trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
Akkurat det er noe vi ser på nå, men jeg vil veldig tydelig understreke at alle barn skal følges opp av kommunen og helsetilbudet, så jeg er helt enig med representanten i at det er veldig viktig at de blir møtt med den hjelpen de faktisk trenger. Vi vet også at veldig mange av barna som er i barnevernet, har tilleggsbehov. Det er heller ikke sånn at barnevernet kan eller skal gi all hjelp, man er veldig avhengig av andre tjenester, og det samarbeidet må være der. I et senere spørsmål, fra representanten Toppe, kommer jeg til å komme mer inn på helsehjelpen. Men jeg vil bare vise til ett tilbud som jeg mener vil hjelpe mange. Det er de to nye institusjonene der vi virkelig styrker helsehjelpen. Det vil være viktig. Men det vil også være viktig at barnevernet og helsesektoren samarbeider enda bedre, sånn at hjelpen til barna blir enda bedre enn det den er i dag.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
Jeg er for et mangfold av leverandører. Alle barn er forskjellige, og det er viktig at barn som må bo på institusjon i en kortere eller lengre periode, får et godt og tilpasset tilbud. Private gjør en viktig jobb både for staten og for kommunene. Men det må være klart at det offentlige har og skal ha ansvaret for barnevernet i Norge. Det offentlige må ha kontroll med at barna får et godt og forsvarlig tilbud, og at ressursbruken er fornuftig. Barnets beste skal alltid være et grunnleggende hensyn. De fleste barn har det best sammen med andre barn og unge, og gruppetiltak skal være normen. Men noen har utfordringer som gjør det krevende å gi dem et institusjonstilbud sammen med andre som er forsvarlig for både dem selv og de andre. Da kan et godt tilrettelagt enetiltak være nødvendig i en periode. Representanten viser til de høye kostnadene ved kjøp av enetiltak. Enetiltak er kostbart, men i de tilfellene det er nødvendig, gir det mulighet til å skreddersy tilbudet etter barnets behov og gi barnet den hjelpen og de rammene det trenger. Det er i hovedsak private leverandører som har tilstrekkelig fleksibilitet til å tilby skreddersydde tiltak på kort varsel. For barna er det viktigste at de får gode og tilpassede tiltak, ikke hvem som leverer det. Det offentlige har ansvaret for å følge opp barnet og kvaliteten på tilbudet, enten tiltaket er privat eller statlig. I tillegg er det viktig at staten er en faglig premissleverandør, også i tilbudet til barna som har de aller største behovene. Jeg har derfor satt i gang en ekstern utredning som skal gi en helhetlig gjennomgang av dagens institusjonstilbud, inkludert enetiltak. Dette vil gi grunnlag for å vurdere om det er behov for mer omfattende endringer i institusjonsbarnevernet. Vi er også i gang med et omfattende arbeid med å gjennomgå rammene for private aktører i barnevernet. Formålet med det er å sørge for riktig bruk av private aktører, effektiv ressursbruk og ikke minst at ungene og familienes rettsikkerhet blir ivaretatt på en god måte.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
La meg først understreke at en del av de sakene jeg har lest om, også opprører meg. Derfor er jeg veldig opptatt av at institusjonsbarnevernet må gjennomgås på en god måte. Vi har en egen utredning knyttet til det, og ikke minst til hvordan vi skal bruke private på en best mulig måte. Når det gjelder enetiltak, er det som representanten sier, inngripende. Derfor er det viktig at det bare brukes når det er nødvendig, når det er til det beste for barnet, og når det er til det beste for andre barn. Noe av den økte bruken har falt sammen med at det også har vært mange barn som før kanskje var i fengsel, i kriminalomsorgen eller i annet tilbud, som nå er i barnevernets omsorg. Det jeg er glad for, er at vi har gjort mange tiltak, så for 2019 er det bare startet fire nye enetiltak. Antall enetiltak har gått ned fra 118 i tredje kvartal 2018 til 83 i andre kvartal 2019. Det tror jeg også er fordi en bruker det når det er nødvendig.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
