrensninger på hvor mye informasjon man kan rette mot trafikantene i vegkryss, hvor oppmerksomheten også må være rettet mot kjøring og trafikkforhold. Forslag til ny skiltforskrift er nå ute på alminnelig høring, med høringsfrist 31. mars i år. I høringsbrevet foreslås det en utvidet bruk av symboler og «brun skilting» på serviceskilter for turistformål. Vegdirektoratet arbeider også med å revidere de detaljerte bestemmelsene om trafikkskiltene. Reiselivsnæringen er representert i arbeidet med gjennomgang og vurdering av prinsipper og praksis for bruken av serviceskilt og vegvisningsskilt. Det vil fortsatt være nødvendig med en relativt restriktiv linje på de viktigste hovedvegene. Det vil alltid kunne diskuteres hvor grensen skal trekkes for skilting til bedrifter og virksomheter. Jeg legger til grunn at vegmyndighetene ikke skal være mer restriktive enn det som er nødvendig ut fra hensynet til trafikksikkerheten, og at de fortløpende vurderer praksis på dette området. Jeg er også innstilt på at forslagene i den nye skiltforskriften som nå er til høring, skal kunne gi et enda bedre tilpasset tilbud til reiselivets behov. Som nevnt vil det fortsatt være nødvendig med en restriktiv linje på hovedvegene, mens praksis på det øvrige riksvegnettet bør vurderes å gjøres mer liberal.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-03-24:
Jeg ser behovet som representanten Ryan her påpeker, og jeg tror vi er ganske enige om det. Vi er også enige om at denne skiltjungelen vil ha forskjellige dimensjoner i ulike deler av landet. Det er ikke overalt at vi i utgangspunktet har veldig mye skilt, og det vil variere hvilken utfordring det vil være for trafikksikkerheten at man fører opp slike skilt. Jeg mener at vegmyndighetene nå med denne gjennomgangen både ser prinsipielt og fleksibelt på det i forhold til hva som kan gjøres. Jeg tror alle er tjent med at de reisende finner den vegen de er på jakt etter, det være seg til virksomheter av den art som her er nevnt, eller til steder for den saks skyld. Så jeg setter min store lit til at denne prosessen vil føre til at vi kommer fram til en løsning som både er trafikksikker og slik at vi finner fram her i landet.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-03-24:
«Miljøvernministeren har i sin tid som statsråd fremma en rekke saker der grunneiere føler seg overkjørt og fratatt råderett over egen eiendom. I mange av sakene blir det heller ikke tilbudt noen rimelig kompensasjon. Typiske eksempler på dette finner vi f.eks. ved etablering av nasjonalparker, i arbeidet med barskogvern og i rovviltforvaltningen. Mener statsråden at den private eiendomsretten er av underordna betydning, og at staten i mange tilfeller er en bedre forvalter av utmarksarealene enn private eiere?»
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. La oss gå litt mer konkret til verks. Ved behandlinga av Regjeringas miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand ønsket flertallet en sterkere vektlegging av frivillighet i barskogvernet. Det var enighet om at nye verneområder i størst mulig grad skulle gjennomføres ved frivillige avtaler mellom staten og aktuelle skogeiere. Flertallet sa også at det skal legges sterkere vekt på å bruke statens egne eiendommer aktivt i vernearbeidet. Det har nå budt seg flere gode anledninger til å følge dette opp i praksis. En gyllen mulighet er i Buskerud. Her er det fremmet et privat verneforslag om å frede 163 000 dekar av Sølvverkets skoger i stedet for å gå videre med det omstridte området Trillemarka–Rollagsfjell. Ved å velge statens egen eiendom kan en unngå å gripe inn i eiendoms- og råderetten og næringsgrunnlaget til sannsynligvis over 100 grunneiere i de næringssvake distriktskommunene. Synes statsråden det er riktig å gå videre med svært omstridte barskogvernsaker som berører et stort antall grunneiere, når det fins alternative vernearealer på statens egen grunn eller arealer som blir tilbudt på frivillig basis?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-03-24:
La oss gå videre på spørsmålet om erstatninger. Husdyrhold og beitebruk er den næringsvirksomheten som blir påført de største direkte problemene ved økte rovdyrstammer, men også mulighetene for å utnytte utmarka på andre måter blir redusert. Det er en alvorlig mangel ved rovviltmeldinga at den i så liten grad tar opp behovet for erstatninger. Meldinga avviser at erstatning av tapte beiteretter er noe tema. Regjeringa legger til grunn at lisensjakt og kvotejakt på rovvilt til en viss grad skal kompensere for reduserte jaktmuligheter på annet vilt, men avviser behovet for noen kompensasjon. Økte rovviltbestander kan føre til at grunneiere blir tvunget til å slutte å bruke beiteretten sin. Vi vet også at særlig forekomst av ulv tærer hardt på bestanden av jaktbart vilt. Synes statsråden det er greit å føre en politikk der grunneiere blir fratatt beiterett og jaktmuligheter uten at dette blir kompensert på noen måte?
