trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-03-24:
Jeg har ikke tenkt å være med på noen som helst moralisering over det som enkelte har omtalt ved å bruke ord som sutring eller unnasluntring. Det at folk er borte fra arbeid, er et sammensatt problem. Når jeg henspiller på kultur, handler det om oppmerksomhet på at man er syk, i stedet for at man i langt større grad har oppmerksomhet omkring hva man kan gjøre til tross for at man er syk, til tross for at man får behandling, og til tross for at man har en diagnose – det er mange som går på jobb for det. Det handler om arbeidsgivernes særlige ansvar for å legge til rette for at ansatte nettopp skal kunne fungere delt og tilpasset på arbeidsplassen. Det handler om en kultur på arbeidsgiversiden. Det handler også om en kultur i forhold til legene og legenes holdning når det gjelder å være opptatt av helheten til mennesket, helheten til pasienten, som også har et liv utenom legekontoret, og der legen ofte kanskje heller ikke kjenner arbeidsplassen, slik at man får til en samhandling mellom pasient, arbeidsgiver og lege for å legge til rette for at det skal være mulig. Derfor vil også Regjeringen foreslå tiltak som forplikter, og som «tvinger» både arbeidsgiver, arbeidstaker og lege til å lage en plan, for å legge til rette og for å ha denne kontakten. Når sykefraværet stiger, ser vi nettopp at det samarbeidet ikke fungerer. Arbeidsgiverne har et særlig ansvar. Både sykefraværet i IA-bedrifter – inkluderende arbeidslivsbedrifter – og sykefraværet ellers stiger, og det betyr jo at partene har et særlig ansvar for å sørge for at vi nå får resultater i forhold til det som er inngått avtale, og som Regjeringen gir fornyet tillit til, nemlig intensjonsavtalen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-03-24:
Regjeringen står ved avtalen. Når vi ser på sykefraværet, ser vi at det er langtidsfraværet som øker, ikke korttidsfraværet. Det er det legemeldte sykefraværet som øker. Da handler det om at det ikke er godt nok samspill – eller at det er mangel på samspill – mellom de tre aktørene jeg nevnte. Samtidig gir Regjeringen fornyet tillit til avtalen. I samarbeid med partene vil Regjeringen foreslå en rekke tiltak som gjør at man i sterkere grad forplikter seg, pluss at det ligger straffereaksjoner inne: Hvis ikke legen følger opp med en funksjonsvurdering og inngår i dette forpliktende samarbeidet, kan legen miste retten til å sykmelde. Hvis pasienten, arbeidstakeren, ikke er villig til å være med på denne tilretteleggingen og medvirke til at man kan foreta en vurdering av hva man faktisk kan gjøre, kan man miste retten til å få sykepenger. Arbeidsgiverne må medvirke til at man faktisk legger til rette på arbeidsplassen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-03-24:
Dette er et kjempeviktig spørsmål, og det er nettopp det det har vært drøftinger om mellom partene i oppfølgingen av intensjonsavtalen om inkluderende arbeidsliv. Regjeringen er jo selv arbeidsgiver og vil gå inn i forhold i alle departementer og underliggende områder ytterligere for å følge opp IA-avtalen. Vi vil også ha et møte med partene nettopp om denne urovekkende utviklingen. Når det gjelder alle de arbeidsgiverne som ikke følger opp, er det nettopp derfor vi nå er inne og vil foreslå tiltak som «tvinger» dem, og som gjør at alle parter blir holdt i ørene, nettopp fordi vi må få ned fraværet. IA-avtalen er god på papiret, den. Men det er ikke nok å bli det, man skal også være det. Derfor skjerper vi også tiltakene. Hovedregelen er at man skal være på jobb. Arbeidsgiverne skal medvirke til å lage en plan som legger til rette for at man med det utgangspunktet man har i ryggsekken – med mindre det er medisinsk indisert at man må være inaktiv – skal være på arbeid.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-03-24:
Det er de samme tiltakene Regjeringen kommer til å foreslå overfor pleie- og omsorgssektoren, som gjelder for andre områder. Innenfor samtlige områder, også pleie og omsorg, øker sykefraværet. Det øker også i forhold til det som er inkluderende arbeidslivsavtaler. Det som gjelder pleie- og omsorgssektoren spesielt, er at nettopp innenfor den sektoren har det faktisk vært en del lyspunkter. De er ikke gode nok til å slå ut på noen som helst måte, men vi ser at det handler om ledelse, organisering, individuell tilrettelegging og tekniske hjelpemidler. Derfor bruker Regjeringen 130 mill. kr i forhold til en rekrutteringsplan nettopp innenfor dette området, for å gi kompetanse til å se den enkelte, og også gi mer kompetanse til dem som er ufaglærte. I tillegg er det slik at vi sammen med Kommunenes Sentralforbund har et prosjekt som heter «Flink med folk», som handler om nettopp disse tingene, organisering og ledelse. Vi ser også at noen av dem som har lyktes, har lagt til rette slik at man kan ha ønsketurnuser, og at en større grad av tilrettelegging har effekt på sykefraværet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-03-24:
Jeg hører at representanten Kleppa mener at Regjeringen skal slutte å blande seg inn, slik at vi nå ikke lenger skal ha anbud, vi skal ikke lenger omstille, vi skal ikke lenger effektivisere. Det er slik i det norske samfunnet, på alle områder, at vi er forpliktet i forhold til dem vi er her for, til å sørge for å forvalte midlene og få de resultatene som er til det beste for folk. Det betyr at vi parallelt med at vi har effektivisering og omstilling, ser på gode måter å organisere virksomheter på, for å klare å ha et inkluderende arbeidsliv som gjør at vi ser den enkelte. Regjeringen tar ansvar også for disse områdene, og vi har en fornyet oppmerksomhet omkring det nå. Vi ser at det er helt nødvendig, og at det mange steder også er slik i vår egen virksomhet at den enkelte ikke blir tilstrekkelig sett, og at arbeidsgiver ikke i tilstrekkelig grad legger til rette. Og er det slik at man kan være delvis i arbeid, så skal man bruke gradert sykmelding og ikke aktiv sykmelding, nettopp for å sikre at kontakten med arbeidsplassen holdes oppe.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-24:
Sandman-utvalet sette søkjelyset på tiltak på den enkelte arbeidsplassen. Eg vil spørja statsråden: Når skal Regjeringa setja søkjelyset på sin eigen politikk på dette feltet? Regjeringa sitt fokus er på konkurranseutsetjing og privatisering, og det aukar presset på dei som blir igjen på dei ulike arbeidsplassane. Det gjeld òg knappe rammer i kommunesektoren, og det gjeld omstilling og nedbemanning i statleg verksemd. Det er ord i rette tid når professor Steinar Westin seier i Vårt Land i dag at det er «råskapen i arbeidslivet som driv folk inn på legekontora». Han gir sosialministeren det rådet å ta ein prat med samferdselsministeren, for det er der trykket no er i forhold til ytterlegare anbodsutsetjing. Denne gongen gjeld det NSB og dei tilsette der. Vil statsråden lytta til det rådet, og vil ho ytterlegare setja søkjelyset på Regjeringa sin eigen politikk?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-24:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til helseministeren: «Statsråden har varsla styrking av rusfeltet. Mange rusmiddelmisbrukarar og pårørande opplever at ansvarsoverføringa til helseføretaka gir svekt høve til ønskt behandling og dermed også mangelfullt ettervern. Vil statsråden føreta seg noko for å gi fleire høve til naudsynt behandling og oppfølging?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-24:
På rusfeltet handlar det om å berga liv. Det handlar om å gi folk moglegheit til pause frå sitt rusmiddelmisbruk. Det handlar om ein ny kurs. Det er viktig med mangfald i behandlingstilbodet, ikkje minst har kollektive og små institusjonar som har hatt moglegheit til å følgja opp folk over lang tid, vist gode resultat. No kjem det urovekkjande meldingar i forhold til personar som for ein periode har vore inne til behandling, og som ikkje har moglegheit til å gå tilbake der dei var før, fordi det ligg i feil region. Ein melder òg om manglande prioriteringar og manglande ressursar frå helseføretaka. Kan eg forstå helseministeren slik at alt dette er forhold som han kjem til å følgja nærare opp?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-24:
Eg synest det er bra at statsråden er så klar i forhold til institusjonsval. Det er eit godt signal til dei som treng oppfølging og vidare behandling i institusjonar dei har vore inne på før. Det er òg eit godt signal til ein del institusjonar som er usikre i dag i forhold til å behalda verdifull kompetanse, fordi dei ikkje heilt veit kvar dei vert liggjande i ei behandlingskjede. Når det gjeld kommunane, er det klart at dei spelar ei nøkkelrolle. Er det då slik at helseministeren òg vil stressa ytterlegare det behovet kommunane faktisk har for midlar til denne viktige oppgåva? I dag er det dessverre slik at dette er eit av dei felta der mange kommunar har vore nøydde til å kutta i verdifull kompetanse og i stillingar og personar som har bidrege i ettervernet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-24:
Forhandlingene mellom Norge og Russland som representanten Bastesen viser til, er en del av Russlands tiltredelsesforhandlinger til WTO. Disse forhandlingene er ennå ikke sluttført, og det er derfor for tidlig å si hva som vil bli det endelige resultatet, herunder også hva som blir størrelsen på eventuelle tollreduksjoner. Når det gjelder å få redusert EUs og andre lands toll på norsk fisk, er dette vesentlig for vårt arbeid i den pågående forhandlingsrunden i WTO. Reduksjon, og på sikt også eliminering, av tollsatsene er en sentral målsetting i forhandlingene om markedsadgang for industrivarer, som også omfatter fisk. For Norge er det derfor svært viktig at reelle forhandlinger i WTO nå videreføres, og at vi kan oppnå et resultat som ikke skyves for langt ut i tid. Vi bidrar aktivt for å få forhandlingene tilbake på sporet igjen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-24:
Jeg vil for det første si når representanten i sitt spørsmål viser til forhandlingene med Russland, at disse er jo ikke avsluttet. Vanlig praksis i internasjonale forhandlinger tilsier at konkret informasjon av den typen som det her refereres til, altså prosenttallene som spørsmålet bruker, behandles konfidensielt av forhandlingspartnerne inntil forhandlingene er avsluttet. Derfor kan jeg verken bekrefte eller avkrefte de konkrete tallstørrelsene som det refereres til. Det er med andre ord for tidlig å si noe om det konkrete resultat av disse forhandlingene mellom Russland og WTO. Derfor er det også vanskelig på det nåværende tidspunkt å påberope seg disse tallene i forhandlinger for Norge innenfor WTO-området. Det er Regjeringens erfaring at alle spørsmål henger sammen med alt når det forhandles om ulike deler av WTO-forhandlingene, men den direkte sammenkobling som spørreren henviser til, er ikke nødvendigvis den riktige.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-24:
Det har en naturlig sammenheng med at det å svare på hva som foregår i forhandlinger som ikke foregår, kan være vanskelig. Spørreren stiller spørsmål om hva som vil skje i de kommende WTO-forhandlinger. Som kjent er vi nå i en prosess hvor partene tar sikte på å tilpasse sine krav slik at det muliggjør en gjenopptakelse av prosessen. Det er ikke ukjent at Norge er blant de land som utsettes for en del kritikk for sin høye beskyttelsestoll på landbruksvarer fra en del av industrilandene, for ikke å snakke om en stor gruppe av u-landene. Så at landbruksvarer er et tema i WTO-forhandlingene, er ingen spesiell nyhet, men det gjelder jo ikke bare for Norges vedkommende.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-24:
Etter Finansdepartementets forskrift til skatteloven skal en person i forhold til skattereglene anses bosatt der hvor vedkommende har sitt hjem. I tilfelle personen pendler mellom flere boliger, vil det avhenge av flere faktorer hvilken bolig som skal regnes som skattemessig bosted. En av disse faktorene vil være hvorvidt den enkelte bolig må karakteriseres som selvstendig eller uselvstendig. Hvis boligen ved arbeidsstedet må karakteriseres som selvstendig, blir løsningen gjennomgående den at skattyteren anses bosatt i denne selvstendige boligen. Som selvstendig bolig regnes kun hus eller leilighet som har minst 30 m2 boareal og har innlagt vann og avløp. Det kreves videre at pendleren eier eller disponerer boligen for et tidsrom som må forutsettes å få en varighet av minst ett år, og at pendleren har tilgang alle ukens dager. Reglene om skattemessig bosted for pendlere ble endret med virkning fra og med inntektsåret 2001. Tidligere var kravene til selvstendig bolig oppfylt dersom boligen hadde kjøkken og skattyteren disponerte den for et tidsrom på minst seks måneder. Dette førte til at selv små og hybelpregede losjier i de større byene ble ansett som pendlerens skattemessige bosted. Pendleren mistet da fradragsrett for pendlingen til sin