trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 1999-05-31:
Det var i alle fall Regjeringens og statsrådens klare oppfatning den 25. februar at her var det ikke mye å gå på når det gjaldt tidsfristen 1. juni. Det betød at vi ganske omgående kastet oss rundt og la et løp for å kunne oppfylle dette vedtaket innen 1. juni. Det har i denne saken, både ved direkte ordbruk og ganske nær ordbruk, vært raslet med ordet mistillit, men aldri inne i denne sal. Det har vært gjort ute, og det har også vært knyttet til fristen 1. juni. Da sier det seg selv at Regjeringen la seg betydelig i selen for å kunne gjøre ferdig jobben innen 1. juni. Som jeg har sagt, var vi også beredt til det. Men når vi nå har valgt dette løpet som gjør det mulig å gå videre med tre interessenter, er det klart det beste for utviklingen av selve senteret. Det må være det viktigste tross alt, og ikke selve prosedyren og saksbehandlingen. Så til det konkrete spørsmålet om hvordan jeg og Regjeringen tenkte rundt utvelgelsen. Det var faktisk slik at få uker etter dette vedtaket utformet vi de endelige kravspesifikasjonene. Der tok vi klart forbehold om at vi måtte komme tilbake til Stortinget for å få gjort vedtak som Regjeringen ikke hadde fullmakt til å gjøre. Det er interessentene orientert om gjennom det konkurransegrunnlaget vi stod overfor. Her er det mange sammensatte spørsmål, og det er store beløp involvert. Det er derfor åpenbart at Regjeringen må legge fram for Stortinget en bred sak hvor alt dette kommer fram. Det vil nå bli gjort gjennom en proposisjon, hvor alle de økonomiske størrelsene og resultatet av de forhandlingene som skal foregå gjennom sommeren og tidlig høst, legges fram for Stortinget. Da vil Stortinget på vanlig måte få seg forelagt de vedtak som Regjeringen ønsker at Stortinget skal fatte.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-05-31:
Jeg har vanskelig for å se at det var en åpenbar misforståelse, for jeg mener jeg svarte på det. Regjeringen la til grunn at dette måtte tilbake til Stortinget, og når Stortinget får dette sakskomplekset tilbake til endelig vedtak, er det selvsagt opp til Stortinget å overprøve Regjeringen på de punkter det måtte gjøre. Regjeringen kommer til å fatte sine vedtak på dette punkt, også på utvelgelse, og så vil alt sammen legges inn i en proposisjon som vil gå til Stortinget innen de tidsfrister som i dag blir fastsatt.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
Jeg vil gjerne uttrykke noe som svært få av de som har holdt innlegg i dag, har snakket om. Vi bør alle være glade for at det nå står en rekke gründere, industrialister og investorer som vil investere i Fastlands-Norge og i milliardklassen – det antydes 2, 4, 5 og 6 milliarder – og det er ganske lenge siden sist. Dette storting har mest vært opptatt av å diskutere alle de milliardene fra norske investorer som går ut av landet, at det tallet er langt høyere enn det utlendinger investerer i Fastlands-Norge. Jeg er litt bekymret på bakgrunn av de signaler som kom fra Regjeringen da næringskomiteen i vinter behandlet eierskapsmeldingen og næringsmeldingen. Det var jo litt kosmetikk, det skal jeg innrømme, men noe som i realiteten ville bety noe for at vi skal få flere arbeidsplasser, bedrifter og verdiskaping i Fastlands-Norge, manglet, det var helt tydelig slik som jeg og Fremskrittspartiet ser det. Det var mest en administrering av en næringspolitikk for utflytting fra landet, og det ser vi jo en rekke praktiske eksempler på. Det var noe i Sponheims innlegg som det kunne være greit å få en oppklaring på. Han sa at innenfor den helhetlige planen, hvor det nå skal utvikles et IT- og kompetansesenter, var det viktig å styrke regionene, og at vi også skulle hevde oss internasjonalt. Det er riktig, det er ikke bare snakk om det fysiske Fornebu. Internasjonale bedrifter skal trekkes til Norge, og det skal etableres et nettverk med regionene. Vil statsråden i sine samtaler med de aktuelle interessentene be om at disse til høsten fremlegger konkrete resultater av sine regionale og internasjonale satsinger? Og videre: Hvor stor vekt legger Regjeringen på denne typen spørsmål sammenlignet med planene for det fysiske Fornebu(presidenten klubber) når det gjelder forhandlingene med de interessentene(presidenten klubber igjen) som skal være kapable til å utvikle dette IT- og kunnskapssenteret? (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
I de forskjellige innlegg i dag er det mange som har begynt med å si at det er mye å glede seg over – og det «gledes», holdt jeg på å si, både på den ene og den andre siden av bordet. Da jeg hørte Steensnæs hadde ordet, var det et ord som rant meg i hu, å trå vannet. Det er også en måte å overleve på når en ligger der. Jeg må si at et interessant spørsmål, som er blitt mer interessant jo flere som har hatt ordet, er dette forhold: Regjeringspartiene sier at det ikke er slik at statsråden har endret oppfatning mellom det brevet av 14. april som ble sendt som svar til Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, og det brevet som er av 26. mai. Et av mine spørsmål til statsråden er om han deler regjeringspartienes utsagn i dag om at det ikke står noe annet i brevet av 26. mai enn det som stod i det brevet som var sendt som det opprinnelige svarbrev. Jeg er klar over at det er to tolkninger, Fremskrittspartiets og Arbeiderpartiets på den side og regjeringspartienes på den andre, men har statsråden den oppfatning at det i realiteten er det samme som står i de to brevene? Så til et annet spørsmål, som jeg synes det skulle vært interessant å få et ja- eller nei-svar på. Det gjelder den tenkte situasjon at dette Dokument nr. 8-forslaget ikke hadde foreligget. Ville da statsråden i den proposisjon som skulle fremmes for Stortinget om de spørsmål som Regjeringen ikke har fullmakt til å forestå avgjørelse i, ha tatt med dette som gikk på hvilket selskap som skulle få utbyggingen – eller ikke? Altså underforstått: Var det statsrådens oppfatning 25. februar at også det skulle avgjøres av Stortinget?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
