Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-05-10:
Først må jeg få lov til å takke interpellanten for en god og viktig interpellasjon, med veldig god fokusering på hvordan en kan holde mennesker med psykiske helseproblemer i arbeid, og vise at det er mulig. Som mange har vært inne på, er dette en utfordring en må jobbe med. Det at en har helseproblemer, kan bety at en fullt ut kan jobbe. Som representanten Andersen var inne på til slutt her: Arbeid er identitet. Det å kunne få lov til å bidra ved å ha tilknytning til arbeidslivet er kanskje en viktig del av det å møte utfordringen knyttet til psykisk helse. Dette er en utfordring som gjelder mange flere enn vi tror. Som representanten Gullvåg var inne på, utgjør psykisk helse sammen med muskel- og skjelettsykdommer mye av hovedproblemet knyttet til sykefravær og uførhet. Det betyr at vi må ha et ekstra «trøkk» på dette, men det betyr også at det rammer mange flere enn en fort tror. Når én av fem unge – og for så vidt også resten av befolkningen – rammes av en eller annen form for psykisk lidelse, betyr det at det rammer oss alle. Og det er ikke nødvendigvis bare tiltak knyttet til barnevern eller spesielle utfordringer som er problemet, dette er utfordringer som gjelder hele samfunnet. Da er tabu noe av det en må være opptatt av. Fokusering på hvordan en kan holde disse menneskene i jobb, er en annen del av det. En vet at dersom en havner utenfor arbeidslivet – representanten Gullvåg beskrev veldig godt gangen i det å gå ut av arbeid til sykefravær og så til uføretrygd – er det med på å forsterke de psykiske problemene. Dersom en klarer å bli i arbeidslivet, eller i skolen, hvis det er elevgruppen en snakker om, vil det også være med på å lindre. Jeg er veldig glad for at interpellanten – og for så vidt også statsråden – så tydelig understreker at dette gjelder hele mennesket, at det ikke nødvendigvis er det som skjer i arbeidstiden, som er utfordringen, men vel så mye det som skjer utenfor arbeidstiden. Derfor trenger en tiltak som er rettet mot både arbeidsgiver og det som skjer på jobb, og det som skjer utenfor jobb. En må fokusere på tiltak som kan gjøre noe med dette. Da er tiltaket arbeidsrettet rehabilitering blant andre arbeidsmarkedstiltak der en ser hele mennesket, noe av det viktige en kan ha. Derfor er det behov for å understreke at det må være en satsing for dette hus å få flere tiltaksplasser for å hjelpe mennesker som enten holder på å falle ut av arbeidslivet, eller som har falt ut av arbeidslivet, inn i arbeidslivet igjen. Da kan en ikke oppleve at det kuttes, eller at en må vente lenge for å få disse tiltaksplassene. Dersom en holder på å falle ut av arbeidslivet, trenger en tilbud akkurat da. Dersom en har falt ut av arbeidslivet, trenger en et tilbud så tidlig som mulig, dersom en skal lykkes med å komme tilbake. Derfor er arbeidsmarkedstiltak noe som statsråden må prioritere i revidert nasjonalbudsjett. Det vet hun veldig godt. Videre har det vært en prioritet for Kristelig Folkeparti å satse på opptrapping innen psykisk helse. Derfor var tidligere helseminister Høybråten en av dem som dro i gang opptrappingsplanen. Kristelig Folkeparti har også vært opptatt av at disse midlene fremdeles burde vært øremerket. Derfor var vi imot å fjerne øremerking. I vårt alternative budsjett har vi beholdt øremerking, fordi forebygging og lavterskeltilbud er så viktig. En ser også at dette har vært nedprioritert noen steder. Det er leit. Når det gjelder forebygging og lavterskeltilbud, er særlig ungdom en prioritert gruppe, en hovedmålgruppe, i Nasjonal strategiplan for arbeid og psykisk helse. Det bør det også være. Dette er en sårbar gruppe som må prioriteres. Det er mennesker som er på vei inn i arbeidslivet, og dersom de ikke kommer inn tidlig, kan det godt være at de aldri kommer inn. De må få hjelpen når de trenger den. Det betyr at en må ha lavterskeltilbud, f.eks. et helsesøstertilbud, eller tilbud på kjøpesentre osv., der det er enkelt å droppe inn, der ungdom oppholder seg, og der det ikke er knyttet noe stigma til f.eks. å oppsøke psykolog, eller enda enklere tilbud. Mitt budskap er egentlig at en må klare å se hele mennesket. En må satse på forebygging i hele samfunnet, og en må komme med tiltak som er med på å hjelpe mennesker til ikke å falle ut av arbeidslivet, og hjelpe mennesker inn i arbeidslivet igjen. Så må en jobbe med kurs, og en må jobbe med kunnskap hos arbeidsgiver, slik at en lettere kan forstå at selv om en har et psykisk helseproblem, er ikke det noe til hinder for å kunne stå i arbeid.