Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-05-10:
Fra denne talerstolen får vi ofte høre at ting er historiske. Vi snakker om historiske satsinger, og vi snakker om historiske gjennomslag. Men når våre etterkommere skal lære om Norges historie i framtiden, så er det ikke helt sikkert at absolutt alle våre høydepunkt fra denne stortingsperioden står omtalt i historiebøkene. Men jeg er ganske sikker på at akkurat den saken vi debatterer nå, kommer til å bli omtalt. Vi kan trygt si at vi er med på å fatte et historisk vedtak. Jeg mener det er et viktig og riktig vedtak Stortinget skal fatte i dag. Selv om det kanskje kan være med litt blandede følelser for en del av oss, så er jeg glad for at det er bred politisk enighet og stor grad av enighet også mellom regjering, storting og Kirkens egne organer i denne saken. Det er mange som har kalt skillet mellom stat og kirke for en skilsmisse, men jeg føler ikke helt at det er en skilsmisse vi er med på. Det føles ikke helt som en begravelse heller, selv om statskirkemodellen nok begraves for godt. Det føles egentlig mest som om jeg er med i en konfirmasjon, for i konfirmasjonen handler det om bekreftelse, og i konfirmasjonen er det dåpen og tilhørigheten til Gud som bekreftes. I dag er det på en måte Den norske kirke som er konfirmanten, og vi får bekreftet at Kirken er nettopp en kirke med tilhørighet til Gud, og ikke et statsorgan eller en offentlig etat. Og så er det også en annen likhet mellom konfirmantene og Kirken, og det er at de ikke bare er opptatt av innholdet i konfirmasjonen, men de er litt opptatt av pengene som følger med også. For Kirkens del er ikke det så rart, for Kirken opplever at det er mye som er uavklart når det gjelder økonomien, selv om vi slår fast at både staten og kommunene fremdeles vil ha et ansvar for å finansiere Kirken i framtiden. Spørsmålet om egenkapital for å kunne håndtere framtidig risiko vil bli et tema i statsbudsjettet for 2017, og i forbindelse med det vil Stortinget også ta stilling til Kirkens adgang til låneopptak. En slik mulighet vil være tvingende nødvendig dersom egenkapitalen ikke er solid nok, men jeg mener at det må være et mål at vi gir Kirken en reell mulighet til å stå på egne bein, og da må vi sørge for at det også gis tilstrekkelig egenkapital. Så er det viktig også for meg å understreke at selv om Kirken blir et selvstendig rettssubjekt fra neste år, betyr ikke det at alle bånd mellom kirke og stat brytes. Det skillet vi snakker om, det er, som flere andre også har sagt, et skille mellom Kirken og staten, og ikke et skille mellom Kirken og samfunnet, eller Kirken og folket. Kirken vil fremdeles ha en spesiell rolle og plass i samfunnet, i lovverket, og også i Grunnloven. Den norske kirke skal forbli Norges folkekirke, og Kirken vil fremdeles være underlagt langt strengere reguleringer enn andre tros- og livssynssamfunn, og den må forholde seg til krav og forventninger som andre trossamfunn ikke berøres av. Ett av disse kravene er at Kirken skal være en landsdekkende kirke, den skal være tilgjengelig for alle. Det skal være en god prestedekning med en prest i hvert sogn, en prost i hvert prosti og en biskop i hvert bispedømme. Når vi stiller den typen krav til Kirken, må også staten stille opp, slik at Kirken blir i stand til å levere. Vi må stille opp med finansiering, og vi må hjelpe til med å løse de utfordringene Kirken vil møte i årene som kommer. Når vi ser på alderssammensetningen blant prestene, ser vi at rekruttering av nok prester kan bli én slik utfordring. Her må staten bidra og legge til rette slik den også gjør når det er annen kompetanse samfunnet har behov for. Jeg mener at staten også må ta konsekvensene av den nye arbeidstidsavtalen som er inngått mellom prestene og staten, noe jeg regner med at kulturministeren vil følge opp i revidert nasjonalbudsjett, som legges fram veldig snart. Jeg vil til slutt nevne utdanningstilbudet til prestene. Jeg tror det kan være en god løsning å legge praktisk-teologisk seminar til Universitetet i Oslo, slik vi nå vedtar, men jeg skulle ønske at regjeringen ville ta seg bryet med å komme tilbake til Stortinget med en nærmere vurdering av de ulike alternativene, ikke minst for å sikre likeverdig finansiering av praksisveiledningen ved alle de ulike utdanningsinstitusjonene som utdanner prester. Det er nesten fristende å avslutte med å lyse velsignelsen, men jeg får vel nøye meg med å ønske Kirken lykke til videre, og si at jeg ser fram til en fortsatt god dialog om viktige avklaringer for Kirkens framtid. Og med det tar jeg opp det forslaget som Kristelig Folkeparti står bak.