Abid Raja (Venstre), 2011-05-23:
Jeg vil begynne med noe som kanskje ikke er så vanlig fra min side, nemlig å takke Fremskrittspartiet for å løfte en viktig problemstilling. Det er usedvanlig viktig at vi som samfunn ikke glemmer jødenes situasjon under annen verdenskrig, både globalt og nasjonalt. Vi har et kollektivt ansvar for at det aldri skjer igjen. Derfor er vi nødt til hele tiden å ha fokus på arbeidet mot antisemittisme i samfunnet, og skolen som fellesinstitusjon har en krystallklar og viktig rolle i denne sammenheng. Nettopp av denne grunn har jeg betydelig sympati med intensjonen i representantforslaget, noe jeg opplever at en samlet komité også uttrykker. Den uenigheten som forekommer i innstillingen, opplever jeg heller ikke som en uenighet som er særlig stor. Jeg er f.eks. helt enig i det som sies i representantforslaget om at 26. november 1942 er «en skammens dag i norsk historie, en dag som aldri må glemmes». Men det er ikke slik at man arbeider mindre mot antisemittisme dersom man velger å integrere den internasjonale holocaustdagen 27. januar i skolens undervisning framfor å innstifte en egen nasjonal holocaustdag 26. november i tillegg, slik representantforslaget tar til orde for. Det er en samlet komité, alle unntatt Fremskrittspartiet, som viser til at den internasjonale holocaustmarkeringen 27. januar allerede er godt integrert i mange skolers undervisning om antisemittisme og rasisme i samfunnet. I tillegg til anbefalinger fra arbeidsgruppen som har lagt fram rapporten «Det kan skje igjen» som bl.a. løfter fram grunnlovsjubileet 2014 som en mobiliseringsmulighet i kampen mot rasisme og antisemittisme, vet vi at det i dag gjøres mye godt arbeid i skolene hver eneste dag. Venstre er på denne bakgrunn, i likhet med de øvrige partiene som er representert i komiteen, av den oppfatning at rammene for å gjøre en solid holdningsskapende jobb er til stede i skolen. Det er ikke en enkelt markeringsdag som bidrar til å bekjempe rasisme og antisemittisme, men en kollektiv innsats hele tiden. Derfor er jeg glad for at Venstre har fått tilslutning fra Høyre og Kristelig Folkeparti i innstillingen til vår merknad om hvor viktig historieundervisningen i skolen er. Det å kunne sin historie er helt avgjørende for å kunne lære av den. Derfor er Venstre opptatt av å se hvilke muligheter som finnes for å utvide den historiefaglige undervisningen på alle nivåer i norsk skole. La meg avslutningsvis knytte noen refleksjoner til dialog som virkemiddel i kampen mot rasisme og antisemittisme. I representantforslaget hevdes det at «ingen konkrete mottiltak er blitt iverksatt» annet enn at regjeringen på sedvanlig vis inviterer til dialog etter reportasjen om jødehat i Dagsrevyen i mars i fjor. Jeg har selv arrangert en rekke dialogmøter, og dette temaet var faktisk på dagsordenen allerede et helt år før NRK satte det på dagsordenen i 2010. Da jeg satte «Hat mot jøder» på dagsordenen, var det flere som sa at dette var en oppkonstruert problemstilling som ikke fantes. Det er ikke noe jødehat. Man hatet eventuelt Israels politikk, men ikke jøder. Men i mars 2009 kunne en fullsatt sal på Litteraturhuset i PST-sjefens nærvær og med utenriksministeren på podiet høre regelrett jødehatt uttrykt. Jeg vil referere til det, selv om det er veldig grufullt, men vi må kjenne til det grufulle for å kunne gjøre noe med det. En ung mann på 22–23 år sto opp og sa at nordmenn er født med ski på beina, brasilianerne med fotball, mens jøder er født med svik og hykleri i sitt blod. Slike grufullheter finnes blant oss, ute i samfunnet, på skolene, blant barn og unge. Vi må kjenne til slike grusomheter og slike grusomme meninger for å kunne gjøre noe med dem. Og det er klart at slikt også leder til radikalisering. Men vi må huske at jødehat også finnes hos nordmenn-nordmenn, som jeg ofte liker å si, for jeg er bindestreksnordmann – såkalt innvandrer og annengenerasjonsinnvandrer. Jødehatet kommer i alle former, i alle farger, og det finnes hos mange ulike minoritetsbefolkninger, ikke minst også hos majoritetsbefolkningen. Her har vi alle et felles ansvar, og jeg ber Fremskrittspartiet ikke undervurdere kraften i dialog. Dialog kan endre holdninger og meninger. Dialog kan være med på å forebygge hat, rasisme og antisemittisme. Ja, dialog bringer faktisk folk sammen og bidrar til brobygging, som er helt nødvendig hvis vi skal bevege oss samlet videre som samfunn. Imre Hertz, som er en av de gjenlevende etter holocaust, var til stede i salen den dagen denne dialogen fant sted. Han påpekte, som mange andre, at slike mennesker, som denne 23-åringen, var det håp for, men meningene deres var det ikke noe håp for. Jeg tror vi alle kan gjøre mer, og jeg tror økt debatt og dialog er én vei å gå, sammen med historieundervisning på skolen – og skolen må være den felles skapende arena som den er. Klarer vi det, er jeg sikker på at vi klarer å gjøre noe med dette i årene som kommer.