Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-09:
La meg først si at vi i SV er enig i at denne måten å behandle langtidsprogrammet på ikke nødvendigvis er hensiktsmessig. At vi har en lang debatt i forkant av stortingsvalget, og at man da senere, et halvt år etterpå, avgir den endelige innstilling om langtidsprogrammet, er en måte å behandle langtidsprogrammet på som vi nok synes det kan være klokt å se på en gang til. Denne debatten og denne innstillingen bærer vel i grunnen preg av at dette er en pliktøvelse som finanskomiteen må gjennom. Den ordentlige, seriøse behandlingen av langtidsprogrammet som finanskomiteen hadde i fjor vår, er et viktig dokument, og det spørs om ikke det bør være den endelige avgivelsen også. Særlig fordi det har vært et stortingsvalg imellom – og det er jo prosedyren – og stortingsvalget endte med regjeringsskifte, så bærer jo også denne innstillingen preg av at det har vært store politiske endringer på kartet når det gjelder hvem som sitter i regjering, fra langtidsprogrammet opprinnelig ble lagt fram. Men la det ligge bare som en alminnelig merknad om dette. Det kan jo være at flere også ser hensiktsmessigheten i at vi om fire år velger å behandle dette på en litt annen måte. Det som har skjedd fra langtidsprogrammet ble behandlet i vår, er at vi har fått en ny regjering. Dette er en borgerlig regjering, en Høyre-dominert regjering. Det ser vi på de forslag som ligger i Stortinget, og det ser vi på en del svært aktive statsråder som har hatt skuffene fulle av forslag som de lenge har hatt lyst til å legge fram for Stortinget, og som går på skatt, som går på struktur, som går på større forskjeller mellom folk, og som går på nedbygging av det som er velferdsstaten. Jeg må si at jeg er meget bekymret for denne regjeringen. Det er riktignok en svak mindretallsregjering som krever støtte i Stortinget, men om man hører på debatten så langt, er det åpenbart at Fremskrittspartiet står klar til å presse denne politikken enda mer til høyre når det er nødvendig. Det gjør at Kristelig Folkeparti, som vel er det partiet i Regjeringen som i utgangspunktet har en mer anstendig profil knyttet til disse spørsmål, lett lar seg nedkjempe. Det betyr at jeg er meget bekymret for at denne regjeringen i løpet av fire år skal gjøre stor skade, særlig knyttet til strukturspørsmål og knyttet til det som er en rettferdig fordeling av godene i vårt samfunn. I strukturspørsmål ser vi det allerede med en rekke forslag som er ideologisk betinget: salg av statens eiendom og privatisering av virksomheter som i dag er i fellesskapets eie. Dette er gjort av ideologiske årsaker, ikke ut fra at det er mer hensiktsmessig. Det gjør at jeg må si at jeg er svært bekymret for hva man kan klare å få til av ødeleggelser i løpet av disse fire årene. Når det gjelder velferdsstatens framtid, er det klart at man her snakker om en modernisering av velferdsstaten. Men det man i realiteten snakker om, er en kommersialisering av velferdsstaten, der mer og mer av det som er fellesskapets tjenester, skal legges ut på anbud. Dette gjøres også av ideologiske årsaker, ikke nødvendigvis fordi det fører til bedre kvalitet eller bedre tjenesteproduksjon, men fordi man ønsker å bygge ned det som er fellesskapets, altså kommunens, fylkeskommunens og statens, ansvar. Sett fra SVs ståsted er dette også meget bekymringsfullt. Hvis man ser på det første statsbudsjettet som denne regjeringen fikk vedtatt med kabinettspørsmål – støttet av Fremskrittspartiet – vil man også se at skattepolitikken går i helt feil retning. Her har man vedtatt 9 milliarder kr i årsvirkning av skattelettelser, hovedsakelig til høytlønte og næringslivet, altså til dem som har mest fra før. Den sosiale profilen i skatteopplegget var meget åpenbar. Ifølge de tabellene Stortinget fikk seg forelagt, var det helt tydelig at en med en helt vanlig gjennomsnittsinntekt ikke fikk skattelettelse overhodet, men dess høyere inntekten var, dess større var skattelettelsen gitt av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Hvis dette bildet skal tegne seg videre framover, vil det være meget bekymringsfullt. Det vil bety at forskjellene i det norske samfunnet vil øke gjennom denne perioden. Og det vil bety at de kosmetiske forslagene man kommer med for dem som sitter nederst ved bordet, overhodet ikke kan kompensere for dette. De pengene man gir til skattelettelse, burde i stedet ha vært brukt til å styrke velferdssamfunnet, til å styrke den omleggingen av det norske samfunnet som er nødvendig, bort fra den svarte oljeøkonomien og over til den grønne kunnskapsindustrien, som dette landet skal leve av i framtiden. SV har i innstillingen pekt på sju hovedutfordringer for det norske samfunnet i denne perioden, og la meg bare kort referere: Velferdsstaten må utvikles videre.Barn og unge er framtiden. Det betyr altså en satsing på barnehager og skoler, på kvalitet for våre aller yngste.Den utenrikspolitiske handlefriheten utenfor EU må benyttes. Det er en stor fordel for Norge ikke å være med i Den europeiske union, og den handlefriheten vi her har, bør vi benytte mer aktivt, både i miljøpolitikken, i sikkerhetspolitikken og ikke minst i bistandspolitikken.Vi ønsker en bærekraftig miljøpolitikk. Dette koster også penger. Det betyr en omlegging av miljøpolitikken. Vi må likevel gi ros til en svært engasjert og aktiv statsråd, som i mange spørsmål har overrasket oss i positiv retning.Vi ønsker en omlegging fra svart oljeøkonomi til grønn kunnskapsøkonomi.Vi ønsker, som jeg tidligere var inne på, en rettferdig fordeling av godene, som gjør at vi må fjerne fattigdom, og vi må tillate at de som sitter øverst ved bordet, bidrar mer.Vi ønsker ikke minst et mer tolerant norsk samfunn. Det betyr altså at det norske samfunnet skal være flerkulturelt og mangfoldig. Dette ønsker SV velkommen.