trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-06-04:
Representanten Halvorsen seier at kulturministeren må sala om. Eg vil oppfordra SV til å sala om. Eg veit at det er mange krefter i SV som ynskjer å sala om. Dersom vi skal ta innlegget frå Magnar Lund Bergo på alvor, og det skal vi gjera, må ein faktisk ta avstand frå ein del av det som står i denne innstillinga. Og dersom ein tek avstand frå noko av det som står i denne innstillinga, og seier det frå talarstolen her, blir det òg mykje enklare for oss. Vi kjem til å lesa referatet nøye. Vi les òg innstillinga nøye. Vi kjem til å gjera kva vi kan for at dette skal bli ei god lov for Kultur-Noreg. Men då må faktisk òg dei frå fleirtalet her innsjå at dei kanskje har uttrykt seg på ein litt uklok måte, sidan debatten er blitt så veldig sterk etterpå. Når det t.d. gjeld det som går på MP3-spelarar, er det riktig at ein berre skal kopiera frå CD til MP3- spelarar? Kvifor stør ein ikkje då forslaget som Høgre og Kristeleg Folkeparti har lagt inn, for då blir all uklarleik borte? Ein må gå ned frå dei kjepphøge hestane og sjå kva ein har gjort, så ser ein konsekvensane. Dersom ein vil, kan ein faktisk stemma på forslag her som ryddar opp i det uklare som fleirtalsforslaga har skapt.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-06-04:
Eg veit svært godt at det som skjer i Odelstinget i dag, er eit forarbeid til lovarbeidet. Men det er likevel litt vanskeleg når ein del av det som blir sagt her, er på kollisjonskurs med det som står i innstillinga. Difor kunne ei klargjering frå fleirtalet gjort det enklare for oss å følgja opp til beste for kulturen. Til dømes, og eg gjentek igjen, det som går på dette med MP3-spelarar og kopiering: Kva meiner ein? Meiner ein det som saksordførar Knudsen seier, at det skal kunna kopierast på ulikt kopieringsverkty, eller meiner ein berre at det skal kopierast på MP3? Det er enkelt for fleirtalet å støtta mindretalet i denne innstillinga, som klargjer kva fleirtalet meiner. Eg er klar over at det er vanskeleg å gå tilbake på noko ein har sagt og noko ein har skrive, men dersom ein verkeleg ynskjer ei klargjering og å gi hjelp til det vidare arbeidet med lova, har ein ei moglegheit til å klargjera, i Odelstinget i dag, eller eventuelt i Lagtinget når lova skal handsamast der.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-06-04:
Ja, eg har følgt nøye med i debatten. Insinuasjonen om at eg ikkje har gjort det, seier sitt om representanten Giske. Så er det ein gong slik at det ikkje berre er vi i departementet som er blitt uroa av det som står i innstillinga. Til dømes har administrerande direktør i Kopinor sendt eit brev til Trond Giske, der han melder dei same bekymringane, professor Jon Bing seier det same – og dette er folk som kan stoffet verkeleg godt. Då blir ikkje eg roa av at Marianne Antonsen, som representerer GramArt og Gramo og er sjettemann på lista til Arbeidarpartiet i Østfold, er roa av det Trond Giske har fortalt henne. Eg ynskjer faktisk at ein skal seia frå talarstolen at ein tek avstand frå noko av det som står i innstillinga, for at vi skal få det klargjort, fordi det gjer oppfølginga av arbeidet mykje lettare. Spesielt må eg òg nemna det som går på MP3-spelarar. Der har eg heller ikkje høyrt noko frå fleirtalspartia om dei eigentleg er einige i det forslaget som mindretalet har, eller om dei vil ha den vide tolkinga som representanten Knudsen legg i det forslaget.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-06-04:
Det ein del av dei som har hatt ordet, har peikt på gong på gong, er at regjeringspartia i Stortinget har gått mot si eiga regjering. Det vart òg teke opp i ein av replikkane. Eg var litt for rask då eg svarte, trur eg – eg får sjå etter i referatet etterpå i alle fall. Det eg vil presisera, er at vi frå Regjeringa ikkje har protestert og nekta Kristeleg Folkeparti og Høgre på Stortinget å gå inn for den lovparagrafen som gjeld kopiering over frå CD til MP3. Vi er likevel urolege for dette i forhold til EU-direktivet, som òg representanten Sjøli sa no, at ein er ikkje heilt sikker på at det er innafor direktivet. Vi er i alle fall sikre på, at det som ligg i fleirtalsforslaget, er på kollisjonskurs med EU-direktivet. Det som gjorde at vi ikkje nekta våre parti her – eg veit ikkje om det hadde hjelpt heller, det er no så – den lovformuleringa som dei har gått inn for, var at rettshavarane gjennom høyringsrundar òg har sagt at dei støttar at ein kan kopiera over på MP3-spelarar. Det står i ein fleirtalsmerknad i innstillinga «at hva som utgjør relevant utstyr i lovens forstand bør forstås relativt fleksibelt. Hvorvidt et avspillingsutstyr er relevant må vurderes konkret i det enkelte tilfelle, og et sentralt moment i denne vurderingen vil være hvilke forventninger til avspilling forbruker med rimelighet kan ha til aktuelle produkt». – Der er ein vidopen i forhold til forklaringar fleirtalet går inn for i sine formuleringar når det gjeld § 53a. Så har representanten Trond Giske vore så elskverdig at han har gitt meg ein kopi av innlegget sitt. Han har antyda at eg ikkje har følgt med, men det er greitt å ha det skriftleg òg! Det han seier i innlegget sitt, er akkurat det som regjeringspartia legg inn i innlegga sine i forhold til kopiering frå kopisperra CD over på MP3. Når ein les forklaringa i innstillinga, er ho veldig open. Når ein høyrer på Knudsen, seier han at ein skal kunna kopiera over DVD-ar, digitale bøker osb. Det legg han i den paragrafformuleringa som dei har. Då er det ei mild oppfordring til SV og Arbeidarpartiet, at dersom dei er einige i det representantane Giske og Lund Bergo har sagt frå talarstolen, og som ikkje har komme klart nok fram i innstillinga, er det einaste fornuftige å stemma for det Høgre og Kristeleg Folkeparti går inn for. Det gjer òg arbeidet vårt lettare i forhold til å følgja opp lovforslaget. Det er òg sagt av nokon at det er ei pressemelding frå Høgre og Kristeleg Folkeparti på måndag som har skapt dei store debattane i media. Då må eg seia at ein stemplar alle dei folka i det norske samfunnet som er opptekne av rettar til både åndshavarar og alle andre, som folk som lett lar seg forføra av ei enkelt pressemelding. Dei har lese innstillinga, og det er dei som har reagert, utan at vi har trengt å seia nokon ting til dei.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-06-04:
Stortinget kan føla seg heilt trygg på at eg kjem til å følgja opp dei vedtaka som blir fatta her i dag. Vi kjem til å bruka både debatten her i dag og alt som er sagt i salen, som ein bakgrunn i forhold til det vidare lovarbeidet, og ta dei konsekvensane det vil få for Kultur-Noreg. Det er jo berre framtida som vil visa kva som vil skje. Men eg har lyst til å understreka at når det gjeld akkurat det som går på kopisperre og MP3 og CD, så er ikkje det fri fantasi i forhold til kva vi frå departementet kan gjera. Her har ein altså ein lovtekst, lovparagrafen står i innstillinga, og det er to forskjellige lovparagrafar ein kan stemma for. Den eine som er send til oss til departementet for kommentar, har vi sagt klart frå om er klart i strid med EU-direktivet. Likevel vel fleirtalet i Stortinget å stemma for han. Den andre er det meir usikkert om er i strid med EU-direktivet. Den paragrafen kan lettare gå gjennom, fordi rettshavarane har sagt ja til at han kan brukast. Her har eigentleg Stortinget sjølv ei moglegheit til å klargjera. Det som eg skjønnar at alle saman er einige om, bortsett frå Framstegspartiet, kanskje, er kva ein skal kunna få lov til å kopiera, og til kva for eit format ein skal få lov å kopiera. Difor synest eg eigentleg at usikkerheita hadde blitt lettare for både rettshavarane og for oppfølginga dersom ein hadde valt mindretalet sine formuleringar. Den utfordringa ligg der enno. Med fleirtalet sine formuleringar har departementet i svarbrev til komiteen klart sagt at paragrafen er i strid med EU-direktivet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-04:
Jeg må så innstendig jeg kan, be statsråden om å bidra til at klarheten i denne saken blir tydeligere, og at ikke ytterligere uklarhet spres. Nå har vi altså hatt en debatt i lang tid. Innlegg fra alle partiene er holdt, og de punktene som statsråden etterlyser klarhet i, er berørt av alle partiene i flertallet. For SVs del kan jeg bare sitere Magnar Lund Bergo. Han sa: «La meg derfor presisere følgende: Opphavsmannen skal fortsatt ha kontrollen over sine verk. Heller ikke offentlig sektor kommer unna dette prinsipp. Ordlyden i komiteens innstilling på dette punkt skal ikke forstås dit hen at åndsverk skal kunne benyttes fritt i ikke-kommersielle virksomheter.» Jeg må innstendig be kulturministeren om å sale om. Hvis det er Kultur-Norge og åndsverk kulturministeren er opptatt av, må jo kulturministeren nå sørge for at alle de presiseringene som er gjort i innlegg, klargjøres i retning av den forståelsen som hun mener det er helt nødvendig skal komme ut av denne salen. Hvis ikke, bidrar kulturministeren til uklarhet og en situasjon for Kultur-Norge som ikke er ønskelig.
André Oktay Dahl (Høyre), 2005-06-04:
En fersking her på huset skal være veldig forsiktig når han uttaler seg om en representant som har sittet her i mer enn 30 år. Det er et faktum at svært mange i denne salen, og også utenfor, selvfølgelig lytter nøye når representanten Carl I. Hagen snakker. Men etter 30 år på Stortinget ser det dessverre ikke ut til at han har fått med seg like mye om hvordan man realiserer politiske mål via lovverket. Når representanten Giske hever stemmen og sier at noe er klart, så gir ikke det veldig mye veiledning. Men Giske har et poeng, nemlig at stadig oftere skjer det her på huset at det blir fattet vedtak hvor de som er enige om dette vedtaket, innbyrdes er uenige om hva man egentlig mener. Det er ikke uten grunn at jusstudenter, jurister, advokater og dommere river seg i håret over hva man faktisk sitter og skriver i merknader i dette huset. Det er ikke uten grunn at advokatsalærene øker og øker, når politikere som er helt uenige, sier at de er enige om noe, men har tre vidt forskjellige standpunkter til det de egentlig sier at de har ett standpunkt til. Så denne debatten har ikke brakt veldig mye klarhet. Jeg må jo si at representanten Lønning hadde et særdeles godt poeng da han sa at forslaget om en gjennomgang av effekten av denne loven er særdeles nødvendig, og at vi kommer til å stemme for det med begeistring. Det tror jeg ikke var en overdrivelse, det var snarere en underdrivelse.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-04:
Det er med en viss undring jeg har fulgt denne debatten. Jeg må jo si at den akselerasjon som dette saksforholdet har fått i media, gir grunn til å følge debatten i denne salen. Desto mer er det underlig å oppleve at både kulturministeren og regjeringspartienes representanter nærmest snakker seg inn i en forståelse av både merknader og lovverk som ikke bare bidrar til å svekke rettighetshavernes situasjon, men i stor grad også bidrar til å svekke lovverket i forhold til hvordan man skulle forstå det opp mot de internasjonale konvensjoner vi er tilsluttet. Det finner jeg underlig. Jeg finner det dessuten underlig å høre den vrangviljen som kulturministeren nå legger på bordet i forhold til både det å høre etter og det å lese de merknadene som faktisk står skrevet, i nær sammenheng med hverandre og i hvilken kontekst det er. Jeg skal ikke gå inn på arbeidet med lovforarbeidsvekt og hvem som skulle ha kompetanse til å uttale seg om det, men det er helt på det rene at det som nå sies i denne sal i forhold til lovforarbeider, må være av avgjørende betydning for hvordan man faktisk skal forstå det. Så hører vi at både det ene og det andre partiet går opp med en klar definisjon av hvordan man skal være å tolke i den grad det er uklarhet. Jeg