trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
La meg først peke på noen av de områdene som gjør at det kan oppstå situasjoner – det er jo spesielt kampen om ressurser, hvor energi er en veldig strategisk ressurs. Mye av den energien som utvinnes utenfor norskekysten, også i nord, er andre deler av Europa, spesielt, helt avhengig av. Når det gjelder hvordan vi skal innrette Forsvaret vårt, er det slik at vi fra Regjeringens side har satt nordområdene sterkt i fokus. Det har vi også gjort i Forsvaret. Derfor ønsker vi en sterk tilstedeværelse i nord, både av Hæren, av Luftforsvaret og, når det gjelder seiling, av Sjøforsvaret. Med alle de kapasitetene vi har til sammen, og som spiller sammen i det nye Forsvaret, mener vi at vi også tar høyde for en tilstrekkelig og god overvåking i nordområdene.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
Å tale ved militær tilstedeværelse betyr at vi skal være til stede, at vi skal hevde vår suverenitet, og at vi skal vise at vi bryr oss om våre nærområder enten det er til lands eller til vanns. Når det gjelder det spesifikke spørsmålet om man skal ta ut en klasse av fartøyer, er representanten Petersen vel kjent med det arbeidet som foregår med neste langtidsplan – der vi ennå ikke er kommet halvveis – og også når det gjelder hvilken struktur det skal være på alle våre militære kapasiteter og hvordan strukturen totalt sett skal være inn i neste langtidsperiode. Denne saken vil bli lagt frem for Stortinget før påske, etter det tidsmønster som også representanten Petersen er kjent med.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
Jeg ønsker ikke å bidra til noe nytt kald krig-scenario, for vi er ikke der. Men jeg er helt enig med representanten Width i at det er viktig at vi viser vår tilstedeværelse i nord. Det er viktig at vi viser at vi bryr oss, at dette er vårt område, og at vi vil hevde vår suverenitet over de store områdene der. Når det gjelder hvordan vi gjør dette, er det jo nettopp ved å seile, ved å arrangere store øvelser i nord, som f.eks. Hæren gjør med alliert trening osv., og ved å ha kampfly og overvåkingsfly, radarkjede, u-båter – alt dette til sammen er jo det som skal til for å gi oss det eksakte situasjonsbildet til enhver tid. Dette er et situasjonsbilde som vi følger fra time til time og fra dag til dag. Det er det aller viktigste vi kan gjøre for å skaffe oss en forståelse av den situasjonen som vi til enhver tid står i.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
Når Norge deltar i internasjonale operasjoner, f.eks. i Afghanistan, er vi der som ett av NATO-medlemmene som har sagt ja til FN – vi påtar oss det oppdraget i Afghanistan. For å forberede våre soldater til et oppdrag i Afghanistan, må man trene. Den treningen skjer ofte i Nord-Norge – i Troms, for å være veldig spesifikk. Det er på en måte det reelle bildet av det hele. Det er slett ikke slik at vi skal delta i internasjonale operasjoner fordi hæren vår får trening, men når man øver og trener hjemme og for så vidt praktiserer i internasjonale operasjoner, er det en dynamikk her; ting er avhengige av hverandre. Når vi deltar i internasjonale operasjoner, er det ikke minst i solidaritet med de menneskene vi er satt til å både beskytte og hjelpe.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
Jeg skal begynne med det som er det viktige i denne saken, og det er sikkerheten til våre soldater. Siden jeg tiltrådte som forsvarsminister, har jeg vært særdeles opptatt av sikkerheten til soldatene våre, både hjemme og ute. Jeg har vært opptatt av at de skulle ha det rette utstyret, den rette treningen, den rette forberedelsen, og at de skulle være i stand til å gjennomføre det oppdraget de har. Det betyr bl.a. at man må ha leger – for det er det representanten henspiller på. Det som har vært en utfordring for Forsvaret gjennom flere år, har faktisk vært å skaffe et tilstrekkelig antall leger, særlig spesialister. Så dette har vi fokusert mye på siden jeg tiltrådte. Det har vært en utfordring. Jeg er veldig glad for at når det gjelder spesialisttjenesten – spesielt til Meymaneh, som er det sårbare punktet – er den nå på plass. Vi har med forutsigbarhet både kirurg og anestesilege frem til 1. april, og vi jobber intenst og aktivt hver eneste dag for å ha en mer forutsigbar ordning etter det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
Det er ikke så lett å referere det man eventuelt ikke husker, som det blir spurt om her. Jeg tror ikke min hukommelse er særlig mye dårligere enn andres. Når det gjelder legesituasjonen og sikkerhetssituasjonen i Afghanistan, er det noe jeg i veldig høy grad fokuserer på. Men jeg er sikker på at hvis representanten Width ble spurt om en spesiell sak han ble orientert om for et og et halvt år siden, er det ikke sikkert at engang representanten Width hadde klart å huske det. Så, for å være helt presis, og for å la det være helt klart: Fra første dag jeg tiltrådte som statsråd, har jeg vært opptatt av sikkerhet. Jeg har vært opptatt av leger. Det har vært en kjempeutfordring å få det til. Derfor er jeg, helt sikkert i likhet med representanten Width, veldig glad for at vi nå har en forutsigbar legesituasjon fremover, slik at dette kan være med og bedre sikkerheten for soldatene våre.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
Jeg deler representanten Dørums vurdering av at sikkerheten til soldatene våre er svært viktig. Derfor er jeg også veldig glad for at det ble et vedtak i Stortinget om å kjøpe nye transportfly. Det ser vi er særdeles viktig. Den store utfordringen er jo at det første flyet ikke blir levert før i slutten av 2008, men det følger i hvert fall den planen som også ble gjort kjent da disse flyene ble kjøpt inn. Så dette er en investering som er gjort, ikke minst i transportsikkerhet, i Afghanistan. Når det gjelder helikopter, er det noe som Regjeringen har vurdert og også fått tilslutning til under konsultasjon i DUUK, at det er et viktig tiltak for å kunne ha bedre medisinsk evakueringskapasitet. Vi skal ha opptil tre helikoptre i Afghanistan. Vi bygger fasiliteter til disse i Afghanistan. Vi gjør alt dette for å bedre sikkerheten.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