I min første replikk stilte jeg statsråden to spørsmål. Han svarte på det ene, men unnlot å svare på det andre. Det spørsmålet var som følger: Sett at dette Dokument nr. 8-forslaget ikke hadde vært fremmet? Det ville for det første betydd at vi hadde unngått denne debatten, men premissen som da måtte ha vært til stede, var at det var en felles oppfatning hos flertallet og Regjeringen av hva som lå i Innst. S. nr. 99, som vi behandlet i denne salen 25. februar. Mitt spørsmål er: Var det statsråd Lars Sponheims og Regjeringens oppfatning den 25. februar 1999 at Regjeringen eller Stortinget skulle velge ut det samarbeidsselskapet som skulle inn på Fornebu – en tolking på bakgrunn av innstillingens og forslagets ordlyd og den debatten som fulgte den 25. februar? Spørsmålet er altså: Var det statsrådens oppfatning at det var Stortinget som skulle fatte beslutningen om samarbeidspartner, eller at det var Regjeringen? Jeg håper det var klart.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
President! Kan jeg få ordet til en åpenbar misforståelse? – Det må være den mest åpenbare misforståelsen i debatten.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
Det er en åpenbar misforståelse fra statsråd Lars Sponheim.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
Misforståelsen er helt åpenbar. Jeg spurte ikke om hva statsråden oppfattet flere uker etter den 25. februar, ei heller hva som står i kravspesifikasjonene om hva som måtte til Stortinget. Det er jo helt åpenbart at det som Regjeringen ikkehadde fullmakt til, måtte man til Stortinget med. Det må man i enhver sammenheng. Det jeg spør om, er: Hva var statsrådens oppfatning den 25. februar 1999 hva angår om det var Regjeringen eller Stortinget som skulle fatte beslutningen om hvilken samarbeidspartner staten skulle ha for utviklingen av IT-senteret på Fornebu?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
Aller først skal jeg ta opp forslagene nr. 2 og nr. 3, som er gjengitt i innstillingen. Denne saken og denne debatten vi har i dag, kan man vel si drukner i det man kan kalle formaliteter rundt selve saken. Realitetene i saken ble for så vidt avgjort 25. februar hva gjelder på hvilken måte dette skulle gjøres. De seks punktene angir ganske konkret det som Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet da mente. Nå har det i ettertid vært en viss ulik tolking, hvis en skal formulere seg forsiktig, mellom statsråden og stortingsflertallet av hva dette innebærer. Men partene skal visstnok ha gitt hverandre tilstrekkelig konsesjon gjennom denne debatten, slik at det råder en slags borgfred sommeren over, til vi får denne proposisjonen i oktober. Det har vært spørsmål om hva det er Høyre vil, og man har spurt hverandre om hva det er man vil. Denne debatten, denne innstillingen og hele oppspillet til debatten har først og fremst gått på selve saksbehandlingen. Men for å gjenta hva det er Høyre vil på Fornebu: Vi vil det samme nå som vi mente 25. februar, der vi i Innst. S. nr. 99 stod sammen med regjeringspartiene om hva som der burde gjøres. Det var at det skulle etableres 8 000 m2 for undervisning i Terminalbygget, som staten skulle stå som eier av og i samarbeid med utdanningsinstitusjonene stå for. I tillegg skulle det etableres en inkubatorvirksomhet for nyskaping. For øvrig mente vi 25. februar – og Høyre mener det samme i dag – at private aktører er mer enn kapable til og interessert i å forestå den utbyggingen som stortingsflertallet nå har pålagt Regjeringen å jobbe for skal bli en 50-50-affære på Fornebu. Jeg ser ikke det nødvendige i dette for å realisere idéen om et IT Fornebu, gjerne med internasjonal betydning, slik flertallet pleier å formulere seg. Jeg må imidlertid også føye til nå på slutten av debatten at jeg synes kanskje regjeringspartiene i innstillingen og for så vidt delvis i denne debatten har sørget for at Sponheim har fått en dårligere dag enn han strengt tatt fortjente på bakgrunn av den innsatsen som han har gjort gjennom våren hva angår denne saken. Opseth uttrykte at han var glad for tilbaketoget som følge av det stortingsflertallet i dag går inn for. Det har jeg registrert. Jeg registrerte også den uenigheten som i hvert fall er under overflaten, og som jeg har en viss innsikt i hva egentlig dreier seg om. Det skal bli meget interessant å se utviklingen her, det som skrives inn i den proposisjonen som skal behandles her til høsten – hvor mye som skal kullkastes, og hvor mye som ikke skal kullkastes.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
Jeg vil anbefale Høyres gruppe, og for så vidt alle andre, å stemme for forslagene nr. 1, 2 og 3 og for II, og stemme imot I, III og IV.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-05-31:
Jeg ønsker på bakgrunn av debatten om IT Fornebu å ta opp et par litt mer prinsipielle spørsmål som jeg synes det kan være riktig å komme med noen merknader til. Det er for det første spørsmålet om tolking av stortingsvedtak. Det har vært satt fram som et utsagn hevet over diskusjon at et flertall selv er best kvalifisert til å skulle tolke et vedtak – nærmest at en forslagsstiller selv er best kvalifisert til å skulle fortolke det forslaget som er satt fram. I ett perspektiv kan det selvfølgelig være noe i det. Men situasjonen er den at et vedtak fattet av Stortinget, skal gjennomføres av andre enn Stortinget selv. Regelmessig vil det være Regjeringen, statsråden og ansatte i forvaltningen som skal gjennomføre et vedtak, og da er man ganske klart avhengig av å gjennomføre det vedtaket basert på vedtaket selv og på de premisser som det er mulig relativt entydig å tolke inn fra komiteinnstillingen og det som sies i Stortinget. Jeg tror det er litt viktig å framheve dette. For hvis Stortinget aksepterer en forståelse av at forslagsstillere – og for den slags skyld flertallet i Stortinget – har en slags førsterang til å skulle kunne fortolke og forstå et stortingsvedtak, så vil det lett kunne føre en på gale veier. Man vil av og til måtte bli veldig på vakt for finformuleringer i komiteinnstillinger, for den saks skyld, hvis man legger avgjørende vekt på merknader i en innstilling. Ved siden av forslagets tekst og for så vidt de premisser man åpent kan finne i innstilling og i debatt, vil faktisk et ganske viktig element være statsrådens innlegg i stortingsdebatten. For å ta to elementer som er viktige i forhold til vår sak, nevnte statsråd Sponheim i debatten 25. februar at han bl.a. ville nedsette Spjøtvoll-utvalget, hvilke arbeidsoppgaver han hadde tiltenkt Spjøtvoll-utvalget, og han nevnte også eksplisitt at det var problemstillinger knyttet til EØS-regelverket som måtte håndteres videre. Det er klart at dette er viktige premisser i forhold til forståelsen av et stortingsvedtak. Det har vært uenighet om en del av forståelsen, og det er positivt at man har fått en avklaring av dette mellom stortingsflertallet og statsråden. Men det er en avklaring som har skjedd, hvor ikke noen a priori stod i forkant. Helt til slutt: Brevet fra representantene Opseth og Hedstrøm var et brev fra to stortingsrepresentanter, det var ikke et brev fra Stortinget.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-05-31:
Som bakgrunn for forslaget viser forslagsstilleren til at en rekke vannverk rundt om i Norge har vannrør av eternitt, og at dette stoffet er klassifisert som meget kreftfremkallende. Forslagsstilleren ønsker at en får en kartlegging av ledningsnettet, og at det også blir foretatt en undersøkelse som kan påvise sammenhengen mellom eternitt i vannrør og kreft. Denne saken har i ulike former vært oppe et utall ganger, bl.a. som spørretimespørsmål. En kan vise til helseministerens brev til sosialkomiteen av 22. mars 1999, der det bl.a. påpekes at Statens institutt for folkehelse allerede i 1981 ble pålagt av daværende sosialminister å vie spørsmål om eventuell sykdomsforekomst i relasjon til asbest og drikkevann spesiell oppmerksomhet, og at instituttet har fulgt dette nøye opp. Komiteen er samlet i synet på at det er ønskelig å ta vannrør av eternitt eller asbestsementrør, som det gjerne heter, ut av bruk i vannforsyningssammenheng over sikt. En slik sanering skjer da også i stor grad, bl.a. på grunn av faren for korrosjon og dermed svekking av styrken på ledningene. Siden 1976 har det i Norge ikke vært tillatt å benytte innvendig ubeskyttet asbestsementrør ved nyanlegg av ledningsnett. Komiteen viser også til at det ved håndtering og sanering av slikt ledningsnett er klare bestemmelser for å ivareta miljø og helse. Faglige og helsemessige vurderinger vedrørende forholdet mellom asbest og drikkevann har bl.a. helseministeren vist til ved spørretimespørsmål, og han har der kommet inn på at det er ulike vurderinger som er gjort, både fra Statens institutt for folkehelse og Kreftregisteret, og at man har sett på årsaken til ulike kreftforekomster, bl.a. asbest. Det er helt klart at asbestfibre ved inhalasjon fra luft kan være kreftfremkallende og utvikle asbestose, lungekreft og asbestkreft i bukhinnen. Det er sannsynliggjort at yrkeseksponering for asbestfibre via luft kan medføre kreft i andre organer, bl.a. fordøyelsesorganene. Men det er også, bl.a. gjennom en stor undersøkelse, som gjerne blir kalt fyrvokterstudien, fra 1993, påvist at asbest i vann ikke skal være farlig og kreftfremkallende. Det ble der vist til at disse fyrvokterne brukte vann som hadde et asbestinnhold som var 10 000 ganger høyere når det gjaldt antall fibre, enn noe annet drikkevann, og at man ikke kunne finne forhøyet kreftrisiko hos dem. Komiteen er kjent med at det de senere år har vært en nedgang i antall kilometer asbestsementrørledning – mellom 4 000 og 6 000 km hadde vi tidligere her i landet. Nå er det igjen drøyt 3 000 km asbestsementrørledning, hvilket utgjør om lag 10 pst. av den samlede ledningslengden. Folkehelsa registrerer nå vannverkene og har fra 1998 en årlig oppdatering. Komiteen er glad for at dette følges opp kontinuerlig, og med den vurdering som gjøres nå, bl.a. av Folkehelsa og også gjennom den undersøkelse og forskning som har vært gjort av Kreftregisteret og andre, mener vi at dette spørsmålet som forslagsstilleren her tar opp, er godt ivaretatt, og at vi har en god og forsvarlig overvåking. Dermed foreslår en samlet komite at saken vedlegges protokollen.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Det er flere årsaker til kreft. Flere undersøkelser viser klart at det er en sammenheng mellom inhalasjon av asbestfibre fra luft og utvikling av asbestose, lungekreft og asbestkreft i lunge og bukhinne. Dette ble vi oppmerksom på for mange år siden, og det er tatt strenge forholdsregler. Man skulle derfor tro at også drikkevann som renner i asbestholdige rør, kunne medføre slike helsefarer. Derfor har det vært foretatt omfattende undersøkelser når det gjelder virkningen av asbest som er inntatt gjennom fordøyelseskanalen. Store befolkningsgrupper som har mottatt betydelige mengder asbestfibre gjennom drikkevann, viser ingen tegn til overhyppighet av noen form for kreftsjukdom i forhold til kontrollgrupper. Om lag en femtedel av det samlede ledningsnettet for drikkevann går gjennom slike rør. Det er en fullstendig oversikt over dette i Folkehelsas register, og den blir årlig oppdatert, slik at vi kan få oversikt over de utskiftningene som blir gjort. Det er nettopp ved arbeid med asbestholdige materialer at noen kan utsettes for fare. Derfor er det strenge regler for bedrifter og arbeidsfolk som skal utføre jobben. Bedriften skal være godkjent, og arbeidstakerne skal ha gjennomgått kurs om håndtering og sikkerhet. Dette er fastslått i forskriftene til arbeidsmiljøloven når det gjelder asbest. Jeg har vært i kontakt med Fellesforbundets eksperter på området, som ivaretar rørleggernes interesser, og med overlegen på yrkesmedisinsk avdeling på RiT i Trondheim, som av flere ble oppgitt å inneha kompetanse om asbestholdige materialer. Han sa akkurat det samme som Folkehelsa, noe som er omtalt av departementet, og som framgår av innstillingen fra komiteen. På sikt vil alle disse rørene skiftes ut, men det er ingen grunn til engstelse med hensyn til faren ved å ha slike rør. Det er ikke mange saker som er undersøkt og kartlagt så grundig og fulgt så nøye som denne. Derfor var komiteens medlemmer veldig enige om behandlingen av denne saken, at det ville være riktig å vedlegge den protokollen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-05-31:
Jeg takker komiteen for en grundig og samvittighetsfull utredning av dette spørsmålet. Dette er et spørsmål som opptar en stor del av Norges befolkning. Som komiteen slår fast, har betydelige deler av ledningsnettet i Norge bestått av asbestrør. Jeg tok opp dette spørsmålet nettopp fordi jeg har fått henvendelser fra en rekke folk, spesielt ute i distriktene, som rett og slett var redd for at kreft som oppstår, kunne ha sitt utgangspunkt i slike asbestrør. Komiteen har nå gått nøye gjennom dette, og konstaterer at det bare er 3 400 km med asbestrør igjen. Men det gjelder jo vannverk med over 100 abonnenter, vannverk med under 100 abonnenter er ikke registrert. Det er sannsynligvis tusenvis av kilometere som ligger der også. Derfor har jeg i forslaget mitt med at det burde foretas en kartlegging av samtlige ledningsnett i landet. Jeg var ikke klar over den store fyrvokterstudien som er foretatt. Samtlige fyr i dette landet har jo eternittak, og det er ikke sementeternittak, men vanlige eternittak. De aller fleste fyrene har samlet regnvann i sisterner. Jeg føler meg nokså beroliget når en undersøkelse av samtlige av disse fyrvokterne viser at de ikke har utviklet kreft på grunn av dette, for tross alt er jo de vannrørene sementbelagt innvendig. Men lovverket som nå er vedtatt om arbeid med asbest, må være galt når man må kle seg som en månemann for å plukke bordkledning av huset sitt og ta vekk takplater, når de i realiteten bare kan skylles med vann, og så er problemet løst. Jeg tror det må ses på lovverket generelt. Hvis asbest er så ufarlig at man faktisk kan drikke asbest, da er det noe som ikke stemmer i forhold til det som er praksis i dag. Jeg har et lite apropos til slutt. På båter var det vanlig å bruke sliteringer med litt asbestinnhold for å holde hylsa tett, altså i stemrøret der propellakslingen går ut, men det ble forbudt på grunn av kreftfare! Slike idiotiske utslag kan det bli når regelverket blir laget altfor strengt. Jeg har aldri i min tid hørt om en båt som har fått kreft i hylsa! Jeg takker komiteen for det arbeidet som er utført.
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-02-03:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren. Under spørretimen i Stortinget den 28. oktober 1998 ble samferdselsministeren spurt om de driftsproblemer som den gang var på Gardermoen flyplass. Statsråden svarte den gang bl.a. slik: «De barnesykdommer og problemer som Oslo Lufthavn AS slet med i de to første ukene etter oppstart, har avtatt.» Barnesykdommer er noe som en forventer skal gå rimelig raskt over og derved være av forbigående art. Mener statsråden nå, i februar 1999, at det fortsatt bare er barnesykdommer ved den nye hovedflyplassen?
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-02-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg må innrømme at det har forundret mange at norske værforhold vinterstid skulle skape slike problemer på en norsk flyplass. Også de utenlandske flyselskapene undrer seg over at et land langt nord i Europa, som burde kjenne vinterproblemene bedre enn noen annen, har fått slike problemer. Jeg så også at statsråden i svaret sitt den 28. oktober ikke hadde noe særlig sans for såkalt «anekdotisk informasjon» som grunnlag for en helhetsbeslutning, så jeg skal la det være. Men bekymrer det statsråden, som representant for et parti som delvis, eller iallfall ofte, snakker pent om norsk næringsliv, at kostnadene knyttet til forsinkelser på flyplassen antar slike dimensjoner? Hva vil statsråden gjøre utover å beskue situasjonen?
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Det er helt åpenbart at hovedflyplassen har utfordringer som ikke er løst. Det er et godt samarbeid mellom flyselskapene og flyplassen for å bedre det, slik at regulariteten er bedret. Men jeg har sett dette som så viktig at jeg hadde et møte med både flyselskapene og flyplassledelsen før jul, og jeg kommer til å gjenta det i nær framtid for å oppta status på alle punkter, enten det gjelder bagasjeforhold, «de-icing», ventetid og ellers alle sider ved driften av flyplassen, for uansett hvordan dette er og hvordan man håndterer det, må det følges opp. Jeg har også lagt stor vekt på at det alltid skal gis eksakt informasjon om det som er situasjonen ved drift av flyplassen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
«Anekdotisk informasjon» ble det ryddet opp i i salen i den forstand at det gikk på mine og andres opplevelser. De er viktige, de skal aldri bagatelliseres, men det er den systematiske informasjonen som innhentes, som vi bør legge til grunn. Det er selvfølgelig alltid uro når noe ikke er så topp som det skulle være, men det ville bekymret mer dersom folk ikke på en ordentlig måte jobbet med det, og det føler jeg at de gjør. Når det gjelder på værforholdene, har jeg nå gått tilbake i de stortingsdokumenter som forelå da beslutningen om Gardermoen ble gjort, og så langt jeg kan se, er det beskrevet at man under normale kategori-1 forhold kan regne med at det er oftere stengt på Gardermoen enn på Fornebu. Det som har vært et problem, er den såkalte kategori 2-installasjonen, som er blitt forsinket, men det er kun to dager siden åpningen at den har vært aktuell. Den siste dagen hvor den er blitt omtalt som aktuell, nemlig sist søndag, ville det antakelig heller ikke holdt med kategori 2, men man måtte ha gått til kategori 3, og det ville under normale prosedyrer heller ikke vært tilgjengelig nå. Når det er vinter i Norge, vet alle vi som sitter og venter, enten det er på Gardermoen, på Flesland, i Førde eller i Haugesund, at vi irriterer oss over det, men vi gjør det vi kan for å håndtere det, både når det gjelder det praktiske og informasjonen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Forholdene på Gardermoen er åpenbart et spørsmål som opptar Stortinget. Sist man hadde sjansen til å se på dette, var i fjor vår, og da ble man enig om å se på alle sider ved spørsmålet, med unntak av lokaliseringen. Alle de spørsmålene er nå oppe til behandling i et uavhengig utvalg, og jeg vil i nær framtid orientere Stortinget på en egnet måte om framdriften i det arbeidet. Når det gjelder forholdet på flyplassen, forventer jeg at folk gjør det de kan når det er vanskelige værforhold, med å si fra og rydde opp i problemer, og det er mitt inntrykk at man jobber slik. For å forvisse meg om det, vil jeg, som jeg tidligere har sagt, i nær framtid sette meg ned sammen med representanter for flyselskapene og lufthavnen for å gjennomgå alle sider ved den praktiske drift. Irritasjon skal vi ta på alvor, men vi skal også ta det på alvor når folk gjør en skikkelig jobb for å få det til å fungere. Og det kan ikke hevdes, så langt jeg kan se, at man ikke la værforholdene på bordet da saken ble behandlet i Stortinget i sin tid.