trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-15:
Som vi var inne på i stad også, NSB er i dag et velfungerende selskap. De driver godt i Norge, og de konkurrerer godt også i utlandet. Spørsmålet er om man skal bygge videre på det man har. Men det man egentlig foreslår, er ikke å bygge videre på det man har, det er å slå sammen NSB og Jernbaneverket til en ny organisasjon. Mitt spørsmål er da: Hvordan mener man at det vil gjøre NSB til et mer konkurransedyktig selskap å slå dette sammen, og hvordan vil man opprettholde innsyn, åpenhet og styringskontroll på et slikt selskap?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-15:
Statsråden la i sitt innlegg vekt på at vi må satse på vedlikehold. Det er veldig bra, og her gjør vi mye, men vi må også over i nyinvesteringer for å bygge den moderne, framtidsrettede jernbanen. Statsråden viste da til Sveits, hvor man ser 15 år fram i tid. Men skal man bygge en moderne jernbane, må man også ha et enda lenger perspektiv. Når man bygger til Lillehammer, må man vite hvordan man kommer seg til Trondheim. Bygger man til Halden, må man vite hvordan man kommer seg til Gøteborg. Og bygger man til Hønefoss, må man vite hvordan man skal komme seg til Bergen. Da blir mitt spørsmål: Er statsråden enig i at man må ha et mye lenger og overordnet strategisk perspektiv, og at dette perspektivet også må omhandle en høyhastighetsbane for å knytte byene i Skandinavia tettere sammen?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-15:
Å være med på denne debatten er omtrent som å gå 12–15 år tilbake i tid. Jeg har gjennom de siste 15 årene jobbet med å bygge ut kollektivtrafikk i Oslo. Det har lyktes, og Oslo og Akershus har nå kanskje det beste kollektivsystemet av alle byer på den størrelsen i Europa. Det har innebåret store investeringer og mye penger til drift, men det har også vært en helt nødvendig omorganisering. Grunnen til at jeg kjenner at dette er som å tre mange år tilbake, er at for hver eneste organisatoriske endring har Arbeiderpartiet og SV stemt imot. Nå tar vi det første steget for å ha en systematisk og strategisk satsing på norsk jernbane, og Arbeiderpartiet og SV stemmer imot. Jeg vil hevde at når det gjelder Oslo og Akershus, ville de aldri ha greid det løftet som byen sammen med Akershus har tatt. Og nasjonalt kommer man heller aldri til å greie det løftet som norsk jernbane trenger, for man må også se på organisering. Vi må ha en mye bedre koordinering av det som er en strategisk planlegging. Investeringene vi gjør, må henge sammen med den strategiske planleggingen, og ruteplanene må legges til grunn for det vi skal gjøre. Vi kan ikke én gang til ha det sånn som da man åpnet nye dobbeltspor vest for Oslo. Da var det ingen som visste hvor mange tog som skulle gå der. Når man ikke vet det, skal man ikke bli overrasket over at det i etterkant dukker opp behov for både oppstillingsplasser og nye sidespor. Dette må være koordinert, og det må ligge en systemplanlegging til grunn for de store beslutningene. Det er ingen grunn til å være bekymret eller redd for anbudsutsetting. Anbud fungerer godt hvis de er godt planlagt. Man skal også ha respekt for kompleksiteten med anbudsutsetting. Derfor er det viktig for Venstre at man har strukturene og systemene på plass før man tar stegene, jobber videre og bruker anbud som et virkemiddel. For det er sånn med skinnegående transport at man har ikke råd til å mislykkes. Man må lykkes hver gang for å få et bedre tilbud. Det vi trenger, er et høyere ambisjonsnivå for norsk jernbane – for å bygge ut det som er nødvendig lokaltrafikk koordinert med det som også fylkene har ansvar for, for å bygge ut et system for godstransport, for å bygge ut et intercitysystem rundt de store byene, og ikke minst for å bygge ut det framtidige moderne jernbanenettet som skal knytte byene i Skandinavia sammen med et høyhastighetssystem. I dag tar vi det første steget i det som er en veldig stor oppgave, og som krever mye vilje over lang tid. Men det vi gjør nå, er et viktig første steg på den veien.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-15:
Jeg er glad for statsrådens påpekning av at vi ikke bare skal se på investeringer og planlegging fram mot 2030, men også klimamål fram mot 2050, jf. den saken vi hadde tidligere, om jernbane. Det er nødvendig å ha en langsiktig planlegging. Det er også nødvendig at regjeringen ser på disse klimamålene fram mot 2030 i sammenheng med andre politikkområder, f.eks. i forbindelse med avgiftssystemet på biler, der man også har en enighet om at dette er en helt sentral del av målsettingen. 2030 er bare 15 år til. Vi må handle hvert år for å nå målsettingen om reduksjoner i klimagassutslipp og har derfor ikke tid til å vente på et nøyaktig tall. Det må være enkelt å gi en tydelig bestilling for å sette mål for å redusere klimagassutslipp. Derfor er Venstre glad for dette forslaget. Men siden vi må bruke hvert år, vil jeg benytte anledningen til å spørre om dagens vedtak: Er det en tydelig bestilling f.eks. til Statens vegvesen at vi ikke skal ha trafikkøkning annet enn i kollektivtrafikk, sykkel og gange i de tildelingsbrevene og bestillingene som nå går for neste år og neste år?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-15:
Som leder av Oslo Venstre hadde jeg i sin tid gleden av å få være med på å ta initiativ til Oslopakke 3, og som representanten Nils Aage Jegstad har jeg sittet og forhandlet, diskutert og jobbet med Oslopakke 3 helt fra 2001–2002 egentlig. Og Oslopakke 3 er, som påpekt, en kjempesuksess. Man får bygget opp en satsing på kollektivtrafikk som ikke hadde vært mulig uten Oslopakke 3. I Oslo er man snart oppe i 80 pst. andel av bompengeinntekter som går til kollektivtrafikk. Vi kjenner også den politiske balansen som Oslopakke 3 har vært i, gjennom hele denne perioden som vi har diskutert den. Når det gjelder E18 vestover, tror jeg det er på tide at man nå trer ut av den overordnede retorikken og går inn i detaljene, for vi skal ta på alvor uttalelsene fra Oslo kommune, og for så vidt også fra Akershus, om at man er bekymret for kostnadene. Men da er det kostnadene på hele strekket det er snakk om. Det som er det første prosjektet, som vi skal ta stilling til, og som nå skal gjøres, er Lysaker–Ramstadsletta. Og når man skal gå inn og se på om det her er mulig med kostnadsreduksjoner, er det avgjørende at den slankingen som eventuelt skjer, ikke går på bekostning av de kollektivtiltakene som ligger i prosjektet. Det gjelder kollektivfeltet og tverrforbindelsene, det gjelder bussveien, og det gjelder ikke minst sykkelveien som ligger der. Men jeg tror det er helt avgjørende at man nå – sammen med Oslo og Akershus – går inn i realitetene i prosjektet og ser på hvilke muligheter som er der, i stedet for denne overordnede retorikken. Så er det helt klart at denne utbyggingen, som andre utbygginger, har klart – som det er sagt her – å ta unna veksten i Oslo med kollektivtrafikk, sykkel og gange gjennom mange år, til tross for at byen har hatt en stor vekst. Dette må fortsette også når en har utbygginger i framtiden. Så at E18 også må ses i sammenheng med de klimamålsettingene vi har, er selvsagt for Venstre. Når prioritetene skal inn – det ligger avsatte midler til E18 i Oslopakke 3. Og det er helt riktig som Jegstad sier, at de pengene som kommer fra bomsnittene som skal brukes på E18, ikke kan brukes på noe annet. Det er ikke sånn at hvis man bare flytter disse, så kan de brukes i kollektivtrafikken. Det er prosjektet i seg selv man må vurdere om er riktig, og om det er riktig konstruert og dimensjonert, både for kollektivtrafikken som skal ut og inn, og for å ha en funksjonell vei i årene framover.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-15:
Ved en inkurie fikk ikke voteringen vi hadde i forrige uke om denne saken, fram Stortingets vilje. Det er altså på vegne av arbeids- og sosialkomiteen at jeg fremmer følgende forslag: «Lovvedtaket bifalles ikke. Anmerkning: Under I antas følgende bestemmelser å skulle endres slik: § 15-5 annet ledd skal lyde: Stønad kan gis til enslig mor eller far som har barn under åtte år. For et medlem som er forhindret fra å arbeide på grunn av omsorg for barn som krever særlig tilsyn, kan det innvilges overgangsstønad inntil barnet fyller 18 år. Det kan gjøres unntak fra aldersgrensen i første punktum i forbindelse med forlengelser etter § 15-8 annet ledd tredje punktum, fjerde ledd og femte ledd.» Når vi stemmer over dette, vil flere partier stemme for noe som man egentlig er imot, men man gjør det for å gjøre denne voteringen praktisk, enkel og grei, og for å sikre at Stortingets vilje kommer fram i voteringen.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-15:
Representanten Knag Fylkesnes var opptatt av at havbruksnæringen måtte ha en reell bærekraft hvis det skulle bli vekst. Han ga statsråden ros når det gjaldt å sette tøffe krav, men var vel litt mer usikker når det gjaldt forskning og utvikling i denne sektoren. Komiteen har vært på befaring to steder, bl.a. i Florø. Der møtte vi Karstensens Fiskeoppdrett og Marø Havbruk. Vi så på luseskjørtet, vi så på lakselus, vi så på produksjon av leppefisk, og vi hørte om brønnbåtbestillingen som noen mellomstore oppdrettere hadde gått sammen om, for å ta tak. Hva er statsrådens inntrykk når det gjelder forskning og utvikling i denne sektoren?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-15:
Takk for denne debatten. Jeg synes vi inntil et visst tidspunkt har klart å løfte fokus og ha de riktige visjonene og vyene for denne næringen. Det er riktig at vi i næringskomiteen gjennom denne innstillingen har funnet et balansepunkt, og det er det det dreier seg om, å finne et balansepunkt som er fremtidsrettet for havbruksnæringen. Vi har funnet balansepunktet der villfiskens venner er fornøyd, og der de som driver egen næring, er fornøyd, og så gir vi noen utfordringer til forskningen for å bli enda bedre der vi ikke har nok kunnskap. Komiteen legger til grunn et føre-var-prinsipp. Vi legger til grunn at det må være bærekraftig vekst, og da må næringen ha kontroll på lus, kontroll på rømning osv. Vi har en naturgitt forutsetning i landet vårt gjennom Golfstrømmen, og den sier komiteen at vi skal bruke. Nettverk fjord- og kystkommuner er glade for det fondet som komiteen kom fram til for å gi ressurser tilbake til kommunene – de er skuffet over at det ikke ble en arealavgift som de hadde pekt på, men de er tross alt glade for at det etableres et fond – så vi har klart å gi mer midler til kommuner og fylkeskommuner, og vi har funnet et bedre balansepunkt for denne næringen, der vi vekter miljøet framfor noe.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-15:
På fredag den 12. juni kunne vi lesa i ei pressemelding at fiskeriministeren føreslår endringar i vekst for havbruk og sender på høyring eit forslag om nettopp dette. Det skjer altså midt mellom komitébehandlinga om vekst i havbruk og stortingsbehandlinga om vekst i havbruk. Korleis vil fiskeriministeren forklara dette, som må sjåast på som ein total mangel på respekt for Stortinget?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-15:
Det går ikkje på innhaldet. Det går på respekten for det som Stortinget skal handsama – vekst i havbruksnæringa. Vi er midt mellom handsaminga til komiteen og Stortinget når ministeren har det så travelt at ho ikkje kan venta to dagar. Det er urovekkjande å ha ei mindretalsregjering som neglisjerer Stortinget. Mitt spørsmål er: Kan vi vera trygge på at ministeren tek det inn over seg, og kan ho garantera for at det som Stortinget har kome med av forslag til denne meldinga, vert følgt opp?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-15:
Poenget er nettopp at Stortinget ikkje hadde handsama dette før fiskeriministeren sende det ut på høyring. Det er, uansett korleis vi vrir og vender på det, oppsiktsvekkjande at ein ikkje hadde tid til å venta på stortingshandsaminga, men fann ut at ein måtte ta det midt imellom. Så eg spør igjen: Kan fiskeriministeren garantera at dei forslaga som ein samla komité fremjar her i dag, vil verta følgde opp?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-15:
Poenget med den replikken eg hadde, går ikkje på innhaldet. Eg har ikkje sagt at Arbeidarpartiet er imot noko av det som er sendt ut på høyring – men det går på prosessen. Stortinget har ikkje behandla vekst i havbruksnæringa. Når ein er så ivrig at ein midt mellom komitéhandsaminga og Stortingets handsaming sender ut på høyring, synest eg det er eit alvorleg varsku om kva vi har i vente. Statsråden svarte heller ikkje på kvifor ein ikkje ville venta på stortingsbehandlinga. Det var snakk om to dagar. Det kan då ikkje vera så om å gjera å få ting ut før Stortinget har uttalt seg om saka. Stortinget er, uansett om representanten Bakke-Jensen meiner det eller ikkje, overordna regjeringa. Eg er uroleg over manglande svar frå statsråden. Eg er uroleg når ein ikkje kan gje den garantien eg bad om tre gonger, om at Stortingets vilje skal verta gjennomført. Eg har enno ikkje fått noko svar på det.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-15:
For siste gong i dag iallfall: Det er ikkje sjølve forslaget Arbeidarpartiet er imot – det trur eg eg har poengtert veldig mange gonger – men det er sjølve prosessen eg set eit stort spørsmålsteikn ved. Ein minister må faktisk halda seg til Stortinget og ikkje til ei komitéinnstilling, og eg er veldig uroleg over den manglande respekten for det som Stortinget står for, og for den vidare oppfølginga av eit stortingsfleirtal. Så meiner eg at komiteen har bidrege til at den meldinga som låg på bordet, som vart veldig dårleg motteken av næringa sjølv, har gått i heilt riktig lei. Eg meiner òg vi har funne ein rett balanse mellom villfiskinteressene og oppdrettsnæringa.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-06-15:
Her var det et par innlegg som krever noen korte kommentarer. Representanten Pollestad sier at vi må være klar over at det har vært levert vekst også tidligere. Det er jeg helt enig i. Men når det har vært viktig for oss å markere at det skal være forutsigbar vekst, og at det skal være objektive kriterier, har det sin bakgrunn i bl.a. at de to tildelingsrundene som var under det rød-grønne styret, ennå ikke er kommet ut av rettssalen – de er faktisk ikke avklart ennå. Tildelingsrundene går i rettsvesenet i dag. Det er det som er litt av tanken bak dette med objektive tildelingskriterier. Det skal være lettere, og det skal være et rent konkurransemoment, slik at det kan være større forutsigbarhet for næringen, og at næringen på den måten skal legge flere ressurser i forskning og utvikling. Det er det ene. Så til replikken fra representanten Ingrid Heggø. Den må jeg si jeg har store problemer med i det hele tatt å forstå. I innstillingen sier komiteen – og det er altså en enstemmig komité, og jeg kan ikke minnes at Arbeiderpartiet i det hele tatt hadde noen reservasjoner når det gjaldt dette: «Komiteen deler regjeringens oppfatning om at det er nødvendig å øke både den offentlige og den private FoU-innsatsen. Komiteen merker seg videre at regjeringen i større grad enn for dagens forskningstillatelser åpner for tildeling til utviklingsformål. Komiteen støtter dette. Komiteen mener at flere tildelinger av FoU-konsesjoner må bidra til teknologiløftene i næringen, og at disse bør få et tidsperspektiv som bedre kan forsvare store investeringer.» Dette sier komiteen enstemmig i innstillingen. Så er det sendt ut på høring en forskriftsendring som oppfyller dette. Det er ganske merkelig at Arbeiderpartiet kan mene at dette er å gå imot Stortinget, og at timingen er dårlig. Timingen kan da ikke være bedre, hvis det ikke er slik at Arbeiderpartiet mener at dette må man vente med – all positiv utvikling skal man vente med. Det er den eneste motivasjonen jeg kan finne for noe slikt. Vi har jobbet mye for å finne ut hva slags vei replikkene kunne komme. Denne skjøt de slik at jeg nesten satt forstyrret igjen. Her får vi klare merknader, en klar innstilling fra komiteen og en klar henstilling om at vi skal satse mer på forskning og utvikling. Statsråden leverer nesten ordrett – og så er altså timingen for dårlig. Det skjønner jeg ikke.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-06-15:
Jeg vil bare avklare med hensyn til mesteparten av den harde kritikken som kom fra næringen da meldingen kom. Den kom fra dem i næringen som mener at det ikke er noen sammenheng mellom lusepåslag på oppdrettslaks og villaks. Der er jeg veldig fornøyd med at komiteen er ganske klar. Denne sammenhengen ser man, og i den grad det sås tvil om det, sier man at føre-var-prinsippet skal gjelde, så der treffer meldingen veldig godt. Det kan ikke skapes et inntrykk av at det kom en melding fra statsråden som hele næringen var imot. Store deler av de sterke stemmene mener at den sammenhengen ikke finnes. Det kan godt hende at vi en eller annen gang finner ut at det stemmer, men den kunnskapen har vi ikke nå. Derfor har meldingen truffet i forhold til kunnskapsinnhentingen og modellene.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-06-15:
Først til det med Måsøy-fiskerne. Det stemmer ikke at grensa er satt vilkårlig. Det er en grunn til at grensa er satt der den er satt, og det er at der er kontinentalhylla smalest. Naturen har gitt oss et punkt der det er enkelt å sette en grense og drive kontroll. Sokkelen er smalest der, og det går fortest ut på dypet. Det er begrunnelsen for den. Så til hva som ble sagt i valgkampen. Jeg må be representanten Olsen om å dokumentere fra media at jeg lovde den kvoten til Måsøy-fiskerne. Dette er en sak vi har jobbet med i ganske mange år, og som jeg innledet med i innlegget mitt. For seks år siden så bildet litt annerledes ut. Det kommersielle fisket var så mye mer verdt enn det man klarte å tjene på desimeringsfiske. Da satt representanten Olsen i Stortinget med eget parti i regjering. Det ble sendt skriftlig spørsmål fra undertegnede til fiskeriminister Lisbeth Berg-Hansen om hun kunne vurdere situasjonen til Måsøy-fiskerne. Arbeiderpartiet redegjorde ganske greit da for at man ikke så noen grunn til at Måsøy-fiskerne skulle få del i den kommersielle kvoten. Vi lovde at vi skulle ta det opp, og vi har tatt det opp. Arbeiderpartiet leverte ingen ny kongekrabbeforvaltning – det har denne regjeringen vurdert. Vi har et eget kapittel der vi behandler situasjonen til Måsøy-fiskerne. Det er også slik at man kan ikke bare snakke om Måsøy-fiskerne. Det er flere grensekommuner. Fiskerne i Kvalsund må også få rett på en slik kvote hvis man skal endre den forvaltningen som er i dag. Til slutt: Det desimeringsfisket som foregår i dag, er mye mer verdifullt enn det var for seks år siden. Jeg skal gjenta hva som er begrunnelsen for det. For det første er det mer krabbe tilgjengelig. For det andre har man nå et kjøp i Vest-Finnmark på lik linje med det man har i Øst-Finnmark. Man kjøper levende kongekrabber og flyr det nå også ut fra Vest-Finnmark, slik at fiskerne som deltar i desimeringsfisket, utfører et like verdifullt arbeid som de gjør østpå. Så til eksemplet: I desimeringsfisket i dag opplever vi at man kommer opp med dagfangster på opp mot 2 000 kg krabbe. På en dag fisker man altså akkurat like mye i vest som det man kan få på en hel kvote i det kommersielle fisket. Det mener jeg er et godt bilde på at den store forskjellen på inntjening som det var for seks år siden, den er faktisk ikke der i dag. Da er det viktig at man har en forvaltning som er rett. Når det gjelder kontrolljuks, har ikke jeg sagt at det vil øke hvis Måsøy-fiskerne deltar i dette. Men jeg har sagt at en trafikk til og fra og over grensen har vært et problem når det gjelder juks tidligere. Det vil også bli et problem hvis man skal ha et sånt regime i vest.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-15:
Jeg vil gjerne utfordre litt på det som gjelder arealavgift, eller havbruksfond, som ble barnets navn. Det skulle komme til erstatning for et bingosystem, som en har i dag, der den kommunale andelen er henholdsvis 50 pst. og 60 pst. enten det gjelder vekst på eksisterende konsesjoner eller nye konsesjoner. Nå skal dette gå opp til 80 pst. Det er også svært bra at dette går via et fond og blir fordelt både til dem som har oppdrett fra før, og til nye. Mitt spørsmål til statsråden er: Kan statsråden garantere at fra 1. januar 2016 vil alle inntekter fra nye konsesjoner og vekst på eksisterende konsesjoner fordeles ut fra en fordelingsnøkkel på 80 pst. til kommuner og fylker, og 20 pst. til staten?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-15:
Først: Når det gjelder høringen, skal jeg ikke bruke de store ordene. Men en kunne godt ha avventet de to dagene til Stortinget har behandlet saken, som altså skjer i dag. Jeg skal ikke drøye debatten lenger på det. Men det var representanten Gunnar Gundersens innlegg som fikk meg til å gå opp her, for det må komme fram i debatten at jeg sjelden har opplevd så sterke reaksjoner i noen næring på grunn av en melding, som det som har kommet fra havbruksnæringen i denne saken. Det har blitt brukt sterke ord, og det har også – oppfatter jeg – vært bred enighet om at det opplegget som opprinnelig lå i meldingen, ville være et opplegg som ville føre til nedgang på kort sikt. At reaksjonene har vært sterke, framkom både på befaringene komiteen har hatt, på høringen og i det offentlige ordskiftet. Men så mener jeg at komiteen, og også Høyre og Fremskrittspartiet, har bidratt konstruktivt i de samtalene vi har hatt, sånn at vi nå har fått en melding og en innstilling som næringen har funnet grunnlag for å gi ros til. Det er bra, og det var mitt poeng i mitt første innlegg.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-15:
Når vi først har fått en uønsket art inn i landet vårt, er det jo heldig både at den smaker svært godt, og at det er stor betalingsvilje for den. Når det gjelder hovedtrekkene i komiteens innstilling om forvaltningen av kongekrabbefisket, støtter jeg det som representanten Bakke-Jensen, som saksordfører, og også representanten Heggø til nå har sagt. Jeg vil rette oppmerksomheten inn mot spørsmålet om Måsøy-fiskernes deltakelse i det kommersielle fisket. Det er rett at desimeringsfiske, eller frifiske, har fått et betydelig omfang, men jeg får også signal fra vår ordfører i Måsøy om at det er viktig for bosettingen i Måsøy at en også får mulighet til å delta i det kommersielle fisket. Det gir mer forutsigbare og stabile inntekter enn deltakelse i frifiske. Jeg har også registrert – jeg kan ikke dokumentere det – at saksordføreren, Bakke-Jensen, i valgkampen hadde et litt annet syn på saken da han besøkte Måsøy, enn det som kommer til uttrykk i innstillingen i dag. Jeg vil understreke at forslaget som Arbeiderpartiet og Senterpartiet har lagt fram, er et forsiktig forslag. Vi sier at vi ønsker en deltakelse i et begrenset omfang. Det vil si at de vurderingene som er gjort i proposisjonen, av hvilke konsekvenser en åpning for Måsøy-fiskerne i det kommersielle fisket vil ha for dem som allerede deltar i det fisket, er betydelig overvurdert. Så jeg håper en kan få et flertall for å be regjeringen se på dette og vurdere om Måsøy-fiskerne skal få en mulighet til å delta i det kommersielle fisket. Og det er viktig å understreke at når det gjelder grensen, er ikke den foreslått flyttet. Den ønsker vi skal gå der den går i dag. Det er kun et spørsmål om også noen få fiskere fra Måsøy skal kunne delta i det kommersielle fisket. Det vil styrke Måsøy-samfunnet, det vil forhåpentligvis også gi økt deltakelse i desimeringsfisket og samlet sett bidra til en enda bedre forvaltning av kongekrabben.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-15:
Selv om desimeringsfisket gir gode inntekter per nå, må det jo være åpenbart at det stiller seg noe annerledes f.eks. når det gjelder å bruke disse inntektene som grunnlag for finansiering av ny båt. Det er tryggere å ha kvote i det regulerte fisket. Grunnen til at jeg tok replikk, var at statsråden sa at det per i dag ikke var aktuelt å gjøre endringer. Da er mitt spørsmål: Vil statsråden vurdere dette framover, og, hvis forholdene endrer seg, være åpen for at også Måsøy-fiskerne i et begrenset omfang kan få ta del i det ordinære kongekrabbefisket?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-15:
Jeg registrerer at det i beregningene en har gjort i meldingen, er lagt opp til en voldsomt stor deltagelse fra Måsøy-fiskerne hvis det blir åpnet for det, og så er konsekvensen av det vurdert. Det er jeg enig i, og derfor har Senterpartiet og Arbeiderpartiet i sitt forslag brukt begrepet «begrenset omfang». Men mitt spørsmål tilbake igjen, og som jeg ikke fikk svar på i den første replikken, er: Når statsråden bruker uttrykket «per i dag», kan det da åpnes for at vurderingene som blir gjort senere, blir annerledes?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-15:
Det nye veiselskapet kunne ha vært en god idé, men det er dessverre organisert på en måte som gir det store svakheter. Sånn som regjeringen nå legger dette fram, og flertallet går inn for, er det først og fremst nye bokser i et organisasjonskart, det innebærer mer byråkrati, og det gir en reell fare for rykk-og-napp-utbygging, som vi hadde i Norge for noen tiår siden. Da statsråden dagen før Stortinget fikk høre om denne saken, var på NRK og viste hvordan dette skulle finansieres, viste han til at det skulle bevilges 5 mrd. kr årlig til dette selskapet. Det som ikke ble sagt, som en fikk lese i meldingen dagen etter, når blitzlyset hadde lagt seg, var at nei, i 2016 og 2017 ligger det ikke inne 5 mrd. kr. Like fullt ble det hevdet at bevilgningen skulle utgjøre 100 mrd. kr, altså 20 år ganger 5 mrd. kr, men når de pengene forsvinner i 2016 og 2017, er det altså ikke snakk om 100 mrd. kr. Det er svakhet nummer én. Skulle veiselskapet ha vært en god idé, burde en hatt en mer fleksibel finansieringsmodell som gjorde at dette selskapet fikk fullmakt til å bygge ut disse veiene så fort det lot seg gjøre. Låneordningen som ligger inne, er svak og vil gjøre at en må porsjonere prosjektene ut gjennom alle de 20 årene, og en vil gå tilbake til en situasjon der det er pengene som styrer framdriften, og ikke framdriften som styrer pengene til prosjektet. Det vil gi oss rykk-og-napp-utbygging. Mange plasser i landet jubler en for dette veiselskapet. Saksordføreren har et stort engasjement for E39 mellom Kristiansand og Stavanger. Det engasjementet deler jeg. Men er veiselskapet godt nytt f.eks. for strekningen Lyngdal–Ålgård? Det står svart på hvitt at en skal prioritere de mest lønnsomme veistrekningene først. KVU-en for Ålgård–Søgne, med firefelts standard, viser at Lyngdal–Ålgård med sine mellom 4 500 og 8 000 i ÅDT kommer dårlig ut. Så her jubler en for en vei som mest sannsynlig står ferdig i år 2036. Jeg ønsker å gjøre det raskere. I tillegg skal en i dag gjøre tidenes største bompengevedtak. Vi vet ikke hvor stor den regningen er – 30–40 mrd. kr i bompenger? Det er fortsatt uavklart. Roy Steffensen sammenligner denne planen med åtte gjenværende år i NTP-en. Det blir feil å sammenligne en åtteårsplan med en tjueårsplan. Vi må våge å tenke nytt, men det er ikke sånn at enhver ny idé er god. Vi må sikre forutsigbar finansiering, men da må ikke svaret være mindre forutsigbar finansiering og rykk-og-napp-utbygging.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-06-15:
Først til representanten Hoksrud, som sa at han ikke hadde tenkt å reversere det. Det var jo tidlig å ta stilling til hva som kommer til å skje etter valget i 2017 – men jeg håper han har rett. Så litt til historieskrivingen om det som har vært, for i debatten i dag er det nærmest blitt framstilt som om ingenting skjedde i åtte år. Det har vært en gjenganger. Jeg mener de viktigste grepene til den forrige regjeringen var å løfte nivået på investeringer – på bevilgningene til samferdsel. Så har man en mengde eksempler på at man har tatt nye grep. Egen post er nevnt. Det var et virkemiddel. Helgelandspakken er et opplegg for å se drift, vedlikehold og investering i sammenheng. En har fellesprosjektet langs Mjøsa, som enkelte partier valgte å gå imot da det var til behandling i Stortinget, men som definitivt er en suksess. Og kanskje aller viktigst er det tiltaket en foreslo da Nasjonal transportplan ble behandlet, nemlig at Stortinget skulle gjøre et prinsippvedtak for ett veiprosjekt og dermed sørge for at finansieringen kom på plass. Den listen kunne vært gjort lengre. En prøvde ut nye modeller. Nå mener jeg en er i ferd med å prøve ut en modell som har store svakheter. Så vil jeg tilbake til strekningen E39 Søgne–Ålgård, for det er rett som saksordføreren sier, at det er ikke bare ÅDT-en som bestemmer lønnsomheten. Det står i meldingen at en skal prioritere selskapene med høy samfunnsøkonomisk lønnsomhet foran dem med lav. Da en lagde KVU-en for Søgne–Ålgård, beregnet en jo ut fra et firefelts alternativ på hele den strekningen, og det kom beklageligvis ut i et voldsomt minus. Jeg klarer ikke å se hvilke andre prosjekter i denne listen som vil få prioritet, etter E39 mellom Lyngdal og Ålgård. Det er beklagelig, men jeg tror representantene må være forberedt på å fortelle velgerne sine at det vedtaket en gjør i dag, er ny E39 Ålgård–Lyngdal i år 2036. Så får de komme på åpningen, de som ønsker. Senterpartiet har større ambisjoner for den strekningen og ønsker å gjøre dette raskere. Det er en dårlig idé å skape jubel og falske forhåpninger i dag, når en legger opp til en modell som åpenbart gjør at det vil gå mange, mange år før en ser realitetene. Dersom det foreligger noen nye lønnsomhetsvurderinger som gjør at det jeg nå har sagt, er feil, kunne det vært greit å få det oppklart. Men dagens vedtak er ikke godt nytt for E39 mellom Ålgård og Lyngdal.