I forbindelse med et tidligere spørsmål redegjorde jeg for arbeidet med å gjøre flere av institusjonsplassene ideelle – at det offentlige og ideelle skal ha et større ansvar. Noe av det vi gjør, er at direktoratet er mye tettere på i oppfølgingen av både statlige og private institusjoner. Det tror jeg er viktig. Som jeg redegjorde for, er det et arbeid knyttet til hvordan en bruker private, og også hvordan man som bestillere bruker private, for at det skal brukes både effektivt og riktig og ikke minst styrke rettssikkerheten til ungene og familiene. Noe av det viktige som har blitt gjort, er at det stilles strengere krav til begrunnelse – og til dokumentasjon – for når enetiltak kan etableres. Den restriktive eller strengere kontrollen tror jeg også har gjort noe med den ganske drastiske reduksjonen i antall tiltak for 2019. Jeg kommer til å følge dette tett hele veien, for det er – som representanten sier – noen av de aller mest sårbare ungene, og derfor har de krav på det beste tilbudet, det som er barnets beste. Det er det som skal være målet, og det som skal være førende for tjenesten.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
Saken representanten viser til, er opprørende, og jeg er glad for at den nå vurderes av Fylkesmannen. Jeg forutsetter at helsetjenestene gir nødvendig helsehjelp, også til barn i barnevernet. Bufetat skal på sin side gjøre alt det de kan for å sørge for at barna får de tjenestene de har krav på. Dette handler ikke om økonomiske incentiver, men om lovfestede rettigheter. Kommunene har en plikt til å sørge for at barn de har omsorgsansvar for, får den hjelpen de trenger, enten det er fra Buftetat eller fra andre tjenester. Jeg forventer at kommunene kjenner sitt ansvar og sørger for et tilbud som er til barnets beste. Barnevernsreformen skal styrke kommunenes muligheter og incentiver til forebygging og tidlig innsats. Kommunene skal gi ungene den hjelpen de trenger, så tidlig som mulig. Innrettingen av kommunenes finansieringsansvar er derfor relevant. Kommunene skal betale noe mer for statlige barnevernstiltak, men vil kompenseres for dette gjennom en økning i rammetilskuddet. Mange barn i barnevernet har sammensatte behov og rettigheter etter flere lovverk. Barnevernet skal sørge for at de får nødvendig hjelp og god omsorg. Men barnevernet verken kan eller skal gi ungene alt det de trenger. Andre offentlige tjenester må ivareta sin del av ansvaret, bl.a. ved å sørge for nødvendig helsehjelp. De ulike tjenestene må samarbeide om å finne løsninger, hvis ikke risikerer vi at ungene blir kasteballer. Helseministeren og jeg samarbeider tett om å styrke helsetilbudet til barn i barnevernet. Det er satt i gang en rekke felles tiltak, bl.a. bygger vi opp to nye institusjoner for barn med behov for omfattende hjelp fra både barnevern og psykisk helsevern. Vi er ikke i mål, men jeg forsikrer representanten om at dette er et pågående arbeid som jeg tar på største alvor.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
Jeg er enig med helseministeren i at samarbeid er det viktigste. Når jeg svarer som jeg gjør til VG i det intervjuet representanten viser til, handler det om at en ikke kan utelukke at når tjenester grenser mot hverandre og det er forskjellig pris, kan det også være at økonomi spiller en rolle for hvilket tilbud kommunene vektlegger. Jeg tror uansett at det at kommunene har et større ansvar, også når det gjelder finansieringen, gir dem et enda større incentiv eller en enda større vilje til å prioritere forebygging. Så dette er absolutt ikke noe som utelukker hverandre. Vi har satt i gang en rekke tiltak for nettopp å bedre helsehjelpen. I tillegg til institusjoner tror jeg at det at vi har innført egne barnevernsansvarlige innen psykisk helsevern for barn og unge, er viktig for å kunne se de utfordringene ungene har, og forhåpentligvis, gjennom det som avdekkes, gi dem den hjelpen de skal ha.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
