Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-12-09:
Petroleumsvirksomheten er og vil i mange år framover være vår aller viktigste næring. Denne næringen har brakt oss helt i verdenstoppen med hensyn til teknologiutvikling, og næringen bidrar til sysselsetting og verdiskaping over store deler av landet. Statens netto kontantstrøm fra denne virksomheten er betydelig og har bidratt positivt til utviklingen av vårt velferdssamfunn. Dagens oljepriser bidrar også til at optimismen er på vei tilbake i næringen. Vi må ikke glemme at de høye oljeprisene gjelder over hele verden, og oljeselskapene kan derfor finne det enda mer lønnsomt å drive sin virksomhet andre steder enn på norsk kontinentalsokkel. Vi må derfor hele tiden fokusere på denne næringens rammebetingelser for å sikre sokkelens konkurransekraft og sikre et jevnt utbyggingstempo. Like før ferien behandlet Stortinget Regjeringens oljemelding. Også denne gangen ble Stortinget invitert til å gjøre politiske veivalg, og også denne gangen ønsket Stortinget den langsiktige utviklingsbanen på sokkelen. Stortinget fikk klinkende klare signaler om hva som skulle til for å oppnå en slik utvikling. En samstemt oljebransje hadde følgende oppskrift: Gi oss nye prospektive arealer, var det viktigste. Gi oss et skatteregime med fokus på bedre ressursutnyttelse, og som kan gjøre marginale felt lønnsomme, og sørg for at staten som den desidert største aktør på norsk sokkel bidrar med mer midler til forskning og utvikling, spesielt rettet mot reservoarutnyttelse. Dessverre ble det gjort svært lite fra Stortingets side for å imøtekomme disse ønsker. Man snakket varmt fra denne talerstol om hvor viktig denne næringen var, men uten å ta de nødvendige grep for å sikre utviklingen i næringen. Fremskrittspartiet fremmet de nødvendige forslag, men ble selvfølgelig stående helt alene. Tilgang på prospektive arealer var det viktigste ønsket fra oljebransjen, og spesielt nordområdene, med Lofoten–Barentshavet, var selvfølgelig det mest interessante. Men her kunne man jo ikke drive oljevirksomhet, i alle fall ikke før man hadde foretatt enda flere konsekvensutredninger. Til tross for at man allerede har foretatt et utall av disse konsekvensutredningene og brukt over en halv milliard kroner i området, skal man konsekvensutrede på nytt og på nytt, og nå skal det utarbeides en helhetlig forvaltningsplan, som det så fint heter. Dette skyldes på ingen måte at man trenger et bedre beslutningsgrunnlag. Dette skyldes ene og alene beslutningsvegring og manglende politisk handlekraft i denne sal. Jeg kan imidlertid glede Stortinget med at Fremskrittspartiet også i dag fremmer de nødvendige forslag, slik at Stortinget igjen får mulighet til å vise handlekraft og gi vår viktigste næring de signaler de trenger for å finne norsk sokkel verd å satse på. Ser man på prognosene for oljebransjen i Norge, ser det slettes ikke så verst ut de nærmeste par år. Men deretter ser det langt fra lyst ut. Oljebransjen er svært kapitalkrevende, og det tar mange år før pengene kaster noe av seg. Det er derfor svært viktig at man på dette området fører en langsiktig og forutsigbar politikk. Som jeg sa tidligere, var det et ønske fra alle parter å få utnyttet mer av oljeressursene. Forskning og utvikling kan bidra til dette, og i Regjeringens budsjettforslag er dette nå økt. Det skulle bare mangle at den norske stat, som nettopp tjener mest på en bedre ressursutnyttelse, ikke skulle stille opp med mer penger til denne viktige forskningen. Jeg og Fremskrittspartiet har gjennom flere år foreslått å ta denne forskningen ut av den ordinære budsjettbehandlingen og heller opprette et petroleumsforskningsfond på 10 milliarder kr, der avkastningen skulle brukes til forskning. Dette forslaget har bred støtte i oljemiljøet, men Stortinget har foreløpig ikke gitt sin tilslutning. Så til kraftmarkedet. Gjennom de siste ti–tolv år har man sett en utvikling der forbruket av elektrisitet har økt fire–fem ganger mer enn økningen i produksjonen. NVE, Statnett og selvfølgelig Fremskrittspartiet har gjennom en årrekke advart mot hva som kom til å skje dersom man ikke fikk en bedre balanse mellom tilbud og etterspørsel. Flere regjeringer og stortingsflertall har like lenge ignorert alle disse advarslene. Skal man ha et velfungerende marked, må man ha best mulig balanse mellom tilbud og etterspørsel. Hovedproblemet i det norske strømmarkedet er at man politisk griper aktivt inn på tilbudssiden i dette markedet og hindrer den nødvendige produksjonsøkningen. Det aller meste av vannkraftutbygging i hele denne perioden er enten blitt kraftig redusert eller avslått i sin helhet. Ser man på mikro-, mini- og småkraftverk, blir dette nå stoppet av et omfattende byråkrati som ikke vil ta innover seg de positive signalene som faktisk er kommet fra dette hus. Flertallet i denne sal vil heller ikke ta de grep som trengs for å få utnyttet våre enorme gassressurser, både som energikilde direkte, som råstoff i industrien og sist, men ikke minst til kraftproduksjon. Jeg synes det er utrolig at Norge, som en av verdens største energistormakter, har klart å rote det til for seg på denne måten. Vi har en energiproduksjon på nærmere 3 000 TWh og bruker 6–7 pst. av dette selv. Resten går til eksport. Så skal man være nødt til å importere store mengder kraft fra forurensende kull- og kjernekraftverk i andre land, takket være denne defensive energipolitikk. Norsk energipolitikk, eller rettere sagt mangel på energipolitikk, har gjennom altfor mange år vært ført på de såkalte miljøvernernes premisser. Det politiske flertall har, selv om de åpenbart må se at det bærer galt av sted, ikke tort å ta et oppgjør med miljøvernorganisasjonene. I stedet har disse organisasjonene vært – og er fortsatt – premissleverandører for denne åpenbart feilslåtte energi- og miljøpolitikk. Dette fikk vi sett nok et eksempel på i går da Odelstinget vedtok et tidlig nasjonalt kvoteregime for såkalte klimagasser. Resultatet av politikken fikk vi oppleve vinteren for to år siden. To tørre høstmåneder var nok til at forsyningssikkerheten var nær ved å bryte sammen, og strømprisene gikk aldeles av skaftet. Strømprisene har etter denne tid stabilisert seg på et høyere nivå, men takket være jevn nedbør og jevnt tilsig har man unngått slike krisesituasjoner. Det er dessverre gjort altfor lite for å bedre den norske og den nordiske kraftbalansen, noe vi i Fremskrittspartiet tar konsekvensen av og foreslår flere tiltak for her i dag. Så til budsjettet. Fremskrittspartiet inngikk som kjent et budsjettforlik med regjeringspartiene om hovedrammene. Der klarte vi å få inn to av våre viktigste satsingsområder innenfor Miljøverndepartementets portefølje, nemlig en kraftig økning av posten til kalking av vassdrag og posten til fartøyvern. Vi har også fått på plass 17,5 mill. kr til utjevning av nettavgiftene innenfor Olje- og energidepartementets rammer ved hjelp av en avtale med regjeringspartiene. Selv om vi helst kunne tenkt oss å få på plass de 40 mill. kr vi hadde i vårt alternative statsbudsjett, ser vi at det vi fikk igjennom, tross alt vil virke bra for dem som trenger det aller mest. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.