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Det var mange spørsmål i ett. Jeg skal begrense meg til å svare på det som jeg syns er det viktigste. Det er at jeg alltid har sympati for at forbrukere, uansett hvem de er, sier fra om hva de opplever, for det er faktisk utgangspunktet for at andre kan gjøre jobben sin. Det er også utgangspunktet i et demokrati at folk taler med sterk og klar røst. Det jeg først og fremst er opptatt av, er at de ikke skal oppleve et svarteperspill rundt driften av flyplassen. Det er mitt inntrykk at det ikke er det. Det er mitt inntrykk at både flyselskapene og de som driver denne flyplassen, så vel som Luftfartsverket, ut fra sin yrkesstolthet og sitt ønske om å gjøre en god jobb er innstilt på å gjennomgå alle flaskehalsene og fjerne dem så raskt som mulig. Det har skjedd systematiske forbedringer på en rekke av de punktene som var kritikkverdige, og den arbeidsformen har jeg sympati for. Og for å praktisere det som heter «Leadership by walking around» – oversatt til trøndersk: være nærværende og spørre – har jeg da også tenkt å være nærværende og spørre i det samarbeidsfellesskapet som jeg vet eksisterer mellom flyselskapene og lufthavnen, rett og slett for å kunne stille påtrengende og gode spørsmål på vegne av norske forbrukere og norske kunder, som jeg forstod var representantens anliggende.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Man går fortsatt inn på spørsmål som knytter seg til finanser og erstatning. Det har jeg ikke tenkt å gå inn på. Jeg legger til grunn at folk gjør en normal jobb, at de har en normal dialog med dem det gjelder, og at det under spesielle værforhold er slik at man sier fra om det. Erstatningsplassene har vi sett bli tatt i bruk nylig. Vi vet at fly har landet på Leirin og vi vet at fly har landet på Torp, så de mulighetene har vi. Vi vet også, som jeg selv har opplevd det noen ganger, at isteden for å ende på Gardermoen, endte jeg på Sola lufthavn. Det opplever jo enhver som er i luftfarten i Norge. Jeg har også overfløyet Sogndal lufthavn noen ganger. Det hender at det skjer. Og når det skjer, så er det viktig å finne ut: står det i menneskelig makt å gjøre noe med dette? Er det noe man kan gjøre for å gi eksakt informasjon? Jeg jobber ut fra at det skal være slik at dette skal man si fra om. Det er min grunnholdning, og sånn må jeg gjøre. Når det gjelder Gardermoen, har jeg sagt at jeg forventer at alle som er ledere, står fram og tar ansvar enten det gjelder politisk ledelse eller administrativ ledelse, og det er mitt inntrykk at folk gjør det. Det skal jo ikke være skrankepersonalet som tar støyten, men de tar støyten og yter service, og så får andre også si sitt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Jeg har ingen detaljkunnskap om helikopterovervåking. Meg bekjent har politiet ett helikopter i dag – det er det Oslo politi som har. Hvordan dette i praksis gjennomføres, kan jeg ikke svare på nå, men jeg skal selvfølgelig følge det opp. Det gjør jeg fordi jeg vil se det i sammenheng med det som ellers skjer på trafikksikkerhetssiden. De viktigste tiltakene for å holde fartsgrensene er bl.a. å ha hyppigere kontroller fra politiets side, og jeg har merket meg med stor interesse og med stor glede at politiet lokalt nå tar ulykkestallene på alvor i alle deler av landet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Politiets helikoptervirksomhet hører inn under Justisdepartementet, men vi må selvfølgelig ha et tett samarbeid. Det foregår et tett samarbeid, og jeg vil i nær framtid ha et arbeidsmøte med Utrykningspolitiet, Justisdepartementet, Trygg Trafikk, veimyndighetene og andre for å se på alle sider ved trafikksikkerhetsarbeidet. Jeg skal i den sammenheng ta med meg det spørsmålet som er reist av representanten Marthinsen, for vi skal ikke ha noe uprøvd som kan føre til at vi kan få økt innsikt når det gjelder ulykker og det vi kan gjøre for å forebygge dem.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Det er inngått en intensjonserklæring mellom den svenske næringsminister og meg. Den er nå under bearbeidelse, samtidig som en gjennomgår alle sider ved selskapene. Det kommer helt klart fram i den erklæringen at hver av statene tar sikte på å selge seg ned til 33,4 pst., og at man har en mulighet til å gå til 51 pst. til sammen. Det sies i erklæringen at det er 51 pst. man skal stå på. Vi vil selvfølgelig i det arbeidet vi gjør, se på alle sider ved det spørsmålet, men vi kan jo ikke binde framtidige storting, og vi kan heller ikke binde framtidige riksdager. Men den sittende regjering og den svenske regjering har en klart uttrykt intensjon om å holde på 66,8 pst. og, om nødvendig, hvis man skulle gjøre noe, 51 pst. Den sittende regjering har også en klar politikk, nemlig at ingen kan pålegge Norge f.eks. å selge seg ned under 33,4 pst. Disse kjensgjerningene ligger der. Andre spørsmål som angår hvordan aksjonæravtalen og sammenslåingsavtalen skal uttrykkes slik at dette kommer klarest mulig fram, er noe vi arbeider med i den åtteukersperioden som nå vil føre fram til at det blir en sak som legges fram for henholdsvis Stortinget og den svenske riksdagen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Det ligger fast at de to regjeringer i denne erklæringen klart har gitt uttrykk for at det er snakk om en delprivatisering og ikke noe annet. Men det holdes jo valg, og verken representanten Myrvoll eller jeg kan hindre at Stortinget på et visst tidspunkt får en sammensetning som går på tvers av det representanten Myrvoll og jeg anser som det riktige nå. Men det den sittende regjering og den svenske regjering står for, er klinkende klart, og jeg vil sørge for at det også blir lagt fram for Stortinget på en måte som gjør at Stortinget får sett på alle sider av saken, for det er Stortinget som har kontrollen med disse spørsmålene. Når det så gjelder spørsmålet om å dele opp Telenor i et nettselskap og et annet selskap for tjenester, som noen har syslet med tanken på, tror jeg det er en lite tjenlig utvikling. Det var senest oppe i Stortinget i fjor i forbindelse med behandlingen av enkelte regulatoriske spørsmål, og for å spisse det til: Jeg tror det fort kunne ende med at staten ble sittende igjen med noe som var gammeldags, mens selskapene for øvrig utviklet seg på en slik måte at dette ikke ble rett verken av hensyn til forbrukerne eller av hensyn til eierne. Dette er et punkt hvor representanten Myrvoll og jeg ikke har samme syn.