Nikolai Astrup (Høyre), 2015-03-24:
I 1950 var det to og en halv milliard mennesker på jorden, nesten hvert fjerde menneske var europeer. I dag har vi passer syv milliarder mennesker, men bare 7 pst. er europeere. Det forteller oss to ting: Europas land blir neppe viktigere hver for seg enn det de er sammen – det var dagens europapolitiske innlegg – men det forteller oss også at dersom vi skal lykkes med å redusere utslippene globalt med 40–70 pst. innen 2050, må alle verdens land bidra. Dette er ikke et kretsmesterskap, norgesmesterskap eller europamesterskap i å sette seg djerve mål; det er en global dugnad som må måles ikke i gode intensjoner, men i reelle resultater. Vi må lykkes i Paris til høsten. Forsøkene har vært tallrike. Dessverre har skuffelsene vært like mange. Heller ikke i Paris er det grunn til å tro at det blir en avtale som vil rette opp det grunnleggende problemet: at det er for billig å forurense og for dyrt å være miljøvennlig. Heldigvis ser vi at stadig flere land, regioner og delstatsmyndigheter innfører ulike former for prising av utslipp. Det vil bli dyrere å forurense. Samtidig står vi på terskelen til et paradigmeskifte i kraftsektoren og i transportsektoren. Prisene på sol og vind er dramatisk redusert på kort tid. Prisene på batterier for lagring av energi til kraftproduksjon og elektrisk mobilitet har falt raskere enn noen kunne forutse. Investeringsuniverset utvides. I USA er solenergi nå konkurransedyktig med fossile alternativer i 36 stater. I Sør-Afrika er det investert 14 milliarder amerikanske dollar i sol- og vindkraftverk de siste tre og et halvt årene alene, med en samlet effekt på 4 000 MW. Det grønne skiftet er i gang. Vi står på terskelen til en ny tid. Norge har teknologi, kompetanse og kapital til å lede an. Det er bred enighet i komiteen om at Norge må fortsette å prioritere arbeid med teknologiutvikling i industrien. Hydros nye pilotanlegg på Karmøy, som skal bli verdens reneste anlegg for aluminiumsproduksjon, er et godt eksempel på hva et godt virkemiddelapparat kan bidra til å utløse. Regjeringen har styrket både Enovas klimateknologifond og Innovasjon Norges miljøteknologiordning. Samlet sett er Norge godt rustet til å bidra med utviklingen av ny miljøvennlig teknologi, som både kan bidra til å redusere utslippene og samtidig styrke Norges konkurranseevne på grønne vilkår. Norges petroleumsnæring vil være viktig i lang tid fremover. Verdens høyeste karbonpriser gir gode incentiver for å utvikle nye løsninger som reduserer utslipp og effektiviserer produksjonen. Samtidig har høykompetansemiljøet innenfor offshorenæringen betydelig overføringsverdi til andre næringer i det grønne skiftet. Regjeringen satser betydelig på fornybar energiproduksjon, ikke minst gjennom en økning i Statkrafts egenkapital på 10 mrd. kr og bedre rammevilkår for vindkraft og småkraft. I sum gir dette grunnlag for flere grønne arbeidsplasser. Norge viser også vei innenfor transportsektoren. Hittil i år er 18 pst. av nybilsalget nullutslippsbiler. Ikke i noe annet land er denne andelen i nærheten av å være like høy. Vi viser at det er mulig. Utslippsreduksjonene fra denne satsingen er foreløpig begrenset i Norge, men det bidraget vi yter for å utvikle næringen og gjennom eksemplets makt vise at nullutslippsmobilitet er både mulig og gjennomførbart, skal ikke undervurderes. Det teknologiske paradigmeskiftet kan komme raskere enn noen hadde forutsett. Samtidig vil det ta tid å fase det inn globalt. Fortsatt er det 1,3 milliarder mennesker som overhodet ikke har tilgang på strøm. Fortsatt er det nesten 40 pst. av verdens befolkning som er avhengig av å lage mat over åpen ild, ikke fordi de vil, men fordi det ikke finnes andre alternativer. Det er bred enighet i komiteen om at Norge må fortsette sitt internasjonale engasjement for å redusere utslippene i utviklingsland og bidra til en bærekraftig utvikling. Regjeringen har lovet 1,6 mrd. kr til FNs grønne fond de neste fire årene. Den internasjonale skogsatsingen skal videreføres til 2020. Opprinnelig var planen at den skulle vare i fem år. Resultatene er gode, og hvert år bidrar redusert avskoging til utslippsreduksjoner tilsvarende Norges samlede utslipp. Regner vi inn den internasjonale skogsatsingen, er vi med andre ord karbonnøytrale allerede i dag. Satsingen på fornybar