trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
I spørsmålet om atomvåpen er denne regjeringen i mindretall i denne sal. Flertallet ønsker et mer offensivt arbeid – på lang sikt å jobbe for en verden fri for atomvåpen bekreftet gjennom et internasjonalt forbud. Det er regjeringen som har prerogativ i utenrikspolitikken, og som tar dag-til-dag-beslutninger i FN og i andre internasjonale organisasjoner. Jeg ønsker ikke en situasjon hvor det er Stortinget som bestemmer hvilke resolusjoner man skal stemme for, hvilke besøk man skal arrangere – det må det tilligge regjeringen å beslutte. Så jeg ønsker ikke en detaljstyring i den retning. Jeg var ganske klar i mitt råd til utenriksministeren, og det var å stemme for en av disse resolusjonene – ikke den som omhandlet forbud, selv om flertallet i denne salen også ønsker et langsiktig arbeid for et internasjonalt forbud, men en resolusjon som var noe mer uforpliktende, men som gikk til støtte for det humanitære initiativet. Jeg ble utfordret av Halleraker. Hva ville Arbeiderpartiet stemt hvis vi satt i regjering? Jeg skal være forsiktig med å si det helt sikkert, nettopp fordi regjeringen til enhver tid sitter med full kunnskap om hva de bør stemme, hvilke allianser de har og andre spørsmål det må tilligge regjeringen å beslutte. Derfor har jeg vært ganske bevisst i måten jeg har formulert meg på, nemlig at dette er en anbefaling fra min side. Jeg synes det er høyst kritikkverdig at det humanitære initiativet ikke kom til uttrykk da FN tok stilling til disse ulike resolusjonene. Hvis det var slik at man ikke ville stemme for dem, ja så burde Norge fremmet forslag til en annen resolusjon, som viste at man hadde initiativ i dette arbeidet. Men når jeg hører på representanten Halleraker og den offensive holdningen han har, på et mindretall i denne salen, føler jeg meg ganske sikker på at regjeringen trenger ytterligere veiledning i spørsmålet om atomvåpen og hvordan det skal utformes. Det er regjeringen som har prerogativ, men det skal forankres i Stortinget. Derfor ser jeg fram til behandlingen av stortingsmelding om global sikkerhet. Vi kan finne fram til noen formuleringer der som gir regjeringen retning i den saken.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2015-12-10:
Representanten Tvedt Solberg forsøker – som også andre fra Arbeiderpartiet har gjort, om ikke i denne debatten – å skape et bilde av at regjeringen har snudd i spørsmålet om atomvåpen. Det stemmer ikke. Norge spiller en aktiv pådriverrolle for å komme nærmere målet om en verden fri for kjernevåpen. Jeg savner litt partiledelsen, om de vil avklare hvordan en arbeiderpartiledet regjering ville ha stemt i resolusjonen under FNs generalforsamling nylig. Jeg har gjennom Klassekampens debattspalter ikke fått svar på mitt spørsmål om Arbeiderpartiet ville gått inn for et forbud mot atomvåpen – Norge ville i tilfelle vært eneste NATO-land. Jeg tror neppe en arbeiderpartiregjering ville gjort det. Norge forpliktet seg gjennom vedtak i 2010 og bekreftet på toppmøtet både i 2012 og i 2014 å arbeide for en verden uten kjernevåpen. Men så lenge disse våpnene fins, vil også NATO være en kjernefysisk allianse. Det er en politikk den rød-grønne regjeringen støttet og fremmet. Dagens regjering slutter selvsagt opp om det faktabaserte og humanitære nedrustningsalternativet som den forrige regjeringen sto bak. Det er ikke et linjeskifte, det er en videreføring av norsk politikk. Derimot har imidlertid Østerrike sammen med Mexico og Sør-Afrika brakt det humanitære initiativet over i et annet og polariserende spor. Målet er nå internasjonale forhandlinger for å forby kjernevåpen. Dette gjorde det umulig for samtlige NATO-land å støtte den pakken av resolusjoner som disse tre landene fremmet under FNs generalforsamling. Arbeiderpartiet har også vært uklare på hvordan man vurderer denne endringen av forslaget om det humanitære initiativet, som vi altså begge har støttet tidligere, men som nå tas inn i en helhet om å forby atomvåpen. Dermed er det i så fall Arbeiderpartiet som har snudd, hvis det er riktig som representanten Tvedt Solberg sier, at en nå åpner opp for å støtte resolusjoner som utgjør en pakke hvor et forbud mot atomvåpen ligger under. Regjeringen fører en ansvarlig sikkerhetspolitikk. Vår solidaritet ligger hos våre allierte. Det er særskilt viktig i den sikkerhetspolitiske situasjonen som råder i dag. Vi kan ikke skape en millimeter av kile mellom våre allierte og oss. I alle fall vil ikke denne regjeringen bidra til det. Det er heller ikke riktig at Norge ikke støttet viktige resolusjoner om nedrustning. Norge stemte for elleve resolusjoner om kjernefysisk nedrustning og ikke-spredning i FN. En av disse vektlegger målet om en verden fri for kjernevåpen, og løfter også fram den humanitære dimensjonen. Jeg har registrert at ledende arbeiderpartitalsmenn og -kvinner sier at de ikke ønsker en ensidig nedrustning fra NATOs side, men en balansert og gjensidig nedrustning fra atommaktene. Så der er vi helt enige.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2015-12-10:
Dette er til komitélederen: Jeg vil takke komitélederen for et ærlig svar. Hun har respekt for de roller som regjering og storting har i slike saker som denne avstemningen i FN. Kanskje er det nettopp hensyn vi her i huset ikke kjenner, som ligger til grunn for den stemmegivning som ble gjort. For meg forholder det seg slik at et langsiktig forbud kun vil være mulig etter gjensidig irreversibel og verifiserbar nedrustning. Utvikling av troverdige verifikasjonsordninger til dette formål er dermed en forutsetning – slik jeg ser det – for en verden uten kjernevåpen. Det er også NATOs uttalte strategi, og det er en strategi vi har stått sammen med Arbeiderpartiet om i mange, mange år.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-12-10:
Jeg skal bare si noen få ord om SVs forslag om å stoppe salget av våpen til «land som begår grove menneskerettighetsbrudd og overgrep mot egen befolkning». Et litt humoristisk poeng er at for dem som bare begår litt mindre grove menneskerettighetsbrudd, er det ok. Det er ikke slik at Norge selger våpen til land som begår grove menneskerettighetsbrudd. Vi selger forsvarsmateriell. Og av de landene som man mener har disse grove bruddene, antar jeg at det er Saudi-Arabia som er det landet man er mest opptatt av, hvor det var 2,4 mill. kr i fjor – selvfølgelig et sjenerende og stort tall. Men det man eksporterer, er altså det som kalles kategori B-materiell. Det er alt fra hjelmer til sanitetsutstyr til enkelte komponenter. Det er den typen ting man eksporterer – det er det som går under kategorien forsvarsmateriell. Når man fremmer et forslag, må man først sette seg inn i hva det er man snakker om, hvilke land snakker man om, skal man lage det generelt, og hva er konsekvensen av det man foreslår. Har partiet SV virkelig gått inn og sett på: Hva vil konsekvensen være av det de gjør? Hva vil konsekvensen være for våre allierte? Samarbeidsprosjekter vil kunne legges på is. Mange arbeidsplasser går tapt. Hvilken ingeniørkunnskap forsvinner? Hva med samarbeidet mot FFI? Har de gått inn i alle disse detaljene før de fant denne setningen – i hui og hast? Eller er det hopp-og-sprett-politikk, som egentlig bare er for å vise et politisk poeng, som er formulert på en svak måte, som ikke er korrekt, og som dessuten ikke stemmer overens med hva vi faktisk eksporterer? Poenget er avvist.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-12-10:
Som eg tok opp i innlegget mitt, vekte det stor uro hjå mange då regjeringa vedtok å kutte støtta til Sivilt samfunn med 1,3 mrd. kr, nær to tredelar av dei samla løyvingane. Bistand gjennom sivilsamfunnsorganisasjonar har vist seg å vere minst like effektiv som annan bistand. Den er underlagd systematiske faglege vurderingar og kontroll i høve til effektivitet, resultat og korrupsjonssikring. Å kutte støtta til Sivilt samfunn ville vere ei fullstendig omlegging av norsk bistandspolitikk med eit pennestrøk. Det er viktig at me har ein grundig debatt om dette no for å unngå tilsvarande forslag i komande år. Kva faglege vurderingar låg føre før regjeringa føreslo slike omfattande kutt i løyvingane til Sivilt samfunn?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-12-10:
Det siste året har fleire parti teke til orde for å styrkje Forsvaret, då Forsvaret har knappe ressursar i ei utfordrande tid. Forsvarsministeren tok òg til orde for det mellom anna då ho kommenterte forsvarssjefen sitt fagmilitære råd og sa at forsvarssjefen no tydeleg har beskrive føresetnadene rådet hans byggjer på: på den eine sida dei endra tryggingspolitiske rammevilkåra og på den andre sida den krevjande driftssituasjonen som er i store delar av Forsvaret. Det teiknar seg eit tydeleg risikobilete som leiar fram mot behovet for å ta eit strategisk vegval, sa statsråden då. Det vil verte fleire vegval, både på kort og på lang sikt. Eitt av desse vegvala vil vere auka militær deltaking i internasjonale operasjonar, t.d. i Syria, eller å vere sterkare operativt til stades t.d. i nordområda. Korleis vurderer forsvarsministeren handlingsrommet i dag med omsyn til ledige ressursar i Forsvaret?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-12-10:
Noreg deltek i Schengen-samarbeidet, men ikkje i eurosamarbeidet. Likevel er vår økonomi tett knytt opp til EUs økonomi gjennom eit på mange vis tett handelssamarbeid og anna. EU er under stort press om dagen, spesielt er Schengen-avtalen det. Jean-Claude Juncker, presidenten i EU-kommisjonen, heldt nyleg ein tale i EU-parlamentet der han åtvara om at dersom Schengen-systemet fell, vil òg euroen falle. Han slo fast: «If the spirit of Schengen leaves us ... we’ll lose more than the Schengen agreement. A single currency doesn’t make sense if Schengen fails.» Høgre har alltid vist stor begeistring for euroen, og seinast i sommar gjorde ein det klart at Høgre framleis ønskjer å innføre euro i Noreg. Mitt spørsmål er: Deler statsråden analysen til presidenten i EU-kommisjonen, Jean-Claude Juncker?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-12-10:
Representanten Marianne Marthinsen lét seg tidlegare i dag provosere av Senterpartiet sine merknader om EØS-midlar i innstillinga. I innleiinga til EØS-avtalen er det slått fast at EØS-avtalen skal opprettast på grunnlag av likskap, gjensidigheit og ein samla balanse av fordelar, rettar og plikter frå avtalepartane. Noreg sine aukande utgifter til EØS-midlar og EFTA-organ ber ikkje preg av ein slik balanse. Det finst få – truleg ingen – døme på andre handelsavtalar der ein part vert pressa til å betale pengar til ein annan part for at partane skal kjøpe og selje varer og tenester til kvarandre. At ein part må betale for gjensidig marknadstilgang, bryt med prinsippet i EØS-avtalen om gjensidigheit og balanse av rettar og plikter. Noreg kan motverke fattigdom meir effektivt på andre måtar enn gjennom å gi løyvingar til EØS-midlar. Europameldinga stiller spørsmål ved om og eventuelt i kor stor grad det tener føremålet om utjamning i levekår. I Riksrevisjonen sin rapport frå 2013 slår ein fast at det er usikkert i kor stor grad det kan dokumenterast at dei norske EØS-midlane har medverka til sosial og økonomisk utjamning. EØS-midlane har dei siste åra vorte nytta til mange ulike – til dels kuriøse – føremål. Døme på bruk av midlane strekkjer seg frå oppussing av landemerke på torget i Krakow, maritimt museum i Gdansk, flaggermusprosjekt i Romania og kunstklubb i Hellas. Så har heldigvis regjeringa sagt at ein større del no skal nyttast til å sikre flyktningar som kjem til Europa, betre kår. Det er i alle høve ein fornuftig bruk av desse midlane. Regjeringa føreslo i budsjettet omfattande kutt i norske bistandsløyvingar og i tilleggsmeldinga desto meir. Bistandskuttet regjeringa føreslo, handla