trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Det er kanskje ikke så – la meg si – interessant for en debatt om landbruksoppgjøret, men allikevel: Når mitt innlegg blir forsøkt politisk stigmatisert og plassert i en bås som en 1. mai-tale nærmest uten relevans, har jeg bare den kommentaren – jeg har sagt det én gang før, men jeg gjentar det igjen: Det skal ikke lykkes Fremskrittspartiets representanter i denne salen å forsøke å stigmatisere mitt politiske virke. Det skal ikke lykkes, for jeg vet veldig godt at jeg har veldig rett når det gjelder det de egentlig står for i dette spørsmålet. Det er jo ikke sånn som det forsøkes sagt, at Det norske Arbeiderparti, eller for så vidt den rød-grønne regjeringen, på sett og vis ikke tar i bruk markedet – heller ikke i forbindelse med landbruket – absolutt! Man legger til rette for markedet i mye sterkere grad og på en mye bedre måte enn hvis staten ikke hadde spilt en rolle slik som Fremskrittspartiet vil. Det er jo ganske rart at vi ikke hører Fremskrittspartiets innlegg holdt i næringsforsamlinger på landbrukssiden. Vi hører aldri noen si der at staten ikke burde ha en forhandlingsmulighet og kunne gå inn. Jeg hører aldri noen si det. Men Høyres representanter her skal stigmatisere det og si at dette er en form for markedsfiendtlighet. Nei, det er det ikke. Det er bare igjen et uttrykk for den fornuftige samarbeidslinjen som vi står for, og som det har blitt holdt mange gode 1. mai-taler om, og som har vært med på å bygge dette kollektive system, og som selvfølgelig er en del av det politiske grunnlaget for den regjeringskoalisjonen som vi nå har. Der går et hovedskille i norsk politikk, og det hører med til denne debatten å ta det fram når Fremskrittspartiet nå framstår som de gjør i denne saken, og har de forslagene som de har.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Sjøfartsdirektoratet flyttet ut av Oslo til Haugesund i 2006. Det førte til at direktoratet tapte svært mange kompetente medarbeidere. Nesten 84 pst. av de ansatte i Sjøfartsdirektoratet sluttet i forbindelse med flyttingen av direktoratet. I en slik situasjon er det avgjørende at en evner å sikre at et slikt kompetansetap ikke skal få konsekvenser for kvaliteten på saksbehandlingen. Departementet har understreket at det arbeider mange nye ansatte i Sjøfartsdirektoratet som har god fagkunnskap. Riksrevisjonens undersøkelse har imidlertid avdekket en rekke svakheter under sin revisjon av Sjøfartsdirektoratets dokumentkontroll av fartøy og sjøfolk. Funnene var så vidt alvorlige at Riksrevisjonen stanset arbeidet med en full forvaltningsrevisjon og rapporterte på de funn vi i dag behandler i Stortinget, for å sikre at forbedring kunne igangsettes raskt. Det er en vurdering som komiteen er enig i. I undersøkelsen fremkommer det at regelverket på en del områder fremstår som uklart. Sjøfartsdirektoratet har til tross for dette ikke innarbeidet rutiner som skal sikre likest mulig praktisering av regelverket. Det foreligger begrenset med skriftlige prosedyrer for saksbehandling, og rutiner for å korrigere feil i saksbehandlingen mangler. Direktoratet har i liten grad oversikt over antall saker og mangler oversikt over saksbehandlingstid. Det er videre avslørt tilfeller hvor utgående vedtak bevisst holdes tilbake fra offentlig journal for å gi selskapet vedtaket omhandler, tid til å områ seg. Dette er en form for forvaltningspraksis som naturligvis ikke er akseptabel i 2010, og som komiteen betrakter som alvorlig brudd på god forvaltningsskikk. Videre er det grunn til å understreke hvor viktig gode forvaltnings- og dokumentasjonsrutiner er for sjøsikkerheten. Komiteen mener at gode saksbehandlingsrutiner er viktig for å sikre sjøsikkerheten. Uten at jeg snakker på vegne av hele komiteen, tillater jeg meg å peke på at jeg synes næringsminister Trond Giske undervurderer skadepotensialet i de brudd på god forvaltningsskikk og den manglende internkontroll som er avslørt på dette området. Imidlertid kan jeg på komiteens vegne si at vi har merket oss at Nærings- og handelsdepartementet i tildelingsbrevet for inneværende budsjettår selv har understreket viktigheten av at direktoratet får på plass et tilfredsstillende system som sikrer god og systematisk styringsinformasjon. Til tross for at enkelte av de forhold Riksrevisjonen omtaler i sin rapport, er tatt opp i forbindelse med tildelingsbrevet for 2010, er komiteen tilfreds med at Riksrevisjonen vil følge opp disse funnene i løpet av tre år. Det gjenstår da bare å si at komiteen er enstemmig i denne saken på alle punkt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-06-15:
Jeg er glad for mye av det statsråden sa både om alvorlighetsgraden og hvor alvorlig statsråden tar dette, og at statsråden lover å komme tilbake til Stortinget om hvordan dette blir håndhevet. Mye av statsrådens innlegg gikk på kontrollregimer for at dette ikke skal skje igjen – et godt kontrollregime for at ting ikke skal skje igjen i forhold til oppbygging av ukulturer og åpenhet. Norsk Tipping er i brytningen mellom det å være et selskap som er utsatt for en type konkurranse og det å være forvalter av fellesskapsverdier. Mitt spørsmål til statsråden er om hun kan tenke seg å ta grep for mer åpenhet i forhold til Norsk Tipping, slik at innsynet for media og innsynet for norske borgere kanskje kan føre til en annen type kontroll, og en bevissthet i organisasjonen om at det faktisk er noen norske borgere som ser dem i kortene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-06-15:
Jeg er helt enig med statsråden i at når det gjelder akkurat utvikling av forretning, så er det ting som må skjermes når det gjelder åpenhet. Men det å ha en mer-åpenhet-holdning til alle de andre delene av Norsk Tipping, til eierstrukturer og sånt som det har blitt stilt spørsmål ved, må det være mulig å få til sjøl om man ikke legger alle forretningshemmelighetene ut på nettet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-06-15:
Takk, president, det er det som er vanlig. Jeg vil ta opp et aspekt som jeg har lyst til å bemerke. For det første vil jeg si at vi slutter oss til alle merknader om bruken av private institusjoner. Ved en inkurie – jeg tror det var litt mye fram og tilbake i akkurat det møtet i komiteen – falt «fullt ut» ut av den nest siste merknaden, linje tre andre spalte, på slutten av innstillingen fra komiteen. Det jeg vil løfte, handler om fagligheten på akkurat dette området. Da Stoltenberg-utvalget ble nedsatt for å vurdere ulike løsninger i rusomsorgen, inviterte de til en idédugnad om hva som fungerer best. Det er ganske spesielt. Dette er et fag. Man har i generasjoner jobbet med å utvikle faget, å hjelpe rusavhengige ut av rus. Jeg syns jeg ser det utvalget som skal jobbe med omsorgen for hjertepasienter, og som inviterer til idédugnad om hva som hjelper når man har hjerteproblemer! Det er noe som faktisk er fag, og så er det noe som er politikk. Dette er et felt der fag og politikk, der moralske pekefingre og mye annet, har påvirket hvordan vi kommer fram til løsninger for dem i samfunnet som er mest utslått. Jeg tror vi nå bør bevege oss bort fra dette, og si at dette er et fag som noen kan, og der noe virker. Og det som virker, bør vi bruke. Dette er mennesker som er utslått, og som sliter, og som bør få den hjelpen og støtten de kan få. Derfor vil jeg henlede oppmerksomheten spesielt på den merknaden fra komiteen som handler om forskning på dette feltet. Dette er det feltet innenfor medisin hvor det investeres minst når det gjelder forskning, enda vi bruker ganske mye penger på det. Oslo Universitetssykehus bruker 2 pst. av sin medisinske forskning på hele dette feltet som heter rus. Jeg mener at er det noe vi burde satset på for å få til bedre løsninger, er det å satse på de fagfolkene som kan være med på å utvikle gode faglige løsninger for folk. Dette feltet må nå ut av synsingen, det må ut av politikk og moral, vi må få skikkelige fag inn i dette, og vi må forvalte pengene på riktig måte. Da må vi ha de riktige fagfolkene til å behandle folk, og som hjelper folk ut av det livet de faktisk lever i.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Riksrevisjonens undersøkelse av tverrfaglig spesialisert behandling av rusmiddelavhengige viser at det ikke finnes klare retningslinjer for hvordan behandlingen skal legges opp, og hvilke behandlingsmetoder som bør benyttes, verken blant de private eller de offentlige behandlingsinstitusjonene. Det er viktig at Helse- og omsorgsdepartementet prioriterer arbeidet med å få på plass nasjonale retningslinjer for disse tjenestene, og Fremskrittspartiet hadde helst sett at disse kom på plass før 2015, slik det er antydet av departementet. Som det er påpekt av Riksrevisjonen, representerer de private institusjonene en betydelig del av den samlede faglige kompetansen innen dette feltet. De regionale helseforetakene har i for liten grad benyttet den kompetansen som disse institusjonene representerer. For Fremskrittspartiet er det viktig at behandlingskapasiteten og kompetansen utnyttes best mulig. Vi er mindre opptatt av om det er i privat regi, eller gjennom det offentlige. Det er pasientene, ikke hvem som driver virksomheten, som er det sentrale for oss i Fremskrittspartiet. Når de private institusjonene besitter kompetansen, er det derfor viktig at de trekkes sterkere inn i utviklingsarbeidet til de regionale helseforetakene, f.eks. når det gjelder utarbeidelse av regionale rusplaner, utnyttelse av beleggkapasitet, ettervern osv. Undersøkelsen viser at rundt 70 pst. av pasientene ikke har fått utarbeidet en individuell plan, og i de tilfeller hvor det foreligger en individuell plan, er denne ofte mangelfull. Her har institusjonene åpenbart en jobb å gjøre. Vi forutsetter at Helse- og omsorgsdepartementet følger opp, slik at flere får den hjelpen de trenger, herunder, som nevnt, utarbeidelse av individuell plan. Vi merker oss at institusjonene opplever problemer med kommunene, som skal hjelpe pasientene tilbake etter oppholdet på institusjon. Problemene er i stor grad knyttet til det å skaffe bolig og til ettervern. Dersom man ikke får orden på dette, og får til bedre samarbeid, kan oppholdet på institusjon være bortkastet. Og det er det ingen av oss i denne sal som ønsker. Avslutningsvis: Vi ser i øynene at denne rapporten avdekker svakheter ved de private institusjonene. Men problemene som rapporten tar opp, gjelder for de tilsvarende offentlige institusjonene, problemer som f.eks. manglende samhandling, manglende individuelle planer, manglende retningslinjer osv. Og jeg må påpeke, til slutt, at det opp gjennom årene har vært en rekke medieoppslag om køer når det gjelder rusbehandling. Senest i helgen var det et nyhetsmedium som meldte at ca. 4 000 rusmisbrukere står i kø. Det er derfor særs viktig at de private plassene i Norge ikke bygges ned.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-15:
Fra Kristelig Folkepartis side slutter vi oss også i stor grad til det saksordføreren, Skei Grande, redegjorde for på vegne av komiteen. Jeg vil bare komme med to bemerkninger til innstillingen, og det gjelder avsnittet som heter «Åpenhet og tillit» i komiteens merknader. Jeg tror en skal være klar over at Norsk Tipping – med den monopolsituasjonen de har, ikke minst også etter at de nå har overtatt spilleautomater – for leverandører er et selskap som er en lekkerbisken, la oss kalle det det. Å få avtaler med Norsk Tipping betyr enormt mye for dem som får det: sikker betaling, stort volum, osv. Dermed kreves det ekstra mye for å være sikker på at de prosessene man har, f.eks. ved utvelgelse av leverandør, er gode. Jeg synes jeg fikk en aha-opplevelse da vi hadde høringen. Det var mye fokus på tidspunktet for at Norsk Tipping kom inn under lov om offentlig anskaffelser. Det ble et voldsomt arbeid for Norsk Tipping, ble det sagt, etter at man måtte forholde seg til den loven. Det sier meg noe om hvordan arbeidet har vært før. På spørsmål ble det riktignok svart at de selvfølgelig hadde rutiner osv. Men mitt bestemte inntrykk var at i hvert fall det som skaper notoritet rundt anskaffelser, var det mye å gjøre med på et gitt tidspunkt, i dette tilfellet etter 2005. Her tror jeg det rett og slett har vært for slapt i bedriften. Det er et område som jeg er veldig glad for at man både fra statsråds side og fra styreleders side understreket betydningen av, for at Norsk Tipping skal kunne ivareta det samfunnsansvar man også har på en god måte framover. Det er klart man ikke skal skjære alle over en kam, heller ikke alle deler av Norsk Tipping. Det er mye positivt i Norsk Tipping. For ikke å gå for mye inn i den politiske siden vil jeg absolutt si at selskapet som sådant er viktig for at vi har en god kontroll på spillmarkedet, det vi kan ha kontroll på, tross alt. Når det gjelder dette med valg av revisorer, så er vel dette da det eneste selskapet som Riksrevisjonen har. Vi vil fra vår side i hvert fall ha en viss forståelse for at man valgte en litt annen form for fremtiden, og merknadene fra flertallet her gir jo absolutt statsråden muligheten for det, slik at også Riksrevisjonen kan finkalibrere sin oppfølging av departementet som eier.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-15:
Det er 4 500 som står i kø for å få behandling i ulike rusinstitusjoner. Det burde egentlig tilsi at man bestrebet seg vel på å sørge for et konstruktivt og godt samarbeid mellom helseforetakene og de private institusjonene, som man faktisk ikke greier seg uten, for å være bedre i gjenge med den køsituasjonen som jeg synes det er vanskelig å kalle annet enn uverdig. Jeg må si at jeg er dypt bekymret over den holdningen mange helseforetak har til de private institusjonene, særlig i en situasjon hvor man har innført et – vil jeg si – knallhardt anbudsregime, som har skviset mange institusjoner som har holdt på i 30–40 år, og som blir borte på et øyeblikk. Og det skjer, dessverre, må jeg si, med regjeringens velsignelse. Dette er litt mer politikk enn det denne rapporten gir grunnlag for, men det sier meg mye når denne undersøkelsen viser at de samme foretakene i liten grad benytter den kompetansen man vet disse institusjonene innehar. I enkelte tilfeller involveres de private institusjonene overhodet ikke i arbeidet med regionale rusplaner. Da er det, etter min mening, noe som er riv ruskende galt, og som, til syvende og sist, pasientene må lide for. Dette underbygges også av at helseforetakene i sine anbudsregimer – det vil jeg kalle det – pålegger de private nærmest ikke å ha kontakt lenger, av den grunn at det kan påvirke anbudsprosessen. Institusjoner som tidligere var samarbeidspartnere, er nå blitt konkurrenter. Er det ett område der jeg virkelig skulle ønske at regjeringen satte inn politisk vilje, er det dette, for med en slik måte helseforetakene nå styrer dette feltet på, går det i gal retning. Det burde det ikke gjøre, når vi har flere tusen som står i kø for behandling.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-15:
Jeg drister meg til en replikk siden statsråden jo har betydelig erfaring med å være vikar, og jeg har tro på at hun kan svare. Det som jeg synes fremgår av denne rapporten, er at helseforetakene ikke behandler de private institusjonene som likeverdige partnere med det offentlige. Hvis man hadde hatt en likeverdig behandling, hadde man, tror jeg, i langt større grad involvert de private institusjonene for å få til en rusomsorg som er bedre enn den vi har i dag. Det tror jeg vi er enige om; det trenger vi med over 4 000 som står i kø. Mitt spørsmål til statsråden er: Er regjeringens prinsipielle utgangspunkt at de private institusjonene er likeverdige deltakere i dette samarbeidet, og vil den beskjeden også gis til de regionale helseforetakene?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Det er naturlig å ha en diskusjon om åpenheten i Norsk Tipping, men den har jo også visse begrensninger. De opererer i et konkurranseutsatt marked, og drøftinger om eventuell innføring av nye spill kan bli møtt med betydelig interesse fra konkurrenter. Så en eventuell åpenhet må ta inn over seg at selskapet opererer i en konkurransesituasjon, slik at det ikke er naturlig å ha åpenhet på samme måte som på andre områder.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Det er naturlig å ha en gjennomgang av disse forholdene når jeg eventuelt kommer tilbake til Stortinget i egnet form når vi har fått denne faktagjennomgangen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Jeg tror en skal erkjenne at rusfeltet har vært et tungt felt der det har vært mange tilbydere som har gitt gode tjenester, men hvor det har blitt utviklet lite helhetlige tjenester. Med den erfaringen man har fått med de registrene man etter hvert har utviklet, slik at man kan se noe mer på kvalitet, har det først nå vært mulig å sette i gang et arbeid med å få gode behandlingsforløp og gode kvalitetssystemer for rusfeltet. Så tror jeg også at vi alle sammen skal erkjenne at rusfeltet gjennom tidene ikke har vært det feltet innenfor helsevesenet som har hatt høyest fokus. Jeg er glad for at komiteen og andre nå har løftet rusfeltet opp. Det er også behov for å ha stort fokus på rusfeltet i tiden framover. Derfor vil det også komme nye retningslinjer for behandling i tiden framover.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Når 60 pst. av tilbudene gis av private institusjoner, er det helt klart at de er en svært viktig del av hele tjenestefeltet. Det er nødvendig at man også henter inn erfaringer fra de private institusjonene når man skal utvikle tjenesten videre. Derfor har nettopp de private helseinstitusjonene i forbindelse med Samhandlingsreformen spilt en vesentlig rolle i å lage pasientforløpene, som jeg tror er svært viktige for at man skal få en god og helhetlig rusomsorg i tiden framover, slik at vi vet hva vi skal gjøre på hvilket tidspunkt, og også gjennom det kan få større kunnskap om hvilke behandlingsmetoder som bør tas i bruk på de forskjellige tidspunktene i rusbehandlingen. Så i denne sammenhengen er helt klart de private institusjonene en viktig del også som premissgiver for den faglige utviklingen som skal skje innenfor feltet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Jeg tar ordet for å imøtegå påstanden om at regjeringen ikke mener at individuell plan er viktig. Regjeringen mener at individuell plan er viktig. Det er et viktig redskap for at man skal kunne ha gode behandlingstilbud for den enkelte. Derfor har regjeringen også nå bevilget egne tilskudd for at vi skal prøve ut ordninger der personer er med på å lage en