trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Margunn Ebbesen (Høyre), 2020-11-19:
Jeg ønsker å starte med å takke utenriksministeren og klima- og miljøministeren for gode redegjørelser. Det er for meg ikke tvil om at pandemien har satt europeisk samarbeid på en hard prøve, men samtidig har jeg også blitt enda mer styrket i troen på at et godt og tett samarbeid på tvers av grensene er viktig og nødvendig. De siste månedene med pandemien i Norge og verden for øvrig har vel tydelig vist at det ikke er noen land som er i stand til å takle denne krisen på egen hånd. Viruset kjenner som sagt ingen landegrenser, og det har vi merket også her på berget. Jeg lar sjelden en anledning gå fra meg til å understreke hvor viktig EØS-avtalen er for Norge. Jeg har tidligere framhevet hvor viktig EØS-avtalen er for vårt næringsliv og for arbeidsplasser i hele landet, men nå har pandemien vist oss at den tette integreringen vi har til EU gjennom EØS-avtalen, har vært viktig også i arbeidet med å sikre våre innbyggere tilgang til vaksine. Gjennom aktiv innsats og på grunnlag av vår tette tilknytning til EU gjennom EØS og Schengen har vi lyktes i å få til gode samarbeids- og konsultasjonsordninger. Det at Norge gjennom sitt samarbeid med EU har kunnet slutte seg til de avtalene og ordningene EU har framforhandlet for innkjøp av covid-19-vaksiner, har vært viktig for å sikre at norske innbyggere får vaksine så snart en vaksine er klar. De som tror at dette hadde vært mulig for Norge å oppnå på egen hånd, tenker jeg befinner seg i en annen virkelighet enn hva som er realitetene. På nyhetene i morges kunne vi høre at Norge med stor sannsynlighet vil ha de første vaksinedosene mot covid-19 allerede i januar. Dette er et godt resultat av vårt samarbeid inn mot EU. Det er EU-landet Sverige som vil være norske myndigheters vaksinekoordinator mellom legemiddelprodusenter og EU-kommisjonen. Jeg er glad for at utenriksministeren var så tydelig på at det å samarbeide med EU om helseberedskap fortsatt vil være viktig for Norge framover. Det gjør meg trygg på at regjeringen tar min og din helsesikkerhet på alvor. Det er synd at det er noen partier som benytter koronapandemien som et påskudd for å fremme sin egen agenda om en lukket nasjonalstat, når sannheten er at vi er helt avhengige av internasjonalt samarbeid for å isolere viruset og for å håndtere de økonomiske konsekvensene av pandemien. Norges distriktsnæringer og arbeidsplasser er avhengige av EØS-avtalen. Skal vi klare å nå våre ambisiøse klimamål, må det skje gjennom et tett samarbeid med EU. Til slutt: Pandemien løses best gjennom EU-samarbeidet.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2020-11-19:
Først vil jeg takke utenriksministeren og klima- og miljøministeren for gode redegjørelser. De viser at både koronapandemien og ikke minst klimautfordringene er grenseoverskridende og kun kan løses ved grenseoverskridende samarbeid. Utenriksministeren viste til hvordan EU i kjølvannet av pandemien styrker sitt samarbeid på flere områder, som helseberedskap og økonomisk gjenoppbygging. Jeg er veldig glad for at regjeringen vil støtte helhjertet opp om norsk samarbeid med EU og ikke minst EØS-avtalen. Jeg synes det er ganske utrolig at Senterpartiet nå vil skrote EØS-avtalen og sette norsk økonomi på spill i en svært alvorlig situasjon. Det er et område jeg vil nevne, som også gjør at det er klokt av Norge å se til EU og samarbeide med EU, og det er spørsmålet om falske nyheter, såkalte «fake news». La meg nevne et par initiativer i EU-regi. For det første har EU fremmet en handlingsplan for å møte desinformasjon, en såkalt «action plan to step up efforts to counter disinformation». Her nevnes eksplisitt hvordan man kan samarbeide med sosiale medier. Et annet område er opprettelsen av The European Digital Media Observatory, EDMO. Det organet vil kartlegge aktører som aktivt jobber mot falske nyheter. Initiativet ble satt i gang i sommer. Desinformasjon og villedende spredning av informasjon er alltid en utfordring. Det har vi ikke minst sett under denne pandemien, i en tid da sosiale medier mer enn noen gang utgjør en stadig større del av befolkningens mediekonsum og informasjonstilgang. Under en pandemi er vi ekstra sårbare for kommunikasjon som sprer mistillit og undergraver myndighetenes budskap. Det er i liberale demokratier en stadig avveining mellom det å bidra til at informasjon om viktige spørsmål er riktig, samtidig som vi skal bevare ytringsfriheten. Vi ser nå at sosiale medier har begynt å ta dette på alvor. Vi har fulgt med på innlegg på Facebook og Twitter i etterkant av det amerikanske presidentvalget, og vi ser at plattformene nå flagger innlegg som fremmer kontroversielle påstander. Selv den sittende presidenten har fått merke det. Jeg vil derfor si at et tett samarbeid med EU vil styrke arbeidet mot falske nyheter.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-11-19:
Det var ein kalddusj å høyre utanriksministerens svar på spørsmålet frå representanten Enger Mehl i replikkrunden i dag om import av landbruksvarer. Denne bindinga mellom import av landbruksvarer og fiskeeksport er konstruert. Noreg kunne hatt mykje betre tilgang for fisk på EU-marknaden. I den nyutkomne boka «Sjømatnæringen og Europa» er det eit svært interessant kapittel som går gjennom EU sine handelsavtalar med andre land på det veterinære området. Senterpartiet har heile tida sagt at Noreg følgjer EU-regelverket til punkt og prikke. Det er ingen grunn til at Noreg ikkje kan fortsetje ein eksport til EU utan grensekontroll, for det er nøyaktig det Færøyane gjer. Som for Noreg går over 60 pst. av deira fisk til EU, og dei eksporterer utan noka form for veterinær grensekontroll. Dei er ikkje EU-medlem, dei har ingen EØS-avtale. Eit anna land er Sveits. Dei eksporterer ikkje fisk, dei eksporterer kjøt. Dei har òg eit veterinærregelverk som er godkjent av EU. Dei eksporterer kjøt frå sitt eige land, men dei kan òg importere frå tredjeland, kontrollere det og vidareeksportere til EU, utan veterinær grensekontroll. Som sagt har me omtrent lik del av den fisken me eksporterer, som går til EU-marknaden, men EU er sjølvsagt langt meir avhengig av den norske fisken enn av den som kjem frå Færøyane, for me har nesten 26 pst. av EUs import. Det er faktisk tre gonger meir enn nummer to, som er Kina. Færøyane har knappe 3 pst., så det er klart at EU er mykje meir avhengig av norsk fisk. Kva interesse skulle dei ha av å forseinke eller fordyre fisken som deira innbyggjarar og fiskeindustrien er avhengige av? Det finst ingen grunn i verda for at Noreg ikkje kunne ha den same avtalen som Færøyane og Sveits. Kvifor ein ikkje arbeider for det, kvifor ein ynskjer å oppretthalde ei kopling mellom landbruk og fisk som er heilt spesiell for Noreg, er ei gåte. Kanskje er det slik at Høgre, som ikkje greier å få fleirtal i salen for å svekkje landbruket så mykje som dei ynskjer, kan gjere det ved hjelp av EU? Det er i alle fall vanskeleg å forstå at når eit land melder seg ut med så stor kvote på eksport av landbruksvarer til Noreg som det Storbritannia har, skal det ikkje trekkjast frå. Det same gjeld sjølvsagt fiskekvotar, men det får me kome attende til.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2020-11-19:
Det er stas å vera energi- og klimapolitikar frå Noreg, men det er òg stas å vera energi- og klimapolitikar i Noreg. Utgreiinga på tysdag indikerte til fulle at me har ein tydeleg posisjon i EU som eit føregangsland for den omstillinga me no er midt oppi. Europas grøne giv er EUs grøne vekststrategi. Dette er òg i tråd med korleis regjeringa her heime legg opp til og legg til rette for verdiskaping i Noreg. Me var tidleg ute med å peika på det grøne skiftet, og dette har gjeve oss ein posisjon i EU som ein viktig alliert og samarbeidspartnar. Her kan me visa til Noregs arbeid innanfor karbonfangst og -lagring, der Langskip skal få på plass ein infrastruktur som òg Europa kan dra nytte av. Elbilsatsinga vår er eineståande i verdssamanheng. Den driv teknologiutviklinga internasjonalt vidare. Arbeidet me gjer innanfor maritim skipsfart, vekkjer åtgaum, og me driv utviklinga framover med dei elektriske ferjene våre, hurtigbåtsatsing på fossilfrie energiberarar og innanfor langtransport, som kan gå på ammoniakk og hydrogen. Me registrerer at norsk næringsliv, ulike bransjeaktørar og andre interessentar no òg orienterer seg mot Europas grøne giv og dei mange initiativa som er under utvikling. Norsk næringsliv har gripe moglegheitene det grøne skiftet gjev. Det skjer fordi me gjennom systematisk arbeid legg til rette for dette ved å byggja stein på stein utan å dra teppet under beina på næringslivet. Langsiktige målsetjingar er viktige – det same med rammevilkår som står seg over tid. Dette gjer at det er vilje til å investera i nye anlegg og kompetanse som me skal byggja morgondagens arbeidsplassar på. Me byggjer konkurransekraft gjennom omstilling. Regjeringa er oppteken av å kombinera klima og miljø med vekst, velferd og verdiskaping. Det er vesentleg i framhaldet, fordi denne snuoperasjonen skal danna grunnlaget for dei framtidige arbeidsplassane våre. Me jobbar med fleire prosesser her i Noreg som grip inn i dei strategiane EU jobbar med. Her kan ein m.a. nemna sirkulærøkonomi, hydrogen, ammoniakk og biodrivstoff. Vidare vert det no opna for havvind, og me ser for oss ei industribygging som vil opna marknader – ikkje berre i EU, men òg i Asia og andre delar av verda. Me er òg pådrivarar for å løfta ambisjonsnivået internasjonalt og i EU. Det same ser me for andre organisasjonar, som eksempelvis IMO, der Noreg har vore ein aktiv pådrivar for at det vert sett djerve mål. Og djerve mål innanfor teknologiar der me har eit forsprang, gjev oss moglegheiter til å styrkja vårt eige næringsliv og oppretthalda velferda vår samstundes som me gjev eit viktig bidrag til å nå verdas klimamål.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2020-11-19:
Me handsamar i dag innstillinga frå komiteen om endringar i vassressurslova og energilova – administrative reaksjonar og sanksjonar. Først har eg lyst til å takka komiteen for eit svært godt og smidig samarbeid i saka, spesielt inn mot slutthandsaminga, der det vart oppdaga forhold som burde vore varetekne gjennom arbeidet, og som me fekk innlemma på ein god og smidig måte i komiteen sitt arbeid. Så til proposisjonen, som inneheld framlegg til endringar i fem lover på energi- og vassdragsområdet. Det vert føreslått nye og endra avgjerder om administrative reaksjonar og sanksjonar i vassressurslova, vassdragsreguleringslova, energilova, lov om elsertifikat og havenergilova i tråd med føringar i Prop. 62 L for 2015–2016 og endringane i forvaltningslova i 2016. Det vert føreslått heimel til å gje forskrift om ei øvre ramme for individuell utmåling av gebyr og om faste satsar i enklare saker. For ilegging av gebyr for føretak vert det føreslått eit tilnærma objektivt ansvar i tråd med forvaltningslova. Det vert òg føreslått ein ny heimel for administrativ inndraging av ulovleg utbytte ved brot på vassressurslova, vassdragsreguleringslova, energilova og havenergilova. Det vert vidare føreslått nye avgjerder om fem års forelding av tilgangen til å ileggja gebyr og inndraging av ulovleg utbytte og klargjering i reglane om tilbaketrekking av konsesjon. Det vert òg føreslått auka og harmoniserte strafferammer i lovene og heimel for straff ved brot på havenergilova. Saka har vore på høyring, og komiteen har fått skriftlege høyringsinnspel. Utnyttinga av vassressursane ved produksjon av fornybar energi er ein viktig samfunnsverdi. Det gjev fornybar kraft, og vasskrafta vert ein stadig viktigare ressurs i balansering av kraftsystemet, der ny produksjon ofte ikkje er regulerbar, som sol og vind. Kraftverkseigarane vil til kvar tid søkja å drifta kraftverka med omsyn til dei krava som gjeld, men store, naturlege og uføreseielege variasjonar i driftsvilkåra kan gjera at dette vert krevjande, og det vil i mange tilfelle føre til eit etter forholda for stort tap av kraftproduksjon om ein på alle nivå må imøtekoma moglege ekstreme hendingar i framtida, som t.d. flaum og tørke. Me har difor presisert i merknadene at eit objektivt ansvar skal gjerast gjeldande ved særleg grove og aktlause brot på regelverket. Det er eit breitt fleirtal som no legg fram innstillinga, og eg ser fram til gode innlegg i salen i dag.