I ISAF-operasjonen i Afghanistan har vi ca. 77 pansrede kjøretøy. Vi har også en rekke upansrede kjøretøy, og avhengig av hvilket oppdrag som skal utføres, vurderer man om man skal velge et pansret eller et upansret kjøretøy. Jeg har bare lyst til å si at det ikke er slik at bare kjøretøy er pansret, så er de pr. definisjon sikre. De kan være sikrere i noen tilfeller, men det er slett ikke noe entydig svar på det. Når det gjelder utskifting, har vi et prosjekt på gang, men som dessverre tar tid, ved å kjøpe Iveco-kjøretøy som vi har 25 av fra før. Det tar tid, for dette er ikke hyllevare. Vi vurderer igjen en hurtiganskaffelse for å skaffe oss flere kjøretøy, for det er helt klart at kjøretøyene i Afghanistan blir veldig fort utrangert, slik at vi må ha en stor kjøretøypark. Dette har vi til løpende vurdering, og vi vil se om vi kan komme oss inn i andre lands produksjonslinjer.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
La meg først begynne med å gi min tilslutning til det representanten Dørum sa om det å ha venner. Det er viktig for Norge både at vi kan samarbeide i EU, at vi kan samarbeide i NATO, at vi kan samarbeide i Norden, og at vi også gjennom vårt samarbeid og gjennom vår dialog med dem vi samarbeider med, kan få dem til å se mot nord – få dem til å se at dette er et strategisk område som er viktig langt utenfor Norges grenser. Så jeg støtter veldig de synspunktene som kom frem. Jeg merker meg også Stortingets brede støtte til Regjeringens politikk i en så viktig sak. Det er også riktig at dette er en sak som vi har overtatt fra det forrige Stortinget og den forrige regjeringen. I så måte følger vi opp det vi har gått inn i. Representanten Width stiller spørsmål om mandat – men det er sånt som må avgjøres av operasjonen – og også om det er dedikert personell. Personellet som er avsatt i forbindelse med den nordiske innsatsstyrken, har trent og øvet over lang tid, og det er dedikert personell. Det er ikke et fiktivt personell som står på en liste, men folk som vet at de står i beredskap. Og det er i stor grad sanitetspersonell. Representanten Sahl spurte om dette også var personell som eventuelt kunne vært brukt i Afghanistan. Ja, de kunne vært brukt i Afghanistan, men her har det vært tatt en beslutning av Stortinget tidligere om at man skulle delta i nordiske innsatsstyrker, og også om hvilke typer personell man skulle delta med. Da var sanitetspersonell en betydelig del av den innsatsstyrken. Havnekommando er én del, transportkontroll en annen, og så er det stabspersonell, som jeg sa. Det ble også stilt spørsmål om hvor sannsynlig det er at vi kan komme inn og delta i Tsjad. Det kan være sannsynlig, det kan være mer sannsynlig enn tidligere, men det er veldig vanskelig å spå om det, og jeg ønsker derfor å komme tilbake til dette. Når det gjelder det som representanten Jacobsen tok opp, har jo EU den samme evnen som FN til å kunne forestå integrerte operasjoner, fordi man har ressurser på mange felt og derfor kan bidra utover det militære. Innsatsstyrkekonseptet baserer seg på hurtig og fleksibel innsetting for å håndtere internasjonale kriser, som jeg også sa i redegjørelsen. Derfor er konseptet avhengig av at en eventuell beslutning om innsettelse vil kunne foretas raskt. Sånn som jeg oppfatter det, er det en sterk ambisjon om at denne innsatsstyrken skal kunne tas i bruk dersom det er behov for det. I så fall så vil jeg komme tilbake til Stortinget i den sammenheng. Det er viktig å avslutte med at det er en nasjonal beslutningsprosess som vil ligge til grunn for en eventuell innsetting av norske styrker i en EU-ledet operasjon. Regjeringen vil derfor selvfølgelig følge den etablerte praksisen for beslutninger om bidrag i internasjonale operasjoner og konsultere Stortinget videre på vanlig måte.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-11-28:
Mitt spørsmål går til statsråd Bjarne Håkon Hanssen. I det siste har Aftenposten hatt en rekke artikler som har tatt opp spørsmål knyttet til våre papirløse innvandrere. Det er mellom 5 000 og 10 000 mennesker som lever i Norge uten oppholdstillatelse og uten rettigheter til helsetjenester og rettsvern. Mange av disse har vært her i mange år. De lever i skjul i frykt for å bli oppdaget. Aftenposten har fortalt om mennesker som arbeider under slavelignende forhold. Kristelig Folkeparti ønsker at disse menneskene skal få en verdig behandling. Det handler om en ny underklasse med rettsløse mennesker i vårt samfunn. Våre papirløse innvandrere kan ha fått avslag på sin asylsøknad for mange år siden, de kan være såkalte ureturnerbare fordi situasjonen i hjemlandet er uholdbar, og de kan være kommet hit som ofre for menneskehandel. Det er en sammensatt gruppe, og vi har ingen oversikt. Felles for dem er at de har en vanskelig livssituasjon. Kristelig Folkeparti vil ikke gi et amnesti der en automatisk får rett til opphold. Noen kan ha feil motiver for å være i landet, og vi ønsker ikke at de som begår kriminelle handlinger, skal få bli. Men Kristelig Folkeparti vil behandle disse menneskene individuelt og gi dem en ny vurdering, der vi har senket terskelen for opphold på humanitært grunnlag. Det må være mulig å legge vekt på botid i landet, språkkunnskaper og arbeidsinnsats. I gårsdagens Aftenposten svarer statsråden at han har følgende løsning: «Send dem ut!» Dette blir etter min vurdering altfor enkelt og helt umulig å gjennomføre. Mitt spørsmål til statsråden blir: Hvorfor vil han at alle skal sendes ut uten hensyn til hvem de er, hvor lenge de har vært her, hvor mye de har bidratt til det norske samfunn eller hvor vanskelig det har vært for dem å reise hjem? Altså: Hvorfor vil han ikke gi dem en reell sjanse?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-11-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Men det er åpenbart, som han sier, at noen av dem som er her, kan ha gode grunner til det. Vi er enige om at de som er ureturnerbare – altså de som på grunn av forhold i hjemlandet faktisk ikke kan sendes hjem – må få lov til å bli. Det er situasjonen for enkelte; de har blitt her år etter år fordi situasjonen i hjemlandet har vært uholdbar. Er ikke det en rimelig grunn for å skille ut disse som det har oppstått en situasjon for i den perioden de har vært her etter avslag, og gi dem en ny vurdering? Hvis statsråden er så opptatt av at vi skal ha tydelige regler – hvorfor i alle dager foreslår han i forslag til ny utlendingslov at det skal bli forbudt å hjelpe dem som er her i landet ulovlig? Hvorfor vil han ramme f.eks. Frelsesarmeen, som hjelper dem som er her ulovlig?