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Jeg vil forholde meg til Stortingets behandling av saken under budsjettet for 1999, hvor det klart kommer fram at man har lagt opp til en kompensasjonsordning og ikke en refusjonsordning. Tallene er kjent, premissene er kjent. Det som har vært en spesiell utfordring, og som jeg følger spesielt nøye, er situasjonen for ekspressbussene, hvor jeg har bedt om å få en rask tilbakemelding fra næringen, først og fremst for å sørge for at de likviditetsmessig kan få et oppgjør. Jeg vet at det for et par dager siden kom et tilbakespill etter et møte vi hadde den 6. januar. Jeg har også oppfattet Stortinget dit hen at den kompensasjonsordning man la opp til for rutegående busser, skulle være tilsvarende for ekspressbusser. Det er en sak jeg har sagt at jeg vil følge opp. Når det gjelder rutegående busser for øvrig, henger nok kompensasjonen også sammen med fylkeskommunal økonomi. Og hvor man her begynner og slutter å bruke pengene, som statsråd Queseth Haarstad var inne på tidligere, er et eget tema. Men jeg har sagt at jeg for min egen del vil ta initiativ til å få evaluert den ordning at man stadig drar inn øremerkede midler til kollektivtransport i fylkene. Som jeg sa under behandlingen av Samferdselsdepartementets budsjett for i år, bør vi se på dette, og det vil jeg selvfølgelig også ta initiativ til å følge opp.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Når det gjelder rutegående busser, må jeg gjenta på nytt at jeg holder meg til det Stortinget helt entydig kom fram til, både i forbindelse med behandlingen av finansinnstillingen og Samferdselsdepartementets budsjett, både med hensyn til tall og premisser. Men vi har selvfølgelig bedt fylkene rapportere inn. Når det gjelder ekspressbussene, er det helt klart at representanten har rett i at Regjeringen ikke la fram forslag om noe beløp, fordi vi syntes det var administrativt vanskelig. Så innførte Stortinget et beløp. Da jeg så beløpet, og da jeg skjønte reaksjonene fra næringen, fikk næringen omgående et møte. Det fant sted den 6. januar. Der bad jeg næringen raskest mulig melde fra til meg om en oppgjørsform. Jeg sa meg villig til å sette meg ned sammen med dem for å se på hva som nå faktisk var omfanget for ekspressbussnæringen, fordi jeg forstod Stortinget dit hen at kompensasjonsordningen for ekspressbusser skulle være likeverdig med kompensasjonsordningen for rutegående transport. Jeg fikk den første tilbakemelding for to dager siden, og er derfor ikke i stand til å si noe mer. Men jeg har handlet raskt for at dette skal bringes ut i det praktiske liv, i samsvar med det som jeg oppfattet var Stortingets intensjon i forholdet mellom den rutegående transport og ekspressbussene. Når det gjelder kollektivtransport i fylkene for øvrig, får vi komme tilbake til det i budsjettsammenheng. Jeg har uttrykt min bekymring over dette, men kan ikke si noe mer nå, for tiden er ute.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Samferdselsdepartementet er kjent med at Statens vegvesen har fått en henvendelse fra Sørfoldveg A/S om saken. Saken er til behandling i de berørte kommuner og i Nordland fylkeskommune. Montering av brannverns- og sikkerhetsutstyr i tunnelene i Sørfold kommune ligger ikke innenfor forutsetningene for delvis bompengefinansiering av E6 rundt Leirfjorden i Nordland, jf. St.prp. nr. 66 for 1981-82 og Innst. S. nr. 168 for 1981-82. Hel eller delvis finansiering av brannverns- og sikkerhetsutstyr i disse tunnelene med bompenger er derfor en utvidelse av eksisterende bompengeordning. En ny eventuell bompengesøknad må godkjennes av Stortinget etter en forutgående lokal prosess i berørte kommuner og i fylkeskommunen. Jeg kan ikke i utgangspunktet se at det prinsipielt er noe i veien for at bompenger brukes til oppgradering av tunneler dersom det lokalt er støtte for det, og prosjektet ellers er faglig forsvarlig. Prosjektet må i alle tilfelle vurderes i forhold til gjeldende retningslinjer for bompengefinansiering. Samferdselsdepartementet vil komme tilbake til saken etter at den er behandlet lokalt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-03:
Det er mye man prinsipielt kunne ønske seg når det gjelder samferdsel, men til syvende og sist er man avhengig av de pengene som er til rådighet. Her er saken den at dersom en lokalt føler at de spørsmålene som er tatt opp, nemlig å sikre tunnelene på en bedre måte, er et tema de er opptatt av, har de grunnlag for å fremme saken. Det er også slik at departementet er helt avhengig av denne lokale behandlingen for å kunne ha en sak å håndtere. Men som en praktisk mann som er opptatt av at folk skal bidra når de ønsker det, kan jeg ikke se noe prinsipielt i vegen for det, dersom det er faglig forsvarlig, og dersom det lokalt er et ønske om å satse på den måten som det som ligger i spørsmålet.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Samferdselsministeren har her redegjort for en del av problemene og hvordan han vil løse dem. I etterkant vil jeg spørre om det vil komme på tale med en gransking for eventuelt å gjøre ansvar gjeldende for dem som muligens har gjort mangelfullt arbeid i den skandalen som dette er, for dette har pågått ganske lenge. Det ble lovet at etter tre måneders drift skulle alt være oppe og gå, og det skulle være i orden på Gardermoen. I tillegg har man hatt en prøvetid for charterturistene, som også gikk over en del måneder, og dette begynner nå å dreie seg om temmelig lang tid. Vil det fra statsrådens side bli tatt noe initiativ til en skikkelig gransking av alt som har vært gjort, helt fra spørsmålet ble reist om hvor flyplassen skulle ligge, og fram til i dag?