Børge Brende (Høyre), 2004-03-24:
Jeg merket meg at representanten Haga ikke tok opp premisset i sitt første spørsmål om at det ikke ble ytt skikkelig erstatning til dem som ble omfattet av barskogvern. Det har nemlig vært slik, siden Willoch-regjeringen fikk vedtatt dette med naturreservat, at blir man omfattet av et barskogvern, får man området kompensert som om det skulle være ekspropriert. Likevel er man hjemmelshaver til området og kan drive utmarksnæring, utleie, fiske og jakt. Så er det diskusjon om man skal velge frivillighet i forbindelse med barskogvernet. Som jeg også sa i mitt svar, er 99 pst. av den norske skogen ikke omfattet av noe formelt vern. Der ligger vi etter nabolandene våre. Skognæringen selv sier at man må få opp dette vernet noe, for det er mange rødlistearter som befinner seg i skogen. Men i stedet for å gå den tunge veien om naturvernloven om midlertidig vern har jeg blitt enig med Norges Skogeierforbund – og det har jo vært et gjennombrudd – om at vi nå skal prøve frivillig vern-tankegangen. Og de har kommet opp med veldig mange gode områder, som Regjeringen prioriterer. Men før dette var det satt i gang en prosess knyttet til Trillemarka–Rollag, som vi vil fullføre, og vi vil også vurdere verneverdiene i dette området. Når det gjelder Sølvverkets skoger i Buskerud, som representanten tok opp, som er eid av det offentlige, har Direktoratet for naturforvaltning gått gjennom det området og sier at det ikke har verneverdier som er av en slik karakter at det er naturlig å sette i gang en verneprosess.
Børge Brende (Høyre), 2004-03-24:
Når det gjelder de erstatningsordningene som er aktuelle for naturreservater, nasjonalparker, barskogvern og rovvilt generelt, er det akkurat det samme erstatningsregelverket som gjelder nå, som da Åslaug Haga satt i regjering. Så det er ingen endring. Men det er satt i gang prosesser for å se på om det er mulig å lage et bedre erstatningsregelverk til fordel for dem som driver viktig utmarksnæring. Det er det verdt å merke seg først. Så gjelder det tap i forbindelse med rovvilt og bufe i utmark. Det gis full erstatning for tap av bufe i utmark, selv for ikke-dokumenterte tap. Kun 10 pst. av tapene kan dokumenteres, men vi gir altså full erstatning for de tap som gjelder – 80–90 mill. kr i året er denne potten på. Regjeringen har også i rovviltmeldingen foreslått en omlegging av erstatningsordningen i forbindelse med rovviltskader, noe som gir større oppmuntringer i forhold til dem som tar større ansvar og driver forebyggende arbeid i forhold til rovviltskader.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-17:
På vegne av Lena Jensen, Inge Ryan, Øystein Djupedal og meg selv vil jeg framsette forslag om å gjøre entreprenørskap til en del av grunnopplæringen.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-17:
Jeg har gleden av å fremsette et forslag om å innføre en ordning med økonomisk støtte fra staten til bistandsadvokat for norske statsborgere som blir utsatt for kriminelle handlinger i utlandet. Og jeg har gleden av å fremsette et forslag om at de norske kvotene for avgiftsfri import av øl, vin og brennevin endres og gjøres lik de kvotene som gjelder for privat avgiftsfri import av alkoholholdige drikkevarer mellom EU-land.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-17:
Jeg ønsker å stille mitt spørsmål til helse- og omsorgsministeren. I dagens Dagsavisen står det å lese at sykepleierne tier fordi de frykter represalier. Det saken gjelder, er at hele 43 pst. av sykepleierne frykter represalier hvis de ytrer seg offentlig, f.eks. i media, om kritikkverdige forhold på arbeidsplassen. Dette medfører naturligvis at nettopp kritikkverdige forhold og mangler som rammer pasientene, ikke kommer offentligheten for øre. Det kan bety at vi som politikere ikke blir kjent med det, nettopp fordi de ansatte frykter reaksjoner dersom de sier fra. 28 pst. av sykepleierne oppgir at de har latt være å si fra om forhold som har hatt betydning for pasientenes helse. Dette oppfatter naturligvis vi i SV som svært alvorlig. Det er viktig at det er åpenhet omkring kritikkverdige forhold, og at man har prosedyrer for å sikre at den informasjonen også når oss som skal kunne forbedre disse forholdene. Mitt spørsmål til helseministeren er: Hva har han tenkt å gjøre med de forholdene som avdekkes?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-17:
Jeg takker helseministeren for svaret. Henning Jakhelln, som er sitert i artikkelen, sier: «Regelverket er på plass. Men det virker ikke.» Og han gir uttrykk for at det er «aldeles forferdelig» at noen gjøres «til syndebukk». Det som også beskrives i den samme artikkelen, er at «41 pst. av sykepleierne oppgir at de har formelle begrensninger i ytringsfriheten», og at det «strider mot loven». Det betyr altså at arbeidsgiver rent formelt har sagt at man ikke skal ha lov til å ytre seg om forhold man oppfatter som kritikkverdige. Det jeg vil spørre helseministeren om, er hvordan han har tenkt å sikre at verken kommunene eller helseforetakene gjennomfører tiltak overfor de ansatte som er i strid med norsk lov. Stortinget har nylig behandlet § 100 i Grunnloven, som skal sikre ulike ansatte full ytringsfrihet om de forholdene som vi her snakker om.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-17:
Tilleggsspørsmålet går til helseministeren. I en artikkelserie som nå går i Dagbladet, har man listet opp ulike grupper som i dag ikke får den behandlingen de burde hatt. Det gjelder eldre, det gjelder folk med spiseforstyrrelser, det gjelder noen tilfeller av døende, og det gjelder narkomane, mennesker med rusmiddelproblemer og en del trygdede. Fellesnevneren for alle disse gruppene er at dagens finansieringssystem bidrar til effekter som ikke ivaretar gruppene. Som Asmund Kristoffersen var inne på i sitt spørsmål, har Regjeringen selv advart mot konsekvensene av det. Det var jo slik at Regjeringen selv la fram et dokument for Stortinget i fjor der man bad om at man reduserte den innsatsbaserte finansieringen fra 60 til 40 pst., nettopp for å unngå en rekke uheldige konsekvenser av finansieringsordningen, som Regjeringen selv listet opp. Det fikk man altså tilslutning til fra alle partier i Stortinget, unntatt fra Fremskrittspartiet. Og så reverserer Regjeringen den ordningen i år. Er det slik at Regjeringens argumenter det ene året ikke har gyldighet det neste?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
Først vil jeg si til representanten Ballo at det som er omtalt i Dagsavisen, og som Sykepleierforbundet har vært opptatt av, etter mitt skjønn er et alvorlig problem. Det som er hovedproblemet, er det faktum at man i de fleste norske sykehus ikke har de internkontrollsystemene som man burde ha, for å håndtere disse avvikene. Det er ett sykehus i Norge som er ISO-sertifisert, som har de internkvalitetsrutinene som man har i industrien i sin alminnelighet. Jeg var og besøkte dette sykehuset for 14 dager siden, og det er i Kongsvinger. Der har man et helt avslappet forhold, ikke til det å gjøre feil, men til hvordan man agerer etter at man har gjort en feil. Det viktigste er å erkjenne at så lenge man har med 110 000 ansatte å gjøre i helsevesenet, vil det også i fremtiden bli begått feil. Spørsmålet er hvordan vi håndterer den situasjonen at det oppstår feilbehandling eller nesten-feilbehandling. Det er like alvorlig med nestenulykker som med ulykkene. Det viktige er å lære av sine feil. Det har man gjort på Kongsvinger sykehus. Jeg har vært og sett på det internkontrollsystemet som man har der, hvor det var slik som representanten Ballo beskriver at det er på mange norske sykehus. De ansatte var i utgangspunktet engstelige for å melde fra om feil og nesten-feil. Nå har man laget prosedyrer der det nærmest er gjort til en dyd å rapportere om disse tingene, ikke for å gjennomgå straffeeksersis, men for at man skal lære av de feilene man gjør. Jeg har overfor de fem regionale helseforetakene tatt et initiativ og har bedt om tilbakemelding om på hvilken måte de har tenkt å forbedre den situasjonen som er beskrevet både i Dagsavisen og av Sykepleierforbundet, slik at de avdekker feil og nesten-feil som er gjort i norsk helsevesen, så vi kan lære av det i stedet for å prøve å gjemme det. Det er ingen grunn til at ikke de ansatte skal bli håndtert på en skikkelig måte i forhold til ledelse når de rapporterer om egne og for den saks skyld avdelingens feil.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
Det er etter mitt skjønn to forhold som vi må se i sammenheng når det gjelder dette. Det ene gjelder intern rapportering av feil og nesten-feil og håndteringen av det. Det er etter mitt skjønn det aller viktigste. Det er fravær av systematikk og ledelsesforankring i norske sykehus. Det andre forholdet gjelder muligheten til å ytre seg. Det er altså slik – i norsk helsevesen som overalt, sågar i politiske partier – at noen enkelte ganger uttaler seg på vegne av en større gruppe. Jeg synes kanskje beskrivelsen av alle disse forknytte menneskene i norsk helsevesen som ikke får lov til å ytre seg, er noe overdrevet. Av det jeg ser i mediene, er vel ikke fraværet av ytringer det mest påtakelige. Det som har vært min oppfordring på de møtene jeg har hatt med ansatte i norske sykehus som har påpekt mangler, imperfeksjoner, og måter man blir håndtert på, som helt åpenbart er i strid med den institusjonens interesse, er at det ikke er noen grunn til at det skal legges beskrankninger på det å ytre seg – heller ikke i det åpne rom.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
