trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-12-12:
Med et stort offentlig kulturbudsjett er det mange krevende balanseganger man skal gå. Her tror jeg det er behov for at statsråden øver seg litt, for det er stor forskjell på å opprette en ny virksomhet, stor eller liten, og det faktisk å legge seg opp i eksisterende virksomhets aktivitet. Det er en stor forskjell på å ville opprette et skimuseum i Rindal og det faktisk å legge en føring på hvordan Nationaltheatret skal bygge opp sitt repertoar, eller hvordan Norsk Dramatikkfestival skal finne sitt tekstgrunnlag, for å ta eksempelet fra Klassekampen. Der har man lett etter samhold i opposisjonen. Jeg synes faktisk det er interessant, og det burde posisjonen merke seg. Opposisjonen står samlet i veldig mange av merknadene i budsjettinnstillingen. Man vil også se at det samme kommer til å gjenta seg når det gjelder frivillighetsmeldingen. Det kommer til å dreie seg om denne ideologiske tilnærmingen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-12-12:
Høyre er veldig fornøyd med at Regjeringen vil innføre likestilte rettigheter ved svangerskap for selvstendig næringsdrivende. Det er et forslag som vi har fremmet før, som riktignok ble nedstemt, men vi er gjerne rause, bare det blir noe av, så dette er utmerket. Det ble også tatt opp av statsråden i hennes innlegg. Så er det et lite men her. Når Regjeringen skal betale det dette koster, tar man det gjennom en økning av innbetaling til folketrygden, og da blir det et lekkert regnskap for Regjeringen, for da sparer faktisk staten seg for 35 mill. kr, fordi man forsyner seg mer av lasset enn det man gir. Mitt spørsmål til statsråden er da: Vil forslaget bidra til å styrke selvstendig næringsdrivendes stilling, slik ordningen nå gjennomføres?
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-12-12:
Det gleder meg at statsråden har fått med seg at Høyre er et kunnskapsparti. En viktig ting når man skal måle kunnskap, er at man leser forskning kritisk. Jeg tror nok at bakgrunnsbildet for barnehagenes betydning for sluttresultatet i den andre enden – når man går ut fra et universitet – er ganske sammensatt. For eksempel vet vi at det faktisk er omtrent bare halvparten av finske barn som har gått i barnehage. Som kjent har jo statsråden atskillig å strekke seg etter før han kan smykke seg med finske resultater når det gjelder utdanning generelt. Men min bekymring denne gangen går faktisk på dem som ikke får gått i barnehage. Det dreier seg om innføring av makspris, som i noen tilfeller faktisk har ført til en økning av barnehageprisen. Det rammer kanskje særlig barn med fremmedspråklig bakgrunn. Derfor har vi vært opptatt av å innføre inntektsgradert foreldrebetaling og søskenmoderasjon, og har et forslag i budsjettet om det. Mitt spørsmål er om statsråden kan se at maksprispolitikken faktisk ser ut til å ramme noen familier, og at det er behov for å innføre et system med inntektsgradering.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-12-12:
Jeg kan ikke helt slippe statsråd Ramin-Osmundsen i forhold til spørsmålet om private barnevernstiltak. Hun har ved flere anledninger nå, senest også i brev – som jeg herved takker for – understreket at det er ingen kursendring, slik vi et øyeblikk kunne få inntrykk av, i bruken av private aktører, men at man altså over tid signaliserer at man vil trappe ned bruken av det man kaller de kommersielle aktørene, uten at man greier å sette noe spesielt godt navn på hva det er i forhold til de ideelle, som da skal være så meget bedre. La meg innledningsvis si at jeg tror Regjeringen gjennom en slik politikk legger kursen mot et dårligere barnevern totalt sett. Vi får et smalere rekrutteringsgrunnlag, en mindre bredde av kunnskap, og vi kommer til å få færre institusjoner. Så til den mer akutte situasjonen. Problemet er jo at når Regjeringen gir et slikt signal, hva er det da de sier? Jo, de sier til noen at dere skal vi bruke så lenge vi har bruk for dere, men litt over tid må dere pakke sekken og gjøre noe annet. Det er ikke spesielt oppmuntrende i forhold til å ønske å investere, ønske å ansette, ønske å videreutdanne ansatte – kort sagt ønske å lage et godt tilbud. Så når statsråden snakker om at man skal ha gode og forutsigbare rammevilkår, må jeg si at det kolliderer kraftig med det signalet man gir, og det man faktisk gjør. Hvis ikke har man en ganske manglende forståelse av hva forutsigbare rammebetingelser faktisk representerer. Og hvem er det så vi egentlig snakker om, når vi snakker om disse fæle kommersielle? Statsråden har i dag sagt at det er et problem med for stort utbytte, og at man tar seg for godt betalt, og at man vil få mer ut av pengene gjennom bruk av offentlige aktører. For det første: Staten sitter som eneste innkjøper og har all informasjon på bordet, har tilsyn og godkjenningsordninger. Likevel mener statsråden at egen etat ikke er i stand til å få en ordentlig pris. Det er en mistillit overfor egen etat som er ganske grov. I tillegg må jeg også spørre hva de offentlige tilbudene egentlig koster, for det får vi jo ikke vite. Jeg regner med at statsråden, siden hun er opptatt av å få mer ut av pengene i forhold til private aktører, også vil være opptatt av å få mer ut av pengene i forhold til offentlige aktører. Vi ser frem til at statsråden skal begynne å orientere oss og skaffe oss et godt materiale slik at vi får innsikt i hva de offentlige koster. Det vil være en veldig interessant øvelse i denne helheten. Så til slutt: Hvem er de ideelle aktørene? Senterpartiet snakker om noen av ideell karakter. I Aftenposten siteres statsråden på at det er de som ikke tar utbytte. I veiledningen står det at det er de som er eid av ideelle organisasjoner. Det er ganske luftig hvem som er de ideelle. Da er det samtidig like luftig hvem som er de kommersielle, og det må vi få en avklaring på.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-12-12:
