Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-06-15:
Takk til saksordføreren for en veldig god jobb. Takk til komiteen for godt samarbeid. Det har vært en veldig interessant prosess å være en del av. Havbruksnæringen har gjennom fire tiår posisjonert seg som en betydelig del av den norske totale sjømatklyngen. Laks og ørret står i dag for 60 pst. av eksportverdien av all den fisken vi eksporterer. Det er altså en stor næring, og det har vært sagt at den danser på linje med olje og gass. Den skal i alle fall dit, er min mening. Vi får stadig flere eksempler på at norsk leverandørindustri også leverer innovasjon når havbruksnæringen står overfor nye utfordringer. Vi snakker altså om en komplett sjømatklynge når vi snakker om norsk sjømat. Øyeblikksbildet er veldig bra, men det skal ikke stikkes under stol at det finnes utfordringer. Etter hvert som produksjonen vokser, vokser også den totale belastningen næringen har på omgivelsene, og i denne debatten er det stemmer som mener at denne belastningen vokser proporsjonalt med næringens vekst, mens andre mener at vi ikke har nok kunnskap om hva som er realitetene. Her er vi ved kjernen av meldingens hovedinnhold: kunnskap. Hvordan sikre kunnskap, sånn at vi vet hvilket fotavtrykk næringen setter? Hva betyr disse fotavtrykkene, og hvordan begrenser vi de eventuelt negative sidene ved de fotavtrykkene vi får ved å øke produksjonen til en såpass stor næring? Meldingen har som mål en forutsigbar og miljømessig bærekraftig vekst for havbruk. Det vil si at vi skal forvalte den kunnskapen vi har om hvordan næringen påvirker omgivelsene. Der er modellen med produksjonsområder et godt verktøy. Vi kan i utgangspunktet tenke oss at vi skal ha én regel langs hele kysten, men vi vet at vi har en lang kyst, og vi vet at Norge er havlandet. Omgivelsene er forskjellige alt etter hvor vi befinner oss på kysten – inne ved kysten, ytterst ved kysten eller i fjordene. Ved å etablere produksjonsområder får man en forvaltning som er mer skreddersydd til de forskjellige områdene enn det vi har i dag. Og det er ved å innhente og forvalte kunnskapen vi har om dette og regulere næringen i tråd med eksisterende lovverk og relevant kunnskap, vi skaper de gode rammene. Hvordan skape gode indikatorer for vekst i et lengre perspektiv? Meldingen behandler flere mulige indikatorer. Det har vært nevnt rømming, sykdom, lus og utslipp, men det er viktig å poengtere at man har valgt å se bort fra rømming, sykdom og utslipp som bærekraftindikatorer. Det er fordi man ikke kan trekke noen direkte linje mellom forholdet mellom de rømmingene vi har, og næringens vekst og volum. Derfor har man valgt lus som bærekraftindikator. Hvordan påvirker lakselusen villaksen? Hvordan påvirker havbruksaktivitet villaksen, også villaksen i elvene? Norges elver, kyst og havområder er viktige for villaksen. Vår aktivitet påvirker villaksen, og derfor er vi nødt til å ta hensyn til det. Vi har gjennom internasjonale konvensjoner og den norske naturmangfoldloven pålagt oss å ta hensyn til villaksen. Det er også laget en norsk villaksnorm som sier noe om hva slags grenser man skal sette for aktivitet. Hvilke grenser skal settes? Hvordan påvirker vi villaksen, og hvordan påvirker vi dødeligheten til villaksstammene våre? I dagens debatt kan det nesten se ut som om det bare er havbruksnæringen som skal forholde seg til den norske villaksnormen. Jeg må få skyte inn at det faktisk ikke er sånn. Villaksnormen er satt der for at all aktivitet skal være nødt til å ta hensyn til villaksen – det være seg om vi bygger ut kraftindustri, om vi skal ha et reiselivsanlegg, hvor mye vi fisker av villaksen, og hvordan landbruket påvirker villaksstammene våre i elvene. All denne aktiviteten – og havbruk – skal bruke den normen når man ser på sin aktivitet, og regulere aktiviteten i forhold til den. Meldingen har som mål å skape forutsigbar og bærekraftig vekst, og da er det et mål at vi skal få næringen til å sette inn enda flere ressurser på forskning og utvikling. Forutsigbar vekst gir bedre rammer for markedsarbeid, budsjettering og drift. Det gir også forutsigbarhet når det gjelder nyinvesteringer, innovasjon og det å ta i bruk ny teknologi. Derfor er havbruksfondet, som vi har laget en skisse til, et veldig godt verktøy. Næringen har vært gjennom en rekke tildelingsrunder tidligere som har det til felles at ingen ligner på hverandre. Når vi ba regjeringen levere på objektive tildelingskriterier, er vi fornøyde med det som er lagt fram nå. Det gjør også at næringen kan forholde seg til vekst og framtidsplanlegging på en helt annen måte. Denne meldingen er i så måte et veldig godt verktøy.