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg vil på vegne av representanten Kenneth Svendsen få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Etter 14 år med bompengestasjon på E6 ved Kobbelv i Sørfold kommune er nå veien snart nedbetalt. Sørfoldveg A/S har nå foreslått for veikontoret i Nordland at innkrevingen av bompengeavgift skal videreføres. Bakgrunnen for dette er at de ønsker at det skal monteres brannvern og sikkerhetsutstyr i alle tunneler i Sørfold kommune, også for tunnelene som ikke opprinnelig var omfattet av tidligere innkreving av bompenger. Mener statsråden at det er riktig at lokalbefolkningen også skal bære kostnadene for dette?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg takker for svaret. Jeg er for så vidt ganske tilfreds med at saken skal behandles. Denne saken dreier seg faktisk om at det skal monteres brannverns- og sikkerhetsutstyr i 17 tunneler, og det dreier seg også om et mobiltelefonnett, som skal finansieres ved bompenger. Det er en farlig tendens at bilistene først skal være med og betale avgifter, så skal de betale bompenger – med de bompengene skal de snart finansiere alt som er. Er det riktig at de som betaler bompenger, skal være med og finansiere alt mulig annet som ikke har noe å gjøre med akkurat den biten som gjelder bompengefinansieringsordningen?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-03:
Det er for de fleste av oss som bruker flyplassen, komplett uforståelig hvordan en helt normal vinter skal kunne føre til så store forsinkelser som den vanlige forbruker nå opplever. Nå ser jeg at Forbrukerrådets leder mener at de kostnadene som næringslivet og forbrukerne påføres ved de store forsinkelsene som er på Gardermoen, må overføres på flyselskapene, for at det skal legges press på flyselskapene for å få større grad av punktlighet. At flyselskapene så i neste runde må gå til flyplassen, det er jo en helt annen sak. Mitt spørsmål til samferdselsministeren er følgende: Har statsråden sympati for den type tenkning som Forbrukerrådets leder her går ut med, at man tar forbrukerpress i bruk for i større grad å gjøre flyselskapene ansvarlig for de store forsinkelsene som påfører samfunnet enorme kostnader, og som påfører forbrukeren ikke bare kostnader, men også betydelig irritasjon. Vil samferdselsministeren følge opp den tanken, og har samferdselsministeren eventuelt sympati for den tanken?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Det er sagt at det kan ta opptil et år før alt er kommet på plass på Gardermoen, og vi har hørt nå om at forholdene påfører flyselskapene millioner i ekstrautgifter og forsinkelser – ikke bare på Gardermoen, men også på andre flyplasser. Dette har vi i vårt parti advart om helt siden man la ned Fornebu. Mitt spørsmål er: Vil samferdselsministeren bedre forholdene ved alternative flyplasser og utarbeide en beredskapsplan for å kunne avhjelpe slike situasjoner, som man også må kunne forvente i fremtiden, og vil Luftfartsverket yte erstatning for manglende landingsmuligheter?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Mitt spørsmål går til sosialministeren. Like før jul fikk Bondevik-regjeringen utsatt utbygging av eldreomsorgen med to år, mot Arbeiderpartiets stemmer. Jeg får nå stadig henvendelser fra ansatte i eldreomsorgen og fra pårørende som sliter tungt på grunn av altfor lite hjelp til pleie og omsorg for eldre og sterkt pleietrengende. Ja, ofte er det folk som selv er syke og eldre, som må ta de tyngste takene med senile slektninger. Mener statsråden, som SV, at situasjonen er så tilfredsstillende i eldreomsorgen at vi kan utsette eldreplanen ytterligere? Jeg har merket meg at statsråd Meltveit Kleppa har forståelse for at mange kommuner opplever problemer med tempoplanen. Har Meltveit Kleppa like stor forståelse for at mange eldre og pårørende opplever problemer ved at de ikke får hjelp?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Det som sosialministeren her kaller en forskyvning, er faktisk en utsettelse – det er ikke til å komme bort fra. Dessuten startet regjeringen Bondevik med å kutte også i handlingsplanen for helsepersonell, hvilket er meget beklagelig fordi behovet er meget stort. Hele sosialkomiteen sluttet seg i 1997 til at vi måtte ta et løft for de eldre, i tråd med arbeiderpartiregjeringens forslag, både for å sikre kvaliteten i eldreomsorgen og for å ta høyde for den meget sterke veksten i antallet eldre. Debatten den gang, for dem som husker den, gikk på at vi kanskje ikke gikk langt nok i forhold til de store behov. Mener statsråd Meltveit Kleppa at det nå er de eldre som skal bli salderingsposten og ta støyten når kommuneøkonomien blir svekket som følge av Regjeringens forlik med Høyre og Fremskrittspartiet? I så fall vil jeg påstå at da vil vi ramme de svakeste av de svake.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
I Arbeiderpartiets alternative budsjett fikk kommunene om lag 1 milliard kr mer å rutte med, og det lå også inne en fordeling på 1 milliard kr mellom rike og fattige kommuner. Jeg merker meg at statsråden synes at det er bagatellmessig, men jeg tror det ville ha avhjulpet situasjonen betydelig for mange kommuner. Så tilbake til øremerking til eldreomsorg. Der må jeg minne statsråden om at det faktisk var et enstemmig storting som gikk inn for den eldreomsorgsplanen som ble fremmet av Arbeiderpartiet og som altså fikk enstemmig tilslutning i Stortinget. Det var med øremerking i veldig stor grad, full øremerking, og det var alle enige om. Bakgrunnen for det var at vi har sett hva som har skjedd med viljen til å gi enerom til alle, som det ikke har blitt noe av, og med eldremilliarden, som til dels gikk til asfaltering og gatelys, og ikke til eldreomsorg. Stortinget har et troverdighetsproblem i forhold til eldreomsorgen, og det tok alle innover seg. Jeg ønsker at statsråden nå kommenterer det.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil stille følgende spørsmål til helseministeren: «Fremtredende autoriteter i det kristelige miljø mener homofili kan helbredes. Mener statsråden at homofili kan helbredes, og i så fall hvilke metoder anser statsråden som aktuelle?»