òg om kutt i allereie inngåtte avtalar, og det var det paradokset Senterpartiet påpeika, at medan regjeringa på den eine sida tek til orde for omfattande kutt i norsk bistand til dei fattigaste, går ein ikkje til slike steg i høve til EØS-midlane. Der går ein inn i ein avtale om auka løyvingar i same tidsperiode, eigentleg. Noregs betaling til EØS-midlar står ikkje i høve til utviklinga i løyvingar til norsk bistand, og det må vere lov å påpeike i ei innstilling. Det er som kjent slik at ein har ein samla pott, og med grunngiving i at EØS-midlane skal gå til å gi betre levekår og auka levestandard, er det ikkje irrelevant å dra slike samanlikningar. Norske styresmakter har heile tida presisert at Noreg ikkje har ei formell plikt til å vidareføre ordninga med EØS-midlar, og me har ikkje noko forplikting utover at ein ønskjer å bidra, på same måten som Noreg ønskjer å bidra med bistandsmidlar til dei som treng det mest.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-12-10:
Eg har to korte kommentarar. Den første går på eit forbod mot atomvåpen. Debatten i dag viser jo at regjeringa ikkje har stortingsfleirtalet med seg i sitt syn, og eg håpar at ein tenkjer igjennom det og legg om kursen litt. Det humanitære initiativet er borte frå dagsordenen. Det er trist, og eg vil seie meg samd med leiaren i komiteen, Anniken Huitfeldt, som sa at ein må finne ei retning på det vidare arbeidet. Den andre kommentaren går på det forslaget som er omdelt, frå SV. Senterpartiet kjem heller ikkje til å stemme for det. Eg er saksordførar for Meld. St. 8 for 2015–2016, om eksportkontroll, og eg meiner den diskusjonen som høyrer til det forslaget som er lagt fram, må inn i arbeidet med stortingsmeldinga. Me vil difor ikkje støtte det i dag, sjølv om me er samde i innhaldet og intensjonen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-12-10:
Det må innrømmes at både Venstre og Kristelig Folkeparti forventer et ekstra hyggelig julekort fra utenriksministeren i år med det vi har gjort på budsjettet. Noen av de tingene kan man forvente at Venstre og Kristelig Folkeparti sammen kommer til å prioritere også. Det som vel forundret meg mest i forhold til profilen som Høyre i hvert fall har hatt tidligere, er at man har så dramatiske kutt i forskning. I en tid der det utenrikspolitiske feltet er i stor endring, der det er mangefasettert og innviklet å forholde seg til, sånn at utenriksministeren faktisk også melder at det kommer en ny stortingsmelding nettopp om det til oss i Stortinget, er det ikke da viktig å ha en stor satsing på forskning for at vi skal ha norsk kompetanse også i det vanskelige utenrikspolitiske bildet som vi står oppe i akkurat nå?
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-12-10:
Jeg tenkte egentlig jeg skulle ta ordet om noe annet, men etter det siste innlegget vil jeg nesten spørre Arbeiderpartiet om de føler seg bekvemme med å bli tatt til inntekt for dette. Venstre kommer til å stå for en linje som handler om at vi slår veldig klart fast at vi bør kjempe for nedrustning i verden. Vi bør kjempe mot atomvåpen, og vi bør støtte spesielt de humanitære initiativene som er viktige for nedrustninga og nedrustningspolitikken. Vi oppfatter at regjeringa har gjort et skifte, et skifte som Venstre ikke støtter. Da spørs det hvem andre som skaper det flertallet som regjeringa påberoper seg å ha i den saken. Men det var ikke det jeg egentlig tenkte å ta ordet for. Jeg tenkte å ta ordet i forbindelse med et forslag som SV har kommet med i salen, og som jeg syns er litt leit kommer i denne saken og i salen – at man ikke kom på det før, når man har hatt den grundige budsjettbehandlinga vi har hatt. Venstre er enig i alle intensjonene i forslaget, men vi har jevnlig vedtak i Stortinget der vi lager regelverk for våpensalg. Da slår vi også fast disse prinsippene, så jeg syns det er veldig underlig at dette skulle komme utenom tur og utenom de sakene vi har, så lenge SV også er representert i komiteen og kunne ha fremmet det i sammenheng med de sakene vi behandlet. Jeg finner det ikke naturlig å stemme for dette nå, men viser til at alle disse prinsippene er vi for og støtter gjerne. Derfor syns vi det er dumt at de fremmes sånn, for da virker det som vi ikke er for noe vi er for. Men vi kommer til å ta det opp når de sakene knyttet til eksport kommer og skal behandles i den vanlige årlige rytmen dette stortinget har der vi behandler våpeneksport.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-10:
Takk for at jeg fikk komme innom. Det gjelder det forslaget som vi leverte før i dag, forslag nr. 2 til sak nr. 1, hvor det ved en inkurie har blitt utelatt tre ord, nemlig «eller militært materiell». Da lyder forslaget som følger: «Stortinget ber regjeringen om å umiddelbart stoppe salg av våpen eller militært materiell til land som begår grove menneskerettighetsbrudd og overgrep mot egen befolkning.» SV mener vi må stanse all eksport av våpen og militært materiell til stater i krig, til udemokratiske regimer eller regimer som systematisk undergraver menneskerettighetene. Ved å vedta forslaget kan vi imøtekomme dette. Beriktiget forslag skal være levert inn.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-10:
Jeg har registrert at SV sannsynligvis ikke får særlig støtte for forslaget vårt i dag, men har også bitt meg merke i at flere partier har sagt at de støtter prinsippene og vil komme tilbake til det i eksportmeldinga. Det kommer også SV til å gjøre. Jeg har også en kommentar til representanten Tybring-Gjedde, for jeg har vært oppe og beriktiget forslaget, nettopp fordi at det kun sto «våpen» i utgangspunktet. Det står nå «våpen eller militært materiell» i forslaget. Så vil jeg ikke gå inn i en polemisk debatt nå om hvor alvorlig menneskerettighetsbruddene skal være. Jeg antar at man forstår intensjonen med forslaget, og Tybring-Gjedde påpekte en åpenbar kandidat, nemlig Saudi-Arabia.
