Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-02-08:
Etter at jeg fremmet denne interpellasjonen, har de etterfølgende begivenheter vist at den kanskje hadde enda større relevans enn det jeg trodde. I avisen Vårt Land forrige fredag var en av overskriftene «Farligere storbyer i helgene». De har gått igjennom voldssituasjonen i alle de større byene, og det viser seg at i gjennomsnitt har voldshendelsene økt med rundt 25 pst. det siste året. Samtlige byer sier at det er en klar sammenheng mellom alkoholmisbruk, gjerne i tilknytning til utestedene, og den økte voldsbruken. Derfor trenger vi å endre politikken. Vi må sørge for at våre storbyer blir trygge møtesteder. Vi kan ikke leve med en situasjon der mange føler utrygghet, eller faktisk velger å la være å dra til byenes sentrum av frykt for vold. Vi kan som samfunn ikke akseptere at flertallets frihet og livsutfoldelse begrenses av at et mindretall lager bråk og opptrer truende. Derfor er det på tide å iverksette flere tiltak for å gjenopprette storbyene som trygge møteplasser. Samfunnet må først og fremst rette innsatsen inn mot å forebygge lovbrudd. Politi, restriksjoner og sanksjoner kan aldri alene bli et godt svar på de ordens- og kriminalitetsmessige utfordringene som våre storbyer i dag står overfor. Derfor må dette angripes bredt. De siste ti årene har det vært en økning på 30 pst. i antallet skjenkebevillninger her i landet. Økningen har skjedd i samtlige fylker. Alkoholforbruket har steget med 33 pst. Økt tilgjengelighet for alkohol og utvidede skjenketider er uten tvil – og det bekreftes av samtlige polititjenestemenn som er intervjuet i den avisen jeg viste til – en sterk årsak til at det er store ordensproblemer i deler av storbyene i dag. For egen del og fra den byen som jeg representerer, må jeg dessverre si at vi har et flertall i Oslo bystyre som faktisk ikke tar inn over seg at det er en betydelig sammenheng mellom voldsbruk og alkohol- og skjenkepolitikk. Til og med når Oslo-politiet uttrykker at de faktisk ser behov for en reduksjon i antall skjenkesteder i deler av Oslo sentrum, legger man armene i kors og er tause. Det er nesten utrolig at flertallet i Oslo bystyre kan sitte stille og se på en slik utvikling. Jeg vet at i Oslo bystyre er det hvert øyeblikk en mulighet til å endre kurs – og måtte det skje, av hensyn til tryggheten i denne byen. Vi i Kristelig Folkeparti støtter at antall skjenkesteder bør reduseres med 25 pst. i særskilte volds- og urobelastede sentrumsområder, ikke minst når politiet selv mener at dette er nødvendig. Jeg mener at i slike områder bør unntaket fra alkohollovens normalskjenketid praktiseres strengt. Det bør også ses på om kommunen bør innføre differensierte stengningstider for skjenkestedene, slik at man unngår uheldige ansamlinger av mennesker som dessverre ofte genererer vold nattetid. Politiet og sosialtjenesten skal uttale seg før kommunestyret – eller som i f.eks. Oslo, byrådet – avgjør en søknad om skjenkebevilling. Det er imidlertid ikke slik at kommunene plikter å legge større vekt på deres uttalelser enn på uttalelser fra alle andre instanser – dette til tross for at f.eks. politiet burde være særlig kvalifisert til å vurdere ordens- og sikkerhetsmessige sider ved saken. Etter Kristelig Folkepartis mening bør ikke kommunene ha adgang til å gi skjenkebevilling i tilfeller der politiet ut fra klare politifaglige vurderinger fraråder dette. Vi vet også at overskjenking og skjenking av mindreårige forekommer i et betydelig omfang. Kommunenes kontroll med skjenkestedene fanger dessverre i liten grad opp dette. Dette er også problematisk i et volds- og kriminalitetsmessig perspektiv. Det gjør at det bør stilles spørsmål om hvorvidt skjenkekontrollørene bør gis større adgang til inngripen enn det som er situasjonen i dag. Det samme kan også gjelde for politiet. Derfor