Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-12-10:
Det er gledelig å konstatere at budsjettinnstillingen bekrefter bred enighet om kampen mot fattigdom og hovedlinjene i norsk utviklingspolitikk. Det omfatter både innretningen av samarbeidet og nivået på bistanden, og det er bra. Denne enigheten samsvarer interessant nok også med en stadig sterkere internasjonal enighet på dette området, både når det gjelder mål og virkemidler, bl.a. tusenårsmålene og hvordan de skal nås. Enigheten har faktisk heller aldri vært større internasjonalt. FNs tusenårsmål og kampen mot fattigdom er også, som det står i budsjettproposisjonen, grunnlaget for vårt eget utviklingssamarbeid. Handlingsplanen for fattigdomsbekjempelse er vårt eget svar på hva vi kan gjøre fra norsk side for at verdenssamfunnet kan nå disse målene. FNs generalsekretær Kofi Annan la fram den første statusrapporten etter tusenårsforsamlingens vedtak. Hvordan står det så til to år etter? Hans tale er klar: Vi er i ferd med å sakke akterut og må øke innsatsen for verdens fattige hvis vi skal nå målene. Derfor er det også ekstra gledelig at komiteen følger Regjeringens forslag om å øke den norske bistanden til 0,93 pst. av bruttonasjonalinntekten for neste år. Og det er ikke, slik enkelte representanter har nevnt i sine innlegg, kuttet noe på bistandsbudsjettet på den ODA-godkjente delen. Det har gått ubarbert igjennom Stortinget og vil gjøre det i dag, og det er vi tilfreds med. Støtten for en slik prioritering er også stor i folket, vi har ferske meningsmålinger som viser dette. Det er meget sterk oppslutning om – i internasjonal sammenheng veldig sterk – betydningen av kamp mot fattigdom og høy norsk innsats på dette området. Men hvordan skal vi greie å nå målene? Vi er midt inne i en budsjettdebatt, og bistand er viktig, men alene absolutt ikke nok. De debattene og beslutningene Stortinget vil foreta på andre områder neste år, har også stor betydning. Internasjonale rammevilkår og betingelser må forbedres både når det gjelder gjeld, handel og investeringer. Resultatene fra Monterrey, fra Doha og fra Johannesburg må følges opp. Ikke minst når det gjelder handel og WTO, vil Stortinget i tiden som kommer, stå overfor viktige diskusjoner om spørsmål som har stor betydning for utviklingslandenes situasjon. Her er det viktig at utviklingspolitikken også står i fokus i Stortingets egne diskusjoner. I tillegg er altså bistand meget viktig. Da vil jeg bare nevne at den merknad som komiteen har i forhold til budsjettstrukturen og Stortingets eget innsyn når det gjelder våre prioriteringer på dette området, har vi merket oss. Vi arbeider kontinuerlig med å forbedre budsjettstrukturen og vil også legge opp til en forbedring i budsjettproposisjonen for 2004. Den vil bl.a. bygge på rapportering omkring tusenårsmålene fra en del av våre samarbeidsland, slik også representanten Vallersnes var inne på i sitt innlegg. Men fordi budsjettsystemer er kompliserte og det tar tid å endre dem, må vi sannsynligvis også bruke 2004 for å trekke erfaringer som kan gjøre oss i stand til de ytterligere forbedringene som vi ønsker å legge opp til i 2005-budsjettet. I tillegg vil også forvaltningsgjennomgangen som vi nå har på hele utviklingsområdet, ha en betydning her, og den kan påvirke måten vi planlegger, budsjetterer og rapporterer på. Det vil jeg i tilfelle komme tilbake til. La meg så nevne fire områder som jeg synes det er verd å fremheve i forhold til budsjettet. Det første er Regjeringens innsats for å trappe opp utdanningssatsingen, ikke bare generelt hvor vi legger opp til en økning på 15 pst. bilateralt og multilateralt, men også, og ikke minst, når det gjelder utdanning for jenter. Utdanning er jobb nr. 1, det er det viktigste bidraget vi kan gi for at land kan komme seg på fote. Jeg vil her nevne at vi vil legge fram en utdanningsstrategi for satsingen på utdanning i januar, der utdanningsminister Kristin Clemet og jeg kommer til å reise til Tanzania og markere dette fra Regjeringens side. Stortinget vil bli orientert om oppfølging av denne strategien i neste års budsjettproposisjon. Det andre feltet jeg vil nevne er hiv/aids-problematikken. Dette er en gigantisk utviklingskatastrofe. Den har enorme effekter for Afrika, 20 pst. reduksjon av bruttonasjonalproduktet innen 2010 for de verst rammede landene, men det er i ferd med å bli en «globalisering» også av hiv/aids-epidemien, som også nærmer seg våre nærområder. Dette kommer til å stå i fokus internasjonalt, og det er helt avgjørende at Norge ligger i front på hiv/aids-området, at vi viderefører den sterke satsingen den foregående regjering la opp til, og at vi fortsetter å ligge i front i forhold til bevilgningene til UNAIDS og andre hiv/aids-tiltak. Det tredje jeg vil nevne, er landbruk. Vi legger opp til en satsing på landbruksområdet fordi det er på dette feltet de aller fleste fattige finnes. Skal vi nå de fattigste, må vi satse mer på dette området. En rapport vil komme til meg i februar neste år, og jeg vil komme tilbake til Stortinget med den videre oppfølgingen og se dette i sammenheng med næringsutviklingsstrategien som vi følger opp suksessivt. Det fjerde og siste området jeg vil nevne, er Johannesburg-toppmøtet. Vi følger opp det Regjeringen signaliserte om 375 mill. kr over tre år i friske midler på dette området. Det legger vi også et løp for i neste års statsbudsjett, men her vil vi særlig satse på fornybare energikilder, tropisk skog, arbeidet med urfolk og vann. Det er FNs vannår neste år, og dette vil også være sterkt i fokus fra Regjeringens side i våre prioriteringer, og også dette vil vi komme tilbake til Stortinget med informasjon om.