Det gleder meg at statsråd Ramin-Osmundsen varsler satsing i barnevernet. Men jeg merker meg også at det ikke er noen signaler om endret kurs, eller noen svar på de spørsmålene vi har reist i debatten. Det betyr at vi er på en stø kurs mot et dårligere barnevern, og det er synd for dem det angår, litt over tid. Når det gjelder at barnevernet var en underfinansiert reform, så er det meget mulig. Da vil jeg gjerne få lov til å minne om at denne regjeringen de to siste årene har hatt 130 milliarder kr mer enn det Bondevik-regjeringen hadde i sine to siste år, og at Regjeringen burde hatt rikelig anledning til å finansiere opp denne reformen. Sånn sett synes jeg denne debatten har hatt et lite paradoks til ettertanke, og det er at Regjeringen snakker om at den har økt innsatsen på barnevernet med 700 mill. kr, samtidig har den økt innsatsen til barnehagene med 7 milliarder kr – det er noe med hvem som trenger det mest. På neste møte på Halvorsbøle, når det skal diskuteres hvem som trenger mer penger, tror jeg Ramin-Osmundsen har veldig gode kort på sin hånd.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-12:
Jeg vil framheve to merknader i innstillinga som komiteen står samlet om, for det er to viktige felt jeg ikke rakk å komme inn på i mitt forrige innlegg. Den ene er: «Komiteen ser meget positivt på det arbeidet mange museer gjør i forbindelse med videreføringen av museumsreformen. Komiteen vil i denne sammenheng gi anerkjennelse til den rolle ABM-utvikling spiller for å legge forholdene til rette og være pådriver i prosessen. Komiteen legger til grunn at museumsreformen og konsolideringsarbeidet fortsetter i henhold til de intensjonene som ble lagt i St.meld. nr. 22(1999-2000) (…) samt St.meld. nr. 48(2003-2004) (1999-2000) (…) (2003-2004) Det neste komiteen er opptatt av, og som er ekstremt viktig for SV, er bibliotekene. Biblioteket er en viktig kulturmøteplass i enhver kommune. Man sier her: «Komiteen mener det er av stor betydning å ha et velfungerende bibliotektilbud, og vil påpeke at bibliotektilbudet ikke bare er et kommunalt ansvar. Bibliotekene er en viktig kilde til leseglede for barn, ungdom og voksne. Bibliotekene har en nøkkelrolle i både å formidle litteratur og annen kunst og samtidig være et opplevelsessenter og samlingspunkt for kunnskap og informasjon.» Når det gjelder styring i kulturpolitikken, er det viktig for SV å ta den debatten, og det er viktig, som representanten Bergo var inne på, å holde armlengdes avstand. Jeg vil utfordre representanten fra Fremskrittspartiet, som sammenlikner den rød-grønne regjeringas politikk med politikken i Nord-Korea, til å si hva som er kultur for folk flest. Jeg blir ganske provosert. Fremskrittspartiet legger føringer for hva folk flest mener er kulturpolitikk. Jeg vil gjerne at vi får en oppklaring når det gjelder det.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-12:
For å ta tak i det siste taler tok opp: Jeg vil signalisere at SV er veldig enig i det representanten Trine Skei Grande her sier. Det er veldig viktig å få fokus på menn, både i forhold til incestsentrene og i forhold til at gutter og menn faktisk også er utsatt for overgrep. Det har vært veldig lite framme. Vi har jo hatt interpellasjonsdebatter rundt temaet, så det er viktig å ha fokus på det framover. Derfor er det så viktig at vi nå får lovfesting av krisesentrene, som var et forslag fra SV i forrige periode – nå skryter vi av alle forslagene vi fremmet i forrige periode – som nå er ute på høring, og som det skal gjøres noe med. Jeg vil i den sammenhengen si at det også er viktig at incestsentrene blir lovfestet, slik at man ikke får den situasjonen som man får i Oslo hvert år rundt dette. For det er fortsatt sånn at selv om vi har fått på plass en finansieringsordning for krisesentrene våre der 80 pst. er statlige midler, er det avhengig av at kommunene satser på sentrene. Derfor mener jeg at SVs forslag om en lovfesting av incestsentrene også er viktig. Så tilbake til enslige mindreårige asylsøkere. Det er helt riktig, som statsråden sa i sitt innlegg, at vi er kjempeutålmodige når det gjelder mindreårige asylsøkere mellom 15 og 18 år, og jeg er veldig glad for at hun nå signaliserer at hun vil yte sitt ytterste for at tilbudet skal komme på plass så fort som mulig i 2009, slik stortingsflertallet sier. Og jeg vil presisere det fra talerstolen: Vi understreker at tilbudet skal på plass så raskt som praktisk mulig. Så vil jeg også presisere at vi har vært helt klare på at disse barna skal ha en individuell vurdering av barnevernet. Jeg er veldig glad for at Aftenposten i dag signaliserer at dette nå blir et strakstiltak. Det betyr at når det gjelder disse barna, på lik linje med andre barn i Norge, skal en foreta en undersøkelse og finne ut hvilke tiltak som passer for dem. Det kan være fosterhjem eller andre tiltak i barnevernet. Det betyr ikke at disse barna skal plasseres på fem omsorgssentre. Når det gjelder det kommunale barnevernet, er jeg helt enig med representanten Britt Hildeng i at det er utrolig viktig at vi nå får fokus på førstelinjetjenesten – og økonomi. Jeg tror også loven, som sier at alt annet skal prøves, har ført til at man griper inn senere enn før. Det sier også barnevernsarbeiderne. Det er derfor vi nå har så mange som er såpass gamle før de får tiltak. Så jeg mener vi også må ha en gjennomgang av lovverket.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-12:
Denne regjeringa legger til rette for en familiepolitikk som vi i SV mener er veldig bra. Det at man gir begge foreldre mulighet til både å yte omsorg og å være i arbeid, er viktig. Det som skjedde etter at kontantstøtta ble innført, var at kvinner jobber mer deltid, og menn med barn jobber mer overtid enn menn uten barn. Man er tilbake til et familiemønster man så på 1950-tallet. Barnehagene er et viktig grep i så måte. Det at vi nå får full barnehagedekning, betyr at familiene har valgfrihet, og barn får gode omsorgstilbud. Det er ikke mange år siden et barn kunne ha opptil fem dagmammaer i løpet av et år, så dette er et godt grep for barn, og det er en start på den livslange læringa som barn skal igjennom. Dette med søskenmoderasjon og inntektsgraderte satser er kommunens ansvar. Vi sa i forliket at det var viktig at kommunen opprettholdt sitt nominelle bidrag, og at ingen skulle komme dårligere ut enn før. Det flikka vi på veldig mange ganger.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-12-12:
Statsråden startet sitt innlegg med å proklamere et paradigmeskifte i kulturbevilgninger etter 2005. Han framstilte det nærmest som om det hadde vært stagnasjon. Statsråden vet meget godt at år for år, under tidligere regjeringer, ble kulturbudsjettet økt betydelig. Jeg skal ikke ta opp en diskusjon om tall her, men dette vet statsråden svært godt. Jeg har lyst til å spørre statsråden, i tilknytning til noe en annen også var innom, om dette med operasatsingen. Vi ser alle fram til at Den norske opera skal få nye lokaler og nytt hus. Den gangen det ble vedtatt å bygge et nytt operahus, gjorde også Stortinget et annet vedtak. En samlet komite sa den gang at parallelt med byggingen av nytt operahus skal det utvikles opera- og ballettmiljøer også i landet ellers, i de ulike regionene, og utvikles aktivitet i samsvar med det, som også skal være en del av ringvirkningene når man nå bygger et nytt operahus. Mitt spørsmål til statsråden går på i hvilken grad det har skjedd. Og hvordan ser han på muligheten for å få realisert dette?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-12-12:
Jeg har forståelse for at statsråden er stolt av det han har fått til når det gjelder kulturbevilgninger. Derfor virker det for meg desto mer underlig at han igjen og igjen benytter anledningen til å forsøke å redusere innsatsen til sine forgjengere. Statsråden burde i stedet si seg glad for det arbeidet som gode og dyktige kulturministere før ham har utrettet. Han burde heller innse at han som statsråd faktisk står på skuldrene til sine forgjengere. Eksempelvis: Hadde vi kommet så langt med byggingen av en ny norsk opera hvis det ikke hadde vært for tidligere statsråd Anne Enger Lahnstein, som hun het den gang, og tidligere statsråd Valgerd Svarstad Haugland, som sørget for bevilgningene? Vi kan også ta med tidligere statsråd Åse Kleveland, som hadde planer for det samme. Hva med ABM-satsingen og den reformen som vi satte i gang når det gjaldt museene, hvis det ikke hadde vært for forgjengernes initiativ? Så til det punktet som har vært mest sentralt i denne debatten. Jeg har bare lyst til å slå fast at Kristelig Folkeparti selvsagt ikke er mot evaluering. Vi er heller ikke mot revisjon – ikke engang forvaltningsrevisjon, om det skulle være spørsmål om det. Kontroll hører selvfølgelig med. Det er imidlertid ikke det som diskuteres her, men det problemet at det legges direkte politiske føringer på hvordan pengeoverføringene skal brukes. Jeg skal ærlig innrømme at det opp gjennom årene har drysset millionbeløp gjennom detaljstyring av kulturbudsjettene fra denne sal. Det tror jeg vi alle innser. Mange vil sikkert si at det har vært bevilget for mye. Men noe helt annet er å gå så langt som å blande seg inn i hvordan de ulike tiltakene skal forvalte dem. I innstillingen er det påpekt flere steder at det er lagt føringer på hvordan man skal bruke disse pengene, og at man på den måten sender signaler ut til kulturlivet om at man ønsker å legge politiske mål på de aktivitetene som skal utøves. Det er å gå for langt. Når det gjelder prinsippet om armlengdes avstand, som har vært nevnt, er vi alle tilhengere av det. Det er nettopp det man her burde legge seg på sinne. Det betyr kort og godt at man er nødt til å ha kontroll og følge med på hvordan pengene brukes, men man skal ikke legge føringer som gjør at de som mottar dem, blir usikre på om de har muligheten til å bruke dem til det formålet som vedkommende institusjon eller tiltak har for sin virksomhet. Det vil være å gå utover prinsippet om armlengdes avstand.
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-12-12:
Ja, da tar jeg opp Venstres forslag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-12-12:
Statsråden svarte representanten Thommessen at det i grunnen var greit at man også styrte hvilke stykker teatrene skulle sette opp. Det er en ganske annerledes måte å styre på enn det som har vært tidligere, at man styrer ut fra måltall for hva man ønsker å ha av produksjon, for de pengene man bevilger. Det interessante oppfølgingsspørsmålet til dette er da: Når statsråden har kommet med ønsker om hva teatrene skal sette opp, hva de skal spille, i det kommende mangfoldsåret, hva synes statsråden er en passende straff for de institusjonene som ikke følger opp dette?
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-12-12:
Dette er nok ikke lett for statsråden. Venstre er ikke for at man skal abdisere i kulturpolitikken, men det er noen store skiller her som det må være litt lettere å skjønne enn som så. Når vi plusser på med 50 nye kunststipend, er det fordi vi ønsker 50 nye kunststipend. Men vi bestemmer ikke hva kunstnerne skal lage. Når vi bevilger 1 mill. kr ekstra til Utrop, er det fordi vi syns det er et viktig organ, men vi bestemmer ikke hva avisa skal skrive. Den har en helt annen politisk vinkling enn det som passer et liberalt hjerte, men vi syns likevel den er viktig. Når vi syns det er viktig å satse på et mangfoldsår, er det fordi vi ønsker å løfte de institusjonene som jeg har ramset opp, med 7 mill. kr – men vi sier ikke hvilke stykker teatrene skal spille. Vi liberalere pleier å si at vi skiller mellom det vi ikke liker, og det vi vil forby. Her er det forskjell på om man går inn og plusser på penger på et område, eller om man faktisk går inn og sier hva som skal være repertoaret til hver enkelt, og så straffer ut fra det. Det er heller ikke ut fra noe overordnet, det er ut fra en veldig klar politisk vinkling. Det er forskjell mellom å ønske at man skal ha en påplussing på et område, og faktisk å gå inn og styre vinklinga på arbeidet på det området. Det er den egentlige forskjellen her i salen. Vi hadde en liten gjettekonkurranse om hvorvidt Bergos innlegg kom til å handle om Venstre, og vi vant. Noe av grunnen til at vi får dette problemet, er det triste at vi ikke har flere rikinger i dette landet som bidrar mer til kultur – noe som er tradisjon andre steder i verden. Det fører til at veldig mye av pengene kommer fra det offentlige. Det fører også til at vi får større innvirkning på dette og må passe på å skille mellom når vi bør gripe inn og ikke. Regjeringa roter seg opp i en veldig stor sfære her. I 2005 var Kulturdepartementets andel 1,67 pst. av det totale budsjettet, og nå er den nede på 1,59 pst. Det er ikke så superfantastisk. Men den store forskjellen er den veksten i økonomien som har kommet – en vekst som også vår regjering la til rette for. Bergo kan snakke så mye han vil om skattelette. Venstres alternative budsjett gir faktisk også skattelette. Det gir faktisk et stort skatteskifte mot en mer miljøvennlig skattlegging som Bergo egentlig skulle ha ønsket seg, hvis Regjeringa hadde hørt på ham når det gjelder miljø. Men vi klarer også å prioritere kultur, fordi rammen og veksten i økonomien gir mulighet til å gjøre det. Den veksten har man fått fordi man drev en god politikk i forrige periode.