normalt fullverdige bolig i det gamle hjemdistriktet, og denne hjemkommunen mistet skatt fra ham eller henne. Dagens regler om bl.a. minst 30 m2 boligareal er et resultat av endringene som er skjedd. Bare når pendleren har den boligstandard på arbeidsstedet som dagens regler anviser, blir det aktuelt å behandle den boligen som skattemessig bosted, fremfor en fullverdig bolig i det gamle hjemdistriktet. Dagens regler gir altså pendlerfradrag til flere enslige pendlere, og de gamle hjemkommunene får mer av skatten fra dem. At arbeidskommunen får mindre av skatten, følger med andre ord av disse reglene. Dersom vi, i tråd med spørsmålet fra representanten Bredvold, senker kravene til selvstendig bolig i arbeidskommunen ved mer varig arbeid der, vil resultatet bli et bortfall av pendlerfradraget for enslige og en overføring av skatteinntekter fra distriktskommuner til sentrale arbeidskommuner. Det vil jeg anse som uaktuelt nå, på bakgrunn av Stortingets behandling av saken tidligere. Det ville komplisere regelverket å la særlig langvarig pendling, f.eks. over to år, slå ut i senkede krav til boligstandard i arbeidskommunen. En slik endring kunne også virke dårlig tilpasset til de mer vanlige måter å innrette seg på. Ved særlig langvarig pendling vil vel de fleste heller ta sikte på en større bolig enn en mindre i arbeidskommunen. Familieforsørgere anses normalt skattemessig bosatt der ektefellen eller barna holder til, uansett standard og størrelse på de to boligene. Endringene i den retning som representanten Bredvold skisserer, vil derfor ikke gi noe særlig ekstra skatteinntekter til arbeidskommunen fra familieforsørgere. Etter dette kan jeg ikke se at tilfellene i Åmot kommune, med militært losji på under 30 m2, tilsier noen endring i regelverket om skattemessig bosted for pendlere.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-24:
Jeg har ikke noen kommentar å gi til beskrivelsen av forholdene i Åmot. Det er sikkert riktig det spørreren her skisserer, om de store investeringer som er gjort. På det konkrete spørsmålet om vi skal ha særregler for militært ansatte, vil jeg svare nei, det ville ikke være rett og rimelig. På spørsmålet om vi skal ha særregler for særlig lange pendleropphold, er svaret fortsatt nei, som jeg sa i mitt første svar, fordi det vil komplisere regelverket. Spørrerens parti, for øvrig sammen med mitt parti, er vel opptatt av at vi skal få et enkelt og forståelig regelverk. Generell endring av reglene om pendling vil lett ramme – utilsiktet i forhold til spørreren – distriktskommuner og gi færre single, eller enslige, pendlerfradrag.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-03-24:
Det spørsmålet har jeg svart på tidligere, to ganger. Jeg vil i tillegg si at det jeg redegjorde for i mitt første og – som representanten ganske riktig bemerket – lange svar, er et regelverk som har eksistert siden 2001, så det hadde vært mulig å sette seg inn i regelverket og innrette seg deretter.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-03-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Åmot kommune har satset mye penger på å legge forholdene godt til rette for Forsvarets etableringer i Østerdal garnison. Nå viser det seg at kommunen ikke får tiltenkte skatteinntekter fra soldater med 3 års kontrakt i Telemarkbataljonen, fordi hyblene er 7 kvadratmeter for små til å kreve flytting til Rena. Kan statsråden vurdere å endre regelverket når det inngås såpass lange kontrakter som 3 år, selv om antall kvadratmeter ikke er mange nok?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret, som var både langt og omfattende, og ikke minst lærerikt for dem som ikke kjenner til lovverket. Åmot kommune, med Rena som sentrum, har på vegne av storsamfunnet sagt ja til en etablering av Forsvaret i Østerdalen. De har investert ca. 300 mill. kr. Svært mye av denne investeringen har vært finansiert ved lån. Det har vært investert i barnehager, infrastruktur, kulturhus m.m. for at de som jobber i Forsvaret, skal få sine servicebehov dekket. Da ønsker de selvfølgelig å få skatteinntekter til gjengjeld for denne investeringen, slik at de kan klare å betale avdrag på de lån de har, og ikke minst renter. Forsvaret er i en særstilling når det gjelder det at arbeidsfolk bor ute i distriktet. Det er ikke slik finansministeren sier, at man pendler fra distriktskommuner til sentrale arbeidskommuner. Åmot kommune er langt ute i distriktet, for å si det slik, det er en distriktskommune. Da skulle en tro at Forsvarets etableringer kanskje skulle tilsi at dette regelverket kunne ses noe på når det inngås treårige eller lengre kontrakter.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2004-03-24:
Jeg takker nok en gang for svaret, som ikke var noe positivt, sett med mine øyne, og sett fra Åmot kommune. Det er i grunnen en tilfeldighet at disse hyblene ble 23 m2, sier prosjektleder Kristian Slorbak i Forsvarsbygg. Det ble valgt 23 m2 størrelse, men det kunne like gjerne ha blitt valgt 30 m2. Det er klart at hadde det vært 30 m2, hadde ikke dette vært noe problem for dem som er enslige, de som ikke har familie der de kommer fra. Her må en kanskje satse mer på frivillig flytting istedenfor tvang. For en kommune som altså har investert såpass mye penger, og trodd og ment at den skulle få en del skatteinntekter tilbake, virker dette uheldig. Spørsmålet mitt var om det er mulig å gi dispensasjon på grunnlag av lange kontrakter, i dette tilfellet treårskontrakter eller lengre. Det jeg mener med lengre, er at flere av dem som er i Telemarkbataljonen, har ønske om å forlenge treårskontrakten og kanskje bo der enda lenger. Jeg er kjent med at regelverket er strengt, og et regelverk skal være strengt, det skal være enkelt, men jeg hadde håpet at det skulle være muligheter for å gi dispensasjon når kontrakten er såpass lang.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-24:
Jeg har et spørsmål til den nye arbeids- og administrasjonsministeren: «Miljøvernministeren og Regjeringen har engasjert seg for å stanse bruken av regnskogtømmer i byggevarebransjen. Bilinga er en truet tresort som vokser i Sentral-Afrika og står på den internasjonale rødlista over truede arter. I det nye teorifagbygget ved Universitetet i Tromsø har Statsbygg tatt i bruk denne tresorten. Det er ingenting som tyder på at trevirket er hogd på en bærekraftig måte. Hva kommer statsråden til å foreta seg i denne konkrete saken, og hvordan vil han hindre at dette gjentas?»
