Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-02-02:
Asylpolitikk er en vanskelig materie. Dels handler det om å vise respekt og korrekthet overfor et internasjonalt avtaleverk, dels handler det om det samme overfor norsk lovgivning, og ikke minst handler det om å vise respekt og menneskelighet overfor enkeltmennesker i nød. Nettopp fordi saken har så mange følsomme sider og fordi den vekker så stor oppmerksomhet blant nordmenn flest, er det etter min mening uhyre viktig at de enkelte sakene behandles nøye, logisk og forutsigbart. Disse kravene kan ikke sies å være oppfylt når vi i vårt land har mer enn 500 utlendinger som oppholder seg i landet til tross for at det foreligger endelig avslag på asylsøknaden. Bak den kryptiske formuleringen «endelig avslag på asylsøknad» ligger i klart dagligspråk at disse menneskene oppholder seg ulovlig i Norge. Det å tiltvinge seg adgang til landet på ulovlig måte er – for ikke å ta for hardt i – en lite egnet fremgangsmåte for å bli integrert i det norske samfunnet. Dette gjelder uansett hvor urettferdig avgjørelsen måtte føles for den som har fått avslått asylsøknaden. Det er også ganske umulig å forstå hvorfor så mange mennesker er sluppet ulovlig inn i landet. Utlendingsloven gir myndighetene omfattende kontrollmuligheter for å hindre ulovlig innreise, med nøyaktige fullmakter både når det gjelder grensepasseringer, pass og visum. Dessuten gir loven vide fullmakter til bortvisning og utvisning dersom reglene for innreise ikke er fulgt. Politiet kan sågar kreve inn pass og andre reisedokumenter fra utlendinger før innreise til landet, og det kan pålegges fører av skip og fly å kontrollere at den reisende har gyldige reisedokumenter og identitet. Dessuten har myndighetene utstrakte straffebestemmelser til disposisjon for dem som bryter bestemmelsene i utlendingsloven. Nei, det er ikke lett å forstå hvorfor et så stort antall mennesker kan oppholde seg ulovlig i Norge år etter år. For å hindre nye, tilsvarende situasjoner i å oppstå foreslår jeg på vegne av Høyre å innskjerpe regelen om bortvisning fra riket i de tilfeller en asylsøker ikke kan vise pass, visum eller eventuelle andre lovlige reisedokumenter. Å få fastslått identiteten til de asylsøkere som har fått søknaden avslått, er et av de mange problemene som vi også må se på. En asylsøker som Aftenposten henviser til i sin reportasje 26. november i fjor, kom til Norge våren 1993, altså for snart seks år siden. Vedkommende har oppgitt tre forskjellige nasjonaliteter under tre forskjellige navn. Han henviser nå til at det er mer enn to år siden han hørte noe fra norske myndigheter. Justisdepartementet opplyser derimot at han for bare få måneder siden fikk avslag på sin søknad under det tredje navnet han har oppgitt til norske myndigheter. Etter min oppfatning er det opprørende at mennesker som påberoper seg å være i nød, kan trille ball i hatt med norske myndigheter på denne måten. Mannen er i aller høyeste grad ansvarlig for den situasjonen han er kommet opp i. På det samme asylmottaket er det flere personer som oppholder seg på sjette året uten at noen avklaring har funnet sted. Hele denne prosessen – jeg er fristet til å kalle det spillfekteri – er uverdig og belastende for forholdet mellom nordmenn og asylsøkere. Det undergraver respekten for norske myndigheter, og det undergrader i aller høyeste grad tilløp til et tillitsforhold mellom nordmenn og asylsøkere. Det er tilsynelatende ingen grense for hvor mange ganger en asylsøker kan få endelig avslag. Asylsøkeren bare nekter å godta avslaget og påklager det for n´te gang, og det finnes ingen grense for hvor mange