trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-10-05:
Jeg kunne ikke unngå å legge merke til representanten Lars Peder Brekks angrep for litt siden. Det pussige med denne saken er jo at det ikke først og fremst er Høyre som stiller seg i bresjen mot proteksjonisme. Det var Jonas Gahr Støre – da han var utenriksminister – som stilte seg i bresjen mot proteksjonisme. Den 15. desember i fjor var WTO samlet til ministermøte i Genève. Det ble utgitt et opprop fra konferansen, hvor man avga et løfte om å bekjempe alle former for proteksjonisme i den vanskelige økonomiske situasjonen verden og spesielt Europa befinner seg i nå. Man forpliktet seg til å avstå fra nye handelsbarrierer for varer og tjenester. Det var i desember 2011. Så kommer vi til årets budsjett, og det har allerede lekket ut at det kommer nye handels- og tollbarrierer på viktige landbruksprodukter fra land i vårt nære nabolag i Europa, som nå ikke lenger skal kunne eksporteres til oss uten at det legges store tollsatser på det. Det er da vi i Høyre spør: Hvor er solidariteten i det? Hvor er solidariteten i at vi – som regjeringa sjøl, i trontalen, beskriver som et land med lav ledighet og stabil økonomisk utvikling – skal forhindre at bønder eller andre arbeidstakere i land i vår nærhet får lov til å selge sine produkter til oss? Vi derimot forventer full tollfri markedsadgang for en del av våre produkter, som er viktige for oss. Om ikke annet sender det et uhyre dårlig signal til våre nærmeste naboer og handelspartnere om at vi ikke er klare til å bidra med den solidariteten som burde vært en selvfølge for et rikt land som Norge, i den situasjonen vi er i.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-10-05:
Stortinget har vedteke at bioteknologilova skal evaluerast. Arbeidet er på gang. Forslag til endring i bioteknologilova er grundig debattert i media i det siste. Det er forslag som inneber store verdimessige problemstillingar. Senterpartiet har programfesta at bio- og genteknologien må møtast ut frå den grunnhaldninga at alle menneske har rett til liv, uavhengig av utviklingsmoglegheiter og evner. Lovverket innanfor bio- og genteknologien må vareta dei positive moglegheitene som ligg innanfor dette feltet. Samtidig må ein setja klare grenser for kva som er etisk, medisinsk og ressursmessig forsvarleg. Det betyr at det ikkje er teknikken aleine som skal setja standarden for kva slags reproduksjonsteknologi som blir tillaten brukt, og som skal kunna vera eit offentleg ansvar. Det betyr at sjølv om eit tilbod er medisinsk og etisk forsvarleg, er det ikkje sikkert at det er ressursmessig forsvarleg og skal vera eit offentleg helseansvar. For eksempel det å bruka offentlege helsekroner på eit nasjonalt tilbod om tidleg ultralyd til alle gravide i den tradisjonelle svangerskapsomsorga når vi veit at dette ikkje vil gi helsegevinst for mor og/eller barn, er ei prioritering det vil vera vanskeleg å forsvara. Når vi i tillegg har erfaring med at den offentlege kommunale svangerskapsomsorga, fødselsomsorga og barselomsorga treng fagfolk, er det å prioritera fagfolk til eit tidleg ultralydtilbod langt frå uproblematisk i eit prioriteringsperspektiv. Senterpartiet har programfesta at ein berre skal tilby fosterdiagnostikk til risikogrupper. Det betyr at vi ikkje vil gjera det til ein rett for alle friske gravide utan risikofaktorar å få utført kromosomanalyse av fosteret. Senterpartiets stortingsgruppe meiner det ikkje skal vera ein rett for einslege å få barn, men at dette framleis må vera eit tilbod for par. Vi meiner det er eit viktig prinsipp at eit barn har rett til å kjenna sitt biologiske opphav. Barnets rett til å kjenna sitt opphav står heldigvis sterkt i dagens lovverk. Det må vidareførast. Formålet med dagens bioteknologilov er å sikra at medisinsk bruk av bioteknologi blir utnytta til beste for menneska i eit samfunn, der det er plass til alle. Det skal skje i samsvar med eit prinsipp om respekt for menneskeverd, menneskelege rettar, personleg integritet, utan diskriminering på grunnlag av arveanlegg, basert på etiske normer, nedfelt i vår vestlege kulturarv. Eg saknar ein overordna debatt om desse viktige prinsippa som er i dagens bioteknologilov. Til no har debatten vore dominert av enkeltforslag. Eg er glad for at Senterpartiet har bidrege til at vi no får ei stortingsmelding om dette, og at vi får høve til ein slik debatt. Vi må i den debatten ha respekt for at dette er ei vanskeleg politisk sak og eit vanskeleg politisk område, der vi ser skiljelinjer i posisjon, i opposisjon og i fagmiljøet.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-10-05:
Svaret er ja.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-10-05:
For det første svarte jeg representanten Wickholm om handlingsregelen. Det var det jeg svarte på. Så er det slik at Venstre går til valg på en ny regjering. For hvorfor skulle vi ikke gjøre det? Nå har vi sittet i opposisjon i sju og et halvt, nesten åtte år. Vi har blitt nedstemt på hvert eneste forslag vi har hatt her i salen. I dag har vi ti forslag liggende på bordet fra representanten Skei Grande – gode forslag som vi har kjempet for i alle de åtte årene her. Det som representanten Wickholm burde vært mer opptatt av, er det jeg nevnte i innlegget mitt, og som replikken burde dreie seg om, nemlig at denne regjeringen ikke satser på de store byene og det presset som er på hovedstaden. Det burde representanten Wickholm være mer opptatt av.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-10-05:
Representanten Hansen og jeg sitter i finanskomiteen begge to. Vi skal legge fram vårt alternative budsjett etter hvert. Det som er viktig for Venstre og har vært det hele tiden, er at skattesystemet kan brukes aktivt og mer aktivt enn det vi føler f.eks. SV gjør, ved at vi kan vri skatt i mer miljøvennlig retning. Vi kan skattlegge forurensning og gi skattelette til miljøvennlig adferd. Vi kan legge til rette for en sunnere livsstil, skattlegge sukkerholdige varer og gi skattelette til sunne matvarer. Det er en politikk som jeg er veldig skuffet over at ikke SV ser verdien av.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-10-05:
Med all respekt for representanten så tror jeg kanskje ikke han har fulgt godt med i innlegget mitt, for jeg nevnte f.eks. Bybanen i Bergen. Det var faktisk Torild Skogsholm som startet opp Bybanen i Bergen og la til rette for den. Det vi sier nå, er at nå må staten betale 50 pst. av de kostnadene som skal til for å forlenge den bybanen, for Bergen har ikke råd til å håndtere det alene. Jeg nevnte Stavanger – en bybane i Stavanger – så representanten må ha fulgt veldig dårlig med. Så er det intercitytriangelet. På det seminaret jeg snakket om, sa fylkesvaraordføreren i Sør-Trøndelag at intercitytriangelet kanskje er noe av det viktigste vi kan gjøre noe med akkurat her og nå – dette fordi transportnæringen fra distriktene står i kø sammen med de som bruker bil til og fra jobb, og det koster distriktene og næringslivet veldig mye penger.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Representanten Tenden er en engasjert samferdselspolitiker, men hun er jo også Venstres representant i finanskomiteen og ledende i partiet nå. Hun er jo da med på å si at det er greit å samarbeide med Fremskrittspartiet i neste stortingsperiode. Én ting er at Venstre nå helt klart vil sluke ting som Fremskrittspartiets innvandrings- og integreringspolitikk, bistandspolitikken hvor de fattige skal få det verre, en leder som ikke kan svare på om hun tror klimaendringene er virkelige, og som mener det er viktigere å ta hensyn til bedriftene enn mennesker, miljø og framtid. Men spørsmålet blir: Kan Venstre i det minste garantere at de vil stå ved handlingsregelen i en regjering hvor Siv Jensen eventuelt er finansminister?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Da fikk vi vel også bekreftet fra representanten Tenden at hun gjerne slukte de andre kamelene som gjelder miljø, bistand og menneskesyn, så lenge den økonomiske politikken var på plass, siden hun valgte å ikke svare på det. En annen ting som også interesserer meg med Venstre og Venstres styring der Venstre har makt, er f.eks i Oslo. Vi hørte tidligere Trine Skei Grande kritisere Arbeiderpartiet for manglende åpenhet. Men vi ser at Venstre i Oslo nekter ansatte å kritisere egne tjenestesteder i media. Ola Elvestuen nektet bystyret innsyn i vannverksskandalen. Elvestuen nekter også innsyn i Unibuss-skandalen. Så jeg er interessert i om vi får et Venstre som på en måte skal sluke kameler, som på en måte ikke er opptatt av innsyn og åpenhet, og som eneste garanti har handlingsregelen i et nytt regjeringsalternativ.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-05:
Venstre og SV har sammenfallende synspunkter i mange saker som går på skole, utdanning og miljø – ikke minst miljø. Når SV er en del av den rød-grønne regjeringen, er det fordi vi mener at vi får gjennomslag for veldig mye av denne politikken i regjeringen. Vi har rekordhøy satsing på skole, på forskning, rekordhøy satsing på lærere, etterutdanning og ikke minst rekordhøy satsing på jernbane og barnehager. Dette får vi til fordi vi har sammenfallende syn på bl.a. økonomisk politikk. Venstre går til høyrepartiene. Venstre vil føre en valgkamp for å bringe Fremskrittspartiet inn i regjering. Høyre og Fremskrittspartiet har lovet skattelette i størrelsesorden mellom 25 og 100 mrd. kr. Hvordan skal Venstre finansiere satsing på skole og utdanning når disse skattelettene skal finansieres? Hvor vil Venstre kutte i budsjettene i årene som kommer?
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-10-05:
Representanten Tenden legg i mykje av innlegget sitt vekt på samferdsel, og det er bra. Senterpartiet deler store ambisjonar på samferdselsområdet, og under overskrifta situasjonen i storbyane snakkar ho om løysingane – ikkje i storbyane, men i Oslo. Dette har skjedd gjentekne gonger. Ingen av oss underkjenner at Oslo har utfordringar innanfor samferdsel, men det er jo sjølvsagt sånn at vi har fleire byar i landet enn Oslo. Vi har Bergen som slit stort, m.a. fordi dei har hatt eit byråd som ukritisk har valt løysingar heile tida som berre har auka biltrafikken inn til byen. Vi har Trondheim, og vi har andre byar i dette landet. Vi har også område utenfor byane – dei store byane – der investeringar i samferdsel kan utløyse verdiskapingspotensialet. Mitt spørsmål til representanten Tenden: Kvifor dette einsidige fokus berre på Oslo og ikkje meir fokus på heile landet som eit område som treng investeringar i samferdsel?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Da jeg så at statsråden sto på talerlisten, begynte jeg å tenke litt på: Hva skal jeg egentlig forberede spørsmål om? Hva er det konstitusjonelle ansvaret statsråden har, og hva har han tenkt å snakke om? Jeg formodet at det ikke var regjeringens bilordning han ville snakke om i dag, som er et av de få konstitusjonelle områdene han har ansvar for. Men det å snakke sammen, det å ha en dialog mellom departementene og – ikke minst – statsrådene imellom, formoder jeg er en del av statsrådens ansvar. Vi ser at Samhandlingsreformen – som statsråden selv viste til – var et viktig grep i norsk helsepolitikk. Der kommuniserer man med taxi og telefakser. Så mitt spørsmål til statsråden blir da: Bruker man den samme kommunikasjonsformen mellom departementene, eller unner han norsk helsevesen å kunne kommunisere på elektroniske plattformer? Og hva vil han gjøre for at så kan skje, så de kan slutte å bruke telefakser og taxi?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-05:
Med respekt å melde: Når Framstegspartiet meldar at problemet med klimaendringane er at forslaget til tiltak er så sprikande, så må eg seie at eg reagerer, for eit av problema er at Framstegspartiet sjølv ikkje trur på «CO2-hypotesen», som representanten Amundsen i miljø- og energikomiteen har pleidd å kalle det, og systematisk har stemt imot ei rekkje av dei viktige tiltaka som ligg der. Så må eg kort nemne nokre viktige ting. På fornybar energi-området gjekk eg igjennom dette: Vi har grøne sertifikat som sørgjer for omfattande ny utbygging, men vi må òg ha med den andre sida – høgare CO2 -avgift og høg kvotepris som gjer at det faktisk erstattar fossil energi. Vi har veldig store ambisjonar om at veksten i all persontrafikk i storbyane framover skal takast av kollektiv, sykkel og gange. Vi har eit teknologifond i industrien som gir utslippsreduksjonar, og ei rekkje andre tiltak, i tillegg til det internasjonale arbeidet med ein global avtale som er veldig viktig.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-05:
Det stemmer at områda utanfor Lofoten, Vesterålen og Senja ikkje er opna for petroleumsvirksomhet. Det vart presentert for Stortinget tidlegare her i perioden. Så eg trur eg berre må gå igjennom biletet lite grann igjen. Ein kan seie kva ein vil, men noko av det sikraste vi veit om klimaendringane, er at bruk av fossil energi er hovudgrunnen til at dei har oppstått, og dersom ikkje vi klarer ein gradvis overgang frå å basere oss på fossil energi – kol, olje og gass, der kol er det som har aller tyngst effekt, og gass har mindre CO2-effekt enn olja – vil vi ikkje kunne gjere noko med klimaendringane, for det er ein så dominerande del av problemet. Som eg sa: All kol, olje og gass – alle ressursar vi kjenner til – gir utslepp som vil medføre ei opphoping i atmosfæren fem gonger det vi kan ha for å nå togradersmålet. Så dersom vi meiner alvor med våre eigne mål, må verdssamfunnet ta tak i den utfordringa.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-05:
Eg er einig i representanten Høybråtens beskriving av innsatsen til Kristeleg Folkeparti gjennom mange år, og særleg kunne eg sjølv observere han som aktiv politikar i perioden 2001 til 2005. Men eg er ueinig i hans beskriving av vår innsats, og iallfall i omgrepet «gjøkunge». Ein kan seie mykje om regnskogen i verda, men ein gjøkunge er han ikkje. Regnskogen er det viktigaste området for artsmangfald – 30 til 40 pst. av verdas artar finst der. Han har ein enorm global betydning – veldig mange menneskjer, fattige menneskjer i land som Indonesia, Brasil og i heile Kongo-området bur i regnskogen. Det å utvikle områda og gi dei alternativt levebrød til å hogge ned skogen, er god utviklingspolitikk, og det er ekstremt viktig for klimaet i tillegg. Det er noko av det viktigaste ein kan gjere for å redusere klimautsleppa, og derfor er det hovudmålet med den norske regnskogssatsinga. Men det er god miljøpolitikk og god utviklingspolitikk. Så rakk eg ikkje å spørje om det vidare forholdet til Framstegspartiet.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-05:
Noreg både kjøper og sel kvotar, for vi er deltakarar i ein marknad, og det gjer vi etter visse reglar. Så har vi sjølv sett den standarden for kva vi skal gjere – at i tillegg til å oppfylle våre forpliktingar, skal vi overoppfylle dei med 10 pst. Når den rekneskapen skal gjerast opp, kjem vi til å måtte kjøpe betydelege mengder kvotar frå andre. Så til hovudbiletet: Det er ikkje riktig at vi berre er ein seljar, vi gjer begge delar. Vi ein del av EUs kvotesystem, vi er ein naturleg aktør i det, og den samla slettinga vil angå oss på same måte som andre. Det er ikkje riktig at det berre vil vere i EU-land det blir sletta og ikkje i Noreg. Det vil dra opp prisen både i Noreg og i andre land, så det vil ha dei same konsekvensane i alle land. Difor er det er eit riktig verkemiddel at dei europeiske landa – som ein del av kvotesystemet – vert einige om å ta ut kvoter, både fordi taket då vil gå ned, utsleppa vil gå ned, men viktigast er at prisen vil gå opp, slik at ein vil få sterkare insentiv for omstilling i Europa.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Statsministeren, og på samme måte miljøvernministeren, viste i sine innlegg til den rekordstore issmeltinga i Arktis. Mange forslag er lagde fram. Det som kjenneteiknar altfor mange av dei, er at dei er sprikande. Vi kjenner dieseldebatten, der ein ei stund er for, for så å starte opp debatten om kva ein skal forby. Biodieselsaka er ei av dei. Grøne sertifikat er den siste der ein no registrerer at statssekretæren som bar fram saka, no faktisk argumenterer sterkt imot. Vi opplever òg på ein vindkraftkonferanse at ministeren sjølv synest at dette er veldig bra. Vi kan då lure på: Kva meiner ein om grøne sertifikat? Er ein for, eller er ein imot? Samstundes ser ein at i dei tusen heimane blir det lagt påbod for å få gjort noko med klima og klimatiltak. Men kva vil statsråden sjølv foreslå innanfor dei områda der sjølv staten har eit ansvarsområde?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-10-05:
Jeg hadde tenkt til å spørre om oppfølging av klimameldingen i budsjettet, men så sa statsråden noe i sitt innlegg som fikk meg til å reagere. Han sier at det var rett å verne områdene utenfor Lofoten og Vesterålen mot petroleumsutvinning. Da må jeg spørre om det er regjeringens politikk at områdene utenfor Lofoten og Vesterålen skal vernes mot petroleumsutvinning. Det statsråden fort glemmer, er at norsk petroleumsproduksjon faktisk har blant de laveste klimagassutslippene i verden. De ligger 60 pst. under de globale utslippene på denne typen produksjon. Det å kutte norsk petroleumsproduksjon på bekostning av annen produksjon, kan jeg ikke på noen måte se gagner klimaet. Heller ikke vil det gagne klimaet å ikke benytte muligheten for å utvikle en hel landsdel, noe petroleumsutvinning utenfor Lofoten og Vesterålen vil gjøre for Nordland.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-10-05:
Jo.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-10-05:
President, det gjelder å ha god kondisjon. Trontaledebatten nærmer seg slutten. Det har vært en god debatt. Jeg synes jeg ser klare konturer av hvilke politiske alternativer vi har foran valget neste år. Høyre har benyttet anledningen til å snakke både om våre nye ideer og bedre løsninger. Regjeringspartiene har benyttet anledningen til å snakke om hva de har drevet med de siste syv årene. Det er to ting som bekymrer meg: Det første er selvgodheten de rød-grønne representantene viser fra talerstolen. Men det som bekymrer meg mest, er den manglende gjennomføringskraften vi ser i dagens regjering. Det ser jeg spesielt på mitt eget felt som medlem av energi- og miljøkomiteen. For det første tok det år og dag før regjeringen fikk somlet seg til å legge frem klimameldingen. Den skulle ha kommet i 2010, men ble ikke lagt frem før i 2012. Så har vi rovdyrpolitikken. Her klarte ikke regjeringen å presentere et eget politikkforslag, men sendte utfordringen rett til Stortinget. Her laget vi i fellesskap et rovdyrforlik. Takk og lov at Stortinget har mer gjennomføringskraft enn regjeringen. Jeg kunne ha nevnt månelandingen på Mongstad, noe som en gang ble lansert med brask og bram av statsministeren. Jeg kunne ha snakket om rensingen av Kårstø – eller snarere mangelen på rensing. Men det som er mest betegnende, er regjeringens somling med innføring av grønne sertifikater. Ordningen ble påtenkt av den forrige borgerlige regjeringen og var tenkt innført fra 1. januar 2007. Regjeringens manglende gjennomføringskraft førte til at grønne sertifikater ble en realitet fem år for sent. Grønne sertifikater er viktig for å sikre utbygging av fornybar energi, men her har regjeringen manglet gjennomføringskraft. Regjeringens klimamelding ble bedre da andre partier fikk delta i politikkutformingen. Det var altså gjennom samarbeidet med bl.a. Høyre at man fikk inn nye ideer og bedre løsninger i klimapolitikken. Det synes jeg man skal ta til etterretning.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Det er mange utfordringer i norsk helsevesen. Disse har regjeringen tatt tak i, bl.a. gjennom store strukturelle reformer, som omorganiseringen av sykehusene – fått spisset kompetansen. Vi har fått resultater i verdensklasse, slik jeg også refererte til i mitt innlegg. Men samtidig må vi få de ulike delene av helsetjenesten til å fungere bedre sammen. Da kan vi ikke ha en situasjon hvor pasienter på den ene siden må forholde seg til at staten eier deler av helsetjenesten, og kommunene andre. Vi må få dem til å snakke bedre sammen. Derfor er det avgjørende viktig for å få en bedre pasientbehandling at vi får en bedre samhandling mellom de ulike nivåene i helsetjenesten. Det får vi til gjennom Samhandlingsreformen, og vi ser at resultatene allerede er gode når det gjelder å gjennomføre den. Så må vi selvfølgelig også ligge fremst i å utvikle en informasjonsteknologi, få en bedre kommunikasjon mellom de ulike nivåer. Det tar vi tak i i forbindelse med utviklingen av kommunikasjonen mellom de ulike nivåene og mellom de ulike institusjonene.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Det er dessverre ofte slik at de som lytter til en politisk debatt, kan ha vanskelig for å kjenne seg igjen. For eksempel vil jeg tro at de aller fleste har vanskelig med å kjenne seg igjen når representanten Sanner, i likhet med andre Høyre-representanter i denne debatten, prøver å gi ufordelaktig inntrykk av en regjering som for det første har fått landet gjennom finanskrisen – med Europas laveste ledighet, ved siden Liechtenstein – som gjennomfører Nasjonal transportplan, som ligger milevis utover det Høyre-representantene kalte for papirpenger, før denne regjeringen tiltrådte, men som har satset på en ekstra innsats på 100 mrd. kr, en regjering som har gjennomført full barnehagedekning, en regjering som har gjennomført en stor pensjonsreform og uføretrygdreform, og som er i stand til å gjennomføre forenklinger for næringslivet der Høyre har pratet i periode etter periode. Ja, denne regjeringen har vist at den klarer å handle, og da nytter det ikke at Høyre prøver å framstille det som at man ikke klarer å gjennomføre. Folk gjennomskuer det. Det er nettopp det som bidrar til at man ikke kjenner seg igjen.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Regjeringen påser selvfølgelig at alle deler av klimameldingen og klimaforliket blir fulgt opp, også de temaene som representanten her tar opp. Da har Stortinget gjennom behandlingen og gjennom det forliket som ble oppnådd, sagt at man skal ha en grundig gjennomgang av spørsmålet om elektrifisering. Det sørger vi selvfølgelig for at blir gjort. Det som jeg likevel må få lov til å si, er at jeg med interesse har fulgt både Kristelig Folkepartis og Venstres innlegg i denne debatten. Og det er, som bl.a. representanten Kolberg var inne på tidligere i dag, veldig stor grad av sammenfall. Det som forundrer meg, er hvordan representanten Hjemdal, i likhet med Kristelig Folkeparti, kan tro at man får gjennomført mer av klimapolitikken i et samarbeid med Fremskrittspartiet, hvordan man kan tro at man får gjennomført mer av bistandspolitikken i et samarbeid med Fremskrittspartiet, og hvordan man kan få gjennomført mer av det sterke sosiale engasjementet som Kristelig Folkeparti har, i likhet med Arbeiderpartiet, i et samarbeid med Fremskrittspartiet. Det må jeg si undrer meg.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Jeg må nok si at jeg husker handlingsregelen veldig godt og er redd for at det er representanten som husker handlingsregelen feil. Det står ingenting i handlingsregelen om hva pengene skal brukes til. Derimot er det slik at det ved framleggelsen av handlingsregelen ble understreket viktigheten av å ha et langsiktig perspektiv. Det har denne regjeringen. Det at vi har styrket Nasjonal transportplan med 100 mrd. kr, vil jeg nok mene er en klar satsing på framtiden. Det at vi har styrket innsatsen på forskning slik at det er en betydelig realvekst, er en klar satsing på framtiden. Det at vi styrker kvaliteten i skolen, styrker lærerutdanningen, styrker lærernes kompetanse, er en klar satsing på framtiden. Men det er ikke slik at det at man satser på lærernes kompetanse, er en mindre satsing på framtiden enn det at man bygger en vei. Begge deler er viktig. Så er jeg nok også redd for at representanten tar feil med hensyn til at det er bred enighet i denne sal, eller full enighet i denne sal, om handlingsregelen. Det er bred enighet, men det er ett parti som ikke er enig, det er Fremskrittspartiet – som Venstre dessverre har bestemt seg for å samarbeide med.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-10-05:
Når man lytter til statsråd Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, er vel hans fremstilling noe av det nærmeste man kan komme et propagandaministerium. Jeg tror ikke at folk kjenner seg igjen i glansbildet, og jeg tror ikke at folk kjenner seg igjen i skremmebildet. For ikke så altfor lenge siden skrev en avdelingsdirektør i Kulturdepartementet en meget interessant kronikk i Aftenposten, hvor han beskrev hvorfor ting tar tid. Han skrev: «Til tross for at mange oppgaver er borte og stadig flere blir ansatt, ser det ut til at produktiviteten er på vei ned.» Han beskriver en byråkratisering i departementene som ikke er byråkratenes ansvar, men som er et politisk ansvar – og jeg ville tro at det kanskje var et Karl Eirik Schjøtt-Pedersen-ansvar. Mitt spørsmål er: Hva har denne regjeringen gjort for å redusere byråkratiseringen og sørge for større gjennomføringskraft i regjeringens beslutninger?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-10-05:
Det er alltid interessant å lytte til Martin Kolberg. Jeg skal starte med å gi ham rett på to punkt, men så må jeg legge til to punkt hvor representanten tar feil. Det er riktig som Martin Kolberg sier, at mye går godt i Norge. Det er også riktig som Martin Kolberg sier, at deler av norsk næringsliv står overfor betydelige utfordringer. Men Marin Kolberg tar feil når han for det første sier at formuesskatten, den særnorske skatten på norske arbeidsplasser, ikke er et problem for norske bedrifter. Selvsagt er det det. For dette er en særnorsk beskatning som bare gjelder norskeide arbeidsplasser. Ifølge OECD og Finansdepartementet er den effektive beskatningen av avkastningen på investeringer i aksjer, 113 pst. Selvsagt innebærer dette at det blir mindre lønnsomt å investere i norske arbeidsplasser, og mange eiere må tappe bedriften for kapital for å betale den særnorske beskatningen. Det andre punktet hvor representanten Martin Kolberg tar feil, er at Høyre bare snakker om formuesskatt når det gjelder bedrifter. Vi snakker om verdien av å investere i kunnskap, investere i forskning. Når bevilgningene til forskning har stått stille to år på rad – i 2011 og 2012 – ifølge regjeringens egne beregninger, er det klart at det over tid også svekker innovasjonsevnen i norsk næringsliv. Vi snakker om verdien av å investere i infrastruktur, og vi snakker om betydningen av å ha gode rammebetingelser. Når konkurranseevnen for norske bedrifter ifølge regjeringen selv er blitt svekket hvert år under rød-grønn regjering – den kostnadsmessige konkurranseevnen – er det klart at det over tid vil føre til utfordringer. Når produktivitetsveksten i Norge har vært på samme nivå som – eller lavere enn – hos våre handelspartnere, samtidig som vi tar ut langt høyere lønnsvekst, er det klart at det over tid vil ha betydning. Disse utfordringene tar ikke regjeringen sterkt nok tak i – det blir for mye kortsiktighet og for lite langsiktig tenkning. Ja, det er flott at man har fjernet revisjonsplikten for de små selskapene. Men World Economic Forum la frem en rapport for få dager siden som viser at når det gjelder offentlige reguleringer, ligger Norge på 65. plass når det gjelder byrden for norske bedrifter. Sverige ligger på 8. plass; Finland ligger på 9. plass. Norge har falt. Spørsmålet er: Hva kan regjeringen få til på tolv år som man ikke har klart på åtte år? Det er behov for at noen tar tak i disse utfordringene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-10-05:
Representanten Torgeir Micaelsen er opptatt av tall, og det er bra for en finanstalsmann. Men jeg har to merknader til Micaelsens innlegg. Det første er at skattereduksjoner må selvsagt – i likhet med utgiftsøkninger – tilpasses handlingsrommet i økonomien. Det er punkt nr. 1. Punkt nr. 2: Vi har en økonomisk politikk som innebærer at vi vil stimulere den økonomiske veksten, og derfor senker vi skatter, som kan bidra til at folk får litt mer igjen hvis de jobber litt ekstra, og som gjør det mer lønnsomt å investere i norske arbeidsplasser. Sammen med investeringer i kunnskap og infrastruktur vil dette bidra til økonomisk vekst, og med økonomisk vekst blir det plass til både velferd og investeringer. I vår tid i regjering gikk skattene og helsekøene ned. Under den rød-grønne regjeringen har skattene og helsekøene gått opp.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
Ja, regjeringen er opptatt av fellesskapsløsninger, og det har også statsråden brukt sine 5 minutter til å fortelle stortingssalen. Når det gjelder nasjonal klimapolitikk, er vi opptatt av fellesskapsløsningene. I klimaforliket for 2008, og også i klimaforliket for 2012, var vi enige om at alle deler av det norske samfunnet måtte stille opp for å ta sin del av klimadugnaden. I dagens medier sås det tvil i forhold til om gass- og oljedelen skal være med. Et av de viktigste tiltakene i årets klimaforlik var det som gikk på Utsira-høyden, at også de funnene skulle elektrifiseres. Det ble strammet inn i klimaforliket gjennom den behandlingen som Stortinget hadde i forhold til det regjeringen hadde lagt opp til. Mitt spørsmål er da: Er det Stortinget og regjeringen som bestemmer norsk klimapolitikk, eller er det olje- og gasselskapene?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