Pål Farstad (Venstre), 2015-06-15:
Meldingen til Stortinget om Norges fiskeriavtaler blir det vanligvis bred enighet om under næringskomiteens behandling. Slik ble det også denne gangen da komiteen behandlet meldingen fra Nærings- og fiskeridepartementet om fiskeriavtalene for 2015 og fisket som er gjennomført etter avtalene i 2013 og 2014. Det er en samlet komité som står bak innstillingen vi nå behandler, og jeg vil takke komiteen for samarbeidet om det. Norge deler oppimot 90 pst. av havressursene vi høster av, med andre land. Det betyr at det er særdeles viktig å inngå gode, framtidsrettede avtaler. Komiteen viser til at fiskeriavtalene bygger på et langsiktig forvaltningssamarbeid, som gir grunnlag for at vi i dag kan høste fra sterke fiskebestander og drive lønnsom næringsaktivitet i havområdene våre, og som gir god effekt også på land. Internasjonalt samarbeid er avgjørende for en vellykket og bærekraftig fiskeriforvaltning og for nedkjemping av bl.a. fiskerikriminalitet. Komiteen peker også på at Norges gode renommé som forvalter av store fiskebestander gir oss et fortrinn i andre møter og forhandlinger med nasjoner vi samarbeider med. Denne posisjonen må Norge tilstrebe å ha også i framtiden, og god ressurskontroll er et viktig element i dette. Det er grunn til å framheve Norges arbeid i det internasjonale kontrollsamarbeidet, et samarbeid hvor mange, både tjenestemenn og folk i næringen, arbeider sammen mot ulovlig og urapportert fiskeri. For min del gir jeg gjerne honnør til fiskeriministeren for måten det blir jobbet på. Et annet eksempel på hvordan Norge gjør et godt arbeid, er Havforskningsinstituttets deltakelse i Det internasjonale råd for havforskning, hvor Havforskningsinstituttet bidrar med både bestandsvurderinger og rådgivning. Norge har betydelige vitenskapelige fortrinn og kompetanse, noe som bidrar til en bedre utnyttelse av ressursene – noe som igjen er til fordel både for Norge og for de land Norge samarbeider med gjennom ulike typer fiskeriavtaler. Samtidig som det er viktig med omforente avtaler på bestander vi deler med andre land, er det særdeles viktig å være hard i klypa for å ivareta norske interesser, og komiteen legger til grunn at hovedfokus er de norske interessene. Forholdet til Russland er på ulike områder utfordrende for tiden, og da er det særdeles positivt at det er framforhandlet gode, tosidige fiskeriavtaler med Russland både i 2014 og nå i 2015. Når det gjelder EU, har komiteen pekt på at Norge må videreføre samarbeidet med EU, med sikte på best mulig forvaltning av fellesbestandene. Til slutt understreker en samlet næringskomité at det fortsatt er nødvendig og viktig å prioritere bestandsforskning høyt. Ved en slik prioritering vil Norge få et mer presist grunnlag for å fastsette kvoter og bedre ressursutnyttelse. Økt bestandsforskning vil også i framtiden kunne skape vekst og verdiskaping for næringen. Jeg vil derfor også framheve at det i statsbudsjettet for 2015 ble satt av 10 mill. kr ekstra til Havforskningsinstituttet for å styrke bestandsforskningen. En samlet komité sier at det er nødvendig med høyere prioritering til bestandsforskningen. For øvrig vises det til innstillingen.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-15:
Ja.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-15:
Eg er nok meir einig med ministeren enn representanten Hjemdal når det gjeld synet på FoU-satsinga i næringa. Eg har òg kome fram til at her treng ein verkeleg ei høgare satsing, og eg vil håpe at ministeren kviskrar dette i øyret til partifellane sine. SV har eit forslag inne i salen i dag, som nettopp skal ha som mål å auke FoU-andelen både hos offentlege myndigheiter og i privat sektor. Det eg ønskjer å stille spørsmål om, er lakselus. Eg er heilt einig i at lakselus er ein veldig viktig indikator, men det er jo ikkje den einaste indikatoren som er viktig. I meldinga og i komitéinnstillinga peikar ein på at her må det fleire indikatorar til for å gje eit reelt bilete av påkjenninga dette er. Korleis vil regjeringa jobbe vidare med dette, og vil det kome indikatorar på f.eks. utslepp, som er ein god indikator på produksjonsområdenivå?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-15:
Ministeren viste til fangststatistikk, og det er påfallande at det er overraskande store fangstar heilt vest på Sørøya. Krabben krabbar både innover i fjordane og vidare vestover i Finnmark. Er det ikkje berre eit spørsmål om tid før ein begynner å utvide dagens ordning?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-15:
Desimeringsfiske er jo bra, men samtidig veit vi at prisar knytte til f.eks. skada krabbe og sånt er noko heilt anna. Difor er det viktig å ha gode støtteordningar til desimeringsfisket, sånn at det fungerer etter intensjonen. Med den auken ein antakeleg ser i vandring vestover, meiner ministeren at ein har gode nok rammer for desimeringsfisket i dag?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Jeg kan vanskelig forstå det spørsmålet eller den anklagen som her fremsettes fra representanten Ingrid Heggø. Fra mange stortingsrepresentanter, fra mange miljøer, har man etterlyst de nye verktøyene for å sikre at denne næringen skal kunne utvikle seg videre. Vi har altså sendt på høring det som skal være forslaget til et nytt verktøy, som disse forskningstillatelsene i dag ikke er i stand til å svare på, når denne næringen ønsker å utvikle seg med større teknologisprang og med mer vekt på det grønne. Jeg kan altså ikke med min beste vilje forstå noe annet enn at et samlet storting, også nå når dette er sendt på høring, burde si seg enig i at det er viktig at myndighetene legger til rette.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Jeg mener at jeg ikke ville gjort jobben min som statsråd dersom jeg ikke var maksimalt opptatt av å legge til rette for en næring som en samlet komité sier det er viktig å videreutvikle. Vi har sendt på høring et forslag til endringer i en forskrift, som det er statsråden og departementet som fastsetter. Jeg har lest innstillingen og er veldig glad for den store grad av enighet som ligger der, og vi skal selvfølgelig følge opp det som står der, men jeg leser altså innstillingen sånn at det vi nå har sendt på høring, er en sterkt ønsket utvikling fra et samlet storting. Jeg kan fortsatt ikke forstå hvordan man kan kritisere at vi skal finne de nye virkemidlene som skal bidra til at vi utvikler norsk havbruksnæring i grønnere og mer konkurransedyktig retning.