Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-05-14:
Perspektivmeldinga gir mulighet for Stortinget til å drøfte framtidas utfordringer som helhet. Gjennom overblikk over vårt lands situasjon sett i global sammenheng kan vi gjennom denne debatten drøfte spørsmålet: Hva vil vi med Norge? Det gjelder de viktigste samfunnsområder, samfunnsområder hvor det må nybygges eller restaureres – for å bruke en praktisk snekkers språk. Internasjonalt har vi tre samspillende kriser; finans-, klima- og matvarekrisa, som dessverre nøkternt sett vil føre til at forskjeller mellom økonomisk rike og økonomisk fattige land kommer til å øke. Under mitt opphold ved FNs store utviklingskonferanse i Doha i Qatar i desember i fjor fikk jeg det levende demonstrert. Det vil kreve mer av Norge i internasjonal solidaritet. Disse tre samspillende internasjonale krisene må føre til systemendringer når det gjelder hvordan internasjonale institusjoner er organisert, og hvilke råd de gir til sine nasjonale regjeringer. Jeg vil trekke fram tre områder: Stiglitz-kommisjonens innstilling, som nå skal behandles i FNs organer for å legge grunnlaget for en ny finansregulering, er svært viktig. Her må finanssektoren bli stillas for realøkonomien, ikke sjølve byggverket, som sterke maktmiljøer har trodd på og arbeidet etter fram til finanskrisa. FNs klimaarbeid er svært viktig. Det er helt grunnleggende å komme over fra lagerenergi til fornybar energi, over til å spare lagerenergi. FNs matvareorganisasjon, FAO, har sterke tilrådninger om at nå må man investere i og satse på matproduksjon. En må bruke jorda under ulike vilkår, en må sikre fruktbarheten, en må investere, en må forske, en må gi inntekt til dem som arbeider med jord og mat. Norge er som land og folk i en privilegert internasjonal situasjon ved drøfting av landets framtidige situasjon fordi vi har overskudd på både handelsbalansen og statsbudsjettet – altså handlefrihet. For Senterpartiet er det sentralt å bruke hele landet, desentralisere makt, arbeid og kapital. En sentral del av norsk tradisjon hvor politiske valg kan skape jambyrdige forhold mellom folk og distrikter, står for oss sentralt – altså ikke like forhold, men jambyrdige forhold. Vi har viktige utfordringer knyttet til inntektsbringende arbeid til alle som har arbeidsevne, enten på heltid eller på deltid. Det er svært sentralt at en i disse tider har et spesielt fokus på dem som har evne til deltidsarbeid. Vi må forsterke fokuset på utdanning – tilpasset utdanning med tanke på behovet for de store reformer i grunnskolen, med mer praktisk undervisning. Utdanning til fagbrev, fagskoler, universiteter og høgskolesektoren har fått stimulans og må videre stimuleres, for utdanning er en av våre viktigste investeringer. Infrastruktur er det tredje området: Landet må krympes, vi må redusere transporten og vi må spare energi ved transporten. Digital allemannsrett er et sentralt stikkord slik at vi gjennom tilbudsstyrt fiberutbygging kan sikre en bredbåndsutbygging som gjør at reising til arbeid kan reduseres radikalt. Når det gjelder miljøutfordringer, som er grundig drøftet her i dag – fra lagerenergi til fornybar energi: Det er eksosen som er problemet, ikke naturlige forråtnelsesprosesser. Til slutt utfordringer knyttet til utenrikspolitikken: Vi må nå unngå å gå fra grøfta friest mulig bevegelse av folk og kapital til proteksjonisme som ikke er internasjonalt regulert og balansert. Det trengs et nytt mandat i Bretton Woods-institusjonene. Vi må styrke FNs rolle. Det er sentralt med en omstilling av norsk næringsliv. Samtidig med omstillingen må vi bedre mulighetene for nye personlig næringsdrivende, sikre de personlig næringsdrivende som driver i dag, som er gründerne i norsk næringsliv. Vi må sikre omstilling av hjørnesteinsbedrifter; vi må få lengre verdikjeder for å videreutvikle våre naturressurser. Det er et sentralt spørsmål som trenger satsing på brei front, enten det gjelder olje, gass, fisk eller tømmer. Det er videre slik at inntektsfordelinga er helt sentral for å sikre fellesskap i samfunnet. Vi må sikre jambyrdighet, balansere maktforhold mellom kjøper og selger enten det gjelder varer og tjenester eller på arbeidsmarkedet. Vi må sikre skatt etter evne gjennom forsterket innsats for å utjamne inntekter gjennom inntektsskatten. Vi må sikre velferdsordninger som er slik at både lønnsmottakere og sjølstendig næringsdrivende kan ha den nødvendige trygghet. Det vil være naturlig at en også for personlig næringsdrivende vurderer økt trygdeavgift for å sikre bedre vilkår. Til slutt: I perspektivmeldinga opereres det med velferdssamfunn, velferdsordinger, velferdstjenester, velferdsmodell – alt sammen knyttet til nasjonalstatens evne til å sikre det. Forutsetningen for å få til det fellesskapet er jambyrdige forhold.