trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2009-05-05:
La meg innledningsvis si at jeg slutter meg helt og fullt til saksordførerens redegjørelse i denne saken. Jeg vil også gi uttrykk for at man ikke er spesielt glad for den situasjonen man er kommet opp i. Men vi står overfor følgende fakta: Vi har en særavtale med politiet som går ut 1. juli, og som må erstattes. Dette dreier seg – om man liker det eller ikke – også om en lønnskamp. Det er viktig å understreke at det er behov for en fornyet særavtale. Vi kan ikke etterlate oss en periode med nærmest et vakuum, hvor en velfungerende politi- og lensmannsetat ikke har en sånn avtale – det av hensyn til viktige, vitale samfunnsinteresser. I den debatten som har foregått her i dag og i media ute, er det i alle fall gitt et skinn av at dette er en spesiell avtale som noen delvis påstår har en ny form, og som tres over hodet på politiet. La meg minne om at vi har hatt en sånn særavtale siden 1958, og at det er lignende avtaler rundt om i Europa i de aller fleste land. Til slutt: Vi har enkelte samfunnsgrupper i vårt eget land som, på grunn av den spesielle situasjonen, har lignende avtaler. Det handler om unntak fra arbeids- og hviletidsbestemmelsene, og det handler om en kompensasjon for – skal vi si – de ekstrabelastningene som de berørte har. For å gå 1. juli rett i møte kunne vi ikke ta sjansen på at det ikke ble framforhandlet en avtale tidsnok. Overfor dem som påstår at politiets situasjon er så mye forverret under denne regjering, kan vi jo leke oss litt med tall. Høyre foreslo 160 sivile stillinger. Regjeringen kom med et tall mellom 70 og 100, for så i januar å slå på til 460. Bondevik II-regjeringen skal vi berømme for at man økte plassene i utdanningssystemet til 240. Denne regjeringen øker til 552. Men jeg tror ikke vi skal fortape oss i disse tallene, for det kan sikkert være betydelig uenighet om tolkningen av dem. Det viktigste nå er å konstatere: Vi er kommet i en situasjon i dag der det er en positiv dialog mellom partene, og det er grunnlag for å tro at det i tide, innen 1. juli, vil være enighet mellom partene om en ny avtale.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2009-05-05:
Også jeg vil takke interpellanten for at han bringer dette viktige temaet opp på dagsordenen i Stortinget. Jeg er glad for at det er så stor enighet blant dem som har hatt ordet hittil, om viktigheten av å styrke satsingen i nordområdene. Jeg er også glad for at vi har en minister som har en særdeles offensiv holdning, og jeg håper at den offensive holdningen smitter over på resten av regjeringskollegiet, slik at vi får det løftet og det trøkket som er nødvendig. Vi har opplevd at utenriksministeren har gjort et skikkelig arbeid på det verbale feltet, og drar med seg noen, og nå er kunnskapsministeren også med. Så hold trøkket! Det er snakk om at kunnskap er et hovedområde i Regjeringens nordområdesatsing, og det er uhyre viktig. Flere talere har vært inne på de utfordringene vi har på forskningssiden når det gjelder miljø- og klimaendringene, nedsmelting av polaris osv. Dette er fortrinn vi har ved å ligge så nær opp til områdene, som vi må utnytte. Forskningsinfrastruktur er, som det har vært nevnt, en grunnleggende forutsetning for forskning i nordområdene. Men vi har én utfordring, som flere har vært inne på. Vi har en sterk konsentrasjon om universitetsmiljøet i Tromsø. For ikke å bli tatt til inntekt for, som nordlending, å være avindssjuk på Tromsø-miljøet, må jeg si det er bra. Men la oss i et samlet løft se hele LU-området og forsknings- og kunnskapsmiljøene der under ett. Vi har et miljø i Alta, som vi kan nyttiggjøre oss og invitere med – det samme med Harstad. Ljunggren var inne på det spesielle forskningsmiljøet i Narvik, som er viktig å ha med, og i Bodø. Og så har vi Nesna og Høgskolen i Nord-Trøndelag. Summen av disse forskningsmiljøene, pluss Tromsø og miljøet på Svalbard, gjør at vi, med en samlet pakke, kan stå veldig sterkt for å møte framtiden. Og la meg nevne i samme åndedrag at det er jo en del infrastruktur og en del prosjekt som er interessante. SIOS-prosjektet består av heldekkende infrastruktur for innhenting av data knyttet til landjord, hav og is. EISCAT 3D er en oppgradering av et skandinavisk radarsystem for atmosfærisk forskning. Vi har planer om et nytt isgående forskningsfartøy, som vil være en skikkelig styrking av den prosessen vi er inne i. Vi styrker MAREANO, som er et program for kartlegging av mangfoldet på havbunnen. Vi har helhetlig overvåkings- og varslingssystem og nasjonal satsing på marin bioprospektering. Dette er bra. Men la oss huske at nordområdene inneholder mer enn bare klima og det som tilhører det, på forskningsområdet. Vi har olje, gass og fisk, og vi må ikke glemme at vi faktisk har det rikeste mineralressursområdet, i alle fall i Europa. Når den økonomiske krisen er over og verden igjen er i framgang, vil det nettopp være en utfordring å ta disse ressursene i bruk. Vi må forberede oss nå, så vi er i stand til å få en bærekraftig utvinning av det mangfoldet av ressurser vi har i nord. Da har vi foretatt de riktige handlingene.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2009-05-05:
Anskaffelsen av nye redningshelikoptre er en betydelig investering i livreddende materiell med varighet for de neste 30–40 år. Det er derfor av den største betydning at det arbeidet gjøres på en grundig måte, og at det har høy kvalitet. Jeg vil rose Regjeringen og statsråden for etableringen av tilstedevakt på alle basene, samt etablering av ny base i Florø. Dette utgjør betydningsfulle deler av Regjeringens satsing på en kvalitativ forbedring av redningshelikoptertjenesten og tryggheten for befolkningen. Regjeringen valgte – mange vil kanskje si dessverre – å avstå fra å innløse opsjonsvarianten av NH90 som redningshelikopter som følge av ett enkelt krav av flere hundre til helikopterets ytelse. Enhetshelikopteret som Stortinget stod bak tankegangen til, ville gitt Forsvaret én helikoptertype å drifte og vedlikeholde, noe som ville gitt store mergevinster. Men disse beslutningene er gjort og er ikke reversible. Selv om vi alle synes at våre Sea King-helikoptre har gjort og gjør en utrolig god jobb, vet vi at disse damene begynner å merkes av sin alder. Vi har tatt oss den frihet å velge nye damer. De kosmetiske endringene og inngrepene som må gjøres på de gamle damene, må vi nok erkjenne at vi merker godt på pengepungen. Det er betryggende å høre at med disse endringene har de muligheter for å leve sitt liv fram til 2020. Da får jeg nesten lyst til å fortelle historien om dem som gikk med t-skjorter der det stod: Det er med gamle damer som med gammel vin. Jo eldre, dess bedre. Det er kanskje ikke helt sammenfallende med den tekniske standarden, men vi kan jo ta det med oss. Avslutningsvis vil jeg understreke at vi har en klart forbedret redningstjeneste som fullt ut vil fungere inntil de nye helikoptrene er på plass. Når det så skjer, har vi fått en rednings- og helikoptertjeneste som vi trygt kan møte morgendagens utfordringer med.
