trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2017-03-07:
Strekningen vi diskuterer, er, som flere allerede har vært inne på, svært rasutsatt. Og det har vært mange ulykker på veien. Flere store ras har rammet både vei- og jernbanetrafikken. Dette er klart en stor belastning for alle som ferdes i området. Ikke minst er det frustrerende for alle som bor i området, og som bruker veien og jernbanen daglig. Derfor er det viktig at prosjektet med å bygge sikrere og raskere vei- og banetrasé mellom Bergen og Voss blir prioritert. Og det er nettopp det som gjøres nå. Det er nå kjent at regjeringen og samarbeidspartiene prioriterer 15 mrd. kr de neste tolv årene til å ruste opp vei og bane mellom Arna og Stanghelle. Det er bra, for det trengs. Dette er en stor og viktig prioritering fra samarbeidspartiene. Vi vet at mange skulle ønske at utbyggingen kunne gått enda raskere, men vi må altså huske på at dette prosjektet har blitt mye dyrere enn først antatt. På ett år har kostnaden for vei og bane økt med 4 mrd. kr på vei og 1 mrd. kr på jernbane. Sannheten er at samarbeidspartiene nå gjør mer for Arna–Voss enn noen annen har gjort før oss. Jeg hører at de rød-grønne ikke er fornøyd. Men hva gjorde de rød-grønne med dette prosjektet i sin periode? – Ikke én krone til prosjektet i Nasjonal transportplan. De igangsatte omsider en utredning, men ikke én krone i NTP. Det er dette som er sannheten. Dagens flertall prioriterer faktisk midler til denne strekningen for de neste årene, i motsetning til hva de rød-grønne gjorde da de laget sin NTP. Så er det klart at jeg forstår dem som ønsker en ytterligere prioritering. Jeg forstår frustrasjonen mange føler på når de opplever ras og usikkerhet. Jeg forstår at mange synes det tar tid, litt for lang tid. Jeg er helt enig i at vi må få en ny trasé på plass. Derfor håper jeg at planleggingen vil gå raskt, at vi kan se på kostnadsbesparelser uten at det skal gå ut over kvaliteten i prosjektet, slik at vi kan få prosjektet raskere fram. Uansett vil det ta noe tid. Det er et sammensatt og omfattende prosjekt, men vi har altså forsert dette kraftig i forhold hva de rød-grønne la opp til i sin tid. Jeg mener det er bra at prosjektet gjennomføres som et felles prosjekt med jernbane og vei, med Statens vegvesen som koordinator i samarbeid med Bane NOR. Dette er grep som jeg tror det er viktig å benytte seg av, også når vi planlegger vei og bane framover. Denne strekningen kan nå prioriteres med et høyt planleggingstempo. Så skal vi samtidig huske på at uansett hvor raskt man planlegger, tar det flere år før ny vei og bane kan stå ferdig. Derfor er jeg glad for at vi sammen med regjeringen prioriterer strakstiltak på denne strekningen, slik at det blir tryggere ferdsel også på kortere sikt.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2017-03-07:
Eg vart litt usikker i stad, om det var NTP me behandla, eller om det var eit representantforslag frå fire Arbeidarparti-politikarar frå Hordaland, som ønskjer forsering av eit prosjekt som deira eiga regjering ikkje hadde ei einaste krone til, og dei sat sju år i regjering før dei sette i gang ei KVU. Eg håpar det framleis er E16 og Vossebanen me diskuterer. Det er eit veldig viktig prosjekt for alle som bur i Hordaland, som ferdast på denne vegen, som er redde for ras, og som lever med ein veg som ikkje i det heile er god nok. Dei er takknemlege for at me no endeleg har ei regjering som vel å satsa på denne vegen, som har hatt fullt trykk på utgreiing, og som også har evna i lag med samarbeidspartia å prioritera vegen med nesten 15 mrd. kr dei neste tolv åra. Så er det heller ikkje riktig at informasjonen ikkje er gjord kjent. Me som følgjer saka, har kunna gjort oss kjende gjennom reguleringsplanar, gjennom innspela frå fagetatane, så det er mange opplysningar som er kjende. Også debatten i dag er nyttig å ha. Representanten Eidsheim viste til kostnadsveksten, og den må me gå nøyare inn i. Dersom det er slik at det har vorte 4 mrd. kr dyrare på kort tid, må me analysera kvifor det har skjedd, og også vurdera om det er lokale forhold gjennom reguleringsplanar som har ført til høgare kostnader. I så fall må me snakka med lokale myndigheiter for å forsøkja å få prosjektet rimelegare. Eg merka meg med glede det statsråden sa, at klarer me å få ned kostnaden, kan prosjektet koma gunstigare ut. Sidan Arbeidarpartiet er dei som reiser denne saka, kunne eg tenkja meg å utfordra dei på kva dei sjølve meiner om denne saka. Ein sa i stad at nokon presenterte brotstykke og ikkje ein heilskap. Representerer dette initiativet ein heilskap frå Arbeidarpartiet, slik at denne vegen er viktigare enn alle andre, og betyr det at Arbeidarpartiet vil prioritera heile Bergen–Voss inn i sin nasjonale transportplan? Vil han liggja inne i første halvdel? Dette er spørsmål som mange i Hordaland lurer på. No blir det skapt eit inntrykk av at ein er veldig oppteken av denne vegen, men ingen har kunna sagt klart og tydeleg at dette vil Arbeidarpartiet prioritera. Så eg håpar at denne debatten vil avklara det, at Arbeidarpartiet vil svara på spørsmålet som hordalendingane lurer på: Vil dei leggja inn pengar til denne vegen dei første seks åra? Vil dei leggja inn heile Bergen–Voss, og kva vil bompengedelen vera? Eg registrerte før eg kom opp her, at fylkestinget i Hordaland også har ein tilsvarande debatt, der gruppeleiaren frå Arbeidarpartiet, Roald Kvamme, gjorde eit stort nummer av at Framstegspartiet støttar ein framtidig NTP som har bompengar, og han framstiller det som om han no er imot bompengar. Er det slik at Arbeidarpartiet sentralt har endra syn på dette, og vil dei støtta ein NTP med mindre bompengar, vil Framstegspartiet vera veldig glad for det. Eg håpar at me i løpet av debatten får svar på det.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2017-03-07:
