Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-02-08:
Etter å ha hørt på enkelte innlegg i debatten, som mer har minnet om ren bonderomantikk – hvor fantastisk dette blir så lenge vi opprettholder boplikten, og at den løser alle problemer – tror jeg det er på tide å få brakt oss litt ned til virkeligheten og få satt beina godt plantet på jorda. Min ærede kollega i næringskomiteen Arne L. Haugen fortalte om sin opplevelse knyttet til overtakelse av det gårdsbruket som han i dag selv besitter. Da skal jeg dele mine tanker – med det motsatte utfallet. Også min familie har et gårdsbruk, et gårdsbruk som man i sin tid bl.a. vurderte å selge videre, men som ville medført at man enten ikke fikk den prisen for det som man ville, eller – hvis det ikke kom noe bud – at nærmeste nabo da ville kunne overta jorda. Det gjorde at istedenfor å selge f.eks. til en person som kanskje hadde hatt lyst til å drive landbruk der, ble det i familiens eie som et feriested, et utleiested e.l., fordi det var som del av en arv, og boplikten dermed ikke trer inn i den sammenheng. Jeg ønsker å stille spørsmål om hvor lenge regjeringen har tenkt å stikke hodet i sanden og håpe at problemstillingen med fraflytting fra bygdene bare går over av seg selv. Representanten Haugen viste også til den innstillingen som vi avga i dag, knyttet til representantforslag i Dokument 8:24 S for 2010–2011. Jeg finner grunn til å lese fra det som står der. Nå har vi hatt to jurister her på den ene siden, mens Arne L. Haugen har hatt det motsatte synspunktet. Jeg leser fra innstillingen: «Disse medlemmer er av den formening at boplikten kan få den konsekvens at den kan føre til at enkeltmenneskets rettigheter, så som retten til å bevege seg fritt og velge tilholdssted», etc., blir krenket. Det kan være i strid med rettighetene i artiklene 13 og 17 i FNs menneskerettighetserklæring. Jeg tror det er viktig at vi har det friskt i minne når vi diskuterer disse tingene. Hva skjer hvis en person som har kjøpt en eiendom i den tro at man kan drive denne videre, relativt raskt kommer til den konklusjon at denne faktisk ikke er drivverdig, at man ikke lenger har anledning til å drifte denne ut fra de forutsetningene som ligger til grunn, og at man rett og slett ikke har råd til å fortsette å bo her og må finne seg arbeid et annet sted? Da kan man risikere at man ikke lenger oppfyller kravene til boplikt, fordi man da faktisk ulovlig – i henhold til regelverket – flytter fra gården for å finne seg arbeid et annet sted. Da kan det offentlige komme inn og tvangsselge eiendommen, og til en langt lavere pris enn det vedkommende i sin tid betalte for den. Synes man det er en riktig og en fornuftig form for politikk? Eller kanskje man nettopp ønsker å selge en landbrukseiendom. De som har opparbeidet denne gården, har brukt relativt mye penger på et skikkelig våningshus, og har lagt til rette for en rekke aktiviteter, ønsker å selge denne, og så kommer det en person inn og vil kjøpe, og man prøver å komme til enighet. Men så sier det offentlige at ja, du skal få lov til å selge, men vi mener at dette er 400 000 kr for mye, så vi mener at du skal selge til den prisen, og hvis du ikke selger til den prisen, får du heller ikke selge. Dette er også noe som vil medføre at vedkommende kanskje sier at ok, da kjøper vi likevel denne leiligheten inne i byen, vi selger ikke dette, det blir stående tomt, lysene forsvinner fra vinduene – slik man med jevne mellomrom i denne salen så bonderomantisk omtaler det – og så har man oppnådd det motsatte av det som man ønsket å oppnå. Statsråden sa nettopp selv i sitt innlegg at han i så fall ville stimulere til salg av disse eiendommene. Men problemet er 1) at du ikke tør å investere i det du har, av redsel for at hvis du skal selge, kommer det offentlige inn og sier at du får ikke den prisen, eller 2) at mange faktisk ikke vil kjøpe denne, fordi det på sikt vil regulere retten din til å kunne flytte til et annet sted og dermed vil du tape en del av de investeringene du faktisk gjør. Framtiden kommer til å vise oss at vi var på galt spor når det gjelder boplikten, og det viser også den fraflyttingen fra bygdene vi i dag ser.