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-12-12:
Jeg skjønner at dette er vanskelig for statsråden å skjønne. Jeg vet ikke om det betyr at det er jeg eller statsråden som kommer dårlig ut av dette. Men jeg kan gjenta det en gang til: Det er faktisk slik at vi er for kulturpolitiske prioriteringer. Vi er faktisk for å løfte ulike områder. Det gjør vi gjerne, og det har Venstre gjort i alle år. Men det som nå gjøres, spesielt knyttet til Mangfoldsåret, er at man går inn med en helt annen form for politisk styring, der man går inn i kjernen av aktiviteten til den enkelte. Det mener vi er en ganske stor prinsipiell forskjell. Det andre er at vi hadde ønsket en helhetlig gjennomgang av forholdet mellom Kulturrådet og departementet. Det har vi etterlyst. Vi ønsker at Kulturrådet skal holde seg på armlengdes avstand. Egentlig er det skapt en illusjon i Norge om at vi skal ha to kilder til penger – noe som vi egentlig ikke helt klarer å få til, men som vi hadde ønsket at vi skulle klare å få til. Men statsråden tar her «shortcuts». Statsråden har ingen prinsipielle innvendinger mot å gå helt inn i institusjonenes prioriteringer. De prinsipielle innvendingene har Venstre, og vi kommer til å følge dem opp.
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-12-12:
Det vi i Venstre har vært opptatt av, er enslige mindreårige asylsøkere. Men vi har også vært bekymret for at man skal komme med noen lettvinte løsninger og for lite penger, slik at det blir dårlige løsninger for disse barna. Nå åpner man omsorgssentre, og statsråden varsler i Aftenposten i dag også en utredning. Det som jeg er opptatt av, er om statsråden har en plan når det gjelder kompetansebygging innad i barnevernet, for akkurat disse barna. Noen av dem har sterke opplevelser som de må leve med resten av livet. Noen klarer det fint, mens andre må ha hjelp til å klare det. Hva er statsrådens plan for kompetanseoppbygging, slik at man kan klare å ta på seg denne oppgaven på en skikkelig måte?
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-12-12:
Jeg merker meg og er glad for at den nye statsråden har en litt annen tone om barnehagenes betydning. Barnehager er et gode, spesielt for de barna som sliter, men det er ikke noe negativt å være med sine foreldre heller. Det er en viktig balansegang. For de barna som sliter, og som det er en veldig stor fordel for å kunne få være i barnehagen, er det viktig å ha gode fagpersoner. Det har vært en stor utbygging av barnehager. Venstre er veldig bekymret for tilgangen på fagpersonale. Nå ser vi også at det åpnes for at vi kan bruke førskolelærere enda lenger inn i skolen. Statsråden legger inn enda flere timetall i grunnskolen, og da kan man kanskje suge til seg enda flere førskolelærere, bort fra barnehagen. Sjøl om assistenter og andre gjør en god jobb, som statsråden sa i innlegget sitt, er det viktig at vi har gode fagpersoner til å gjøre en god jobb i barnehagen. Er ikke statsråden bekymret for at alle disse tiltakene på skolesektoren kommer til å ta fagpersoner fra den viktige barnehagesektoren?
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-12-12:
Jeg må ta ordet fordi det var to aspekter som jeg ikke fikk tid til i mitt første, femminutters innlegg. Det første gjelder Venstres forslag om å øke adopsjonsstøtten til 1 G. Det gjør vi i vårt alternative budsjett. Vi har lagt inn et forslag om det, men det er rammeavhengig, så vi får det antakelig ikke opp til votering, men vi ønsker å stemme for Kristelig Folkepartis forslag alternativt. Grunnen til det er at vi ser at samfunnet i dag legger veldig mye til rette for alle dem som ønsker å få hjelp av samfunnet til å få sine egne barn. Der stiller vi gjerne opp, og det er bra. Men jeg syns det er like viktig virkelig å verdsette de menneskene som er villige til å bruke sitt liv til å ta vare på barn som andre har satt til verden. Derfor syns vi det er viktig å øke adopsjonsstøtten, som vi har foreslått i et Dokument nr. 8-forslag som er levert inn, der vi også foreslår at flere land bør inn under ordninga, og at en også bør senke byråkratikravene som i dag ligger der, og kanskje gjøre andre grep som gjør at byråkratiet i forbindelse med det å være adopsjonsforeldre oppfattes som enklere og mer verdig, og er et signal fra samfunnet om at vi setter pris på den jobben adopsjonsforeldre gjør. Den andre saken som jeg har lyst til å løfte, gjelder Senter for seksuelt misbrukte menn. Det senteret er innunder den samme ordninga som de andre incestsentra er, en 80–20-ordning. Nå har Venstre ved budsjettforliket i Oslo kommune sørget for at tilskuddene er økt, så de klarer seg godt det året som kommer. Men dette er en gruppe, som også ble tatt opp i en interpellasjonsdebatt her i huset, som er omgitt av alle de tabu en kan tenke seg i sammenheng med denne typen overgrep. Derfor syns vi i Venstre at det er viktig at den kompetansen som er bygd opp på dette senteret, kan brukes utover i landet. Vi hadde ønsket at det hadde fått status som et nasjonalt kompetansesenter, et kompetansesenter som kunne ha bidratt med sin kunnskap ut til de andre incestsentra, og som også hadde gjort det mulig for menn som gjør det tunge valget det er å tørre og orke å ta den første telefonen, å være sikre på at der møter de andre menn som skjønner hvilken situasjon de er i, og som vet hvordan de da bør møtes. Menn og kvinner reagerer ulikt og har ulikt handlingsmønster knyttet til dette. Den norske stat burde være kjempeglad for at noen har orket å stå på for å få den kompetansen som nå er bygd opp i dette senteret. Vi burde virkelig ha verdsatt den jobben de har gjort, og ikke utsatt dem for en litt vilkårlig fremskrittspartibudsjettering i Oslo kommune, men sørget for at de var en nasjonal enhet som kunne bidra med sin kunnskap utover i landet. Vi i Venstre skal nok sørge for at de blir reddet hvert år ut fra de budsjettene vi skal være med og lage i Oslo, men jeg hadde ønsket at de også fikk mer stabilitet enn som så.