Eg merka meg òg at representanten Rommetveit sa at Arbeidarpartiet er for like mykje bompengar som Framstegspartiet – i så fall ekstremt lite bompengar, for Framstegspartiet er imot bompengar, men sit i ei regjering og med eit stortingsfleirtal som har eit anna syn enn oss, men me trekkjer dei i rett retning. Det hadde vore veldig hyggeleg om Arbeidarpartiet kunne støtta oss både i bompengereform og i enkeltsaker der me faktisk reduserer bompengedelen. Elles registrerer eg at utfordringa mi om korleis Arbeidarpartiet vil prioritera Bergen–Voss i sin nasjonale transportplan, ikkje vart svart på, på nokon som helst måte. Det verkar nesten som om Arbeidarpartiet har den strategien no at dei i dei neste månadene, frå fylkesbenken og frå lokalpolitikarar, skal vera skuffa, misnøgde, bekymra og utolmodige over alle prosjekt i Noreg, mens ein sentralt skal halda seg til frasen «me får venta og sjå, og så får me prioritera seinare». Eg trur ikkje veljarane set veldig stor pris på at det største partiet i Noreg, det partiet som tek mål av seg til å koma inn i regjeringskontora, ikkje klarar å prioritera og ikkje klarar å vera tydeleg på kva ein seier er viktig. Det blir veldig interessant å summera opp alle bekymringane. Når ein skal leggja det inn i ei samla prioritering, trur eg Arbeidarpartiet vil møta seg sjølv i døra i mange saker. Det går ikkje an å seia at ein ikkje veit om heilskapen. Ein kan faktisk halda seg til forslaga frå fagetatane – der ligg heilskapen, med det som fagmyndigheitene meiner er viktig for både jernbane- og vegstrekningane – og gjera prioriteringar utifrå det. Eg reknar med at Arbeidarpartiet har starta NTP-prosessen sin i fraksjonen, og at dei, som me andre, har jobba med dette i lang tid. Det kan ikkje vera sånn at fyrst når regjeringa fremjar NTP-en, startar dei interne prosessane. Eg trur mange i Hordaland er veldig spente på kva prioriteringane til Arbeidarpartiet blir for Bergen–Voss. Eg skal gje ein sjanse til til å svara på det. Er ein nøgd med å fokusera på Arna–Stanghelle i fyrste omgang, og at ein tek Stanghelle–Voss etterpå? Eller skal ein planleggja Arna–Voss, som ein kan få inntrykk av gjennom innlegga til saksordføraren og representanten Rommetveit? Den avklaringa treng me, all den tid ein kritiserer oss for at det ikkje ligg inne i fyrste halvdel, sjølv om me òg er utolmodige etter å forsera. Kan ein garantera at det ligg i fyrste halvdel når Arbeidarpartiet legg fram NTP-en? Eller skal ein ta svaret frå i stad om at ein ikkje veit, for å vera synspunktet til Arbeidarpartiet per no?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-03-07:
Arbeiderpartiet er opptatt av trygghet for befolkningen. I løpet av de siste 17 årene har strekningen Arna–Voss hatt 30 dødsulykker, 584 personskadeulykker og 338 skred. Folk ferdes på denne veien, og det er hovedveien mellom Bergen og Oslo, mellom de to største byene, og på denne strekningen ferdes de med hjertet i halsen. Det gjelder enten de tar tog eller kjører bil. Noen har kjørt strekningen: Det er høye fjellsider, og det er fjorden på hin side. Det er egentlig flaks at det ikke har vært dødsulykker knyttet opp mot de rasene som har vært. I tillegg leverer Bergensbanen omtrent 70 pst. av godset til Bergen og representerer også en viktig ferdselsåre med hensyn til økt konkurransekraft til Vestlandet. Man har vært veldig opptatt av hvorfor dette forslaget ikke er fremmet tidligere. Da må vi ikke glemme at Hordaland fylkeskommune var styrt av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. De hadde flertall. Representantene Njåstad og Eidsheim satt sammen med meg i Hordaland fylkesting de to siste årene før jeg kom inn på Stortinget, og det var faktisk Arbeiderpartiet som fikk inn en prioritering av E16. Så historien har flere sider, og jeg likte bedre innfallsvinkelen til representanten Eidsheim, som sa at her er det ingen som skal framstå «høg og mørk» – eller høy og lys. I tillegg får vi tilbakemelding fra fagetatene, og de har virkelig jobbet intenst for å få på plass en progresjon som gjør at vi klarer å skape en ny veitrasé, for vi klarer ikke å bruke alle pengene på å reparere eksisterende vei. Det er gjort mye der, men det er ikke god bruk av fellesskapets midler, så vi bør så snart som mulig klare å få til en god løsning der vi kombinerer jernbane og vei. I tillegg er det brukt statlig plan. Det var Arbeiderpartiet for, og det er nåværende regjering for, så alt ligger til rette for at man klarer å gjøre dette på en effektiv måte. Spørsmålet er: Når det gjelder hovedveien mellom Bergen og Voss – den som er mest utsatt i Hordaland med tanke på skredulykker, som øker stadig vekk, noe som reduserer konkurransekraften – betyr ikke tryggheten til befolkningen på Vestlandet såpass mye at man bør prioritere Bergen–Voss som en del av den første planperioden i kommende NTP? Det overrasker iallfall meg, som er Bergens-politiker, og jeg vet hvordan fagetatene jobber. Egentlig kan spørsmålet gå tilbake: Hva skal til for at vi klarer å få denne traseen raskere i gang?
