Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2003-02-20:
WTO-forhandlingene har en betydelig konsekvens både for oss her hjemme og ikke minst for mennesker i andre deler av verden. Jeg vil kommentere enkelte elementer. Først om GATS. Norge har betydelige eksportinteresser knyttet til tjenesteforhandlingene i WTO. I 2001 var verdien av Norges eksport av tjenester i overkant av 165 milliarder kr, hvorav ca. halvparten skrev seg fra skipstransporttjenester. Siktemålet er å oppnå bedre markedsadgang og større forutsigbarhet, slik at norske tjenesteeksportører ikke utsettes for vilkårlighet og diskriminering når de søker oppdrag på det internasjonale markedet. Fra enkelte hold er det reist kritikk mot at Norge også har fremmet krav og forslag overfor utviklingsland. Høyre støtter at en også fremmer krav og forslag overfor fattige land, nettopp for å legge til rette for at disse landene blir inkludert i den bilaterale forhandlingsprosessen. Dette må være en riktig tilnærming når en samtidig formulerer kravene til u-landene annerledes enn til i-landene. Det kan en gjøre ved å vise til GATS-avtalens bestemmelser om at det skal tas hensyn til de fattige landenes interesser i forhandlingene, og invitere til samarbeid på de områdene som foreslås. Så til markedsadgang for industriprodukter. Det bør være bred enighet om en høy prioritering av dette forhandlingsområdet, som bl.a. omfatter fisk og fiskeprodukter. Det synes å være stor oppslutning om å gjennomføre tollreduksjoner for alle industrivarer. Også innen disse forhandlingene blir en viktig utfordring hvordan u-landenes interesser skal kunne ivaretas gjennom positiv særbehandling. Regjeringen har derfor Høyres støtte om den går inn for at det enkelte u-land bør påta seg forpliktelser i tråd med sitt økonomiske utviklingsnivå. Det betyr at utviklingslandene bør kunne foreta lavere tollreduksjoner og få lengre gjennomføringsperioder enn industrialiserte land. Så noe om landbruk. Regjeringen har tidligere orientert om utkastet til reduksjonsforpliktelser, som ble fremlagt av formannen for WTOs landbruksforhandlinger den 12. februar. Utkastet innebærer kutt i tollsatsene fra 60 til 45 pst. for sentrale norske landbruksprodukter, kutt i handelsvridende støtte på mellom 50 og 60 pst., samt fullstendig utfasing av eksportsubsidiene. Forslaget innebærer et stort avvik fra norske forhandlingsposisjoner og vil få dramatiske konsekvenser for dagens norske landbruk. Vi vil fra vår side støtte et opplegg hvor en på den ene siden tar hensyn til utviklingslandenes krav, og på den andre siden skaper forståelse og løsninger for å tilgodese ikke-økonomiske forhold som bosetting, kulturlandskap og miljø, samt de spesielle problemer som følger av å drive landbruk under de geografiske og klimatiske forhold vi har i Norge. I Doha var erklæringen om patentrettigheter og folkehelse en medvirkende årsak til at mandatet for forhandlingene kom på plass. Det medfører at i krisesituasjoner kan patentrettigheter settes til side for at et land skal kunne skaffe rimelige medisiner ved å produsere dem selv. Det arbeides nå med å finne et regelverk som vil gjøre det mulig også for det fattigste landene uten egen produksjonskapasitet å skaffe seg rimelige medisiner. Kampen mot hiv/aids, malaria og tuberkulose står her helt sentralt. Regjeringen må kunne regne med Stortingets brede støtte i arbeidet for å finne en løsning på disse problemene. Det har vært reist kritikk mot den praksis en har innen WTO med at de bilaterale forhandlingskrav mellom landene i GATS er unntatt offentligheten. Etter Høyres syn har Regjeringen funnet en god balanse mellom åpenhet og lukkethet om forhandlingsdokumenter i den grad det er nødvendig for å ivareta våre forhandlingsinteresser. I GATS-forhandlingene har det ført til offentliggjøring av de bilaterale forhandlingskravene, både hva Norge har bedt om fra andre land, og hva andre land har bedt om fra oss. Denne uken ble det arrangert en konferanse i Genève i regi av IPU og Europaparlamentet vedrørende WTO-forhandlingene. Konferansen konkluderte med at parlamentene i betydelig større grad bør engasjere seg i WTO-spørsmål og i utformingen av det enkelte lands forhandlingsposisjoner. Dette vil i flere land betinge økt åpenhet om forhandlingene, og Norge har etter mitt syn fulgt en tilfredsstillende policy i så måte. Men økt internasjonal fokusering på parlamentenes rolle og medansvar i WTO-spørsmål vil naturlig medføre at også vi vil kunne ta våre egne rutiner opp til vurdering. Parlamentenes økte engasjement i handelsspørsmål er et uttrykk for den betydning en tillegger disse spørsmålene, ikke minst som et av de viktigste virkemidlene for å løfte u-landene til en bedre tilværelse basert på egen produksjon og egen evne – ikke i motsetning til landets utviklingsarbeid, som Bjørn Jacobsen hevdet tidligere i dag, men i tillegg til og i synergi med den tradisjonelle bistanden.