Når jeg hører de rød-grønnes bekymring for Kristelig Folkepartis framtid, lurer jeg ikke bare på om de har gått tom for nye ideer selv, som tidligere finansminister Kristin Halvorsen har uttrykt, men også om de har mistet troen på at den politikken de selv fører, vil gi stemmer ved valget i september 2013. Jeg skal prøve å berolige de rød-grønne kollegaene i salen med å understreke at Kristelig Folkeparti er og blir et sentrumsparti. Kristelig Folkeparti er et løsningsorientert parti. Vi går til valg fordi vi vil ha et skifte av regjering, og vi vil ha ny politikk på viktige områder for Kristelig Folkeparti. Det er lite tilfredsstillende å sitte på tribunen i fire år til og se på en politikk som er rød-grønn. Kristelig Folkeparti sier at vi trenger en ny regjering. Vi trenger en regjering som ser enkeltmenneskets behov, ikke bare systemenes krav. Vi trenger en regjering som legger til rette for familienes behov – ikke bare prøver å styre dem. Vi trenger en regjering som støtter frivilligheten – og som ikke prøver å styre den. Vi trenger en regjering som ikke gir opp kampen mot fattigdom hjemme og ute, men som heller velger å si at ingenting – ingenting – skal være uprøvd. Vi trenger en regjering som vil gjennomføre verdighetsgarantien i praksis, ikke bare på papiret. Vi trenger en regjering som viser forståelse for kristendommens betydning for enkeltmennesker i landet vårt og for Norge som samfunn. La det være klart at en stemme til Kristelig Folkeparti på valgdagen er en stemme til Kristelig Folkeparti-politikk – og ingenting annet.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Nå helt på tampen av debatten har vi utrolig nok fått tilløp til en abortdebatt. Jeg må si at jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende, når vi står her i 2012, at det er en rettighet som vi opplever at utfordres. Min generasjon vokste opp med at abort og kampen for selvbestemt abort var et tema i historiebøkene. Dette hørte 1970-tallet til, dette var våre mødres frihetskamp – og her står vi igjen. Høyre virker veldig provosert over at dette tas opp fra talerstolen, at Arbeiderpartiets parlamentariske leder velger å bruke tid på dette i trontaledebatten. Men jeg mener at den runden vi har hatt nå, har vært veldig klargjørende. For Høyre har vært utrolig unnvikende gjennom alle disse ukene når vi har stilt spørsmål om hva dette faktisk betyr. Vi har hevdet at § 2 c) ikke skal fjernes som selvstendig kriterium, men det er jo akkurat det Høyre gjør. Det er jo nettopp dét det betyr når Høyre skriver at en av de andre paragrafene må tre i kraft for at fosterets egen helsetilstand skal kunne bli abortårsak. Det gjør at med mindre du kan få innvilget abort på bakgrunn av sosiale forhold, at du har vært utsatt for incest, at du har blitt voldtatt, at du har psykiske problemer, så kan du ikke få abort selv om fosteret f.eks. har alvorlig ryggmargsbrokk, som var det eksempelet som Erna Solberg selv brukte. Resultatet av det er jo at dersom du kommer som kvinne til abortnemnda og søker om abort med bakgrunn i fosterets helse og ikke kan vise til at du f.eks. har psykiske problemer, så er svaret nei. Det er umulig å lese Høyres forslag på noen annen måte. Det er mulig at den typen behandling vil gi kvinnen psykiske problemer. Kanskje er det slik Høyre resonnerer – at det da gir grunnlag for abort, men det er i så fall ganske oppsiktsvekkende. Jeg synes det er grunn til å gjenta representanten Helga Pedersens spørsmål: Hvorfor gjør dere dette? Det må jo være fordi dere ønsker å endre praksis, fordi dere ønsker å innvilge færre aborter på det grunnlaget. Jeg mener at det er oppsiktsvekkende og at det fortjener debatt. Og er det én ting norske kvinner skal vite, så er det at Arbeiderpartiet aldri kommer til å rygge med hensyn til deres rettigheter når det kommer til dette spørsmålet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-10-05:
I 1997 var jeg medforfatter av boka Annerledeslandet – som ikke er seg selv nok. Bærebjelker for det gode ved landet vårt er folkestyre, miljøvern og internasjonal solidaritet. I unionsstriden sto vi i Senterpartiet vakt om samholds-Norge i konflikt med tilhengerne av markeds-Norge. I dag, 18 år etter EU-avstemningen, tør ingen fra Arbeiderpartiet eller Høyre holde fram unionen som drøm eller håp for det norske folk. Unionen er i en økonomisk, politisk krise som følge av at det over tid ikke er mulig å ha en økonomisk union uten en tilhørende politisk union. EU i dag har en grunnleggende systemfeil. I dag forsterkes den politiske og sosiale krisen i flere land. Dagens Norge er annerledeslandet i Europa, men et annerledesland som i altfor stor grad er seg sjøl nok, som følge av unionstilhengernes vektlegging av Markeds-Norge. Samholds-Norge er tufta på målet om jambyrdighet mellom folk, næringer og landsdeler i Norge. Det er i dag svært ulik lønnsomhet for næringslivet utover landet. Innlands-Norge og store deler av kysten taper. Dyktig, godt utdannet ungdom får ikke gode nok framtidsmuligheter der de ønsker å slå seg ned med familie utover i landet. Sentraliseringa er svært sterk. Vi opplever sentraliseringas pris på boligmarkedet. Det har vist seg lett for Norge å drive motkonjunkturpolitikk. Den aktive næringspolitikken derimot – hvor olje- og gassektoren får de realressursene de trenger som følge av politiske vedtak og svært høy lønnsomhet – fører til at regjeringa må ta hensyn til dette og dempe engasjementet for andre deler av næringslivet. Sånn sett blir det vanskelig å føre medkonjunkturpolitikk til fordel for omstilling og kommersialisering av ny teknologi og for foredling av våre unike og rike fornybare naturressurser i havet og skauen. Det er imidlertid dette som er Samholds-Norges virkelige behov i dag. Dette er langsiktig politikk å bygge velferdsstaten på framover. Leverandørindustrien til olje og gass skaper svært mye positiv teknologiutvikling. Som andre næringer ønsker de en jamn utvikling, ikke vekst og fall. Derfor må den aktive næringspolitikken dempe veksttaktene i sektoren. Når vi også erfarer at sektoren rokker så fundamentalt med jambyrdigheten mellom næringer, distrikter og yrkesgrupper og skaper sterke spenninger og forskjeller, trengs politisk korrigering. Det er et varsku når lærerne i Stavanger krever et eget Stavanger-tillegg på kanskje 100 000 kr. Jeg forstår lærerne, men en slik utvikling er i strid med bærebjelkene for det gode i vårt land. Som vår statsminister sa: Det er i gode tider vi velger feil. Det er ikke tid for populære løsninger på kort sikt som gjør at norsk realinntektsvekst er helt i utakt med våre naboland og vår egen produktivitetsutvikling. Da overlater vi regninga til neste generasjon.