Sigurd Hille (Høyre), 2017-03-07:
Som mangeårig tidligere samferdselspolitiker i fylket, endog formann i utvalget gjennom en årrekke, lyttet jeg med stor interesse til innlegget til saksordfører Sjelmo Nordås. Hun beskriver veldig godt det som er problemet der i dag, og jeg oppfattet henne dit hen at hun var rimelig forskrekket over mye av det hun så. Det understreker bare viktigheten av at dette anlegget kan realiseres så snart som mulig. Så er det likevel sånn – hvis man skal være litt ærlig og edruelig i dette – at isolert sett er denne veien mellom Arna og Voss egentlig en akseptabel tofelts vei, sett med Vestlandets øyne. Jeg husker godt den forrige veien som gikk langs Skyggestrand – det var vei det! Det var vel ett godt felt omtrent. Så da denne veien i sin tid kom, var vi faktisk veldig stolte av den. Siden da har det vært betydelige utbedringer av tunnelene, slik at veien som sådan egentlig kunne ha fungert veldig bra, hvis det da ikke var for det som har skjedd, spesielt med klimaet, som har ført til disse enorme rasene og den faren som er knyttet opp til det. Og det er der vi står i dag. Jeg er veldig glad for at man har hatt et slikt fokus på denne viktige veien. Jeg er veldig glad for at man kan konstatere at det i et litt mer historisk perspektiv aldri har vært bevilget mer penger til vei i Hordaland, og for så vidt også i resten av landet, enn nå. Så har man altså fått den ideen, for å si det slik, at man skal foreta en utbedring av jernbane og vei samtidig. Det blir et gigantisk prosjekt som nødvendigvis må ta lang tid både å planlegge og å realisere. Og for min del, med en viss erfaringsbakgrunn, vil jeg si at det ikke er en så voldsomt stor ulykke at man kanskje må vente noe lenger, hvis man får en så god løsning som den vi her er forespeilet. Jeg skulle gjerne sett dette prosjektet realisert så snart som mulig. Så ærlig må man jo være, for det ligger i sakens natur, men vi vet at ting tar tid. I likhet med representanten Sivertsen har heller ikke jeg sett noen NTP, så jeg har ikke lest hva som står der, men jeg er for så vidt glad for de signalene som foreligger. Så vet vi også at NTP er og blir en stortingsmelding, som strekker seg gjennom mange år, og jeg vil jo tro, med den erfaringen mange har i denne salen, at det kanskje skjer ting underveis som gjør at ting kan endre seg. Det er nå en gang slik at det er de årlige statsbudsjetter som er avgjørende for hva som til syvende og sist kommer til å skje her. Så med det for øye er jeg faktisk optimistisk med tanke på at man kanskje kan få realisert dette anlegget fortere enn man kanskje håper på eller tror i dag.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2017-03-07:
Jeg takker for en god debatt, og jeg skal ikke forsøke å forlenge den – jeg skal holde meg innenfor de rimelige formuleringer som gjør at debatter ikke blir unødvendig lange. Jeg må peke på et par ting. Når man går tilbake til det som egentlig er de seks utvalgte satsingsområdene, mener jeg at mye av det fanger opp de forslagene som kommer, og det som må komme i neste omgang. Det ene er en forankring av tverrsektorielt trafikksikkerhetsarbeid på overordnet nivå. Det har egentlig meldingen satt veldig fokus på. Og videre bedre tilsyns- og kontrollinnsats gjennom styrket tverretatlig samarbeid, mer effektiv formidling, enklere tilgang og bedre utnyttelse av kunnskap fra ulykkesundersøkelser, retningslinjer for registrering av veitrafikkulykker og økt utveksling av skade- og ulykkesdata, styrket samordning av FoU-innsatsen og framtidige satsingsområder innenfor trafikksikkerhet. Når vi snakker om fylkesveier og hvor det er farligst å kjøre, må man huske at i dag sitter staten igjen med en forsvinnende liten del av veinettet. Etter 2010 overtok faktisk fylkene det meste, så man kjører oftere på en fylkesvei enn på en riksvei i mange områder, og det er selvfølgelig et punkt. Det andre er at da man i 2010 overførte de gamle riksveiene til fylkene, påstår jeg at det skjedde hull for hull. Man unntok seg selv fra veilovens bestemmelser om at skal man overdra veien til en annen eier, skal den først settes i stand. Det gjorde ikke staten. Det skapte en enorm økning i vedlikeholdsetterslepet for fylkene. Så vet jeg av erfaring at fylkene tok den oppgaven. For mange fylker har det gått i riktig retning, men for en del fylker gjør det ikke det, og det må vi gjøre noe med. Videre snakkes det mye om tunnelsikkerhet og det å ta hånd om trafikksikkerheten også i tunneler. Da vil jeg minne om at det er et lite paradoks i dette systemet at man er veldig opptatt av ras, men man er ikke så opptatt av ting som raser ut. Vi hadde en dødsulykke hvor tre mennesker omkom i Sørum i fjor, og det var rett og slett et jordras. Det er faktisk også noe av hovedproblemet på noen av hovedveiene våre, bl.a. i Gudbrandsdalen. Summa summarum synes jeg denne trafikkmeldingen trekker opp en retningslinje og gjør at vi kan jobbe videre med saken, og jeg er veldig glad for den brede enigheten som har vært i denne saken.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2017-03-07:
Meld. St. 40 for 2015–2016 sier at dersom «alle trafikanter overholdt fartsgrensen, brukte bilbeltet og ikke kjørte i ruspåvirket tilstand ville antall dødsulykker være omtrent halvert». Dette viser at trafikantrettede tiltak og arbeidet med riktig og trafikksunn adferd, altså hvilke faktiske valg vi tar i trafikken, er veldig viktig framover. Setter man dette i sammenheng med den teknologiske utviklingen av intelligente transportsystemer, autonome kjøretøy, elsykler osv., oppstår det imidlertid et veldig komplekst bilde. Jeg er rimelig sikker på at nye ITS-systemer vil få betydelig positiv innvirkning på trafikksikkerheten. Samtidig vil det i en overgangsperiode også innebære nye og ukjente utfordringer. Når veiinfrastrukturen skal deles av nye og gamle kjøretøy med og uten ITS-systemer, sammen med fotgjengere og syklister, vil det oppstå nye typer ulykker. Det er viktig å møte flere av disse utfordringene med forskningsbaserte tiltak, og det er behov for mer kunnskap om hvordan vi sikrer at trafikantene faktisk treffer rette valg i nye situasjoner, slik at trafikksikkerhetsarbeidet ikke får et tilbakeslag. Forskning og utvikling på tvers av etatsgrenser og mellom ulike aktører gir merverdi og en mer målrettet og systematisk kunnskapsutvikling. Dette krever en bedre samordning og koordinering av forskningen, og Arbeiderpartiet mener forslaget om et nasjonalt tverretatlig råd er et godt forslag. Likevel er ikke forslaget om et nytt tverretatlig råd til hinder for å etablere et nasjonalt trafikkfaglig kompetansesenter, slik det er skissert i representantforslaget. Kompetansesenteret kan også ivareta oppgaven som sekretariat for det nasjonale tverretatlige rådet, og senteret bør organiseres slik at nettverket inkluderer de mest sentrale forskningsmiljøene innen trafikksikkerhetsarbeidet og universitets- og høgskolesektoren. Arbeiderpartiet vil vise til at det initiativet Nord universitet har tatt, har bred oppslutning blant mange aktører. Arbeiderpartiet mener det er helt riktig å etablere et trafikkfaglig kompetansesenter. Derfor har vi også fremmet forslaget. Forskningen inn i, og av det transportmessige paradigmeskiftet vi står overfor, blir avgjørende for å lykkes og ivareta trafikksikkerheten framover. Det er også grunn til i denne sammenheng å minne forsamlingen om arbeidene som foregår ved MIND-sentret i Bodø og etableringen av Hell Arena i Stjørdal, noe som også flere partier i denne salen støtter. Arbeiderpartiet synes det er trist at vi står alene om forslaget om et nasjonalt trafikkfaglig kompetansesenter, og vi håper at andre partier i ettertid også ser nytten av dette senteret og senere kan bli med på å støtte opp under det.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-01-11:
Eg vil på vegner av representantane Janne Sjelmo Nordås, Per Olaf Lundteigen og meg sjølv fremja forslag om tiltak for å styrkja det akuttmedisinske tilbodet utanfor sjukehus, inkludert legevakt og ambulanse.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2017-01-11:
Dette er fyrste spørjetime i 2017, så me får ønskja statsministeren og landet eit godt nytt år. Statsministeren starta året med å seia at Noreg vert snakka ned. Det høyrest ikkje så bra ut. Bakgrunnen for denne utsegna er at Arbeidarpartiet har påpeikt at arbeidsløysa har auka over tid. Frå Høgre–Framstegsparti-regjeringa tok over, har arbeidsløysa auka med om lag 40 pst. No har me høgare arbeidsløyse enn dei har i Tyskland og i USA. Det vert heller ikkje skapt jobbar i privat sektor. Det er faktisk 17 000 færre jobbar i privat sektor no samanlikna med korleis det var for to år sidan. Noreg var på toppen når det gjaldt prosenten sysselsette, men sidan 2013 har me hatt ein klar nedgang, og no er me passerte av land som Sverige, Danmark og Tyskland. Regjeringa sjølv har konsekvent vore på etterskot, og arbeidsløysa har fått lov til å bita seg fast på eit rekordhøgt nivå. Det er konfrontert med desse realitetane at statsministeren seier at ein snakkar Noreg ned. Då ho sjølv var i opposisjon, sa ho rett nok at ho ikkje var så pompøs at kritiske spørsmål var som å snakka Noreg ned. Det har ho tydelegvis vorte etter snart fire år som statsminister. Regjeringa har konsekvent bomma i spådomane sine om korleis det kjem til å gå. Ved alle korsvegane har dei undervurdert utviklinga. Dei har lova ein vekst som ikkje har kome. Eg vil spørja statsministeren om ho er einig i at me betre løyser desse problema viss me legg ønskjetenking til side og held oss til det tala klart seier, eller om det er slik at ho framleis meiner at dei som påpeiker openberre utfordringar, snakkar Noreg ned.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2017-01-11:
Eg kjenner meg ikkje igjen i det statsministeren seier om at venstresida prøver å skapa eit bilde av Noreg som USA eller Sverige. Det som derimot er eit faktum ein kan dokumentera, er at statsministeren og Høgre og Framstegspartiet har prøvd å snakka vekk den arbeidsløysa Noreg no har stått i i ganske mange år – ei arbeidsløyse som er rekordhøg. I mai 2015 slo regjeringa fast at det ikkje var aktuelt med noka tiltakspakke mot arbeidsløyse. I april i fjor, på landsmøtet til Høgre, sa statsministeren sjølv at den økonomiske politikken verkar no kraftig for å få arbeidsløysa til å gå tilbake. I oktober i fjor meinte finansministeren at arbeidsløysetoppen var nådd, men på Vestlandet aukar arbeidsløysa framleis. I romjula fekk me tal som viser at ho aukar mest i Hordaland, heimfylket til statsministeren. Der er det 15 pst. fleire ledige under det siste året. Så langt har statsministeren og regjeringa sagt at dette ordnar seg over tid. Spørsmålet mitt til statsministeren er: Kva vil ho seia til dei arbeidslause no?
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg har lyst til å sende tilbake igjen den hyggelige hilsenen om godt nytt år. Jeg hører at ikke alt kommer til å være nytt i argumentasjonen, men jeg håper det blir et godt år for det. La meg begynne med det helt åpenbare, at representanten Tajik ikke har vært til stede da det utsagnet falt, da jeg svarte på spørsmål fra programlederen om det var å snakke Norge ned. Hun kan ikke ha vært til stede, for premisset for hele spørsmålet er feil. Diskusjonen dreide seg ikke om ledighet, diskusjonen dreide seg om å flytte den eliten-og-folket-diskusjonen fra utlandet, fra brexit, fra Trump, inn i den norske konteksten. Det dreide seg om selvoppfyllende profetier. For en som i alle fall har mellomfag i sosiologi, er selvoppfyllende profetier en del av samfunnsvitenskapenes helt klare grunnlag. Man kan snakke seg til problemer. Man kan snakke seg til at folk opplever at utfordringer også eksisterer også i vårt land. Det handlet altså ikke om arbeidsledighet, det var spørsmål om ulikhet. Det var spørsmål om Norge har den samme eliten og avstanden til den, som var bakgrunnen for diskusjonen. Jeg mener det er farlig for Norge hvis man skal ta debatter fra andre land, hvor inntektsutviklingen for store deler av befolkningen har stått stille i tiår, og overføre det til det norske samfunnet, hvor vi faktisk har hatt en mye jevnere inntektsutvikling, fra et samfunn som ikke satser på at alle skal få tilgang på skole, til et samfunn hvor i alle fall denne regjeringen satser stort på å gi en kvalitetsskole. Det var utgangspunktet for spørsmålet: Kan vi få selvoppfyllende profetier? Jeg synes venstresiden i Norge bidrar ved å late som om Norge er USA, eller i andre debatter Sverige eller f.eks. Storbritannia, til å skape et bilde av Norge som ikke stemmer med virkeligheten.