individuell plan for dem som trenger koordinerte tjenester fra helsevesenet. Derfor må jeg si at påstanden om at regjeringen sier at individuell plan ikke er viktig, medfører ikke riktighet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Gjennom den strategien for kreftområdet som ble lagt fram i 2006, la regjeringen fram de langsiktige linjene for vårt fokus i kreftbehandlingen. Så er det hvert eneste år gjennom statsbudsjettet og i andre sammenhenger gjort rede for de prioriteringene som regjeringen gjør. Slik jeg forstår de mange forslagene som ligger i den rapporten, og det forslaget som er reist i denne salen, er de aller fleste forslagene dekket inn av det arbeidet som pågår i regjeringen. Vi vil fortsatt ha et stort fokus på å ha bedre behandlingsmetodikk innenfor kreftområdet, sørge for at vi får mer kunnskap gjennom de nyetablerte helseregistrene, og, ikke minst tror jeg det er viktig, som flere har pekt på, at vi tar inn over oss den risiko- og sårbarhetsanalysen som Helsetilsynet har gjort, for å bidra til å bedre kreftbehandlingen. Det vil være regjeringens fokus i tiden framover.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Når det gjelder ventetider innenfor kreftbehandling, er, som jeg sa i mitt innlegg, tiden nå moden for at man publiserer de historiske dataene. Når det gjelder kreftbehandling, er det viktig at man får behandling i riktig tid, og innenfor kreftbehandling skal det ikke være ventetid. Jeg tror vårt fokus må være at vi får i gang behandlingen med en gang. Og så vil jo da de historiske dataene kunne gi oss svar på om vi lykkes med det. Lykkes vi ikke med det, må vi sette inn tiltak for å få behandlingen i gang med en gang, istedenfor å vente på at man får en rapport for å kunne se hvor lang ventetiden er i tiden framover. Jeg tror regjeringens hovedprioritering vil være å unngå at det blir ventetider innenfor kreftbehandling.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Jeg forstår at komiteen debatterte Samhandlingsreformen i denne salen for kort tid siden, og at det var stor enighet om de hovedtrekkene som ligger i Samhandlingsreformen. Det er ingen tvil om at Samhandlingsreformen er en stor reform, og det vil måtte ta noe tid å få alle biter på plass. Så er det mange steder etablert gode samhandlingsarenaer mellom sykehus og kommuner, og jeg tror det bare er langs de linjene man kan få til godt samarbeid mellom kommuner og sykehus. I enkelte kommuner er det tatt store skritt for å møte noen av de utfordringene som vi har pekt på i Samhandlingsreformen, og kommunene har til dels fått styrket sin økonomi for å kunne være med på å bidra også på forebyggingsfeltet, i og med at regjeringen har satt av noen penger til å starte et arbeid knyttet til Samhandlingsreformen. Også fylkeskommunene bidrar jo noe der sammen med frivillige lag og foreninger, men det er en stor utfordring å få hele Samhandlingsreformen på plass, som jeg skjønner at Stortinget er invitert til å være med på å jobbe videre med i tiden framover.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Jeg fikk et spørsmål fra representanten Bent Høie om status for Kreftregisteret og den uklarheten som ligger der knyttet til oppbevaring og lagring av data. Jeg vil i den forbindelse vise til helseministerens brev til komiteen, der det er gitt en redegjørelse for det. Så vil jeg også si at helseministeren nå jobber med håndteringen av situasjonen, og har hatt kontakt med Datatilsynet. For min egen del vil jeg som ansvarlig for Datatilsynet si at det er viktig når vi oppbevarer personopplysninger, at man følger de regler som er lagt. Det tror jeg er en grunnleggende forutsetning for at det skal være tillit til at systemene våre skal oppbevare store mengder med data. Men så er det også bestandig sånn at når du jobber med personvern, er du nødt til å vurdere forskjellige samfunnshensyn opp mot hverandre. Jeg håper at den dialogen som er mellom helseministeren, Helsedepartementet og Datatilsynet gjør at det går an å finne løsninger i den saken som bidrar til at vi kan nyttiggjøre oss de dataene som er samlet inn, så vi fortsatt kan ha en god og aktiv kreftforskning i Norge, til beste for pasientene.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Som jeg sa i mitt innlegg, har helseministeren varslet at hun vil sette ned en arbeidsgruppe som skal se på hvordan regelverket praktiseres i dag. Helseministeren har også sagt at en slik arbeidsgruppe bør vurdere om det er behov for ytterligere lovbestemt klage- og uttalerett for pasienter og større muligheter for innsyn. Når den arbeidsgruppen nedsettes, vil det være naturlig at den jobber med saken, og jeg regner med at helseministeren vil sørge for å orientere Stortinget på egnet måte om de konklusjonene hun trekker etter at den arbeidsgruppen har jobbet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Jeg kan ikke gi noen tidsramme for når den arbeidsgruppen skal være ferdig med sitt arbeid, men jeg regner med – når helseministeren har varslet at man ønsker å sette ned en slik arbeidsgruppe – at det arbeidet ikke vil ta så veldig lang tid. Så er jeg også kjent med at helseministeren har diskutert den type problemstillinger med pasientorganisasjonene. Det regner jeg med at helseministeren også vil gjøre i tiden framover når det gjelder de konkrete problemstillingene som skal drøftes, og som er blitt debattert her i dag.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Som jeg redegjorde for i mitt svar, har fylkesmannen mulighet til å gripe inn i enkeltsaker og kan også igangsette hendelsesbasert tilsyn dersom det foreligger en klagesak fra den enkelte, eller at det nye ombudet, som gjelder for både spesialisthelsetjenesten og kommunal helse- og omsorgstjeneste, foretar en henvendelse til fylkesmannen. Det er fylkesmannen som er rette vedkommende når det gjelder å se til at kommunene gir de tilbudene de skal. Jeg er ikke sikker på om en ombudsordning ville bedret på dette. Vi har etablert ordninger. Disse ordningene er der for at man skal kunne ivareta rettssikkerheten for dem som er omfattet av dette. I den forbindelse tror jeg ikke det ville ha bedret situasjonen om flere hadde hatt sanksjonsmuligheter overfor kommunene.