I utgangspunktet er mitt svar på det spørsmålet ja. Enhver påpeking av feil og mangler i systemet som ikke kommer frem til de ansvarlige, er mangel på kommunikasjon i et forsøk på å forbedre et system. Selv om vi har et helsevesen som må antas å være blant de beste i verden, er det åpenbart et stort forbedringspotensial. Men den beste garantien for at vi skal få den kvaliteten vi etterspør i norsk helsevesen, er etter mitt skjønn at vi har en helt annen tilnærming til hvordan vi systematiserer det som gjelder kvalitetsforbedringer, og å ledelsesforankre dette. I norske sykehus har dette i veldig stor grad vært på et lavere tjenestenivå og ikke vært tilstrekkelig forankret i styrene i de regionale helseforetakene – ei heller i de ordinære. Og blar man i styreprotokollene til de fem helseforetakene som har vært i sving i tre år nå, tror jeg nesten jeg tør si at man ikke vil finne én sak som i realiteten dreier seg om dette temaet. Derfor har jeg satt dette på dagsordenen. Derfor har Sosial- og helsedirektoratet fått i oppgave å lage en nasjonal standard for dette.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
Det hjulet så jeg relativt raskt, og det hjulet har jeg allerede satt i gang ved at jeg nå har bedt Sosial- og helsedirektoratet om å lage nasjonale retningslinjer. Jeg er helt enig med representanten Hagen i det som ligger implisitt i det han sier, at det ikke er noen grunn til at man skal ha fravær av direktiv – så å si – fra eier for implementering i alle de fem helseforetakene. Det var jo selve ideen bak det nye eierskapet vi fikk. Men man skal ikke ha lest mye i media i disse tre årene for å se at fravær av aktiviteter på tvers av foretakene er fremtredende. Jeg kan helt utvetydig svare på det som var innledningen i representanten Hagens spørsmål, som gjaldt de ansatte. Alle steder jeg har vært i møter med ansatte, har jeg sagt at det fra meg ikke blir noen beskrankninger i retten til å ytre seg – utover det som følger av lov og forskrifter for å drive norsk helsevesen. Det skal ikke være noen særregler for folk i helsevesenet. Den eneste måten vi kan forbedre norsk helsevesen på, er å få melding om de imperfeksjonene som avklares.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
Dette blir litt underlig. Én ting er å slå inn en åpen dør én gang, noe annet er det når man gjør det gang på gang. Jeg har ikke til hensikt å legge noen beskrankninger utover det som følger av lov vedtatt i denne forsamling, overfor de 110 000 ansatte som jobber i norske sykehus. Det som går på fagfolks rett til å ytre seg, føler jeg personlig ikke har vært veldig knuget, verken fra Stortinget eller fra Regjeringen. Ingen skal i hvert fall behøve å føle frykt for at det å gi melding om imperfeksjoner vil føre til et eller annet. Det vil som sagt også gjelde i forhold til styrene, som nå har åpnet sine møter. Noen av dem har forsøkt å omgå dette. Det har det blitt slått ned på. Mitt budskap er entydig: De 110 000 ansatte kan ytre seg om personlige erfaringer, selvfølgelig fortrinnsvis internt i første omgang, men helt åpent i det åpne rom til syvende og sist – selvfølgelig.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
Det er riktig, det representanten sier når han påpeker hvor stort underskuddet var frem til august. Jeg kan si at pr. i dag tyder alt på at underskuddet ved norske sykehus vil bli ca. 2 200 mill. kr eller 2,2 milliarder kr. Det er temmelig nøyaktig i overensstemmelse med det som var budsjettert. Jeg har forstått det slik at stortingsflertallet vil opprettholde kravet om budsjettbalanse ved utgangen av 2004 Er av statsråden senere rettet til 2005. Se side 393. . Det betyr selvfølgelig at det for enkelte helseforetak er betydelige utfordringer. Noen av helseforetakene vil kunne greie dette relativt kurant, for andre vil utfordringene være større. Jeg tror det er ganske viktig å innse at det ikke er mulig innen utgangen av 2004* at samtlige 80 sykehus, dvs. de 30 helseforetakene, klarer dette hver for seg. Muligheten for å nå det i makro er nok større, fordi noen har overskudd og noen har underskudd. Men i det store bildet tror jeg at det innenfor de rammene de regionale helseforetakene vil få når Stortinget har behandlet sitt budsjett, skal være fullt mulig å gjennomføre Stortingets krav, uten at det nødvendigvis går på bekostning av den kjernevirksomheten man driver ved norske sykehus. Vi må ikke glemme at et ikke ubetydelig antall av de 65 milliardene vi bruker for å drive norske sykehus, går til andre kostnader enn selve kjernevirksomheten. Det er også der de planene de forskjellige helseforetakene nå har for å gjøre strukturelle tilpasninger, vil bli satt inn. Det finnes mange gode eksempler rundt om ved landets 80 sykehus på hva som gjøres i forhold til det. Men det er også slik at en del av disse sykehusene har sett bort fra det faktum at når man ansetter 200–300 nye medarbeidere, stiger kostnadene betydelig, slik at det enkelte helseforetak har påtatt seg betydelige merbelastninger ved ikke å følge det som opprinnelig er gitt i direktivet, både fra storting og regjering.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
