Olemic Thommessen (Høyre), 2004-02-26:
Representanten Nistad inviterer til en bredt anlagt debatt om skatter og avgifter som jeg er sikker på at finansministeren vil kunne svare godt på. Men jeg vil jo også minne om at det har vært mange forutsetninger hvor Fremskrittspartiet kunne ha bidratt til nettopp lavere skatter, f.eks. eiendomsskatt i kommunene eller formuesskatten, som vi sikkert skal komme tilbake til. I alle fall er det ett perspektiv som jeg har lyst til å trekke frem i denne debatten. Det er å understreke at vi faktisk står overfor private aktører. De vi snakker om, er veldig ofte bønder, men det er også andre. Det er mennesker som viser et ganske stort forvalteransvar. Jeg er faktisk veldig uenig med representanten Nistad når han sier at hvis man reiser oppover Gudbrandsdalen, så henger og detter det overalt. Det gjør ikke det. Det er faktisk ganske fint på gardene. Dra opp i Heidal, så vil man kunne reise fra tun til tun hvor det er nedlagt enorm innsats fra dem som eier og driver! De har brukt av sine midler. Den som har en slik gard, blir ganske hendt. Man har lært seg å sette i en spiker, og man har lært seg å legge et torvtak, selv om det er etter spesielle retningslinjer som Riksantikvaren måtte gi – og det gjør han. De ordningene vi snakker om, er ordninger som nettopp må treffe på hjemmebanen hos dem som eier og driver slike garder. De må føle at de pengene de får, settes inn der hvor det virkelig er nødvendig. De må vite hver gang de får tilskudd, at det ikke nytter med noen småkroner, man må kunne prioritere slik at man virkelig får gjort de løftene man ofte står overfor. Ofte er det slik når det er snakk om å skifte vinduer på en hel gard og det skal være skeive vinkler – vi vet at det koster skjorta – at det er om å gjøre å få et beløp som gjør at man faktisk greier å gjøre det, og ikke at det bare blir et lite tilskudd som kommer fra et eller annet mer tilfeldig sted. Da er det viktig med målrettethet, og det er viktig med fleksibilitet. Det regnestykket som representanten Enger gjorde, er helt riktig. Hvis man skulle dekke dette fullt ut, ville det koste sinnssykt mye penger. Selv om vi greier å løfte bevilgningene til disse formålene betydelig, vil vi aldri komme i land i forhold til den type behov vi står overfor, hvis vi bare baserer oss på offentlig innsats. Vi er helt prisgitt at den forvalterrollen som folk har rundt om, fortsatt er der, og at vi fortsatt driver vedlikehold, altså at vi bygger opp under den ånden som skal til for å ivareta våre kulturminner. Vi må skape et klima som gjør dette mulig. Det betyr at i dette bildet må det være mulig for Riksantikvaren og for andre, kanskje særlig på fylkesplan, å drive et målrettet arbeid, å være i kommunikasjon med de aktørene vi snakker om, og å kunne sette inn midler der man ser at det trengs. Det andre dreier seg om at vi også er nødt til å trekke inn private aktører og en privat tenkning rundt drift, og det handler om fleksibilitet. Jeg vil særlig peke på det arbeidet som Norsk Kulturarv gjør, som nettopp handler om å tilrettelegge bruk og få de eiendommene vi snakker om, inn i en økonomisk utnyttelse som gjør det mulig å drive og gjøre fredning til en fordel i stedet for å være en ulempe. Heidal er som helhet et fantastisk sted å besøke. Det er et fantastisk sted for alle typer turisme. Da er det viktig å bygge opp under det. Der gjør Norsk Kulturarv en stor jobb, Fortidsminneforeningen likeså. La oss ta et krafttak for kulturminnevernet. Men la oss også ta innover oss at selv om vi øker de offentlige bevilgningene, er vi altså avhengig av å gjøre det på en måte som involverer private midler, som gjør kulturminnevern til en fordel i stedet for å være til ugunst, og som ivaretar den forvalterånd som er en viktig del av store deler av Bygde-Norge. Da kan vi kanskje greie det, selv om vi også i årene som kommer, vil få mye større volumer å ivareta enn det vi hittil har kjent.