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Vi kan kanskje konstatere at utgangspunktet for spørsmålet til representanten Tajik var feil. Jeg forstår at man tar innover seg det i oppfølgingsspørsmålet. Det er fint, for da kan vi begynne på en diskusjon om hva som er ledighetsutfordringene i Norge. Ja, vi har ledighetsutfordringer. Jeg sier til alle dem som er arbeidsledige, at jeg skjønner at det er en vanskelig situasjon. Det er derfor denne regjeringen jobber så aktivt med å få til de nye jobbene. Men å tro at vi ikke får utfordringer i et land som altså har mistet mellom 30 000 og 40 000 jobber i det som har vært den fremste jobb- og vekstmotoren i Norge de siste ti årene, nemlig oljesektoren – fordi vi to ganger fikk fall i oljeprisen, har vi fått en helt annen type struktur og en helt annen type endring. Å ta inn over seg at vi har hatt det største sjokket i norsk økonomi i en tid der oljeøkonomien var større enn noen gang, synes jeg Arbeiderpartiet skal legge til grunn. Denne regjeringen jobber aktivt for å motvirke arbeidsledigheten. Det viser hele budsjettet, og det viser også utviklingen.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg mener at vi alltid skal lete etter nye gode tiltak, og det gjør regjeringen. Derfor har vi satt i gang mange viktige, store tiltak. Vi har veldig høy aktivitet i offentlig sektor. Det pleier også representanten Marthinsen å kritisere oss for, fordi vi bruker mer oljepenger i en krisetid enn det vi ellers ville brukt. Men det er altså riktig. Derfor har vi en tiltakspakke med målrettede tiltak for de regionene og bransjene som er hardest rammet knyttet til omleggingen. Men vi har også en langsiktig omstilling av norsk økonomi. Den langsiktige omstillingen dreier seg om at vi nok kom opp på toppen av olje- og gassnæringenes aktivitetsbidrag til norsk økonomi i 2013–2014. Derfor jobber denne regjeringen – fra dag én – så systematisk med å sørge for å løfte alt som handler om innovasjon og nyskaping, for å bidra til den langsiktige jobben som må til for at vi skal få flere ben å stå på. Der ser vi mange nye gründerselskap. Vi ser rekorder i forskningsvirksomheten i bedriftene og rekorder i gründerselskap, men det tar lengre tid. I mellomtiden stimulerer vi med høy aktivitet for å sikre at det er flest mulig som får en jobb.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg er helt enig i at arbeid er mer enn å hente en inntekt. Arbeid er et sted mange får bekreftelse og skaffer seg sosiale nettverk. Det å tape arbeid er mer enn bare å tape inntekt. Det er viktig også å være klar over det. Særlig for dem som har vært lenge borte fra arbeid, oppleves det også som en sosial utfordring. Det oppleves også som en psykisk utfordring for mange, fordi arbeid er så verdifullt for den enkelte. Derfor er det viktig at vi har målrettede tiltak mot ungdom som står utenfor arbeidslivet. Det har vi gjort mye av – vi har rettet mange av tiltakene mot ungdom under 30 år. En mer aktiv oppfølging av de yngste, det å sørge for at de får påfyll tilbake igjen i skolen og muligheten til å fullføre utdanning, er blant de viktige tiltakene. Det å ha aktivitetsplikt, som ble innført fra 1. januar i år, medfører at hvis man havner i passivitet, skal man møtes aktivt videre. For dem som har helseutfordringer, tror jeg vi har mye å hente i samhandling mellom behandling og jobb, som vi utprøver mange prosjekter på.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Rett før jul vedtok Stortinget budsjettet. I det er etableringen av Fornybar AS klarert. Der er rammebetingelsene for hvordan det skal fungere, og regelverk og mandat behandlet. Det er jeg glad for at vi har på plass. Jeg håper at jeg og representanten Pollestad er enige om at det viktigste for norsk økonomi ikke er lokaliseringen og de arbeidsplassene vi oppretter for å forvalte det, men faktisk det kraftfulle virkemidlet dette skal være. Det er jeg glad for at vi i samarbeid med partiene på Stortinget som vi hadde budsjettforlik med i både 2015 og 2016, har skapt et godt rammeverk for. Så har vi sagt at vi vil ha en god diskusjon om hvor vi får til både best effekt av dette fondet og ikke minst de beste forvaltningsmiljøene. Det går vi nå igjennom, og vi vil fatte en beslutning på bakgrunn av det.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Vi bør alltid være åpne for forslag som bidrar til at vi kan nå de to målene som er viktige, og det er at vi løfter kompetansen blant dem som er arbeidsledige, men samtidig at de er disponible for arbeidsmarkedet. Det er viktig at folk kommer ut i jobb, og at det oppleves rimelig og rettferdig blant dem som heltidsstuderer og tar utdanning, og som har finansiert det selv, og de som eventuelt får muligheten til å gjøre det ved at de har til livsopphold gjennom dagpenger. De to tingene må vi ha en rimelig avpassing mellom. Så er det viktig å si at nettopp de store problemstillingene knyttet til digitalisering og annet er det viktig at vi jobber med inn i bedriftene, og på noe av det vi har økt, er bedriftsinterne opplæringsmidler, og hvor vi jobber aktivt med at bedriftene skal få det, for de er nødt til å se på hvordan man utvikler nye forretningsmodeller, og nye kompetansebehov som er i bedriftene, og løfter de ansatte. Hvis ikke kommer den store teknologiendringen som ligger foran oss, til å bety at vi må skifte ut hvem som jobber i en del bedrifter, rett og slett fordi kompetansehullet blir for stort. Derfor er en del av de virkemidlene vi har inn fra arbeidsmarkedspolitikken, uten at folk er blitt arbeidsledige, også utrolig viktig.