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Jeg ser ingen motsetning mellom det som ligger i innstillingen her, og det at vi nå legger til rette for nye virkemidler i verktøykassa for å utvikle næringen videre. Jeg konstaterer at mange partier her på Stortinget, inkludert Ingrid Heggøs eget parti, har etterlyst nettopp de grepene som foreslås tatt. Dette er en forskrift som det ligger til statsråden og departementet å fastsette. Og jeg kan da fortsatt ikke forstå annet enn at det er min jobb, min plikt, å bidra til å tilrettelegge for næringen. Og jeg konstaterer at samtlige næringsorganisasjoner og en rekke enkeltaktører har vært ute og sagt: Ja, dette er den type nye virkemidler vi trenger hvis norsk havbruksnæring skal kunne utvikle seg videre, og hvis leverandørindustrien skal kunne utvikle seg videre. Og det er særlig viktig i en tid hvor vi ser at det butter imot i andre sektorer, og hvor den kompetansen som fins på teknologi- og ingeniørsida, kan tas over og komme havbruksnæringen til gode.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Det er et veldig viktig tema som representanten Hjemdal tar opp. Det er mitt klare inntrykk at næringen bruker stadig mer ressurser, men jeg skulle ønske at næringen hadde tatt enda større sats. Det er fortsatt viktig at myndighetene gjør det vi kan, men det er også viktig at næringen nå ser, ut fra denne meldingen, at med den innretningen som det fremtidige vekstsystemet får, vil enhver krone mer som de investerer i utvikling av ny teknologi og mer bærekraftige driftsformer, være med på å gi dem selv større sannsynlighet for vekst i det nye systemet. Sånn sett mener jeg at det skjer mye spennende. Det er veldig gode relasjoner nå mellom kunnskaps- og kompetansemiljøene og forskningsinstituttene på dette området. Regjeringen legger også til rette med Arena-programmet, NCE og GCE. Det gjøres mye, men næringen kan absolutt gjøre enda mer selv.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Jeg er veldig godt fornøyd med det flertallet i Stortinget som nå har pekt på at det er inntektene fra vederlaget som skal inn i et fond, og som så skal utbetales til kommuner som er gode vertskapskommuner og legger til rette for denne næringen. Jeg har fått det jeg oppfatter som en klar marsjordre fra Stortinget, og jeg signaliserte i mitt innlegg at vi omgående vil starte arbeidet med å utvikle det nye systemet, opprette dette fondet, og også lage forslag til disse fordelingsnøklene. Dette tror jeg det er ganske viktig å tenke igjennom sånn at vi får noen incentiver som gjør at vi får til den gode tilretteleggingen fremover. For skal denne næringen kunne vokse seg større, er vi avhengige av at vi får flere kommuner som er velvillige, og som gjør sin jobb med å legge til rette for nye arealer.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Det som er viktig med de indikatorene som skal ligge i det fremtidige systemet, er at det er indikatorer som åpenbart påvirker miljøet rundt. Vi har gjort opp status og sagt at per i dag er lus den mest opplagte indikatoren. Systemet er jo dynamisk, så her er det mulig å legge til indikatorer og justere på indikatorer. Vi har også pekt på at størrelsen på næringen i dag ikke tilsier at vi her og nå trenger utslipp som indikator, men skal næringen vokse og bli fem ganger så stor, må vi ta høyde for det. Derfor skal vi allerede nå starte arbeidet med å utvikle en sånn utslippsindikator. Stortinget har bedt om at man skal vurdere indikatorer for fiskehelse og svinn. Det skal vi selvfølgelig også gå i gang med, men det ligger altså litt lenger fram i tid.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
La meg starte med å si til representanten Ingrid Heggø at i mitt siste svar til henne viste jeg til at jeg har lest innstillingen nøye, jeg har merket meg alle de henstillinger som er kommet fra komiteen, jeg har merket meg forslagene som ligger der, og det er selvsagt regjeringens oppgave å følge opp det som er komiteens og Stortingets vilje i denne saken. Men det er altså ikke mange uker siden jeg fikk et skarpt spørsmål fra representanten Trond Giske om hvor det ble av mulighetene til å realisere f.eks. denne offshore havmerden som SalMar har på tegnebrettet, og hvor NTNU og fagmiljøene i Trondheim er tungt inne. Så sendte jeg det på høring nå på fredag – etter at komiteen hadde avgitt en enstemmig innstilling hvor man ber om det samme, og utålmodigheten har vært stor hos mange representanter her og fra næringen – og så skal altså det være galt. Jeg skjønner at Arbeiderpartiet sliter med at de sitter i opposisjon og kanskje skulle gjerne vært avsender av de kloke forslagene selv, men jeg mener fortsatt at det er min jobb å legge til rette for at vi kan bruke de virkemidlene vi har på FoU-området. Vi er i en situasjon hvor dynamikken i havbruksnæringen har vært sånn at den har vokst forbi og ut av de virkemiddelporteføljene vi hadde for å ta de store teknologiskrittene. Det å gjøre dette i en tid hvor olje- og gassnæringen sliter, hvor vi har ledige ingeniører, hvor vi har ledige teknologer – timingen kunne vel antagelig ikke ha vært bedre. Dette er virkelig å ta grep for å få til omstilling og for å posisjonere norsk havbruksnæring og norsk leverandørindustri i fremste rekke, slik at også andre land sier «Look to Norway», kommer til Norge og ønsker å lære av oss, få til teknologioverføring og kjøpe det vi kan greie å produsere, og det bidrar til at vi kan utvikle oppdrettsnæringen i en grønnere retning. Så igjen må jeg bare si: Jeg stiller meg undrende til den kritikken jeg her får, men jeg merker meg at representanten Heggø er en enslig svale, og at alle andre som har kommentert forslaget, faktisk har tatt det imot og nærmest gitt det applaus.