trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-15:
Bare to merknader. Det ene er til kap. 2541, Dagpengar. Departementet foreslår å øke bevilgningen til dagpenger med 100 mill. kr. I saldert budsjett vedtatt i Stortinget høsten 2013 var det en bevilgning på 10,9 mrd. kr, etter at anslaget korrigert for regelverksendringer ble økt med 200 mill. kr i tilleggsproposisjonen for 2014. Ved behandling av revidert budsjett i vår ble overslagsbevilgningene økt med om lag 500 mill. kr til totalt 11,4 mrd. kr, og så er løyvinga for 2015 økt videre til 12,4 mrd. kr, noe som er i samsvar med regjeringas forslag til bevilgning. Senterpartiet vil understreke at økninga i bevilgningene til dagpenger det siste året viser en svekkelse av arbeidsmarkedet. På denne bakgrunn er det grunn til å tro at det vil måtte bevilges ytterligere midler til dagpenger i 2015 i revidert nasjonalbudsjett for å ta høyde for den utviklinga som vi er inne i. Det neste punktet som jeg vil kommentere, er kap. 2661, Grunn- og hjelpestønad, hjelpemidler. Departementet foreslår å redusere bevilgningen på kap. 2661, post 74 med 60 mill. kr. I saldert budsjett vedtatt i Stortinget høsten 2013 var det en bevilgning på 810 mill. kr. Ved behandling av revidert budsjett i vår ble bevilgningen redusert med 20 mill. kr, til 790 mill. kr. Jeg vil understreke det som Riksrevisjonen har sagt i Dokument 3:1 for 2013–2014 i forbindelse med avslutningen av saken om bilstønadsordningen, hvor den pekte på at det fremdeles er en for stor del av sakene som ikke blir behandlet innen normert tid. Det er derfor svært viktig at departementet prioriterer saker knyttet til bilstønadsordningen, at det blir behandlet innenfor normert tid, slik at vi får den situasjonen at bevilgningen brukes opp, for de mange som trenger det. Jeg håper at statsråden har et øye for det, slik at vi ikke kommer i den situasjonen at bevilgningene reduseres fordi en ikke får behandlet de sakene der en rettmessig skal ha godtgjørelse.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Det er godt å høre at statsråden er i godt humør framfor julen og ønsker en opposisjon i petroleumspolitikken velkommen, som han også gjorde i budsjettdebatten. Det er for så vidt greit at vi ikke har markert veldig sterk opposisjon tidligere til en statsråd som sier at han slavisk følger den petroleumsmeldingen og den politikken som vi la fram og fikk vedtatt. Det vi også er veldig glade for, er at vi ennå ikke har sett spor av de 27 forslagene som opposisjonen under vår tid fremmet nettopp i forbindelse med petroleumsmeldingen, i politikken videre framover. Men la det ligge. Det er en grunnleggende enighet om de store linjene i petroleumspolitikken, men i den situasjonen vi står overfor nå, er det en forskjell i synet på nettopp arbeidsdelingen når vi har de utfordringene som vi har nå. Statsråden henviser til at markedet må ta ansvaret for å korrigere de ubalansene som er blitt skapt i markedet. Ja, til en viss grad skal jeg være enig i det. Men som politikere har vi et ansvar for på et overordnet nivå å agere for å beskytte og forvalte ressursene, både de menneskelige ressursene, naturressursene og den kapasiteten som ligger der – ikke for å være snill med folk eller oljeindustrien, men fordi vi må ta vare på den kapasiteten med tanke på framtidig oppgang. For vi kan ikke ha det sånn at den dagen oljeprisene stiger, får vi den samme karusellen som vi har hatt de siste ti årene. Så er det noe som kommer igjen støtt og stadig, særlig fra oljeindustrien, i denne debatten, og det er investeringsnivået på norsk sokkel. Ja, det er et høyt investeringsnivå, det er helt riktig. Men hvor er det disse investeringene går? De går til store investeringsprosjekter, og pengene går stort sett til Korea. Vi har investeringer i Goliat, vi har investeringer i Aasta Hansteen, Gina Krog og Ivar Aasen, som alle ble bygd utenfor landets grenser. Dette er det som påløper som investeringer. Etter min mening og som mange har uttrykt, er dette en bråstopp. Det dreier seg i veldig stor grad om vedlikehold og modifikasjoner, og det er i det segmentet vi ser at de sliter nå. Jeg hadde ønsket at statsråden og regjeringen i større grad hadde satt seg i førersetet for det arbeidet som skal gjøres nå. Det er riktig at partene gjør et godt arbeid per i dag, men i større grad trengs det trykket som regjeringen kan gi. Samtidig mener jeg det er veldig viktig at vi som storting får en oversikt over omfanget av dette. Så får vi se når proposisjonen om plan og utbygging for drift av Johan Sverdrup kommer, om vi får svar på våre spørsmål der.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Jeg vil takke for en god debatt. Jeg er litt skuffet, må jeg medgi, over at det ser ut til at regjeringen og regjeringspartiene ikke ønsker å ta lederrollen for å håndtere den situasjonen som vi er i. Det hadde jeg ønsket at vi skulle få signaler på her nå. Det er ingenting nytt i det som sies fra regjeringen, det er en videreføring av de linjene som ble lagt i petroleumspolitikken, og dem skal vi videreføre. Men vi må også være klar over at vi har en situasjon nå som påkrever ekstra oppmerksomhet og tiltak utover det som vi snakket om i petroleumsmeldingen. Jeg har lagt fram flere forslag her. Vi har ikke noen prestisje knyttet til disse forslagene. Jeg kan legge til et annet forslag, som kom fra NITO, som jeg fikk tilsendt i dag, hvor de tar til orde for at regjeringen bør sette ned et utvalg, gjerne partssammensatt, som kartlegger situasjonen i petroleums- og leverandørindustrien og hvilke tiltak som kan iverksettes, ikke minst for å jevne ut svingningene i aktivitetsnivået. Kanskje det kan være en knagg å henge det analysearbeidet på som representanten Elvestuen etterlyste. Så føler jeg behov for å presisere et par ting – først til Statoil og utbytter. Statoil er et av mange selskaper som har høye utbytter, og som sliter med å skaffe penger til investeringer, så den situasjonen er ikke spesiell for Statoil. Det jeg mener, er at innenfor den eierskapspolitikken som vi har vedtatt, og som skal fortsette som den er vedtatt, er det en eierskapsdialog, og jeg foreslår at statsråden også tar opp spørsmålet om utbyttenivå og framtidig avkastning i forbindelse med den såkalte kapitaldisiplinen som praktiseres nå. Så er det spørsmålet om plugging, hvor representanten Tina Bru både i budsjettdebatten som gjaldt Olje- og energidepartementets område, og her, omtaler dette som om det skulle være en instruks til Statoil om å drive med plugging av brønner. Jeg forstår rett og slett ikke hvordan hun kommer fram til den tanken, for det har jeg aldri sagt. Tvert imot er min tanke at her kan både næringen og Petroleumstilsynet sammen komponere en kampanje hvor man i fellesskap bruker de ressursene som finnes ledige nå for å gjøre et arbeid som er nødvendig, og som Ptil har kartlagt og sett problemer med. Avslutningsvis til internasjonalisering som en løsning på problemet: Det tror jeg ikke vil fungere så godt. De problemene vi har på norsk sokkel, vil spre seg også til andre sokler, for dette er et internasjonalt problem. Vi bør bruke det fortrinnet vi har med trepartssamarbeidet og med regjeringen i ledelsen for å jobbe oss ut av situasjonen.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