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Det er slik at jobbskapingen i Norge har ikke stoppet opp. Det skapes private arbeidsplasser hver dag i Norge, men vi har mistet mellom 30 000 og 40 000 arbeidsplasser i privat sektor knyttet til olje- og gassnæringen. Samtidig har sysselsettingen omtrent holdt seg oppe, og det betyr at det skapes jobber i privat sektor, men ikke så raskt at en klarer å fylle behovene som øker i befolkningen fordi det kommer flere ut i arbeidsmarkedet, ei heller nok for å fylle opp for de tapte arbeidsplassene. Det å skape nye arbeidsplasser er en krevende og langsiktig jobb, og det gjøres ikke av politikere, det gjøres av fremoverlente personer, det gjøres av mennesker som er villig til å investere i de arbeidsplassene, og det er derfor rammebetingelser knyttet til det å investere. Det å ha en god idé betyr kanskje at det tar fire–fem år fra man har startet den bedriften, til du virkelig ser at den gir mange nye arbeidsplasser fremover, men i den perioden er en nødt til å ha kapital til å investere, til å utvide. Det er veldig rart at alle disse som skaper bedrifter, sier at formuesskatten er en belastning. SV og Arbeiderpartiet sier at det ikke er det. Jeg tror mest på dem som har skoen på, og som vet hvor belastningene er.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
For det første har jeg lyst til å si at det er ikke noe nytt for meg er ulven er sprengkraftig i Norge. Jeg har vært politiker lenge, jeg har også forhandlet det forrige rovdyrforliket på vegne av Høyre her i Stortinget, og jeg vet at dette er krevende. Det er vanskelig, og ikke minst er det særlig krevende for dem som bor i området hvor vi i dag har en ulvesone, for det er der belastningen er absolutt størst. De tar en belastning på vegne av storsamfunnet for at vi skal bevare og opprettholde en ulvestamme også i Norge, i tråd med de forpliktelsene vi har med hensyn til Bern-konvensjonen. Jeg har stor forståelse for den belastningen og for at de opplevde dette vedtaket som veldig vanskelig. Utfordringen med vedtaket og i og for seg situasjonen vi er oppe i, er at dette er basert på hvordan man fortolker handlingsrommet innenfor det lovverket som er, og den konvensjonen vi har. Det betyr at det er en utfordring i dag mellom Stortingets bestandsmål, lovverkets utforming og tolkningen som ligger i norsk lov knyttet til disse spørsmålene. Da er det to veier å gå. Det ene er å dokumentere skadepotensialet bedre. Det er det regjeringen har startet med, når klima- og miljøministeren nå bl.a. har satt i gang arbeidet med å radiomerke, for da får man raskere informasjon og kunnskap om f.eks. det som informeres om fra områder hvor det er mye ulv, at noen av ulveflokkene oppfører seg annerledes enn tidligere, og at det er grunnlag for at andre deler av loven da gir adgang til at man skal kunne gå inn og ta ut mer ulv. Det andre er å se på hvordan vi kan få loven, konvensjonsfortolkningen og vedtaket i Stortinget til å henge bedre sammen. Det vi gjør nå, er å gå gjennom begge disse sporene for å kunne sikre oss at Stortingets vilje tydelige og klart uttalte vilje gjennom vedtaket i fjor vår kan la seg realisere.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Klima- og miljøministeren har annonsert at han ønsker å redegjøre for dette spørsmålet overfor Stortinget. Da kan man kanskje komme litt lenger i detaljene rundt det. Man kan godt diskutere spørsmålet om hvor mye bedre man burde vært informert på Stortinget. Noe av konfliktområdet har det vært svart på overfor Stortinget i flere spørsmål, men også i forbindelse med behandlingen av saken. Men jeg synes det er viktig at vi kommer tilbake igjen til de spørsmålene. Nå er ikke dette bare et spørsmål om regjeringens lovfortolkning. Det er faktisk Lovavdelingens fortolkning av hele det komplekset, hvor skadepotensialgrunnlaget både fra Landbruksdepartementet, fra Miljødirektoratet og fra Klima- og miljødepartementet har vært lagt frem for Lovavdelingen, og gjort en vurdering av. Det vi mener, er at på kort sikt er det raskeste å få bedre dokumentasjon. Det er mer ulv i dag enn det var historisk. Det betyr at det kan være rom for gjennom den dokumentasjonen å få til mer. I tillegg må vi ta det andre løpet, som dreier seg om å avstemme loven og fortolkningen av den, og Bern-konvensjonen, og da ser vi også på det som skjer i andre land, f.eks. i Sverige.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jo, det er riktig at en del av det som er forliket i Stortinget, er vanskelig å gjennomføre i områder som er ulvesone. Det er ikke vanskelig å gjennomføre i de områdene som er avmerket for beitedyr og annet, for der tar man ut, og man tar altså ut 15 ulv som et resultat av de vedtakene som er fattet. Men dette har å gjøre med at ulveforliket og loven ikke treffer hverandre helt, og det er litt av utfordringen knyttet til dette. Og selv om vi har vært eksponenter her – jeg jobbet hardt for å få til lokal forvaltning da vi hadde det brede rovdyrforliket i 2011–2012 – så er det slik at ankeadgangen ligger i loven. Da må også departementet ta stilling til ankene, og da må det gjøre det opp mot den loven som eksisterer. Det er nå engang sånn at siden Norge ble samlet, og etter hundre år med vikingaktiviteter, ble det lagt til grunn i Norge at «med lov skal landet bygges».