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-24:
Jeg er glad for svaret, og jeg er glad for at det skal skje en innskjerpelse. Jeg må si at jeg ble ganske overrasket da jeg leste Nytt fra Regnskogsfondet, hvor Statsbygg selv kommenterer denne saken. Den ansvarlige i Statsbygg, Kjell Jensen, sier til dette bladet: «Bilinga kunne vært fra Skåne for alt det vi visste.» Det tyder vel på en holdning som skulle tilsi at man ikke akkurat hadde lengst framme i pannebrasken at man skulle unngå den typen tømmer. Er statsråden nå trygg på at Statsbygg i framtiden ikke kommer til å gjøre liknende blemmer som det å bruke tømmer – som med stor sannsynlighet også er ulovlig hogd – fra et truet regnskogområde?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-24:
Dette er ikke første gang man har sett at man har brukt regnskogtømmer når det ikke skulle ha vært gjort. Har statsråden vurdert å gjøre slik som Regnskogfondet i denne konkrete saken krever, rett og slett å rive opp gulvet, for å gjøre det synlig for all verden at dette kan vi ikke godta, for på den måten å statuere et eksempel, slik at man er helt sikker på at det ikke skjer igjen?
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-24:
Innledningsvis vil jeg understreke at det legges stor vekt på at det i staten benyttes materialer og metoder som samsvarer med prinsippene for bærekraftig utvikling. For Statsbyggs vedkommende betyr dette at virksomheten skal velge byggematerialer med miljødeklarasjon basert på internasjonale ISO-standarder. Som del av en aktiv miljøstrategi har Statsbygg utviklet en egen miljøveiledning som et hjelpemiddel for å tolke og vurdere ulike produkters miljødata. Dette viser at Statsbygg vektlegger bruk av miljøriktige materialer og arbeidsmetoder i utøvelse av sin virksomhet. Når det gjelder den konkrete saken om bruk av bilingaparkett i teorifagbygget ved Universitetet i Tromsø, har departementet mottatt en orientering fra Statsbygg. Den viser at etaten ikke grundig nok har kontrollert den innhentede dokumentasjonen om den benyttede tresorten, bilinga. Statsbygg har beklaget dette overfor departementet. På bakgrunn av denne konkrete hendelsen jobber Statsbygg med å innføre nye og bedre rutiner som skal sikre miljøriktig prosjektering av alle Statsbyggs bygg. Styringssystemet for miljøledelse skal sørge for at ansatte i Statsbygg følger de samme miljøprinsipper. Det er gjort klart for de ansatte i Statsbygg at regnskogmaterialer ikke skal benyttes i etatens bygg, og at denne bestemmelsen skal følges opp umiddelbart i alle pågående prosjekter. Bruken av regnskogtømmer, som i tilfellet ved Universitetet i Tromsø, skal derfor ikke gjentas. Som et ledd i arbeidet med å sikre forsvarlig import og bruk av byggematerialer legger jeg stor vekt på Statsbyggs innskjerpede rutiner. Det vil bidra til å forhindre bruk av ikke bærekraftige byggematerialer for framtiden.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-24:
Jeg er tilfreds med de svarene jeg har fått fra Statsbygg. Jeg er trygg på at vi i framtiden unngår tilsvarende eksempler på bruk av ikke bærekraftige materialer, og jeg er tilfreds med den kvalitetssikringsprosessen Statsbygg nå legger opp til.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-24:
Jeg har vurdert den siden av saken. Jeg er imidlertid mer opptatt av å sikre kvalitetskontroll og miljøkontroll for framtiden enn å bedrive symbolpolitikk, som dette i tilfelle ville være. Det vil være lite hensiktsmessig samfunnsøkonomisk å rive opp et gulv som allerede er lagt, og det har ingen miljømessig effekt å gjøre det. Jeg har konkludert med at nå er det viktigste å sikre at vi i framtiden ikke opplever tilsvarende eksempler, og det er jeg betrygget i forhold til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-03-24:
Jeg vil stille følgende spørsmål til helseministeren: «I det siste har vi fått særdeles urovekkende opplysninger om at det er avdekket alvorlige forurensninger i Mjøsa. Offentlige myndigheter har advart kvinner i fruktbar alder og barn mot å spise ørret fra Mjøsa. Mange tusen mennesker har også Mjøsa som drikkevannskilde og er nå urolige over kvaliteten på drikkevannet og om det kan være farlig å drikke det. Dersom det også viser seg at vannkvaliteten ikke er god nok, er dette meget alvorlig. Hva vil statsråden gjøre for å finne ut om vannet i Mjøsa trygt kan drikkes?»