Det er vanskelig for meg å kommentere veldig mye på kontrakter som har havnet i Korea mens det satt en rød-grønn statsråd i Olje- og energidepartementet under en regjering som var styrt av nettopp Arbeiderpartiet. La meg si det slik at vi kan godt fleipe med at jeg har sagt at vi skal forvalte petroleumsressursene i en lang og god politisk tradisjon for store, brede kompromisser i Stortinget. Det står jeg fast ved, det har vært en del av den suksessen norsk sokkel har blitt. Så har jeg lyst til å være veldig tydelig på en annen ting. Denne regjeringen vil gjøre eventuelle endringer i rammevilkårene i dialog med partene – med alle partene i næringen, både fagbevegelsen, leverandørene og operatørene, nettopp for å unngå debatt om stabilitet i rammebetingelsene. Det merket jeg meg at den rød-grønne regjeringen ikke alltid var like opptatt av. Så vil jeg også minne representanten Henriksen om at det er viktig at staten og norske myndigheter opptrer forutsigbart også i spørsmålet om enkeltsaker. Den arbeiderpartiledede inngripen i behandlingen av Johan Sverdrup-utbyggingen i fjor vår skapte betydelig usikkerhet om timeplanen og dermed viktige kontrakter for norske leverandørselskaper kunne opprettholdes. Vi hadde sett en langt dystrere situasjon for leverandørindustrien hvis ikke Johan Sverdrup-prosjektet nå hadde vært på vei til Stortinget. Hadde ikke regjeringspartiene grepet inn som man gjorde, og fått på plass den avtalen som man gjorde, frykter jeg at dette hadde sett mye verre ut. I den utredningen som nå har vært ute på høring, framkommer det at det antas at bare første fase av Johan Sverdrup-utbyggingen vil skape rundt 22 000 årsverk hos norske leverandørbedrifter – i Norge, av naturlige årsaker – og ca. 12 000 årsverk hos deres underleverandører. Uten disse årsverkene hadde situasjonen i dag sett noe mer utfordrende ut enn den faktisk gjør. Så det er viktig at vi husker på at det er ikke bare den overordnede rammen for aktiviteten man skal være enige om, man skal også være enige om at det er nettopp i de overordnede rammene man styrer norsk olje- og gasspolitikk. Så hører jeg hva Per Rune Henriksen sier også om Statoil og utbytte. Nå har jeg lyst til å minne om at for det første er den rød-grønne eierskapsmeldingen til Stortinget nå bredt forankret. Det er nettopp lagt fram av denne regjeringen en ny eierskapsmelding, som på mange måter er i tråd med den forrige. Jeg har full tillit til at styret i Statoil i tråd med eierskapsmeldingen er i stand til å ivareta aksjonærinteressene både på kort og på lang sikt, også norske myndigheters interesser.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
La meg takke for det som jeg i all hovedsak synes har vært en god debatt. Om helse, miljø og sikkerhet har jeg lyst til å si at jeg synes vi skal være stolte av at vi, i tett dialog med alle partene på sokkelen, har utviklet et godt og stramt regelverk som vi selvfølgelig skal opprettholde. Derfor er jeg glad for at Ptil har sagt at de vil følge kostnadskuttene tett, og at de inntil videre ikke har gjort funn som tyder på at sikkerhetsnivået på norsk sokkel er truet. Så er det mange av Arbeiderpartiets representanter som har snakket om behovet for å satse mer på forskning. Nå skal man være veldig glad for at man har fått en ny regjering som i begge de to siste budsjettene – for første gang på ti år – har økt satsingen i budsjettet på nettopp forskning og utvikling i petroleumsindustrien. Så er jeg glad for at så mange i dag – særlig fra Arbeiderpartiet – har gitt uttrykk for behovet for stabile og forutsigbare rammer for næringen. Jeg har argumentert for dette lenge, også i vår. Det fikk ikke like stort gehør den gangen. Så har jeg lyst til å si at noe av det aller viktigste regjeringen og myndighetene kan gjøre for å opprettholde aktiviteten i næringen, er å stille nye arealer til rådighet for industrien. Derfor jobber vi nå med både tildeling i forhåndsdefinerte områder og 23. konsesjonsrunde. Særlig 23. konsesjonsrunde vil bety svært mye for næringen, og den vil ikke minst være et løft for Nord-Norge, som jeg noterer ikke har vært representert i dagens debatt, med mindre presidenten unntar statsråden, som er nordlending. Så har jeg lyst til å minne om Johan Sverdrup igjen. Representanten Kjerkol har helt rett – nybygg er viktig, ikke minst for lærlingtilfanget på norsk sokkel og for industrien som sådan. Derfor er jeg glad for at det nå er så stor oppmerksomhet rundt nettopp Sverdrup. Hadde Sverdrup blitt utsatt, ville leverandørindustrien i Norge, ikke minst i Nord-Trøndelag – som representanten Kjerkol representerer – stått foran langt tøffere kår enn de gjør i dag. Sverdrup vil gi sysselsetting, verdiskaping og ringvirkninger i Møre og Romsdal, i Hordaland, i Rogaland, i Agderfylkene og ikke minst i Trøndelag. Når det gjelder disse kontraktene som har gått ut, minner jeg om at vi er en del av internasjonale avtaler. Vi har EU, vi har WTO, vi har andre avtaler som ligger til grunn for dette arbeidet. Jeg har lyst til å minne om at på slutten av den rød-grønne regjeringstiden ble seks av seks prosjekter – det må være ny rekord – sendt ut av landet. Da hørte jeg ikke mange rop fra Arbeiderpartiets representanter om økt proaktivitet fra myndighetene, men nå noterer jeg meg at pipa har fått en helt annen lyd. Jeg er glad for at representanten Henriksen sier at Arbeiderpartiet ønsker en jevn og en høy aktivitet på norsk sokkel, og at det ikke kommer av seg selv. Det gjør det heller ikke.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Jeg stemte feil.