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Høyres nestleder Bent Høie påstod fra denne talerstolen i går at vi har fått et mer klassedelt helsevesen, og han begrunner sitt syn med at over 300 000 personer i vårt land har private helseforsikringer. Representanten Høie skrev nylig i en kronikk at det burde være unødvendig med slike forsikringer. Nå vet ikke jeg om begrepet «krokodilletårer» er et parlamentarisk uttrykk, så jeg skal ikke si det. Men det er fristende å ta en slik betegnelse i bruk når det gjelder Høyres snakk om private helseforsikringer. Det store, altoverskyggende spørsmålet jeg baler med, er som følger: Dersom Høyre mener at private helseforsikringer er et tegn på – eller bidrar til – et klassedelt helsevesen, hvorfor i all vide verden innførte den borgerlige regjeringa, hvori opptatt Høyre, i 2003 skattefritak for arbeidsgiverbetalte behandlingsforsikringer? Og når vi så etter hvert har sett at slike forsikringer først og fremst er bedriftsordninger som i stor grad har kommet høytlønna nøkkelpersonell til gode, hvorfor foreslo Høyre på nytt i 2010 å unnta private helseforsikringer fra både personbeskatning og arbeidsgiveravgift, etter at den rød-grønne regjeringa i 2006 fjerna slike usosiale skattefritaksordninger? Sannheten er at bruken av private helseforsikringer i Norden først og fremst har skutt fart når høyresida har hatt makta. I Danmark økte andelen slike forsikringer dramatisk under den borgerlige regjeringsperioden, der mellom 35 pst. og 40 pst. av de sysselsatte i dag har private helseforsikringer. Norge ligger faktisk etter våre naboland på dette området, og bare en liten brøkdel av slike forsikringer er hos oss individuelt tegna. De fleste er inngått av bedrifter og kommer altså primært høytlønte til gode. Det er en sann glede for meg å bruke nettopp debatten om private helseforsikringer til å vise de politiske forskjellene mellom Arbeiderpartiet og høyresida. Vårt valg er ikke å gi skattefritak for bedriftskjøp av private helseforsikringer til høytlønte, slik Høyre gjør. Vi velger annerledes, som f.eks. å bruke øremerkede midler til ordningen «Raskere tilbake», som blir forvaltet av de regionale helseforetakene. Denne ordningen er rettet inn mot tidlige, tverrfaglige behandlings- og rehabiliteringstilbud til arbeidstakere som er sykemeldte, eller som står i fare for å bli det, og det er et tilbud som gjelder alle, ikke bare høytlønte. Derfor blir Høyres sukk og stønn når det gjelder private helseforsikringer, en pinlig oppvisning som jeg inderlig håper vi nå heretter kan slippe å se framført i det offentlige rom.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Jeg har ennå litt på hjertet når det gjelder helsepolitikk. Høyre har, i likhet med Fremskrittspartiet, lansert et begrep i helsepolitikken som de antakelig håper skal gi positive vibrasjoner, nemlig: fritt behandlingsvalg. Jeg skjønner godt at Høyre serverer et slikt begrep, det er nemlig svært så anvendelig når bruda skal pyntes. Men bruda sjøl – Høyres helsepolitiske hovedbudskap – er faktisk noe heilt annet, og det ser man når brudepynten skrelles av. For Høyre formulerer nå en politikk som vil sende helsevesenet i vårt land ut på farlige veger, en politikk som bygger på gammelt, ubrukelig tankegods. Hovedbudskapet til Høyre er nemlig at man nå vil rulle ut et privat helsevesen som skal kunne fungere på linje med det offentlige, bare med den lille fordelen at de private ikke trenger å ha avtale med staten for å sende regninga dit når man behandler pasienter. Dette er dramatisk, og jeg har stilt Høyres representanter følgende spørsmål flere ganger i Stortinget: Mener virkelig Høyre at f.eks. store, internasjonale konsern med adresse i skatteparadis, fritt og uten avtale, skal kunne etablere sykehustjenester der de sjøl vil, og innenfor de medisinske områdene der f.eks. fortjenesten er størst, og så sende regninga til staten? Svarene fra Høyre har riktignok vært temmelig kryptiske, men de har faktisk bekreftet mine bange anelser. Dermed står dilemmaene i kø, som også representanten Are Helseth var inne på. For det første gir Høyre med dette slipp på to av de viktigste verktøyene man har i helsepolitikken, nemlig muligheten for prioritering og fordeling. Høyre sier i sitt program at de vil ha sterkere nasjonal, politisk styring av sykehusene, bl.a. med konkret beskrivelse av minimumstilbud og innhold i lokalsykehus. Hvordan kan det være mulig når Høyre samtidig vil at private aktører skal kunne etablere sykehustjenester fritt og med innhold etter eget forgodtbefinnende – på statens bekostning? Hva med å lære på tvers av sykehus og foretak når nyvinninger og «beste praksis» blir håndtert som forretningshemmeligheter, som de ofte, naturlig nok, gjør i et kommersielt, markedsstyrt system? Det er for øvrig svært så god fortjeneste i mye av det private, kommersielle helsevesenet. Ingen bør derfor tvile på at interessentene finnes der ute, klare til å rykke inn på helsearenaen i et land som vårt, som er villig til å bruke de store pengene på helse. Skal vi ha verdens beste helsevesen, må det bygge på rettferdig fordeling, gode prioriteringer, klart definerte oppdrag og tydelig styring. Det helsevesenet må være offentlig. Og så kan både private ideelle og ikke-ideelle aktører være et svært så godt supplement som leverer tjenester ut fra avtale og med basis i de prioriteringene som folkevalgte politikere har gjort. Det er den norske modellen, som høyresida nå vil sette på spill.