Børge Brende (Høyre), 2015-12-10:
Jeg vil bare slå fast innledningsvis at 70-åringen FN spiller en svært viktig rolle, ikke minst i mange konfliktområder. Der det er krig og konflikt i sårbare stater, har FN et mandat som er veldig tilpasset det å drive fredsmekling, men også å kunne komme inn med bistand. Det ser vi ikke minst gjennom det viktige arbeidet generalsekretærens spesialutsending, Staffan de Mistura, nå gjør inne i Syria. Når det gjelder regjeringens budsjett, må det også ses i en litt bredere sammenheng. Hvis vi ser til nabolandet vårt Sverige eller Nederland eller Danmark, hadde regjeringen også i sin tilleggsproposisjon greid å holde oppe store bevilgninger til FN. Som jeg sa helt avslutningsvis i innlegget mitt, er Norge det landet, selv med tilleggsproposisjonen, som gir nest mest per innbygger til utviklingshjelp, og FN er en tung del av dette. Så vi må ikke svartmale situasjonen heller.
Børge Brende (Høyre), 2015-12-10:
Som jeg forsøkte å tegne et bilde av i mitt innlegg, står vi oppe i en ny situasjon på mange områder. Oljeprisen er halvert, og Norge opplever en stor tilstrømning av flyktninger og asylsøkere. I vårt naboland Sverige går finansministeren ut og antyder at de kanskje må bruke 50 pst. av bistandsbudsjettet sitt til å dekke kostnader ved flyktningers og asylsøkeres første år i Sverige. Det er også bistand å hjelpe folk som kommer til landet. Jeg mener at vi har funnet en god balanse på dette i det budsjettet som vi fremlegger. Selv med de endringene vi gjennomfører, er vi det landet i verden etter Luxemburg som bruker mest penger per innbygger til bistand. Når det gjelder det sivile samfunn, er jeg enig i at det sivile samfunn gjør en kjempeinnsats innen utvikling og bistand. De reduksjonene som var lagt inn i budsjettet for å dekke de økte kostnadene, er nå kommet tilbake gjennom kompromisset med Venstre og Kristelig Folkeparti. Det har jeg ingen problemer med – tvert imot. Jeg synes det er positivt at man også kan opprettholde satsingen på det sivile samfunn.
Børge Brende (Høyre), 2015-12-10:
På grunn av den ekstraordinære tilstrømningen av flyktninger og asylsøkere var jeg i den situasjon at jeg måtte redusere bistandsbudsjettet med flere milliarder. Det er ikke noen ønsket situasjon, men det må foretas ganske tøffe prioriteringer. Jeg valgte relativt sett å verne FN og de internasjonale organisasjonene – økte fortsatt kraftig på det humanitære budsjettet, økte fortsatt utdanningssatsingen og vernet om den satsingen som har vært viktig på helse, hvor Norge har hatt en internasjonal ledelse. Så ble det reduksjoner på det sivile samfunn. Det er nå oppjustert av Venstre og Kristelig Folkeparti, så julekortet er under skriving. Når det gjelder forskning, er utfordringen at forskningsbiten er finansiert over bistand. Det er ikke en vanlig bevilgning til norske forskningsinstitusjoner fra det som på fagspråket kalles 02. Dette er bistandspenger. I en situasjon som vi var oppe i, måtte jeg redusere på det jeg følte ikke gikk til dem som var mest sårbare. Det er ikke ideelt, men det var krevende valg, som også våre naboland står oppe i.
Børge Brende (Høyre), 2015-12-10:
Bare først til dette med forskning. Det er også rettet opp i budsjettkompromisset med Venstre og Kristelig Folkeparti. Når det gjelder FN, er det fortsatt slik at Norge er en av de absolutt mest betydningsfulle bidragsyterne, og der har det også kommet påplussinger i forbindelse med budsjettforliket. Når det gjelder spørsmålet som Nybakk tar opp, er det en misforståelse. Jeg så også dette innlegget fra FOKUS. Men det har vi vist at er feil, for det er henvisninger andre steder i budsjetteksten knyttet til disse spørsmålene. I går hørte jeg også en tale på Norads store konferanse om kvinner og likestilling, og representanten Nybakk skal være helt trygg på at når det gjelder kjønnslemlestelse, når det gjelder kvinner og likestilling, når det gjelder spørsmålet om trygge aborter og reproduktiv helse, viderefører denne regjeringen den samme offensive politikken som den forrige regjeringen.
Børge Brende (Høyre), 2015-12-10:
Jeg synes det har vært en god debatt, som viser kompleksiteten i de utenriks- og sikkerhetspolitiske utfordringene som vi står overfor. Bare i høst har vi måttet håndtere en migrasjonsbølge i Europa som også i større grad har nådd Norge. Det er inngått viktige kompromisser i Stortinget rundt dette, men det er ikke noen tvil om at vi også fremover må konsentrere enda mer av vår politikk mot det å håndtere både sårbare stater og sikkerhetsutfordringer i vår nærhet som rykker inn i Europa. Det er stort alvor knyttet til dette. Det er også sånn at terrorisme, terrororganisasjonen ISIL og andre ekstremister, ikke lenger bare er et problem for de områdene de opererer i – ta f.eks. Syria og Irak. Dette er noe vi også må håndtere i vår del av verden. Det som jeg merker under debatten her, er at det er et økende fokus på dette med sårbare stater og konfliktområder og hvordan vi på et tidligere tidspunkt skal kunne komme inn og forhindre at stater ender i kollaps, som vi nå opplever i Syria. Syria var et mellominntektsland for fem år siden. I dag er det den rene humanitære katastrofen. Hvis den krigen nå bare fortsetter å trappes opp, er det 18 millioner syrere igjen inne i Syria. Det er fire millioner som har flyktet så langt. Det er nesten ikke rent drikkevann igjen, slik at der er forholdene ødelagt. Det er nesten ikke medisiner igjen, og det er nesten ikke mat igjen. Hvordan skal vi hindre at nye land kommer i den typen situasjon? I forbindelse med den stortingsmeldingen som vil fremlegges til neste høst om den samlede utenriks- og sikkerhetspolitikken i en tid med andre utenrikspolitiske utfordringer, vil dette med sårbare stater og hvordan vi også kan bruke mer av vår bistandspolitikk inn i å forhindre kollaps, være et viktig element. Jeg synes det har vært gode innspill knyttet til de bistandspolitiske prioriteringene. Jeg mener at selv i en krevende situasjon hvor vi måtte øke omprioriteringene i bistandsbudsjettet til også å ta oss av flyktninger og asylsøkere som har kommet til Norge, greide vi å opprettholde et budsjett – hvis man holder den satsingen utenom – hvor Norge fortsatt er, etter Luxembourg, det landet i verden som bruker mest kroner per innbygger til bistand. Med de påplussingene som kom nå i forbindelse med det gode budsjettforliket, er vi igjen helt i verdenstoppen, og det bør vi være. Det er tilpasset de utfordringene vi står oppe i.