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2020-11-19:
Norsk selvråderett og handlingsrom er helt avhengig av et økonomisk robust, demokratisk og fredelig Europa, som samhandler på tvers av landegrensene og løser utfordringer i fellesskap. Det er helt ufattelig at noen ikke ser de åpenbare sammenhengene mellom et økonomisk integrert europeisk samarbeid og årtier med dyp fred og samhandling, økonomisk vekst og sosial fordeling. Nok engang kommer det europeiske fellesskapet styrket ut av en krise, nok engang etter at fellesskapets mange motstandere spådde dets endelikt. I begynnelsen av pandemien forsøkte noen å skape en falsk motsetning mellom en sterk nasjonalstat og overnasjonalt samarbeid. Men et vellykket internasjonalt samarbeid forutsetter jo sterke nasjonalstater som tar ansvar for å løse egne problemer og samtidig bidrar til å løse grenseløse globale utfordringer. Da pandemien var et faktum og EU fikk styringsfart, ble det raskt innført reiserestriksjoner mellom landene og eksportforbud av medisinsk utstyr for å sikre egne innbyggere, samtidig som de opprettholdt transportkorridorer for varer mellom hele 31 land. Når vi ikke har hatt mangler under pandemien, betyr ikke det at vi er selvforsynte med alt, men at vi er integrert inn i velfungerende europeiske verdikjeder. Mange har kjent koronaen på kroppen, men noen av oss har bare kjent på koronakroppen. Det er ikke akkurat mat vi har manglet de siste månedene. Nå er EU i ferd med å vedta en gjenoppbyggingspakke med en grønn strategi for økonomisk vekst, der de skal bygge konkurransekraft gjennom omstilling – slik den norske regjering også har gjort. Det er i norsk interesse at EU lykkes. Deres historiske krisepakke binder det europeiske fellesskapet tettere sammen og har fornyet medlemslandenes forståelse av hvor gjensidig avhengige de er av at de andre lykkes. I likhet med USAs Marshallhjelp til Europa etter krigen er EUs interne fordelingspolitikk basert på nasjonal egeninteresse med forståelse av at bidrag til andre land utvikler markeder for salg av egne varer og tjenester. EØS-avtalen sikrer norske bedrifters muligheter i vårt største, nærmeste og mest integrerte marked. Jeg er veldig glad for at utenriksministeren la vekt på at hun har rigget utenriksstasjonene våre for å hjelpe norsk næringsliv med å identifisere de mulighetene som finnes. Vår omstilling, vekst og verdiskaping er helt avhengig av at EU lykkes med sin omstilling, vekst og verdiskaping. Europas grønne giv synliggjør et ambisiøst og framoverlent europeisk fellesskap som har både viljen og virkemidlene for å gjennomføre et rettferdig grønt skifte og komme styrket ut av krisen. Norge burde selvsagt vært en fullverdig del av dette fellesskapet og deltatt i de demokratiske institusjonene som europeisk samarbeid er tuftet på, gjennom fullt medlemskap i EU.
Tage Pettersen (Høyre), 2020-11-19:
Jeg er glad for at utenriksministeren i sin redegjørelse adresserte temaene desinformasjon og falske nyheter. Det florerer i stadig større grad på nettet, men ekstra tydelig blir dette nå under pandemien. Det bør bekymre oss alle at Medietilsynet har funnet ut at nær halvparten av alle nordmenn har lest falske nyheter om covid-19, og at Nasjonal sikkerhetsmyndighet har advart om spredning av falske nyheter knyttet til nettopp pandemien. De fleste av oss her er til stede på ulike sosiale medier, og der ser vi en stor gruppe som fornekter konsekvensene av covid-19, som tror det amerikanske valget er rigget, og som ikke tror på bærekraftsmålene eller internasjonalt samarbeid – som noen eksempler. Vi som deltar i denne debatten her i dag, vet at de tar feil. Like fullt er det mange der ute som tar denne desinformasjonen som informasjon i stedet for desinformasjon. Jeg er glad for at EU derfor har opprettet en egen nettside for å korrigere desinformasjon om covid-19, men spørsmålet er selvfølgelig om den demmer opp for all feilinformasjon – både den bevisste og den ubevisste – om den omfattende innsatsen som i dag gjøres innenfor rammene av det europeiske samarbeidet. Svaret på det er selvsagt nei, og andre tiltak må også på plass. Utenriksministeren adresserte også rettsstatens betydning for demokrati og menneskerettigheter i sin redegjørelse. Jeg kunne valgt å si noe om den kritiske situasjonen vi ser i Ungarn, med bl.a. hastelover som sentraliserer makten, men jeg velger i stedet å knytte noen kommentarer til situasjonen i Polen. Det er stor grunn til å være bekymret for svekkelse av rettsstaten i Polen. En rekke kommuner og fylkeskommuner i landet har den siste tiden erklært seg som LHBTI-ideologifrie soner. Jeg er veldig glad for at utenriksministeren har vært tydelig på at det ikke ville være i tråd med regelverket for EØS-midlene å gi prosjektfinansiering til nettopp slike områder. Det samme sa vi i EØS-parlamentarikerkomiteen i vår resolusjon vedtatt tidligere denne uken, der vi skrev at denne typen beslutninger ikke er forenlig med grunnleggende europeiske verdier. Det er viktig at Norge nettopp bruker sin rolle til å påvirke mottakerland gjennom krav til bruk og forvaltning av EØS-midlene, hvor Norge er hovedbidragsyteren. Et godt og levende sivilsamfunn forutsetter respekt for menneskerettigheter, et velfungerende demokrati og frie, uavhengige medier. Derfor må dette også være viktige verdier Norge må legge til grunn som ufravikelige krav, og jeg setter pris på at utenriksministeren har vært veldig tydelig i disse spørsmålene i dag.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2020-11-19:
EU er i ferd med å bli verdens ledende klimaorganisasjon. European Green Deal legger opp til en endring av økonomien i EU som vi ikke har sett maken til siden New Deal i USA på 1930-tallet. EU går foran, og de leder an i en omstilling som er helt nødvendig, både i Norge, i Europa og i verden for øvrig. Som vi vet, er jo Norge – dessverre – ikke en del av EU. Så hvorfor skal vi da forholde oss til dem? Enkelt og greit fordi norsk velferd er avhengig av det – for vi lever av eksport. Uten eksport hadde Norge sett ganske annerledes ut. Vi hadde hatt dårligere skoler, vi hadde hatt lavere kvalitet i eldreomsorgen, vi hadde hatt svakere helsesektor, og veiene hadde vært færre og smalere – rett og slett fordi eksporten står for ca. 40 pst. av bruttonasjonalproduktet og finansierer store deler av velferden vår. EU er vårt viktigste eksportmarked, så om vi er for eller mot EU, er egentlig ikke så relevant. Det er litt som å være for eller mot Tyskland, Polen eller Italia – de er jo der. Vi selger varene våre til EU, derfor må vi styrke vår egen konkurransekraft mot dette markedet, for det gir oss mulighet til å tjene penger og skape jobber i Norge og sørge for at vi satser grønt og er attraktive for marked i EU. Det at vi satser på CCS, at vi satser på elbiler, at vi satser på grønn skipsfart, havvind, hydrogen og grønn industri, er egentlig et kinderegg, for ikke bare kutter vi utslipp, vi skaper jobber i Norge, og vi sikrer vår norske velferd. Klimaproblemene kjenner, som vi vet, ingen landegrenser, og derfor må vi samarbeide mer – mer med Europa og mer med andre land internasjonalt. Jeg har respekt for opposisjonens rolle, men det har blitt uttalt flere ting fra talerstolen her i dag som rett og slett ikke er riktig. Det er ikke riktig at Norge henger etter. Vi som sitter i energi- og miljøkomiteen, er jo så heldige at vi får lov til å reise – eller fikk lov til å reise – verden rundt og se hvordan andre land gjør det på klimasektoren. Vi ligger langt foran de fleste andre land. Utslippene i Norge er nå på sitt laveste nivå siden OL på Lillehammer omtrent. Det føles kanskje ikke så lenge siden for mange i salen her, men flere av kollegaene våre var faktisk ikke født på det tidspunktet. Men vi må videre. Vi må satse hardere, og vi må satse hardere sammen med Europa. For å få til det må vi gjøre det mer lønnsomt å ta grønne valg, og vi må få idealister og kapitalister til å marsjere i takt. Vi må få ned utslippene fra transport. Her er vi på grunn av elbilrevolusjonen allerede ganske godt rustet, vi er på god vei. Nå i oktober var bare 5 pst. av de nye bilene som ble solgt, bensinbiler. Innen skipsfarten er utslippene dessverre fortsatt høye, men akkurat nå glir det langs norskekysten helt lydløst inn omtrent 80 nye elferjer. Det foretas nå hundre millioner flere kollektivreiser årlig enn da vi overtok regjeringskontorene. Jeg er optimist. Sammen med EU går vi foran. Vi kutter utslipp, og vi sørger for økonomisk vekst.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Jeg tok ordet fordi jeg ikke synes at innlegget til representanten Tybring-Gjedde kan stå uimotsagt. Jeg har sittet på plassen min og tenkt på hvilke ord jeg skal bruke, og jeg bruker ordene «politisk trist». Jeg mener det er politisk trist å høre en representant i det norske Stortinget raljere over de utfordringene hele verden og Norge står overfor når det gjelder utviklingen i vårt klima. Det føyer seg inn i rekken av politisk argumentasjon som vi dessverre ser fra høyresiden i Europa og i USA, og som jeg mener det er grunn til at Stortinget reagerer på. Det er veldig viktig for demokratiet vårt at vi har åpenhet, og at vi selvfølgelig respekterer alternative politiske synspunkter, men som representanten Pettersen nettopp var inne på, er det av avgjørende betydning for kraften og realiteten i debatten at vi respekterer sannhet. Hvis sannhet og vitenskapelige fakta ikke lenger blir respektert i politisk, åpen debatt, mister folkemakten sin kraft. Da blir politikkens evne til å handle og styre samfunnet og gjøre det tryggere og bedre svekket betydelig. Det er selvfølgelig også et paradoks at representanten Tybring-Gjedde er blant de fremste representantene for markedsøkonomien og liberalistisk økonomisk tenkning i denne salen. Spørsmålet som melder seg, er hvordan det i det hele tatt er tenkelig at vi kan videreføre markedsøkonomien hvis vi ikke ser de grunnleggende utfordringene og forandringene i økonomiens organisering som klimautfordringene krever. Det gjelder ikke bare velferden, men den økonomiske organiseringen, for forutsetningen for å klare dette er at vi stanser klimautfordringene, men selvfølgelig enda mer at vi slutter å bruke mer og mer, fortere og fortere. Det er ikke mulig å tenke seg et framtidssamfunn som er basert på en slik markedsøkonomisk tenkning som den Tybring-Gjedde åpenbart representerer. Investorene ser dette. De går nå til den grønne økonomien. Det er ikke fordi de først og fremst tenker på klimaet, men de ser at deres markeder i den tradisjonelle økonomiske tenkningen blir svakere, og at de derfor er nødt til å gå til den grønne økonomien. Derfor er konklusjonen: Det er ingen framtid i det Tybring-Gjedde representerer, i det innlegget som han holdt her i dag om klima.