La meg først si litt knyttet til det som går på nedskjæringer, og som i media kalles oppsigelser, eller hva det nå er de kaller det. Når jeg summerer tallene for de enkelte helseforetakene, ser jeg at det er noe annet enn reduksjon i antall ansatte som er det mest fremtredende. Tvert imot er det faktisk slik at tallet på ansatte har økt betraktelig mange steder. Det gir en enda større omstillingsutfordring når de ytre rammene for budsjettet er gitt. Enten man plusser på 500 mill. kr eller 1 milliard kr, vil det måtte være strukturelle tilpasninger i norsk helsevesen for å ha et driftsnivå som er tilpasset den økonomiske rammen som Stortinget har gitt. Det store problemet har vært at man ikke har fulgt de rammene som har vært gitt. Når det gjelder det å garantere for at enkelte avdelinger på enkelte sykehus ikke skal bli nedlagt, må jeg bare minne om at stortingsflertallet har relativt massivt sagt at det ikke er statsrådens anliggende. Det er styret i de regionale helseforetakenes anliggende, og bare tilfeller som rammes av § 30, skal til statsråden.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
Svaret på det er entydig nei. Det er ingen grunn til at det skal bli en konsekvens av at man har en stykkpris på 60/40. Enten man velger det ene, eller man velger det andre, vil det være ting som taler for det ene og mot det andre – og motsatt. Vi har i stortingsproposisjonen pekt på noen av de mulige negative konsekvensene som kan oppstå hvis man gjør dette i et system uten å gjøre andre endringer. Nå er det slik at den budsjettavtalen som er inngått med Fremskrittspartiet, har det i seg at vi sammen skal drøfte hvilke tiltak vi kan sette inn som skal motvirke de negative konsekvensene, og det arbeidet er allerede i gang. Det er definitivt med utgangspunkt i de mulige konsekvenser, spesielt der man ikke har ISF-satser, eller når det gjelder den eldre befolkning, som ofte er ut og inn, osv. Og det er et overordnet mål å motvirke de mulige negative konsekvensene som kunne oppstå hvis man ikke satte inn andre mottiltak. Det kommer til å bli gjort.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
Alle som er i dette hus, vet at det ikke er mulig å få igjennom St.prp. nr. 1 uendret. Det vil ingen mindretallsregjeringer kunne klare. Vi har inngått noen kompromisser i Stortinget, og så har vi hatt noen prinsipale. Dem har vi presentert i St.prp. nr. 1, bl.a. at vi i utgangspunktet ønsket å videreføre 40 pst. ISF. I avtalen som er gjort med Fremskrittspartiet, har vi endret dette til 60 pst. Vi har gjort en påplussing på 500 mill. kr, og vi har en avtale som går på at vi skal gå igjennom alt som det er nødvendig å gå igjennom, for å motvirke de mulige negative virkninger som kunne oppstå hvis man ikke gjorde noen endringer. Når det gjelder det som var innledningen til spørsmålet, som går på en oppramsing av en del pasientgrupper, er jeg helt enig med representanten Ballo i at disse ikke har hatt den oppmerksomhet i norsk helsevesen som de burde hatt. Derfor har jeg, når vi skal beskrive hva som skal være likeverdige helsetilbud, på side 11 i St.prp. nr. 1 satt inn noe nytt – for øvrig det første i denne opplistingen – og det er diagnosenøytralt(presidenten klubber)(Presidenten klubber igjen.) Dette vil bli ivaretatt i den gjennomgangen vi skal ha sammen med Fremskrittspartiet. (presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.)
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
Først vil jeg selvfølgelig bekrefte det faktum at det vi har avtalt hva gjelder 60/40, er for 2005. Hva Fremskrittspartiet har av forslag ved dette års budsjett, er Fremskrittspartiets sak og ikke min. Men det er en meget viktig påpeking Carl I. Hagen gjør, og som jeg har gjort ved alle de anledninger der jeg har snakket om finansieringssystemet i norsk sykehusvesen. Det er feil og mangler i prislisten som gjør at det skapes ekstra økonomiske incentiver for å behandle det ene fremfor det andre, for det å kode det ene fremfor det andre. I det øyeblikk man har en riktig prisliste, er ikke dette noe problem. Men problemet er at det er vanskelig å fremskaffe riktig pris for alle de operasjonene vi har i norsk helsevesen. For øvrig er en av underlighetene hvor lite vi vet om den eksakte kostnaden ved å behandle de forskjellige tilstandene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-17:
Først kan jeg berolige både Gløtvold og alle andre som måtte bekymre seg for nedlegging av sykehus. Jeg har foretatt en gjennomgang sammen med alle de fem styrelederne i de regionale helseforetakene, og det foreligger ingen planer om nedleggelse av noen lokalsykehus utover det som måtte være kommunisert til Stortinget allerede. Når det gjelder strukturelle ting, er det ting som har foregått hele veien, og som foregår nå, men det er med utgangspunkt i kvalitet, først og fremst. Når man i Helse Nord har gjort en gjennomgang med hensyn til f.eks. kreft, når man gjør det i de andre helseforetakene og innenfor de forskjellige gren-spesialitetene, er det fordi vi ikke kan greie å opprettholde et tilstrekkelig kompetent miljø ved alle landets 80 sykehus for alle typer tjenester. Dette har stor betydning, også i en kostnadsmessig sammenheng. Når det gjelder andre ting som ikke inngår i kjernevirksomhet, kan det være så enkle ting som at man i et helseforetak som Helse Sør istedenfor å føre regnskap 23 steder og lønninger 23 steder velger å gjøre det ett sted, f.eks. i Grimstad, som de gjør nå. Det er betydelige innsparinger.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-17:
Det siste som helseministeren nå sa, er interessant. Det må jo være slik at hvis vi politikere skal få kunnskap om tilstanden i helsevesenet og på grunnlag av det forsøke å gjøre norsk helsevesen bedre, er vi avhengige av å få kunnskap tilført oss fra dem som kjenner hverdagen. Er det ikke da viktig at alle typer fagfolk i helsevesenet fritt kan delta i den offentlige debatten – uten å bli pålagt begrensninger fra sine institusjoner og bli truet med represalier? Vil ikke dette bidra til at vi får en bedre og sikrere debatt om kvaliteten i helsevesenet?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-11-17:
Jeg må innrømme at jeg savner en klar uttalelse fra helseministeren der han sier direkte til alle ansatte i helsevesenet – særlig i de statlig eide sykehusene – at dersom de sitter inne med kunnskaper om kritikkverdige forhold som ikke blir løst på en akseptabel måte, skal de ha rett, men også plikt til å informere allmennheten og sine overordnede. På den måten fjerner man den frykten som folk i helsevesenet tydeligvis har i dag. På tross av det helseministeren nå sier, føler de frykt, og det skal de ikke føle. Jeg vil anbefale helseministeren å lese justisminister Dørums innlegg under behandlingen av ny § 100 i Grunnloven, hvor han forsikret at vi skal ha en åpenhetspolitikk. Når det gjelder interne og skriftlige retningslinjer, er det vel ikke nødvendig å spørre de fem regionale helseforetakene hvordan de hver for seg vil ha det. Som eier må det da være bedre å lage ett sett regelverk og gi instruks om at det skal følges. Istedenfor å sette fem til å oppfinne hjulet hver for seg må helseministeren kunne ta initiativ, lage et regelverk og sørge for full åpenhet som en hovedregel i helsevesenet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-11-17:
Det er oppfunnet, president.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-11-17:
Fremskrittspartiet er meget tilfreds med at innsatsbasert finansiering er tilbake på 60 pst., som Fremskrittspartiet og Høyre kjempet frem tidligere. Jeg er også glad for at statsråden bekrefter at man skal ha et diagnosenøytralt system. Dersom det er noen pasienter som er mer såkalt lønnsomme enn andre, er det DRG-vektingen, eller DRG-prisene – satsene – det er noe galt med, og de må da justeres, slik at alle blir like lønnsomme. Poenget er at man skal ha et incitament for sykehusene, og at 60 pst. ISF sannsynligvis vil utløse nærmere 1 milliard kr mer, i tillegg til de 500 millioner som blir bevilget, nettopp fordi man får en vekst i pasientbehandlingen, som sist man hadde det, med 5 pst. – kan man regne med. Så det er en styrking av sykehusene med nærmere 1 500 mill. kr som ligger i budsjettforliket. Jeg vil gjerne få en bekreftelse fra statsråden på at det er et 2005-budsjettforlik vi har inngått, ikke et 2004-forlik. Fremskrittspartiet har hele tiden sagt at vi i nysalderingen av 2004-budsjettet kommer til å fremme forslag om å slette en vesentlig del av gjelden til sykehusene. Jeg vil gjerne ha en bekreftelse på at det ikke er noen hindring for at Stortinget i 2004-budsjettet sletter en vesentlig del av gjelden til sykehusene.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-11-17:
Det er flere forhold som gjelder åpenhet og informasjon. Det ene er det som helseministeren først og fremst var inne på, feilbehandling, og at det her skal tas tak faglig. Det skremmer meg litt at den helseministeren vi har nå, sier at vi nærmest må ha ISO-sertifisering ved sykehusene for at vi skal være sikre på at dette gjøres på en ordentlig måte, at feilene blir tatt opp og rettet opp. Jeg mener at det skal skje uansett – ISO-sertifisering eller ikke. Så har vi ytringer i den åpne debatten, dette å informere allmennheten om kritikkverdige forhold, om disposisjoner som skjer i institusjoner, i styrer osv. Det er der det har vært store problemer nå. Det er viktig at fagfolk kan komme med sine synspunkter når det gjelder dette, for å gi allmennheten kunnskap om den hverdagen de lever i, og om det faglige utgangspunktet man skal ha. Jeg synes fortsatt det er grunn til å etterlyse hva helseministeren vil gjøre i forhold til underordnet personell som han har, men som er overordnet ute i institusjonene. Vil han instruere om at alle som jobber i helsesektoren, skal ha muligheter til å være med i den ytre debatt?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-11-17:
Det er interessant å få høre at det er flere som i hvert fall er villige til å slette gjeld i helseforetakene. Senterpartiet har fremmet forslag om det før og fått liten oppfølging på det. Helseministeren sier at en innsparing på 1 700 mill. kr kommer til å bety en del strukturtiltak og strukturendringer. Det er vel strukturendringer som går på at man skal legge ned sengeavdelinger, kanskje avvikle hele lokalsykehus. Er det riktig i en tid da vi vet at vi trenger mellom 2 000 og 2 500 nye sykehussenger i 2020 på grunn av eldrebølgen? Helseministeren sier også at det er en del kjernevirksomhet som skal bestå, den skal vi klare å opprettholde. Men det er en del virksomhet i sykehusene som ikke er kjernevirksomhet, og den skal vi kutte. Hvilken virksomhet er det? Er det pasientrelatert virksomhet? Er det virksomhet som er mer allmennmedisinsk? Jeg vil gjerne høre hva slags virksomhet det er nødt til å gå ut over når det skal kuttes så mye penger.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-11-17:
Jeg har også et spørsmål til helseministeren. Ved utgangen av august i år rapporterte sykehusene om et underskudd på om lag 2 200 mill. kr. Budsjettavtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet sikrer norske sykehus 500 mill. kr mer til drift neste år. For å komme i balanse må altså sykehusene redusere aktiviteten med 1 700 mill. kr neste år, eller sagt med andre ord: over 4,5 mill. kr hver dag, sju dager i uken året igjennom. Hvilke pasienter vil bli rammet av så dramatiske kutt?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-11-17:
Jeg takker for svaret. Vi i Arbeiderpartiet er selvsagt for en politikk som gir mer helse for hver krone. Den store utfordringen er å gjennomføre en effektivisering av norske sykehus på en slik måte at tilbudet til pasientene opprettholdes, og slik at folk kan føle trygghet i hverdagen. Folk har etter hvert gjort seg erfaringer med hva til dels uansvarlige budsjettrammer fører til. Vi ser at en rekke helseforetak har jobbet og jobber med planer som betyr avvikling av f.eks. fødeavdelinger og nedleggelse av akuttavdelinger. Folk blir utrygge når slik politikk planlegges. Når vi nå skal spare 1 700 mill. kr, har mange grunn til å føle engstelse. Derfor er det viktig at statsråden bidrar til å gjøre folk trygge. Kan statsråden i det minste garantere at han vil sørge for at budsjettet for neste år ikke vil føre til nedleggelse av fødeavdelinger og akuttilbud?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-11-17:
Arbeiderpartiet og jeg er enige i Regjeringens sterke argumentasjon i årets budsjett om at en høy andel stykkpris på pasientbehandling kan ramme kronikere, eldre og pasienter med psykiske lidelser. Derfor støttet også Arbeiderpartiet Regjeringen i fjor høst da Regjeringen kom til Stortinget og bad oss om å tone ned stykkprisandelen. Nå har Regjeringen, sammen med Fremskrittspartiet, gjort det motsatte av det Regjeringen selv argumenterer med i sitt forslag til statsbudsjett. Spørsmålet: Skal kronikere, eldre og pasienter med psykiske lidelser nå ofres i sykehusenes jakt på de såkalte lønnsomme pasienter?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-17:
Jeg har et spørsmål til landbruks- og matministeren. Oslo tingrett slår klinkende klart fast i en dom at departementet ikke har fulgt opp Stortingets intensjoner når det gjelder likeverdige konkurransevilkår for meierisektoren. Synnøve Finden har betalt for mye for melken, og har også betalt for den store konkurrenten Tines kapitalkostnader. Allikevel anker departementet denne dommen, og det betyr stor usikkerhet for de to små private aktørene som har problemer med å holde hodet over vannet. Når Oslo tingrett så klart sier at det er brudd på Stortingets intensjoner, ville det da ikke være fornuftig av departementet å kontakte Stortinget og få en utdyping av hva som er Stortingets intensjoner – eventuelt som et grunnlag for å trekke anken?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-17:
Det er snart ti år siden et samlet storting sa at det skulle være likeverdige konkurranseforhold i meierisektoren. Etter det tidspunktet er det kun to mindre virksomheter som har etablert seg i Norge, og de har store problemer med å holde hodet over vannet, som jeg sa innledningsvis. At departementet anker dommen, skaper ny usikkerhet, og Synnøve Finden har lagt sine planer om nyetableringer, bl.a. i Namsos, på hylla. Det betyr i neste omgang at vi får mindre konkurranse i meierisektoren, og det går ut over forbrukerne, som må betale høyere priser. Jeg husker godt Sponheim i valgkampen i 1997, da han fremstilte seg som små og mellomstore bedrifters beste venn og ville ha fri konkurranse. Hvordan henger dette sammen?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-17:
Jeg har et spørsmål til vår ærede moderniseringsminister: «Departementer, fylker og kommuner bryter ofte lov om offentlige anskaffelser, som forvaltes av Nærings- og handelsdepartementet. Som eksempel nevnes at Sykehuset Østfold sendte pasienter til Ringvoll Klinikken selv om det ble tatt langt høyere priser på operasjoner enn vanlig. Alt fra kameraderi, korrupsjon, makelighet og inkompetanse kan være årsaken. Må det ikke nå knyttes et straffansvar til alvorlige lovbrudd, slik at ansvarlige direktører og styremedlemmer kan sparkes?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er veldig glad for at han nå sier dette så klart, så vi kan regne med at det blir gjort noe i praksis både med sanksjonsmulighetene og med et mer effektivt regelverk. Vi snakker om at det offentlige handler inn varer og tjenester for 220 milliarder kr i året. Med effektiv konkurranse burde da en innsparing på 10 pst. være innenfor rekkevidde, og det er jo et betydelig beløp. Det tilsier at det har store økonomiske konsekvenser at man i dag ikke følger regelverket. Så tilbake til Østfold og favoriseringen av Ringvoll Klinikken. Når offentlig myndighet på et slikt nivå skylder på at de ikke har kompetanse, bør de skaffe seg den kompetansen. Det finnes ingen unnskyldninger, etter min oppfatning. Det betyr at vi får langt færre helsetjenester for budsjettene. Dette slår veldig negativt ut for de syke som må stå lenger i kø av den grunn at man ikke utnytter loven fornuftig. Mener statsråden at Sykehuset Østfold i denne saken har opptrådt sterkt klanderverdig?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-17:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Nå er forvaltningen av lov om offentlige anskaffelser lagt under Moderniseringsdepartementet og er dets direkte ansvar. Det vil være det departementet som har den løpende kontakten med ESA. Også av den grunn vil det være viktig at vi ute i det større Europa oppfattes som en seriøs partner. Jeg regner det mer som en kommentar at man nå følger dette opp, slik at vi kan betraktes som en seriøs partner. Det har Norge, som har en åpen økonomi, alt å tjene på.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-11-17:
Bakgrunnen for dette spørsmålet er altså at Synnøve Finden i juni 2001 tok ut stemning mot staten ved Landbruksdepartementet på bakgrunn av et vedtak fattet 28. februar 2001 om fastsettelse av utjamningsavgift, tilskudd og overføringspris. Dette var altså under den forrige regjering og gjaldt perioden 1997 til 2000. I denne saken fattet Oslo tingrett, som riktig nevnt, vedtak 22. september i år, og kjente da det vedtaket som ble gjort av Landbruksdepartementet i 2001, for ugyldig. Landbruks- og matdepartementet mener at det er gode argumenter mot denne dommen, ikke minst mot domspremissene. Regjeringsadvokaten har gitt et entydig råd om at saken bør ankes inn for Borgarting lagmannsrett. Det er gjort. Saken befinner seg altså i rettsapparatet, og derfor er det ikke naturlig å prosedere saken mer i Stortinget.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-11-17:
Det er slik at for ti år siden var det et fullstendig monopol på dette området i Norge. Sakte, men sikkert, har reglene blitt endret, ikke minst gjennom den endringen i melkeordningen som ble gjort av meg, som gjelder nå, i den tid jeg har vært i Landbruks- og matdepartementet. Det er ulike interesser som avveies i en sånn ordning. Jeg har registrert at Synnøve Finden har engasjert seg sterkt på en del områder. Den andre aktøren, Q-meieriene, har engasjert seg i andre sider ved dette. Vi har fattet et vedtak som etter mitt skjønn balanserer disse interessene på en god måte for den ordningen som gjelder nå. Mye av den striden, rettssaken, vi snakker om, går altså en god del tilbake i tid. Det viktigste området hvor monopolet er brutt ned, er handelen av melk fra bonden til meierileddet. Det er det Q-meieriene som representerer, og det er i dag slik flere plasser i landet at det er en reell konkurranse for melkeprodusentene, ved at de kan levere til to mottakere av melk.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-11-17:
Jeg håper ikke det er et rykte presidenten bidrar til. Men det er feil, det representanten sier. Det er ikke tatt stilling for monopolisten. Det er mange aktører – i alle fall flere – på dette området, og det er åpnet for et betydelig mangfold. Jeg nevnte Q-meieriene, som kanskje representerer den viktigste motposten til monopolisten, ved at bonden får et alternativ å levere melk til. Nå popper det opp foredlere, kjøpere av melk, i mange områder i Norge, fordi jeg har endret på reglene, noe som gjør at man kan produsere og yste selv, uten å ha kvote. Så nå er det mangfoldet løsner. Det er feil, det mange gir inntrykk av, at den eneste konkurrenten til Tine er Synnøve Finden. Bedriften Synnøve Finden er flink. De lager god ost, men de lager også mye politisk støy og skaper inntrykk av at de er bortimot den eneste bedriften som utfordrer monopolisten. Det er de ikke. Vi er myndighet for alle, og vi vil ha rettferdige vilkår for alle, også de mange som ikke skriker i denne situasjonen, men som er ganske fornøyde med den melkeordning som er etablert.