Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-12-19:
Vi behandler i dag en sak og et tema som de siste tre årene har fått veldig stor oppmerksomhet, og kanskje aller størst oppmerksomhet når det gjelder budsjettbehandlingen. De områdene som vi omtaler i dag, har faktisk vært sammenhengende budsjettvinnere de siste årene. Begrepet «matvaretrygghet» har fått en ganske betydelig plass, både i den norske samfunnsdebatten og i denne sal. Derfor tror jeg vi skal være glad for at denne saken nå er kommet til behandling. Og når noen kaller dette for hastverk og lastverk, tror jeg ærlig talt ikke at dette er annet enn besvergelser over ikke å ha oppnådd det man aller helst hadde ønsket i og rundt denne saken. Flere representanter, bl.a. representanten Fossli, har vært inne på at arbeidet med denne saken startet for lenge siden. Det var Stoltenberg-regjeringen som startet dette arbeidet, og jeg tror saken på mange måter er overmoden for behandling. Den er overmoden med hensyn til å få en organisering, en organisasjon og en omstilling på plass i en tid hvor vi ser at den ene skandalen etter den andre avsløres i og rundt begrepet «matvaretrygghet». Ikke minst av hensyn til forbrukerne tror jeg det er på høy tid at vi nå begynner å få organiseringen av disse spørsmålene på plass. Vanligvis er det med omvendt fortegn man tar fatt i Regjeringens arbeid, nemlig at man sier at det går for sakte. Men når det for én gangs skyld går fort, er også det riv ruskende galt. Det andre som jeg har lyst til å påpeke, og som flere har vært inne på, er fiskerinæringens interesser i denne saken. Også undertegnede ønsker å understreke at det ikke bør oppstå kompetansekonflikt, og at det må være en utfordring for Regjeringen å sørge for at man i den videre oppbygging av det fremtidige mattilsynet unngår at den eksportrettede offensive næringen, som i produksjon er flere ganger større enn norsk landbruk, ikke skal få lillebrors funksjon. Men jeg er ganske trygg på at dette vil falle solid på plass når organiseringen kommer opp å gå. I og med at det er lokalisering som er oppe til behandling, er det i denne saken det som har fått størst oppmerksomhet. Og det overrasker meg å registrere at man også partipolitisk har valgt å rette søkelyset, arbeidet og intensiteten mest mot begrepet «lokalisering», og det i et område og rundt en sak som berører et departements underliggende etater, og som normalt og vanligvis skulle tilligge Regjeringens domene å ta avgjørelse i. Representanten Fossli sier at det Arbeiderpartiet gjør i denne saken, er noe man vanligvis aldri gjør. Det er for så vidt korrekt, i den forstand at jeg ser at Arbeiderpartiet velger å gå frem på en sjelden og uvanlig måte i sak etter sak, hvor begrepet «stortingsregjereri» nå begynner å få en ny og annerledes dimensjon. Jeg vil advare mot at man fortsetter denne linjen, for det vil uansett føres argumenter for og imot postadressen rundt alt som har med lokalisering å gjøre. Derfor ender denne saken når det gjelder Mattilsynet, på mange måter opp med å koke ned til Kautokeino eller Harstad, og også til om spørsmålet om fem eller sju administrative regionkontor for Fiskeridirektoratet skal være avgjørende for den kontroll, overvåking og beredskap vi skal ha på dette området. Men selvfølgelig handler dette om noe helt annet. Det er ikke lokalisering og postadressen til regionkontorene som skal være avgjørende. Og da bør i det minste opposisjonen når man behandler budsjettet, iallfall når man etterlyser mer penger, selv sørge for å kutte på de postene som faktisk skal være med og betale fakturaen til dem som skal betale de administrative enhetenes funksjon i det videre arbeidet. Jeg er glad for at man velger Kautokeino. Det er et solid løft for et område som mest av alt i dette landet har vært preget av stagnasjon. Jeg vil advare mot å forhåndsdømme denne lokaliseringen. Samtidig vil jeg vise til SVs og regjeringspartienes grundige og solide flertallsmerknad, som sier noe om hva slags tanker vi har for å berge miljøet, det solide veterinærfaglige miljøet som vi har i Harstad.