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Jeg er ikke helt sikker på om jeg ble beroliget av svaret som utenriksministeren ga representanten Huitfeldt om FN. Men jeg har et annet spørsmål. Det har vakt en viss bekymring hos mange kvinneorganisasjoner og også hos oss som sitter i utenrikskomiteen, at det er en del ting som har blitt borte i teksten i årets budsjett. Det dreier seg først og fremst om seksuelle rettigheter, om ord som seksuell og reproduktiv helse, om uttrykk som trygge aborter. Jeg har lyst til å legge til at de største sosiale helseforskjeller i verden kan man se på reproduktiv og seksuell helse. Det dreier seg om alt fra kjønnslemlestelse til aborter og prevensjon. Jeg forstår uroen hos mange når dette er uttrykk som helt er blitt borte i årets budsjettproposisjon.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Jeg skal være relativt kort. Det dreier seg om forslaget fra Sosialistisk Venstreparti, som går ut på å be regjeringen om umiddelbart å stoppe salg av våpen eller militært materiell til land som begår grove menneskerettighetsbrudd osv. Jeg er litt forundret over at dette forslaget legges fram i denne budsjettdebatten, og jeg vil vise til det som representanten Skei Grande også sa, at i utenrikskomiteen ligger det nå en stortingsmelding – Meld. St. 8 – som er den årlige eksportkontrollmeldingen for eksport av forsvarsmateriell. Hvis man skulle ha fremmet et slikt forslag, eller tatt opp problemstillingen om å forsterke kravet til eksport av forsvarsmateriell når det gjelder brudd på menneskerettigheter, når det gjelder overgrep mot egen befolkning, eller borgerkrig osv., altså ytterligere utover det som Stortinget tidligere har gjort, må det nesten gjøres ved behandlingen av Meld. St. 8 som altså skal ut på høring rett over nyttår, og som det er lagt opp en tids- og arbeidsplan for.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Bare en kort kommentar til representanten Sandberg: Når Arbeiderpartiet ikke er med i en merknad som støtter regjeringens offensive nordområdepolitikk, skyldes det naturligvis at vi mener regjeringens nordområdepolitikk slettes ikke er offensiv. Det er hele poenget med at vi ikke er med i merknaden. Vi viser for øvrig til at regjeringen og samarbeidspartiene har nedjustert sin satsing på nordområdene i innstillingen. Vi etterlyser en sterkere prioritering av nordområdepolitikken fra regjeringens side og foreslår en tilleggsbevilgning. Så kunne det vært fristende – men merknaden nå er kort – å gjenta det som er blitt sagt tidligere i dag av flere av Arbeiderpartiets talere om forholdet til Russland og behovet for en dialog i nordområdene for å opprettholde og styrke det samarbeidet som tross alt er over grensen mellom Norge og Russland.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2015-12-10:
Det er fristende å bare svare ja på begge spørsmål og gjøre svarreplikken veldig kort, men la meg utdype noe. Vi har hele veien sagt at vi har som hensikt å legge fram langtidsplanen i vårsesjonen. Det mener jeg er fornuftig, sånn at vi får begynt på de nødvendige endringene som må til i forsvarssektoren. Jeg er også enig med representanten Huitfeldt i at det er viktig å legge opp til så bred enighet som mulig og så bredt forlik som mulig. En av årsakene til det er at det i forsvarssektoren, kanskje i enda sterkere grad enn i mange andre sektorer, skal gjøres valg og prioriteringer og vurderinger som vil ha konsekvenser i veldig lang tid framover. Det betyr at selv om den sittende regjering ikke har noen ambisjoner om å gå av med det første, kan det tenkes at de valgene som tas, også vil få konsekvenser for framtidige regjeringer, og derfor er det viktig med en så bred forankring som mulig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2015-12-10:
Det å omdanne AIM fra et statsforetak, som det er nå, og som det ble omdannet til i 2011, til et aksjeselskap er nettopp for å posisjonere selskapet til både å kunne vinne kontrakter og utvikle seg videre. Det er en ikke helt uvanlig måte å gjøre det på for selskaper som står i en konkurransesituasjon som kan være utfordrende, men ikke minst fordi vi også ser behovet for å utvikle selskapet enda mer forretningsmessig, og da er aksjeselskapsmodellen en ganske god modell for det. Vi kommer, som representanten refererte fra oppslaget i Klassekampen, til å komme tilbake til Stortinget med en proposisjon. Dette er jo noe som åpner muligheten for salg, men det er ikke dermed sagt at det blir et salg. Det er en rent forretningsmessig vurdering av hva som er hensiktsmessig, og hva som tjener selskapet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2015-12-10:
Takk for spørsmålet. Det var egentlig mange ting der det var interessant å gripe fatt i, men la meg bare kort kommentere at det fagmilitære rådet som forsvarssjefen la fram, er et veldig viktig innspill i den diskusjonen vi nå har, ikke minst den gjennomgangen vi nå har i departementet av det som skal lede fram til langtidsplanen som kommer til Stortinget. Det er mange veivalg å ta, og man er nødt til å prioritere. Det vil man være nødt til nær sagt uansett økonomisk ramme, og det er det også regjeringa legger opp til. Jeg er også veldig opptatt av at uansett hva slags struktur man til slutt bestemmer seg for i Stortinget, må det vi har, være øvd, trent, finansiert og bemannet, sånn at det kan fungere godt. Det tror jeg også det er bred enighet om på Stortinget. Når det så gjelder spørsmålet om handlingsrom, særlig knyttet til eventuelle nye eller utvidede internasjonale operasjoner, er regjeringas holdning at vi bl.a. nå har tilleggsfinansiert det ekstra bidraget vi nå gir i MINUSMA, FN-operasjonen, med nær 82 mill. kr. Det er nettopp for å sikre at det ikke går ut over den operative aktiviteten i forsvarsgrenene eller i Forsvaret som helhet, og det mener jeg er et viktig bidrag til at handlingsrommet i alle fall ikke krymper.