Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-12-02:
Jeg har lyst til å starte med to presiseringer. Den første går til saksordføreren. Det er jo en helt skjev fremstilling å fremstille dette som om man skal nekte folk vann og brød. For det første er det slik at sosialloven, altså nødhjelpsparagrafene, gjelder for absolutt alle, enten man har lovlig opphold eller ikke. Det er ikke noen prinsipiell forskjell på de kravene som foreslås her, i hvert fall i de merknadene som Høyre har sluttet seg til, og dagens system, hvor man har mulighet til å stille slike krav. Og jeg er helt sikker på at representanten ikke mener at man i dagens sosialsystem nekter folk vann og brød – eller mat eller helt grunnleggende sosiale goder. Det er ikke hensikten her. Så også bare en liten nyansering. Det er veldig mye fint med Danmark – det er deilig å være norsk der, det er borgerlig regjering der og i det hele tatt – men det er også slik at vi skal ha med oss i bakhodet at selv om det er riktig at sysselsettingsgraden for minoriteter – innvandrere, som vi litt skjevt kaller dem – er gått opp i Danmark og ned i Norge, er det fortsatt slik at Norge har en høyere sysselsettingsgrad, bare så vi er klar over det, slik at vi har et realistisk utgangspunkt. For Høyre handler egentlig denne saken veldig enkelt om et helt grunnleggende prinsipp, nemlig at vi har sagt – vi har foreslått i denne sal, noe vi fortsatt står for – at vi ønsker en rett og en plikt til aktivitet for mottakere av sosialhjelp, et helt grunnleggende prinsipp. Det handler om retten til å kunne kreve aktivitet, men også om plikten til å være i aktivitet. Det er med utgangspunkt i den veldig enkle overbevisning som Høyre har, nemlig at voksne friske mennesker har et ansvar for å skjøtte seg selv og skaffe seg et levebrød for å passe på seg selv og familien sin. Det gjelder uansett hvor du kommer fra. Det gjelder om du kommer fra Europa, om du kommer fra Norge, om du kommer fra Trøgstad, Porsgrunn eller et eller annet sted utenfor Europa. Så er neste spørsmål: Lykkes vi med prinsippene om å gjennomføre dette som praktisk politikk i dag? Der er bildet nyansert. Men eksemplene der vi ikke lykkes, er det mange nok av. Vi vet f.eks. at sysselsettingsgraden blant norsk-somaliere er skremmende lav. Blant norsk-somaliske kvinner er den enda lavere, nede på noen og tyve prosent. Det er altfor lavt. Vi vet at sysselsettingen blant minoriteter i Norge er lavere enn blant majoritetsnordmenn. Vi vet også at for veldig mange er det sånn at det som møter deg når du kommer til Norge, er et velferdssystem som ikke klarer å løfte deg ut i arbeidslivet, lære deg norsk språk, og gjøre deg til en ansvarlig norsk samfunnsborger – isteden låser man folk inne i en passiv tilværelse. Da skal vi ha både pisk og gulrot. I dette tilfellet dreier det seg rett og slett om å knesette et prinsipp om at man skal ha aktivitetsplikt. Det er viktig. Når Høyre også er med på merknaden og er positiv til forslaget, er det rett og slett fordi vi mener at det er en god idé, dette har vi lyst til å se nærmere på. Når vi vegrer oss litt for å stemme for forslaget og isteden mener at det skal vedlegges protokollen, har det også ganske enkle årsaker. For det første gjelder det formuleringen 450 timer – vi vet ikke om det er den store og fulle sannhet at det er akkurat der det må ligge. Det andre er at vi vil være helt sikre på at man har anledning til å innføre et lovverk som virker forskjellig, basert på hvor mottaker kommer fra. Men det er helt klart at dette er i tråd med vår arbeidslinjepolitikk, det er i tråd med vår politikk for likebehandling av alle som oppholder seg i Norge, og likebehandling av både norske borgere og andre som mottar sosialhjelpspenger – og så mener vi at dette kan bidra til å få flere inn i arbeid.