Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-03-18:
Det forrige stortings presidentskap oppnevnte den 18. juni 2009 et utvalg som skulle foreslå en begrenset revisjon av Grunnloven med det formål å styrke menneskerettighetenes stilling. Tidligere stortingsrepresentant Inge Lønning ble leder i utvalget. La meg understreke at selv om det er omtalt i mandatet til utvalget at dette er i anledning Grunnlovens 200-årsjubileum i 2014, er det i mandatet veldig tydelig at det er det å styrke menneskerettighetenes stilling i Grunnloven som er den avgjørende bakgrunnen for oppnevnelsen av utvalget. Det er det viktig å understreke fordi en del i det fagjuridiske miljøet har påpekt at det å feire 200-årsjubileum for Grunnloven i seg selv ikke er noen god begrunnelse for å endre Grunnloven. Det er jeg enig i. Det er ikke en feiring, men det er en erkjennelse av at mye mangler i Grunnloven. Men dette er ikke et ledd i feiringen. Det nye storting står i neste periodes tre første år fritt til å vedta det som foreligger av ulike varianter. Det var et bredt sammensatt utvalg. Alle partier har foreslått representanter i utvalget, og utvalget leverte sin rapport i januar 2012. Deretter ble rapporten offentliggjort, selvfølgelig. I Dokument nr. 16 for 2011–2012 er det redegjort for forslagene, og rapporten ble av presidentskapet oversendt til kontroll- og konstitusjonskomiteen for behandling. Denne gangen ikke for å avgi innstilling, naturlig nok, fordi man kan ikke avgi innstilling til grunnlovsforslag, det må det grunnlovsforslag til, undertegnet av representanter, men for å foreta en behandling av rapporten som favnet bredest mulig ved å invitere til en bred høring. Det har vært hovedformålet med arbeidet i komiteen. Det har vært gjennomført en bred høring, som det står redegjort for i innstillingen. La meg si det slik at grunnlovsforslag aldri har hatt noen bred folkelig appell. Hvis du ser tilbake i tid på de gangene hvor Grunnloven har blitt revidert, og det gjelder ca. to tredjedeler av dagens grunnlovsbestemmelser, har det sjelden vært noe folkekrav om det, men det er faktisk en av hovedoppgavene for parlamentet, Stortinget, å foreta jevnlige revisjoner. Noen ganger har grunnlovsbestemmelser vakt politisk debatt, ikke minst i forbindelse med våre avstemminger om medlemskap i EEC og EU, Den europeiske union, men da har det mer vært saken og ikke Grunnloven som har vakt debatt. Det var bakgrunnen for at vi inviterte til en bredest mulig høring. Og la meg si det sånn, hele det juridiske miljøet, i både Oslo og Bergen og resten av landet, engasjerte seg ganske sterkt ved skriftlige henvendelser, og det ble arrangert seminarer hvor komiteens medlemmer deltok. Det var en debatt over flere måneder. På denne bakgrunn ble det fremmet grunnlovsforslag av medlemmer av kontroll- og konstitusjonskomiteen, og jeg understreker medlemmer, med ulike alternativer. På den måten har man søkt å tilrettelegge for at det neste storting kan stå mest mulig fritt til å behandle de forslag som foreligger. Da har jeg lyst til å legge til at det betyr nok at det er fremmet forslag her som man ikke nødvendigvis personlig ivrer for og står bak, men som er ment å gi det neste storting, som har beslutningsmyndighet når det gjelder disse forslagene, en mulighet for å se på ulike alternativer – og det foreligger ulike alternativer. Jeg tror nesten ikke det er ett av de faglig kvalifiserte innspill vi har fått, som ikke er hensyntatt i denne sammenheng ved at deres alternativer er lagt til de forslag som er fremmet fra Lønning-utvalget. Jeg minner om at Lønning-utvalget jobbet i nesten to år basert på betydelig politisk og faglig juridisk innsikt. Sjelden har vi vel sett en forberedelse av grunnlovsforslag som har vært mer omfattende og mer grundig faglig og politisk enn denne prosessen. Jeg synes vi skal sende en takk til det foregående presidentskap, gjerne ved den tidligere stortingspresident Jagland, for initiativet til denne grundige behandling. For skal vi være ærlige, og det skal man fra denne talerstol, er det ikke alltid at grunnlovsforslag er de forslagene som forberedes lengst og mest, selv om de er viktige nok. Denne prosessen har vært annerledes. Den har skilt seg ut ved at den har søkt å komme frem til bredest mulig forslag. Det foreligger faktisk en innstilling fra Lønning-utvalget med usedvanlig få