må si at når det gjelder spørsmålet om bruk av materiale på Internett, har man presisert klart og tydelig, ikke bare her i salen, men også utenfor salen, at det selvfølgelig dreier seg om lovlig utlagt materiale. Man snakker om ikke-kommersiell virksomhet. Man fratar på mange måter ikke rettighetshaverne noe marked ved å si det man gjør, og man snakker også om utskrifter i rimelig utstrekning. Og til alt overmål, både i merknad og fra hovedtalsmann og fra de andre partiene, snakkes det om at bruk av beskyttet materiale skal avgjøres i forhandling, slik at vederlag sikres. Da skulle det etter min oppfatning være viktig nettopp for en regje-ring å slå ring rundt både disse argumenter og disse merknader, slik at man presiserer og får fram at dette er en forståelse man også er enig i. Dette er etter min mening helt i samsvar med det Immaterialrettsutvalget ved universitetene og høyskolene har sagt i sin opphavsrettslige utredning, som ble avgitt 8. oktober 2003, som jeg nå ikke rekker å gå noe særlig inn på, men som nettopp berører dette området. Den viser helt klart, som det framgår på side 59 i proposisjonen, hvor vanskelig det er, men at det er et rom der i forhold til høyskoler og universiteter og ikke-kommersiell sfære som det også er viktig å ta vare på.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2005-06-04:
Åndsverkloven er en sentral lov for alle typer åndsverk i vårt land. I debatten er det oftest kunstfagene som trekkes fram i denne sammenhengen. Jeg vil imidlertid her også understreke hvor viktig denne loven er for utdanningssektoren, ikke minst i forhold til universiteter og høyskoler. Det å ha en god faglitterær produksjon er en viktig forutsetning for å opprettholde et høyt faglig nivå innenfor forskning og utdanning. Det er derfor med uro og undring at jeg har fulgt de siste dagers debatt om åndsverkloven, og ikke minst den debatten som har foregått i salen i dag. Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet danner sammen flertall for merknader som signaliserer eller kan signalisere, slik jeg ser det, en ny og farefull vei når det gjelder de faglitterære forfatternes stilling, muligheter og ikke minst motivasjon for å drive faglitterær produksjon. Merknadene signaliserer at disse partiene ønsker at alt materiale som er lovlig lagt på nettet, skal være gratis tilgjengelig til bruk ved høyskoler og universiteter. Dette mener de skal skje ut fra en fortolkning av rettstilstanden på området som går ut på at dersom en forfatter aksepterer at et verk legges ut på nettet, har vedkommende forfatter også implisitt akseptert videre bruk til undervisning. Etter Høyres syn er dette en feilaktig politikk og holder ikke vann, verken i forhold til norsk rett eller de internasjonale konvensjoner Norge er bundet av. Gratis bruk høres fint ut, men det vil være en kortsiktig glede. Én sak er at det er på grensen til det uanstendige å bruke lovgivningen til å unndra betaling for forfatternes arbeid. Det dramatiske er imidlertid at dette vil undergrave den faglitterære produksjonen i vårt land og i sin tur gjøre våre akademiske miljøer faglig fattigere. I tillegg vil det kunne bli enda mindre tilgang på god faglitteratur skrevet på norsk og med bruk av norsk som faglitterært og akademisk språk. Dette er kortsiktig politikk, og jeg er mer enn forundret når et parti som Sosialistisk Venstreparti blir med på dette – et parti som ellers gjerne snakker om kvalitet og faglig mangfold. Hvordan tror man dette vil slå ut for framtidig faglitterær produksjon i vårt land? Det er ikke en troverdig politikk, verken fra Sosialistisk Venstreparti eller fra deres samarbeidspartnere. Vi har nå fått signalene. Er dette et av de grepene vi vil se dersom en ny rød-grønn regjering får hånd om kultur- og utdanningspolitikken? Det bør i det minste alle med interesse for norsk utdannings- og forskningspolitikk merke seg, og ikke minst de som er opptatt av at vi fortsatt skal ha et lovverk som sikrer norske faglitterære forfattere arbeidsbetingelser og rettigheter også i vår digitale tidsalder.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-06-04:
Når jeg hører på denne debatten, kommer liksom Ibsen meg i hu – «Om jeg hamrer eller hamres, ligefudlt saa skal der jamres». Trond Giske har redegjort for Arbeiderpartiets holdning i denne saken. Jeg føler faktisk behov for å opplyse representanten Sjøli og andre som sprer forvirring, om at det er lov å være politisk uenig, men å karakterisere politiske motstanderes merknader som modne for søppeldynga osv. er vel er drøyt stykke selv fra dannede Høyre-folk. For i sin iver etter å forsvare sin regjering går altså Høyre og Kristelig Folkeparti imot sin egen regjering. Så en liten voksenopplæring. Det er flertallet i Stortinget som skal definere flertallets syn. Det bør være klinkende klart, og det bør en overivrig statssekretær spare oss for. Nå har altså Høyre og Kristelig Folkeparti hatt et helt departement til å jobbe for fullt, men så går de imot egen regjering. Stortinget var ikke fornøyd med det de fikk fra departementets side, og endret altså det. La oss være politisk uenige, men la oss være anstendige. Hvis representanten Olemic Thommessen, Sonja Irene Sjøli og Ola T. Lånke har en slik anstendighet, går de opp på talerstolen og sier: Beklager, vi tok feil, vår pressemelding var gal, vi har spredt usannheter om våre motstandere og ber om unnskyldning. Da skal vi vise tilgivelse.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-06-04:
Inge Lønning raljerte voldsomt over det framlagte forslaget som vi står bak. Da lyder det naturligvis litt rart når vi får en stemmeforklaring om at det skal stemmes for loven til slutt. Da blir det jo litt underlig. Så er jeg redd for at det kanskje ble litt uklart da Sonja Sjøli bad forsamlingen lytte til meg fordi jeg var en ekspert på sitatet fra Ibsen. Men det er ikke jeg som er den eksperten. Det er det Henrik Ibsen som er!