Torill Eidsheim (Høyre), 2020-11-19:
Takk for gode utgreiingar. Gjenoppbygginga av europeisk økonomi vil gje oss nye moglegheiter, òg for våre norske bedrifter. Det er viktig for situasjonen vi no står i, at utanriksstasjonane våre i Europa har fått instruks om å kartleggje moglegheitene for norske bedrifter i EU si gjenoppbyggingspakke Next Generation. Kartlegginga viser at mange land har betydelege ambisjonar når det gjeld grøn omstilling og digitalisering. Her har norske selskap eit breitt spekter av interessante løysingar å tilby. Det ligg ei stor moglegheit for Noreg i Europas grøne giv. Regjeringa har uttrykt full støtte til den grøne given og gjeve klar beskjed til Kommisjonen om at Noreg ønskjer å vere ein aktiv og relevant partnar for EU i dette arbeidet. Det er bra. Vi har svært gode føresetnader for å bidra. Det vedkjem nær sagt alle samfunnsområde og -sektorar. Vi kan vere ein solid energipartnar som løftar ny teknologi for digitalisering ut i marknaden. Noreg har høg digital kompetanse. Vi har god tilgang på data og ei befolkning med høg tillit til både kvarandre og myndigheitene. Dette gjer oss til ein ekstra interessant samarbeidspartnar når det kjem til vidare utvikling av kunstig intelligens. Vår deltaking i dialogen rundt etiske retningslinjer og regelverk – eit regelverk som bidreg til vidare utvikling og bruk av AI – er heilt vesentleg. Noreg er godt plassert til å vere ein integrert partnar gjennom EØS-avtalen og gjennom dei programma vi deltek i. Våre forskings- og innovasjonsmiljø gjer det allereie godt i Horisont Europa, og for små og mellomstore bedrifter ligg det no enorme moglegheiter for tilgang til digitale verktøy gjennom EU-programmet Digital Europe.
Torill Eidsheim (Høyre), 2020-11-19:
Digitalisering skal gje både innbyggjarar og næringsliv ein enklare kvardag og bidra til meir effektiv ressursbruk og auka produktivitet. Teknologiutviklinga fordrar kunnskap og tillit, når vi skal bevege oss raskt inn i det ukjente. Den digitale kvardagen er ikkje lenger ny, men det dukkar stadig opp nye problemstillingar. Denne meldinga omhandlar Datatilsynet og Personvernnemnda sine årsrapportar for 2019. Ny personopplysningslov tredde i kraft i 2018, og rapporten viser at 2019 innebar ei utvikling med auka bevisstheit blant dei som behandlar personopplysningar, som òg har ført til store endringar i både oppgåvene, arbeidsforma og organiseringa til Datatilsynet. Datatilsynet har på ein god måte evna å tilpasse seg nytt regelverk og òg nye utfordringar. I meldingsåret har Datatilsynet valt å prioritere arbeidet med personvernspørsmål innanfor områda barn, unge og utdanning, helse og velferd og internasjonalt personvernsamarbeid. I arbeidet har dei særleg valt å sjå på kommunikasjon og rettleiing og ordninga til personvernombodet. Dei fleste sakene som Datatilsynet har behandla, og som er blitt klaga inn for Personvernnemnda, er blitt behandla etter den nye personopplysningsloven. I lys av dette er det påpeikt i Personvernnemndas årsmelding at nemnda har måtta halde seg til ny og delvis litt upløgd mark. Saksbehandlingstida har gått opp, og det blir òg i rapporten understreka at kvalitet i saksbehandlinga har blitt vektlagd. Dette synest som ei riktig prioritering, spesielt med tanke på at denne nemnda sine vedtak òg er viktige for den nasjonale tolkinga og forståinga av personvernforordninga. Årsmeldinga gjev eit veldig godt bilde av både tendensar og utviklingstrekk på personvernområdet. Det er ein samla komité som stiller seg bak tilrådinga.
Torill Eidsheim (Høyre), 2020-11-19:
Fleire har peikt på personvern og innsamling av data som viktig og òg utfordrande. Det er store mengder data som blir behandla, og det er òg sensitive opplysningar. Det krev god merksemd på og forståing av personvern og informasjonssikkerheit. I komiteen sine merknader blir nettopp dette understreka gjennom at ein viser til verdien av eit godt samarbeid på tvers av landegrensene. Rapportane viser til at internasjonalt arbeid er prioritert høgt av Datatilsynet. Kvifor? Jo, fordi hovuddelen av vårt nasjonale personregelverk er EU-regelverk som er gjennomført i norsk rett. Det er difor veldig viktig med ein tett og god dialog med personvernmyndigheiter i andre europeiske land, både for å følgje regelverkstolkingane der og ikkje minst fordi det gjev oss ei moglegheit til å påverke tolking og bruk av regelverket. Kompetansebygging og samarbeid er viktig, likeins sanksjonar for brot på personvernforordninga og personopplysingsloven. Det er viktig og skal òg vere strengt. Plikta til å melde avvik har blitt betydeleg større. Det er noko som blir påpeikt i rapportane. Dette fører opplagt òg til ei auka saksmengde, og ei auka saksmengde på dette området er bra. Det viser at vi er på riktig veg. Førebyggjande arbeid, rettleiing og dialog er òg ei viktig oppgåve for Datatilsynet, i tillegg til at Digitaliseringsdirektoratet og Personvernombodet har ei veldig sentral rolle i det nye personregelverket vårt.