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Tilbud om helbredelse av homofili og debatten der fremtredende kristelige representanter tar til orde for dette, oppleves som dypt krenkende. Er helseministeren enig i at det å ikke akseptere homofili i seg selv kan føre til helseskade? Det er riktig som helseministeren her gjorde klart, at det er flere tiår siden homofili ble avskaffet som diagnose. Vi har forbud mot diskriminering av homofile og lesbiske, og Stortinget har legalisert homofile parforhold på linje med gifte. Hva vil helseministeren gjøre for å få fram disse fakta, slik at vi kan få slutt på denne krenkende virksomheten vi har sett eksempler på?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Etter mitt syn er det et tankekors og nærmest absurd at vi plager mennesker som kun ønsker å leve ut sin kjærlighet uten å skade andre, mens vi i altfor liten grad fokuserer på overgrep mot barn og kvinner som vi har sett foregår i mange miljøer, også i de såkalte kristelige miljøer, som bl.a. ble vist i programmet «Brennpunkt» i går. Jeg skulle ønske at helseministeren ville rydde opp, og sammen med sin regjering sette en stopper for den psykiske mobbingen av homofile som visse predikanter bedriver ved sin såkalte helbredelse. Jeg hadde ønsket at helseministeren noe klarere hadde tatt avstand fra uttalelser fra bl.a. Jan-Aage Torp og Per Lønning.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-02-03:
Det er et eit stort behov for å sikra ei meir verdig eldreomsorg enn i dag. Det ligg òg til grunn for det breie forliket og den breie semja som har vore i Stortinget om ei satsing på dette området. I budsjettet for 1999 ligg det langt meir enn det Gunhild Øyangen her kallar ei utsetjing. Det som vart foreslått frå Regjeringa, og som fleirtalet gav si støtte, var ei forskyving av investeringstakten ut frå budsjettsituasjonen, men òg ut frå signal frå nokre kommunar som hadde bruk for betre tid. Lat meg understreka at Regjeringa samtidig fylgjer opp handlingsplanen når det gjeld omsorgstilskot. Det ligg 800 nye millionar inne og ei gigantsatsing på meir helsepersonell. Totalt på Sosial- og helsedepartementet sitt budsjett er det faktisk 324 mill. kr meir i 1999. Det er ein handlingsplan for meir helsepersonell, som blir fylgt månad for månad for å sikra både kvalifisering av det ufaglærte personellet som er i sektoren i dag, og for å sikra fleire utdanning innanfor denne sektoren. Eg har forståing for dei som er urolege for at dei ikkje får den omsorga dei har rett på. Eg fylgjer det som no skjer ute i kommunane, veldig nøye, og fylkesmennene vil gje ei oversikt over situasjonen til departementet innan 1. mars.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-02-03:
Eg er ueinig i at ei meirsatsing på nær 1,5 milliard kr i 1999 er å saldera med dei eldre sin situasjon. Det er feil å framstilla sentrumsregjeringa si handtering av handlingsplanen for meir helsepersonell som ein reduksjon. Reduksjonen vart gjord i Stortinget, men Gunhild Øyangen veit at etter det er satsinga på personell styrkt år for år. Det som ligg i budsjettet på investeringssida, er tilskot til 3 700 nye bueiningar i 1999 og nye 800 mill. kr til fleire tilsette i denne sektoren.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-02-03:
Lat meg understreka at Regjeringa så vel som eit samla storting er opptatt av å styrkja eldreomsorga, og at handlingsplanen skal følgjast så langt det lèt seg gjera. Vi har ei eiga gruppe i departementet som følgjer situasjonen i kommunane og har kontakt med fylkeslegen og fylkesmannen i kvart fylke. Vi bad om raskt å få ei oversikt nettopp for å få på det reine det som representanten Solberg no peikar på. 1. februar var vår fyrste frist. Det vart for kort tid for kommunane, og ny frist er 1. mars. Det vil seia at Regjeringa vil ha oversikt over situasjonen i god tid før revidert budsjett, og ha høve til å følgja opp overfor Stortinget, slik som føresett.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-02-03:
Det aller viktigaste i dette årets budsjett er at vi tar på alvor den situasjonen som mange eldre hjelptrengande er i i dag. Dei har behov for ei teneste anten dei bur heime eller på institusjon, og derfor er omsorgstilskotet auka med 800 mill. kr i forhold til i fjor. Så er det rett, som representanten Brustad peika på, at opphavleg låg det i handlingsplanen 5 800 nye bueiningar i 1999, og Regjeringa har lagt inn tilskot til 3 700. Men det er ei anna side her, som òg må koma inn under omgrepet «sannhet», nemleg at det er enkelte kommunar i dette landet som, for å sikra at dei får bygningane slik dei ynskjer, har bruk for noko meir tid.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-02-03:
Den dommen som fall i Oslo Byrett 19. januar, kom overraskande på mange. Eg har registrert utsegner frå fleire representantar i Stortinget som var med på behandlinga av dei siste endringane av alkohollova i 1997, og som har uttalt at dersom denne dommen blir ståande, er den ikkje i samsvar med det som var Stortinget sin intensjon. Det som skjedde i 1997, var ei presisering i lova i forhold til forbodet frå 1975 som gjeld alkoholreklame. Eg går no nøye gjennom både dommen og premissane for den, for å ta vare på det som Stortinget med breitt fleirtal vedtok i 1997. Eg har merka meg at Idrettsforbundet har gitt råd til sine medlemmer om å vera varsame med å inngå nye kontraktar som kan innebera same type reklame som den som Oslo Byrett fann å kunna godta. Eg har eit godt samarbeid med Idrettsforbundet på dette området. Dei ynskjer ikkje å fokusera på idrett og alkohol saman. Ankefristen er 19. mars. Eg vil ikkje bruka så lang tid på å sjå på korleis eg skal handtera denne saka vidare. Sannsynlegvis vil eg fylgja den opp allereie i neste veke.