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg tror at Stortinget må behandle redegjørelsen når redegjørelsen kommer. Vårt utgangspunkt er at regjeringen har ønsket en lojal oppfølging av det som har vært Stortingets vilje, men det har vært påpekt at det har vært konflikt mellom bestandsmål og fakta om hva det er lovmessig grunnlag for å ta ut av ulv. I lovverket står det generelt om det å ta ut rovdyr, det står i stortingsmeldingen, og det står også i noen svar som er gitt til stortingsrepresentanter som har stilt spørsmål i løpet av denne tiden. Men også vi som regjering hadde som utgangspunkt og trodde det var mulig å gjennomføre dette innenfor lovverket. Det er derfor vi ber om juridisk råd når vi i klagebehandlingsprosessen får opp motforestillingene, at dette ikke vil bli oppfylt. Det er da vi får et veldig tydelig råd som sier at rammen for å gjennomføre dette juridisk sett ikke er til stede.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
For det første var det i behandlingen i Stortinget opplyst om at det kunne være en utfordring knyttet til det. Men regjeringens utgangspunkt har hele tiden vært at vi skal gjennomføre ulveforliket slik det er vedtatt i Stortinget. Men det er også vedtatt i Stortinget at vi skal følge Bern-konvensjonen, og det er altså fortolkningen av Bern-konvensjonen som er lagt til grunn for loven i Norge. Da må vi forholde oss til nettopp dette. Så er spørsmålet hvordan vi går veien videre. Regjeringen jobber med for å få til en måte der det som er vårt brede forlik, kan realiseres gjennom at lovverket og fortolkningene er riktig. Jeg er faktisk helt enig med representanten Arnstad i at det må oppleves provoserende når områder som ikke har utegående beitedyr på grunn av ulven, faktisk blir et argument for at skadepotensialet blir mindre. Det betyr at belastningen i ulvesonen er blitt større enn noen av oss forutsatte både den gangen vi etablerte ulvesoner, og den gangen vi behandlet forliket.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Vi mener at det som flertallet på Stortinget vedtok, gir en livskraftig ulvestamme og oppfyller våre internasjonale konvensjoner for å ivareta ulven. Stortingets vedtak vil være styrende for hvordan vi forsøker å finne løsningene våre fremover på dette området, men vi må altså sørge for at vi klarer å tilpasse det. Det gjelder bl.a. arbeidet vi gjør med dokumentasjon om skadepotensialet. Det er mulig vurderingene rett og slett for mye er basert på historiske fakta, fordi man nettopp nå bare har dette året og fjoråret med et antall ulv som er større enn det som er bestandsmålene. Det at vi setter i gang radiomerking, er f.eks. for å se om aktiviteten er større og muligheten til å ta ut kan gå raskere enn hvis en venter på at alt skjer, og at en så i ettertid kan se konsekvensene av det – også fordi vi tror det vil bidra til at en kan lette på noe av det konfliktforholdet som er der.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg har ingen planer om å sette verken naturmangfoldloven eller Bern-konvensjonen til side, men det er klart at vi må se på det faktum at Bern-konvensjonen fortolkes litt ulikt og har hatt ulikt lovgrunnlag i andre land. Hoveddelen av Bern-konvensjonens medlemsland har innenfor den reguleringen som er i EU, habitatdirektivet, litt andre formuleringer enn det som i dag ligger i norsk lovverk, som gir adgang, og også med den rettsavgjørelsen som er gjort i svensk høyesterett knyttet til å ta ut ulv også i Sverige ved lisensjakt. Så det er viktig å se at tolkningsrommet kan være større. Men slik som det er formulert i dag, finner ikke vi det rommet. Det er alltid slik at regjeringen skal følge Stortingets vedtak, men vi skal også følge loven. Og av og til når dette krasjer, er det viktig at vi rett og slett tar den tiden det tar for å få dette til å passe sammen, slik at vi kan få gjennomført det som er Stortingets vilje. Og det er en jobb vi må gjøre de neste månedene.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg tror aldri jeg har brukt mye tid på å argumentere for sauen og ikke for mennesker i denne debatten. Jeg er tvert imot veldig opptatt av at jeg forstår dem som tar den merbelastningen som er i ulvesonen. Dette er en sideeffekt av at vi har laget et system med ulvesone – som har gjort det mye lettere. Jeg husker den tiden da det ikke var ulvesone. Jeg husker den tiden da det var ulv mange steder i landet, hvor dette var en konflikt som var større mange steder. Nå er det begrenset, og belastningen tas av en gruppe. Jeg har alltid vært opptatt av at det er utfordringen. Men det er sånn at jeg, tidligere altså, tilhørte den delen av Stortinget som har vært litt tilbakeholden med å gjøre alt om til jus – og har ment at politikken skal ha et større rom etter hvert som man har rullet inn nye konvensjoner, nye lover, nye reguleringer – for nettopp da flytter vi makten fra dem som er folkevalgte, over i andre organer. Vi har også saker til behandling i Stortinget nå om nettopp de prinsippene. «All makt i denne sal» er blitt utvannet når man flytter mer og mer makt over til lovverket og rettssalene i Norge. Det går også mot et annet viktig prinsipielt dilemma, at det ikke alltid er sånn at makten rår. Lover er der for også å ivareta noen av begrensningene overfor mindretall i den sammenhengen. I ideologisk sammenheng håper jeg at den erfaringen man nå har, betyr at man flytter litt mindre makt over til rettssalene og litt mer makt tilbake igjen til de politiske beslutningene. Når det gjelder ulv, er min intensjon at vi skal kunne gjennomføre Stortingets vedtak, men vi må sørge for at det som er et vedtak i Stortinget, ikke er i strid med de andre forpliktelsene vi har, som Stortinget har sluttet seg til – og faktisk også overført noe av myndigheten til rettsvesenet i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Statsministeren har alltid ansvaret for å sørge for at vi følger norsk lov og Stortingets vedtak, og å gjøre oppmerksom på det når de to tingene ikke henger helt sammen. Det er min plikt å opplyse Stortinget om det. Derfor har vi sagt at klima- og miljøministeren kommer til Stortinget med en grunnleggende og god redegjørelse, også om veien videre, for å ivareta disse spørsmålene. Hele utgangspunktet er at regjeringen trodde vi skulle få muligheten til dette. Men da de første varselsignalene kom om at dette ville kunne være en konflikt, satte klimaministeren i gang arbeidet med å gjøre noe som ikke har vært gjort før. Han sendte ikke bare Miljødirektoratets og Klima- og miljødepartementets vurdering av skadepotensialet og faglige vurdering til Lovavdelingen, han ba også Landbruks- og matdepartementet om å levere sin vurdering, sånn at det var et bredere grunnlag for å få den lovfortolkningen som vi har fått, til grunn for det vedtaket.