Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-05-14:
Mye har vært sagt i denne debatten, og jeg tror det er bred enighet om at veien ut av fattigdom handler om at flest mulig voksne er i arbeid. Fremskrittspartiet har tidligere blitt kritisert – i forbindelse med budsjettet for 2011, da vi foreslo å redusere overgangsstønaden til ett år, at man skulle kreve aktivitet etter ett år. Da fikk vi høre hvor kyniske vi var, hvor feil dette var, og hvordan dette ville ramme de stakkars enslige mødrene hvis det ble stilt krav til aktivitet etter ett år. Ett år senere foreslår regjeringspartiene det samme, og nå ser vi resultatene. SSB-tall viser at dette var riktig – mange flere av de enslige mødrene kommer tidligere i aktivitet. Jeg går ut fra at regjeringspartiene også vil komme etter Fremskrittspartiet, i hvert fall Høyre, eller de andre opposisjonspartiene, som stiller sterkere krav til aktivitet for dem som mottar sosialbidrag. Det har vært sagt mange ganger at mange står veldig langt fra arbeidslivet. Hvis noen forteller deg at du står langt fra arbeidslivet, sier de med andre ord: Vi forventer ikke stort av deg. Fremskrittspartiet mener at man må stille krav og forventninger til folk, man må se på muligheter for at de skal kunne klare seg selv. Fattigdom går i arv, og det er fordi det stilles for lite krav til, og det gis for lite muligheter for dem som står utenfor arbeidslivet. Det å ha forventninger til dem som mottar sosialtrygd, er å hjelpe dem til å få et bedre liv. Så er det også slik at hos veldig mange av dem som mottar trygdeytelser, kommer det ikke barna til gode. Det hjelper ikke bare å øke stønadene, for det er ingen automatikk i at stønadene gir barna et bedre liv. Mange har ikke en god styring på egen økonomi, og de trenger økonomisk veiledning – dette er noe jeg mener må inn som et skolefag. Det er noe helt annet å klare å styre sin økonomi i dag enn det var for 50 år siden, og for mange er det veldig vanskelig. Mange havner i fattigdom nettopp fordi de ikke har kontroll på det de får av midler, og heller ikke kan bruke disse på en god måte. Arbeidstrening er viktig, og Fremskrittspartiet mener man skal åpne for at det skal bli lettere å få arbeidstrening også i det ordinære arbeidslivet. Mange ungdommer faller ut. Vi foreslo jo også at ungdom skulle få arbeidstrening ved at foreldrene ikke trekkes i sosialhjelp. Så det er mye som kan gjøres. Man er vel enig om formålet med at ingen skal leve i en fattig familie, men det er jo også slik at man faktisk ikke kan forvente at en familie med fem til ti barn har like god økonomi som familier med ett og to barn. Så Fremskrittspartiet er ikke redd for å stille krav og forventninger til at man tar ansvar i eget liv, og det tror vi også at politikere stort sett må gjøre. Man må ha tro på mennesker, man må gi mennesker muligheter, men man må også kunne stille krav, og det er vel der vi skiller oss litt fra hverandre – når det gjelder det med å stille krav. Så skal det ikke være veldig, veldig syke mennesker som lever av sosialhjelp over tid. Veldig, veldig syke mennesker skal ha uføretrygd. Den må avklares mye raskere, og det er ikke snakk om å ha uføretrygd hvis man skal kunne være i jobb. Det er viktig for alle å kunne få raskere prosesser der, at man kommer videre i systemene, slik at man ikke går og venter i mange måneder på et nytt tiltak når man har vært igjennom ett tiltak. Det er mange barn som lider under å være i fattige familier, og det er ikke bare å spe på med økt sosialhjelp og trygdeutbetalinger. Det hjelper ikke nødvendigvis barna. Så jeg regner med at regjeringspartiene kommer etter oss med mye av det som vi i Fremskrittspartiet har foreslått. Men det er jo litt komisk å bli nærmest utskjelt her på talerstolen det ene året, når regjeringspartiene kommer med det samme som et godt tiltak det neste året og vi også ser resultater av det. Så jeg håper dere kan komme raskere etter også med de andre forslagene!