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-11-28:
Jeg skal prøve å framkalle noen menneskelige trekk ved statsrådens svar i dag. Det er tydelig at han aldri har vært i mørke kjellerlokaler og snakket med familier som sitter der. Det er klart at statsråden har rett i at det er veldig mange som har helt klare saker, som er her fordi de ikke har lov, og som bare skal sendes ut. Men jeg håper at statsråden kan åpne for en ting, og det er at veldig mange som er her, kanskje har hatt så grusomme opplevelser at de faktisk ikke har klart å fortelle dem. Nå er norsk krigshistorie ganske langt unna de fleste av oss, men vi har alle historier, sjøl fra nærmeste familie, som vi ikke orker å fortelle fordi det er så forferdelig. Er statsråden åpen for at det faktisk er noen som ikke har orket å fortelle alt, og som kanskje ikke har lagt alle kortene på bordet, men som mener at alternativet er så forferdelig at man heller velger å være her ulovlig? Kanskje de bør få en ny sjanse, hvis de vil legge fram hele historien sin?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-11-28:
Mitt spørsmål går til forsvarsministeren. En av de viktige anledningene hvor det blir fremmet synspunkter på norsk forsvarspolitikk, er forsvarssjefens foredrag i Oslo Militære Samfund, rett bak oss. Han holdt et slik foredrag mandag. I dette foredraget kommenterer han den sikkerhetspolitiske situasjonen rundt oss, selvfølgelig i Afghanistan, men også i vårt eget nærområde. Her har forsvarssjefen følgende konklusjon: «Den viktige og interessante konklusjon fra et militært ståsted er derfor at det i vår tid og i våre nærområder ikke kan ses bort fra begrensede militære operasjoner til støtte for politiske krav, eller anvendelse av militærmakt som del av en bredere politisk krisehåndtering.» Slik jeg har fulgt disse foredragene, har ikke forsvarssjefen uttalt seg på denne måten og med en slik tydelighet før. Jeg antar at han har et grunnlag for å gjøre det. Jeg erindrer at vi for ca. ett år siden fikk en rapport fra Forsvarets forskningsinstitutt – det er selvfølgelig et uavhengig institutt – hvor to forskere la fram en vurdering av nordområdene. De sa at nå sier vi noe som ikke er helt politisk korrekt, men gitt visse forutsetninger i vårt naboland – den russiske føderasjon – kan man ikke utelukke scenarioer som handler om en mulig begrenset maktbruk mot oss, om ikke annet for å fremme politiske hensyn. Jeg tok med denne rapporten på vegne av den norske delegasjonen til Vestunionens parlamentarikerforsamling, hvor den ble tatt med i en veldig bred gjennomgang av nordområdene. Når forsvarssjefen taler på denne måten og taler så sterkt, klart og tydelig, blir mitt spørsmål til forsvarsministeren: Hva er hennes vurdering av den situasjonen som forsvarssjefen her trekker opp?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-11-28:
Jeg er helt klar over at forsvarssjefen ikke snakker om den kalde krigen. Tvert imot snakker man om noe i vår tid, i nordområdene, på basis av enormt store naturrikdommer, store utfordringer og økonomiske interesser. Det er i den sammenhengen man bruker ordene «ikke kan ses bort fra begrensede militære operasjoner». Jeg oppfatter forsvarsministerens svar her i dag som en bekreftelse på at dette er en vurdering som under gitte omstendigheter er felles mellom forsvarssjefen og forsvarsministeren. Det synes jeg det er viktig å konstatere, for hvis ikke hadde jeg vært dypt bekymret. Så mitt spørsmål blir: Når vi har en slik situasjon at man ikke kan utelukke at man i gitte situasjoner kan bli utsatt for det forsvarssjefen kaller «begrensede militære operasjoner til støtte for politiske krav, eller anvendelse av militærmakt som del av en bredere politisk krisehåndtering», hvilke konsekvenser ser da forsvarsministeren for seg at man skal kunne ta høyde for og planlegge for, for å møte en slik situasjon?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-11-28:
Jeg holder meg til den tradisjon at det Stortinget vet, det vet Stortinget. Og vet ikke Stortinget noe, har man spilleregler for det. Mitt spørsmål til statsråden tar utgangspunkt i det jeg oppfatter var anliggendet også til representanten Width, nemlig sikkerheten i Afghanistan. Så spørsmålet mitt går ikke på legesituasjonen, den har vært behandlet før, og heller ikke på fortiden, den kommer i kontroll- og konstitusjonskomiteen, men på det rent materielle. Norge har oppgradert gamle transportfly, som har beskyttelse som sikrer dem ved operativ bruk. Vi vet at Norge skal bruke helikoptre, og vi vet at noen av helikoptrene våre er vel brukt. Så mitt spørsmål til statsråden er: Gjør nå Regjeringen seg tanker om hvorvidt man skal investere eller satse mer på å sikre den rent materielle sikkerheten for soldatene våre operativt i felt i Afghanistan? Jeg spør på den måten, for det er ikke lenge siden vi hadde et hastekjøp i denne salen av nye transportfly, fordi man anså det som viktig. Og jeg anser sikkerhet i Afghanistan for soldatene som særdeles viktig.
Jan Petersen (Høyre), 2007-11-28:
Russland velger altså å tale ved bl.a. bruk av militær tilstedeværelse, og det er et språk som jeg forstår at Regjeringen mener at også vi bør tale – derfor satsingen på nordområdene. Men problemet er jo at vi nå ser stadig nedadgående budsjetter, og vi ser at forsvarssjefen i sin studie jo faktisk foreslår å fase ut en hel klasse av fartøyer. Da er mine spørsmål til statsråden: Mener hun virkelig at det på sikt er mulig å opprettholde en nordområdesatsing med stadig nedadgående budsjetter? Og er det ikke slik at det langtidsprogrammet vi nå skal begynne behandlingen av, må føre til at budsjettpilene igjen peker oppover?
