Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Forslagsstilleren peker på et paradoks som irriterer mange bankkunder, og som må sies å være særdeles lite forbrukervennlig, nemlig det faktum at gebyrene for banktjenester stadig går oppover, samtidig som vi ser at rentemarginene bankene beregner seg, går nedover. Og som forslagsstilleren peker på i sitt forslag, tyder ting på at teknologien de siste årene har ført til at banktjenestene egentlig er blitt rimeligere å utføre, ikke dyrere. Samtidig ser vi at fastsetting av gebyrstørrelsene gjøres på en mildt sagt mangfoldig måte. Det er mange måter de ulike bankene og finansinstitusjonene beregner størrelsen på. Det har f.eks. betydning når man betaler en regning, om man skal betale den over disk – det er en pris. Betaling pr. telefon kan ha en annen pris, ved brev kan det være en tredje pris, og via Internett en fjerde pris. Det er forskjellige priser på alt ut fra hvordan man tar ut pengene sine, om man tar dem ut over disk i banken, om man tar dem ut av en minibank – i tilfelle hvilken banks minibank, og i tilfelle når på døgnet og i hvilket land – om man tar ut pengene gjennom varekjøp og i tilfelle i hva slags butikk. Vi har òg ulike gebyrer når det gjelder kredittkort og kredittkortbruk. Listen kunne gjøres enda lengre, og det er klart at en slik mangfoldig liste, som er forskjellig fra bank til bank, gjør det vanskelig å beregne ens framtidige gebyrutgifter og gjør det vanskelig å sammenlikne bankenes ulike gebyrkrav. Komiteen er derfor helt enig i at man må opplyse om gebyrutgifter på en best mulig måte for kunden, forbrukeren. Det er også helt i tråd med det som var bakgrunnen for lov om finansavtaler, som trådte i kraft i fjor sommer. Der kom man til den erkjennelsen at banken er den store og profesjonelle parten, mens forbrukeren, og særlig forbrukerkunden, er den lille amatøren. Derfor bør kunden få mer informasjon og mer hjelp når avtaler skal inngås, mens banken må ta et større ansvar både for informasjon og rådgivning, og også for eventuelle tap. Det ble med den nye loven om finansavtaler innført en ny kultur. Nå kan det være at den kulturen ennå ikke har slått godt nok igjennom, det er i tilfelle noe som må evalueres og følges opp på flere områder. Komiteen er altså helt enig i forslagsstillerens tanker om best mulig informasjon rundt dette med gebyrer. Det komiteen er i tvil om, er forslagsstillerens helt konkrete modell for hvordan denne informasjonen skal gis, og om det å konstruere en gjennomsnittskunde, en gebyrkunde, er den beste måten å gi informasjon på. Vi frykter at det mer vil villede en kunde enn veilede den, og da er det i tilfelle ikke god forbrukerpolitikk. Det er jo ingen som er en gjennomsnittskunde. Når jeg kontakter en bank eller en finansinstitusjon, er jeg jo interessert i mine framtidige forventede gebyrutgifter i det avtaleforholdet. Hva en eller annen konstruert gjennomsnittskunde måtte ha for gebyrutgifter, er for meg ikke interessant. Men det å få et kjapt, greit og oversiktlig svar fra en bank på hva mine forventede gebyrutgifter vil bli i forhold til mine forventede disposisjoner, og på hvilken måte det skjer, kan nok skje på en mye mer oversiktlig og grei måte enn hva tilfellet er i dag. Det komiteen også har pekt på som faren ved å konstruere en gjennomsnittskunde, er at det kan være lureri fra bankene. Det kan legges mye krefter i at man da vrir gebyrsystemet slik at gjennomsnittskunden kommer forholdsvis rimelig ut, men det at man har ganske små avvik fra gjennomsnittskunden i bruken av banktjenester, kan føre til kjempehopp i gebyrprisingen. Hvis man ønsker å vise det generelle gebyrnivået i en bank eller en finansinstitusjon, kan det kanskje være bedre å ha standardiserte oppsett som gjør at man lettere kan sammenlikne fra bank til bank. Det er mulig at noe av dette på en eller annen måte bør inn i forskrifts form, men komiteen er altså ikke villig til å gå inn på den konkrete modellen som forslagsstilleren legger fram. Komiteen vil også sende ballen til finansnæringen som sådan, slik at finansnæringen får opp øynene for at det å ha en god gebyrpolitikk også er et godt konkurransefortrinn.