ganger et endelig avslag kan bringes inn for Justisdepartementet. Regjeringen bør derfor avklare hvor mange ganger en klage kan påklages, og hvor lenge det gjennom denne type knep er mulig å oppholde seg ulovlig i vårt land. Jeg fremmer derfor på vegne av Høyre forslag i overensstemmelse med dette. Jeg har lyst til å understreke at vi for hver én som tiltvinger seg adgang til Norge med falske og/eller ulovlige metoder, samtidig stenger for de mulighetene vi har til å hjelpe andre, som kan være i virkelig nød. Jeg forutsetter da en aksept for at man ikke mener at vårt lille land kan ta imot et ubegrenset antall flyktninger eller asylsøkere. Problemet med å bringe identiteten til asylsøkeren på det rene oppgis ofte å være grunnen til at arbeidet er så vanskelig. Derfor må arbeidet med å frembringe den riktige identiteten til disse menneskene ha høyeste prioritet. Dessverre viser det seg at vi ikke kan stole på at asylsøkerne samarbeider ærlig med norske myndigheter. Til tross for at Norge aksepterer at noen som har legalt krav til beskyttelse, kan ha vanskeligheter med å komme ut av sitt land under sin egen identitet, og at en slik «forfalskning» ikke vil få betydning for vurderingen av beskyttelsesbehovet, kommer det altså mennesker som bevisst fører norske myndigheter bak lyset. I en slik situasjon er vi nødt til å ta i bruk de tekniske hjelpemidler vi har til disposisjon. I Danmark har man bl.a. tatt gentester, DNA-tester, i bruk for å kunne fastslå identiteten til asylsøkere. Det er særlig i familiegjenforeningssaker DNA-tester kan være et nyttig hjelpemiddel. Politiet kjenner til en rekke tilfeller hvor det er oppgitt falsk familieanhørighet, for på den måten å lure myndighetene. DNA-tester, som et supplement til fingeravtrykk og andre metoder, er etter min mening en metode som vi uten store motforestillinger må kunne ta i bruk også i Norge. Jeg fremmer derfor forslag i overensstemmelse med dette. I de tilfeller asylsøkere kommer til Norge uten gyldig pass, visum eller andre lovlige reisedokumenter, må vi etter min mening i langt sterkere grad foreta bortvisning av asylsøkeren. Vi kjenner til tilfeller hvor en asylsøker har ødelagt sine reisedokumenter om bord på flyet eller skipet, og dette er etter min mening en situasjon som bør medføre bortvisning fra riket. Jeg aksepterer at en person som er utsatt for forfølgelse i sitt hjemland, kan bli tvunget til å skaffe seg falske dokumenter for å slippe gjennom kontrollen i hjemlandet – med andre ord at han presenterer de falske dokumentene med en begrunnelse om hvorfor de er falske, at han oppgir sin rette identitet, og at han lar seg DNA-teste for å dokumentere at han er den han utgir seg for. Men jeg aksepterer ikke at han eller hun ikke legger kortene på bordet ved ankomst til Norge. Jeg har i denne redegjørelsen så langt latt være å ta opp kostnadene ved alle de ulovlige oppholdene i Norge, men i forhold til all den nøden som er i verden, vil jeg ikke unnlate å nevne at de mer enn 500 ulovlige opphold i landet koster minst 50 mill. kr pr. år. Dette er penger som kunne vært brukt til mennesker i nød, mennesker som i tillegg opptrer ærlig og redelig, og som derfor har minst like stor rett til å bli prioritert inn i det norske velferdssamfunnet som de som kommer som tyver om natten. For det er et viktig poeng at det er et privilegium å bli innvilget opphold og senere kanskje statsborgerskap i Norge. Derfor forventer vi at mennesker med slike hensikter og ønsker opptrer ærlig og lovlydig og i rimelig grad tilpasser seg norske normer og rettsregler. Med dette vil jeg på vegne av Høyre ta opp de forslagene som er omdelt.