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-06-04:
I denne debatten, som i så veldig mange debatter, er det slik at vi må være enige om å være uenige. Det kan vi i hvert fall slå fast. Og da vil jeg si at det er ikke så veldig interessant om Inge Lønning står her og harselerer over regnbuekoalisjonen – det var vel et ord han laget. Samarbeid går på tvers, og det vet Inge Lønning veldig godt. Og det er sant det som har kommet fram media i dag, at faktisk samarbeider Høyre med Fremskrittspartiet til tross for at de ikke vil ha noe med partiet å gjøre. For å oppnå et mål som er viktig for partiet, samarbeider man altså med Fremskrittspartiet – i revidert nasjonalbudsjett. Så sånn er det med den saken.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2005-06-04:
Jeg har først lyst til å slå fast følgende: Vi behandler i dag åndsverkloven, etter min mening den kanskje aller viktigste kulturlov. Det har i denne saken avtegnet seg et ganske interessant flertall, mot Regjeringens forslag, på en rekke oppsiktsvekkende områder. Det kan være grunn til å spørre seg hvorfor Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti følger en linje som på områder helt klart vil kunne føre til en svekkelse av opphavsmennenes rettigheter til å leve av sine åndsverk. Det hjelper ikke da at de samme partiene lover 1 pst. av statsbudsjettet til kultur, eller at det skal innføres en egen kulturlov om de mot formodning kommer til makten. Det blir småpenger i forhold til de verdiene som står på spill dersom opphavsretten undergraves. Dette flertallet skriver da vitterlig i sine merknader – til tross for mange forsøk på nye forklaringer i debatten i dag – på en måte som fortsatt må forstås som at offentlig sektor skal kunne forsyne seg fritt av materiale som er lagt ut på Internett, uten at det gjøres avhengig av samtykke fra eller betaling til opphavsmannen. Etter at debatten i mediene har nådd en viss temperatur, ser jeg at flertallet viser til at de i merknadene skriver at «bruk av beskyttet materiale avgjøres i forhandlinger». For opphavsmennene er dette meget uklare vendinger. Hvem skal forhandle? Hva skal det forhandles om? Hvorfor skal det i det hele tatt innføres et nytt slikt regime? Her skapes det en usikkerhet som vil vanskeliggjøre rettighetshavernes arbeid for å få inn penger, og som undergraver deres forhandlingsposisjon fremover. Vi vet altså ikke hvem som skal betale, bare hvem som ikke skal betale. Kjenner jeg flertallet rett, tenker de nok på at staten tar regningen. Det vil fortsatt bety at fylker og kommuner ikke vil ha noen økonomisk belastning ved sin bruk av åndsverk. La meg da stille et spørsmål: Hvorfor skal ikke-kommersiell offentlig virksomhet ha krav på å kunne bruke åndsverk gratis, eventuelt betalt av staten, der andre må betale? Etter Høyres oppfatning er det fullstendig uakseptabelt at det offentlige favoriserer seg selv på bekostning av enkelte yrkesutøvere. Vi mener helt klart at der det offentlige har bruk for åndsverk, skal de som faktisk bruker det, på lik linje med andre ha samtykke til slik bruk fra opphavsmannen, og på lik linje med andre betale for bruken. Og hvorfor er det slik at ikke-kommersiell, vel å merke offentlig virksomhet ikke skal betale, mens Røde Kors eller en annen privat aktør må fortsette å betale? Hva sier dette om respekten for opphavsmennenes produksjon? Strøm, husleie, papir, alle varer og tjenester skal det betales for, men altså ikke åndsverk. Hvilke holdninger skaper dette? Vil det gjøre det lettere å vinne forståelse hos publikum for at åndsverk er en tjeneste det også er viktig å betale for? Flertallet har ønsket å endre kursen for norsk åndsverklovgivning, la gå med det. Men da må de også redegjøre for hva som er tenkt! Nå reises det bare flere spørsmål enn det er gitt svar, og så langt foruroligende svar.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-04:
Når representanten Trond Giske trekker Arbeiderpartiet med seg inn i regnbuekoalisjoner som ikke bare dekker fargenyansene i grønt og rødt, men også det ultrafiolette, nemlig Fremskrittspartiet, da er det grunn til å følge godt med i timen. Jeg minner om barnehageforliket i denne perioden, som minner inntil forveksling. Ikke noe vedtak har påført velgerne flere frustrasjoner og de politiske partiene i denne sal større hodepine enn akkurat det forliket. Det er en måte å drive politikk på som er lite anbefalelsesverdig, nemlig å basere en slik enighet mellom partier som alle vet er vilt uenige og har vilt forskjellig kulturpolitikk, på størst mulig uklarhet. Det er faktisk det som ligger i flertallsmerknadene i denne komiteinnstillingen. Det dreier seg om to grunnleggende problemer som må avklares. Det ene gjelder MP3-punktet og hvorledes flertallet selv oppfatter formuleringen at det skal være tillatt for private brukere å bruke det som «i allminnelighet oppfattes som relevant avspillingsutstyr». Presisjonsnivået i en slik formulering gjør at en seigmann fremstår som laget i betong, sammenlignet med dette. Jeg har ikke møtt en enste jurist som i det hele tatt antyder muligheten av at et vedtak med denne formuleringen er innenfor rammen av EU-direktivet. Nå er det selvfølgelig tillatt for Stortinget med åpne øyne å fatte vedtak som er i strid med et direktiv. Spørsmålet er om det er klokt å bestille en lang forsinkelse av saken og deretter få den tilbake og måtte revidere. Når det gjelder det annet punkt som er omstridt, nemlig opphavsmennenes rettigheter til materiale som gjøres tilgjengelig gjennom ny og moderne teknologi, må man konstatere at flertallsmerknadene helt klart er på kollisjonskurs med de sikkerhetsreglene som er inne i Bernkonvensjonen når det gjelder å sikre opphavsretten. Det er likeledes helt klart at det er noe som bryter opp den nordiske rettsenheten på dette området, og at det vil skape betydelig usikkerhet for den faglitterære produksjonen i Norge. Å gjøre det på en så lettvint måte, og med et så lavt presisjonsnivå, kan umulig være forsvarlig politikk.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-04:
Tre minutter er ikke all verdens tid, så derfor har jeg behov for å utfylle litt det jeg sa i mitt forrige innlegg. Om representanten Giske brukte statsråden tidligere i debatten det bildet at han fossrodde. Tatt i betraktning teknologinivået her synes jeg det er nødvendig å oppdatere billedbruken litt. Det dreide seg minst om en påhengsmotor med betydelig antall hestekrefter og fri eksos og i hvert fall ingen tilløp til lyddemping. Men det som gjenstår, er jo at denne debatten har avklart at blant de partiene som har skapt et flertall i komiteinnstillingen, er der fremdeles en nøyaktig like ulik virkelighetsoppfatning som der var før de fant det opportunt å slå seg sammen for å lage noen så upresise formuleringer at alle sammen kunne underskrive på det. Det er jo ikke helt lett for den som skal følge opp, når man står overfor et flertall som påstår at de har et helt klart standpunkt, at intensjonen hele tiden har vært klar, og at de mener det samme som de har ment hele tiden, samtidig som de fortolker det på meget ulik måte. Problemet med denne typen flertall er at det er fiktive flertall når de lages mellom partier som har helt ulik innfallsvinkel til viktige kulturpolitiske spørsmål, og som ellers i denne sal alltid står mot hverandre i kulturpolitiske saker. Det er ikke noen god måte å drive politikk på, i hvert fall er det ikke en seriøs måte å drive politikk på. La meg så til sist gi representanten Giske en ubetinget og uforbeholden kompliment. Han har fremsatt et forslag som er omdelt på plassene i salen, forslag nr. 8, på vegne av sin regnbuekoalisjon, der Stortinget anmodes om å be Regjeringen om å ordne opp i det kaos regnbuekoalisjonen har skapt. Det kommer vi til å stemme for med begeistring, ut fra det forhold at vi har betydelig større tillit til Regjeringen enn vi har til regnbuekoalisjonen.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-04:
Jeg registrerer med interesse at representanten Giske har latt seg fange opp av partisekretær Kolbergs nye tretallsretorikk, bare med den forskjell at det der het «Fagbevegelsen! Fagbevegelsen! Fagbevegelsen!» Hadde han fulgt det, hadde han kanskje ikke havnet i krig med hele Kultur-Norge, for dette dreier seg jo faktisk om fagorganisertes rettigheter. Når representantene Hagen og Giske med overbærenhet forklarer Kultur-Norge at de ikke kan lese, er jo det litt overraskende – med respekt å melde. Riktignok er det undersøkelser som viser at 20 pst. av den norske befolkningen har problemer med lesing når de forlater skolen, men jeg trodde ikke at de 20 pst. primært hørte hjemme blant kulturarbeiderne. De er faktisk i stand til å lese. De har all mulig grunn til uro. Og det eneste godet som har kommet ut av denne snuoperasjonen fra regnbuekoalisjonens side, er det forslaget som de har lagt ut i salen, der de ber Regjeringen rydde opp i det kaoset de selv har skapt.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-06-04:
Når en mindretallsregjering får flertallet mot seg i en sak, kan den håndtere det på to måter. Man kan velge å si at det er veldig liten reell forskjell, minimalisere forskjellen og påberope seg at flertallet i realiteten er langt på vei enig med Regjeringen, så det er ikke den store forskjellen. Det er den ene måten. Den andre måten er å lage avstanden størst mulig, pådytte flertallet holdninger og meninger som flertallet ikke har, og deretter sette i gang et stormløp mot de oppdiktede flertallssynspunkter. Regjeringen har i denne sak valgt den siste måten. Man misforstod til å begynne med. Man ble gjort oppmerksom på at man hadde misforstått, og så valgte man å fortsette å late som om man misforstod, selv etter at man i realiteten forstod at man hadde misforstått. Det er for så vidt en grei måte for en regjering å avsløre seg på når den ikke får flertall for sine egne synspunkter, eller når den ikke får sine egne partier med på sine egne formuleringer og fortolkninger i lovtekstene. Men jeg synes det er trist at Regjeringen her også har kommet i skade for å forlede opinionen. Den forleder også veldig mange kulturarbeidere, lurer dem til i realiteten å betale noen hundre tusen kroner på store avisannonser, som altså er helt unødvendige, fordi de bekjemper noe som ikke er en realitet, men som er misforståtte synspunkter og en misforstått påstand. Dette er ikke noe tyveri av åndsverk. Det har altså alle talsmenn for flertallspartiene i denne salen gjort klart. Hadde Regjeringen valgt den første strategien og prøvd å tolke flertallet i sin egen retning, ville det ikke ha blitt noen problemer senere for domstoler og jurister, for da hadde det vært et samlet storting som på flere områder trakk forståelsen i den samme retning. Derfor ville de som hadde prøvd å påberope seg den fortolkingen Regjeringen og mindretallet her har valgt, ikke ha kommet noen vei i domstolen, fordi debatten, som er lovfortolkningsgrunnlag, ville vært entydig. Her har altså Regjeringen og regjeringspartiene, fordi de ikke fikk flertall, selv blant sine egne, for forslaget om MP3 og er irritert over dette, forkludret hele debatten, laget problemer for kulturmedarbeidere og laget problemer for domstolene. La meg til slutt for en gangs skyld si at jeg er hjertens enig i det Eirin Faldet sa i innlegget sitt, at man hadde vært mye mer voksen hvis man hadde vært ærlig og redelig og sagt: Vi ber om unnskyldning for at vi har misforstått, og for at vi har opprettholdt den misforståelsen etter at vi skjønte at det var en misforståelse. Og vi ber om unnskyldning for at vi har forledet kulturarbeidere til å kaste bort mange penger på unødvendige helsides annonser i avisene.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-06-04:
Først til det statsråden sa nå nettopp om spesialundervisningen. Her har jeg lyst til å vise til det representanten Sortevik sa i stad. Det synes jeg var meget dekkende for de rundene vi har hatt i komiteen. Det Stortingets flertall ber om, er å få en samlet gjennomgang av spesialundervisningen. Derfor er det også litt opp til statsråden om hun føler at hun har tilstrekkelig dokumentasjon å legge fram for Stortinget i neste statsbudsjett, som jeg mener vil være et egnet sted for å legge fram en sånn evaluering. Det vi ønsker, er på et vis å ha muligheten til å gå inn i spesialundervisningen og gjøre grundige vurderinger i Stortinget av hvordan utviklingen har vært på dette feltet. Bakgrunnen for det er at vi har sett at det er blitt kuttet i spesialundervisningen i mange kommuner som følge av dårlig kommuneøkonomi. Vi ønsker i framtiden å være helt trygge på at våre barn får en tilpasset spesialundervisning når det er behov for det. Det ble ikke noe spørsmål, men jeg ønsker å få en liten kommentar allikevel.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-04:
Dette er jo tenkt å virke omvendt vei i forhold til det vi blir utfordret på. Statsråden stiller spørsmål og ber om å få svar i et replikkordskifte. Det pleier faktisk å gå motsatt vei. Men jeg skal gi et kort tilbakespill. Mitt råd er i hvert fall at vi får en grundig behandling av resultater, ressursbruk og organisering, som det står i innstillingen. Mitt råd er at vi får det som en fagsak til fagkomiteen. Jeg må si jeg er ganske allergisk, i motsetning til representanten fra Arbeiderpartiet, mot å få viktige fagpolitiske saker som kolonnesaker i et budsjett. Det synes jeg gir dårlig behandling. Min anbefaling er at vi får det som egen sak. Så til det jeg tar replikk på, og det gjelder politiattesten. Jeg har lyst til å vise til hva statsråden svarte i mars 2004, da hun avviste det som nå er anbefalt: «Ungdom i videregående skole antas å ha større muligheter til å beskytte seg mot overgrep, selv om en elev ofte er i et visst avhengighetsforhold til en voksen person. På grunn av skoleplikten og elevenes alder er allikevel argumentene for et trygt og sikkert miljø sterkere når det gjelder den obligatoriske skolen.» Her har altså statsråden skiftet syn. Jeg vil gjerne ha det bekreftet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-04:
På tre minutter må det bli i stikkords form. Det foreligger merknader fra Fremskrittspartiet om læreplaner. Vi vil ha klare mål, slik Stortinget har bedt om. Vi vil ha klart innhold, slik Stortinget har bedt om. Vi vil fra Fremskrittspartiets side ha definert innhold. Vi vil ikke ha svarte hull som gir den enkelte lærer anledning til å definere 25 pst. av det faglige innholdet i læreplanene. Det er en klar melding fra Fremskrittspartiet, gitt i merknad i denne saken, og det vil også bli gitt på andre måter i forhold til at vi har en viktig debatt gående om innholdet i de nye læreplanene. Fremskrittspartiet ønsker seg rett til videregående utdanning uten aldersbegrensning. Der støtter vi SV – eller omvendt. Poenget for Fremskrittspartiet er at vi har dette som politikk. Vi har det i programmet vårt. Vi er fornøyd med å rykke videre mot en ikke aldersbegrenset rett til å gjennomføre også videregående opplæring. Så det ønsket står vi sammen om. Det gjør etter hvert en hel komite, og det er aldeles utmerket. Vi ønsker oss et fritt skolevalg, og vi ønsker oss et fritt skolevalg på nasjonal basis. Der er vi ikke fornøyd med en fremrykking som i beste fall kan karakteriseres som en bitte liten bevegelse, et løfte om en mulig liten bevegelse, og med noen føringer som skal gi politikere og byråkrater synsing med på veien. Vi synes at retten til et fritt, nasjonalt skolevalg skal være en rettighet som elever og foreldre har, og som lokale politikere og byråkrater og fylkeskommunale politikere og byråkrater ikke skal blande seg opp i. Så vi vil mye lenger, men vi tar med oss den bitte lille bevegelsen. Så er det slik at det er noe som ikke engang Regjeringen har fremmet, som ligger i saken. Det opprinnelige forslaget om å innføre særskilt rett til inntak i den videregående opplæring for ungdom med innvandrerbakgrunn, er ikke engang fremmet av Regjeringen selv. Det er Fremskrittspartiet veldig godt fornøyd med. Forslaget møtte betydelig motstand i høringsrunden. Etter Fremskrittspartiets syn er forslaget fullt av feil signaler og har uakseptabelt innhold, og nå er det godt plassert i en skuff. Der hører det hjemme. Så ble det kommentert i et foregående innlegg hvorfor de frittstående skolene ikke skal ha et skolemiljøutvalg. Det kan være flere grunner til det. Men en av hovedgrunnene, iallfall slik vi ser det, er at foreldrene har en helt annen innflytelse og styringsmulighet i frittstående skoler enn det vi finner i offentlige skoler. Det er en viktig grunn til å si at det er viktig for den offentlige skolen å strekke seg lenger i retning av foreldremedvirkning, foreldreinnflytelse, som de frittstående skolene allerede gir. Det er der vi skal bruke skolemiljøutvalgsløsningen.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-04:
Jeg lover å bruke mindre tid enn 3 minutter. Representanten Reikvam, som altså vil endre formålsparagrafen, tar det samme viktige forbeholdet i begge sine innlegg, for han føyer til: hvis vi skal ha en formålsparagraf. Fremskrittspartiet mener at vi skal ha en formålsparagraf. Det skal være en verdiplattform for den norske skolen. Fremskrittspartiet mener at vi har en god plattform i den kristne formålsparagrafen. Den vil vi beholde.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-04:
Jeg har behov for å understreke at vi ønsker at så få elever som mulig skal trenge spesialundervisning. Det må være klinkende klart. Flest mulig skal få tilrettelagt opplæring innenfor den generelle regelen om individuelt tilpasset opplæring. Det er ikke noen tvil om hva vi mener om det. Så skal jeg prøve å svare på de spørsmålene som statsråden tar opp. Jeg oppfatter det slik at når det gjelder støttesystemet, altså kompetansesentra først og fremst, blir det utkvittert i statsbudsjettet for 2006, og det er greit nok for oss. Det virker som at jobben blir gjort, og at vi får en debatt om kompetansesentra, den delen av støttesystemet, i 2006, så det er vi tilfreds med. Når det gjelder resten av spesialundervisningen, som statsråden ber om kommentarer på, synes jeg det er viktig at det blir satt i gang en følgeforskning, slik at vi får mest mulig kunnskap omkring spesialundervisning. Så jeg er tilfreds med at det arbeidet blir gjort. Hvis statsråden får kunnskap tilgjengelig, bør hun informere Stortinget om dette.(Presidenten klubber.) Så har jeg et spørsmål – president. Det får jeg ikke sjansen til å komme med, men da har jeg i alle fall svart på spørsmålene fra statsråden.(Munterhet i salen) (Presidenten klubber.) (Munterhet i salen)
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-04:
Jeg har lyst til å følge opp noe av det som representanten Meltveit Kleppa tok opp, og det svaret hun fikk av statsråden, når det gjelder den lovendringen vi gjør ved å gi departementet større fullmakt til å fastsette nye regler om inntak. Det statsråden gav som begrunnelse for forslaget, er at det kan bo elever ved en fylkesgrense, og at veien til skolen over fylkesgrensen kunne være kortere enn veien til skolen innenfor fylkesgrensen. Hvis det kun er det som er begrunnelsen – slik oppfattet jeg statsråden – for å gjøre den lovendringen, har jeg ikke noen problemer med det. Men det kunne vært interessant å vite om statsråden har andre siktemål, som å åpne for større mulighet til å påvirke fylkeskommunenes inntaksreglement, slik at man skal få til større bevegelighet på tvers av fylkesgrensene. Hvis det er målet, er vi grunnleggende uenig i det. Men hvis det lille eksemplet som statsråden gav, var målet for den utvidede fullmakten, er jeg for så vidt beroliget. Det hadde vært spennende å høre hva statsråden har å si til det. Så har jeg lyst til å si litt om politiattest, som jeg ikke fikk tid til å berøre i mitt hovedinnlegg. Vi fremmer et alternativt forslag om at politiattesten kun skal fortelle