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Kampflyanskaffelsen skal – kall det – forsøkes balansert med en tilsvarende verdiskaping i programmet fra norsk side. En av de tingene som vi håper å få til, er at verkstedet AIM skal få vedlikeholdsoppdrag for motoren på F-35. I Klassekampen i går ble det kjent at regjeringen planlegger ikke bare å omdanne verkstedet til et aksjeselskap, men også å selge det, og at det skal komme en proposisjon til Stortinget om det. I budsjettinnstillingen sier en enstemmig komité at regjeringen må arbeide for at AIM skal kunne konkurrere om vedlikeholdskontrakten for motorene. Til det trengs en investering som kan beløpe seg opptil 1 mrd. kr. Er det for å slippe unna denne investeringen at departementet nå planlegger å selge verkstedet til private?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Flyktningsituasjonen i Europa har skapt betydelig debatt om å finne bedre løsninger for å håndtere den: styrke yttergrensekontrollen gjennom Schengen, som vi er en del av, og styrke Frontex, som vi er en del av. Det snakkes om å opprette en felles kystvakt for å håndtere situasjonen i Middelhavet, og om endringer i Dublin-forordningen, som vi også er en del av, med fast relokaliseringsmekanisme. Det snakkes om opprettelse av «hot spots», som man har begynt på. En av utfordringene som man sliter med, er at landene ikke følger opp i tilstrekkelig grad det vi er enige om, å øke ressursene inn i disse mekanismene. Dermed kommer man litt bakpå. Siden Norge er med i det meste av dette – hva er Norges innspill til dette i EU?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Det som fikk meg til å ta ordet igjen, var innlegget fra representanten Kjell Ingolf Ropstad, som ønsket velkommen en bredere og grundigere debatt om bistandspolitikk i en ny tid, gjerne med en stortingsmelding som grunnlag. Det er ingen dårlig idé. Regjeringen har slått inn på en konsentrasjon av land, noe Høyre ivret for gjennom hele forrige periode, og som Ropstad nå støttet. Det er lett å si seg enig i det, ut fra tanken om at konsentrasjon kan gi større effekt der vi bidrar. Samtidig støter vi fort på problemer fordi vi i land som da går ut av fokusgruppen, har hatt bistand som omfatter viktige områder – Latin-Amerika er et eksempel, Balkan et annet – og godt styresett og utvikling av sivilsamfunn er viktige brikker i arbeidet med å få demokratiet til å festne seg. Men det er ikke et argument mot debatt, tvert imot, det er et argument for debatt. Et annet forhold er næringsutvikling og arbeidsplasser. Da vi på 1980-tallet tok til orde for å trekke norsk næringsliv med ut i utviklingspolitikken, møtte det sterk kritikk. Næringsliv og utviklingsbistand skulle holdes atskilt. Fortsatt henger dette igjen i manges tenkning. Vi hører mye kritikk av Norfunds investeringer i budsjetthøringene fra sivilsamfunnet, men energiforsyning er også en forutsetning for utvikling. Tenk hva vannkraften betydde for utviklingen i Norge på 1900-tallet! Men under den kritikken ligger egentlig en dragkamp om budsjettpengene. Uansett størrelse på bistandsbudsjettet, vil det alltid være behov for mer til utdanning, helse, klima, jordbruk osv. Da utenrikskomiteen i forrige periode var i Kina, i 2010 – det var litt tidligere på høsten enn på denne tiden, for å si det sånn – møtte vi en professor i statsvitenskap, og han sa at Kina vil gi verden to ting: Det ene er en ny demokratimodell, og det andre er en ny utviklingsmodell – den bistanden dere driver med, virker ikke. Det er et tankekors at de land som har hatt den sterkeste økonomiske utviklingen, er land som ikke har vokst på grunnlag av utviklingshjelp, men på grunnlag av egne ressurser, store investeringer og handel. Dette er erfaringer som vi også må ha med oss i debatten om utviklingspolitikken, tilpasset en ny tid, sammen med en videreutvikling av det vi allerede driver med, Olje for utvikling, Fisk for utvikling, Skatt for utvikling, altså eksportere våre gode erfaringer som har bidratt til utvikling. Om vi nå kunne bli enige i denne sal om at 1 pst. av BNI er fundamentet for vårt omfang av utviklingsbistand, slik det har blitt i Storbritannia på 0,7 pst., tror jeg det også blir lettere å konsentrere debatten om innhold og kvalitet.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Norge har ønsket å være en av Den asiatiske investeringsbankens grunnleggere og undertegnet avtalen om opprettelse i Beijing den 29. juni 2015 sammen med 49 andre land. Avtalen vil tre i kraft når minst ti medlemmer med minimum 50 pst. av innskuddskapitalen har deponert sine ratifikasjonsinstrumenter. Det har vært lagt opp til at banken skulle være operativ i månedsskiftet november/desember 2015. Norges andel av grunnkapitalen på 100 mrd. amerikanske dollar er på 0,55 pst., dvs. 550 mill. amerikanske dollar. Bankens hovedformål er å fremme bærekraftig utvikling og regionalt samarbeid i Asia gjennom investeringer i infrastruktur. Selv om fattigdomsbekjempelse ikke er en eksplisitt målsetting for banken, må vi forvente at investeringer i infrastruktur vil være et bidrag til en utvikling som innebærer økonomisk vekst og dermed mindre fattigdom. Det er reist bekymring om hvorvidt banken vil legge seg på internasjonalt anerkjente standarder for moderne multilateral bankvirksomhet. Jeg tror ikke det er grunnlag for en slik bekymring. Både bankens interimssekretariat og de kinesiske initiativtakerne understreker at man ønsker en bank basert på beste standarder som foreligger, og komiteen legger til grunn i innstillingen at det følges opp. Komiteen legger videre til grunn at Norge i bankens organer vil arbeide for at internasjonal god praksis, antikorrupsjon, sosiale og miljømessige sikkerhetsmekanismer og anstendige arbeidstakerrettigheter legges til grunn for virksomheten. Komiteen støtter også regjeringen i synet på at norsk deltakelse i Den asiatiske investeringsbanken for infrastruktur representerer et signal om at Norge ønsker en god relasjon til Kina. Jeg synes, president, at denne saken, selv om det er en enstemmig innstilling, er av slik viktighet at den ikke burde passere Stortinget uten noen ord med på veien.