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret, og er glad for at statsråden til en viss grad kan berolige befolkningen rundt Mjøsa med at drikkevannet i hvert fall så langt en vet nå, ikke ser ut til å ha store konsentrasjoner av miljøgifter. Men jeg forstår at folk er bekymret når de blir advart mot og rett og slett frarådet å spise fisk over en viss størrelse. Derfor mener jeg at det kanskje bør gjøres enda mer. Jeg synes det er positivt at Mattilsynet nå, i samarbeid med Statens forurensningstilsyn, skal se på dette, men jeg tror en bør gjøre enda mer for å undersøke og kvalitetssikre drikkevannet og for å stanse forurensingen i Mjøsa. Jeg tror det er viktig nå at en undersøker dette. Hva har egentlig skjedd her? Hva kan gjøres for å rydde opp? Jeg mener også det er særdeles viktig at en fortsetter å ha en sterk overvåking av det som nå skjer i Mjøsa – altså noe utover det helseministeren her tar til orde for. Mitt oppfølgingsspørsmål blir: Vil statsråden ta ytterligere initiativ for at befolkningen rundt Mjøsa skal være trygg både på vannet og på fisken?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-03-24:
Jeg er glad for statsrådens svar, at utviklingen vil bli fulgt nøye. Slik jeg leser statsråden, betyr det også at han er villig til å bruke noe mer penger både på å overvåke og på å iverksette tiltak som måtte være nødvendige. Jeg er også enig med statsråden i at det er viktig at det kommer ut informasjon, og at en er villig til å bruke penger også på det, slik at folk vet hva de har å forholde seg til, og at det ikke gis uklare signaler, slik vi i en periode så fra Mattilsynet når det gjaldt f.eks. spørsmålet om å spise fisken. Det er det nå ryddet opp i, heldigvis. Det er viktig at det blir gitt korrekt informasjon. Så hvis statsråden kan bekrefte at overvåking og tiltak vil øke og ikke minske, er jeg fornøyd med det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-24:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål: «Helse Fonna har bestemt at fødeavdelingen ved Stord Sjukehus skal sommerlukkes og de fødende sendes til Haugesund. Gravide kvinner i Sunnhordland har protestert sterkt mot stengingen. Helse Fonna regner med å spare 570 000 kr på å holde stengt. Formannskapet i Stord kommune har vedtatt selv å bevilge penger til å holde avdelingen åpen, til tross for at kommunen har anstrengt økonomi. Synes statsråden det er akseptabelt at tilbudet til fødende kvinner blir avhengig av gaver fra en fattig kommune?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-24:
Det var et prinsipielt klart svar fra helseministeren, som jeg takker for. Likevel påpeker helseministeren ganske riktig at styret i Helse Fonna i utgangspunktet har sagt ja til å ta imot pengene. Jeg har lyst til å sitere fra avisen Sunnhordland i går. Et av styremedlemmene i møtet skal ha sagt: «Er det offentlege helsevesenet så dårleg at det må ha almisser?» og så stemt ja til almissene etterpå. Jeg synes at Stord-politikerne har gjort et modig vedtak, fordi de har tatt den frykten som mange i kommunen føler i forhold til sommerlukkingen, på alvor. Jeg har lyst til også å utfordre helseministeren på å ta et tydeligere ansvar. Hvis det prinsipielle standpunktet er så klart i forhold til spørsmålet om å motta gaver, bør man også ha et like prinsipielt standpunkt i forhold til hva slags ansvar Helse Fonna har for å stille de samme muligheter og tilbud til rådighet for dem som skal føde i juli, som for dem som skal føde i januar. Det må være problematisk også for helseministeren at man har denne typen sommerlukking av et tilbud som en må regne med at det ligger faglige vurderinger til grunn for at vi har resten av året.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-24:
Hvis det er signalet helseministeren gir, synes jeg det er skuffende at han ikke samtidig vil gi et tydeligere signal i forhold til ansvaret for det tilbudet det her er snakk om. For det må være grunnlag for å sette spørsmålstegn ved de faglige vurderingene når det som er et viktig tilbud i januar, plutselig ikke regnes for å være det i juli. Det er også vanskelig for folk å forstå når det er snakk om en såpass liten sum som 570 000 kr, noe som settes i et merkelig perspektiv hvis man f.eks. sammenlikner med de gullkantede lønns- og pensjonsavtalene som direktørene i Helse Vest har. Det er en logikk som er vanskelig å forstå, at det skal være forskjell på tilbudet om sommeren og om vinteren, når det er vurdert som både faglig ønskelig og forsvarlig å ha det i januar. Det er en logikk helseministeren umulig kan være fornøyd med. Jeg skulle ønske at helseministeren ville sende et tydelig signal til Helse Vest og Helse Fonna om at tilbudet må være likt uansett når på året kvinner i Sunnhordland skal føde, og at finansieringen er statens ansvar.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-24:
Jeg har et spørsmål til justisministeren: «Østfold er spesielt utsatt når det gjelder grenseoverskridende kriminalitet. EU-utvidelsen 1. mai, med ti nye medlemsstater, vil gi politiet og tollvesenet nye utfordringer fordi den vil medføre friere flyt av kriminelle. Hva planlegges fra departementets side for å møte en situasjon med økt kriminalitet?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er slik at mange mennesker i Østfold er bekymret for utviklingen når det gjelder grenseoverskridende kriminalitet. Særlig lokalmediene er opptatt av det, det er nesten ikke en uke hvor det ikke er oppslag om dette temaet. Man har avdekket mange enkelttilfeller der baltiske ligaer har vært sterkt involvert, og mange har blitt pågrepet. En stor andel av dem som pågripes, er fra tidligere østblokkland. Ved samarbeid mellom politidistriktene om større aksjoner har man avdekket det samme. Så man er nå, selv om grensekontrollen oppheves senere, svært bekymret for utviklingen. Jeg vil spørre statsråden: Hvis det skulle vise seg nødvendig, vil han foreta omprioriteringer, slik at man kan sette inn ressurser for å få en mer effektiv bekjempelse av grenseoverskridende kriminalitet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-24:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Jeg ser det som en viktig oppgave for meg som Østfold-representant å fokusere på disse tingene, slik at vi har en beredskap så det ikke kommer som julekvelden på kjerringa hvis det eventuelt blir en økende grenseoverskridende kriminalitet. Det må også ses i lys av at lederen av Politiets Fellesforbund i Østfold er ute og sier at det er reduserte budsjetter. Ifølge hovedsvaret til statsråden er det gitt et ansvar til de enkelte politidistriktene. Vi må jo se det i lys også av de bevilgninger som gis, og at man i den sammenheng kan foreta omprioriteringer hvis det skulle bli nødvendig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-24:
Selv om det så langt ikke foreligger konkrete indikasjoner på endringer i kriminalitetsbildet som følge av den forestående EU-utvidelsen, følger politiet og tollvesenet utviklingen fortløpende – både her i landet og gjennom europeisk samarbeid. La meg i denne sammenheng nevne at den ytre grensekontrollen mellom de nye medlemslandene og de eksisterende medlemsland samt Island og Norge ikke avvikles før tidligst i 2007. EØS-avtalen vil gjøre det enklere enn det var tidligere for statsborgere fra de nye medlemslandene å søke arbeid i Norge på lovlig måte. Slik kan vi også redusere omfanget av «svart arbeid» hos oss, med derav følgende antatt nedgang i kriminaliteten. Kontrollaktiviteten i de grensenære områdene baseres på løpende lokale og nasjonale trusselvurderinger. Politidirektoratet opplyser at betydningen av informasjonsstyrt kontrollvirksomhet i de grensenære områdene er gitt økt fokus i kommunikasjonen med politidistriktene. Effektiv utnyttelse av kontrollkapasiteten fordrer dessuten ifølge Politidirektoratet et nært operasjonelt samarbeid på tvers av politidistriktsgrenser. I dette bildet er også Utrykningspolitiet en viktig samarbeidspartner. Samtidig forbedres samarbeidet med svenske politi- og tollmyndigheter. De enkelte politidistrikter er gitt et selvstendig ansvar for å gjennomføre nødvendige tiltak for å bekjempe organisert grensekryssende kriminalitet. Innsatsen følges opp fra Politidirektoratet. Etter anmodning fra politimesteren i Østfold vil en arbeidsgruppe gå gjennom de spesielle utfordringene som er knyttet til grenseproblematikken i Østfold. Jeg vil avslutningsvis også framheve at Regjeringen i juni vil framlegge en ny handlingsplan mot økonomisk kriminalitet. Her vil en fremme tiltak i forhold til bransjer hvor det erfaringsmessig er mye «svart arbeid», når det gjelder straff og avgiftsunndragelser. Planen vil således også være av betydning i forhold til problemstillingen representanten Hedstrøm tar opp.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-24:
Representanten Hedstrøm og jeg deler beskrivelsen av forhold som foregår, også måten det beskrives på, og hvem det kan tenkes å gjelde. Representanten og jeg har det til felles at vi kjenner til at politiet i Østfold har mye god grensekompetanse. At den også ivaretas i det nye politidistriktet, har jeg selv erfart, og representanten kjenner sikkert særlig godt til det. Jeg kan ikke trekke noen slutninger om en ytre grensekontroll som ennå ikke har bortfalt. Men det sier seg selv at vi vil følge dette. Vi ser et forhold som ikke nødvendigvis bare kan tenkes å måles i Østfold, men også andre steder, hvor vi ser at det opereres med svart arbeid, f.eks. innenfor byggebransjen. Da kan det godt tenkes at vi har tiltak utenfor politiets område. Det kan tenkes at konsern som bruker underleverandører, bør ha den forpliktelse på seg at de skattemessig er ansvarlige for alle dem de loser inn i sitt brød gjennom anbud og konkurranse for øvrig. Det å mobilisere andre virkemidler enn politiet vil Regjeringen gjøre, og derfor viste jeg konkret til den handlingsplanen som vil komme i juni. Den er et viktig virkemiddel.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-24:
Det framgår av hovedsvaret mitt hvordan ressursene disponeres. Det framgår også av svar gitt til lokalpressen hvordan politimester Otto Stærk gjør jobben sin: på en skikkelig og ordentlig måte. Representanten og jeg får ha som utgangspunkt at politiet i Østfold har mye kompetanse. I parentes får jeg si at en av grunnene til at jeg som stortingsrepresentant ikke var helt fornøyd med den nåværende politireform, bl.a. var kompetansen i gamle Halden politidistrikt. Men den er ivaretatt i det nye Østfold politidistrikt. Politimesteren har selv definert det slik at det som gjelder en del av distriktet, i praksis gjelder hele distriktet. Det betyr at grensenær kriminell aktivitet oppfattes som et anliggende for politiet i hele distriktet. Derfor har politimesteren selv foretatt en prioritering som er i pakt med det som jeg synes er riktig. Hvis det skulle være andre forhold, vil jeg selvfølgelig forbeholde meg retten til å komme tilbake til det. Det er derfor jeg har sagt at politi og tollmyndigheter følger dette nøye. Når jeg selv drog fram handlingsplanen mot økonomisk kriminalitet, var det fordi det også er andre virkemidler utenfor politiets aktivitet som jeg tror er viktige for å ramme det som representanten ønsker å ramme, og som vi har en felles oppfatning om å ramme.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-24:
I de senere år har det blitt vedtatt flere lovendringer som har betydning for domstolenes saksavvikling i straffesaker. For eksempel ble det ved lov 28. juni 2002 nr. 55, som i det vesentlige trådte i kraft 1. oktober 2002, satt frister for beramming av hovedforhandling og nye frister for når hovedforhandling skal avholdes. Videre ble det frie forsvarervalg snevret inn noe, mens adgangen til å avskjære bevis ble utvidet. I desember 2003 fikk jeg overlevert en rapport fra en arbeidsgruppe som har sett på saksavviklingen i Oslo. Gruppen foreslår en rekke endringer, både av lovgivningsmessig og av mer praktisk art. Forslagene som gjelder endring av praksis og rutiner, og som kan løses innenfor gjeldende regelverk, vil det i stor grad være opp til de berørte parter, herunder domstolene, å løse selv. Det er for øvrig besluttet at arbeidsgruppen fortsetter sitt arbeid ett år til, bl.a. for å koordinere og følge forslagene som ikke krever lovendring. Lovendringsforslagene må behandles i departementet på vanlig måte, dvs. at departementet vil vurdere dem og eventuelt sende dem på høring og følge dem opp på bakgrunn av høringsuttalelsene. Regelendringer løser imidlertid ikke alt. Når det gjelder spørsmålet om tidsbruk i retten, vil det etter min oppfatning ofte være et spørsmål om god prosessledelse, god samhandling mellom aktørene og forståelse av den enkeltes rolle. Det vil her være en vanskelig avveining mellom kravet til en effektiv avvikling av saken og en prosess med tilstrekkelig ivaretakelse av aktørene i en vanskelig