om en person er dømt. Nå legges det opp til at en politiattest skal inneholde om man er siktet, tiltalt eller dømt. Vi synes at dette er å gå for langt. Dette går på personvernet løs. Etter min oppfatning er det merkelig at ikke flertallet er mer kritisk til dette, for personer som er siktet, er altså ikke dømt, og det bør heller ikke framkomme av en politiattest, som skal brukes ved en søknad. Fremskrittspartiets veier er uransakelige. Representanten Sortevik gav uttrykk for at Fremskrittspartiet er tilhenger av at det ikke skal være et alderstak, at det skal være en generell rett til videregående skole. Det betyr jo faktisk at det er flertall, og vi kunne ha laget en lovendring allerede nå i og med at Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og SV har gitt uttrykk for det samme. Det kom ikke til uttrykk, slik jeg oppfattet det, da vi behandlet saken i komiteen. Så det var for så vidt nytt for meg at Fremskrittspartiet ønsker å ta bort alderstaket, slik det foreligger. Men det kan jo være et klart signal til statsråden om at det er et flertall her i salen som ønsker å ta bort taket. Ut fra det burde statsråden komme tilbake igjen til oss ganske snart med denne delen av en lovendring. Resten av det Fremskrittspartiet holder på med, er vi ikke enig i. Men når det gjelder alderstaket, er det flertall for å fjerne det. Og min oppfordring til statsråden er at hun benytter første og beste anledning til å komme tilbake igjen og endre det.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-04:
Det vi ber om, er at en setter i gang arbeidet med en ny formålsparagraf. Det er det vi ber om! For å få i gang prosessen viser vi til et utkast som allerede ligger der, som er bearbeidet, som er gjennomarbeidet, og som skolegruppen under Verdikommisjonen la fram. Er det noen i denne sal som vil påstå at det utkastet som ligger der, ikke er verdiforankret? Er det noen her som vil si at det utkastet som kom fra Verdikommisjonen, ikke er verdiforankret? Alle i denne sal går inn for en formålsparagraf som har en verdiforankring. Det skulle jo bare mangle! I den grad vi trenger en formålsparagraf – jeg er ikke sikker på at vi gjør det, men la oss si vi trenger det – skal vi selvsagt ha en verdiforankret formålsparagraf. Det er ikke det som er problemet. Men vi kan ikke ha en formålsparagraf som sier at skolen skal hjelpe muslimer til å gi barna en kristen oppseding. Det er det vi har i dag. Det er vi nødt til å ta innover oss og gjøre noe med. Det ligger et forslag her fra Verdikommisjonen, og en professorgruppe fra Menighetsfakultet har lagt fram et forslag – alt dette kan en bruke som utgangspunkt. Disse er selvsagt forankret i verdier. Det blir et tankekors når Meltveit Kleppa sier at hvorvidt vi skal ha en diskusjon om eller endre formålsparagrafen, må Kirken selv ta initiativ til. Det er ikke Kirken som skal ta initiativ til dette, det er vi. Dette er et politisk spørsmål, og det er ikke Den norske kirkes ansvar. Det må være klinkende klart at hvis vi skal endre formålsparagrafen, er det ikke fordi Kirken kommer og ber oss om å gjøre det, men det er fordi vi rent politisk sier at det må vi gjøre, det ønsker vi å gjøre. Vi ønsker en formålsparagraf som i sterkere grad er verdiforankret, men som tar hensyn til at det norske samfunn har endret seg. Så synes jeg det er veldig flott, veldig bra, at representanter fra Den norske kirke, iallfall noen sentrale representanter, er klare og tydelige på at dette er de også enig i. Det er det vi ber om. Og jeg understreker enda en gang til at den selvsagt skal være verdiforankret. Så til disse endringsforslagene. Jeg tror også disse forslagene imøtekommer FNs menneskerettskomites behov, det tror jeg. Men spørsmålet som er avgjørende, er om dette imøtekommer behovene til grupper i det norske samfunn. Er det fortsatt store grupper i det norske samfunn som sier at dette ikke er godt nok, et stort mindretall som mener at her har vi ikke kommet langt nok, her har vi ikke gjort de endringene som er nødvendige, er vi egentlig ikke kommet så forferdelig mye lenger. Det er det som bekymrer oss. Vi har behov for ro om dette faget, vi har behov for å lage et godt verdifag, et godt religionsfag, som er et godt grunnlag for samtale og diskusjon i klasserommet.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-04:
Verdiplattformen i norsk skole er nedfelt i den generelle delen av læreplanen, i alle læreplaner, og hvorvidt vi trenger en egen lovparagraf, mener jeg det er grunn til å diskutere. Men hvis det er ønskelig at vi skal opprettholde en egen formålsparagraf, skal vi gå inn i den debatten, og det er en debatt vi skal ha på mange områder. Vi har pekt på noen muligheter der. Og så – hvis jeg bare har 1 minutts taletid, som presidenten påstår – har jeg lyst til kort å si at det er ganske utrolig at Venstre, ett av de partiene som i sitt program har en klar og tydelig formulering om at en skal endre formålsparagrafen for skolen, ikke stemmer for forslaget om at vi skal sette i gang prosessen. Det forslaget som vi har fremmet, er nettopp for å hjelpe Venstre med å prøve å realisere noen av de formuleringene som de har vedtatt på sitt landsmøte. De burde nyttet sjansen til å klare dette i løpet av den fireårsperioden deres partiprogram gjelder. Det er en omfattende prosess. Hvis Venstre hadde støttet SV i denne saken, hadde de kanskje hatt muligheten til å realisere en av sine programformuleringer. Det ville vært hyggelig for Venstre.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-04:
Det gjelder voteringen til § 10-9. Slik som voteringen ble lagt opp, fikk vi stemme for vårt eget forslag, men vi skal jo stemme mot både Fremskrittspartiets forslag og innstillingen, så voteringen kan ikke settes opp på den måten den er satt opp. Vi må kunne stemme mot begge.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-04:
Det blir det samme problemet der.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-04:
Eg skifter tema. Eg vil stilla eit spørsmål som gjeld friare skuleval og friare skuletilbod i den vidaregåande skulen. Kva er det som gjer at departementet føreslår ein heimel slik at departementet kan gå inn og overstyra ei ordning som i dag fungerer godt? Som det er gitt uttrykk for frå Stortinget før, er det geografiske forskjellar, ulik skulestruktur, behov for skuleskyss i dei ulike fylka, som det faktisk er viktig at dei som kjenner forholda lokalt, diskuterer. Er dette eit uttrykk for at det er ulikt syn i forhold til folkevald styring i Utdanningsdepartementet og i Kommunaldepartementet, eller er det rett og slett eit felles forsøk på å svekkja fylkeskommunen?