dissenser. Etter min oppfatning er Grunnloven et verdidokument, som både skal avspeile grunnleggende verdier i et samfunn og rettigheter i et samfunn. Leser man dagens grunnlov, er, som jeg sa tidligere, ca. to tredjedeler av bestemmelsene forandret, så Grunnloven har vært gjenstand for en gradvis forandring opp igjennom mange år. En stortingsperiode uten endringer i Grunnloven hører til unntakene – altså uten behandling av grunnlovsforslag som blir vedtatt. Dagens samfunn er et annet enn det var i 1814, og det er et annet enn det var i 1948. Hvorfor velger jeg 1948? Jo, det var året da FNs verdenserklæring om menneskelige rettigheter ble vedtatt. Det har skjedd også ganske store endringer etter den tiden. Jeg har lyst til å sitere fra komiteens innstilling, side 7 – og det er ingen uenighet om dette: «De viktigste samfunnsendringene er den økonomiske og teknologiske utvikling, fremveksten av velferdssamfunnet, utdanningseksplosjonen, enighet om at det skal være like muligheter for kvinner og menn, økt forståelse for barns rettigheter, og en økning i antall nordmenn med annen etnisk, språklig, religiøs og kulturell bakgrunn. Denne flerkulturelle og moderne velferdsstaten bør derfor gjenspeiles i Grunnlovens rettighetsbestemmelser, uten at en slik tilpasning til dagens samfunnsutvikling overskygger de grunnleggende sivile og politiske rettigheter som Grunnloven har vært bærer av siden 1814.» Dette synes jeg på mange måter også svarer på spørsmålet: Er rene velferdsrettigheter riktig å plassere i Grunnloven? Til det vil jeg si at dette ikke er noe nytt. Dagens grunnlov inneholder også slike prinsipielle bestemmelser om retten til arbeid, retten til utkomme av arbeid, retten til et sunt og godt miljø osv. Jeg minner om at rettighetene jo også må være utformet prinsipielt. Det er altså ingen ting i rettigheter om f.eks. rett til utdanning, rett til helse, rett til tilfredsstillende levestandard og sosial trygghet som sier noe om de politiske beslutningene om hvilke rettigheter, hvor omfattende de skal være, hvilke satser som skal legges til grunn osv. Men det gir en ramme, og det gir en tolkningsmulighet. I dette ligger det også en fare enkelte har sett, i den såkalte rettsliggjøring. Skal vi ha grunnlovsbestemmelser – eller, mer generelt, skal vi ha et samfunn som sørger for at den enkeltes rettigheter styrer politikken, eller skal politikken styre rettighetene? Det er et interessant og grunnleggende spørsmål. Jeg tror ikke at Grunnloven er det som egentlig skaper skillet når det gjelder rettsliggjøringen i et samfunn. Jeg ser faren for at en for sterk rettsliggjøring kan gjøre politikken mindre viktig. Der er trekk f.eks. i det amerikanske samfunn som jeg synes kan minne om dette – ulikt vårt eget samfunn. Men rettsliggjøring i denne forbindelse tror jeg er en avsporing av debatten. Derfor har jeg til slutt lyst til å sitere fra en kronikk som tidligere stortingspresident Thorbjørn Jagland skrev i Aftenposten den 7. mars i år, og jeg slutter meg til disse synspunkter om rettsliggjøring. Han siterer faktisk en uttalelse fra stortingsrepresentant Hallgeir H. Langeland, og det er en stor ære, vil jeg si, å bli sitert med sikte på svekke folkestyret. Jagland skrev følgende: «Det er velkjent at regjering og statsapparat ser på dette som en fare. Men det forbauser meg at man på Stortinget ikke oppfatter sin rolle annerledes. Et demokrati må ha motmakt som kan kontrollere og balansere et ofte byråkratisk statsapparat. Stortingets rolle er å etablere en slik motmakt. Vi har sett det så ofte: Domstolene er ikke en trussel mot borgernes rettigheter, men det kan et ansiktsløst byråkrati være.» Jeg deler i grunnen disse synspunktene og mener at disse tankene også bør følge saken videre. Jeg vil ikke her gå inn på enkeltbestemmelser som har vært omstridt, fordi de endelige vedtak skal fattes senere, men jeg har anført et par prinsipielle synspunkter på hvordan en grunnlov bør være. Og jeg tror at de forslag som foreligger, også representerer det mangfold av synspunkter som er i saken, og som gir det neste storting – i dets tre første år – en god mulighet til å foreta en skikkelig og på tide revisjon av Grunnloven slik at allmenne menneskerettigheter nedfelt i Verdenserklæringen – økonomiske og sosiale rettigheter – og Den europeiske menneskerettskonvensjonen også gjenspeiles i den norske grunnlov.