Torill Eidsheim (Høyre), 2020-11-19:
Denne saka omfattar forslag til tre endringar knytte til burettslagslova, eigarseksjonslova og bustøttelova. Proposisjonen inneheld forslag om å senke kravet for å kunne slå saman to eller fleire eigarseksjonssameige frå semje til to tredels fleirtal på årsmøtet. Formålet med dette forslaget er å gjere det enklare for eigarseksjonssameige å slå seg saman til meir formålstenlege driftseiningar. Proposisjonen inneheld òg forslag til enkelte tekniske endringar i bustadbyggjelagslova og bustøttelova. Desse to endringane stiller ein samla komité seg bak. I proposisjonen fremjar departementet òg forslag om å innføre ein ny regel i burettslagslova. Føresegna vil gje deleigarar i burettslaget rett til på visse vilkår å setje opp ladepunkt for elbil. Bakgrunnen for dette er både at ein har sett ein auke i konfliktsaker knytt til etablering av ladepunkt, og at Stortinget under behandlinga av eigarseksjonslova i 2017 vedtok å gje seksjonseigarar med samtykke frå styret rett til å etablere ladepunkt for elbil og ladeklare hybridar. Burettslagslova har ikkje hatt reglar om lading av elbil. Fleirtalet i komiteen meiner at infrastruktur for lading er grunnleggjande viktig for å kunne nå målet om at alle nye bilar er fossilfrie innan 2025. Lading av elbil heime må kunne vere oppnåeleg anten ein bur i einebustad eller ein bur i leilegheit. Kostnadene til ladeinfrastruktur er det derfor nærliggjande at må liggje til alminneleg forvaltning. Det er grunn til å understreke at styret skal ha avgjerdskompetansen, og skal då sikre saklegheitsvurdering for både medhald og avslag. Det er sett ei grense, ei retningsgjevande grense, på 50 000 kr for å sikre at urimeleg store kostnader ikkje skal kunne påleggjast medlemene i burettslaget. Departementet føreslår her å presisere den tilsvarande føresegna i eigarseksjonslova.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
EU-debatten treng nok nokre fleire nyansar enn dei politiske diskusjonane ofte tek høgd for. Eg er sjølv EU-motstandar og meiner Noreg ikkje har noko i EU å gjere, men eg er svoren tilhengjar av ein handelsavtale med EU fordi det tener norske interesser. Ein liten, men ekstremt open økonomi, som Noregs, treng tett integrasjon med våre viktigaste handelspartnarar. På same måte som felles tilgang til marknaden har vore viktig for Noreg i handelspolitikken, er det fleire andre politikkområde der det tener norske interesser at vi har felles gjennomføring med EU. Klimapolitikken er eit slikt, ganske enkelt fordi det norske utgangspunktet i klimadiskusjonen er heilt annleis enn i dei fleste andre land rundt oss. Irland var ferdig avskoga, om ein kan kalle det det, tidleg på 1980-talet – ei heilt anna utfordring, når referanseåret for ikkje-kvotepliktig sektor er 1990, enn Noreg har. Norsk industri er i stor grad bygd opp på fornybar vasskraft. Når referanseåret er 2005, og vi har gjort dei store, tunge grepa, er det tyngre for Noreg å gjere nye utsleppskutt samanlikna med mange land i Europa som f.eks. kan finne reduserte utslepp i å bytte ut kolkraft med norsk gass. Det gjorde at Framstegspartiet då vi sat i regjering, aktivt valde ei felles gjennomføring av klimapolitikken med EU – fordi det gjev Noreg større fleksibilitet, viss ein vil bruke han. Men då er det forunderleg å vere vitne til at partia i salen i dag nærmast overbyr kvarandre i kor lite av denne fleksibiliteten ein skal bruke. Arbeidarpartiet vil ikkje bruke noko, men auke norske utsleppsforpliktingar til 55 pst. i både kvotepliktig og ikkje-kvotepliktig sektor på ein måte som openbert, viss ein ikkje bruker kvotefleksibilitet, rammar norske industriarbeidsplassar. Heile intensjonen med ei felles gjennomføring i klimapolitikken med EU var jo å få tilgang til den fleksibiliteten som gjorde at vi kunne både styrkje konkurransekrafta til arbeidsplassar vi har, skape nye og samtidig sleppe at norske arbeidsplassar må flagge ut som følgje av så sterke klimarestriksjonar på klimaområdet at vi ikkje kan halde oss med den typen arbeidsplassar og berre sørgje for at dei utsleppa kjem i eit anna europeisk eller eit asiatisk land. Skal ein oppnå resultat, og ikkje berre symbol i klimapolitikken, fordrar det også at dei andre partia faktisk brukar kvotefleksibiliteten.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Lat meg først takke for samarbeidet om denne saka, som representanten Heggelund omtaler som «banebrytende» – ikkje mindre! Det er lagt stor vekt frå regjeringas side på det førebyggjande arbeidet som må til i denne typen saker, spesielt fordi det er krevjande å avdekkje delar av den miljøkriminaliteten som er beskriven i meldinga. Samtidig er det jo openbert at det kan vere krevjande å jobbe effektivt i det førebyggjande arbeidet utan berre å byggje opp nytt byråkrati. Spørsmålet er kva slags konkrete tiltak regjeringa har tenkt å setje i verk i det førebyggjande arbeidet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Dette har faktisk gått så langt at til og med SV har fått med seg at Framstegspartiet er oppteke av at ein må sanksjonere tydeleg og hardt også i denne typen saker, når nokon driv med kriminalitet. Samtidig er det sagt at det er krevjande å avdekkje, og difor er vi einige, som vi også har skrive i merknadene, om at det er viktig å jobbe godt i det førebyggjande arbeidet. Men kan vi forvente at denne haldninga til straffer og sanksjonar ligg til grunn også i andre saker som regjeringa vil levere til Stortinget dei komande åra?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Eg var eigentleg på veg ut av salen, men når SV nyttar denne anledninga, og statsråden dessverre lét seg lokke med på resonnementa i replikkvekslinga, i ei sak som trass alt handlar om miljøkriminalitet, til å trekkje fram lovleg regulert hogst innanfor ansvarlege rammer i heile skognæringa, og at det vert drege inn i konteksten miljøkriminalitet, må ein eller annan på dette huset reagere. For det er jo heilt rett, som representanten Arne Nævra seier avslutningsvis i innlegget sitt, etter å ha raljert over den lovlege aktiviteten i skognæringa, at når sakene vert melde, vert dei lagde bort som ikkje straffbare forhold. Det er fordi det ikkje er ulovleg å drive aktiv skognæring i dette landet, fordi det ikkje er ulovleg å føre ein skogpolitikk som bidreg til industrialisering og verdiskaping på den norske skogressursen – nettopp fordi det er den berekraftige forvaltinga som har skjedd i skognæringa gjennom generasjonar, som har vore grunnlaget for norske industrieventyr i over hundre år, og som faktisk er lovleg heimla, både gjennom dei rammene som skognæringa opererer innanfor, og gjennom dei ulike sertifiseringsordningane som skognæringa sjølv har. Den problemstillinga som representanten Nævra reiser, burde statsråden avvist, for ho baserer seg ikkje på noko som minner om rot i verkelegheita. Når statsråden fyrst har sagt at han skal ta med seg dette, er det greitt, eg aksepterer det, men eg føreslår at han tek det med seg og hiver innspelet i søppelkassa.