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-12-15:
Jeg vil også først takke for en interessant interpellasjon. Det er klart at situasjonen er alvorlig. Det er den på Sør-Vestlandet, det er den for de leverandørbedriftene det gjelder og de personene det gjelder. Det er også klart at når det er brems i leverandørindustrien i Norge, slår det også inn i resten av norsk økonomi om en liten stund. Men det som er det avgjørende for hvilken strategi vi skal velge, er en analyse av hvilken situasjon vi står oppe i. Er det sånn at den lave oljeprisen er et resultat av en svingning, og at den vil komme opp igjen? Eller står vi foran et større skifte med mer permanent lav oljepris? Uten at jeg vil spå om oljepris – det er vanskelig å gjøre – tror jeg likevel man skal ta inn over seg at det er mange ting som tyder på at vi står overfor en mer permanent situasjon med lavere oljepris. Det ene er at man har en skiferoljerevolusjon i USA, som gjør at prisen har stabilisert seg på et lavere nivå, man kan produsere på et lavere nivå. Vi har en situasjon hvor OPEC også må konkurrere om markedsandeler, og ikke har den samme styrken til å begrense sin oljeproduksjon. Og så er vi i en situasjon hvor det også er lavere etterspørsel etter olje internasjonalt enn forventet. Så kan det være sånn at dette er fordi man har en vanskelig økonomisk situasjon, og når økonomien tar seg opp igjen, kommer også oljeprisen opp igjen. Men vi skal også være klar over at i de store, modne økonomiene, som i USA, går oljeforbruket i dag ned. Jeg var selv til stede ved klimaforhandlingene i Lima, som nå ble avsluttet. Dette er også en situasjon som vi ønsker skal videreføres og bli en situasjon hvor flere land, flere regioner, klarer å drive ned sitt forbruk av olje, dersom vi skal ha mulighet til å nå 2-gradersmålet fram mot 2050. Jeg tror det er viktig at man her ser for seg at vi står overfor et større skifte, og at vi må legge opp den norske politikken ut fra det. Så er det en selvfølge at vedlikehold og helse, miljø og sikkerhet skal prioriteres også når vi er i en vanskelig situasjon. Det er ingen tvil om at vi har et høyt kostnadsnivå innenfor norsk petroleumsvirksomhet, og der tror jeg nok man skal ta litt selvkritikk og gjøre en analyse av hva vi tidligere har gjort. For det er klart at de gunstige avskrivningsreglene, leterefusjonsordninger og andre virkemidler som vi har brukt de siste årene for å holde oppe en høy aktivitet, som har gjort at vi har fått mange nye selskaper inn på norsk sokkel, også har vært med på å drive opp kostnadsbildet innenfor sektoren. Vi skal ta med oss at norsk olje- og gassproduksjon er et eventyr for landet, der man virkelig har tatt tak i en situasjon og har bygget opp en kompetanse og en virksomhet som er imponerende og verdensledende. Nå er det avgjørende at vi også i årene framover bruker den kompetansen og stimulerer til at den kunnskapen som ligger innenfor den sektoren, også går inn i annen næringsvirksomhet etter hvert som vi er nødt til å omstille Norge til en situasjon der petroleumsvirksomheten kommer til å bli en mindre andel av norsk økonomi enn det den har vært de siste 40 årene.
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
Eg er glad for at representanten Heggelund i innlegget sitt viste så mykje til partane i arbeidslivet som viktige denne førjulsettermiddagen. Men kan Heggelund gje meg nokre fleire døme på kva saker representantane i arbeidslivet skal vera med og greia ut no framover i tillegg til det som blei referert? For det har jo ikkje vore nokon god tradisjon for det det siste året, m.a. med arbeidsmiljølovendringane og sånt. Og korleis vil representanten styrkja fagrørsla samtidig med at det blir fleire mellombels tilsette, og dermed etter alle solemerke færre fagorganiserte?
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
Representanten Johnsen tok opp minsteløn som eit verkemiddel mot sosial dumping i innlegget sitt. Det er store område i norsk arbeidsliv i dag som er uorganiserte, og der det ikkje er tariffavtalar. Nede på Aker Brygge spring det f.eks. servitørar rundt om kveldane med ølglas som kostar 98 kr, og sjølv har dei ei timeløn på 100 kr. Det er langt under det som er minstetariffen i tariffavtalen. Kva minsteløn meiner representanten Johnsen er rimeleg i Oslo og i den næringa i dag, viss han skulle setja eit tal på det?
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
For SV er det sjølvsagt viktig at vi styrkjer dei institusjonane vi har – Arbeidstilsynet, skatteetaten og den typen ting – men det er langt frå nok. Det ein treng, er ei omfattande organisering og at ein legg til rette for at også fagrørsla kan ha desse som medlemer. Det blir gjort elles i Europa av LO sine søsterorganisasjonar i ulike byar, for ein har det same problemet der også. Ein treng rett og slett å få desse menneska organisert i sitt interessefellesskap.