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Jeg har lyst til å takke komiteen for stort engasjement i denne saken. Dette er en kolossalt viktig næring, og jeg synes det engasjementet som komiteen har vist, også reflekterer hvor viktig næringen er. Jeg tror det var representanten Knag Fylkesnes som sa at for en del av disse kystsamfunnene som i dag lever av oppdrettsnæringen, hadde alternativet kanskje vært at det hadde vært få igjen, og den siste kom til å slukke lyset. Så næringens betydning for kysten og Norge kan det ikke herske noen tvil om. Så har jeg også lyst til å si at det er helt rett at det har vært kritiske røster fra næringen. Men det er altså et politisk ansvar å tenke helhet, og naturmangfoldloven pålegger oss å tenke helhet. Vi kan ikke bare se på en og en bedrift, ett og ett selskap, men jeg skjønner at næringsaktørene gjerne kan se ting fra et sånt perspektiv. Men det er vårt ansvar å ta det helhetlige ansvaret, og det mener jeg at komiteen har gjort på en veldig god måte, og jeg mener vi har fått tilslutning til det som er hovedgrepene i meldingen. Så har vi en vei å gå nå i den videre prosessen, hvor vi skal foredle, hvor vi skal få på plass modeller, hvor vi skal innhente kunnskap fra flere fagmiljøer, og hvor vi skal sikre oss at det systemet vi ender opp med, blir et godt og fremtidsrettet system for næringen. Men jeg minner om at da vi gjorde det forrige store grepet i norsk havbruksnæring, i 2005, da vi innførte MTB-regimet, var næringen den gangen svært skeptisk til det. I dag omfavner man det systemet, og ingen vil tilbake til fôrkvoter og det som på en måte var regimet før det. På samme måte tenker jeg at ja, det er en utfordring og en overgang nå, men jeg mener at så viktig som denne næringen er, og når vi ser den i et 35-årsperspektiv fram til 2050, legger vi nå på plass et system som er levedyktig i møte med det som er ambisjonen, at vi skal kunne femdoble produksjonen innenfor norsk havbruksnæring. Jeg vil også våge den påstand at ingen regjering har, før denne regjeringen, lagt fram en melding med så sterke incentiver til næringen selv om å utvikle ny teknologi og om å utvikle nye driftsformer som skal bidra til at vi blir best i verden også i fremtiden på produksjon av mat gjennom akvakulturnæringen.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Det er selvsagt synd hvis en kommune i Finnmark, som Måsøy, mister innbyggere, og at folk flytter på seg. Hvis vi går til fangststatistikk og ser på fangstverdier, har det utviklet seg sånn at de som driver og fisker utenfor det kvoteregulerte området, kan få større inntekter gjennom desimeringsfiske enn det man har i det kvoteregulerte området. Det skyldes at det er blitt så mange der at det har gått utover kvotestørrelse. Da tenker jeg at man er i en situasjon hvor man må gjøre noen valg. Vi er opptatt av at vi skal ha et fiske som det skal være interessant å drive i det kvoteregulerte området, og derfor har vi kommet til den konklusjonen at det per i dag, slik som det har utviklet seg, faktisk også er til gunst for de som driver og fisker i det området som er uregulert, og som har desimeringsfiske.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Vi har lyttet til de rådene som vi har fått. Vi har sett på fangststatistikk. Vi har sett på verdien av den fangsten av krabbe som fiskere tar på land, når man sammenlikner det som skjer i det kvoteregulerte området, og det som skjer i desimeringsfiske. Vi ser nå at de som deltar i desimeringsfisket, sånn som Måsøy-fiskere kan gjøre, sitter igjen med større verdier på grunn av at det er så mange som fisker i det kvoteregulerte området at kvotene er blitt små per fisker. Vi har som sagt lyttet til de råd vi har fått. Vi bygger videre på det todelte forvaltningssystemet fra 2008, og vi har konkludert med at av hensyn til at det skal være attraktivt å drive i det kvoteregulerte området, er det ikke tilrådelig at flere skal få komme inn i det området.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Med de kvotestørrelsene vi har i dag, har vi vært opptatt av én ting: Vi må greie å ha et så godt fiske på krabben i det kvoteregulerte området at det faktisk gir grunnlag for å ha mottaksstasjoner, og at vi kan få fiskeværene og fiskeriene til å fungere med de ulempene det hadde at krabben har kommet inn i det området. Da er det per i dag, med de kvotene som er på krabben, ikke tilrådelig å dele de kvotene på flere. Jeg er opptatt av å lytte til hva bl.a. Sametinget har sagt i denne sammenhengen, hvor man har vært opptatt av ikke å bidra til å uthule kvotesystemet i det kvoteregulerte området på en sånn måte at vi faktisk kanskje sparker beina under alle.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Man kan aldri utelukke at forutsetningene kan endre seg, som gjør at man på et senere tidspunkt kan komme til en annen konklusjon. Men som jeg sier: Per i dag, med den kvotestørrelsen vi har innenfor det kommersielle området, er det ikke tilrådelig og bærekraftig å slippe inn flere for å fiske på de kvotene.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Vi følger nøye med på hvordan krabben krabber, og om det desimeringsfisket som er, er effektivt nok til at vi greier å stoppe den på den grensen som er satt. Vi er opptatt av at dette er en introdusert art, og det er ikke ønskelig at den skal spre seg ytterligere. Det går klart fram av meldingen at det må gjøres et forskningsmessig arbeid for å kontrollere og sørge for at vi hele tida tar inn over oss konsekvensene av at kongekrabben er kommet. Så må man se om det er behov for å iverksette ytterligere tiltak hvis det skulle oppdages at den sprer seg videre, og at desimeringsfisket ikke er tilstrekkelig sånn som det organiseres i dag.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Vi følger dette nøye og kommer til å gjøre det også i fortsettelsen. Så vil vi komme tilbake dersom vi mener det er behov for å sette inn ytterligere tiltak.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-06-15:
Jeg synes det er ganske bemerkelsesverdig at en næring med sånn vekstkraft – og i og for seg også med noen utfordringer – har gått gjennom Stortinget med så stor enighet som dette, og at Arbeiderpartiet velger å bruke tre replikker på en ren formalisme og kanskje egentlig, som statsråden sa, ønsket å være avsender på disse tingene selv. Til Pollestad, som sa at det ikke var en altfor god melding: Jeg synes det er mye som tyder på at det er en strålende melding. Statsråden har store ambisjoner, også når det gjelder miljøet. Det tror jeg næringen skal være veldig glad for, for det er klart at er det én ting som kan være en utfordring for oppdrettsnæringen, er det miljøproblematikken. At statsråden har større ambisjoner enn flertallet på Stortinget, tror jeg man skal være veldig godt fornøyd med. Jeg synes egentlig replikkordskiftet her viste akkurat det vi har hatt en følelse av: at Arbeiderpartiet egentlig har veldig lyst til å være forslagsstiller og å være pådriveren bak mye av dette selv, og jobber intenst for å legge litt hindringer i veien for en statsråd som har meget store ambisjoner på vegne av næringen. Det tror jeg kysten skal være meget glad for.