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Forhandlingar om ein frihandelsavtale mellom Storbritannia og Noreg pågår no for fullt. Utanriksministeren sa i sitt innlegg at ein arbeider med å balansera dei offensive interessene på sjømat og dei defensive interessene på landbruk. Replikkordskiftet som ministeren hadde med Senterpartiets Emilie Enger Mehl, tolkar eg slik at Senterpartiet meiner landbruksinteressene skal vega tyngre enn fiskeriinteressene i desse forhandlingane. Eg vil då nytta anledninga til å minna om at sjømatnæringa faktisk er Noregs nest viktigaste næring etter olje og gass. I 2019 vart det eksportert norsk sjømat for 107 mrd. kr. Dette er eit betydeleg bidrag til norsk økonomi. Det same kan me dessverre ikkje seia om landbruket. Det burde difor ikkje vera nokon tvil om kva interesse som skal vega tyngst i den dialogen ein no har med Storbritannia, som er den femte største eksportmarknaden for norsk sjømat. Eg meiner at ein er for lite ambisiøs på vegner av sjømatnæringa. Det gjeld både det ein har sagt i denne utgreiinga, og det næringsminister Iselin Nybø svarte meg på eit skriftleg spørsmål. Ein kan godt vera meir offensiv. Ein har no ei historisk moglegheit til både å tryggja eksisterande arbeidsplassar i Noreg og å leggja til rette for langt fleire, dersom me kan få eksporten til Storbritannia til å auka. Det vil vera viktig for mange lokalsamfunn langs heile norskekysten som har fiskeri som den viktigaste næringsvegen, og det er mange. Eg kjem sjølv frå eit veldig fiskeriavhengig samfunn, Austevoll, og for vår del vil det bety utruleg mykje å kunna bearbeida meir norsk fisk. Også i eit klimaperspektiv, som mange har snakka om, må det vera betre at me har verdiskapinga og arbeidsplassane i Noreg og eksporterer ferdige produkt, enn at me sender råvarene ut og bidreg til utslepp på ferda, i tillegg til at me bidreg til at så mange som kanskje 20 000–30 000 arbeidsplassar for bearbeiding av norsk fisk ligg i andre land enn Noreg. Regjeringa har ei historisk stor moglegheit til å bruka dei forhandlingane som ein no skal inn i, til å styrkja norsk sjømat, leggja til rette for fleire arbeidsplassar og til å gjera noko som også vil vera bra for klimaet. Difor håpar eg at regjeringa vil vera meir ambisiøs på vegner av sjømatnæringa enn det ein har høyrt så langt i debatten og i dei svara ein har gjeve til dei spørsmåla eg har stilt.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Framstegspartiet er bilistane sitt parti – det trur eg dei fleste har fått med seg – og me er opptekne av å leggja til rette for både elbilistar og andre bileigarar, slik at dei kan ha bilane sine der dei bur. Det som er litt merkeleg i denne saka, er at her legg ein opp til eit system der alle skal vera med og betala for infrastruktur – både dei som treng det, og dei som ikkje treng det. Til og med dei som ikkje har bil, skal etter forslaget frå fleirtalet vera med og betala ein del av rekninga, faktisk opptil 50 000 kr, for noko dei ikkje treng eller har nytte av. 50 000 kr er mykje, og det er urimeleg å leggja den kostnaden på folk som kanskje ikkje har bil. Framstegspartiet si haldning i saka er at me skal sørgja for at ein har lov til å få den infrastrukturen ein treng, men dersom ein etablerer han, får dei som har nytte av det, betala sjølve. Difor har me eit forslag om at Stortinget ber regjeringa fremja forslag til endringar i dei to lovene, «slik at alle ekstrautgifter knyttet til installasjon av ladepunkter, vedlikehold eller oppgradering av strømnettet kun skal finansieres av de boenheter som benytter seg av ladepunkter, slik at dette ikke skal belastes hele borettslaget eller sameiet». Prinsippet vårt er veldig enkelt: Skal dette betalast i fellesskap av alle, må absolutt alle òg vera einige. Det held ikkje at eit styrevedtak eller eit fleirtal avgjer saka. Det viser me til i forslag nr. 3 frå oss: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag til endringer i burettslagslova og eierseksjonsloven slik at installasjon av ladepunkter på fellesområder knyttet til borettslaget eller sameiet kun skal belastes alle boenheter dersom alle boenheter er enig i dette.» Me synest vår tilnærming er meir logisk og rettferdig. Eg er redd det kan koma masse problematiske saker i kjølvatnet av dette. Me veit at veldig mange elbileigarar synest ladinga tek for lang tid. Dei vil ha hurtigladarar. Det kjem til å koma masse initiativ om å oppgradera straumnettet. Kven skal ta den rekninga? Det kjem til å bli mange konfliktsaker i dei ulike sameiga og burettslaga framover. Difor synest me at fleirtalet her ser litt for lett på å belasta alle kostnader for infrustruktur som kjem nokon til nytte, og grensa på 50 000 kr er for høg til å belasta ei enkelt bueining for noko som dei verken treng eller har ønske om. Difor er me veldig tydelege på at prinsippet her er at skal alle betala, skal alle òg vera einige. Difor anbefaler me at ein stemmer for dei tre forslaga Framstegspartiet har sett fram i saka, og eg tek dei opp.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Eg var litt inne på det i innlegget mitt – burettslag eller sameige som har behov for hurtiglading, og der ein ønskjer å gjera ei investering. Eg har eit konkret eksempel frå denne byen: Det er eit styre som ønskjer å investera 500 000 kr for å gå frå vanleg lading til hurtiglading, og som meiner at dette er normalt vedlikehald, og at dette skal belastast alle bebuarane. Det er sjølvsagt nokon som ikkje treng dette, og som meiner at det er urimeleg at felleskostnadane skal stiga med 40 pst. Eg lurer på om statsråden ser på hurtiglading som naturleg vedlikehald, eller om det er noko som ligg utanfor det.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
I den konkrete saka eg viste til, er det motsett: Styret ønskjer å bruka midlane til fellesskapet til å setja opp ein hurtigladar, mens enkelte medeigarar meiner at dette ligg utanfor. Korleis vil både dagens regelverk og det framtidige regelverket regulera sånt? Vil hurtiglading bli sett på som noko ein kan bruka lova til å gjennomføra med eit styrevedtak, eller blir det kravd at alle skal vera einige når alle skal vera med og betala for ei hurtigladingsinvestering?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2020-11-19:
Nok en gang får Senterpartiet kritikk i denne salen for at vi ikke ukritisk vil pøse på med stadig flere milliarder kroner i overføringer til EU gjennom EØS-avtalen. Jeg må si at for regjeringspartiene finnes det ingen grense. I forslaget til statsbudsjett for neste år, er det foreslått en bevilgning på nesten 6 mrd. kr. Det er fire ganger så mye som det en klarte å bruke i fjor. Fordi en ikke klarte å bruke så mye penger i fjor, skal en bare pøse på med enda mer penger til neste år. Selvsagt vil noen av pengene også bli brukt til fornuftige prosjekt. Men det som også er faren når en pøser på med så mye penger, er at noen ganger vil mye av pengene bli brukt til fuglekasseprosjekt, fektekamper eller til feiring av gjøkens dag. – Det er jo en grunn til å ha et kritisk blikk på hvordan en bruker pengene. Jeg registrerer at representanter fra Riksrevisjonen er til stede i salen. Jeg håper også at de vil ha interesse av at en har et kritisk blikk på hvordan en bruker offentlige penger, og spesielt i en situasjon der land og folk står i en stor krise. Nå står vi i diskusjonen om en ny periode med EØS-midler, og om hva som vil skje. Jeg vil håpe at det blir klargjort hva som er Norges posisjon. Eksempelvis bør vi ikke lenger ha det slik at i tillegg til at vi bevilger mye penger sammen med våre partnere Island og Liechtenstein, skal en ha en egen norsk ordning på toppen av det. Islendingene og liechtensteinerne har i det minste en viss grense for hvor mye de vil bidra med. Dernest: Nå er EU blitt mindre. Når britene har gått ut og sagt at de vil gjenvinne nasjonal kontroll og bygge tettere samarbeid med Norge utenfor EU, er det i alle fall ingen grunn til at vi skal øke våre bevilgninger til EØS. Tvert imot, de bør reduseres. Til representanten Svein Roald Hansen, som viste til hva som har blitt sagt fra Senterpartiets side når det gjelder veterinær grensekontroll: Han viser selv nettopp til et eksempel på et land som har fått avtaler med EU på det området uten å være med i EØS. Sveitserne sa nei til EØS i en folkeavstemming og har forhandlet fram egne avtaler med EU etterpå. Selvsagt skal vi ha gode forbindelser med våre nære naboer i Europa og ha en handelsavtale med EU, men samtidig må vi ha avtaler som ivaretar vårt demokrati, og som sørger for at Norge ikke blir overstyrt i stadig større grad – slik som er tilfellet gjennom EØS-avtalen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Jeg har lyst til å takke for en god debatt, men også komme med noen oppsummeringer. Jeg lurer av og til på, ut fra de innleggene vi har hørt her, om de som sitter i næringskomiteen, virkelig har lest kontroll- og konstitusjonskomiteens innstilling. Det er en samlet komité som er enig i de forholdene som Riksrevisjonen tar opp her, og som også ber statsråden komme tilbake til Stortinget med hvordan dette skal følges opp. Så har jeg lyst til å lese litt for representantene her, for det blir sagt at det er en knusende kritikk. Jeg har ikke funnet et eneste sted i rapporten fra Riksrevisjonen at det står «knusende kritikk». Det står vel «sterkt kritikkverdig» og «kritikkverdig». I rapporten står det også en forklaring på dette: «Sterkt kritikkverdig angir forhold som har mindre alvorlige konsekvenser, men gjelder saker med prinsipiell eller stor betydning.» Og videre: «Kritikkverdig brukes for å karakterisere mangelfull forvaltning der konsekvensene ikke nødvendigvis er alvorlige.» – osv. Men dette er en viktig rapport som sier mye om en viktig næring. Det er ikke til å stikke under stol at dette er en rapport som gjelder perioden 2004 til 2018, så ingen er feilfrie i denne salen når det gjelder hvordan en har forvaltet dette og innført dette regelverket. Likevel er det sånn at fram til 2000 var lønnsomheten i denne flåten lav. I dag skal vi være glad for at det er økt lønnsomhet, og at næringen er bærekraftig. Vi skal også være glad for at det virkelig er noen som tør å investere og satse. Så har det vært mye snakk om at vi har sett en nedgang i noen kystsamfunn. På representanten Fylkesnes høres det jo ut som om denne næringen ikke finnes fra russergrensen og ned til Bergen. Men jeg har lyst til å si at denne rapporten også viser veldig tydelig at det er mange kystsamfunn som faktisk har fått økt vekst i denne næringen. Og det er mye som spiller inn for å få folk til å bosette seg i disse kystsamfunnene, det er ikke bare at fisken blir landet i det samfunnet. Det kan være infrastruktur, og det kan også være, som KS var inne på, hvordan kommunene selv framstår attraktive for at folk bosetter seg i de kommunene. Så jeg er glad for at vi har fått denne rapporten. Jeg ser fram mot at statsråden skal komme tilbake til Stortinget og informere – ikke bare informere, men si hvordan dette skal følges opp. Og så vil jeg si at det er en flott næring, og vi skal være glad for at det er lønnsomhet i denne næringen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2020-11-19:
Jeg kan ikke la det stå uimotsagt. La meg forsikre representanten Pollestad og resten av forsamlingen om at jeg er sikker på at Pollestad har lest Riksrevisjonens rapport. Det jeg prøvde å få fram, er at det i debatten i dag – med så mye kritikk av at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet ikke har tatt denne rapporten alvorlig – har hørt ut som om representanter fra næringskomiteen ikke har lest kontrollkomiteens innstilling. Fellesmerknaden der gjenspeiler ikke innleggene som har vært holdt i denne salen fra opposisjonen. At representanten Pollestad har lest rapporten, er jeg helt sikker på.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-11-19:
Grunnen til at eg tok ordet, var at det vart fokusert på at det ikkje er påpeika noko lovbrot. Nei, det er vel ikkje så rart når ein snakkar om ei fullmaktslov. Det må vera heile intensjonen, prinsippet i lova, som må fylgjast om ein skal handtera ei slik lov. Så vert det ein diskusjon om at dette har jo skjedd før. Me har hatt ei regjering som har sete i over sju år, så når det dreiar seg om kva tid det er innført, og kven som har gjort det, skal ikkje eg frikjenna noka tidlegare regjering, det trur eg er heilt feil. Men poenget er at når det er gjort endringar i reglane, bør ein nettopp sjå på konsekvensane og gjera ei konsekvensutgreiing – det manglar. Ein må i alle fall syta for at ein gjer det før ein går vidare med nye endringar. Ein er nøydd til å syta for at ein veit kva ein vil. Når eg snakkar med foredlinga, og særleg mindre foredlingsbedrifter ute i kystsamfunna, er det nettopp dette med å få rett fisk, rett type fisk, fisk med rett kvalitet og få tilgang til den fisken over størst mogleg del av året som er den store utfordringa. Det er få av dei som snakkar om at det er marknadstilgangen som er utfordringa. Utfordringa er å få sikkerheit for kvaliteten, få sikkerheit for jamn levering, slik at dei kan halda oppe ein fast leveranse til kundane sine.