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
Det har sidan 1935, då vi fekk hovudavtalen i Noreg, som begynte å regulera forholdet på ein av dei viktigaste maktarenaene vi har, nemleg arbeidslivet, vore ein felles strategi for ulike regjeringar å inkludera partane i arbeidslivet i sitt arbeid. I dette tilfellet no, med dei nye endringane i loven som kom då regjeringa kom, har det frå fleire fagforeiningshald blitt uttala, bl.a. frå Landsorganisasjonen, som organiserer nesten ein million arbeidstakarar, at dei aldri har opplevd å bli sette til side på same vis som dei har blitt no – og dei er eldre enn frå 1935.
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
Det som er problemstillinga her, er jo også måten EU fungerer på, som ein veldig konkurranseøkonomi, der det blir ønskt skapt mobilitet i arbeidsmarknaden ved at arbeidskraft blir sett opp imot kvarandre, for å jobba billigast mogleg. Det er ikkje ei heldig form for å sikra den svake parten, som er arbeidstakaren. Når det gjeld vårt forhold til EØS-avtalen, har vi programfesta at vi ønskjer å erstatta den med ein handelsavtale, som vi har med andre land. Det kan vi snakka meir om ein annan gong, for no går tida ut.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Tor André Johnsen sa at han sette pris på at fleire er opptekne av sosial dumping. Men eg trur han har gløymt at då Stortinget behandla arbeidslivsmeldinga, meinte alle parti, unnateke Framstegspartiet, at arbeidet mot sosial dumping er ei hovudutfordring på arbeidslivsområdet. Der kunne det sjå ut som Framstegspartiet var mest oppteke av å så tvil rundt heile omgrepet, og i det store og heile har partiet vore imot dei fleste tiltaka som vart lanserte av Stoltenberg-regjeringa. Men eg høyrer at med Framstegspartiet i regjering er det no lova nye taktar. Arbeidet mot sosial dumping skal halde fram, trepartssamarbeidet skal liggje fast, og Framstegspartiet skal slutte å kalle LO-leiarar «pampar». Det siste har ikkje partiet heilt lagt frå seg, sjølv om det til tider går litt i surr med kven som høyrer til kva for ei hovudsamanslutning. Spørsmålet mitt til Johnsen i dag blir: Det at Framstegspartiet no plutseleg snakkar om sosial dumping, er det ei reell erkjenning av problemet, eller er det eit spel for galleriet? Og finst det eigentleg noko tiltak mot sosial dumping som Framstegspartiet er for?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Eg registrerer at representanten var oppteken av å arrestere representanten Andersen på det med organiseringsgrad. Viss vi går tilbake til arbeidslivsmeldinga – det er ikkje meir enn to år sidan ho kom, og samfunnet har ikkje endra seg så mykje på to år – var Framstegspartiet det einaste som ikkje var med på ein merknad om at organisasjonsgraden burde bli auka. Alle andre parti meinte det var eit gode at organisasjonsgraden auka, både blant arbeidstakarar og arbeidsgjevarar. Meiner Framstegspartiet i dag at det er eit mål å få fleire organiserte i arbeidslivet, og ser representanten Johnsen betydninga av eit organisert og regulert arbeidsliv i kampen mot sosial dumping?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Jeg vil i likhet med foregående talere takke interpellanten for en god og viktig interpellasjon og en debatt som Stortinget bør ta. Media har de siste månedene vært fylt med dårlig nytt for Norges største industri, og det å avvise dette som svartmaling er vel ingen av oss tjent med. Langs kysten merkes dette, men også i innlandet, hvor vår petroleumsindustri har betydelig aktivitet og sysselsetting. Lokalt, i mine hjemtrakter, i driftsmiljøet til Norskehavet i Stjørdal, har vi allerede sett konsekvensene hos de toneangivende aktørene med kutt og varslete nedskjæringer, og det som skjer, angår og påvirker mange i Trøndelag, også utenfor industrien. De store selskapene setter i verk omfattende spareprogram. Jeg opplever også at en del av bildet er en betydelig vilje hos aktørene til å se på egne kostnader. Den kraftige veksten i investeringene de siste årene er selvsagt en del av bildet. Det man skal huske på når man omtaler sykliske næringer, er at det går opp, og det går ned, men det er viktig å ha et klart bilde av den oppturen som ligger litt lenger framme, når nedturen starter, for her har vi å gjøre med veldig kritiske kompetansekjeder. Leverandørindustrien trenger i så måte aktive myndigheter fordi denne industrien er avhengig av norske oppdrag. Det er ingen tvil om det, for nybygg utgjør navet i leverandørindustrien. De norske må ha kontroll på kostnader, på kapasitet, på kompetanse og på kvalitet, og når statsråden uttaler at han skal ha en offensiv rolle, prate med aktørene og bli enig om de løsningene som finnes, så forplikter det, og da er vel kanskje juleønsket om en tilstedeværende opposisjon innfridd. Industrien omstiller seg hele tiden. Bedre samhandling både internt i bedriftene og også i bransjen må til for at den skal bli mer kostnadseffektiv, samtidig som man opprettholder høye HMS- og kvalitetskrav. Frustrasjonen rundt kontraktstap til utlandet når det gjelder Statoils utbygginger, har vært stor, og Johan Sverdrup-feltet blir spennende og viktig, ikke minst for dem av oss som kommer fra regioner hvor man fortsatt produserer store deler til fastmonterte installasjoner i Nordsjøen og i Norskehavet. Så har KonKraft kommet med rapporter som har vist konsensus mellom partene i industrien om hvordan konkurranseevnen på norsk sokkel kan ivaretas. De har blitt oversendt departementet, og da er det energien og viljen der som blir litt avgjørende. Vi som sitter på Stortinget, er selvfølgelig opptatt av de bedriftene som har adresse i våre hjemfylker, men det påhviler regjeringen å være ekstra frampå stolen for hele denne betydelige næringen for Norge som nasjon, og ikke minst for den kompetansen vi også eksporterer. En av mine partivenner og min gode komitékollega, Magne Rommetveit, var inne på transportkomiteens besøk i Sør-Korea, og det var kanskje litt drøyt når han insinuerte at det var den nye regjeringen som hadde ansvaret for at Statoil var der med 400 mann – jeg ser han rister på hodet – men det er jo en del av et bilde som vi må ta inn over oss når store nybyggingskontrakter skal lyses ut, fordi, som jeg sa innledningsvis, nybygg utgjør navet for denne næringen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2014-12-15:
Jeg har merket meg at mange andre gjenbosettingsland har gjennomført uttak av flyktninger i Tyrkia i løpet av andre halvår, altså syrere. Høykommissæren har bekreftet at de fleste av sakene for de 123 flyktningene som Norge ikke tok imot, i ettertid har blitt fremmet overfor andre land, og at sakene så langt enten er innvilget eller fortsatt er til behandling i disse landene. Det har vært nevnt at det å bosette flyktninger er en frivillig oppgave for kommunene. 5 000 personer som venter på bosetting i norske mottak, er mange. Rundt 30 personer med store helserelaterte behov for oppfølging, har ventet i uforholdsmessig lang tid, i mange av de årene da de rød-grønne styrte. Integrerings- og mangfoldsdirektoratet har nylig tatt kontakt med kommunene som nå har tilbudt seg å ta imot syrere som ikke fikk komme fra Tyrkia, med tanke på å få bosatt de nevnte personene fra mottak. Det er verdt å merke seg at de kommunene som har meldt seg til dette, dog ikke gjør dette i tillegg til den rammen de har forpliktet seg til, men innenfor den rammen de har forpliktet seg til. Det er ganske underlig å høre debatten som nå går om at det skulle være ordførere der ute som har ledig kapasitet innenfor medisinsk behandling og innenfor sine kvoter, som ikke rekker opp hånden sin og sier: Vi vil gjerne ta imot, men vi venter på å bli spurt. Det er med skam man kan konstatere at etter åtte år med rød-grønt styre satt over 5 000 i mottak, hvorav veldig mange hadde medisinsk hjelpebehov, og enkelte hadde ventet særs lenge. Den rød-grønne regjeringen tok den gangen ikke noe initiativ til at alle kommunene ble spurt – nå blir de det – og man fikk da ikke ordførere som rakk opp hånden og sa at de hadde kapasitet. Og i dag får vi altså en debatt om de samme kriteriene som vi styrer etter, og som nå er til vurdering i departementet. Vi tar til og med imot flere syrere og prøver å ha en individuell behandling og sørger for at de med særlige medisinske behov, og som har ventet utrolig lenge – 130, hvorav 30 har sittet der veldig lenge – får sakene sine behandlet. De 123 som fikk avslag, er til behandling i andre land. Asylinstituttet er et meget viktig verktøy for å gi beskyttelse til mennesker som er reelt truet, og det må ikke misbrukes på noen måte. Norge skal oppfylle de internasjonale forpliktelsene våre, og vi skal hjelpe flyktningene. Asylstatus skal innvilges etter en individuell behandling og grundig vurdering av søknaden. Folkeforflytninger setter det norske samfunnet på prøve, uansett årsak, men vi tåler det, og vi skal bli satt på prøve – ikke minst gjelder det den norske velferdsstatens bærekraft. Derfor er det viktig at vi har denne individuelle behandlingen, og at vi evner å ta imot og gi hjelp – som vi gjør – til dem som har særlige medisinske behov.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
Flyktningsituasjonen i Syria er den verste sidan den andre verdskrigen, og totalt 10,8 millionar menneske, omtrent 50 pst., av landets befolkning er avhengige av humanitær støtte. Desse flyktningane er heilt avhengige av hjelp for å overleve, og eg er derfor glad for at Noreg har bidratt med over 1,7 mrd. kr i bistand til Syria og regionen sidan konflikten starta. Med ei så enorm mengd menneske på flukt, er det openbert at det store fleirtalet må hjelpast i nærområda. Noreg er ein av dei største humanitære givarane til hjelpearbeidet i og rundt Syria. Over 1,3 mrd. kr av dette er humanitær bistand og utviklingsbistand til Syria og naboland. FNs høgkommissær for flyktningar kunne nyleg melde om at 1,7 millionar syriske flyktningar står i fare for å miste tilgangen til mat som følgje av økonomiske utfordringar i FNs matvareprogram. Vi snakkar her om ein potensiell humanitær katastrofe. Vi veit at vi kan redde 28 gongar så mange flyktningar i nærområda som vi kan for kostnaden av å busetje éin flyktning i Noreg. Vi har ei klar, moralsk plikt til å redde flest mogleg menneske, og då er hovedfokuset nøydd til å vere hjelp i nærområda. Det er ein myte at Noreg ikkje tar sin del av ansvaret for å busetje syriske flyktningar med medisinske hjelpebehov. Heile 130, eller 13 pst., av dei flyktningane Noreg tar imot, har ulike medisinske oppfølgingsbehov. Sjølv om den klare hovuddelen av Noregs bidrag er i nærområda, forpliktar dei noverande internasjonale avtalane oss også til å ta imot kvoteflyktningar. Det må likevel påpeikast at Noreg har integreringsutfordringar, som også må takast på alvor. Framleis er det over 5 000 flyktningar som sit i kø på mottak, og mange har sete der lenge. Omtrent 100 av desse krev medisinsk behandling og oppfølging som følgje av krigsskadar og traume, dette trass i at denne regjeringa buset fleire flyktningar i året enn førre regjering. Situasjonen i Syria er veldig alvorleg, og eg er glad for at regjeringa gjer sit ytste for at Noreg skal bidra til å hjelpe flest mogleg flyktningar. Sjølv om Noreg allereie vil ta sin del av ansvaret for syriske kvoteflyktningar, med 1 000 personar i 2015, er vi nøydde til å unngå ei humanitær krise for den store majoriteten gjennom å sørgje for adekvat hjelp i nærområda.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2014-12-15:
Jeg har lært av en tidligere SV-politiker at vi skal velge med omhu hva vi lar oss irritere oss over, men Senterpartiets representant, Greni, gikk fram og sa – rett etter mitt innlegg – at hun er overrasket over at Kristelig Folkeparti vil avvise kvoteflyktninger som trenger helsehjelp. Det har vi jo aldri gjort, og det kommer vi aldri til å gjøre. Det sier altså et parti fra opposisjonen i dag til Kristelig Folkeparti og Venstre, som har fått utvidet kvoten med 500 flyktninger, og etter at jeg tre ganger har sagt at helse ikke kommer til å bli en begrunnelse for avslag. Det sier altså den samme opposisjonen som har laget kriteriene som blir fulgt. Dette synes jeg er utrolig og stiller meg undrende til det. Hvis noen undrer på hvorfor Kristelig Folkeparti ikke støtter forslaget, er det bl.a. fordi vi er i gang med å se på kriteriene, og til forskjell fra under forrige stortingsflertall, får Kristelig Folkeparti nå en del gjennomslag som vi er veldig glade for. Det gjelder også når vi kommer til spørsmålet om kriterier. La meg gjenta for fjerde gang: Kristelig Folkeparti kommer ikke til å gå med på at helse er grunnlag for avslag etter individuell søknad. Dessuten kan jeg betrygge dem som sier at vi ikke lytter til hva FN og Høykommissæren sier, med at vi gjør det, og vi vil ta hensyn til det og til konvensjonene som skal oppfylles, selvfølgelig. Det er interessant å høre hvordan SV parerer med at de ikke har hatt dugnad på å bosette de 30 som allerede sitter i flyktningmottak. La oss begynne der, så blir det flere plasser ledig. La meg gjenta det jeg også sa: Vi vet ikke antallet akkurat i dag, men jeg tror at av de 500 ekstra som vi skal ta inn, kan antallet som trenger medisinsk helsehjelp, bli enda større enn 123. Og la meg gjenta: For Kristelig Folkeparti vil ikke behovet for medisinsk helsehjelp være grunnlag for å nekte noen opphold. Det er vårt bidrag, og det skal vi fortsette å stå for når kriteriene nå skal fastsettes. Det kommer vi til å presse på for, og det tror jeg kommer til å bli resultatet av Kristelig Folkepartis og Venstres bidrag i denne saken.