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Jeg synes denne saken er i samme kategori som den forrige – at den bør få noen gode ord med på veien selv om det er enstemmighet bak innstillingen. Dette er den avtalen som kom ut av WTO-forhandlingene på Bali i desember 2013 – et lite skritt framover i forhandlinger som har vært fastlåst i flere år, og forhåpentligvis et bidrag til å bringe flere utviklingsland inn i den globale verdikjeden som moderne handel består av. Hovedmålsettingen med avtalen om handelsfasilitering er å legge til rette for enklere, raskere og billigere handel. Prosedyrer og regler for grensepassering skal standardiseres, forbedres og forenkles. Dette skal gi mer åpenhet og informasjon, færre skjemaer, kortere køer, mindre byråkrati og mindre korrupsjon. Avtalen har en sterk bistandskomponent som vil sørge for at utviklingsland, og spesielt de minst utviklede landene, får både tid og hjelp til å modernisere sine prosedyrer og regler for å møte forpliktelsene som ligger i avtalen. Ineffektivitet ved grensepasseringer, byråkrati og korrupsjon har fått stadig større betydning som handelshindringer etter hvert som tolltariffer er bygget ned, og representerer betydelige kostnader for eksportører, importører og forbrukerne. I noen tilfeller brukes det også som proteksjonistiske tiltak. For Norge vil handelsfasilitering kunne få stor betydning, spesielt for fiskerinæringen, der 95 pst. av produksjonen eksporteres. Raskere behandling og færre krav ved grensepasseringene vil ha stor betydning for eksport til land utenfor EØS-området. Protokollen må godkjennes av to tredjedeler av WTOs medlemmer for at den skal tre i kraft. Dagens vedtak innebærer at Norge vil ha gjort sitt.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2015-12-10:
Ingen er vel i tvil om at regjeringen tar den nye sikkerhetspolitiske situasjonen på største alvor. Som flere har vært inne på i tidligere innlegg i debatten – og som ikke kan understrekes sterkt nok – er det nå, etter mange år med nedbygging av Forsvaret, tvingende nødvendig å sikre ivaretagelsen av vår suverenitet gjennom å styrke forsvaret av landet, territorialfarvannene og nordområdene og prioritere økt operativ evne på kort og lang sikt. Regjeringen har derfor gjort Forsvaret til budsjettvinner og sikret den største økningen i forsvarsbudsjettet på lang tid. Oppfølging av kampflyanskaffelsen og kampflybasen utgjør hovedprioriteringen og står for hoveddelen av bevilgningsøkningene. Den gamle forsvarsbastionen Trøndelag trer igjen fram som et av de desidert viktigste tyngdepunktene i det norske forsvaret. Det forsterkes ved at de amerikanske forhåndslagrene nå oppgraderes. Anskaffelsen av nye kampfly med baseløsning fortsetter. Regjeringen foreslår å bevilge 8,6 mrd. kr i 2016 inkludert 1,1 mrd. kr i forskyving av utbetalingen fra 2015 til 2016. Det er nesten en fordobling av bevilgningen fra saldert budsjett 2015. Stortinget har allerede gitt bestillingsfullmakt for totalt 22 F-35 kampfly for levering i perioden 2015–2019. I budsjettforslaget legges det opp til anskaffelse av ytterligere seks fly med planlagt levering i 2020. Regjeringen planlegger også å bruke om lag 1,5 mrd. kr til å videreføre pågående investeringsprosjekter i Forsvarets eiendom, bygg og anlegg i Trøndelag i 2016. Midlene vil i hovedsak bli benyttet til prosjekter på kampflybasen ved Ørland hovedflystasjon. De største enkeltprosjektene som vil bli videreført i 2016, er vedlikeholdsbygg, skvadronsbygg og i tillegg innløsing av eiendom. I budsjettet for 2016 foreslås det i tillegg igangsetting av to større nye prosjekter på Ørland, nemlig forlengelse av rullebane og etablering av ny mannskapsforlegning. Med deployering og nytt materiell og utbygging av anlegg følger også vedlikeholds- og servicebehov. Jeg er glad for at regjeringen er positiv i sin tilnærming til å samarbeide med næringslivet i regionen om leveranser på vedlikeholdssiden. Her ligger det store muligheter for bedrifter som tilfredsstiller kvalitetskravene, og som har den spisskompetansen som Forsvaret som en krevende kunde legger til grunn for samarbeid. Det er altså mange spennende muligheter i hele landet, også i en region der Forsvaret alltid har stått sterkt, ikke minst i oppslutning og i befolkningens bevissthet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2015-12-10:
Jeg tok ordet bare for å presisere, slik at ingen kan mistenke meg for ikke å være interessert i enkelte områder i og med at jeg ikke snakket om det i mitt tidligere 5-minutters innlegg. Jeg sa ingenting om forsvar, men jeg er den sterkeste tilhengeren av å løfte det norske forsvaret. Jeg har ikke sagt noe om alle advarslene om at EU er i ferd med å gå i oppløsning, men jeg er dypt bekymret over den situasjonen som er i EU. Jeg synes det er interessant at Arbeiderpartiet er veldig bekymret fordi vår utenriksminister og andre ikke har viet mer oppmerksomhet til nordområdene. Det er jo veldig interessant, og jeg registrerer også at enkelte representanter fra Arbeiderpartiet mener at de tiltakene som ligger der nå, fra regjeringen, det er det Arbeiderpartiet som har konstruert. Med all respekt: De rød-grønne la fram et budsjett som tilsvarte ca. 1,96 mrd. kr. Denne regjeringen har lagt på plass i utgangspunktet 2,9 mrd. kr, men etter at tilleggsproposisjonen kom, er vi nede på 2,69 mrd. kr. Jeg er fra Skogn i Nord-Trøndelag, men såpass greier jeg å regne ut at her er det en differanse på 0,7 mrd. kr, eller 700 mill. kr. Og meg bekjent har ikke Arbeiderpartiet eller andre vært i kontakt med regjeringen for å bidra til å løfte dette budsjettet med 700 mill. kr, så det kan da umulig være Arbeiderparti-tiltak som ligger i dette forslaget. Jeg vil også vise til side 25 i innstillingen, under kapittel 118, nordområdetiltak med verre – med mer(munterhet i salen) (munterhet i salen) Men la meg sitere fra side 25 i innstillingen, for der står det: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Arbeiderpartiet, støtter regjeringens offensive nordområdepolitikk som vil sikre tydelig nasjonal tilstedeværelse, bærekraftig forvaltning av naturressursene, styrking av miljøvernberedskapen, søk- og redning, utbyggingen av infrastruktur og ivaretakelse av norske interesser.» Dette vil altså Arbeiderpartiet ikke være med på, de var imot det i innstillingen, og så står man her og sier at man vil satse mer enn regjeringen. Man skal høre mye! Men jeg tror nok at de offensive og positive signalene vi nå får fra nordområdene og fra hele Nord-Norge, de vil vi se mer av, bare denne regjeringen får ro og fred til å jobbe videre med det.