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-04:
Det er mulig jeg har formulert meg uklart, men det foreligger et anmodningsvedtak som vedrører det statlige spesialpedagogiske støttesystemet, om at vi skal komme nærmere tilbake til det i forbindelse med budsjettet for 2006. Det følger vi opp, og dermed antar jeg at vi også har fulgt opp siste del av det forslaget som ligger på bordet i dag, som bl.a. lyder: «samt det statlige støttesystemets organisering og virksomhet.» Det var det ene jeg forsøkte å si, og det mener jeg vi har dokumentasjon for å kunne gjøre i budsjettet for 2006. Når det gjelder spesialundervisningen som sådan, var jeg inne på at dersom vi skal få ny informasjon som gir noe i tillegg til den som foreligger forut for og i St.meld. nr. 30, tror jeg det vil være klokt å avvente den forskningsbaserte følgeevalueringen av reformen og de tiltakene vi nå setter inn også på dette området. Det tror jeg vil gi ny informasjon som kunne legge grunnlaget for en ny gjennomgang. Så må jeg si at det at spesialundervisningen eventuelt reduseres, ikke behøver å ha noe med økonomi å gjøre, men at det som Stortinget ønsker, skjer.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-04:
Jeg mener i og for seg ikke å snu på skrevne og uskrevne regler i forhold til replikkordskifte, men jeg synes det er klokt av meg når det fremmes forslag som har utsikter til å få flertall, og som kan virke litt uklare – det er vel en sak tidligere i dag som kanskje kan understreke det – å forsøke å tolke det på beste måte fra denne talerstol, og eventuelt få reaksjoner på det. Når det gjelder dette anmodningsvedtaket, ligger det i det at støttesystemet skal gjennomgås i statsbudsjettet for 2006. Det er selvfølgelig noe departementet forholder seg til. Mitt poeng er bare at da virker siste del av det forslaget som ligger på bordet i dag, så å si utkvittert. Jeg har gitt uttrykk for hva jeg synes er en klok måte å følge opp første del av det vedtaket på.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-04:
Det er kanskje dristig å takke for svaret, så jeg skal ikke gjøre det, men jeg kan si at jeg er helt enig. Jeg er også overbevist om at Stortinget er samstemt i målet om å redusere spesialundervisningen og få til mest mulig ordinær tilpasset opplæring. Det ligger jo i den strategien som vi er i ferd med å implementere. Det er veldig viktig. Vi har aldri foreslått å fjerne retten til spesialundervising, men vi skal ikke ha unødig mye spesialundervisning, og slik forstår jeg også resten av Stortinget, selv om vi er uenige om disse saksbehandlingsreglene.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-04:
Forslaget er ikke fremmet for å svekke fylkeskommunen, men for å styrke og bedre elevenes opplæring. Det man her kan tenke seg, er en elev som bor helt inntil en fylkesgrense, hvor det finnes et tilbud ganske nær der eleven bor, men i et annet fylke, og hvor det samme tilbudet finnes i elevens fylke, men det er bare det at det er mye lenger unna. Da er det ikke uten videre slik at det vil kunne ordnes til elevens beste, men det synes jeg det bør. Da bør eleven kunne ha rett til å velge det tilbudet som ligger rett over fylkesgrensen. Det vi foreslår her, er altså en hjemmel som eventuelt senere kan legge til rette for at fylket har plikt til å refundere utgifter selv om opplæringen skjer i et annet fylke.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-04:
Vi har god dokumentasjon for å si at det er veldig mye spesialundervisning som fungerer veldig bra. Vi har også god dokumentasjon for å si at det er spesialundervisning som ikke fungerer bra, og at omfanget av spesialundervisningen høyst sannsynlig en del steder er altfor stort, fordi forskjellene er så store at det ikke kan gis noen rimelig forklaring på det. Jeg har ingen dokumentasjon for å kunne si at en eventuell reduksjon i spesialundervisningen skyldes økonomiske forhold. Det kan jo også skyldes at man har fått til tilpasset opplæring på en bedre måte. Hvorvidt finansieringsmodellen er perfekt eller kan forbedres, vil jeg ikke uttale meg helt bestemt om. Men denne følgeforskningen som vi nå skal gjennomføre, av alle de tiltakene vi iverksetter for å få bedre tilpasset opplæring, og for å redusere spesialundervisningen til det den bør være, og få den så god som mulig, vil kunne gi oss mer kunnskap også på dette feltet.