André N. Skjelstad (Venstre), 2014-12-15:
Jeg takker forslagsstillerne for forslaget og for engasjementet rundt saken og ikke minst saksordføreren for et godt innlegg. Så er det jo interessant når en kommer litt bak i køen, at mye av dette er tatt opp tidligere, men det vi i hvert fall deler, er at Norge tar sitt ansvar. Som også saksordføreren var inne på i sitt innlegg, er vi en av de største bidragsyterne, og ikke minst har vi en moralsk plikt til å hjelpe. Jeg blir derimot litt overrasket over innleggene til flere her, for faktum er jo at vi nå styrer etter det som regjeringen Stoltenberg har vedtatt. Så hører jeg fra denne talerstolen igjen – ikke så ulikt en debatt vi hadde for en liten ukes tid siden – at det for så vidt ikke er det som er vedtatt, men at det er praksisen. Det må da være en helt ny forståelse av hvordan en skal presisere et vedtak, for ut fra min forståelse har den vært relativt rigid fram til nå. Da blir jeg litt forundret over representanten Sivertsen. som nå så tydelig på mange måter tar avstand fra det han tidligere har vært med på. Og det er jo nettopp dette vi – flere partier – prøver å myke opp. Jeg ønsker for så vidt representanten Sivertsen velkommen til å være med på den dugnaden, men det som ligger per i dag, er altså det som ble vedtatt av regjeringen Stoltenberg i 2010. Så er det jo ikke til å komme fra at gjennom budsjettforliket fikk Kristelig Folkeparti og Venstre på plass nettopp 500 flere kvoteflyktninger for neste år, og det er mer enn det som har vært tidligere. Det totale antallet kvoteflyktninger er også større, 2 120, som er vesentlig høyere enn de siste årene. Jeg synes også det er verdt å merke seg. Jeg merker meg også at av de 123 som nå er nevnt, er det mange som nå har fått medisinsk behandling. Og jeg deler også det som saksordføreren sa, at det kan ikke være slik at vi skal gradere folk etter helsesituasjonen, men det er klart at det må være en individuell behandling av hver enkelt. Mennesker på flukt har vi et moralsk ansvar for å ta vare på, og da kan vi ikke sortere. Det er vi helt enig i, og jeg regner også med at representanten Karin Andersen er enig i det. Jeg har stor forståelse for det forslaget som ligger her, og jeg synes det er betimelig at en også har det engasjementet rundt det. For øvrig vil jeg nevne avslutningsvis at det er synd at ikke SV fikk det gjennomslaget i forrige regjering som det Kristelig Folkeparti og Venstre har fått nå. Da tror jeg kanskje man hadde startet på et litt annet ark enn vi gjorde når vi måtte starte på det sammen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
Ja, president, det ønsker jeg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
Utgangspunktet for dette forslaget var jo at regjeringen sa nei til 123 flyktninger som hadde helseskader, med den begrunnelse at kommunene ikke kunne ta dem imot. Jeg ber statsråden forklare hvilke undersøkelser som var gjort på dette helt konkret. For her hadde ikke kommunene blitt spurt overhodet. Det var det SV tok initiativet til i de store byene, en storbydugnad, og etterpå var det altså Faglig forum for kommunalt flyktningarbeid som gjorde det, og det viste at dette ikke var riktig. Så kan jo statsråden vise til IMDi og at det sitter folk på mottak osv. nå, men poenget er jo også at IMDis seksjonsleder, som har ansvar for bosetting, sier at de opplever at kommunene vil strekke seg langt hvis de blir spurt konkret om dette. Hva er da grunnen til at regjeringen ikke spør?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
Grunnen til at spørsmålet er blitt stilt, er jo at både statsråden og statsministeren og hele regjeringen bruker det som en begrunnelse, og da er det jo ganske spesielt at man faktisk ikke har spurt. SV er glad for at alle kommuner nå blir spurt, men de vi har spurt, har altså sagt ja. Det er riktig at det sitter mange på asylmottak som burde vært bosatt – det er helt riktig. Men da kunne kanskje statsråden ta en liten samtale med sine egne partikolleger landet rundt som sitter og sier nei til å bosette flyktninger, for hovedbegrunnelsen for at flyktninger ikke blir bosatt, er jo en politisk motstand fra særlig Fremskrittspartiet i mange kommuner landet rundt. Men poenget med denne saken er jo at disse store kommunene som har blitt spurt, har sagt ja til denne henvendelsen. Det er tatt opp som interpellasjoner i kommunestyrer. De har fått diskutert det på en ordentlig måte, og de har sagt ja. Gjør ikke det noe inntrykk på statsråden?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
Da kan vi gå over til det andre spørsmålet, nemlig kriteriene, og nå kan statsråden la være å si at dette er gamle kriterier som de har arvet fra den forrige regjeringen, for det viser jo bare at denne regjeringen har full anledning til å endre dem sjøl, hvis de har lyst, men det har de ikke gjort. Diskusjonen her i dag viser at det er et stort behov for å diskutere dette politisk. Hvilke kriterier skal vi legge til grunn? Jeg har forholdt meg til de politiske signalene som har blitt gitt, fra både regjeringen og i samarbeidserklæringen, der noen av disse temaene er avklart, bl.a. at man ønsker at flere av dem som er mindre skadd, og som man tror lettest kan integreres i samfunnet, skal prioriteres framfor dem som har størst behov. SV ønsker her et prinsipielt syn som sier at det er FNs utvelgelse av flyktninger som skal danne grunnlag for utvelgelsen av dem som får bosetting. Hva er statsrådens motargument mot å følge en slik linje?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
