Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-05-26:
Dette temaet er kanskje ikke det første jeg hadde trodd jeg skulle ta opp i Stortinget. Grønne datasentre har på en måte vært et begrep som har vært litt ukjent for mange, men som det i det siste heldigvis har blitt mye oppmerksomhet rundt. For hva er egentlig disse datasentrene, og hva er poenget? Poenget er at i den teknologiske verden vi lever i, en verden med duppeditter med data som vi har behov for å lagre, er det sånn at dataene sendes opp i en sky, men de trenger også å bli lagret fysisk et sted. Da skal datasentrene være der for å lagre dataene. Jeg skriver i min interpellasjonstekst at verdens datamengder dobles hvert annet år, og jeg er blitt oppmerksom på at de dobler seg ikke bare hvert annet år, men de dobler seg hver 18. måned. Sannsynligvis er det en vekst som bare kommer til å øke videre. Det blir også sagt at energien som trengs for å lagre dataene, vil innen fem år generere mer CO2-utslipp enn verdens samlede flytrafikk. Poenget er at det er et enormt behov for datasentre, og det er en voksende næring. I Norge har man gjennom god og villet politikk sørget for utbygging av fornybar energi. De ulike scenarioene viser at det vil komme et kraftoverskudd, kanskje over 20 TWh i 2020. Mitt engasjement knyttet til denne politikken som er villet, har vært at vi skal ta kraften i bruk. Elsertifikatmarkedet som et enstemmig Storting har stått bak, gjør at utbygging av fornybar energi blir subsidiert av norske forbrukere. Da har poenget vært at den skal erstatte fossil kraft, sørge for den grønne omstillingen og bidra til å kunne skape grønne arbeidsplasser. Det er derfor jeg mener at den voksende næringen – som vil kunne ta i bruk kraft, og som vil kunne løse noe av CO2-utslippene som vil kunne komme i andre land dersom det ikke etableres på grønn kraft – kan sikre at de datasentrene kan bli etablert i Norge. Facebook, som er etablert i Sverige, har 50 MW. De har planer om å øke til 100 MW. Det blir også sagt at større datasentre forventes å være så store som 300–500 MW. Bare for å sette det litt i perspektiv: 100 MW vil tilsvare nesten 1 TWh, altså et enormt kraftbehov. Det tilsier at dersom en lykkes med noen av disse etableringene, vil en også kunne ta i bruk mye av kraftoverskuddet. En ser også at de store, sånn som Apple, Box, Facebook, Google, Rackspace osv., ønsker 100 pst. fornybar kraft, nettopp fordi forbrukere etterspør at det skal være grønt. Derfor peker de på markeder der de kan få grønn kraft, og der er Norge midt i. Verdiskapingen kan være enorm. BCGs rapport fra juni 2014, som jeg viser til i teksten, viser at Facebooks etablering i Luleå i Sverige kan bidra til 9 mrd. kr over ti år for den svenske stat. Det vil være ca. 260 arbeidsplasser, og halvparten av dem vil trenge over tre års utdannelse. Det vil også være 300 arbeidsplasser i byggeperioder. Apples investering i Danmark og Irland er på ca. 14,6 mrd. kr, 9 mrd. kr bare i Danmark. Jeg tenkte jeg skulle lese et sitat fra Jyllandsposten. De skriver – etter at det ble kjent at Apple valgte Danmark – følgende: «Valget af Danmark og Viborg skyldes blandt andet, at Apple ønsker, at centret skal basere sig 100 procent på vedvarende energi.» – Det er vel fornybar energi. Og videre: «Der ikke offentliggjort detaljer om, hvorfra den vedvarende energi skal komme, men der tales om vindkraft, vandkraft og biomasse. Derfor er centret også blevet placeret tæt transformerstationen Tjele, hvor energi fra Norge bliver konverteret og fødet ind i det danske elnet. Dermed skulle det være muligt foruden en stabil forsyning både at hente vandkraft fra Norge og vindkraft fra havmølleparkerne i Vesterhavet.» Det er altså norsk, ren energi – vannkraft – som skal bidra til milliardinvesteringene, verdiskapingen, i Danmark. Vi har ren kraft og nok av den, og vi har en god forsyningssikkerhet. Vi har et stabilt samfunn økonomisk og politisk. Dataene kan lagres trygt i Norge for kunder som er bevisste når det gjelder personvern. Vi har et kjølig klima som