André N. Skjelstad (Venstre), 2009-05-05:
Flere har vært inne på situasjonen og foranledningen til dette, og det er vel ingen tvil om at situasjonen ikke er så bra som den burde ha vært. Allikevel vil jeg påpeke at det uansett er Regjeringens ansvar å ha en tilstrekkelig politistyrke og sørge for innbyggernes sikkerhet. Venstre har gått inn på det prinsipielle i forhold til dette, når vi står alene om vårt forslag. Arbeids- og hviletidsbestemmelsene for statsansatte er et forhold mellom stat og politiorganisasjoner. Prinsipielt mener jeg at forhandlinger om arbeids- og hviletidsbestemmelser bør føres samtidig som forhandlinger om kompensasjon. Selv om det nå er sendt ut høringsutkast fra Regjeringen om endring av arbeids- og hviletidsbestemmelser for politiet, er det fortsatt forhandlinger mellom partene som må avgjøre de aktuelle lønns- og kompensasjonsforholdene. Vi har valgt å se prinsipielt på det, og har også fremmet forslag tidligere som for så vidt også dreier seg om bemanning. Men jeg mener at dette spørsmålet ikke dreier seg om det først og fremst, og derfor har vi valgt å gjøre det på vår måte her. Vårt forslag er at representantforslaget vedlegges protokollen.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Det norske arbeidslivet er basert på et godt og gjensidig partssamarbeid. Arbeidsgiverorganisasjonene og arbeidstakerorganisasjonene skal gjennom samarbeid og forhandlinger avtale fornuftige løsninger på en rekke områder. Ikke minst gjelder det lønn og arbeidstid. Samtidig er det slik at noen arbeidstakere utfører oppgaver samfunnet er helt avhengig av for å kunne fungere. Det pålegger de som organiserer arbeidstakerne i en slik sektor, et spesielt ansvar. Politiets oppgaver er uten tvil av denne typen. Som samfunnets eneste sivile maktapparat er politiet gitt betydelige fullmakter gjennom politiloven. Ingen andre har tilsvarende myndighet. Ut fra politiets oppgaver og egenart vil det ikke være mulig å utføre mange av politigjøremålene dersom arbeidsmiljølovens hovedregel om arbeidsfrie perioder skal legges til grunn uten tilpasninger. I dag er de nødvendige tilpasningene foretatt gjennom en tariffavtale mellom partene. Den delen av avtalen som regulerer unntak fra arbeidsmiljølovens hviletidsbestemmelser for politiet, løper ut 1. juli 2009. Det har dessverre vært stor tvil knyttet til om det er mulig å komme til enighet om en forlengelse av avtalen. Usikkerheten om dette skaper uro hos mange. Regjeringen har ansvaret for å sikre at Norge ikke står uten et velfungerende politi- og lensmannsvesen. Landet må og skal ha en operativ og funksjonell politistyrke som er i stand til å verne viktige samfunnsmessige interesser. Regjeringen kan ikke sette landet i en situasjon hvor man etter 1. juli har vesentlig reduserte politiressurser. Med bakgrunn i den vanskelige situasjonen i politiet, som har vart en god stund, har Arbeids- og inkluderingsdepartementet utarbeidet en forskrift om unntak fra hviletidsbestemmelsene i arbeidsmiljøloven for visse grupper tjenestemenn i politi- og lensmannsetaten. Denne forskriften vil ivareta de nødvendige tilpasninger til arbeidsmiljøloven. Formålet med forskriften er å bidra til at politiet fortsatt har mulighet til å løse de store utfordringer og viktige samfunnsoppgaver det har ansvaret for. Bestemmelser som gjør unntak fra arbeidsmiljøloven for politiet, går langt tilbake i tid. Alt ved kgl. res. av 19. desember 1958 ble polititjenestemenn unntatt fra arbeidervernlovens regler om begrensning av overtidsarbeid. Unntaket ble videreført da arbeidsmiljøloven kom i 1977, og så videreført ved arbeidsmiljøloven 2005. Det viser at man også tidligere har sett behovet for å tilpasse arbeidsmiljølovens regler til politiets særegne virksomhet. Forslaget til forskrift om unntak fra arbeidsmiljølovens hviletidsbestemmelser for enkelte grupper arbeidstakere i politi- og lensmannsetaten er nå ute på høring, og fristen er 8. mai. Det gir partene anledning til å uttale seg på vanlig måte, slik at saken blir best mulig belyst. Utover det vil det på vanlig måte kunne forhandles i forbindelse med lønnsforhandlingene om kompensasjon for den ulempe det medfører å ha avvikende hviletidsbestemmelser.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Det å vedta en forskrift tar noe tid, for en må følge spillereglene. Det betyr bl.a. at forskriften må på høring. Det som er det sentrale poenget her, er at det var uklart om det ville være mulig å komme fram til en slik avtale. Da har vi et ansvar for at en forskrift er klar og kan tre i kraft den dagen den nåværende avtalen utløper. La meg få understreke det, for det har i denne debatten vært antydet at det blir foretatt en innskrenkning for politiet. Vi så i den demonstrasjonen som var her i Oslo, at noen påstod at politiet ble fratatt fritid. Den forskriften som nå er på høring, tar ikke fra politiet ett minutt med fritid i forhold til det som er dagens praksis. Det er dagens avtalefestede løsning som blir videreført som forskrift.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Som representanten Oktay Dahl vel er klar over, er jeg ikke justisminister. Mitt ansvar for dette er å følge opp arbeidsmiljøloven og forskrift i henhold til den. Men jeg har registrert, i motsetning til det jeg hørte representanten Oktay Dahl har gjort, at nettopp for å møte det store behovet for kapasitet i politiet har mye blitt gjennomført i denne perioden av nåværende justisminister. Det er altså brukt mer enn 1 milliard kr mer i denne perioden enn i forrige periode, selv om en trekker fra pris- og kostnadsøkning. Kapasiteten ved opptak til Politihøgskolen er økt til et høyere nivå enn det noen gang har vært, og mye høyere enn under forrige regjering. Så sent som i januar ble det tilført 460 nye sivile stillinger, altså langt mer enn det Høyre hadde fantasi til å kreve da de krevde nye sivile stillinger. Så det blir tatt grunnleggende, store løft for kapasitet i politiet av nåværende justisminister, som savner sidestykke i historien.