Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-04-26:
Jeg har ikke tenkt å gå i dybden på de institusjonelle og konstitusjonelle sider av den avtalen Regjeringen i dag inviterer Stortinget til å godkjenne. Saksordfører Marit Nybakk har på en glimrende måte redegjort for Arbeiderpartiets syn i disse spørsmålene. Det viktigste for meg er å konstatere at vi nå har en avtale til godkjenning med samme materielle innhold som den Stortinget 9. juni 1997 gav sitt samtykke til ratifisering av. Verdt å merke seg er at komiteflertallet – alle unntatt SV – gir Regjeringen rett i at denne avtalens absolutte oppsigelsesadgang gjør den bedre enn den opprinnelige avtale av desember 1996. Som ikke-medlem av utenrikskomiteen, er det interessant å lese komiteinnstillingen og observere Senterpartiets manøvrering ut og inn av komiteflertallet, som understreker Senterpartiets behov for å spille en opposisjonsrolle samtidig som de er i posisjon. Dette har vi også til fulle fått demonstrert her i dag ved Senterpartiets teaterforestilling. I proposisjonen slås det fast at Danmark, Sverige og Finland har ratifisert Amsterdamtraktaten. Dette innebærer at en opprettholdelse av den nordiske passunionen, som har bestått siden 1954 mellom alle nordiske land, forutsetter at Norge og Island har en avtale med EU som gir en deltakelse i Schengen-samarbeidet etter integreringen i EU. Uten en slik avtale ville de tre andre nordiske land være forpliktet til å bygge opp en yttergrensekontroll mot Norge. Når det gjelder justissamarbeidet, er det viktig å ta inn over seg at dette samarbeidet innenfor EU er en realitet og allerede omfatter våre naboland. Ved Amsterdamtraktaten overføres visse deler av justissamarbeidet fra søyle III til søyle I i EU-samarbeidet. Dette gjelder både ytre og indre grensekontroll og asylpolitikken. Schengen-skeptikere har hevdet at vi ved dette fragir oss nasjonal styring. Utenriksministerens svar til komiteen er i så henseende avklarende ved at han sier at prosedyrene og framgangsmåten om Norge og Island skal bli bundet av en foreslått Schengen-regel, vil være de samme uansett hvilken søyle den enkelte bestemmelse kommer inn under i EU-systemet. For øvrig er det viktig å merke seg at denne omleggingen innen EU bl.a. er en tilrettelegging for den kommende utvidelse østover. For Norges del vil det kunne være av stor betydning når det gjelder bekjempelsen av den organiserte internasjonale kriminaliteten, at en eventuelt også gjennom Schengen har en god og effektiv tilknytning til de kommende nye EU-statene. Nettopp forholdet til og bekjempelsen av internasjonal kriminalitet må være hovedmotivet for deltakelsen i politisamarbeidet under Schengen-paraplyen. Flertallet i justiskomiteen er av den oppfatning at Schengen-samarbeidet vil være en viktig del av det politisamarbeid Norge har med andre land. Det må ikke være slik at grensene skal være et større hinder for politiet enn for narkotikasyndikater, terrorister og andre kriminelle på tvers av landegrensene. Europol vil, selv om det ikke er noen følge av Schengen-avtalen, også bli et viktig organ i denne bekjempelsen. Enkelte EU-skeptikere har satt dette organet opp mot Interpol. Dette er en helt gal problemstilling. Disse organene er komplementære og supplerer hverandre, og vil begge på sitt vis være viktige organer for Norge. Både når det gjelder Europol og Eurodac-konvensjonen, som går på registrering av asylsøkeres identitet, har justisministeren i sitt svar til utenrikskomiteen vært meget klar: Eventuelle tilknytninger må framlegges for Stortinget som egne saker. Justisministeren har videre gitt meget klargjørende svar til komiteen når det gjelder de øvrige spørsmålene som er stilt. Ikke minst gjelder dette for asyl- og flyktningpolitikken. Svarene, som følger innstillingen som vedlegg, tar etter min mening brodden av det meste av kritikken mot Schengen-avtalen på dette felt. Hensikten er ikke å begrense innvandringen. Innvandringspolitikken kan være mer eller mindre liberal i de enkelte land. Norge vil fortsatt stå fritt til å fastlegge norsk asyl- og flyktningpolitikk. Det er den ulovlige innvandringen vi vil til livs. Til slutt noen ord om kontrollen med tredjelands fiskefartøyer og antall kontrollsteder. Regjeringens svar og pressemeldingen av 16. mars fra Justisdepartementet, som beskriver de 81 foreslåtte grenseovergangssteder med hele 310 anløpssteder, virker meget tilfredsstillende. Målsettingen om at grensekontrolltiltakene ikke skal legge hindringer i veien for utøvelsen av næringsvirksomhet, ser ut til å være ivaretatt på en god måte. Denne problemstillingen samt de andre lovmessige forhold knyttet til Schengen-avtalen, vil vi dessuten få til behandling i justiskomiteen og Stortinget ved odelstingsproposisjonen som blir fremmet senere i denne måneden.