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg har ikke ambisjoner om at det skal gå to–tre vintre før vi klarer å få gjort mer knyttet til det. Jeg forstår at de forslagene som vi har for nettopp å oppfylle lovens krav, møter motstand fra Senterpartiet. Men jeg håper at man ser at dokumentasjon er viktig for at vi skal kunne møte den usikkerheten som er i ulvesonen, også blant dem som nå mener at det vedtaket som ble fattet, ikke var rett. Problemstillingen om lovformuleringene står omtalt i stortingsmeldingen. Det er også svar på spørsmål fra Senterpartiets leder og fra andre stortingsrepresentanter om dette i løpet av høsten. Men vi har hele tiden trodd at det ville være mulig å foreta mer forvaltning og ta ut flere dyr enn det som vi til slutt har endt opp med. Det synes vi også er en utfordring. Derfor kommer det til å være en veldig lav terskel for å ta ut skadedyr. Den skal senkes ytterligere. Vi har i denne regjeringens periode senket terskelen også for å ta ut bjørn. Noen ganger har vi blitt kritisert for at vi har tatt ut bjørn for raskt, nettopp når de har hatt skadepotensial.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Vi leter etter muligheter til å gjennomføre dette, og det er ingen tvil om at konvensjonen ligger fast. Det er viktig å si at når det gjelder det som var vedtaket i Stortinget eller merknadene om bestandsmålene, sa også de fire partiene som står bak bestandsmålene, at forvaltningen av ulv skal skje innenfor rammen av internasjonale forpliktelser etter Bern-konvensjonen og naturmangfoldloven. Det er der vi ser at de ulike delene av vedtaket i Stortinget ikke helt klarer å finne vei sammen. Jeg mener at vi også må være åpne for at vår tolkning av Bern-konvensjonen er strammere på noen områder enn det den er i andre land. Hvis hoveddelen av landene i Europa som har tiltrådt Bern-konvensjonen, har litt andre formuleringer knyttet til dette, noe som kunne gitt et litt annet vedtak knyttet til disse spørsmålene, og at det ikke bare er skadepotensialet på sau som er avgjørende, bør vi også ha en åpen diskusjon om det.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg tror vi får ulike synspunkter fra ulike jurister. Mye av det Smith sier, er riktig og tilsvarer også det som er våre vurderinger. Det er ikke på alle punkt helt korrekt med hensyn til hvordan loven er å forstå, og det er ganske mange andre eksperter som sier akkurat det motsatte. Jeg er ikke så opptatt av hvilke juridiske eksperter som sier hva. Jeg er opptatt av å si at som politikere må vi finne løsninger når juridiske eksperter sier ulike ting, og folkeviljen og Stortinget mener noe annet. Da er veien å gå å finne løsningene innenfor det som er forliket, og jeg har lyst til å understreke at jeg håper Arbeiderpartiet fortsatt står på hele forliket, nemlig også det jeg siterte – at forvaltningen skal skje innenfor Bern-konvensjonen og innenfor naturmangfoldloven. Det er lett nå å ri på de store følelsene og den vanskeligheten som er, men vi må altså som storting holde oss innenfor våre egne felles vedtak, og dette er et bredt forlik og et fundament som i hvert fall regjeringen må følge.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Ja, vi jobber for å få gjennomført det vedtaket, men det er viktig å understreke at svensk lov er annerledes enn norsk lov, den inneholder andre lovparagrafer og lovformuleringer.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Nettopp, men konvensjonen er den samme, og det er derfor vi må få forholdet mellom loven, konvensjonen og det vedtaket Stortinget har fattet, til å henge sammen. Det er blant de tingene regjeringen nå jobber med.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg mener at den rapporten vi fikk i går, er et varsko om nye utfordringer. Det er mange tradisjonelle, gamle utfordringer som det må jobbes langsiktig med, som dreier seg om utdanning, utdanningsvalg, et veldig kjønnsdelt arbeidsmarked og mange slike lange strukturelle virkninger. Men det er også viktig å se at det er helt nye utfordringer, og – for å være helt ærlig – at hat mot kvinner har fått en helt ny arena gjennom sosiale medier. Heldigvis er det de færreste som driver med det, men de som driver med det, driver ofte veldig aktivt og mot veldig mange personer. Derfor har det vært viktig at vi har hatt en strategi mot hatspredning som en viktig innsats fra denne regjeringen. Vi har laget en egen strategi knyttet til dette, og vi jobber med både det langsiktige arbeidet – som dreier seg om skole, barn, lære å skjønne at det på den andre siden sitter et menneske av kjøtt og blod som må møtes med samme respekt som man ville møtt det med hvis man hadde stått ansikt til ansikt – og over til det å drive politietterforskning og annet. Det er i Oslo politikammer etablert en egen innsatsgruppe knyttet til det som skjer på digitale medier, men det er ingen tvil om at vi trenger både bredere kompetansemiljø og større forståelse i politiet, og det er en del av oppfølgingspunktene som ligger i regjeringens strategi mot hatefulle ytringer. Og så er det viktig at vi også mobiliserer hele sivilsamfunnet til å si stopp, det er nok – vi aksepterer det ikke.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg mener at vi skal øke arbeidet for likestilling på mange områder – kampen mot det kjønnsdelte arbeidsmarkedet, det å få flere kvinner i lederstillinger. Vi har f.eks. økt betydelig antallet kvinnelige ledere i selskaper der staten har innflytelse. Når det gjelder å bli utnevnt i styrelederrollen, er det en betydelig forbedring under denne regjeringen. Vi gjør mye på toppen, men hvis jeg skal være helt ærlig, mener jeg at den største utfordringen vi har når det gjelder likestilling i Norge, er alle de som ikke får ta del i det vi andre mener er helt selvsagte. Det dreier seg om grupper som kommer til Norge, kvinner i innvandrermiljøer. Det å sørge for at alle får tilgang til de valgene vi selv gjør – mulighet til å velge sin egen ektefelle, sin egen yrkesaktivitet, muligheten til å stå imot det sosiale presset de er i – og den dialogen som er rundt det å styrke disse kvinnene, tror jeg er den største utfordringen vi har når det gjelder likestillingen i vårt samfunn. Det er en stor gruppe av kvinner i vårt samfunn som ikke får ta del i selvfølgelige rettigheter.
Erna Solberg (Høyre), 2017-01-11:
Jeg tror at årsaken til at vi har færre kvinnelige gründere, ikke først og fremst ligger i det som representanten Rotevatn tar opp nå. Jeg tror det ligger i det kjønnsdelte arbeidsmarkedet, og at på mange områder hvor det ville vært naturlig å «gründe» for kvinner, på grunn av deres arbeidsbakgrunn og andre ting, er markedet veldig annerledes. Det gjelder f.eks. innenfor helse- og omsorgssektoren, hvor det er en kjent sak at spørsmålet om man skal bruke private tilbydere eller ikke, er veldig politisert. Det opplever jeg som noe av det som gjør at det er vanskeligere for mange kvinner, fordi en så stor del av yrkesbakgrunnen deres er knyttet til det. Det er en strukturell utfordring hvis man vil ha flere gründere i vårt samfunn, med vårt kjønnsdelte arbeidsmarked. Jeg er ikke i tvil om at trygghetssøkingen er en viktig del, og vi må se på de ordningene. Jeg synes innspillet om pensjonssparing er viktig. Vi jobber med spørsmål om å øke adgangen til privat pensjonssparing og håper å kunne komme med forslag om det. Men som sagt tror jeg også at holdningen vår til private innenfor de store kvinnesektorene er noe av det som gjør det vanskelig.