Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-04:
La meg først få lov til å gjøre noe som jeg ikke alltid gjør, og også vil love ikke å gjøre så ofte – i hvert fall ikke så lenge vi har denne regjeringen – nemlig å skryte litt av regjeringen. Det er i trontalen varslet en egen rusmelding, og det synes jeg og Fremskrittspartiet er både gledelig og ikke minst nødvendig. Fremskrittspartiet har i denne salen fremmet et helhetlig dokument med over 50 konkrete forslag til forbedringer i rusomsorgen i Norge. Så derfor har jeg lyst til allerede nå å varsle at vi selvfølgelig vil imøtekomme den varslede meldingen på en konstruktiv måte. Et bredt politisk flertall bør være målsettingen på dette området, og mitt signal er altså at et slikt ønske har Fremskrittspartiet allerede nå. Det er også sikkert forventet at jeg skal fremføre en klagesang over alt som ikke fungerer i norsk helsevesen, og jeg synes selvfølgelig også det er viktig å ikke skuffe når det er slike forventninger. Men la meg også understreke at norsk helsevesen faktisk er veldig, veldig bra, ja blant de beste i verden. Der jobber det hardt arbeidende og ikke minst dedikerte mennesker. Mennesker behandles, og – ikke minst – liv reddes hver eneste dag. Men det finnes også dem som ikke får hjelp, ansatte som jobber skjorta av seg uten å føle at de blir hørt eller satt pris på. Dette er også viktig å fokusere på og jobbe for å forbedre. Her har vi alle en jobb å gjøre. I den anledning vil jeg gjerne komme med noe som kanskje er en overraskelse – eller som ikke ville være noen overraskelse, hvis jeg ikke mente det var rom for store forbedringer knyttet til helsepolitikken i Norge. Etter min oppfatning er omstillingsprosessene ute av kontroll. Oppsigelser, nedleggelser av lokalsykehus, nedleggelser av fødeavdelinger, kutt i pasientbehandling og stadig større usikkerhet blant de mange ansatte i flere helseforetak gjør det nødvendig å varsle betydelig kamp i statsbudsjettet dersom regjeringen ikke foretar store og nødvendige grep. Jeg har et inntrykk av at en nødvendig omstilling, som alle er enige om, blir brukt som et mantra for oppsigelser og nedbygging i helsevesenet. Når Oslo universitetssykehus varsler mulige oppsigelser i størrelsesorden syv ansatte per dag – 700 totalt i løpet av kort tid – skyldes dette ikke bare at pasientene er flyttet over som korridorpasienter på Ahus. Det er faktisk mange av oss som ikke hører til Ahus, som er kunder på Rikshospitalet, og som opplever at tilbudet blir redusert eller fjernet i den prosessen som nå foregår. Dersom den gode nyheten er at det kommer 300 mill. kr til omstillingen i Oslo universitetssykehus, blir jeg faktisk bekymret. For det første ville ikke dette være på langt nær nok i forhold til den pågående prosessen ved Oslo-sykehusene. For det andre har også de andre helseregionene store utfordringer knyttet til omstillinger og endringer. Derfor vil Fremskrittspartiet allerede nå varsle at vi forventer en større omstillingspott som også skal fordeles etter de normale bevilgningsnøklene til alle helseforetakene. Det hadde vært interessant å stille regjeringen spørsmålet: Om Oslo-sykehusene skal få 300 mill. kr for å komme seg gjennom en vanskelig omstillingsprosess, fortjener ikke da også sykehusene i resten av landet sårt tiltrengte midler for å komme gjennom de vanskelige prosessene, som de også står overfor? Eller er det slik at pengene går til de sykehusene hvor media lager flest nyhetssendinger om den uholdbare situasjonen? Det andre store spørsmålet i forbindelse med statsbudsjettet som skal legges fram, er hvorvidt innføringen av Samhandlingsreformen gjennomføres på en akseptabel måte. De signalene som er kommet så langt, tyder på både underfinansiering og altfor knapp tid. Jeg frykter derfor konsekvensene av reformen i forhold til både geografiske og økonomiske helseforskjeller. Mine reiser i valgkampen har dessverre bare forsterket dette bildet. Jeg er redd at det etterlatte inntrykket etter denne reformen kan få Nav-reformen til å fremstå som både vellykket og elegant gjennomført.