Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-06-20:
Verden er vitne til en enorm humanitær katastrofe i Syria, med forgreininger til en rekke naboland. Millioner av mennesker er på flukt, og det er langt over 100 000 drepte. Tallene viser enorme lidelser, og det er nødvendig at vi alle bidrar. Derfor kommer vi i Senterpartiet til å stemme for forslaget som Arbeiderpartiet har fremmet, om en ekstra bistandsmilliard til Syria. I vårt alternative budsjett har vi også lagt inn en økning i antall kvoteflyktninger, og vi mener det var feil, det vi gjorde før jul her i Stortinget, at man ikke videreførte den økningen som Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV da var enige om. Jeg synes det er rart at Kristelig Folkeparti og Venstre ikke deler den virkelighetsoppfatningen. Vi har også fremmet forslag i salen om at vi må få andre kriterier når vi skal velge ut kvoteflyktninger. Jeg synes det er synd og egentlig helt uforståelig at Kristelig Folkeparti og Venstre, når de kunne vært med og endret politikken, nøyer seg med en gjennomgang. Men jeg observerer det. Det vi har sett, er at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV har gitt Kristelig Folkeparti og Venstre en mulighet til å føre en mer humanitær politikk. Men de velger det ikke, for de er mer opptatt av samarbeidsavtalen enn av den reelle humanitære politikken i Norge, de er mer opptatt av å få en gjennomgang enn av å få endring. Jeg hadde valgt endring hvis jeg hadde vært i en maktposisjon til å få til endring. Det som er Senterpartiets mening, er at vi bør hjelpe de flyktningene som har aller størst behov for hjelp. Hvis vi står i valget mellom den arbeidsføre 25-åringen og den skadde 16-åringen, mener vi det er riktig at Norge tar imot den skadde 16-åringen. Det er den føringen vi ønsker å få flertall til, så jeg håper at Kristelig Folkeparti og Venstre, når det kommer til stykket, i dag blir med og stemmer for det istedenfor å stemme for en gjennomgang. Etter at vi tok initiativet i går, er jeg glad for at Kristelig Folkeparti og Venstre i går tok en runde med regjeringen for å få til en gjennomgang, men jeg synes det er veldig svakt at det var der det endte når de ble litt desperate fordi vi i Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV kom med et annet initiativ. Så er det et annet område hvor jeg synes det er forunderlig hvilket selskap Kristelig Folkeparti og Venstre velger. Det er i diskusjonen rundt taxfree-kvotene – avgiftspolitikken. At det er en hovedprioritering for Kristelig Folkeparti og Venstre å bruke så mye ressurser på å øke taxfree-kvotene, er helt uforståelig for meg. Så vil Kristelig Folkeparti si: Vi er ikke med på forslaget. Men de er med på laget og toer sine hender akkurat i den saken. Jeg synes det er uklokt. Jeg synes det er rart. De burde heller vært med på Senterpartiets forslag om å øke antall kvoteflyktninger. Det hadde vært en riktigere og bedre prioritering. I humanitære spørsmål har Kristelig Folkeparti og Venstre valgt fullstendig feil partnere. Hadde de gått til Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV, hadde de fått et større bistandsbudsjett. De hadde fått flere kvoteflyktninger, og de hadde fått en mer fornuftig og restriktiv alkoholpolitikk og kunnet bruke de ressursene på andre områder. Et annet område der Venstre og Kristelig Folkeparti har valgt helt feil, er i distriktspolitikken. Når vi ser hva slags behandling vi hadde av budsjettet før jul, var det helt systematisk. Det var kutt i barnetrygd i Finnmark. Det var diverse kutt innenfor norsk matproduksjon. Det var kutt innenfor skogbruk. Det var økte gebyrer for næringsmiddelindustrien. Det var foreslått å ta bort CO2-kompensasjonsordningen. Heldigvis sikret Venstre og Kristelig Folkeparti det. Det var økt trygdeavgift for næringsdrivende. Det var 430 mill. kr mindre til regional utvikling – til de personene som har nye ideer og bedre løsninger. Systematisk var det kutt i de distriktsrettede tiltakene. Det hadde vært en glede for meg hvis Kristelig Folkeparti og Venstre nå kunne ha vist noen av de nye satsingene på distriktspolitikken og regionalpolitikken. Hvor er de nye, offensive grepene som Kristelig Folkeparti og Venstre har fått gjennomslag for? På den humanitære siden får de det dessverre ikke til. Dessverre får de det heller ikke til i distrikts- og regionalpolitikken. De har vært effektive bremseklosser en del ganger, og det er jeg glad for, men hvis de hadde valgt å gå fra å være en bremsekloss til å være med noen som vil gi gass, hadde de