sørger for at en har et mindre kraftbehov, vi har høy kompetanse osv. Norge er godt egnet, en kan velge Norge. På tross av gode fortrinn har vi ikke til nå lyktes med lokalisering. Men det blir sagt at minst 60 og kanskje 200 nye store datasentre skal komme i Europa innen 2020, så det er fortsatt gode muligheter. Derfor har jeg i min tekst i dag satt opp tre viktige forutsetninger for at vi skal lykkes. Den første er redusert elavgift. I oktober i fjor fremmet jeg et representantforslag om å redusere elavgiften for datasentre over 5 MW. Det er bygd på et forslag som er likelydende våre nabolands. Det endte med et felles forslag fra samarbeidspartiene i statsbudsjettet, og nå i revidert kom gladnyheten: Regjeringen varsler at elavgiften skal reduseres fra 2016. Det er viktig at dette kom. Det er viktig for de investeringene som det snakkes om nå, det er viktig at det blir et godt vedtak, og at det kommer på plass fra 1. januar 2016, for Danmark har redusert elavgiften, Finland har gjort vedtak, og Sverige har det til behandling. Poenget er at datasentre er kraftkrevende industri, og hadde en utformet regelverket i dag, hadde de naturlig havnet i den kategorien som har redusert sats. Dette punktet vet jeg ligger på finansministerens bord, men jeg vil understreke at næringsministeren må være på hugget, for redusert elavgift er helt avgjørende for at vi skal lykkes med etableringer i Norge. Tapt proveny, som Finansdepartementet ofte skremmer med, spiller mindre rolle når alternativet er at norsk kraft går rett til utlandet uten nettleie og sånn sett skaper verdier der. Der er heldigvis signalene veldig gode, men det er i hvert fall viktig at næringsministeren sørger for et godt vedtak. Det andre punktet mitt er fiber. Det sier seg selv at dersom vi skal klare å lagre dataene, må de fraktes hit. Derfor trenger vi et godt fibernett og god fiberkapasitet. Dette er viktig også i sammenheng med datasikkerhet og personvern. Det er framtidens infrastruktur. Vi er ganske sårbare, for ca. 85 pst. av trafikken går gjennom Sverige. Med andre ord kunne vi egentlig i dag hatt en selvstendig debatt om fiberkapasitet, ut fra argumenter som ikke har noe å gjøre med grønne datasentre, det at vi ønsker etablering av disse i Norge. Ut fra det kunne vi med vektige argument konkludert med at vi bør få større utbygging av fiber. Man kan se på Finland, de gjør det i stor skala for å slippe å være så sårbare og avhengige av Sverige. Når man i tillegg legger til argumentet om at vi kan skape grunnlag for store datasentre, burde vi alle arbeide hardt for å lykkes med utbygging av mer fiberkapasitet. Akkurat nå står kampen om at Statnett legger fiberkabel til Tyskland, og de har fått konsesjon på kraftkabelen uten at det legges fiber. Her må næringsministeren på banen. Jeg er klar over at det flyter godt inn over to andre statsråders domene, men Statnett vurderer saken på nytt, og vi må understreke hvor viktig det er politisk at det blir gjort, for når det vil lønne seg for samfunnet, bør det gjøres. Når vi vet hva framtiden bringer, med et større behov for digital infrastruktur, bør vi møte dem på rett måte, nemlig ved å investere. IKT-Norge anslår at kabelen vil koste ca. 1 pst. av summen på kraftkabelprosjektet, og den investeringen bør vi ta. Det tredje punktet mitt er en offensiv nasjonal markedsføring. Vi kan ikke stå og vente på at noen skal komme. Vi er kanskje gode til å hjelpe norske bedrifter ut til utlandet for å sikre at de kan konkurrere, men spørsmålet er om vi har vært like gode til å gjøre det samme og få utenlandske til Norge. Ifølge Bellona har Invest in Sweden 35 ansatte, Invest in Norway har akkurat varslet at det skal gå opp fra én til to. Dette er definitivt næringsministerens ansvar, og jeg vil lese noe som generalsekretæren i IKT-Norge skriver: «Svenske myndigheter derimot stilte opp – ledelsen i Facebook møtte Sveriges statsminister, finansminister» osv. Det kan vi ikke høre neste gang. Næringsministeren og regjeringen må på banen, sånn at vi er attraktive i etableringen.