Jan Petersen (Høyre), 2007-11-28:
Også jeg vil gjerne takke for den redegjørelsen som er gitt. Deltakelsen i den nordiske innsatsstyrken var jo et av de initiativene som regjeringen Bondevik tok og fikk gjennom i Stortinget med en ganske bred tilslutning. Jeg synes det er positivt at statsråden omtaler dette bidraget på en så positiv måte som hun gjorde, ikke minst synes jeg det er interessant at hun la slik vekt på vår deltakelse i den europeiske sammenheng. Det gleder mitt hjerte mye, og tatt i betraktning at hun taler på vegne av alle tre partier i Regjeringen, blir jeg jo enda gladere når jeg hører det. Det var jo for så vidt også blant de nåværende regjeringspartier at tvilen i denne saken var til stede, men det at statsråden taler på vegne av alle tre partiene, tyder på at vi nå har bred enighet bak vår deltakelse på det europeiske plan når det gjelder dette spørsmålet. Ellers oppfattet jeg det slik at statsråden mer informerte enn at hun bad om synspunkter på nye realiteter. Vi har vært gjennom mange av disse tingene tidligere, men jeg tror det er viktig at det er så mye åpenhet som mulig om den typen spørsmål. Derfor synes jeg det er verdifullt at redegjørelsen ble holdt, selv om Stortinget ikke skal ta stilling til nye realiteter i saken. Nyhetspoenget lå vel i hvor det muligens kan bli snakk om å sette inn styrken, og det tar jeg til etterretning. Det er ikke noen tvil om at konflikten i dette området i Afrika er en utfordring til verdenssamfunnet, og hvis EU kan bidra på en fornuftig måte, er det absolutt positivt. Jeg er ikke her for å polemisere mot andre innlegg i denne debatten, men jeg har bare lyst til å si til Fremskrittspartiets innlegg at jeg tror nok at mange av de broene representanten Width tror han skal krysse, har han vel rent faktisk allerede krysset ved tilslutningen til selve dette konseptet. Derfor er nok det vi skal vurdere, når det kommer så langt, atskillig mer begrenset enn det vi fikk inntrykk av fra siste taler. Det er også viktig å understreke at når Norge har sagt ja til å delta i den nordiske styrken i en større europeisk sammenheng, er det klart at man begynner ikke på år null når den helt konkrete operasjonen måtte komme til Stortinget.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2007-11-28:
Jeg synes statsråden er veldig defensiv i forhold til den talen forsvarssjefen holdt i Oslo Militære samfund her om dagen. Han antydet faktisk noe han ikke har gjort tidligere, og det er ganske bemerkelsesverdig, nemlig at her kan det bli mindre anslag fra russisk side. Da må jeg spørre statsråden: Hva har hun gjort i forhold til det? Har hun tatt høyde for at slike ting kan skje? Vi ser nå at ingenting har skjedd i Nord-Norge med hensyn til Forsvaret – jeg mener, nesten ingenting, faktisk. Det finnes omtrent ikke én norsk soldat i Finnmark, f.eks. – dette har jeg påpekt tidligere. Det finnes en god grensevakt, men ellers nesten ingenting. Det er nå også forslag om å legge ned Porsangermoen, og dermed forsvinner alt. Hvor er vår beredskap – det har jeg også spurt om tidligere – både oppå vann og under vann? Når vi vet at russerne fører store troppeansamlinger opp mot norsk grense i nord, synes jeg dette er foruroligende.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2007-11-28:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. Jeg skal ikke ta opp legesituasjonen i Afghanistan nå. Den prosessen overlater vi til høringene som kontroll- og konstitusjonskomiteen skal ha på et senere tidspunkt. Men det jeg har lyst til å ta opp, er hukommelsen til statsråden. Hun har tidligere vært ute i media og sagt ting som hun ikke husker. Etter at man har gått litt hardt inn på henne, har hun likevel husket. Dette gjelder altså legesituasjonen, tross alt. Så i VG i dag opplever vi igjen at statsråden er ute og ikke husker. Det vi snakker om, er tross alt sikkerheten til våre soldater, ikke minst i Afghanistan. Derfor må jeg ganske enkelt spørre statsråden: Er det nå mer hun ikke husker om sitasjonen i Afghanistan? Kan vi vente at det kommer mer ut av skapet etter hvert? Jeg synes det er ganske foruroligende, egentlig, at vi har en statsråd som husker så lite. Så hva er da det neste? Kan vi vente oss mer?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2007-11-28:
Jeg var ikke ute etter å få en redegjørelse om legesituasjonen. Den overlater vi som sagt til senere høringer. Men jeg var ute etter om det er mer Stortinget bør vite om i forbindelse med Afghanistan, noe som statsråden nå kan komme på, men som hun tidligere tydeligvis ikke har husket i forbindelse med disse rapporteringene vedrørende legesituasjonen i Afghanistan. Hun kan altså ikke huske det. Så går hun tilbake, og så husker hun litt likevel. Jeg synes dette er foruroligende. Det er, som sagt, tross alt soldatenes sikkerhet vi snakker om. Det er veldig viktige ting – livsviktige ting – og da synes jeg det er litt skremmende at statsråden stadig må gå tilbake i hukommelsen og tenke på de rapporteringer hun har fått, kanskje også rundt andre ting i Afghanistan som hun ikke husker. Er det da noe mer hun ikke husker?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2007-11-28:
Takk for redegjørelsen. Den var grei og oversiktlig. Selv om man ikke behøver å være enig i alt, forstod jeg hva som ble sagt. Jeg forstår også at før ting begynner å eskalere, vil statsråden komme tilbake til Stortinget og redegjøre nærmere for detaljer, for det er klart at dette reiser en del interessante spørsmål. I forbindelse med det Signe Øye nevnte, må jeg bare si at Fremskrittspartiet ikke har endret holdning til spesielt vår deltakelse i Darfur. Og når nå også Tsjad kommer inn i bildet, som vi har hørt tidligere, må jeg, for å si det mildt, si at i hvert fall Fremskrittspartiet er svært skeptisk til hele denne operasjonen – operasjoner i Afrika generelt – av mange årsaker. Det behøver jeg ikke å komme inn på her nå, men det kan vi ta opp på et senere tidspunkt. Det man undres på her, er eventuelt mandater. Men det er klart at det må man komme tilbake til – det tror jeg nok. Så er det spørsmål om hvilke soldater vi nå skal sende, eventuelt. Vi har veldig mange soldater i utenlandsoperasjoner, og flere skal vi ha. Hvor skal vi etter hvert hente alle disse soldatene som det stadig snakkes om? Vi har også meldt inn til NATO, så vidt jeg vet, 1 500 soldater som skal være rimelig klare til eventuell utrykning. Er det de samme soldatene vi nå snakker om? Jeg har inntrykk av at vi stadig melder inn soldater, i hvert fall i en viss grad, som i grunnen er de samme soldatene. Det er også spørsmål om hva slags utstyrsnivå disse soldatene skal ha. Er det tatt høyde for sikkerhet – som vi har snakket om i forbindelse med Afghanistan – transportkapasitet osv.? Ellers må jeg si at Fremskrittspartiet i utgangspunktet er skeptisk til FN-ledede militære operasjoner. FN har ikke noen god historie når det gjelder å lede militære operasjoner. Det er det NATO som har og har hatt, og derfor støtter Fremskrittspartiet seg i første rekke til NATO når det gjelder militære operasjoner. Men ellers er det jo interessant, og bra, at vi har innledet et nordisk samarbeid – hva nå det skal lede til. På den måten kan vi kanskje stille større enheter, og vi kan supplere hverandre med utstyr osv. i slike operasjoner. Det er positivt. Så akkurat på det feltet er det interessant med et nordisk samarbeid. På andre områder når det gjelder nordisk samarbeid på den militære siden, er det mange spørsmål man kan stille, og man kan være skeptisk til veldig mye av det. Men jeg takker som sagt for redegjørelsen og regner med at statsråden kommer tilbake til Stortinget, som hun faktisk meddelte, og at vi da får mer detaljerte opplysninger.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2007-11-28:
Forsvarssjefens tale var uhyre interessant, og den gav en del nye perspektiver. Det ene gjaldt utfordringene i nord, og de konsekvenser det har. Samtidig brukte forsvarssjefen mye tid på å beskrive den internasjonale operasjonen vi er spesielt inne i nå, nemlig i Afghanistan. På mange måter konkluderte han på to vis. På den ene siden står vi overfor nye og svære utfordringer – han brukte ganske sterke ord om det, knyttet det til situasjonen i nord og grunngav forsvarsstudiene ut fra det. På den andre siden sa han at der vi kan hente erfaringer, er i internasjonale operasjoner ute. Med vår spisse ende lærer vi å føre krig, og det vil hjelpe oss når en kritisk situasjon oppstår hjemme. Da er mitt spørsmål: Vil det nå være et mål i seg selv å delta i internasjonale operasjoner?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2007-11-28:
Jeg vil gjerne fortsette med sikkerheten til våre norske jenter og gutter i Afghanistan. I et spørretimespørsmål like før den tragiske dødsulykken hvor en norsk soldat ble drept av en veibombe, spurte jeg hvor raskt man kunne bytte ut deler av bilparken der nede, spesielt bytte ut upansrede, slitte kjøretøy med nye, pansrede biler. Jeg fikk da til svar at Forsvaret har et prosjekt på gang med å bytte ut 110 biler, men på grunn av at dette ikke var hyllevare, ville det ikke kunne iverksettes før i andre halvdel av 2008 – det vil si om ett år. Svaret gjorde meg svært frustrert. Jeg tok noen telefoner, og i løpet av én time kunne jeg ha bestilt 25 pansrede Toyota Landcruiser/Hilux, samme type bil som den norske soldaten ble drept i, dog var den upansret. Det skulle heller ikke stå på leveringstid. Bilene kunne leveres Kabul internasjonale flyplass på mindre enn sju dager. Andre firmaer jeg var i kontakt med, kunne også levere, og dette har jeg skriftlig bekreftelse på. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Hvorfor går ikke Forsvaret ut og kjøper utstyr som ivaretar sikkerheten til våre norske jenter og gutter?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-11-28:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. Rett foran FNs store møte neste uke på Bali, og sett i lys av at Kyoto-avtalen nå begynner å løpe fra årsskiftet av, er spørsmålet rett og slett: Hvorfor kommer ikke Regjeringen som lovet på banen med vilkår for produksjon av ny fornybar energi i Norge som er konkurransedyktig med vilkårene i våre naboland eller i resten av Europa? Vi har i dag fått avdekket at nasjonen ikke er beskjeden med å samle inn såkalte grønne skatter. I år tar staten inn 55 milliarder kr i såkalt grønne skatter. Lite av dette går tilbake til støtte til produksjon av ny fornybar energi. Skal vi lykkes i vår egen klimapolitikk eller den internasjonale klimapolitikken, må vi bygge bro mellom det fossile og det fornybare samfunn. Jeg går ut fra at statsråden er godt kjent med at vi neste år får en rekordartet økning i klimautslippene i Norge. For å møte denne utfordringen ser vi at vilkårene for produksjon av ny fornybar energi i Norge blir dårligere. Man kjører inn skatteskruen overfor de lavest hengende fruktene innenfor produksjon av mikro-, mini- eller småkraftverk. Vi ser at de beste, største og mest robuste kreftene i Norge velger å investere og satse i utlandet, ikke bare Hammerfest Energi, Fred. Olsen og Statkraft, men også en rekke gründere. Alf Bjørseth f.eks. slår fast at han velger Tyskland, for når han skal iverksette et stort prosjekt på havvindmøller, viser han til at forholdene i Tyskland er så mye, mye bedre enn i Norge.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-11-28:
Det var ikke noe spesielt beroligende svar som ble presentert her i dag. Jeg går ut fra at statsråden er hjertens enig i at den dårligste og dyreste løsningen er å vente. Dagens regjering er nå i gang med sitt tredje regjeringsår. På denne sektoren har vi sett en politisk handlingslammelse nesten uten sidestykke, mye preget av veldig store ord. Statsrådens forgjenger sa for ett år siden, da han la frem Regjeringens plan for en støtteordning for fornybar energi, at dette bare slo fast Norges ledende posisjon innen utvikling av fornybar energi. Åslaug Haga sa selv nylig til Aftenposten: «Jeg blir urolig når jeg registrerer at de store investeringene innenfor fornybar energi skjer utenfor Norge.» Dette beskriver bare at statsråden selv er enig i Høyres beskrivelse.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-11-28:
La meg bare først si at jeg er glad for det engasjementet som jeg opplever er i Stortinget når det gjelder fornybar energi. Regjeringa har store ambisjoner når det gjelder fornybar energi. I de 61 punktene som Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har lagt fram i forbindelse med klimaforliket, registrerer jeg også at fornybar energi står høyt på dagsordenen. Jeg ser fram til de drøftingene som vi skal ha om klimaforliket totalt, inkludert de drøftingene som da vil finne sted om fornybar energi. Vi er i ferd med å etablere vår elstøtteordning, som har vært til behandling i Stortinget. Den skal vi få på plass så raskt som mulig over nyttår. Det er en ny måte å jobbe med fornybar energi på. ESA stiller fortsatt noen spørsmål ved ordningen. Jeg hadde håpet at vi skulle ha den operativ fra 1. januar. Signalene fra ESA er nå at de kanskje ikke greier å bli ferdig, men vi skal få ordningen på plass så fort som overhodet mulig. Elstøtteordningen er viktig. Så registrerer jeg, som representanten sier, at vi får store investeringer i utlandet på fornybar energi som jeg gjerne skulle sett at vi hadde i Norge. Derfor kommer vi til å sette i gang en full gjennomgang av de ordningene vi har, også det som ligger inne i elstøtteordningen nå, med sikte på å sikre oss at vi for framtida får en betydelig og langt større produksjon av fornybar energi i Norge enn vi har i dag.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-11-28:
Uansett hvordan man snur og vender på det, foregår det en historisk satsing på fornybar energi i Norge i dag. Satsingen er omfattende. Bare for 2008 legger vi opp til en dobling av innsatsen gjennom Enova. Det er et avgjørende viktig virkemiddel. Fornybarsatsingen vår representerer et klart brudd med det som var situasjonen før vi overtok. Elstøtteordningen er også en helt ny konstruksjon. Vi hadde håpt at vi kunne lagt grønne sertifikater til grunn. Vi ble ikke enig med svenskene om byrdefordelingen når det gjelder grønne sertifikater. Derfor har vi valgt å satse på elstøtteordningen. Den skal opp og stå så raskt som mulig over nyttår. Jeg har godt håp om at elstøtteordningen og den store satsingen gjennom Enova skal gi viktige resultater raskt.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-11-28:
Det er faktisk ikke riktig at satsingen på fornybar energi går saktere enn forutsatt. Enova ligger langt foran de målene som organisasjonen har satt seg på dette feltet, og det skal vi glede oss stort over. I tillegg til at Enova allerede ligger foran de målsettingene som er definert for dem, så godt som dobler vi innsatsen på feltet for fornybar energi til neste år. Det skjer fantastisk mye spennende rundt omkring i Norge på dette feltet. Det er et formidabelt engasjement, noe vi f.eks. ser nå når vi er i ferd med å få på plass en egen strategi for bioenergi, som vi skal ha klar den 1. februar. Dette ufattelig pessimistiske perspektivet som opposisjonen har en tendens til å presentere når det gjelder fornybar energi, er rett og slett ikke riktig. Det skjer fantastisk mye spennende, og vi skal gjøre alt vi kan framover for å få det til å skje enda fortere.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2007-11-28:
Da statsråden tiltrådte, gikk hun høyt på banen og lovte å få fart på satsingen på fornybar energi i Norge. Vi skal ha konkrete resultater, og det fort, uttalte statsråden for litt siden. Nå ser vi at flere prosjekter for fornybar energi flagges ut av Norge til land som har langt bedre rammevilkår for satsing på fornybar energi, f.eks. vindkraft. Blant annet mener Bellona at Regjeringens satsing på fornybar energi er latterlig dårlig fordi en ikke øker satsene i støtteordningen. Også norsk industri og Industribedriftenes landsforening er skuffet. Da er mitt spørsmål: Ser virkelig statsråden det nå som realistisk å nå målet om 12 TWh fornybar energi innen 2010 og hele 30 TWh innen 2016, når vi ser hvor tregt det går med å bygge ut ny fornybar energiproduksjon innenfor de rammebetingelsene som Regjeringen hittil har lagt til grunn?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2007-11-28:
Først vil jeg takke forsvarsministeren for en grundig gjennomgang av statusen for den nordiske innsatsstyrken, Nordic Battle Group. Arbeiderpartiet mener det er positivt at vi fra første halvår 2008 skal delta sammen med Sverige, Finland, Estland og Irland i en nordisk innsatsstyrke som skal være i beredskap for EU i tilfeller der det er behov for innsetting av humanitære og fredsbevarende oppdrag, som krisehåndtering og fredsopprettende operasjoner. Jeg forutsetter at ved en innsetting av styrken vil kostnadene måtte tilleggsbevilges. For et lite land som Norge vil et samarbeid med andre land i Norden og i Europa ha mange fordeler, men samtidig gi styrke for oppdraget, i og med at flere land kan gå sammen. Det er ikke vanskelig å se at en bedret evne til krisehåndtering er en styrke for det internasjonale samfunn. Krisehåndtering kan være så mangt – fra det å skulle bidra i miljøkatastrofer til mer fredsopprettende, spisse operasjoner. For å håndtere et slikt bredt spekter av ulike oppgaver må man rå over et bredt spekter av virkemidler. Det kan være vanskelig å ha en slik bred beredskap for hvert enkelt land. Nettopp derfor er det positivt med et nordisk og europeisk samarbeid. I og med at det europeiske forsvarssamarbeidet har utviklet seg positivt de siste tre årene, vil EU ikke minst rå over et slikt bredt spekter av virkemidler. At innsatsstyrkene særlig skal ha som formål å understøtte FNs krisehåndteringsevne, med spesielt fokus på stabiliserings- og fredsoperasjoner i Afrika, er i henhold til Soria Moria-erklæringen, der vår målsetting er å trappe opp den norske sivile og militære deltakelsen i FNs fredsbevarende arbeid, med særlig vekt på Afrika. Opprettelsen av EUs innsatsgrupper vil, som statsråden sa, være «et nyttig supplement» som kan