Bent Høie (Høyre), 2010-06-15:
Siden statsråden som er til stede, har en bakgrunn fra det angjeldende departement, våger jeg å stille følgende spørsmål: Hva er forklaringen på at Helse- og omsorgsdepartementet og regjeringen på dette området aksepterer at det går elleve år fra staten overdrar ansvaret for en pasientgruppe til at man nå utarbeider nasjonale retningslinjer for behandling?
Bent Høie (Høyre), 2010-06-15:
Denne regjeringen har redusert kjøp av laboratorietjenester og røntgentjenester, som gjør at ventetiden for diagnostisering har økt. Det er regjeringens ansvar. Samtidig vil heller ikke regjeringen at pasientene skal få lov til å vite hva som er den forventede ventetiden knyttet opp til både diagnostisering og behandling av kreft. Hva er årsaken til at regjeringen kun vil offentliggjøre historiske tall knyttet til ventetider på dette området, men ikke la pasienten få vite hva som er den forventede ventetiden, selv om alle sammen vet at det faktisk er en forventet ventetid her, som det er mulig å publisere her og nå, slik som man gjør for andre sykdommer?
Bent Høie (Høyre), 2010-06-15:
Jeg opplever at det i debatten er stor enighet om mye av det som Høyre har tatt opp i dette forslaget. Men allikevel opplever en også at regjeringspartiene kanskje prøver å underkommunisere at det faktisk er foreslått ganske mye nytt innenfor kreftområdet, som både de som jobber innenfor området, og pasientene som rammes av kreft, opplever som veldig viktig. De opplever det ikke som om en slår inn åpne dører, men at en faktisk tar opp helt vesentlige, nye problemstillinger, som en forventer å få en politisk avklaring på. Vi er glad for at vi har fått støtte fra Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti til mange av disse forslagene. På noen områder har komiteen og forslaget beveget politikken allerede. Forslaget om at de som ikke rakk å få livmorhalskreftvaksine i 7. klasse i fjor, også burde få muligheten til å få vaksine i år – som Høyre tok opp med én gang – er endelig blitt fulgt opp, og et flertall går inn for det. Vi har fått delvis gjennomslag for mer åpenhet når det gjelder ventelister på dette området, selv om regjeringspartiene så langt bare har beveget seg til å være åpne på historiske tall, og ikke på prognose. Så har det også skjedd en positiv utvikling gjennom den merknaden som er om hospice, der en har opplevd tidligere at det har vært en klar ideologisk forskjell, der de rød-grønne partiene kun har snakket om lindrende behandling internt i helsevesenet, men nå endelig er med på en merknad som også påpeker at hospice kan være et godt alternativ utenfor det ordinære helsesystemet, og det er veldig positivt. Det hadde vært interessant å få statsrådens orientering om hva som er statusen nå knyttet til arbeidet med å sikre dataene i Kreftregisteret – altså de eksisterende dataene i Kreftregisteret, spesielt i forhold til livmorhalskreftregisteret – for fremtiden, i forhold til hvilke muligheter det er innenfor dagens lovverk til å ta vare på det. Helga Pedersen trakk fram et skremmebilde knyttet til et privatøkonomisk styrt helsevesen. En må reise langt for å finne det skremmebildet, for det finnes ikke – i hvert fall ikke som jeg kjenner til – noe parti i Norge som går inn for denne modellen. Når en da i samme setning nærmest framstiller det norske systemet som et ufeilbarlig system, står det i ganske grell kontrast til Helsetilsynets rapport om situasjonen i Kreftregisteret, og ikke minst til den situasjonen som vi så med den tidligere arbeiderpartistatsråden Karita Bekkemellem, som måtte kjøpe private tjenester for å få diagnostisering innenfor dette området. Det er det som skjer. Denne regjeringen er ansvarlig for at en i større og større grad får et klassedelt helsevesen i Norge, der de som har god økonomi, kjøper seg ut av lengre og lengre offentlige køer.
Bent Høie (Høyre), 2010-06-15:
Bakgrunnen for dette forslaget er kontakten med veldig mange pasienter, pasientorganisasjoner og pasientombud, som ofte har den samme historien å fortelle, nemlig at pasienter og pårørende ofte på egen hånd har opplevd at noe galt har skjedd. Veldig mange har selvfølgelig ikke den medisinske kompetansen som skal til for selv å kunne definere hva galt som har skjedd, men har allikevel en følelse av at noe galt har skjedd. Og det er ikke så unaturlig, med tanke på at pasienten selv og pasientens pårørende er de som kjenner vedkommende best og merker hvis noe ikke er som det skal være. Samtidig viser også historien veldig ofte at den type tilbakemeldinger til helsetjenesten vår ikke er blitt tatt på alvor, ikke er blitt fulgt opp, ikke blitt undersøkt, men i ettertid har det ofte vist seg at det er de pårørende og pasienten som har rett – noe galt har skjedd. Samtidig opplever man at man er i et system når Helsetilsynet endelig blir koblet inn; man er altså ikke part i saken. Man har i utgangspunktet ikke rett til innsyn i sakens dokumenter. Man har i utgangspunktet ikke rett til f.eks. å be om at fylkeslegens vurderinger blir vurdert av Helsetilsynet nasjonalt. Gjelder dette helsepersonell og autorisasjon, har en f.eks. ikke mulighet til å anke en avgjørelse om at Helsetilsynet mener at de skal beholde autorisasjonen, videre inn for Statens helsepersonellnemnd. Dette oppleves selvfølgelig av pasienter og pårørende som et system som er totalt annerledes enn det de opplever på alle andre samfunnsområder. Derfor mener vi i Høyre at det nå er på tide å endre på dette og følge opp de innspillene som er kommet, både fra pasientombudene, fra Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og fra mange pårørende. Derfor er jeg veldig glad for at en samlet komité er så tydelig på at dette er et område som regjeringen skal jobbe videre med, og at det skal nedsettes en arbeidsgruppe som skal jobbe fram et forslag på dette området. Når vi, sammen med Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, likevel velger å fremme et konkret forslag i denne saken, er det for å markere at vi har tatt et standpunkt, at det bør etableres en ordning knyttet opp mot å gi pasienter og pårørende rollen som part i en sak. Men vi er selvfølgelig veldig glad for at en samlet komité står bak det å opprette en arbeidsgruppe. Her har en fått et viktig gjennomslag som jeg tror kommer til å ha stor betydning ved at pasientene vil oppleve at de får en helt annen rettssikkerhet i helsesystemet vårt enn det de har i dag. Jeg tar med dette opp forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti.