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Jo, jeg er enig i at det er viktig å prøve forhandlinger. Det som var det spesielle i denne situasjonen, var at spørsmålet om hviletid ble knyttet opp mot lønnskrav. En kan ikke se det på noen annen måte når det i brev fra Politiforbundet til statsministeren i desember i fjor blir pekt på at en ønsket tillegg for å kunne gå videre med denne avtalen. Da er det viktig for oss å sørge for å ha systemene på plass fra 1. juli, på samme måte som vi har i brannvesenet og i Forsvaret. Vi har noen viktige grupper i samfunnet som skal være der den dagen det eventuelt er krise i samfunnet. Den usikkerheten kunne ikke denne regjeringen leve med. Derfor blir det en forskrift, men forskriften er altså akkurat den samme som i dag er avtalefestet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Som på spørsmålet fra Oktay Dahl er det altså ikke jeg som svarer på de spørsmål som naturlig hører hjemme under Justisdepartementet, og som representanten vet: Når det gjelder lønnsforhandlinger, er det Forbruker- og administrasjonsdepartementet som håndterer det. Min rolle i dette er at når nåværende avtale utløper den 1. juli, så skal i hvert fall jeg ha sørget for at det formelle grunnlaget er til stede, slik at en ikke skal få ytterligere utfordringer med politiressursene – fordi en da eventuelt kunne stått uten en avtale om hviletidsbestemmelsene. Utover det er jeg trygg på at både forhandlingene og ikke minst den brede og grundige innsats som Justisdepartementet gjør på ressurssiden, bidrar til at den utvikling som har vært, fortsetter – en stadig bedre utvikling av ressurssituasjonen i politiet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Det var det samme spørsmålet som jeg besvarte i stad, for mye av påstanden i forbindelse med det representanten kaller manglende motivasjon hos politiet, som har gitt en del spesielle utslag, har vært knyttet opp mot f.eks. ressurssituasjonen. Derfor er det et svar på det at nåværende justisminister har sørget for at vi har flere på Politihøgskolen enn noen gang, for det må altså utdannes politi for å få flere politi. Det er også sånn at et av Politiforbundets sentrale krav har vært å få flere sivile stillinger i politiet. Der har altså Regjeringen fulgt opp mer enn det Høyre krevde, og også mer enn det Politiforbundet krevde. Det var derfor jeg brukte disse eksemplene. Jeg kan jo ikke gi noen garanti for at enkeltpersoner i samfunnet er inspirert eller motivert. Men jeg kan garantere at vi kommer til å fortsette å sette inn den type tiltak som åpenbart burde gi den motivasjonen, fordi det er svar på de krav som har kommet på ressurssiden. Men så er det altså sånn at lønnsforhandlinger skal foregå når det er lønnsforhandlinger.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-05:
Jeg har et meget enkelt spørsmål til statsråden: Mener statsråden at det ville vært helt umulig å inngå en dialog med politiets foreninger og således prøve å finne en løsning før man la fram forslag til ny forskrift?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-05:
Da har jeg et nytt enkelt spørsmål til statsråden: Kan statsråden garantere at vi har en funksjonell, ny særavtale gjeldende i henhold til tidsfristen som statsråden refererte til i stad? Kan statsråden også driste seg til å antyde om han tror politiets organisasjoner vil være fornøyd med den nye avtalen?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-05:
La meg starte med det enkleste først. Fremskrittspartiet kommer til å støtte Venstres forslag subsidiært, hvis vårt forslag som vi har sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti, mot formodning skulle bli nedstemt. Så til siste taler, som jeg synes hadde en interessant betraktning på slutten. Han snakket om at Arbeiderpartiet var opptatt av «samfunnets behov». Det hadde vært fristende å spørre representanten om samfunnet er det samme som befolkningen. Det er vel noen nyanser i hvordan man ser de to tingene, avhengig av hva man legger i begrepene, etter mitt skjønn. For Fremskrittspartiets del handler denne saken om befolkningens ve og vel. Vi er bekymret for en politikrise, for en politiuenighet som eskalerer, og der vi i verste fall er oppe i en situasjon der befolkningen blir sittende uten nødvendige tjenester. Vi er helt enige i at det er behov for en særavtale. Vi er enig i at det ligger en særavtale, vi har tradisjon for det. Men vår tilnærming har vært at vi ønsket at man skulle komme fram til en løsning før man kom til det standpunktet man nå har tatt, nemlig at man legger den på bordet og sier «her er dealen, take it or leave it» – med forhandlinger underveis, som statsråden påpekte. Vi hadde ønsket oss, for å bruke utenriksministerens ord, dialog, dialog, dialog. Da starter man på motsatt side av det regjeringspartiene her har gjort. Så hadde det vært interessant med et tankeeksperiment. Hvordan ville dagens posisjoner vært hvis det var dagens opposisjon som la fram et slikt forslag? Jeg vet ikke om jeg har lov til å si det, men da hadde vi hengt i trærne utenfor her alle sammen, for denne typen inngrep hadde aldri kommet til å bli godtatt. Jeg er rimelig sikker på at det da hadde blitt et ramaskrik langt utover det vi er vant med til vanlig. Motivene har også vært diskutert her. Det synes jeg vi på mange måter skulle holde oss for gode til. Det det handler om, er for Fremskrittspartiets del bekymring for befolkningens ve og vel, fordi de forventer å få hjelp. Da er den konflikten vi har i dag, ikke løsningen. Den er tvert imot et negativt fokus. Så har enkelte diskutert sine egne budsjetter og fortreffeligheter på dette området. Ja, ære være dagens regjering for det løftet den gjorde når det gjaldt sivile stillinger. Men det ble ikke gjort som en del av budsjettarbeidet. Det lyset så Regjeringen eventuelt i januar. Den så det ikke i desember, da vi behandlet budsjettet for justissektoren. Men hvis det er lov å gå rundt i etterpåklokskapens lys, har den rød-grønne regjeringen til fulle demonstrert sine kvaliteter i så måte. Fremskrittspartiet og de andre partiene støttet faktisk opp om det forslaget som Regjeringen la fram når det gjaldt å bruke sivile stillinger. For hva er alternativet? Vi mangler politifolk. Politimestrene sier at de mangler lønnsmidler. Da å gå imot et forslag som tross alt er positivt, er ingen av oss tjent med. Faktum er at selv om representanten Breen hevder at dette er populistisk for å få fokus på det, er ikke det nødvendigvis sannheten i alle sammenhenger – selv om Arbeiderpartiet har vært en god læremester i så måte.