Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg vil også innledningsvis framheve nytten av at EOS-tjenestene har et kontrollorgan uavhengig av forvaltningen til å påse at tjenestene ikke begår urett mot den enkelte og, som komiteen uttaler i innstillingen, «påse at tjenestene arbeider innenfor rammen av lov, direktiver og ulovfestet rett». Jeg vil særlig understreke at det i den tida vi lever i nå, hvor man i løpet av de siste årene har gitt adgang til å bruke ganske omfattende og inngripende metoder, er viktig at kontrollmekanismene fungerer godt. Det sier jeg først og fremst fordi jeg mener det skaper legitimitet og tillit til tjenestene, og det bidrar til at folk forstår hvorfor ting gjøres, men også at man faktisk kan innhente informasjon fra befolkningen, og befolkningen har tillit til å gi fra seg informasjon. Så vi står overfor den parlamentariske kontrollen i dag, men jeg vil også understreke den konstitusjonelle kontrollen som særlig tilligger meg, og ikke minst den domstolskontrollen som PST er underlagt i forhold til bruk av sine tvangsmidler. I så måte vil også jeg faktisk gi honnør til EOS-utvalget, som på mange måter har bidratt til å synliggjøre og gjøre lettere den kontrollvirksomheten man også bedriver på mer konstitusjonell basis i departementet. En av hovedoppgavene for utvalget er å behandle enkelthenvendelser fra personer som på en eller annen måte mener at Politiets sikkerhetstjeneste har begått urett mot dem. Det er derfor gledelig at vi nå ser en nedgang i slike henvendelser, og at det i 2010 kun ble mottatt ni slike henvendelser, mot 16 i 2009. Kun en av disse sakene har medført kritikk og da av en mindre art. For at PST skal kunne utføre sitt samfunnsoppdrag, er tjenestene avhengig av både å ha tillit og legitimitet, som jeg sa i stad, i befolkningen. Og at det er så vidt få henvendelser til utvalget, og at utvalget generelt ikke finner kritikkverdige forhold knyttet til henvendelsene, er tegn på at tjenesten har høy grad av tillit i befolkningen. Det er likevel utfordringer igjen. Et viktig virkemiddel for å sikre slik tillit, i tillegg til at tjenesten holder seg innenfor legale rammer, er den åpenhet som tjenesten har utviklet i samarbeid med Justisdepartementet gjennom de senere år. Jeg har lagt til grunn at tjenesten fortsatt skal tilstrebe slik åpenhet begrenset opp mot de rammer som tilsier at oppgaveutførelsen til tjenesten må beskyttes. Det gjelder bl.a. offentliggjøring av trusselvurderingene, den informasjon som nå gis til Stortinget om det PST arbeider med, og hva slags risiko man ser, og ikke minst de budsjettmessige spørsmål, hvor vi nå har valgt å være helt åpne om hvor mye penger som bevilges, og hvor mange som er ansatt. I tillegg til enkelthenvendelser driver utvalget imidlertid også omfattende kontroll på eget initiativ. Jeg får stadig rapporter i den kontakt jeg har med PST, om at man fra PSTs side også oppfatter den virksomheten å være konstruktiv, god og nyttig. Jeg finner grunn til å kommentere to forhold: Utvalget har ved sin inspeksjons- og kontrollvirksomhet kritisert PST for at det er foretatt registreringer som etter sin ordlyd synes å være i strid med instruksen for tjenesten. Særlig er det rettet kritikk mot 15 registreringer hvor grunnlaget for registreringen er i strid med instruksens § 15, som omhandler hvilke opplysninger som i seg sjøl ikke kan danne grunnlag for registrering. Det er min klare forståelse at PST i dag ikke følger med på personers religiøse eller politiske tilhørighet, eller at de har noen interesse av å følge med på en slik aktivitet. Men for ytterligere å sikre en etterlevelse av instruksen er det i retningslinjene for behandling av opplysninger i PST gitt av Justisdepartementet 12. desember 2007 presisert at slike opplysninger kun – jeg understreker kun – kan registreres såframt det i tillegg foreligger et grunnlag for registrering av vedkommende ut fra de oppgavene PST skal utføre innenfor de grenser som politilov og instruks for PST setter. Som et eksempel kan det tenkes at det er instruksmessig å registrere religiøs tilknytning til en person som i sterke ordelag har gitt uttrykk for et ønske om og oppfordret til å forandre samfunnet med voldelige midler. Da er vi egentlig midt i kjernen av det som er de store utfordringene for PST. I sin trusselvurdering for 2011 peker PST nettopp på utviklingen i ekstreme religiøse miljøer. Praktisering av retningslinjene for føring av arbeidsregistreringer har vært undervist i PST både sentralt og lokalt, nettopp for å sikre at grunnlaget for registreringen kommer tydeligere fram i den teksten som blir skrevet i registeret. Jeg ser at det her fortsatt kan ligge en utfordring. Jeg har derfor tatt opp med PST at såframt utvalget i framtida også påpeker enkelttilfeller, skal det også tas opp med departementet før de slettes, nettopp for å gjennomgå grunnlaget for registreringen og derigjennom unngå at feil ordvalg i registerteksten er grunnlaget for kritikken. Justisdepartementet vil også rette ytterligere oppmerksomhet mot arbeidsregistreringer i sin tilsynsvirksomhet med PST. Den andre saken, som jeg kort tar til slutt, er innsynsproblematikken. Jeg vil her innledningsvis påpeke at utvalget skal påse at tjenesten «arbeider innenfor rammen av lov, direktiver og ulovfestet rett». Det er også merknader til slik aktivitet fra utvalgets side som tjenesten skal følge opp overfor utvalget. Tjenesten må forholde seg til de rammer for innsyn som gjennom politiske lov- eller forskriftsvedtak er gitt, og skal ikke pålegges oppgaver av utvalget utover det. Jeg vil her minne om at Stortinget våren 2010 behandlet politiregisterloven. Det ble i proposisjonen gitt en grundig omtale av innsynsspørsmålet. Det var ingen som hadde merknader knyttet til innsynsrett i PSTs arkiver og registre. Jeg har etter et møte jeg hadde med utvalgets leder og enkelte av utvalgets medlemmer 21. oktober 2010, altså i fjor høst, og senest i brev av 17. februar 2011 til utvalget uttalt at departementet ytterligere skal vurdere innsynsspørsmål knyttet til om en person kan få en bekreftelse på at vedkommende ikke har vært registrert i PSTs arkiver eller registre når tidsrommet for mulig registrering ligger langt tilbake i tid. Det ble her lagt til grunn at en slik vurdering måtte bero på to forutsetninger: for det første at dette er ubetenkelig med hensyn til de oppgaver PST er tillagt, og for det andre at det ikke vil være i strid med politiregisterlovens bestemmelser som allerede er vedtatt av Stortinget enstemmig. Resultatet av denne vurderingen vil bli meddelt Stortinget på egnet måte så raskt det er gjort.