er vi i Kristelig Folkeparti kommet dit hen at man bør vurdere å tillate å gjennomføre kontroll med om butikker og utesteder f.eks. selger eller skjenker til mindreårige ved å la ungdommer under aldersgrensen teste ut om de faktisk kan få kjøpt alkohol. Vi vet jo at det er frivillige organisasjoner som har gjort dette, men slike bevis kan ikke brukes i en eventuell etterfølgende sak om fratakelse av skjenkebevilling. Det foreløpige resultatet av politireformen er dessverre mindre synlig politi, selv om reformen har blitt positivt mottatt på andre områder. Forventningene om frigjøring av ressurser til bedre publikumskontakt og raskere og mer omfattende saksbehandling har dessverre ikke slått til i samme grad som man ønsket. De frigjorte ressursene – der de er kommet – er i stor grad spist opp av lønnsøkninger og avtale om en femte ferieuke. Mye av politiarbeidet er dessuten mer ressurskrevende enn tidligere. Vi vet også at den internasjonale kriminaliteten krever sitt. I Oslo er nå situasjonen den at vi har vakante stillinger som vi med fordel burde ha besatt, slik at folk kan føle en økt grad av trygghet. Det er en kjensgjerning at patruljerende politi i gatene skaper trygghet og har en forebyggende effekt. Så det burde være et felles politisk anliggende å styrke politiets mulighet til å utøve denne formen for tilstedeværelse og dermed øke trygghetsgraden. Jeg vil også si at det kanskje er et spørsmål om ikke politiets egne måleparametre bør endres til også å legge større vekt på forebyggende og trygghetsskapende arbeid. Kanskje er det også et spørsmål om ikke politiutdanningen bør differensieres mer for å møte politietatens ulike behov på en bedre måte enn det vi klarer i dag. Jeg er sikker på at den kronikken som stod i Aftenposten for noen dager siden, som er skrevet av Bjarne Hjeltnes, har gjort inntrykk på flere enn undertegnede. Hans 18 år gamle sønn døde sommeren 2005 etter å ha blitt slått ned på gata i denne byen. Gjerningspersonen ble dømt til halvannet års ubetinget fengsel samt ett års betinget fengsel. Bjarne Hjeltnes har i sin tankevekkende kronikk uttrykt hvor vanskelig det er for ham å forsone seg med det han oppfatter som en meget lav straff for ugjerningen. Å utsette andre for vold er en alvorlig integritetskrenkelse. Slike overgrep kan gi fysiske skader og medføre død, men kan også medføre angst og utrygghet i lang tid. Det var med dette som bakgrunn at en enstemmig justiskomite i innstillingen til ny generell del i straffeloven uttrykkelig sa at straffenivået i bl.a. voldssaker måtte heves. Når et slikt entydig signal gis i innstillingen til en lovsak, vil jeg mene at både påtalemyndigheten og domstolen plikter å følge opp. Et slikt uttrykkelig signal har utvilsomt større vekt enn domstolenes egen straffeutmålingspraksis. Selv om jeg som stortingsrepresentant selvfølgelig ikke skal legge meg borti domstolens dømmende virksomhet, må det være tillatt å stille noen spørsmål ved en del domsavsigelser i enkeltsaker, og spørre om hvorvidt Stortingets uttrykkelige beskjed om å heve straffenivået i saker som gjelder den type grove integritetskrenkelser, faktisk er imøtekommet. Kriminalitet kan forebygges på mange måter, og den må angripes bredt. Man kan styrke de frivillige organisasjonene som arbeider kriminalitetsforebyggende. Man kan også sørge for at byer og boligområder utformes slik at det er åpne og lyse gater og møteplasser og få mørke smug og lite opplyste oppholdssteder. Dette er derfor et område som også byplanleggere og planmyndigheter bør se nøye på. Jeg er sikker på at også justisministeren er opptatt av å sikre tryggheten i våre byer. Jeg er derfor svært interessert i å høre hvilke muligheter justisministeren ser for seg, slik at vi i langt større grad enn tilfellet er i dag, igjen kan oppleve at sentrum i våre større byer kan være et trygt sted for alle.