Aller først: Forslag nr. 2 i innstillingen skal ikke fremmes, fordi det er erstattet av forslag nr. 6. I dokumentforslaget vises det til de uttalelsene som nå er gjort i de konkrete kommunestyrene i de største byene. Det som kan gjøres når flyktningkatastrofen eskalerer, er jo f.eks. å ta kontakt med noen av kommunene og spørre om en spesiell, ekstra innsats for de syke syriske flyktningene. Det er det SV har etterlyst. Det er riktig at Kristelig Folkeparti og Venstre nå har fått økt flyktningkvoten med 500 – og det er bra – men flyktningkatastrofen har jo eskalert voldsomt de to siste åra. Jeg skal ikke forsvare at det var bra nok det som den rød-grønne regjeringen gjorde, men nå har det altså eksplodert. Da er 500 et dårlig svar på det, og det er et veldig dårlig svar når regjeringen skylder på kommunene – når vi spør kommunene, og f.eks. Oslo kommune sjøl sier: «I denne situasjonen er Oslo kommune rede til å ta et forsterket ansvar for å bosette syriske flyktninger, også dem med særlige behov.» Og tilsvarende vedtak er det i de største byene. Så hvis man virkelig mener dette, kunne man tatt seg det bryet. Når det gjelder retningslinjene, viser jo denne debatten at det SV foreslår, ikke er noe mer oppsiktsvekkende enn at vi faktisk skal følge UNHCR. Dem de sier trenger det, og trenger mest beskyttelse, skal Norge ta imot. At det skulle være nødvendig for partier å gå runder med regjeringen, forklarer jo bare meg at man ønsker å stramme inn mer enn det. Her bør man endre det. Det er ikke mye til handlekraft med en regjering som hele tida skylder på at det lå et regelverk fra de rød-grønne der. Det hadde de hatt muligheten til å endre. Det er først nå SV ber om at dette skal komme opp i Stortinget, fordi vi ser at man er i ferd med å stramme det enda mer inn. Det er viktige saker som bør avklares politisk. Så til slutt: Jeg er glad for at statsråden tar opp dette med de flyktningene som sitter i Ankara, som ikke får hjelp, og som Norge nå har sagt vi skal ta imot. Noen av dem er veldig syke. De er akutt syke og trenger akutt helsehjelp. De har fremdeles ikke hørt noe fra norske myndigheter, noen av dem. Det må skje, og statsråden må sørge for at de får den akutte helsehjelpen som er helt nødvendig, der. Jeg skjønner at tyrkiske myndigheter nå lager problemer for å få dem hit, men da må vi sørge for at de flyktningene vi har sagt skal få komme til Norge, på den kvoten vi har, får akutt helsehjelp, slik at de ikke får ødelagt helsa si ytterligere, eller i verste fall faktisk omkommer før de får komme til Norge. Så jeg er glad for at statsråden følger det opp, og at utenriksministeren skal ta dette opp i morgen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
Jeg er fristet til å svare bare ja på det spørsmålet, og særlig når jeg ser hva slags forslag Arbeiderpartiet har fremmet i de samme sakene. Vi tar nå imot flere flyktninger fra Syria enn noen gang før. Denne Syria-milliarden som Arbeiderpartiet har begynt å skryte veldig av, var en Syria-milliard som de tok fra andre områder. Det er altså ikke en frisk milliard, men det er en milliard som skulle omplasseres fra andre trengende områder. Jeg synes ikke det er så veldig mye å skryte av. Vi har, hvis man sammenligner med andre land i Europa, gjort mye. Vi har samlet sett gitt ca. 1,7 mrd. kr i bistand til nærområdene, 1,3 mrd. kr som humanitær bistand. Vi tar imot flere flyktninger både relativt og faktisk enn de aller, aller fleste andre land i Europa. Så svaret er at vi gjør vårt ytterste. Så viser også forhandlingene i Stortinget at det har vært rom for ytterligere satsing, hvilket regjeringen naturligvis står bak.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
La meg først si at det siste spørsmålet dreier seg altså om IMDis virksomhet som bidrar inn i uttakskommisjonen med den kompetansen som de har. Vi må lytte til de signalene de får fra kommunene. Jeg synes ikke det er helt ueffent, og husk at det er flere titalls personer på mottak i dag med behov for helsehjelp som ikke blir bosatt, dessverre. Det er ikke sånn at en har trodd at det har vært veldig mye ledig kapasitet som ikke har vært der. Så har det vært noen kommuner som i ettertid har sagt at de likevel har kapasitet – barne-, likestillings- og inkluderingsministeren har nå i det siste sendt brev til alle kommuner, i motsetning til det som den forrige regjeringen gjorde, med spørsmål om ikke de kan bidra til å bosette dem som allerede sitter og venter. Noen av dem – ca. 30 – har ventet uforholdsmessig lenge. Det er en stor belastning for dem, og jeg håper at kommunenes hjerterom også omfavner disse. Så er det en netto kvoteøkning på antall flyktninger med denne regjeringen og avtalen i Stortinget – vesentlig høyere enn det Arbeiderpartiet har levert.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
Svaret er nei. Jeg tror nok representanten har godt av å lese mitt innlegg på nytt og også saksordførerens innlegg samt mine svar på disse replikkene. Da ville nok oppfatningen kanskje vært noe bedre. Det er åpenbart at vi så langt gjør det vi kan for at vi skal bidra til å hjelpe i nærområdene og ta imot flyktninger i Norge – det er en kombinasjon som regjeringen er opptatt av at vi skal gjøre. Jeg mener vi har gjort vårt ytterste så langt, men dette er selvfølgelig en situasjon som utvikler seg fra dag til dag, det blir flere og flere flyktninger, og den humanitære katastrofen blir større og større. Det er åpenbart at regjeringen vil vurdere om det er andre tiltak som vi også kan bidra med underveis i en sånn vanskelig prosess – både på egne vegne og i samarbeid med andre. Så synes jeg fortsatt at det er ganske umusikalsk når representanten Sivertsen kritiserer uttakskommisjonens utvelgelse av syriske flyktninger, når det er hans egne kriterier de har basert dette uttaket på.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
