Ola Elvestuen (Venstre), 2014-02-11:
Først vil jeg gjerne takke utenriksministeren for en veldig grundig og god redegjørelse. Han påpeker den humanitære katastrofen som spesielt er i Syria, og som også er i Sør-Sudan. Dette berører oss sterkt som mennesker, det gir et stort ansvar, og det har selvfølgelig også en veldig viktig internasjonal betydning. Det er bred norsk enighet om hovedtrekkene i den norske politikken når det gjelder konflikten, både den i Sør-Sudan og den i Syria. Det er viktig at vi holder fast ved den, og det er viktig at Norge holder fast ved satsingen på humanitær hjelp i så stor grad som vi gjør. I Sør-Sudan vil jeg støtte opp under utenriksministerens posisjon, at vi bruker vår sterke posisjon – der Norge jo har en sterk posisjon, sammen med Storbritannia og USA, i troikaen, med en lang historie inn mot Sør-Sudan – og at det viktigste nå først og fremst er å bidra til at en skjør våpenhvile opprettholdes, slik at man kan bygge videre mer langsiktig, over tid. Så er vi nødt til å støtte opp under den humanitære bistanden. Jeg støtter utenriksministeren i at det gjelder spesielt å ha fokus på kvinner og barn, som i stor grad er berørt, og så må man altså for Sør-Sudan ta inn over seg at dette er en konflikt som fort også kan ha forgreininger i regionen. Man har en pågående alvorlig konflikt i Den sentralafrikanske republikk, det er kamphandlinger i Darfur, det har tidligere vært uro i Uganda, og ugandiske styrker er også inne i Sør-Sudan, så det er viktig her at Norge bruker sin rolle for å opprettholde våpenhvilen, støtte opp under en stabilitet, støtte de utsatte i konflikten og bygge langsiktig for å få en økonomisk utvikling og støtte opp under et mer stabilt og demokratisk styre. Det er viktig, som utenriksministeren påpeker, at man ikke overdriver de etniske motsetningene, men holder fast ved at dette først og fremst er en politisk konflikt, hvor vi også må finne grunnleggende politiske løsninger. Så til Syria – en katastrofe. Når man tenker tre år tilbake, er det nesten vanskelig å forestille seg at dette, som begynte med fredelige demonstrasjoner, kunne ende opp i en så ille situasjon som i dag. Der også må Norge bruke den økonomiske muligheten vi har til å støtte opp under all mulig humanitær hjelp. Det gjelder i Syria, det gjelder i landene omkring, og det gjelder ved å motta kvoteflyktninger til Norge. Vi må også se nøye på den situasjonen som oppstår når flyktninger fra Syria blir en del av et større flyktningproblem inn mot Europa – det er syriske flyktninger også blant dem som har druknet i Middelhavet. Dette er noe som Norge må være en sentral del av. Nå er vi i andre runde i forhandlingene, og det er positivt at i hvert fall den første kimen til enighet har oppstått i Homs, gjennom at en har kunnet få inn noe humanitær bistand, og man har kunnet få ut noen av dem som er beleiret. Så vil jeg støtte utenriksministeren i at det er helt uakseptabelt at man bruker sult og tilbakeholdelse av medisinsk hjelp som et middel i krigføringen. Det må være helt grunnleggende – og vi må kreve – at man følger den internasjonale humanitærretten. Det er viktig at Sikkerhetsrådet holder sammen om de helt grunnleggende verdiene og legger press på partene for at man følger internasjonal humanitærrett, retten til tilgang på humanitær nødhjelp. Humanitær hjelp må komme fram nå. Det er en komplisert situasjon i Syria. Utenriksministeren understreker at det er viktig å få på plass et overgangsstyre der Assad ikke har en rolle. Da må man stille seg spørsmålet: Hvordan skal vi da forholde oss til de ulike grupperingene? Det er en broket opposisjonsgruppe, fra de mest ekstreme islamistene i ISIL og Nusrafronten til Den frie syriske hær. Mitt spørsmål helt til slutt går på Den syriske nasjonale koalisjonen. Kan utenriksministeren si noe om det norske forholdet til tross alt den eneste delen av opposisjonen som det kan være mulig å ha inngrep i, og også stille krav til?