Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-30:
Mesteparten av det vi i dag debatterer, har vi egentlig ferdigdebattert, for hoved debatten gikk som kjent over to dager i forrige uke. La meg kort bare nevne et par ting som har vært viktige for SV. Vårt perspektiv når vi går inn og skal behandle skatter og avgifter, dreier seg særlig om to ting. Det ene er at vi ønsker å omfordele, og det andre er at vi ønsker en avgiftspolitikk i retning av grønne avgifter og grønne skatter, som man vil se er i tråd med det som er SVs politikk. SV er ikke en del av budsjettforliket, men samtidig er det et par av de forslagene vi subsidiært vil støtte fordi de går i en retning som er mer positiv enn alternativet. Det som er utgangspunktet, er at vi må omfordele inntekt, og det er til overmål bekreftet gjennom den utjamningsmeldingen som Regjeringen har lagt fram. Så til begrepet utjamning. Vi i SV har ikke kalt det Utjamnings-NORGE, men Forskjells-Norge, som jo etter hvert, har blitt et begrep. Svakheten i den såkalte utjamningsmeldingen er manglende tiltak for å snu den utviklingen som har vært gjennom 1990-tallet. Der har forskjellene eksplodert, hovedsakelig av én grunn, og det er at aksjeutbytte og realisasjon av aksjer har medført at de 10 pst. rikeste sitter med ca. 90 pst. av den relativt store verdien som aksjeutbytte er. Det er på toppen av alt skattefritt, og det er jo det som gjør at man har fått en eksplosjon. Det betyr at et av de viktigste tiltak i utjamningsmeldingen er at vi i likhet med våre to naboland Sverige og Danmark får skatt på aksjeutbytte. Det har da også SV fremmet i innstillingen. Så langt har det ikke lyktes SV å få flertall for det, men jeg vil jo tro at når man ser utviklingen gjennom 1990-tallet, og hvis det også skal fortsette framover gjennom det nye århundret, vil flere enn SV se at det finnes rimelighetsgrunner for at det skal innføres, og det finnes sterke rimelighetsgrunner til å spørre hvorfor de 10 pst. rikeste skal stikke av med så store skattefrie aksjeutbytter. Det vi ellers er opptatt av, er at rederiene skal betale normal skatt. Det er for oss helt uforståelig at fordi at en næring sier at man har konkurranse fra utlandet, skal den unntas det ordinære skattesystemet. Fordi man har sterke nok lobbygrupper i ryggen, har man lyktes i å etablere et skatteamnesti for noen av Norges rikeste selskap. Det vil over tid selvfølgelig være fullt mulig for en hvilken som helst norsk næringsvirksomhet som har konkurranse fra utlandet, å si at utenlandske selskaper har en langt lettere beskatning enn det vi har i Norge, og på den måten bruke det som brekkstang for at også vi skal redusere våre skatter og avgifter. I så måte er det interessant å se den gjennomgangen som er gjort i nasjonalbudsjettet, der man viser at de nordiske land relativt sett ligger noenlunde likt, men at det ikke er mulig å si med noen grad av rimelighet at Norge har et hardere skattetrykk på næringslivet enn andre. Det vi også har vært opptatt av, og som heldigvis forliket innebærer, er at man nå avvikler AMS-ordningen. AMS-ordningen har i realiteten bare vært en omplassering av formue, og for dem som har ønsket å plassere sine penger i aksjer, har det uansett vært en gunstig avkastning, rett og slett fordi aksjer gjennom de siste år har hatt bedre avkastning enn alternativ sparing, og det finnes ingen rimelighetsgrunner til at man skal gi en skattesubsidie for det. Når det gjelder inntekts- og formuesbeskatning, har SV som hovedgrep at vi også ønsker å innføre et nytt trinn i toppskatten. Det gjør man også i forliket, og det er vi glade for. Vi hadde riktignok ønsket at innslagspunktet skulle være litt lavere, og også med et betydelig høyere bunnfradrag. I SVs skatteopplegg ønsker vi et bunnfradrag opp mot 25 pst., 43 000 kr som makssats, samtidig som innslagspunktet for toppskatt er på 10 G. Det hadde ført til en veldig riktig omfordeling av inntekt, slik at de som har mest, også bidrar mest, mens de som har lavest inntekt, hadde fått et betydelig bunnfradrag. SV vil subsidiært støtte det som ligger i budsjettforliket. Den modellen som SV har, hadde gitt skattelettelse til en langt større gruppe enn med det som ligger i forliket, men det er selvfølgelig bedre