energi i utviklingsland har også stor betydning. SN Power og Norfund bygger ut fornybar energi for milliardbeløp i utviklingsland. Dette arbeidet utløser også betydelige private investeringer. Vi ser f.eks. at privateide Scatec Solar gjennomfører en rekke prosjekter i samarbeid med Norfund. Behovet for energi vil øke dramatisk i årene fremover som følge av en globalt fremvoksende middelklasse. Dessverre ser vi at kull fortsatt dominerer i svært mange økonomier. I Polen finnes det kullkraftverk som slipper ut 37 millioner tonn CO2 hvert eneste år. Alle de ti største utslippskildene i Europa er kullkraftverk, som til sammen slipper ut mer enn fire ganger Norges samlede utslipp. Av politiske og økonomiske årsaker vil kull forbli viktig i mange land. Derfor er det viktig at vi lykkes med å utvikle en kostnadseffektiv teknologi for rensing og lagring av CO2. Norge jobber her bredt for å bidra i dette arbeidet, og det må fortsette. Markedet er en elendig herre, men det er den mest effektive tjeneren vi har. Når det å tenke grønt gir sorte tall, har vi startet en snøball som ikke lar seg stanse. Samtidig kan vi påvirke hvor raskt snøballen skal rulle. Måten vi rammer inn våre klimamål på, har betydning for vår evne til å nå de målene vi setter oss. Regjeringens forslag til innramming av klimamålene i 2030 har bred tilslutning i komiteen. Det er svært gledelig, fordi beslutninger vi fatter i dag, legger premissene for samfunnsutviklingen i Norge i lang tid fremover. Regjeringen har foreslått en forpliktelse som skal sendes inn til FNs klimakonvensjon med følgende elementer: for det første at Norge vil påta seg en betinget forpliktelse om minst 40 pst. utslippsreduksjon i 2030 sammenlignet med 1990, for det andre at Norge vil gå i dialog med EU om å inngå en avtale om felles oppfyllelse av klimaforpliktelsene sammen med EU med et klimamål på minst 40 pst. i 2030 sammenlignet med 1990-nivået. Dette vil gi et forutsigbart og forpliktende rammeverk for å videreutvikle norsk klimapolitikk. Norge er allerede nær fullt ut integrert i EUs indre marked i Europa gjennom EØS-avtalen. 80 pst. av Norges eksport går til EU. Av hensyn til norsk industri og norsk næringsliv er det derfor fornuftig at Norge også knytter seg tettere til EU i klimapolitikken. En avtale med EU innebærer at det blir et skarpere skille mellom kvotepliktig og ikke-kvotepliktig sektor. Utslippene i kvotepliktig sektor i EØS-området vil reduseres med 43 pst. i 2030 sammenlignet med 2005. Kvotemarkedet vil gradvis strammes inn for å sikre dette. Norske bedrifter i kvotemarkedet vil ha både fleksibilitet og incentiver for å videreutvikle en sterk grønn industrisektor. Det er viktig at Norge ikke innfører en klimapolitikk som bidrar til tapte industrimuligheter og karbonlekkasje med påfølgende økte globale utslipp. Det unngår vi med regjeringens løsning. I ikke-kvotepliktig sektor vil Norge gjennom en avtale med EU bli tildelt et mål for utslippsreduksjon på mellom 0 og 40 pst., basert på landets bruttonasjonalprodukt per innbygger og potensialet for kostnadseffektive utslippsreduksjoner. Det er derfor grunn til å forvente at Norge vil få et høyt mål om å gjennomføre store utslippsreduksjoner i transportsektoren, byggsektoren og landbrukssektoren. Potensialet er størst i transportsektoren, og her er regjeringen og samarbeidspartiene allerede i gang med omfattende og forsterkede tiltak for å redusere utslippene. Målet i ikke-kvotepliktig sektor vil trolig fastsettes i 2016. I etterkant av dette vil det være naturlig å avklare hvordan vi skal oppfylle Norges forpliktelser om utslippsreduksjoner, men jeg legger til grunn at tiltak for å redusere utslipp vil fremmes fortløpende i årene fremover, og at regjeringens allerede påbegynte arbeid med å forsterke tiltakene i klimaforliket fortsetter. Det er som sagt bred enighet om hva regjeringen skal melde inn til FN innen utgangen av denne måneden, og det er bred enighet om hva vi vil forsøke å oppnå i samarbeid med EU frem mot 2030. Det er svært positivt. La meg også gi regjeringen honnør for måten den har involvert Stortinget på i denne saken. Jeg tror det er første gang Stortinget har hatt en så god forankring av våre internasjonale klimaforpliktelser overfor FN. Det gir håp om at Stortinget også vil bidra til at målene følges opp på en god måte.