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-05:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg synes var positivt. Jeg synes det er positivt at statsråden er opptatt av at vi må ha klare regler for hvordan de sakkyndige skal opptre, og ikke minst rollen deres. Jeg synes det er betryggende at statsråden er opptatt av uavhengigheten til domstolen, slik at vi ikke får en dreining den ene eller den andre veien. Jeg er også opptatt av at statsråden understreket viktigheten av å ha ryddighet rundt de forskjellige rollene. Jeg er heller ikke i tvil om at vi gjennomgående har gode dommere. Men jeg tror vi tidvis har en utfordring når dommere skal stå imot sterke sakkyndige. Jeg tror det vil være slik at i noen sammenhenger vil det kunne være enklere for en dommer å gå i retning av der de sakkyndige står, fordi det vil gi en legitimitet til domsslutningen. I mange tilfeller vil det være det korrekte, men det kan være slik at de sakkyndige tar feil, jf. noe av det jeg var inne på innledningsvis i mitt første innlegg – Bjugn-saken og andre saker som vi ikke ønsker å gjenoppleve. Så synes jeg også det er positivt at statsråden påpeker dette med graden av skråsikkerhet hos de sakkyndige. Der tror jeg vi skal være veldig vare. Det er selvfølgelig et pluss at desto mer kvalifisert og flink en sakkyndig er, desto bedre bør vedkommende stå faglig. Men det er også slik – det skjer vel både blant politikere og blant andre – at av og til blir egen fortreffelighet viktigere enn den jobben man skal gjøre. Derfor er det viktig å ha et regelverk rundt dette. Jeg vet ikke om det er tillatt å si at man savner noen, men et frisk pust i denne debatten var Berthold Grünfeld. Han torde å utfordre politikerne, men også deler av sitt eget fagmiljø med hensyn til skråsikkerhet på absolutte fakta som de kom med. Han var en person som nøt stor respekt og som evnet å ta tak og tørre å si det som mange andre ikke torde. I så måte hadde han utvilsomt en viktig funksjon. Så er jeg glad for at statsråden snakket om Den rettsmedisinske kommisjon, som for tiden faktisk har vært i fokus av ulike årsaker. En annen komité her i huset kommer til å diskutere det videre med statsråden. Men det er klart at den er òg et verktøy – og ett av de viktigste verktøyene som Stortinget, statsråden og departementet har for å sørge for at man holder seg innenfor de reglene som er trukket opp. Og i den grad jeg kan stille et spørsmål til, vil det ganske enkelt være om statsråden tror at det skjer domsslutninger i norske domstoler hvor dommerne i for stor grad lener seg mot de sakkyndiges vurdering.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-05:
La meg få lov til å starte med å takke påtroppende direktør ved RMI for invitasjonen, som selvfølgelig mottas med et åpent ja herfra. Jeg vil også takke dem som har deltatt i debatten. Jeg synes det har vært en god og ryddig debatt, og vi har hele tiden greid å fokusere på hva dette handler om, nemlig at domstolens beslutning skal være så korrekt som overhodet mulig. Vi har heldigvis greid å unngå å drive politisk polemikk på rettsprinsipper eller ikke-rettsprinsipper, og man har snakket om en del av de viktige forutsetningene for det. Spesielt må jeg gi honnør til siste taler, som jeg synes hadde en levende og god beskrivelse av mange av de dilemmaene som fins, hvor en del er rimelig tydelige og eksakte, mens det siste som representanten Ballo var inne på, er mer abstrakt – man blir til de grader prisgitt de sakkyndiges vurdering. Når man setter det i lys av den beskrivelsen representanten Ballo tok til slutt, må det være lov å stille spørsmål ved hvor eksakt den type vitenskap faktisk kan være. Det viser også noen av de dilemmaer som vi har. Men igjen, som sagt har målet vært å fokusere på å sørge for at Stortinget har et grep om det som skal skje, at vi i størst mulig grad unngår at justismord begås, og at man hele tiden ser etter forbedringspunkter. Igjen vil jeg gi honnør til representanten Ballo, som påpekte to ting. Det er klart at på den tekniske siden vil jeg tro at det fins løsninger og utstyr som vi kanskje ikke har i dag, som vi med fordel burde hatt, fordi det ville gjort saker enda mer eksakte. Når man kommer på den rent menneskelige siden, vil det være vanskeligere, for det er mye vanskeligere å måle. Men jeg håper at statsråden i sitt siste innlegg her vil stadfeste at Regjeringen har en ambisjon om å fortsette satsingen når det gjelder RMI og denne typen tjenester og Den rettsmedisinske kommisjon, slik at de kan være verktøyene og kan bidra til å gjøre dette best mulig. Det ville jo være leit hvis vi skulle ende opp i en situasjon hvor det er mangel på midler som fører til at justismord begås. Det tror jeg er en flekk på rullebladet som verken den sittende justisminister eller eventuelt andre justisministere ønsker å ha. I så måte vil jeg tro vi alle har et felles anliggende for å sørge for at det ikke skjer. Om det er mulig, vet jeg ikke, men ambisjonen til Stortinget bør gjennomgående være at enhver bør gjøre så godt man kan for at det som skjer, skjer på et korrekt grunnlag.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-05:
La meg først starte med å si at også jeg er svært komfortabel med at statsråden er komfortabel med at vi ikke gikk videre med opsjonen på NH90. Det tror jeg var fornuftig og den beste måten å følge opp det som var Stortingets ambisjon 16. mai 2002. For det er helt korrekt, som statsråden påpekte, at det var tre–fire momenter som var helt avgjørende. Det ene var tilstedevakt. Det andre var reaksjonstid. Det tredje var lege som en del av crewet, og ikke minst var rekkevidde og kapasitet kriterier som det var stort fokus på den gang. Målet var, som statsråden helt korrekt har vært inne på, at en god tjeneste skulle bli enda bedre. Og det er vi i ferd med å få til. Men jeg blir jo litt betenkt når statsråden nå sier at man har forsikringer fra Forsvarsdepartementet om at man kan holde på til 2020. Det er også helt korrekt, som statsråden sier, at det finnes en merknad, muligens ført i pennen av undertegnede, om at hvis det var mulig, så skulle man fase inn nye maskiner i løpet av 2008. Vi er ikke der. I 2012, som statsråden sa var den korteste tidshorisonten, ligger vi ti år etter Stortingets vedtak. Og hvis vi snakker om 2015 – og kanskje enda lenger som statsråden nå sa – ligger vi ti til femten år etter Stortingets vedtak. Det synes jeg er alvorlig, og jeg synes det er ille. Jeg tror ikke at det er i tråd med det vedtaket Stortinget egentlig gjorde. For jeg oppfattet at Stortinget hadde et tidspress fordi det var så viktig å få en større maskin, større rekkevidde og større kapasitet. Ambisjonen var jo å følge opp de krav og innspill som kom fra dem som kan mer om tjenesten enn det Stortinget kan, og i så måte blir jeg ikke beroliget når statsråden her viser til at det fortsatt kan ta mange år framover i forhold til det vi forutsatte den gangen. Statsråden sier også at det er en styrking på budsjettkapitlet. Ja, det er jo helt naturlig når driftskostnadene går så pass mye opp. Jeg håper at statsråden kan opprettholde et aktivt og sterkt fokus mot denne innfasingen, for jeg synes at selv om alt det andre er blitt bra, er det likevel sånn at helikopteret som sådan er et av de to viktigste verktøyene. I forlengelsen av det vil jeg gjerne stille to spørsmål til statsråden. Det ene er om statsråden kan avkrefte at det forefinnes en eller annen form for skepsis i Finansdepartementet til en så pass stor investering. Og: For noen dager siden var det et oppslag på Dagsrevyen om Sea King, og vekten på Sea King når det gjaldt landingsmuligheter på Ullevål Sykehus. Og da blir mitt spørsmål i forlengelsen av det: Vil statsråden ta initiativ til at man også legger til rette for at Sea King kan lande, dersom luftambulansen kan lande, slik at man også på den måten optimaliserer og gjør redningstjenesten samlet sett bedre?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-05:
La meg starte med å si til siste taler at det er godt å få bekreftet at Stortingets debatter kan være avklarende. Det er i så måte et pluss. Jeg skal ikke tøye denne debatten lenger enn høyst nødvendig, men jeg vil si til representanten Heggø: Jeg har i hvert fall ikke oppfattet at denne debatten har dreid seg om noe negativt ved redningshelikoptertjenesten. Den har dreid seg om et fokus på den siste finish. Den siste delen av verktøyet er kanskje den viktigste, og det er helikoptre med større kapasitet og større rekkevidde. Det er ikke sånn at Stortinget fant på dette fordi det ikke hadde annet å gjøre i mai 2002. Det var jo fordi det lå faglige innspill bak. De var lagt til grunn for å endre de kravene og det som lå i stortingsmeldingen fra Bondevik I-regjeringen, eller var det Stoltenberg I-regjeringen, i sin tid. Så registrerer jeg også at representanten Heggø er opptatt av den såkalte fremskrittspartistøttede Bondevik II-regjeringen. Da bør jo representanten Heggø ha såpass selvinnsikt at hun også bruker begrepet den «arbeiderpartistøttede» Bondevik II-regjeringen. Det var da man kuttet f.eks. i politibudsjettet – dette som et apropos når historien skal skrives. Det viktigste, og det som har kommet fram i debatten i dag, er at det aller meste er på plass. Det gjenstår en stor utfordring. Det er kanskje den dyreste utfordringen, og det er derfor statsråden sier at han trenger tid til å gjøre dette. At han trenger tid, har jeg forståelse for. Men av og til skal man skynde seg også når man skal foreta kvalitetssikring. Hvis det skulle skje hendelser som kunne ha vært forhindret hvis vi hadde skyndt oss mer enn det vi elegant gjør i dag, synes jeg absolutt vi må vurdere risikoen kontra prisen på den andre siden i dette. Når representanten Alf Ivar Samuelsen sier vi har en god og funksjonell tjeneste: Det er en grunn til at Stortinget ønsker å gjøre den enda bedre. Historien viser at vi av og til har kommet til kort, og det er det man ønsker å unngå ved å få på plass nye, enda bedre helikoptre. Det har Stortinget gjennomgående vært enig i. I så måte ser jeg fram til det. Så har jeg en utfordring til statsråden. Jeg kunne tenke meg at statsråden tok et initiativ overfor prosjektgruppen sin og utfordret den til å la de aktuelle kandidatene foreta en såkalt «fly off», altså at de må vise at de er i stand til å levere det produktet som Stortinget har beskrevet, gjennom å bevise det i praksis, ikke bare i teori, ikke bare på papir, men at de faktisk gjør det gjennom et operativt forsøk. Det mener jeg statsråden har mandat til å gjøre, og jeg synes absolutt han bør gjøre det. Igjen til representanten Heggø: Hvis statsråden ønsker at Stortinget skal ta avgjørelsen om hvilken type helikopter vi skal ha, kommer Stortinget til å gjøre det. Når statsråden melder tilbake til Stortinget, som han har lovt at han skal gjøre, og velger en modell, er jeg helt sikker på at Stortinget tar den utfordringen på strak arm, Det forutsetter selvfølgelig et kvalitativt godt arbeid i forkant, med anbefaling. Men selve vedtaket kan jeg herved love statsråden at Stortinget garantert kommer til å gjøre.