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-12-10:
Det er helt riktig at Balkan er en region med fortsatt store utfordringer. Det er en region hvor europeisk integrasjon har spilt en viktig rolle for stabilitet og utvikling, men hvor behovene fortsatt er store. Det vi har en mulighet til når vi nå går inn i planleggingen og forhandlingene med andre land om anvendelsen av EØS-midlene, er å gjøre bruk av en regional pott innenfor EØS-midlene, som er noe nytt som er fremforhandlet, til å anvende midler i samarbeid med nåværende EØS-mottakerland inn mot naboland. Det kan på Balkan f.eks. bety at Kroatia, som er et mottakerland for EØS-midler, vil kunne anvende midler inn i øvrige land på Balkan – på tilsvarende måte som at vi i samarbeid med Polen vil kunne jobbe opp mot Ukraina. Men dette er ting vi skal diskutere med disse landene i tiden som kommer.
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-12-10:
Det er helt riktig som representanten Hansen er inne på, at avstanden mellom ambisjonene man har, og vedtakene man fatter, og implementeringen og evnen til å gjennomføre det er for stor. Det er en bekymring vi deler med de andre landene som har mottatt mange flyktninger og migranter. Vi er veldig opptatt av og gir norske bidrag, både i debatten og i form av økonomiske ressurser til yttergrensetiltak, til migrasjonstiltak i Hellas og til relokaliseringsordningen, men vi ser med bekymring på at for få land gir sitt bidrag både når det gjelder mottak, og når det gjelder materiell innsats. Der står vi på samme linje som mange nærstående land i den europeiske debatten. Det må mer felles ansvar til, og flere land må ta sin del av det.
Vidar Helgesen (Høyre), 2015-12-10:
Jeg deler vurderingen om at Schengen er under press, og hvis man ikke lykkes i å finne løsninger for å ivareta Schengen, vil eurosamarbeidet og det indre markedet – som er viktigere for Norge – være under press. Hvis vi ser sterkere nasjonale grensekontroller, vil det ha store økonomiske virkninger. Det vil undergrave noe av det Europa trenger aller mest nå, nemlig ny konkurransekraft og ny vekstkraft i møte med en global konkurranse som blir skarpere og spissere. Så det er store ting på spill her. Grensekontroll kan være en nødvendig løsning midlertidig, men det er ingen fremtidig løsning for Europa å gjeninnføre varige nasjonale grensekontroller, og derfor er det så avgjørende at man får skikk på Schengen. Og det som skal til for å få skikk på Schengen, er effektive yttergrensekontroller og solidarisk samarbeid mellom europeiske land.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Jeg tar ordet fordi jeg i løpet av debatten har registrert at det er noen representanter fra Arbeiderpartiet som har vært så uheldige å tråkke på et ømt punkt for regjeringspartiet Høyre, nemlig partiets nordområdesatsing. Det gjorde tydeligvis vondt. Jeg skal ikke bruke uttrykk som vi nordlendinger bruker i slike situasjoner, men registrerer at representanten Alexandrova følte seg både «skuffa og vonbroten» etter vår påpekning. Når selveste utenriksministeren lot være å si noe om dette interesseområdet i sitt innlegg, er det grunn til å spørre om regjeringen virkelig mener det de sier og skriver om nordområdene. Og det er absolutt verdt en kommentar fra denne talerstolen. Representanten Alexandrova henviste til konjunkturbarometeret som bevis på at det skjer mye positivt i nord, og det er vi hundre prosent enig i, men det skjer ikke på grunn av – mer til tross for – regjeringens nordområdesatsing. Det er frykt for at regjeringens næringspolitikk på flere områder kan påvirke denne positive utviklingen negativt. Jeg kunne i denne forbindelse nevnt sterk reduksjon i regionale utviklingsmidler og flyseteavgiften, men jeg skal la være. Vårt svar til dem som gir uttrykk for at det skjer lite i nord under denne regjeringen, er at nordområdesatsingen heldigvis er så godt forankret fra regjeringen Stoltenbergs side at den nok overlever noen få år med Høyre–Fremskrittsparti-regjering. Det vi nemlig ser, er at den oversikten representanten Alexandrova henviser til i sitt innlegg, er smekkfull av tiltak som den rød-grønne regjeringen vedtok i sin periode. Summerer vi dem, blir tallene store. Når vi spør Finansdepartementet om hvilke tiltak som skjuler seg bak tallene representanten henviser til, finner vi for 2016 tiltak for vel 500 mill. kr, som er en videreføring av tidligere års budsjetter. Men summen for nye tiltak er vel 296 mill. kr, der ett av tiltakene er penger til å finansiere jordobservasjonsprogrammet Copernicus til vel 138 mill. kr, et tiltak som forresten ble vedtatt mot regjeringens stemmer i denne sal. Så burde det sies at alle de andre nye tiltakene som listes opp, er gode tiltak. Oppsummert er jeg bestemt på at vi har våre ord i behold, altså våre påstander om at regjeringen har en nordområdetå som fremdeles verker og trenger behandling.