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Jeg mener at et fritt og uavhengig kulturliv kombineres veldig bra med at ulike politiske partier i regjering og storting lager kulturbudsjett. Også Fremskrittspartiet bestemmer i sitt kulturbudsjett hvor mye som skal gå til musikk, og hvor mye som skal gå til film, hvor mye som skal gå til orkester, og hvor mye som skal gå til frie grupper. Ja, man går faktisk ganske detaljert inn og sier hvor pengene skal gå. Det er kulturpolitikk. Derfor mener jeg at når Stortinget får anledning til å bestemme hvor mye av Kulturrådets penger som skal gå til musikk, til billedkunst eller til litteratur, er det en styrking av det kulturpolitiske demokratiet og muligheten for å debattere det. Dette handler ikke om styring av kulturlivet, det handler om styring av kulturpolitikken, og det er prinsipper som Fremskrittspartiet også følger i sitt alternative statsbudsjett. Men så er det Kulturrådet som skal bestemme hvilke frie teatergrupper som skal få støtte, hvilke festivaler som skal få støtte, og hvilke bøker som skal kjøpes inn. Dette er det kunstneriske skjønnet som skal utøves i Kulturrådet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Det synes jeg høres ut som et forslag vi bør lytte til. Jeg mener at alle kulturinstitusjoner og organisasjoner i Norge bør ta inn over seg at Norge ser veldig annerledes ut i dag enn for 30 år siden. Dette kommer ikke av seg selv. Ingen grupper i samfunnet er blitt brakt inn til likeverdig behandling uten at det har kostet slit og krefter. Og det er slit og krefter vi nå må legge inn for å sikre det etniske og kulturelle mangfoldet i kulturlivet. Det kommer ikke til å skje hvis vi ikke legger inn føringer. Men å legge føringer for kulturinstitusjonene har vært gjort under alle regjeringer og av alle kulturministre. Det oppsiktsvekkende nå er jo at opposisjonen mener at man ikke skal evaluere om de føringene man legger inn, følges opp eller ikke. Det betyr jo at det er ren tombola hvem som skal få økning neste år. Vi må jo ha noen suksesskriterier som institusjonene måles etter. Jeg trodde f.eks. det var allment akseptert at de kulturinstitusjonene som var mest nyskapende, som brakte oss videre, også burde belønnes med økte påplussinger. Det er mulig at også den enigheten nå er fordampet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Til det første først. Det er vel ingen tvil om at det har skjedd et formidabelt skifte i tempo i kulturpolitikken, og på enkelte områder har til og med retningen endret seg. Når det gjelder film, ble det f.eks. kuttet 17 mill. kr i forrige stortingsperiode. Nå er det økt med 100 mill. kr. Da er det ikke bare hvor omfattende satsingen er, som er forskjellen, da er det faktisk om det er satsing eller om det er nedgang. Når det gjelder operaen, er jeg av den oppfatning at den satsingen som vi nå har i Bjørvika, må matches av en satsing ute i landet. Så det å satse på distriktsoperaen er en del av Kulturløftet. Det er en økning på flere millioner kr også i statsbudsjettet for 2008. Men når vi nå har fått innfaset operaen i Bjørvika – 2008 blir jo et ekstra stort løft, for da skal flyttingen også foregå – mener jeg at det må være distriktsoperaens tur til å få et løft. Etablerte, faste institusjoner som operaen i Oslo rundt omkring i Norge, kommer vi nok aldri til å få, men vi bør ha et sterkt operatilbud også andre steder enn i hovedstaden.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Jeg synes at de institusjonene som følger opp de føringene som storting, departement og regjering legger for kulturpolitikken, bør få påplussinger, og til dels store påplussinger – i hvert fall så lenge vi sitter i regjering – og de som ikke gjør det, bør ikke få så store påplussinger, kanskje kutt. Det må jo være et system. Vi skal ikke bestemme hva som skal settes opp på teatrene, som representanten Skei Grande sier, men også under hennes partis regjeringstid ble det f.eks. stilt krav til institusjonene og teatrene om at de skulle være nyskapende. Det betyr å sette opp nye teaterstykker. Det er et repertoarvalg. Et teater som bare satte opp «Sound of music» hele året, ville sannsynligvis ikke ha oppfylt det kriteriet, i hvert fall ikke hvis de gjorde det på en tradisjonell måte. Så er spørsmålet: Ville Skei Grande ta konsekvensen av at føringen ikke ble fulgt opp, eller ville hun si: Å ja, dere har bare satt opp «Sound of music» hele året. Så fint. Dere skal få en solid påplussing neste år. Det er jo en meningsløs måte å drive kulturpolitikk på. Denne tilnærmingen til instrumentell tenkning mangler jo fullstendig et skille mellom kulturpolitikk og kunstfaglig skjønnsutøvelse.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Jeg vil gjerne tilbake til den prinsipielle debatten, for det er jo den – ved siden av påplussinger osv. – som egentlig er det mest interessante nå. I innstillingen skriver Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre at det at vi nå deler opp bevilgningene til Kulturrådet i overordnede sjangerposter, «representerer en vesentlig svekkelse av Norsk kulturråds selvstendige stilling», og at dette «sentraliserer makt til politiske organer, noe som er uheldig i forhold til behovet for et fritt og uavhengig kulturliv». Det er da det overordnede, at vi bestemmer hvor mye som skal gå til litteratur, og hvor mye som skal gå til musikk. Men når man kommer til avsnittene for de ulike bevilgningene, står det bl.a. at komiteens medlem fra Venstre «ønsker også å utvide innkjøpsordningen for litteratur, og da særlig med tanke på skolebibliotekene». Og videre: «Innkjøpsordning for sakprosa ble opprettet i 2005(…)(…) (…) (…) Under kapitlet om musikk fremmer Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen vurdere en innkjøpsordning for norsk barnemusikk» osv. Komiteen er – fortsatt under kapitlet om musikk – «fornøyd med at støtten til profesjonalisering av korfeltet videreføres», men komiteens medlemmer fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre «mener det bør vurderes en ytterligere bevilgningsøkning til prosjektet for profesjonalisering av kor». Ikke nok med det – Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre mener at Det Norske Solistkor bør «løftes ut av tilskuddsordningen til frie ensembler» og inn på en fast post. Man mener at det er et overgrep mot kulturlivet at Stortinget bestemmer fordelingen mellom litteratur og musikk. At 100 mill. kr skal gå til litteratur, og at kanskje 120 mill. kr skal gå til musikk, er altså en inngripen overfor kulturlivet. Men at Stortinget skal bestemme at Det Norske Solistkor skal løftes ut av tilskuddsordningen til frie ensembler, og at Stortinget skal bestemme at dette koret skal få en fast bevilgning, er derimot et fritt kulturliv – det er jo fullstendig ubegripelig! Jeg håper Venstre, Høyre og Kristelig Folkeparti fra denne talerstolen forklarer i detalj, med konkrete summer, hvordan støtteordningene for musikk under Kulturrådet skal utformes, samtidig som det etter deres mening er feil at Stortinget bestemmer hvor mye Kulturrådet skal bruke på musikk, overordnet sett. Det er jo uten sammenheng! Og ikke nok med det: På side 96 i innstillingen går altså komiteens flertall – alle partiene unntatt Fremskrittspartiet – inn for at det etableres et skimuseum i Rindal i Møre og Romsdal. Det er sikkert veldig bra med et skimuseum i Rindal – vi er for det, vi også – men det må jo være detaljstyring fra Stortinget, i betydelig større grad enn det å bestemme hovedfordelingen til Norsk kulturråd.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Først til representanten Lånke om at vi står på skuldrene til tidligere kulturministere: Selvsagt gjør vi det. Heldigvis begynte vi ikke på null. Jeg tror rett og slett at representanten Lånke faktisk er glad for at det er et temposkifte. Jeg tror at han gjerne skulle ha ønsket seg at finansministeren i forrige regjering hadde gitt hans partifelle den samme støtten som jeg opplever fra min finansminister. Og jeg husker med delt glede ansiktet til representanten Lånke da kulturbudsjettet for 2003 ble lagt fram, og det i første avsnitt i budsjettproposisjonen fra Kulturdepartementet stod at dette budsjettet ikke innfridde de ambisjonene som Kulturdepartementet den gangen faktisk hadde på kulturområdet. Vi fikk til et budsjett sammen i 2004, med en betydelig bedre kultursatsing, og jeg tror faktisk at Lånke egentlig mener at det er bra at vi bruker pengene på kultur istedenfor på skattelette. Jeg tror vi står sammen om veldig mange av de prioriteringene. Så til representanten fra Høyre, som her kommer inn på at vi ikke skal legge føringer. I budsjettinnstillingen er det i flere avsnitt mange føringer for ulike institusjoner. Man skriver om f.eks. billedkunst at flertallet – som inkluderer Høyre – «mener det er svært viktig at institusjonene har barn og unge som en prioritert målgruppe i sine formidlingstilbud». Og: «Det er viktig for barn og unge å få tilrettelagt tilgang til og opplevelse av dette viktige området på kulturområdet.» Det er også en kunstnerisk føring. Det innebærer at man må innrette aktiviteten sin mot barn og unge. Så er spørsmålet: Skal det at institusjonene oppfyller dette kriteriet, ha noen konsekvenser for framtidige budsjetter? Det mener jeg det må ha. Det må være slik at hvis Stortinget stiller krav, slik det gjøres her, må vi i departementet følge opp det i forhold til de institusjonene som vi har det direkte forvaltningsansvaret for. Så har jeg gitt en utfordring som det ennå ikke er svart på: Hvordan kan man detaljert mene ting om ulike ordninger under Kulturrådet, mens man mener det er prinsipielt feil å mene noen ting om hovedfordelingen? Siden Skei Grande skal ha ordet etter meg, vil jeg spørre helt konkret: Hvilken kunstnerisk vurdering er det som gjør at Venstre går inn for at Oslo Camerata skal få fast plass på statsbudsjettet med 0,8 mill. kr? Hvorfor skal ikke et annet kammerorkester eller en annen gruppe få det i stedet? Hvem har gjort den kunstfaglige vurderingen? Hvorfor skal Norsk Ungdomssymfoniorkester få 0,3 mill. kr mer? Hvorfor skal ikke Barratt-Dues orkester få det i stedet, f.eks.? Hvorfor skal Hauge-Tveitt Jubileet få 200 000 kr mer? Hvorfor kunne det ikke være Wergelands-jubileet som ble styrket med 200 000 kr? Mer detaljert enn dette går det rett og slett ikke an å få det. Jeg har lyst til å høre hvilke kunstneriske vurderinger som ligger til grunn for valgene til Venstre. Hvem har gjort de kunstfaglige skjønnsvurderingene, og hvorfor er dette så prinsipielt mye mer høyverdig enn å bestemme hovedfordelingen mellom musikk, billedkunst og litteratur under Kulturrådet?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Vi fikk en utfordring fra opposisjonen i dette budsjettet, nemlig at det at Stortinget nå inviteres til å bestemme hovedfordelingen under Norsk kulturråd, var en sentralisering av makt og en inngripen i den kunstneriske friheten. Så svarer vi på den utfordringen med å spørre hvordan man i all verden kan gå detaljert inn fra Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre sin side og mene noe om mange små ordninger under Kulturrådet, mens det er prinsipielt galt å bestemme hovedfordelingen mellom områdene. Men vi får ikke svar! Skei Grande stod her nå uten å si ett eneste ord om dette spørsmålet. Jeg gjentar spørsmålet til Skei Grande, som har taletid igjen: Hva slags skjønnsutøvelse er det som ligger til grunn for at Venstre på side 64 i innstillingen går inn for å sikre Oslo Camerata driftstilskudd og fast plass på statsbudsjettet med 800 000 kr? Hvorfor er det prinsipielt helt riktig av Stortinget å mene at Oslo Camerata skal få 800 000? Ikke et vondt ord sagt om Oslo Camerata. Jeg mistenker ikke Skei Grande et minutt for at hun vil bestemme hvilke stykker Oslo Camerata skal spille. Men hvorfor Oslo Camerata? Det er helt greit, det er et overordnet kulturpolitisk valg. Men å bestemme hvor mye som skal gå til tilskudd til orkestre i Norge under musikkstøtteordningen til Kulturrådet, er det prinsipielt galt å blande seg bort i. Dette resonnementet henger rett og slett ikke sammen. Det må svares på dette. Dessuten – det er ikke Kulturrådet som har bestemt hovedfordelingen, det er Regjeringen. Vi har bestemt det i en kongelig proposisjon på Slottet en fredag. Og så sier vi at vi vil ikke bestemme dette lenger, vi vil at Stortinget skal bestemme det. Da er det altså Johan Sverdrups parti som mener at dette får heller konge og embetsfolk ta seg av. Det er forholdsvis uforståelig.