enn ingenting. SV ønsker at det skal innføres et nytt trinn også i formuesskatten, slik at de som har de aller største formuene, skal bidra mer. Nå ser jeg at trenden her blant enkelte partier er at man skal avvikle formuesskatten. Man sier at formuesskatten er en særnorsk skatt. Jeg kjenner høyresiden godt nok til å vite at de til enhver tid vil finne en skatt som de mener er helt urimelig og særnorsk, og på den måten setter skytset inn mot den og over tid faktisk kanskje dessverre også lykkes med å få den fjernet. Det håper jeg ikke, for formuesskatten er en viktig skatt for omfordelt formue, og derfor ønsker SV at den skal brukes aktivt. Når det gjelder barnetrygd, har det vært en stor debatt om den. SV har også ønsket at barnetrygden skulle utvides til 18 år, men vi er imot at forsørgerfradraget skal fjernes. Det vi gjør, er at vi utvider barnetrygden, men at vi samtidig ikke utvider satsene. Vi ønsker også at de som er mellom 16 og 18 år, skal få barnetrygd. En sak som vi står alene om i dagens innstilling, er fradrag for gaver til frivillige organisasjoner. Det var tidligere et fagforeningsfradrag på 1800 kr. Det er nå blitt redusert til 900 kr, og man kan ved dokumentasjon få fradrag for å gi til store humanitære organisasjoner. SV har vært imot denne omleggingen, vi mener det har vært riktig å gi et fradrag for fagforeningskontingent og næringskontingent, vi har ment at det ikke var riktig at man ved å gi til frivillige organisasjoner skulle kunne få fradrag. Det ville være en uheldig utvikling, fordi vi mener at mennesker som ønsker å gi, ikke skal gi på grunn av at man finner et subsidieelement i skattesystemet, men rett og slett fordi man ønsker å gi til organisasjoner man støtter. Dette kan også utmerket godt få en dreining mot at det er de store organisasjonene som nå vil stikke av med mesteparten av de frivillige bidragene, og at de små idrettslagene og de små organisasjonene som sliter tyngst økonomisk, ikke vil kunne komme inn under ordningen. Vi er dessverre alene om det, og det er også en del av et forlik fra i fjor mellom Høyre og Regjeringen som her følges opp. En annen ting som er uheldig i dette budsjettet, er at flertallet går inn for å gi avgiftslettelser for oljeselskapene gjennom CO2-avgiften, og det er et meget uheldig signal. Hvis man ser på CO2-utslippet fra norsk sokkel sammenlignet med hvilket som helst annet oljeproduserende land, vil en se at vi på grunn av vårt avgiftssystem har lyktes i å få reduksjon i CO2-utslippet. Vi har hatt et incitament i form av en avgift som dermed gjør at man fra selskapenes side bestreber seg på å få utslippene ned. Det har man da også lyktes med. Det som her foreligger, er altså at man ønsker å gi lettelser i CO2–avgiften for selskapene i et slags naivt håp om at det skal bidra til at aktiviteten i leverandørindustrien skal gå opp. Det er i seg selv tankespinn at man skal gi oljeselskapene skattelettelse fordi de da i neste omgang skal plassere flere ordrer hos norske verft. Skal man inn med tiltak overfor norsk verftsnæring og leverandørindustri, må man selvfølgelig gjøre det målrettet overfor den bransjen det gjelder, og ikke oljeselskapene. Paradokset er jo stort når man tenker på at da de første signalene ble gitt fra Stortinget om at man ønsket avgiftslette – det var i fjor – var altså oljeprisen en tredjedel av det den er i dag. I dag har vi en oljepris som er 17 – 18 dollar høyere enn da statsbudsjettet ble vedtatt i fjor vinter, og den er ca. 10 dollar over det den var i sommer, da stortingsflertallet begynte å gå i denne retningen. Jeg mener dette er et meget uheldig signal. Særlig med tanke på at Regjeringen har hatt ønske om – og vilje til – at grønn skattepolitikk på en måte skulle være en fanesak, er det synd å se at man velger denne typen avgiftslettelse. Det eneste det medfører, er selvfølgelig at selskapene må betale mindre skatt. Denne korte gjennomgangen av SVs ulike forslag tror jeg i grunnen er tilstrekkelig. Hovedmodellen vår er som sagt omfordeling og grønn skattepolitikk. Det er to perspektiv som peker inn i det nye århundret, to perspektiv for en solidarisk, grønn og bærekraftig skatte- og avgiftspolitikk. Jeg vil med det ta opp de ulike forslag, som står i innstillingen.