Bent Høie (Høyre), 2010-06-15:
Mitt spørsmål dreier seg om om statsråden kan gi noen antydninger om når denne arbeidsgruppen vil bli nedsatt. Når er det forventet at man kommer tilbake med en sak om dette, og vil man involvere pasientenes organisasjoner for å få innspill til en slik arbeidsgruppe?
Bent Høie (Høyre), 2010-06-15:
Jeg vil først vise til saksordførerens innlegg. Det representerer også på mange måter det som har vært og er Høyres syn i denne saken – selv om jeg har veldig stor forståelse for at Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti har endt opp med en annen konklusjon, fordi disse menneskene er i en sånn situasjon at det er åpenbart et stort behov for oppmerksomhet rundt de manglende tilbud og de overgrep som skjer mot personer med utviklingshemninger i det norske samfunnet. Jeg tror kanskje at en del av uenigheten bygger på en ulik oppfatning av hvilken type ombud det er behov for – om en her ser for seg et ombud mer etter modell av barneombudet eller likestillingsombudet, som opererer mer som en nasjonal vaktbikkje som passer på de overordnede strategiske beslutninger, eller et ombud som er til stede og møter den enkelte og bidrar til å løse de enkelte sakene. Fra Høyres side mener vi at det denne gruppen først og fremst har behov for, er ombud som kan være med og løse de konkrete sakene en møter i hverdagen opp mot et komplisert offentlig velferdssystem. Da er det etter vår oppfatning pasientombudsmodellen som er den modellen som passer best, og at en utvidet pasient- og velferdsombudsmodell er det som vil kunne løse utfordringene. Det å dele opp på det nivået og ha ulike ombudsordninger for ulike grupper, tror vi bare vil gjøre det enda mer komplisert, for ofte vil en ha hjelp både f.eks. opp mot helsetilbud, opp mot kommunal sektor, sosialtilbud og velferdsforvaltningen. Og da vil det være uhensiktsmessig å bygge opp parallelle ombudsordninger med den type kompetanse som i seg selv skaper et enda mer komplisert offentlig velferdssystem. Derfor baserer Høyre seg i denne saken på en modell der vi mener at vi skal bygge ut pasient- og velferdsombudsordningen, samtidig som en mener at en må styrke fylkesmannens mulighet til å gripe inn i de sakene der en mener at en lokalt ikke har fulgt opp det nasjonale lovverket på dette området. Å gi ombudet en sanksjonsmulighet når en baserer seg på pasientombudsmodellen, vil være en ny konstruksjon, som ikke passer inn i den ordningen, og som også vil ødelegge den gode muligheten som denne ombudsordningen har i dag til i realiteten å framstå som en døråpner og en som finner de gode praktiske løsningene på de hverdagsproblemene som personer med utviklingshemning og deres pårørende møter i hverdagen. Det er bakgrunnen for at vi stemmer for å vedlegge disse forslagene protokollen.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Jeg føler behov for å ta ordet etter å ha hørt på Helga Pedersen. Hun har tydeligvis ikke helt kontroll over hvilke konsekvenser hennes egen regjerings politikk har. En nylig utgitt SINTEF-rapport viser at salg av helseforsikringer har økt mer enn 100 pst. fra 2006 til 2009. Stadig flere tør altså ikke ta sjansen på at helsevesenet skal stille opp dersom skade eller sykdom skulle oppstå. Men enda verre: Antall personer som kjøper seg ut av helsekøen, har økt med 140 pst. fra 2006 til 2009. Regjeringens politikk har vært svært effektiv i forhold til å skape et todelt helsesamfunn. Det blir derfor noe underlig å høre Helga Pedersen advare mot et helsesystem som hun selv har vært med på å skape, også her til lands.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
I mitt innlegg viste jeg til utviklingshemmede som hadde fått beskjed om at de allikevel ikke kunne flytte inn i sin nye bolig. Jeg sendte et spørsmål til statsråden om dette. Navarsete svarte: «Kommunene har plikt til å yte tjenester overfor sine innbyggere når innbyggerne har rettigheter i henhold til for eksempel kommunehelsetjenesteloven eller sosialtjenesteloven, uavhengig av hvordan tjenestene er finansiert. Slik sett skal alle som har krav på omsorgstjenester være sikret tjenestene.» Problemet er at det er den type svar vi får. Uansett hvor vi henvender oss, vises det til at man har noen rettigheter, men rettighetene blir allikevel ikke fulgt. I hvor mange år skal vi måtte svare på slike henvendelser, før vi får til en ordning med sanksjonsmuligheter?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Det virker som vi er – hva kan jeg si – nærmest rørende enige om at det er en viktig sak, og som jeg også sa i mitt innlegg, viser en rapport fra Helsetilsynet at risikoen er altfor stor, og at forbedringspotensialet er betydelig. Vi hører her fra flere av posisjonspartiene, også fra representanten Geir-Ketil Hansen, at det er stor enighet om det som står i saken, og at området har høy prioritet. Da må spørsmålet bli: Når skal interessen og denne høye prioriteten gi handlekraft når man ikke vil støtte et eneste forslag? Er statsråden eller andre overhodet ikke enig i noen av forslagene, og hva må til for at de rød-grønne skal støtte ett av totalt 19 forslag for å bedre kreftbehandlingen?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Jeg vil bare ha noen avslutningstanker rundt det som har kommet fram. Jeg synes det er riktig at en ikke skal godta, som Helsetilsynet sier noe om, at logistikk er proppen i systemet. Vi har gjort mange ting for å rette opp dette og få systemet til å snakke sammen. Helsenett, journaltilgang, det å få systemene til å snakke bedre sammen er jo noe av den logistikken som også Helsetilsynet etterlyser. Så det er det veldig viktig at det først og fremst tas tak i og blir ryddet opp i. Så har jeg lyst til også å nevne det som representanten Per Arne Olsen snakket om, stamcelleforskningen. Det er veldig viktig, og det fikk jeg ikke med i mitt innlegg. Men det er klart at forskning, særlig når det gjelder stamceller, er viktig. Og så har jeg lyst til å ta opp det med det todelte helsesystemet, som kommer nå på tampen av debatten. Vår hovedsak er at vi vil ha et offentlig, godt helsevesen og bekjempe sosiale forskjeller. Så har vi private tilbydere, som vi bruker mange steder. Men vår ideologi er et godt, offentlig helsevesen. Mange kjøper forsikringer, som det ble nevnt her, men det er også veldig mange bedrifter som kjøper for sine ansatte. Det er ikke så mange enkeltpersoner som det høres ut som, det er veldig mange bedrifter. Utfordringen er selvfølgelig at hvis vi ikke får det gode, offentlige helsevesenet som vi hver eneste dag kjemper for å få til, vil mange søke andre løsninger i fortvilelsen over venting og ikke gode nok tilbud. Men vårt mål er de gode tilbudene, og det mener jeg vi klarer å tilrettelegge godt for.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-15:
Flertallet i komiteen er altså ikke enig med forslagsstillerne i at en egen ombudsordning for psykisk utviklingshemmede er nødvendig. Forslaget har vært fremmet før, og er blitt avvist. Men det er ingen uenighet om intensjonene bak forslaget. Ut fra en universell tilnærming mener vi at det ikke er riktig å opprette en egen ombudsordning for psykisk utviklingshemmede, men at deres interesser best ivaretas gjennom eksisterende pasient- og brukerombud. Jeg legger vekt på at statsråden bekrefter i brev til komiteen at den nye ordningen med pasient- og brukerombud skal evalueres, og at det i evalueringen blir et særlig fokus på hvordan ordningen ivaretar personer der det er risiko for at den enkelte ikke er i stand til å gi uttrykk for egne tjenestebehov. Videre blir departementet bedt om å vurdere om sanksjonsmulighetene til fylkesmannen og Helsetilsynet skal styrkes ved brudd på lovgivning og manglende kommunal oppfølging av pålegg – altså en reell styrking av det eksisterende pasient- og brukerombudet. I vår og i vinter har det vært en rekke oppslag i media om overgrep mot psykisk utviklingshemmede, seksuelle overgrep, med mistanke rettet mot offentlige ledere og støttekontakter, hvor det hevdes at sakene ikke er blitt fulgt godt nok opp, verken i politiet eller av offentlig myndighet. Denne problemstillingen omtales også i dagens Dagbladet, en bred omtale, hvor en av forskerne ved Nordlandsforskning sammen med en studieleder ved Politihøgskolen i Bodø har laget en forskningsrapport om arbeidsmiljøet og rettssikkerheten for psykisk utviklingshemmede i vernede bedrifter. Vedkommende konkluderer med at det er behov for en bred gjennomgang av utviklingshemmedes rettssikkerhet. Påstanden er at de ikke blir godt nok ivaretatt i rettsapparatet, sakene blir ikke prioritert, det mangler kompetanse og i overgrepssaker er det svært vanskelig å få en fellende dom. Jeg er fullt ut oppmerksom på at dette primært er en sak for Justisdepartementet og justisministeren. Men jeg vil understreke at etter de oppslagene vi har kunnet lese i vår – etter en gjennomgang av åtte saker der politiet har etterforsket anmeldelser av overgrepssaker, er fem henlagt og to gjenopptatt – så mener jeg at det er en svært god grunn til å foreta en bred gjennomgang av rettssikkerheten til de psykisk utviklingshemmede.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-15:
Statsråden var inne på forebygging og nevnte også da Samhandlingsreformen. Min bekymring før vi får en samhandlingsreform, er at vi nå ser at sykehusene og spesialisthelsetjenesten avvikler veldig mange av tilbudene sine. De avvikler hele avdelinger, de reduserer antall senger og skriver pasienter ut tidligere. På mange måter står kommunene i en situasjon der de må overta store deler av spesialisthelsetjenesten. Og de får formidable oppgaver. Hvordan tenker statsråden og regjeringen at kommunene skal klare å få en offensiv når det gjelder forebygging også av kreft, når de ikke får avklaring verken av ansvar, oppgavefordeling eller finansiering før det kanskje har gått enda et par år? Det er en enorm utfordring vi står overfor.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-15:
Opptil flere representanter fra regjeringspartiene sier at Norge omtrent har verdens beste helsevesen. Og vi har et veldig godt helsevesen på mange områder, det er jeg helt enig i, spesielt kanskje innenfor det helt akutte. Det er ingen av oss som er redde for at vi ikke blir innlagt på sykehus ganske raskt hvis vi faller om på gaten, brekker benet osv. Men Helsetilsynet har de siste årene kommet med ganske mange alarmerende rapporter. La meg bare få lov å presisere noen, slik at det ikke skal være tvil om fra min side – og også skal være sagt i denne sal – at selv om mye er bra, er det faktisk mange henvendelser som kommer fra ulike grupper pasienter, som sier det motsatte. La oss ta rus, hvor ventetiden har økt drastisk, med over 4 000 i kø. Det finnes nesten ingen helhetlig behandling, sier rusmisbrukerne, de rusavhengige, selv. Psykisk helse: Vi ligger på topp når det gjelder tvangsbehandling i Norge i forhold til andre land. I disse dager stenger man terapibassenger og fysioterapi poliklinisk på en rekke sykehus. Fysioterapitjenestene har fått en ny finansieringsordning initiert av regjeringen, som nå har ført til lange ventelister for kronikere. Frivillige helseinstitusjoner, også innen barnevernet, er på vei ut. Hele tolv institusjoner ble nedlagt i fjor, og vi vet ikke om det blir enda flere i år. Det er opprør i Sogn og Fjordane for tiden, fordi man snakker om å legge ned både fødetilbud, akuttilbud og til og med lokalsykehus. Det er store problemer knyttet til feilbehandling, med uheldige hendelser på sykehusene våre. Det er flere saker som nå ligger til behandling i komiteen på dette området. Trygghet er viktig for pasientene, men det er viktig for alle, absolutt alle. Og for alle disse gruppene som tar kontakt med stortingsrepresentanter – vi er tross alt ombud for disse – er det ikke slik at vi har verdens beste helsevesen på alle områder, det må jeg bare påpeke. Jeg føler at det har vi ikke, selv om mye er bra og de ansatte gjør en formidabel innsats. Når det gjelder kreft, har jo regjeringen hatt en kreftstrategi tidligere, og det er ingen ringere enn Kreftforeningen som gang etter gang har etterlyst gjennomføringen av kreftstrategien fra regjeringen. La oss nå ikke få en ny kreftstrategi som blir fine ord på papiret. Vi trenger faktisk å ha en rekkefølge på tiltak, at de lar seg gjennomføre, og at de blir gjennomført.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-15:
Det er et viktig og godt forslag som Høyre har kommet med. Jeg vil også berømme saksordføreren, som etter min mening på en glimrende måte fikk frem alvoret i denne saken. Det har i den senere tid vært en rekke oppslag i mediene om alvorlige skader og unaturlige dødsfall i sykehus. Dette berører mange. Det berører pasienter, pårørende, helsepersonell, sykehuset, politiet og Helsetilsynet. Det berører også befolkingen og deres tillit til sykehusene. Sykehusene har tradisjonelt vært preget av lite åpenhet, bl.a. på grunn av hierarkisk organisering, beskyttelse av hverandre og henvisning til taushetsplikt. De senere år har det vært en rivende medisinsk utvikling. Marginene har på noen områder blitt mindre, avansert utstyr og teknikker krever kunnskap, og tempoet i sykehusavdelingene er høyere. Derfor er arbeidet med pasientsikkerhet et av områdene som må prioriteres svært høyt for å sikre tilliten til helsetjenesten som helhet, og til helsepersonell. Jeg har i flere møter hørt pårørende som er frustrert og fortvilet over møtet med helsetjenesten etter at uheldige og alvorlige hendelser har skjedd. De sier at de ikke får noen beklagelser eller innrømmelser, informasjon blir holdt tilbake, de opplever at saken tildekkes og at vesentlige opplysninger utelates i rapporter og journaler, tidsfrister brytes osv. Det må gjøres et arbeid på mange områder for å hindre at pasienter og pårørende møter helsetjenesten på denne måten. Forslaget vi i dag behandler, gjelder ett av områdene som sikrer at pårørende i større grad kan bli hørt og involvert når det skjer feil og uheldige hendelser. Dette vil bidra til en mer åpen helsetjeneste. I bunn og grunn må det skje holdningsendringer i helsetjenesten. Det er menneskelig å feile. Det er en illusjon å tro at man som helsepersonell kan gå gjennom arbeidslivet uten at det skjer. I de fleste tilfeller vil det komme frem at det som kan synes som individuelle feil, kunne vært unngått med bedre systemer. Det må også være åpenhet omkring uheldige hendelser, slik at disse meldes, så det kan gis tilbakemeldinger om hva som kan gjøres for å hindre at det skjer igjen. Sykehusene må bli lærende organisasjoner. Når helsepersonell endrer holdninger til det å gjøre feil, må også terskelen for å beklage overfor pasienter og pårørende bli lavere. Dette etterlyses av svært mange i dag. Til sist: Jeg er også svært tilfreds med at det vil bli nedsatt en arbeidsgruppe, og at hele komiteen står bak dette. I tillegg støtter Kristelig Folkeparti forslaget som vi behandler her i dag.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Jeg takker for at statsråden vil sjekke hvordan det ligger an med hensyn til det spørsmålet jeg stilte den 25. mars i år, slik at jeg kan få gitt mannen beskjed om hvordan det går. Han har nå sittet tannløs i snart fem år. Men spørsmålet mitt til statsråden er: Hvordan vil regjeringen sikre at pasientene får partsrettigheter, innsynsrett og klageadgang med hensyn til Helsetilsynets saksbehandling?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Som representantforslaget viser til, er det dessverre slik at mange utviklingshemmede ikke får den oppfølgingen de i henhold til ulike regelverk har krav på. Selv om det er opprettet en pasientombudsordning for å ivareta den helse- og omsorgsmessige oppfølgingen, er det nå engang slik at også utviklingshemmede opplever uverdig behandling innenfor ulike områder i samfunnet. Dette gjelder også innenfor skolesektoren, et av områdene som pasientombudet ikke har ansvar for å følge opp. I dag opplever mange utviklingshemmede at de ikke får tilrettelagt undervisning i tråd med opplæringsloven. Tilsynsmelding 2009 viser at tilsynet med hvorvidt skoleeiere oppfyller kravet om tilpasset opplæring og spesialundervisning, viser avvik helt opp mot 90 pst. Det er ikke tvil om at dette går på rettssikkerheten til elevene løs, og at mangelfull oppfølging hver dag bidrar til å skape skoletapere. Tvangsmulkt eller dagbøter er mulige sanksjoner når pålegg fra fylkesmannen år etter år ikke følges opp. Det er «grunn til å tro at enkelte kommuner spekulerer i å bryte loven», sier assisterende generalssekretær Jarl Ovesen til Kommunal Rapport den 3. februar 2010. De funksjonshemmedes organisasjoner vil ha mer statlig tilsyn med kommunene og kraftigere sanksjonsmuligheter. Det krever både Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og Norsk Forbund for Utviklingshemmede. I dag er det slik at staten gjennom fylkesmannen avdekker lovbrudd innenfor undervisning, men disse følges ikke opp. Mange av lovbruddene skjer fordi kommuner og fylker må spare penger, og ofrer de svakeste i vårt samfunn for å få det til. Et eksempel på dette er at mange oppretter altfor store undervisningsgrupper, slik at elevene ikke får mulighet til å få spesialundervisning etter egne evner og forutsetninger, slik opplæringsloven sier. Når fylkesmannen år etter år avdekker de samme lovbrudd uten at kommuner og fylkeskommuner får noen form for straff, kan det virke som om det stilltiende godtas lovbrudd overfor utviklingshemmede. Bladet «Samfunn for alle» viser i en artikkel om ulovlige opplæringstilbud i videregående skole til at mange foreldre finner det for komplisert å klage. Fremskrittspartiet mener helt klart at det er behov for et eget ombud for utviklingshemmede, et ombud som kan ivareta et helhetlig tilbud når det gjelder utviklingshemmedes rettigheter – og få slutt på de lovbrudd som år etter år blir avdekket, og som også skjer innenfor skoleverket – på lik linje med flere andre tjenesteområder.