Premissene i dette spørsmålet er ganske underlige. For det første er det ikke regjeringen som sitter og behandler disse uttakene, det er uttakskommisjoner som gjør det, basert på de kriteriene som er fastsatt av regjeringen. Så det er sånn sett ikke regjeringen som vedtar at 123 ikke skal komme til Norge, det tror jeg representanten Andersen er vel kjent med. Uttakskommisjonene er bredt sammensatt, der er det bred kompetanse, og de opplysningene som der kommer fra de ulike bidragsyterne, må jo legges til grunn ved dette uttaket. Jeg synes også det er litt spesielt når representanten Andersen sier at vi ikke har spurt. Men nå har vi i hvert fall gjort det – det gjorde ikke den forrige regjeringen – nå har barne- og likestillingsministeren sendt brev til alle kommuner for å se hva slags kapasitet de har, for det sitter allerede flere på mottak med omfattende helsebehov som ingen kommuner så langt har villet bosette. Det er derfor jeg synes det blir litt underlig å stille spørsmål ved hvorvidt en har gjort det som er nødvendig, for en har i alle fall arbeidet for å sikre at de som allerede er her, skal bli bosatt i en kommune, og har dessverre ikke lyktes med det.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
Igjen synes jeg premissene i spørsmålet er ganske underlige. I dag er det frivillig for kommunene å bosette flyktninger. Flyktninger har som utgangspunkt rett til direktebosetting i en kommune. Så er jeg nå på et område som i utgangspunktet ikke er tillagt Justis- og beredskapsdepartementet, men Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet. IMDi har gjennomført de undersøkelsene de mener er nødvendig for å komme med den informasjonen som de gjør i uttakskommisjonen. Jeg tror rett og slett ikke det er mulig å besvare det spørsmålet mer presist enn det.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
De uttakskriteriene som er brukt, er dem som SV fikk gjennomslag for i regjering. Vi arbeider nå med nye uttakskriterier. Det er en del av samarbeidsavtalen mellom regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti, og derfor vil det være en bred politisk diskusjon blant de fire partiene om hva som skal være uttakskriteriene for fremtiden. Inntil nye kriterier er på plass, er det de kriteriene som SV fikk gjennomslag for i regjering, som ligger til grunn.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
La meg først få si noen få ord til om de syriske flyktningene som er i Tyrkia, som representanten Andersen sier ikke har hørt noe fra norske myndigheter. Vi vet i hvert fall at det er en del av dem som har vært i kontakt med den norske ambassaden. UNHCR har også kontakt med en del av dem, og i vår dialog med tyrkiske myndigheter har vi også vært opptatt av helseperspektivet, at de skal få den nødvendige helsehjelp mens de befinner seg i Tyrkia i påvente av at reisedokumentene er klare. Jeg må si jeg egentlig er ganske overasket over at det har vært så vanskelig å få dette til. Det er svært mange flyktninger som oppholder seg i Tyrkia, og en skulle tro at det var i alle parters interesse at overføringen av flyktningene gikk så smidig som mulig. Det er ikke bare Norge som sliter med dette problemet, men Norge er i hvert fall svært proaktive for å bidra til å finne en så konstruktiv og god løsning som overhodet mulig, og det er som sagt et veldig sterkt politisk press for å få det til. Så til de konkrete kommunene som nå har sagt de kan gjøre en ekstra innsats, og det vil regjeringen selvfølgelig følge opp. Så vidt jeg vet, har barne-, likestillings- og inkluderingsministeren allerede gjennom brevskriving til alle landets kommuner tilstrebet å få en ordentlig oversikt over hva kommunene faktisk har av kapasitet, både for å få bosatt de som allerede sitter i mottak og venter på bosetting, og også de som blir tatt ut som flyktninger i 2015. Så opplever jeg ikke virkeligheten nøyaktig som representanten Sivertsen gjør. Han skaper et inntrykk av at samarbeidet mellom Norge og UNHCR er dårlig. Jeg har tvert imot et helt motsatt inntrykk, at samarbeidet mellom Norge og UNHCR er svært godt, og jeg siterte også nylig kommentarer fra avdelingslederen i UNHCR. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet nå hevder å ha et veldig sterkt fokus på å skulle hjelpe til med å øke flyktningkvoten, eller antallet kvoteflyktninger. Noen ganger er historien et ganske godt hjelpemiddel for å se hvor sterk man egentlig er i viljen, og i 2012, under den rød-grønne regjeringen, tok Norge imot 1 200 kvoteflyktninger. I 2013 tok Norge imot ca. 1 120 kvoteflyktninger. I 2014 var det 1 620 kvoteflyktninger, og i 2015 skal det komme 2 120. Så det er nok riktig av representanten Sivertsen å gi Kristelig Folkeparti og Venstre honnør for det de selv ikke var interessert i å få til da de var i regjering. Dette er ikke en krise som har oppstått nå. I september 2012 mener jeg å huske at det kom omtrent 3 000 nye flyktninger daglig fra Syria. Da var det Sivertsens parti og Karin Andersens parti som regjerte Norge.