være til støtte for en FN-styrke, eller være en innledende styrke før FN kan ta over ansvaret. At deltakelse i internasjonale operasjoner skal være forankret i FN-pakten og ha et klart FN-mandat, er i henhold til Regjeringens politikk, og slås også fast i avtalen mellom deltakernasjonene. Men, som det også kom fram i redegjørelsen, det er viktig at Stortinget konsulteres før beslutninger fattes. Å fortsatt ha et enstemmig storting bak beslutninger om å sende norske styrker i internasjonale operasjoner er meget viktig. Norske soldater må være sikre på at de har vår fulle støtte. Tidligere har Fremskrittspartiet vært imot å sende soldater til Sudan. Jeg håper inderlig at Fremskrittspartiet vil støtte våre soldater i Nordic Battle Group, dersom de skal reise ut. Vår sikkerhet trygges best gjennom et godt internasjonalt samarbeid og gjennom god samhandling med våre naboland. Vår deltakelse i Nordic Battle Group bidrar til dette.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-03-06:
Fremskrittspartiet mener at det skal være et offentlig ansvar å sørge for bygging av sykehus. Vi mener også at et Offentlig Privat Samarbeid om utbygging av sykehus kan være meget hensiktsmessig. Vi ønsker å peke på at en privat leverandør i et OPS-prosjekt har et helhetsansvar for kostnadene, både for drift og for investeringer, på lik linje med en offentlig utbygging. Dette vil f.eks. medføre at det offentlige til en viss grad er skjermet for eventuelle kostnadsoverskridelser. Jeg ønsker også å vise til OPS-prosjekter ved utbygging av 64 sykehus i England, hvor det var en kostnadsbesparelse på mellom 4 og 8 pst. Man har derfor ikke noe holdepunkt for å påstå, som Arbeiderpartiet gjør, at OPS blir dyrere enn dagens ordning. Hvis man ønsker lønnsomhet og mer penger til pasientbehandling, er dette en fornuftig vei å gå. Den statlige overtakelsen av sykehusene i 2002 medførte at mange av investeringsplanene ble lagt på is, og at prosjekter ble forkastet eller utsatt på ubestemt tid, i all hovedsak på grunn av manglende finansieringsmuligheter. Vi ser også at det i dag er slik at alle helseforetakene over det ganske land ønsker å investere i sykehusutbygging. Da blir det rimelig galt at man i dag kun har en prioritering relatert til Nye Ahus og St. Olavs Hospital. Jeg skjønner godt representanten for Trøndelag, som mener at dette er en fornuftig sak og en fornuftig investering, men det finnes altså en del andre områder geografisk i Norge hvor man også ønsker å bygge sykehus – og ivareta folks helse der. OPS vil etter vårt syn kunne finansiere prosjekter innenfor sykehussektoren og ikke minst få igangsatt prosessene rundt dette langt tidligere enn vi kan med dagens system. Det er ikke slik at alle og enhver kan gå inn i slike prosjekter. Det som kanskje er mest aktuelt i dagens situasjon, er at pensjonskasser og livselskaper kan gå inn i denne typen prosjekter sett i lys av pensjonsreformen, og vil få økt behov for langsiktige plasseringer med lav risiko. Her vil OPS-utbyggingen innen sykehussektoren være gunstig. Det er også slik at dette vil ikke øke inflasjonen internt i Norge på noen måte, for dette er faktisk midler som allerede er i omløp. På denne bakgrunn fremmer jeg forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre, som vi har fått med oss, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge til rette for at det kan etableres OPS(offentlig, privat samarbeid) (offentlig, privat samarbeid)
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-03-06:
Venstre sitt syn i denne saka går fram av merknaden som vi og Kristeleg Folkeparti står saman om. Eg skal kort gjere greie for dette synet. Vi er ikkje prinsipielt motstandarar av OPS-finansiering innanfor helsesektoren, men vi meiner at dette er ein modell som høver betre t.d. for bygging av omsorgsboligar og bu- og behandlingssenter, slik det har vore gjort i kommunar som Drammen og Ullensaker, eller for pasienthotell og parkeringsanlegg. Vi meiner heilt klart at framtidige investeringar til utbygging av offentlege sjukehus skal vere eit offentleg ansvar, med ei framdrift i utbygginga som er basert på dei til kvar tid gjeldande løyvingsrammer, som Stortinget fastset. Vår konklusjon er at vi ikkje støttar forslaget som er fremja her.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-06:
I og med at representanten Nesvik nå først nevnte St. Olavs Hospital, vil jeg si at det er riktig at vi har hatt ganske betydelige utfordringer der fordi ting ikke har vært gjort slik de skulle blitt gjort i tidligere tider. Når det gjelder investeringer, kan jeg vise til fase 1 ved St. Olavs Hospital, som er det siste sjukehusprosjektet der Stortinget fastsatte kostnadsramma. Det prosjektet er nå gjennomført 600 mill. kr under den kostnadsramma som Stortinget la til grunn i 2001, slik at etter at staten overtok ansvaret for sjukehusene, er det blitt mer kontroll med investeringene i sjukehus. Jeg mener at vi investerer og bygger svært mye i sjukehussektoren. Vi kommer til å bygge mer. Det er også en av grunnene til at Regjeringa har varslet at vi kommer til å trappe opp bevilgningene til investeringer, nettopp for å kunne bygge mer, modernisere mer og ikke minst kjøpe mer utstyr. Derfor mener ikke vi at hovedsvaret her er å gå inn for Offentlig Privat Samarbeid. Innenfor enkelte avgrensede områder er det mulig, men det er det regionene som må vurdere.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-06:
For det første tror jeg ikke det er riktig at utbyggingen av Operaen er ute av kontroll, ei heller økonomisk. Slik er det heller ikke med sjukehusa våre. Jeg fastholder at det aldri før har vært så god kontroll med sjukehusutbyggingene som det er nå, etter at staten overtok ansvaret for sjukehusa. Og vi bygger mer enn noensinne. Vi bruker mange milliarder mer nå enn vi gjorde da fylkeskommunene eide sjukehusa. Det er riktig, og det er nødvendig, for vi må også modernisere sjukehusa våre. Innafor den foretaksmodellen vi har, er det begrenset hvor vi kan bruke OPS-samarbeid. Man kan gjøre det f.eks. når det gjelder parkeringsanlegg eller sjukehotell, men vi mener at det ikke er den beste løsningen, og det er heller ikke tillatt direkte i den formen for å utbygge store sjukehus. Jeg mener også det er viktig å si at vi ikke kan gjøre alt på en gang. Vi må ha en overordnet styring med hvordan vi faser inn de utbygginger vi nå skal gjøre. Regjeringa har varslet mer over de offentlige budsjettene. Jeg mener at vi på den måten skal kunne ivareta de nødvendige utbygginger i tida framover, uten at vi går inn på OPS når det gjelder bygging av vanlige sjukehus.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-03-06:
Undertegnede kan ikke bruke Klassekampen som et sannhetsvitne knyttet til private utbyggere, men jeg vil allikevel stille et spørsmål til statsråden. På slutten av sitt innlegg sa statsråden at når det gjelder de offentlige utbyggingene, er det etablert kostnadskontroll, og de skjer innenfor vedtatte rammer. Nå har jeg vært i dette huset i noen år, og jeg husker godt da vi vedtok St. Olavs Hospital-utbyggingen, og siden har vi fått den saken x antall ganger tilbake igjen med stadig nye rammer knyttet til kostnadene. Jeg antar at et sykehus er det som er inne i selve bygningskroppen. Selve bygningskroppen er ikke noe stort og komplisert prosjekt utover bl.a. det tekniske som skal inn, og det kan faktisk private gjøre like godt som det offentlige. Det ser vi når det bl.a. gjelder store oljeinstallasjoner og annet, at det private kan utføre det. Spørsmålet mitt til statsråden er: Hva er det som er det store problemet knyttet til selve utbyggingen av huset, så lenge statsråden selv sitter med ansvaret for helheten og godkjenningen av den eventuelle utbyggingen? Hva er da så galt med at private kan være med og finansiere det?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-03-06:
Jeg vil gjerne følge opp dette, fordi statsråden svarte ikke på spørsmålet mitt. Spørsmålet mitt går på: Hva er det som er den store innvendingen mot å bruke også privat kapital i disse utbyggingene, nettopp fordi det skal forelegges for departementet. Alle utbygginger utover 1 milliard kr skal godkjennes av departementet før iverksettelse. Da har statsråden fortsatt både ansvar og kontroll med hva slags sykehus som etter hvert skal bygges. Når det gjelder St. Olavs Hospital, kan jeg bare nevne at summen først var 4,6 milliarder kr, så 7,5 milliarder kr, og nå er det ingen som vet hva sluttregningen kommer til å bli. Apropos det med offentlige bygg og kostnadskontroll, så nevnte statsråden selv at sykehusinvesteringene tilsvarer fem operabygg. Ja, det er det jo ingen som vet, for vi ser jo stadig vekk at også kostnadene når det gjelder Operaen, øker. Det er et offentlig prosjekt – helt ute av kontroll når det gjelder det kostnadsmessige. Hva har man da å tape?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-03-06:
Lov om erstatning ved pasientskade blei vedteken i 2001. Intensjonen var at loven skulle gjelde pasientskade valda i både offentleg og privat helsesektor. Men det har vist seg at ingen forsikringsselskap har ønskt å tilby forsikring på dei vilkåra pasientskadeloven fastset. Derfor har loven berre tredd i kraft for den offentlege helsetenesta. Ein samla komite er einig om at dette ikkje er tilfredsstillande, og alle pasientar, uavhengig av om dei er behandla i privat eller offentleg helseteneste, bør vere omfatta av det same utvida erstatningsrettslege vernet som pasientskadeloven gir. Ein samla komite er derfor einig med departementet i at det bør vedtakast endringar i pasientskadeloven som gjer at han også kan tre i kraft for den private helsetenesta. Det er politisk semje om viktigheita av å styrkje pasientanes erstatningsrettslege stilling. Mange pasientar veit sannsynlegvis ikkje at ein i dag dersom pasientskaden er valda i den offentlege helsetenesta, vil bli behandla etter meir fordelaktige erstatningsrettslege reglar enn dersom han er valda i den private. Det er noko ulogisk med dette systemet. Feilbehandling kan få like alvorlege konsekvensar uavhengig av om det er ein offentleg eller ein privat utøvar som har behandla pasienten. Ein samla komite er også einig om at dagens grense mellom offentleg og privat helseteneste kan vere vanskeleg å trekkje. Komiteen støttar derfor ei lovendring som tek sikte på at Norsk Pasientskadeerstatning – NPE – tek over erstatningsansvaret for privat helsesektor. Eit særleg spørsmål er korleis utvidinga av NPE sitt ansvar skal finansierast. Ein samla komite er einig om at dette ansvaret bør finansierast gjennom tilskott frå dei private tenesteytarane. Det vil openbert vere nokså krevjande å lage innkrevjingsmodellar som gjer at tilskottet blir rimeleg for den enkelte tenesteytar. Ulike tenesteytarar har ulike skadepotensial, og dersom det private helsevesenet skal fullfinansiere erstatningsansvaret, blir det derfor viktig å lage eit system med ei rettferdig differensiert tilskottsordning. Når det gjeld forsikring som alternativ til tilskottsordninga, fremjar ein samla komite forslag om at det blir vedteke ein forskriftsheimel om dette. Det betyr at det seinare kan opnast for privat forsikring dersom forholda skulle tilseie det. Eg og Venstre tilhøyrer i tillegg eit fleirtal, som består av Framstegspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre, som foreslår at Stortinget ber Regjeringa leggje fram ei slik forskrift for Stortinget til behandling før ho blir sett i verk. I dag – det var nokså tilfeldig – var komiteen på besøk hos Norsk Pasientskadeerstatning. Der fekk vi veldig god informasjon og ein gjennomgang av hovudpunkta i endringa i pasientskadeloven, som vi behandlar no i dag. Derfor skal eg ikkje gå så mykje lenger enn eg allereie har gjort. Men ein ting som er vilkåret i denne saka, er at dette skal setjast i verk 1. januar 2008. I dagens møte med NPE blei det frå direktøren i NPEs side sådd tvil om realismen i dette. Heilt avslutningsvis vil eg berre seie at det kunne vere interessant om statsråden kunne kommentere tidspunktet for iverksetjing særskilt.