situasjon. At ytterligere bedring av domstolenes effektivitet ikke nødvendigvis krever ytterligere lovendringer, støttes av en rapport jeg fikk overlevert så kort som for en ukes tid siden fra lagmann Torolv Groseth og tingrettsdommer Tor Langbach. Disse to dommerne har foretatt en sammenlignende studie av behandlingen av konkrete straffesaker i Sverige og Norge. Funnene tyder på at straffesaker generelt behandles raskere i Sverige enn i Norge. Når det gjelder domstolene, hevder Langbach og Groseth at retten er utstyrt med det nødvendige lovmessige grunnlaget for å effektivisere behandlingen av sakene. De mener imidlertid at mye kan hentes i en aktiv prosessledelse og praktisk effektiv straffeprosess. Jeg vil benytte anledningen til å presisere at det ikke lenger er Justisdepartementet, men Domstoladministrasjonen som har ansvaret for administrasjonen av de alminnelige domstolene med unntak av forliksrådene. Jeg kan ellers opplyse at jeg denne uken vil invitere Domstoladministrasjonen, riksadvokaten, politidirektøren og Den Norske Advokatforening til et møte om hvordan vi kan få hurtigere behandling av straffesaker.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-24:
Statsråden har allerede gjort det, i den forstand at det er jeg som er ansvarlig for lover som er vedtatt av Stortinget i 2002. Jeg er også ansvarlig for prosjektet som pågår i Oslo tingrett, som har levert utmerkede resultater, og som også har gitt praktiske resultater utover forslagene. Jeg er også ansvarlig for det oppdraget som er gitt til Langbach og Groseth. Jeg er også ansvarlig for det initiativet som følger av dette. La meg kort beskrive det. Jeg tror at dommerne kan alltid bli bedre i prosessledelse. Jeg tror politiet kan se etter om man overetterforsker saker. Jeg tror påtalemyndigheten kan gjøre en jobb med å passe frister, og jeg tror advokatene alltid må vurdere, hvis det går lang tid, om man ikke skal gi oppdraget til en annen, og om man ikke, f.eks. i saker hvor det er aktuelt, skal gjøre klienten oppmerksom på retten til en tilståelsesrabatt ved behandling av forhørsrett. For å diskutere alt dette som berører alle aktørene i straffesakskjeden, har jeg altså innkalt til det møtet som jeg nevnte i mitt hovedsvar.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-24:
Først vil jeg på nytt av konstitusjonelle grunner presisere at Domstoladministrasjonen som Stortinget har vedtatt å ha, og som jeg er enig i, nå styrer hvordan domstolene skal utvikle seg. Jeg hadde senest i går faktisk et møte med Domstoladministrasjonen og domstolene i Bergen hvor man nettopp satte på dagsordenen det som man kan kalle best praksis, best kultur, når det gjelder prosessledelse. Det som var i fokus, og som jeg fikk informasjon om, var nettopp en situasjon hvor vi får en mer dommerstyrt prosess og en mindre partsstyrt prosess. Mitt inntrykk er at Domstoladministrasjonen legger vekt på nettopp å styrke kompetansen med sikte på det, fordi mennesker, uansett yrke og stand, har forskjellige muligheter til å gjøre en jobb på dette området. Hovedintensjonen i spørsmålet som er stilt, føler jeg Domstoladministrasjonen har tatt opp, og med den informasjon jeg fikk i går, er mitt inntrykk at det jobbes med det. For å være sikker på at alle parter er med, ikke bare Domstoladministrasjonen, men også påtalemyndigheten, politiet og forsvarerne, har jeg nettopp tatt initiativ til å innkalle til det møtet som jeg omtalte i mitt første svar til representanten Dybevig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-24:
Voldtekt er et ekstremt fysisk og psykisk uttrykk for undertrykkelse av kvinner. I tillegg er voldtekt en svært alvorlig kriminell handling, som ikke bare skal gis høy prioritet hos politiet og i rettsapparatet, men der offerets behov for oppreisning også skal vies særlig oppmerksomhet. Når det gjelder forholdene i Norge, viser foreløpige tall fra straffesaksregisteret, STRASAK, at 673 voldtektsanmeldelser ble påtaleavgjort i 2003. Av disse ble hele 536 henlagt av ulike årsaker. 137 saker endte med såkalt positive påtaleavgjørelser, herunder 77 med tiltalevedtak. Selv om disse tallene er foreløpige og derfor beheftet med usikkerhet, gir de trolig et hovedbilde av situasjonen. Årsakene til den høye henleggelsesprosenten kan være flere, men jeg har ingen holdepunkter for å hevde at henleggelser har sammenheng med fordommer eller negative holdninger i politiet. Tvert imot er det mitt inntrykk at disse sakene gjennomgående behandles samvittighetsfullt og grundig, og at det er en langt større bevissthet og kompetanse i politiet i dag på dette området enn tidlig på 1990-tallet. I straffesaker må skyld bevises utover rimelig tvil. Dette strenge beviskravet gjør at det i nevnte tilfeller er vanskelig å føre tilstrekkelig bevis for straffeskyld i retten. Da har påtalemyndigheten plikt til å henlegge saken. Som et ledd i å heve kvaliteten på etterforskningen og påtalebehandlingen av voldtektssaker satte Riksadvokaten i 1999 ned et utvalg som undersøkte politiets og påtalemyndighetens behandling av voldtektssaker. Gruppen konkluderte med at etterforskningen gjennomgående var tilfredsstillende, men framla flere forslag til tiltak. Som oppfølging av rapporten utarbeidet Riksadvokaten i 2001 et omfattende kompendium om etterforskning og iretteføring av voldtektssaker. Kompendiet er distribuert til samtlige politidistrikter. Flere tiltak er dessuten også satt i verk for å heve politiets og påtalemyndighetens kunnskap og kompetanse på dette feltet. En rekke polititjenestemenn og -kvinner har gjennomført opplæring og etterutdanning om seksuallovbrudd, slik at de fleste politidistrikt i dag har spesialutdannet personale som kan benyttes. Ved større og mer kompliserte saker kan det være aktuelt å søke bistand av Kriminalpolitisentralen. Et svært sentralt forhold for å bedre etterforskningen i voldtektssaker er at fornærmede har tillit til at politiet vil sørge for en hurtig og kvalitativ etterforskning. Det er også av stor betydning at hun umiddelbart anmelder overgrepet, slik at de nødvendige bevis blir sikret best mulig. Ytterligere tiltak for å styrke situasjonen for ofre for voldtekt, både kriminalpolitisk og helsemessig, vil bli vurdert i forbindelse med framleggelsen av handlingsplanen om vold i nære relasjoner, som kommer i mai/juni d.å.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-24:
Først vil jeg si at en får ha den ydmykhet overfor denne type saker at de er krevende og vanskelige, og at hver sak er spesiell for seg. Det vet jeg gjennom møter med ofre for voldtekt. En av dem har også skrevet en bok om sin skjebne som er utgitt i samarbeid med gruppen DIXI. Jeg tror at framrykningen når det gjelder politi og påtalemyndighet rett og slett ligger i å sikre den kompetansehevingen som man har lagt vekt på og lagt til rette for, bl.a. i politiet, og som jeg vet at motiverte politimenn og politikvinner bruker mye tid på, og som altså riksadvokaten har lagt føringer på og Politidirektoratet har distribuert. Det jeg tror er viktig utover dette, er å se på voldtektsofres møte med andre sider av samfunnsapparatet, helsetjenester og andre tjenester. Når jeg ikke vil gå inn på detaljer akkurat nå, er det fordi vi ville høre på Kvinnevoldsutvalget, med høringsfrist 8. mars. Vi vil komme tilbake til og se på nettopp dette i forbindelse med den nye handlingsplanen som kommer til sommeren.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-24:
Jeg har merket meg at representanten Gjul og andre representanter fra Arbeiderpartiet har fremmet forslag, og det ser jeg bare på som positivt. Vi vil vurdere dem aktivt når vi ser på handlingsplanen. Jeg vil i denne sammenheng peke på et tiltak som jeg synes kan være av interesse. I Sør-Trøndelag er det satt i gang et samarbeidsprosjekt mellom Trondheim kommune, Sør-Trøndelag politidistrikt og Justisdepartementet for nettopp å være sikker på at offeret for kriminalitet – og i denne sammenheng vil voldtektsofre høre med – allerede fra starten av skal bli møtt på en veldig aktiv måte, slik at når politiet har gjort det de skal gjøre, skal også andre deler av det offentlige apparat kunne være til støtte. Det handler både om å bli behandlet på en ordentlig måte, med normal høflighet og respekt i rettsapparatet, og det handler om en samarbeidssituasjon i forhold til eksisterende offentlige tjenester. Dette prosjektet, som jeg legger stor vekt på, og som jeg skal rose de lokale initiativtakere for, fordi de nettopp prøver å se de sammenhengene som jeg tror representanten med rette etterlyser, er for meg et viktig tiltak. Vi skal ta med lærdom fra det, men vi skal også ta med oss mye lærdom fra bl.a. Kvinnevoldsutvalgets utredning og høringsuttalelsene. Vi skal også høre på og vurdere de forslagene som representanten Gjul har satt fram i det offentlige rom, delvis i denne salen og ellers på annen måte.
Carsten Dybevig (Høyre), 2004-03-24:
«Nye vedtatte etterforskningsmetoder med bruk av tilgjengelig teknologi har bedret bevismaterialet i rettssaker. Kravet til en kvalitativ og rask saksbehandling ved domstolene krever en mer effektiv gjennomføring av rettssakene. Tidsforbruket pr. behandlede sak er økende. Dommerne bruker sjelden rettergangsbøter overfor uetiske advokater, avskjærer sjelden listen av irrelevante vitner, setter ikke strenge nok krav til bevismaterialet, etc. Hva vil statsråden gjøre for å effektivisere domstolsbehandlingen?»
Carsten Dybevig (Høyre), 2004-03-24:
Rettssikkerheten skal være udiskutabel. Spørsmålet er om ikke norske domstoler er overmoden for forandringer. Samfunnet har gjennomgått store forandringer, særlig med tanke på teknologiske nyvinninger. I Norge har vi hatt verken tradisjon eller kultur for å ha dommerstyring av norske rettssaler. I Drammen føres den såkalte bilbombesaken i disse dager. Det er grunn til å spørre om det er behov for å innkalle 65 vitner, særlig når ingen av vitnene har sett gjerningsmannen på åstedet. Vitner skal tilføre saken viktige momenter og bevis, ikke tilsløre fakta. Advokater setter dagsorden fremfor at dommerne gjør det. I visse medieprofilerte saker blir bruk av antall vitner, sakkyndige og uegnet bevismateriale overdimensjonert i forhold til reelt behov for å påvise skyld eller uskyld. Irrelevante innspill og bevismateriale fra partene forkludrer ikke dommernes etterrettelighet og skjønn, men skaper unødig oppstyr rundt rettssakene. De som minst gavnes av denne nye rettspraksisen, er de siktede. Rettssikkerheten innskrenkes neppe ved at det settes strengere krav til mer bruk av skriftlig dokumentasjon og færre, men relevante vitner, slik svenskene har gjort. Vil statsråden påvirke utviklingen i en slik retning?
Carsten Dybevig (Høyre), 2004-03-24:
Jeg takker for svaret. Rettssikkerheten til den enkelte tiltalte styrkes ved at dommerne har høy lov- og fagkunnskap. Selve straffeprosessgjennomføringen setter ingen særskilte krav til særskilt fagkompetanse hos den enkelte dommer i de fleste type saker. Både aktorat og forsvarsadvokatene har spesialisert seg innenfor visse nisjer. I dag finnes egne domstoler bl.a. som behandler vergemål, rettsmegling og patentrett. Burde ikke andre områder som de facto krever særskilte kunnskaper, også få spesialiserte dommere, som arbeidsrett, skatterett osv.? Jeg er klar over at Oslo tingrett har et forsøksprosjekt i forbindelse med dette. Ser ikke statsråden behovet for ikke bare en rettsreform, men faktisk en kompetansereform også for norske dommere?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2004-03-24:
Jeg vil tillate meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «En undersøkelse av henlagte voldtekter i Sverige på 1990-tallet, utført av Christian Diesen ved Universitetet i Stockholm, viser at av 100 anmeldte voldtekter ender kun fem med påtale. Undersøkelsen konkluderer blant annet med at mangel på penger, kunnskap og holdninger hos politiet er utslagsgivende for henleggelser. Tror statsråden at dette også kan være noen av årsakene til henleggelser av voldtektssaker i Norge?»
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2004-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at statsråden tar så alvorlig på det som må sies å være en av de verste krenkelsene en kvinne kan bli utsatt for. Men jeg mener at det fortsatt er en jobb å gjøre. For når vi har en så stor henleggelsesprosent som vi fremdeles har, til tross for at det er satt i gang en rekke tiltak, så sender vi ut et uheldig signal i det norske samfunn. Vi sender ut et signal til voldsovergriperen om at det er ingen risiko for at han blir straffet, og vi sender ut et signal til alle de kvinnene som går og er utrygge, om at man på dette området har liten og ingen rettssikkerhet. Derfor mener jeg at man fremdeles har en jobb å gjøre, og jeg kunne godt tenke meg at statsråden kunne si litt mer om hva han ønsker å sette i gang for å få opp oppdagelsesrisikoen på dette området.