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Jeg vil først slå fast én ting, som jeg har gjort flere ganger tidligere: Vi har en krevende situasjon i norsk politi. Det har vi hevdet mange ganger. Så registrerer jeg Oktay Dahls frustrasjon over at regjeringspartiene roser litt forskjellige partier til forskjellige tidspunkt. I motsetning til opposisjonspartiene klarer vi å være nyanserte i debatten, og derfor blir det slik. Vi har gitt ros til Fremskrittspartiet fordi de over mange år har sagt at de vil satse på politiet, og har også vist det i alternative budsjett, i motsetning til partiene fra Bondevik-regjeringen, som ikke har troverdighet når de snakker om ressurssituasjonen. Vi har rost Høyre når de sier at de ikke lenger vil være med og politisere spørsmål som helt klart hører hjemme i lønns- og tarifforhandlinger. Og i dag roser vi Venstre fordi de velger en klok tilnærming til spørsmålet i dette Dokument nr. 8-forslaget. Derfor blir det slik at vi roser de forskjellige opposisjonspartiene når det passer seg i forhold til sakens faktum, og ikke slik at vi gir noe generell ros for all framtid uansett ståsted. Det kunne vært interessant å utfordre representanten Dahl med hensyn til hvor langt han mener Regjeringen har ansvaret for motivasjonen til en yrkesgruppe i det norske samfunnet, hvor grensen går i forhold til det spørsmålet som ble stilt i sted – men jeg skal la det ligge. Jeg har hengt meg opp i et par av merknadene i saken fra noen av opposisjonspartiene. I den ene, som også Fremskrittspartiet er med på, skriver de at de spørsmålene som nå tas opp gjennom forskriften, naturlig «hører hjemme i lønns- og tarifforhandlinger». Det er noe ganske annet enn det Fremskrittspartiet debatterte med fra denne talerstolen for en drøy måned siden – jeg tror det var 23. mars – da vi behandlet Dokument nr. 8:15, hvor Fremskrittspartiet hadde ti konkrete forslag til løsning, og hvor i hvert fall fire av de forslagene er direkte lønns- og tariffspørsmål. Det handlet om risikotillegg, det handlet om pensjon, det handlet om generelt lønnsnivå. Da var ikke holdningen fra Fremskrittspartiet at dette hørte naturlig hjemme i lønns- og tarifforhandlingene. Da skulle man politisere det, mens i dag mener man det motsatte. Ut av det – og for så vidt også en rekke andre saker – er det eneste som er klart når det kommer til Fremskrittspartiet og disse spørsmålene, at det er situasjonsbestemt og ikke prinsipielt. Det kunne være all right høre hva Eriksson mener om det, om han var uenig i det han stemte for den 23. mars i denne sal, kontra det han i dag kommer til å stemme for. Jeg synes det også er ganske oppsiktsvekkende når Høyre og Fremskrittspartiet skriver i merknadene at de tiltakene som er iverksatt, ikke kommer til å ha effekt på flere år. Det er ganske spesielt, all den tid vi vet at Oslo-politiet allerede nå har ansatt om lag 50 nye sivile som vil frigjøre 50 politifolk, nesten direkte, med tanke på vakt i tingretten og arrestforvarere. Eller er det slik at man betviler f.eks. politimesterens uttalelse forrige uke på det feltet?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-05-05:
Jeg takker statsråden for en fyldig redegjørelse. Jeg skulle til å takke for svaret også, men jeg må samtidig si at jeg ikke føler meg helt tilfreds med forklaringen hva angår kuttene i budsjettet for UNIS. Det er litt vanskelig å gå inn i detaljer – vi som er utenforstående, kjenner naturligvis ikke alle sider av dette; jeg har full forståelse for det. Det er vanskelig å forstå at det er en anstrengt situasjon i økonomien på grunn av at man har måttet anskaffe boliger. Som kjent er det ikke flust med boliger i Longyearbyen, og jeg har forståelse for at man kanskje også er nødt til å investere noe i det. Men at det skal gå ut over forskningsaktiviteten og studenttallet, studentårsverket, det føles litt vanskelig å forstå. I det hele tatt har jeg liten forståelse for at man ikke kan gå inn og se på helheten i dette, og sørge for at i hvert fall det som er hovedformålet med UNIS og universitetssenteret der oppe, nemlig å drive forskning og undervise studenter, blir opprettholdt på en god måte. Jeg har søkt å finne en forklaring på hvorfor dette er prioritert så lavt fra Regjeringens side. Jeg synes å finne i hvert fall noe som kan være en forklaring, i trinn 2 i Regjeringens nordområdestrategi, som jeg viste til i mitt hovedinnlegg. Der er det ikke tvil om at det skal satses på miljø og klimaforskning, men at denne forskningen i hovedsak skal foregå med et annet utgangspunkt – nemlig Tromsø – og i første rekke knyttet til Norsk Polarinstitutt. Norsk Polarinstitutt har mange dyktige forskere og veldig høy kvalitet på forskningsmiljøet, og betydelig aktivitet også knyttet til Svalbard. Det er det ingen tvil om. Men for en regjering som har måttet tåle atskillig kritikk for at nordområdeforskningen i hovedsak foregår i Sør-Norge, er det mer betimelig å flytte aktivitet til Nord-Norge. Det kan man jo kanskje ha en viss forståelse for, og det burde man vel egentlig ha tenkt på for lenge siden. Men at løsningen på dette er å redusere aktiviteten i Longyearbyen, gjøre Svalbard til en salderingspost i fastlandsregnskapet, så å si, blir vel egentlig i drøyeste laget. Spørsmålet til statsråden blir igjen om en styrking av en institusjon som UNIS behøver å stå i motsetning til en styrking av aktiviteten i Nord-Norge. Jeg kom over en uttalelse av statsråd Aasland i Svalbardposten i forbindelse med framleggelsen av svalbardmeldingen. Jeg synes det var ganske fint sagt, og har lyst til å sitere statsråden: «Forskings- og høgere utdanningsminister Tora Aasland sier at det som skjer på Svalbard når det gjelder internasjonal forskning er et eventyr. – For kort tid siden var kulldriften det viktigste, nå er det et universitetssenter i Longyearbyen samtidig som det foregår en betydelig internasjonal forskning i Ny-Ålesund og Longyearbyen, er en eventyrlig utvikling. Det gir Norge et viktig tillegg å stå på i forhold til kulldrifta i Svalbards framtid, sier Aasland.»(Presidenten klubber.) Mitt spørsmål er da: Skal ikke dette eventyret kunne fortsette? (Presidenten klubber.)
