Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-14:
Jeg vil begynne med å påpeke viktigheten av at alle pasienter skal få de legemidlene de trenger. Pasienter som har behov for det, ofte pasienter med smerter eller angstlidelser, men også andre, skal få medikamenter som kan være vanedannende, såkalte A- og B-preparater, uten at de mistenkeliggjøres eller stigmatiseres. Forskrivning og bruk skal imidlertid være i tråd med faglige anbefalinger. Lengre tids bruk av disse preparatene kan gi avhengighet og andre bivirkninger – som også interpellanten var inne på. I tillegg vil effektene av legemidlene i mange tilfeller reduseres etter ganske kort tids bruk. Og jeg er enig med interpellanten: Det er dessverre altfor ofte at disse medikamentene forskrives og brukes i strid med faglige retningslinjer. Det eksakte omfanget av uheldig bruk av vanedannende legemidler har det vært knyttet stor grad av usikkerhet til. Folkehelseinstituttet og Helsedirektoratet har derfor blitt bedt om å undersøke dette nærmere, både for å få bedre kunnskap om bruken av vanedannende legemidler i befolkningen og for å identifisere problemområder for videre oppfølging. Folkehelseinstituttet har som et resultat av dette utformet en egen temadel om vanedannende legemidler i sin legemiddelstatistikk fra Reseptregisteret for perioden 2005–2009. I tillegg har det vært gjennomført flere forskningsprosjekter omkring dette temaet. Det har bl.a. blitt sett på hvor mange pasienter som får forskrevet store mengder av vanedannende legemidler. Resultatene av forskningen viser at det dreier seg om et begrenset antall personer. I tillegg kommer imidlertid de som får legemidler gjennom andre og ulovlige kanaler, som Internett-handel, gatesalg etc., som vi ikke har noen god oversikt over. Når det gjelder uheldig bruk, viser data betydelige forskjeller mellom ulike typer vanedannende medikamenter. Folkehelseinstituttet anslår at under 1 pst. av pasienter som i 2005 startet behandling med det smertestillende medikamentet kodein, som bl.a. finnes i Paralgin forte, utviklet et uheldig bruksmønster over tid. For sovemidler og angstdempende midler er bildet et annet. Her viser tall at mange pasienter bruker medikamentene over lang tid. Dette er ikke i tråd med de faglige retningslinjene, og det bidrar både til bivirkninger, avhengighet og forringelse av medikamentenes effekt. Vi ser imidlertid en positiv utvikling ved at det har vært en nedgang av nye brukere de senere årene. Det er gjort, og gjøres, mange tiltak for å bote på uforsvarlig forskrivning. Helsetilsynet i fylkene utfører tilsyn med leger etter bekymringsmeldinger eller klager fra apotek, pårørende, politi eller andre. I 2009 mistet fem leger retten til å forskrive A- og B-preparater som følge av uforsvarlig forskrivning. Det er i denne sammenheng viktig at det utvikles datasystem som gir Helsetilsynet bedre mulighet til å følge med på forskrivningspraksis. Problemomfanget gjør at det er nødvendig å se på hvorvidt gjeldende veiledere for forskrivning av vanedannende legemidler er gode nok. Helsedirektoratet inviterte i forrige uke til et rådslag om hvorvidt det er behov for å revidere den gjeldende veilederen fra 2001. Her deltok representanter fra myndigheter, akademia, profesjonsforeninger og klinisk praksis. Jeg er kjent med at Helsedirektoratet vurderer en endring av veilederen. Gode og tydelige retningslinjer eller veiledere hjelper likevel ikke hvis de ikke er kjent blant leger og blir fulgt opp i deres daglige praksis. Legeforeningen og Helsedirektoratet har et samarbeid om mer oppmerksomhet på god forskrivningspraksis og -bevissthet hos leger. Dette kan bidra til at flere pasienter kan unngå uheldig avhengighet, og at det oftere blir vurdert alternativer for ikke-medikamentell behandling av pasientens plager der hvor det er mulig. Gjennom Opptrappingsplanen for rusfeltet ble det i 2009 bevilget 8 mill. kr til å styrke legenes kompetanse på dette feltet. Bakgrunnen var dokumentasjon av at allmennlegene hadde for lite kompetanse om rusmiddelproblematikk, forskrivning av vanedannende legemidler, identifisering av problemer og oppfølging av disse pasientene. Et annet tiltak i opptrappingsplanen er at det skal utvikles en informasjonskanal om rusmiddelproblematikk for leger. Helsedirektoratet har fått i oppdrag å gjennomføre dette arbeidet. Det er likevel viktig for meg å vektlegge at det er hos den enkelte forskrivende lege at det viktigste arbeidet må gjøres. Statens helsetilsyn har rapportert til meg at deres inntrykk i svært mange saker er at leger rett og slett, på tross av både kunnskap og retningslinjer, gir etter for press fra pasienter fordi de ikke ønsker å komme i konflikt med pasienter som ønsker A- og B-preparater. En annen holdning kan nok være at «hvis ikke jeg gir dem disse medikamentene, så vil noen andre gjøre det». Det er vel ikke så uvanlig. Dette er uheldig, og med innføringen av fastlegeordningen skal det gode grunner til for at andre enn pasientens fastlege skriver ut denne typen medisiner. Men dette viser også viktigheten av at pasienter har god informasjon om disse legemidlene og hvilken risiko det er forbundet med å bruke dem over lengre tid. Det er videre viktig at pasienter som har etablert et for høyt forbruk, får adekvat hjelp til nedtrapping av medikamentbruken. For pasienter som skal trappes ned fra store doser, kan behandling i spesialisthelsetjenesten være nødvendig. For personer som har gått på mindre doser over lengre tid, som interpellanten legger vekt på, vil som regel et opplegg i samarbeid med fastlege være mest aktuelt.