hadde muligheten til det ved å gå sammen med Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV og fremme forslag der. Hva slags saker har vi hatt denne uken? Vi har hatt jordbruksoppgjør. Der fungerte Kristelig Folkeparti og Venstre litt som bremsekloss, men strukturen og profilen på jordbruksoppgjøret var sentraliserende. Vi har hatt en sykehusdebatt, der det var diskusjon om sykehusstrukturen, spesielt i Telemark, og der Kristelig Folkeparti og Venstre til slutt valgte å støtte at det er rett å legge ned sykehuset på Rjukan. Heldigvis ble også lokallaget av Fremskrittspartiet lagt ned i går som en respons på det. De valgte også å støtte å legge ned sykehuset i Kragerø. Vi har hatt en diskusjon om kommunestruktur, der Kristelig Folkeparti og Venstre dessverre var med på å gi et godkjenningsstempel på at man kan bruke tvang for å få gjennomført det som kan bli tidenes sentraliseringsreform, hvis det faktisk skjer. I dag er det differensiert arbeidsgiveravgift som blir endret på en dramatisk måte. Det har vært vårt viktigste distriktspolitiske virkemiddel siden 1975. Det viser hvordan EØS vanskeliggjør å ha en god og aktiv distriktspolitikk for hele Norge. De kompenserende tiltakene som kommer, er ikke på langt nær gode nok, og man går fra en lettvint, enkel løsning med lavere avgift til byråkratiske erstatninger. Enhver som har vært privat næringsdrivende, vet det: Hvis vi hadde hatt valget mellom å få en lavere avgift – på f.eks. 1 mill. kr i vår bedrift – og om det skulle komme 1 mill. kr mer til fylkesveien utenfor bedriften, hadde vi valgt lavere avgift. Så summen av tiltak går i negativ retning og er veldig dramatisk. Fra mitt eget fylke kan jeg ta Espeland transport som eksempel. De har 85 mill. kr i omsetning og 50 ansatte. De sier at de vil få 1,5 mill. kr mer i avgift, og de er redde for at de må legge ned hele sin virksomhet med bakgrunn i det. Ifølge Finansdepartementet er det bare innenfor transportsektoren 200 transportbedrifter som i snitt vil få 2,5 mill. kr i avgiftsøkning. Det er dramatisk, og da kan vi ikke stå her og si at alt er såre vel. De tiltakene som er lagt inn, er altfor forsiktige til å kompensere for det avgiftshoppet vi nå ser. Så har jeg lyst til å referere fra et brev som ble sendt fra Høyre-styrte Tinn kommune til mange av oss på Stortinget i går. Der står det at Norge er inne i den største sentraliseringsbølgen gjennom tidene, og at mange lokalsamfunn opplever et sterkt og økende sentraliseringspress fra markedskrefter og fra statlige styresmakter. Videre kan vi lese at samfunnskritiske tjenester blir fjernet fra distriktskommuner, og at innbyggere må oppsøke byer som ligger langt unna, for å få dekket sine behov for offentlige og private tjenester. I brevet heter det også at nedlegging av lokalsykehuset i Tinn er starten på en enda større sentralisering av Helse-Norge, der pasientene i distriktene taper, og at det neste store politiske steget i sentraliseringen, er den varslede kommunereformen, der politisk og administrativ makt skal sentraliseres ved omfattende sammenslåing av kommuner. Igjen vil det være mindre lokalsamfunn langt fra de store byene som blir hardest rammet, heter det i brevet. Videre i brevet som Høyre-styrte Tinn kommune har sendt, står det at dagens sentrale politiske miljø har tapt det gamle slagordet «By og land – hand i hand» av syne – når byene vokser, må vi møte denne veksten ikke bare med bypolitikk, men òg med en ny distriktspolitikk. Det er ingen motsetning mellom by og land, hevdes det: Tvert imot blir den gjensidige avhengigheten tydeligere – jo mer urbanisering og jo bedre levestandard, jo mer tid og ressurser bruker byfolk i distriktene på hytter og til friluftsliv. Fjellkommuner som Tinn og Vinje er blitt byfolks sekundærkommuner eller fritidskommuner, kan vi lese i brevet. Jeg anbefaler alle representanter for Høyre å lese brevet fra Tinn. Det er meget tydelig, det er meget presist, og det er et meget klart oppgjør med den sentraliseringspolitikken vi nå ser. I slutten av brevet oppfordrer Tinn kommune andre kommuner til å ta den samme diskusjonen, for de ser at det på alle områder – etter at vi fikk regjeringsskiftet – har vært sentralisering. Det har vært svaret. Jeg utfordrer Kristelig Folkeparti og Venstre til å komme med et par eksempler på at det har vært tatt motsatte grep – for desentralisering, for nye, kraftfulle distriktspolitiske virkemidler – men jeg tror dessverre ikke at de klarer det. Men jeg ser fram til debatten. Jeg tar opp de forslagene Senterpartiet har lagt fram.