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-05-05:
Jeg vil starte med å takke mine kolleger på Stortinget for verdifulle innspill, som var positive og verdifulle bidrag og supplement i interpellasjonsdebatten. Så vil jeg også samtidig si meg tilfreds med at statsråd Aasland ikke så noen motsetning mellom det å trappe opp i Tromsø og i Nord-Norge på forskningsområdet og det å satse på Svalbard, derunder også Universitetssenteret, UNIS. Hvis vi kan være enige – og det hørtes det ut som om vi kunne være – om at begge deler er viktig og nødvendig, kan det komme til å skje noe som retter opp også det som har skjedd dette året, i tiden som kommer. Det er klart at Svalbard og nordområdene henger sammen. De henger sammen ikke bare innenfor det norske territoriet, men det er et veldig vidt område. Faktisk er det også føringer til den sydlige halvkule, og alt må ses i en stor og vid sammenheng. Det er klart at det enorme arsenalet av kunnskap som vi kan hente ut fra disse områdene, er av vital betydning ikke bare på klimaområdet, men også på veldig mange andre områder av samfunnslivet for hele kloden. Her har Norge en unik sjanse, samtidig som vi også er satt til å forvalte øyriket Svalbard etter Svalbardtraktaten – et ansvar som hviler tungt på oss, og som vi skal ta på største alvor. Det er klart at her har vi også en sjanse gjennom ikke minst forskningsinfrastruktur, og det nettverket som er opprettet langt over landegrensene i Europa og også andre deler av verden på dette området, er verdifullt for oss. Jeg har tillatt meg å fokusere på særlig to områder i denne interpellasjonen. Det ene er lederrollen. Jeg vil igjen be statsråden presisere at hun er enig i at Norge skal ta dette ansvaret som en ledernasjon, og at dette ikke bare impliserer en lederrolle på fastlandet, men at vi også sørger for at den er forankret i selve svalbardmiljøet og i forskningsmiljøet der oppe. Det andre er naturligvis det som vi har vært innom, institusjonen UNIS, som jeg synes i øyeblikket lider under en slags depresjon, fordi man må redusere – som man har. Jeg registrerte da positivt at statsråden sa at de var i en dialog om budsjettet, og jeg vil be henne bekrefte nå at denne dialogen tas på alvor, og at man vil komme tilbake til en opptrapping på budsjettet for 2010. I grunnen ber jeg om en konkret bekreftelse på det. Så vil jeg bare til slutt si at vi er mange som har blitt glad i Svalbard her på Stortinget, fordi vi har fått mange komitéreiser opp dit. Selv var jeg på Studietur Nord i fjor. Det gav meg en rik anledning til å oppleve Svalbard og forskningsmiljøene rundt omkring, både i regi av internasjonale institusjoner og norske. Det gjør at vi har en viss kjærlighet for denne delen av landet, og ønsker å bidra til det beste for den i framtiden.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-05:
Det var et godt sitat interpellanten hadde. Jeg er den første til å håpe på og sørge for at det er et eventyr som fortsetter. Men man må ha en viss realitetsorientering, selv om man kan kalle det et eventyr at vi faktisk har fått til forskning på Svalbard. Den realitetsorienteringen handler for UNIS så vel som for alle andre om at man får en ramme og må holde seg til den. Så vil jeg selvfølgelig kjempe for at den kan bli så stor som UNIS gjerne vil ha den. Det er en sak som jeg selvfølgelig har med meg i viktige budsjettforhandlinger. Jeg ser at det er en viktig balansegang i forhold til et sårbart område som Svalbard hvor mye aktivitet som faktisk skal foregå der, også når det gjelder forskning. Derfor er det viktig at alle gode krefter samarbeider. Når det gjelder Regjeringens nordområdestrategi og hvor man skal være hen med forskning, er i hvert fall ikke det at man ønsker å bygge opp viktig aktivitet i Tromsø, noe til hinder for at man skal gjøre det samme både i Longyearbyen og i Ny-Ålesund. Universitetet i Tromsø er en av de viktigste eierne av UNIS, og det er et meget sterkt samarbeid mellom de to aktørene. Her trengs det flere knutepunkt i en god kunnskapspolitikk som handler om nord. Derfor trengs det en styrking og en utvikling av utdannings- og forskningstilbudet både i Longyearbyen og ikke minst i Ny-Ålesund, hvor mange nasjoner er til stede med sine forskningsstasjoner. Det er et svært internasjonalt miljø begge steder. Min ambisjon er helt klart at av det vi klarer å øke forskningsbevilgningene med i årene som kommer – noe vi har sagt vi skal gjøre i forskningsmeldingen som Stortinget snart skal ha til diskusjon – vil selvfølgelig en viktig del gå til nordområdeforskning og til Svalbard, som egentlig er en forskningsplattform med internasjonalt stor anerkjennelse. Internasjonale forskere synes det er særdeles bra å komme dit. Vi ser helheten i UNIS' situasjon. Det er ikke bare det med bolig, det er kun ett element i den situasjonen de er i. De har gått litt utover sine rammer. Vi er i god dialog med dem og forsøker å få til å løse akkurat denne situasjonen på en god måte, og så vil vi selvfølgelig være med på styrke det som skal skje i UNIS-sammenheng senere.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-05:
Jeg tror interpellanten og jeg kan forenes i vår kjærlighet til Svalbard. Jeg kan forsikre om at jeg ser det helt naturlig at Norge har en ledende rolle i det som foregår. Vi har hatt en ledende rolle i en spennende overgang fra utelukkende kulldrift omtrent, og litt jakt og fiske, og til nå å bygge opp et ganske spesielt forskningsmiljø i det gamle gruvesamfunnet. Det henspiller også litt på den uttalelsen i Svalbardposten som ble sitert her tidligere. Jeg er opptatt av at det vi gjør på Svalbard, er av god kvalitet, at vi gjør det på en ordentlig måte, men at vi også gjør det i pakt med naturen enten det handler om kulldrift, forskning eller annen aktivitet. Derfor er det noen grenser, ikke minst i Ny-Ålesund, hvor det ble snakket om en 35 pst. reduksjon av norske forskere. Jeg tror ærlig talt ikke de er så veldig mange, for det er ikke plass til så mange der. Men forskningen både i Ny-Ålesund og i Longyearbyen, sammen med undervisningen der, er avhengig av at man har et meget tett og godt samspill mellom myndighetsutøvere i forhold til miljøvernet og vernet av denne unike øygruppen og den viktige aktiviteten som skal foregå der. Jeg tror ingen er uenig i det. Det forhindrer ikke at jeg selvfølgelig også følger opp aktiviteten i Ny-Ålesund og i Longyearbyen med å sikre at det er kvalitet, og at det fortsatt er attraktivt både å forske der og å bli undervist der. Jeg kan love at arbeidet som handler om å få budsjettbevilgningene på plass, har en meget viktig plass i Regjeringens nordområdestrategi og i min rolle som statsråd for forskning for å utvikle dette videre. Regjeringen har levert et meget offensivt forskningsbudsjett i sin periode. Vi har hatt en sterkere vekst i forskningen enn tidligere regjeringer. Og vi sier i forskningsmeldingen, som vi skal komme tilbake til her i Stortinget, at dette skal vi fortsette med. Vi skal fortsatt øke veksten, og for meg blir det da viktig å sette våre regioner, både i nord og ellers i landet, i stand til å utføre forskningen på en god måte. Jeg ser for meg at miljøene i de tre nordligste fylkene, Tromsø, Bodø, Narvik og andre som er nevnt her, og Svalbard, er viktige knutepunkter i dette. Vi er avhengig av at ingen av dem overlates helt til seg selv, men at vi har en styrking av et nettverk hvor disse miljøene har en viktig rolle og også kan ha en saklig arbeidsdeling seg imellom. I hele nordområdesatsingen og nordområdestrategien inngår selvfølgelig også det som har med samisk kultur og alt som har med samisk historie og samisk framtid å gjøre. Det er en oppgave som vi er satt til å passe på, og det inngår som en viktig del av det. Men jeg er opptatt av å styrke forskningen og finne en god balanse mellom forskning og natur.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Til det siste spørsmålet: Jeg står ved det jeg sa i innlegget mitt, at vi jevnt over har en veldig god dommerstand som er selvstendig. Men jeg kan ikke unnlate å gi uttrykk for at det i noen saker kunne ha vært stilt spørsmål i forhold til dommerskjønn. Det ser vi jo historisk. Jeg har sett det ut fra egen erfaring, hvor man etter min mening hadde hatt grunn til å stille flere spørsmål rundt sakkyndigheten og det som ble lagt til grunn, enten i sivile saker eller i straffesaker. I straffesaker er det jo særlig viktig. Der kan det være alfa og omega i forhold til spørsmålet om straff eller ei for de alvorligste lovbrudd. Altså: Når det gjelder å fastslå utilregnelighet, må man i veldig stor grad ha hjelp fra sakkyndige. Men sjøl når man begynner å nærme seg det som er kjernen i viktige juridiske spørsmål som er avhengig av sakkyndighet, står man som dommer alene med avgjørelsen. Jeg mener at det er veldig viktig at interpellanten nå reiser debatten, slik at vi får debatt om det i samfunnet, og slik at vi ikke får en utvikling der de sakkyndige tror at man nærmest sitter med hele fasiten alene, og at det er riktig. Det er viktig å reise denne debatten, særlig i straffesakene, for å få forståelse fra de sakkyndiges side når det gjelder deres rolle, og hvilke beviskrav som gjelder i en straffesak, som kan skille seg fra det faget man opererer ut fra og den vitenskapen man opererer innunder. Det har ofte vært en utfordring. Men debatten er også viktig med tanke på hvordan man trekker sakkyndighet inn i rettssakene. Vi har lang praksis med å trekke sakkyndige inn som sakkyndige meddommere. Jeg syns det er grunnlag for å se på spørsmålet om man skal ha sakkyndige i salen som sakkyndige vitner og observatører istedenfor å ha dem som meddommere, hvis det er slik at man da i større grad får kontradiksjon rundt det hele når man har dem ute og ikke på bakrommet når dom skal avsies. Så er jeg også enig med interpellanten når han påpeker at Gjenopptakelseskommisjonen spiller en veldig viktig rolle når det gjelder å kunne stille spørsmål rundt sakkyndighet. Vi ser jo at mange av de sakene som Gjenopptakelseskommisjonen har håndtert, har dvelt ved – for å si det pent – sakkyndiges innslag. Jeg opplever også at vi har sakkyndige i Norge som evner å reise debatt rundt sitt fagfelt og stille kritiske spørsmål. Vi har det i rettspsykiatrien. Det trengs når vi har så viktige begreper som skal avklares. Når det gjelder Den rettsmedisinske kommisjon, har jeg lyst til å si på tampen at la det ikke herske noen tvil om at Regjeringa og vi i den politiske ledelsen i Justisdepartementet mener det er åpenbart viktig, mer enn noen gang, at vi har en fri og uavhengig rettsmedisinsk kommisjon. Vi trenger det mer enn noen gang, særlig når vi nå innfører DNA-reform og bruker rettssakkyndighet slik som vi gjør. Det er også vårt mål i framtida.