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Denne debatten har handla mykje om korleis ein skal bruke pengar og altfor lite om korleis vi skal bidra til auka verdiskaping. I trontalen seier regjeringa at dei vil føre ein aktiv næringspolitikk over heile landet og satse på område der vi har særlege føresetnader for å skape verdiar, og det høyrest jo tilforlateleg positivt ut. Men når ein begynner å sjå på kva slags satsing regjeringa har gjort på næringssida dei siste åra, kan ein spørje seg om det er det vi ser i praksis. Ny kapitalinnsprøyting i SAS – ein marknad som fungerer utmerkt godt utan at staten blandar seg inn i det – og ei betydeleg auka subsidiering av eit landbruk med desperat behov for modernisering og omstilling har vore tydelege eksempel på det regjeringa har kalla satsing på område der vi har særlege føresetnader for å lykkast. Det siste har vi sett når regjeringa legg ytterlegare toll på landbruksprodukt, trass i at dette kan ramme fiskerinæringa og akvakulturnæringa, som er av dei viktigaste næringane vi har. Norsk eksport av 33 millionar måltid vert sett på spel for å berge Senterpartiet over sperregrensa ved neste val. Retorikken vert hul når argumentasjon om kortreist mat vert brukt for å forsvare auka toll, mens regjeringas politikk i praksis rammar noko av det mest kortreiste vi har, nemleg fiskeriprodukta våre. Framstegspartiet vil derfor representere ei fornying i næringspolitikken som legg grunnlaget for vekst og verdiskaping langs kysten. Det gir tryggleik for arbeidsplassane i distrikta. Noreg har vore og bør fortsetje å vere ein sjøfartsnasjon. Skal ein få til det i praksis, er eit av dei aller viktigaste tiltaka, som alle er einige om, at vi får ei god og fullverdig nettolønnsordning. Arbeidarpartiet har dobbeltkommunisert rundt innføringa av ei fullverdig nettolønnsordning i ei årrekkje. Måndag legg regjeringa fram statsbudsjettet for siste gong. Då får vi måle ho på om ho faktisk når målsetjinga. Eg håpar på vegner av eit samla næringsliv langs kysten at dei omsider opprettheld sine løfte. Framstegspartiet vil vere garantisten for ei fullverdig nettolønnsordning. Framstegspartiet representerer den handlekrafta næringslivet no etterlyser. Næringslivet etterspør fridom frå regjeringas reguleringsiver, byråkrati og avgiftsregime. Derfor vil Framstegspartiet fjerne arveavgifta og formuesskatten, for å gi norske bedrifter tryggleik for arbeidsplassane sine og leggje grunnlaget for nye investeringar. Næringslivet har i ei årrekkje etterspurt forenklingar og dereguleringar for å kunne auke produktiviteten. Framstegspartiet har handlekraft til å ta opp kampen mot reguleringsiveren for å fremme vekst og verdiskaping.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-10-05:
Norge har nylig passert fem millioner innbyggere, og SSB har beregnet at vi vil være seks millioner rundt 2030. Pressområdene sliter allerede i dag med store utfordringer på boligforsyning, kapasitetsutfordringer i kollektivtrafikken, trafikk-kø og problemer med luftkvalitet, for å nevne noe. Skal vi takle folketallsutviklingen uten å forsterke disse problemene, må vi snu trenden med at økningen i stor grad kommer i Oslo-området. Vi må ta hele landet i bruk. Undersøkelser viser at mange ønsker å flytte ut fra pressområdene, men folk tvinges til å bosette seg der det er arbeid å få. Senterpartiet vil ha en næringspolitikk som legger til rette for et livskraftig næringsliv og verdiskaping i hele landet. Vi må sikre eksisterende næringsliv i distriktene gode, forutsigbare rammevilkår, noe som bl.a. et sterkt tollvern bidrar til, og vi må legge til rette for at etablering av nye arbeidsplasser, både statlige og private, i størst mulig grad kan skje utenfor pressområdene. Derfor vil Senterpartiet flytte underliggende statlige etater ut av Oslo for å øke antall kompetansearbeidsplasser i hele landet. Næringslivet er ulikt fra region til region. Vi har styrket Innovasjon Norge og SIVA, og de må videreutvikles som strategiske redskap for lønnsom næringsutvikling i hele landet. I tillegg må vi få på plass regionale ordninger. Norges råvareressurs ligger i distriktene – olje, gass, sjømat, landbruk og mineralressurser, for å nevne noe. Næringslivet er avhengig av effektiv infrastruktur og rask tilgang til markedet for å være konkurransedyktig. Investeringer i samferdsel må derfor komme hele landet til gode. Senterpartiet ønsker regionforstørring og sterke arbeidsmarkedsregioner også utenfor Oslo. Derfor er det viktig at vi prioriterer både utbygging av infrastruktur rundt Oslo og samferdselsprosjekt rundt de andre store byene våre, og selvsagt også prosjekter rundt om i distriktene. Opprustning og elektrifisering av Trønderbanen og Rørosbanen, utbygging av E6 fra Trondheim til Oppland grense og god kapasitet på kollektivtilbudet i Trondheim er like viktig for Trondheim-regionen som intercitytriangelet er for Oslo-regionen. Distriktskommunene i Innlands-Norge har spesielt store utfordringer. De har ikke mulighet til å ta del i verken oljeeventyret eller oppdrettseventyret, og er ofte i regioner med begrenset tilgang på risikokapital. Innlandskommunene har store utviklingsmuligheter innenfor reiseliv, og Senterpartiet vil jobbe for å få et eget såkornfond for reiselivet. Mange av disse kommunene har også store mineralressurser. Bergverksnæringen må revitaliseres på en bærekraftig måte for å sikre sysselsetting, verdiskaping og lokal kompetanseutvikling. Derfor mener Senterpartiet det må opprettes et statlig mineralselskap. Jeg er glad for at regjeringen nå vil legge fram en ny strategi for mineralnæringen. Både bygd og by er avhengig av at regjeringen fortsatt har en aktiv distriktspolitikk, og jeg ser fram til at regjeringen vil legge fram en melding om distrikts- og regionalpolitikken, en melding som skal omhandle politikk for verdiskaping og utvikling i hele landet.