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Etter det glimrende forsvaret som statsråden hadde av barnehager, skulle det nesten være unødvendig for meg å ta ordet igjen. Men representanten Woldseth utfordret meg i sitt første innlegg, der hun gav uttrykk for at hun var litt fornærmet fordi Fremskrittspartiet ikke ble nevnt i forhold til den innsatsen de har gjort gjennom barnehageforliket og for å bidra til full barnehagedekning. Ære være Fremskrittspartiet for at de bidrog til barnehageforliket. Det tror jeg mange småbarnsforeldre kan takke også Fremskrittspartiet for i dag. Men vi skal ikke underslå det faktum at det var en sluttspurt barnehageforliket bidrog til, for oppstarten var jo langt tidligere når gjaldt den massive satsingen på barnehager. Det startet under Gros regjeringer på 1980-tallet. Det som skjedde i etterkant, var at vi fikk kontantstøtten, som bidrog til direkte bråstopp i barnehageutbyggingen. Derfor var det helt nødvendig å få på plass et barnehageforlik for å få fortgang igjen i barnehageutbyggingen, og det viser seg nå at vi er i ferd med å komme i mål når det gjelder full barnehagedekning. Det er først når vi har full barnehagedekning, at det blir en reell valgfrihet for småbarnsforeldre, og det viser seg også at når foreldre får en reell valgfrihet, velger de barnehagen framfor kontantstøtten. Jeg synes at Fremskrittspartiet gir et veldig forvirrende inntrykk med hensyn til om de er for eller er imot barnehagene. Er de for barnehagene for de minste barna? For det de gir uttrykk for, er at de er skeptiske ikke minst til om det er bra for de minste barna å oppholde seg i barnehage over så lang tid, og om det er pedagogisk bra for dem. De viser til amerikansk forskning, som bl.a. viser at dette bidrar negativt til barns konsentrasjon. Det er det motsatte av nettopp det denne PIRLS-undersøkelsen har vist. Skal man mestre lesing, er jo konsentrasjon kanskje noe av det viktigste. I PIRLS-undersøkelsen dokumenteres det klart at dess lengre tid barnet har vært i barnehage, dess bedre blir barnet til å mestre lesingen. Men i tillegg til den forskningsmessige erfaringen man har med barnehagene, går det jo også an å lytte litt til småbarnsforeldrenes erfaring i dag. Jeg skjønner at representanten Woldseth har erfaring med barnehage fra 1950-tallet, men barnehagen har forandret seg betydelig siden 1950-tallet og fram til i dag. Det er et helt annet pedagogisk tilbud man får i en barnehage i dag, enn det man fikk for bare 10–15 år tilbake. De fleste småbarnsforeldre er imponert over det tilbudet barna får i barnehagen, og ikke minst imponert over at barna deres mestrer ting de aldri hadde drømt om at de kom til å mestre, nettopp fordi de får en stimulans i barnehagen som blir et viktig supplement til den stimulansen de får hjemme hos sine foreldre.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-12:
Det er med stor tilfredshet jeg registrerer at den rød-grønne regjeringen gjør det den lovte den skulle gjøre. Hittil i perioden har vi faktisk bevilget over 1 milliard kr til kultur. Det økonomiske skal jeg komme inn på senere. Nå bare litt til debatten om instrumentell tenkning i kulturpolitikken. Jeg må si at jeg støtter statsråd Giske. Slik uttrykket blir brukt her i dag, vil instrumentell tenkning ramme alle typer politiske bevilgninger. Samtidig er jeg glad for alle vaktbikkjer her, for det er viktige prinsipper. Det som ikke har vært nevnt her i dag, og som jeg mener må være styrende, er armlengdes avstand-prinsippet. Det griper inn i hverandre – men det er forskjell på å barbere seg og å skjære av seg haka, som det heter. Jeg føler at vi trenger den debatten. Jeg synes også det er helt greit at det blir rettet et kritisk syn på den politikken som Regjeringen utøver, men vi må holde kursen og ikke kaste ut barnet med badevannet. Når det gjelder bevilgninger, så er det rart å se litt tilbake på kommentarene som kom i forbindelse med at kulturmeldingen ble lansert. Da sa vi jo at vi kom til å føre den politikken som vi i dag fører. Og det er jo pussig når representanten Trine Skei Grande nærmest harselerer over at det bare er Fremskrittspartiet som er dårligere enn denne regjeringen når det gjelder kulturpolitikk. Da er hukommelsen kort. Regjeringen oppfyller det den sa den skulle gjøre. Da vi lanserte Kulturløftet, omtalte Trine Skei Grande det som en litt patetisk, populistisk overbudspolitikk. Nå må jo Trine Skei Grande snart bestemme seg for om det vi utøver, er en patetisk, populistisk overbudspolitikk, eller om det er realistisk politikk. Når Trine Skei Grande nå har penger til å overgå det budsjettet, kan det kanskje finnes andre kommentarer for det. Vår fordel er at vi har en samlet regjering som står bak kulturpolitikken. Forrige kulturminister takket oss i denne salen for at de fikk hjelp til å dra opp kulturbudsjettet. Den gangen var det ikke noen allmenn forståelse innad i regjeringen for hvor viktig kulturen var. Ola T. Lånke ville ikke nevne noe tall, og jeg skal ikke plage Ola T. Lånke med å si hva slags bevilgninger som ble gitt i forrige periode, men det kan ikke sammenlignes med det som er gitt nå. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre var i forrige periode med på en skattelettepolitikk på 12 milliarder kr i året. De milliardene finner de nå bedre anvendelse for bl.a. på kultur. De finner ikke at skattelette er riktig politikk i dag.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-12:
Høyres representant Olemic Thommessen gjentok ordet mangfold mange ganger i sitt innlegg, og det støtter vi. Også vi ønsker mangfold. Derfor er det forunderlig når det finnes ressurser – og Høyre er jo ikke knipne, de bruker faktisk mer på kultur enn det vi gjør når vi oppfyller Kulturløftet – at Høyre likevel finner det fornuftig å redusere og komme nærmere sin målsetting om å fjerne pressestøtten. Jeg finner det forunderlig at det er mulig å ha det store, høye, idealistiske mål om mangfold og samtidig fjerne pressestøtten. Det er omtrent som å si at presse ikke er en del av norsk kultur, og at pressestøtte ikke vil bidra til mangfold. Jeg kan vanskelig se at det å fjerne eller redusere pressestøtten vil øke mangfoldet i Norge. Så ser vi at både Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre plutselig har fått så mye penger til å drive kultur for. Hvordan kan det ha seg? Vår regjering gjennomfører jo det disse partiers kulturpolitikere skulle ønske de fikk gjort i forrige periode, men som de ikke fikk gjort, fordi en da hadde en samlet regjering som prioriterte skattelette istedenfor f.eks. kultur. Vi hadde de samme bevilgningene til kultur i forrige periode som det vi har nå – det samme i opposisjon som i posisjon. Så ser vi at når disse partiene kommer i opposisjon, har de plutselig mye mer til rådighet. Det har de av to grunner. For det første fordi Norge går så det suser, og vi har mange flere skattekroner å bruke. Det andre er at det første grepet den rød-grønne regjeringen gjorde, var å gå tilbake til 2004-nivå når det gjelder skatt. Det gir denne regjeringen 50 milliarder kr mer å kunne bruke i en fireårsperiode. Det er ikke uvesentlig når en også skal bruke penger til kultur. Så betyr ikke det at man har ekstra skattekroner, at vi ikke trenger å foreta prioriteringer. Vi må fremdeles foreta prioriteringer. Vi har ikke penger til alt vi ønsker oss, heller ikke Høyre har det. Vi vet at Høyre har i sitt program at de skal fjerne formuesskatt. Det forbigås i stillhet i årets budsjett. Det ville betydd en ytterligere reduksjon på 10 milliarder kr hvis de skulle tilbakestille til den skatteletten de syntes var så fornuftig i forrige periode, ytterligere 10 milliarder kr. Jeg skulle likt å se Olemic Thommessens budsjett med 20 milliarder kr mindre.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-12-12:
Et forpliktende foreldreskap og et godt samarbeid mellom foreldrene etter et samlivsbrudd er avgjørende for et barns oppvekst. Kristelig Folkeparti har foreslått å styrke familievernet med 10 mill. kr i vårt alternative budsjett, til økt klientbehandling og midler til kompetanseheving. Vi har en lang tradisjon med tosporet familievern i Norge, godt samarbeid mellom de offentlige og de kirkelige kontorene og med respekt for hverandres egenart. Kristelig Folkeparti mener at det er viktig at Kirkens familievern får tilstrekkelige midler til fagutvikling og kompetanseheving for å ivareta særpreget for de diakonale familievernkontorene. Mitt spørsmål til statsråden er enkelt: Er statsråden enig i dette?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-12-12:
Jeg vil gjerne fortsette med å spørre statsråden om inntektsregulerte betalingssatser. For det står i forskriften om foreldrebetaling i barnehager at alle kommuner «skal» ha en ordning der de tilbyr barnefamilier med lav betalingsevne en reduksjon eller et fritak. Så viser det seg at et flertall av kommunene har flate satser, dvs. at en betaler det samme uansett hvilken betalingsevne en har. Undersøkelser viser at kun 23 pst. av kommunene – riktignok er noen kommuner store, men kun 23 pst., en fjerdedel av kommunene – har et betalingssystem for inntektsgraderte satser. En kan diskutere om det er maksprisen – jeg tror det er maksprisen – som har gjort at en har fått et flatere betalingssystem. Men det som er viktig nå, er å gjøre som Kristelig Folkeparti. Vi har prioritert 25 mill. kr – det kunne nok vært mer – for å få på plass ordninger som hjelper de familiene som har lavest betalingsevne. Hva konkret er det Regjeringen vil gjøre for å sikre alle? For det er viktig ikke bare at mange går i barnehage, men at de som trenger det mest, får plass.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Nei, det er ingen misforståelse. Det er et stortingsflertall og en flertallsregjering som står bak den dreiningen, knyttet til at vi ønsker å redusere bruken av de kommersielle aktørene. Samtidig vil jeg understreke at det som er svært viktig for oss, er at barna skal komme først, og det er grunnen til at vi ikke ønsker kommersielle aktører som tar ut for stort utbytte, fordi det kommer som et problem når vi skal finansiere mange tiltak overfor barna. Vi ønsker åpenhet, vi ønsker forutsigbarhet også for de private aktørene, og det er derfor jeg allerede har kommet med forslag som vil bidra til å gi trygge rammer også til de kommersielle aktørene som vi kommer til å bli avhengige av. Men dreining kommer det til å bli.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Vi har sett på dette forholdet. Det er et faktum at det utelukkende er selvstendig næringsdrivende som ikke skal ha barn og heller ikke tegner tilleggsforsikring, som vil oppleve en avgiftsøkning. Vi har regnet nærmere på det og sett at av en inntekt på f.eks. 400 000 kr vil denne økningen utgjøre 1 160 kr i året, dvs. i underkant av 100 kr i måneden. Økningen er altså svært beskjeden. Det som er viktig å understreke, er at vi, i motsetning til tidligere regjeringer, har vist handlekraft ved å innføre denne ordningen. Vi har fått på plass en fullverdig foreldrepengeordning for selvstendig næringsdrivende.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Representanten er klar over at det nå er forhandlinger som skal bidra til at kristne familievernkontorer fortsetter sin virksomhet. Jeg håper at man har forståelse for at jeg ikke går inn i den problemstillingen. Vi er prinsipielt enig i at vi trenger et mangfold også innenfor dette området.