I likhet med representanten Toppe mener jeg at den saken er opprørende. Representanten vet veldig godt at jeg ikke kan og ikke skal gå inn og behandle enkeltsaker, men slik det er beskrevet, mener jeg at vi ikke ivaretar den gutten på en god nok måte. Jeg er glad for at Fylkesmannen nå er inne i saken for å vurdere den, og det er først når den rapporten foreligger, at en eventuelt kan si mer om selve saken. Grunnen til at jeg var på saken, var at den opprørte meg. Jeg tar ikke lett på det ansvaret jeg har som statsråd, når jeg er veldig tydelig og ber Bufdir, som er den øverst ansvarlige for Bufetat, om å følge opp den konkrete saken ettersom jeg ikke er inne i direkte saksbehandling. Derfor er jeg veldig opptatt av at tjenestene snakker godt sammen, og at det er et system som fungerer godt sammen. Men hovedpoenget er at barn har rett til den hjelpen de skal ha, uavhengig av økonomi. Det er det som skal ligge til grunn, og det jeg forventer av kommunene når de gir tilbud til ungene.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
Barn som må få hjelp av barnevernet i en kort eller lengre periode, skal bli sett, og de skal få den hjelpen de trenger. Barnevernets arbeid er komplekst, og barnevernet må av og til ta inngripende avgjørelser – der dette er til det beste for barnet. Familier i kontakt med barnevernet må møtes på en god måte, og rettssikkerheten skal ivaretas. Vi kjenner godt til utfordringsbildet i barnevernet. For meg er det derfor viktigst å styrke det systemet vi har i dag. Vi gjennomfører nå en lang rekke tiltak som møter utfordringene på området, og som samlet sett vil gjøre barnevernet bedre. Det er begrenset hvor mye jeg rekker å trekke fram her, men jeg vil særlig framheve fem viktige grep for å styrke barnevernet. For det første arbeider vi nå med en helt ny barnevernslov, som etter planen skal legges fram våren 2021. Loven vil øke kvaliteten i barnevernet. Vi vil styrke rettssikkerheten til barn og foreldre, bidra til økt forebygging og tidlig innsats og i større grad bygge på ressursene til barnet og familien. I tillegg vil vi våren 2020 legge fram enkelte endringsforslag i gjeldende lov, bl.a. vurderer jeg å innføre samtaleprosess i fylkesnemndene som varig ordning. For det andre gjennomfører vi nå også barnevernsreformen. Den vil styrke kommunenes muligheter til forebygging og tidlig innsats. Behovet for kompetanse i barnevernet er godt dokumentert. Et tredje tiltak som jeg derfor vil vise til, er regjeringas kompetansestrategi for det kommunale barnevernet. Blant annet har vi etablert videreutdanningstilbud, og vi forbedrer grunnutdanningene. I tillegg vurderer vi krav til kompetanse for barnevernsansatte. Dette mener jeg vil være et viktig løft for å styrke kvaliteten og rettssikkerheten i barnevernet. For det fjerde er vi også i gang med å gjennomgå institusjonstilbudet, som omfatter enetiltak. Arbeidet vil gi grunnlag for å vurdere behovet for mer omfattende endringer i institusjonsbarnevernet. Vi gjennomgår dessuten rammene for bruk av private aktører i barnevernet. Til slutt vil jeg vise til at det er iverksatt en helsesatsing for å gi bedre og mer helhetlige tjenester til barn i barnevernet. Samlet sett mener jeg disse tiltakene vil styrke barnevernet, slik at barn får nødvendig omsorg og beskyttelse når de trenger det.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
Jeg er enig i at det er en utfordring at for mange fosterhjemsopphold ender med brudd, og at det blir flyttinger. Derfor er et viktig område som jeg fokuserer på, rekruttering av fosterhjem og også bedre veiledning og oppfølging av fosterhjemmene. Klarer vi å få enda flere som ønsker å være fosterforeldre, og god oppfølging av dem, tror jeg at en klarer å redusere flyttingen. Vi har også satt av 25 mill. kr i år for å bidra til dette arbeidet. Et annet viktig grep, ut fra det jeg opplever representanten er opptatt av, er at vi i den nye barnevernsloven, som nettopp har vært på høring, har skissert at ettervernet skal utvides til 25 år. Det at barnevernet også er der i oppfølgingen etterpå, tror jeg er viktig for den overgangen til å klare seg selv.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-11-06:
Representanten Lundteigen hørte forrige spørsmål og mine svar. Jeg skal ikke gjenta det, men det som var viktig for meg å understreke, er at det er en gjennomgang av institusjonsbarnevernet, og der vil vi også få svar på de spørsmålene som stilles. Det vil gi meg et bedre grunnlag i mitt arbeid videre og se dette opp mot det arbeidet som gjøres opp mot private aktører, anskaffelser, og også målet om 40 pst. ideelle. Men når alt det er sagt – og det arbeidet skal jeg ta på alvor – vil jeg understreke at jeg er mest opptatt av at tilbudet til ungene er best mulig. Det er statens og det offentliges ansvar, men om det også er noe bruk av ideelle eller private, er det først og fremst hvordan det tilbudet er, og hvordan kvaliteten på det tilbudet er, jeg er mest opptatt av. Der er det dessverre svikt, i noe privat, i noe offentlig, og det tar vi på største alvor. Derfor har vi også tettere oppfølging av institusjonene og gjennomfører alle de tiltakene jeg har fått lov til å bruke formiddagen på å snakke om.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-11-06:
«Statsråden mener barnevernet er styrket på bemanningssiden, mens blant annet Barneombudet, Fellesorganisasjonen og oppropet #heierna er tydelige på at det er underbemanning. Statsråden peker på kompetanseheving som tiltak, og videre kommunenes ansvar, der regjeringen skal legge til rette for at kommunene kan forvalte sitt ansvar på en god måte. Hva gjør at det er et så stort sprik mellom det statsråden erfarer og det de som jobber i tjenesten erfarer i hvordan bemanningssituasjonen er?»
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-11-06:
Jeg opplever fortsatt ulik virkelighetsbeskrivelse fra statsråden og de som har med barnevernet å gjøre. Kapasitetsveksten følger ikke behovet. Kommunene må få langt mer penger å rutte med om de skal leve opp til kravene som blir stilt. Problemet er bl.a. at barn og unge som tidligere ble tatt hånd om i rettsvesenet og helsevesenet, nå havner i barnevernet. Konsekvent nedbygging av psykisk helsevern med langt færre døgn- og sengeplasser enn tidligere gir konsekvenser for andre offentlige tjenester, som barnevernet. Godtar statsråden en nedbygging av barne- og ungdomspsykiatrien? Og mener han at bemanningen i barnevernet er rustet til å stille opp når helsevesenet ikke lenger har kapasitet?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-11-06:
Kristelig Folkeparti og Senterpartiet kan godt være enige om at kommunene er kjempeviktige her, og at de selvfølgelig tar problemstillingen på alvor. Men spørsmålet er hva som skjer i helsevesenet og barnevernet i sammenheng. Ny forskning dokumenterer høy forekomst av psykiske lidelser blant barn i barnevernsinstitusjoner og fosterhjem. Tre av fire barn i barnevernsinstitusjonene og halvparten av barn i fosterhjem har psykiske lidelser. Samtidig er det indikasjoner på at helsetilbudet til denne gruppen ikke strekker til. Kun 25 pst. av ungdommene på institusjon oppgir at de har vært i kontakt med barne- og ungdomspsykiatrien. Mange flyttinger og manglende døgnplasser er en kjent utfordring. Senterpartiet foreslår nå i Stortinget å lovfeste helseundersøkelse av barns somatiske og psykiske helse i forbindelse med alle omsorgsovertakelser. Mener statsråden at alle disse barna som gjennomgår drastiske og tøffe endringer i sin familiesituasjon, skal ha rett til en slik undersøkelse?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-06:
«I 2018 brukte det statlege barnevernet 650 millionar kroner på kjøp av einetiltak hos private aktørar. Bruken er fordobla på fire år. 17. desember i fjor forsvarte dåverande statsråd Hofstad Helleland i Stortinget denne uka med at det offentlege aleine ikkje klarar å tilby ei teneste til kvart einskilt barn som barnevernet er sett til å hjelpe. Er statsråden einig med sin forgjengar i at det offentlege barnevernet i dag ikkje klarar å ta vare på barna med aller størst behov?»
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-06:
Jeg takker for svaret. Jeg merker meg at statsråden bruker ord som mangfold, og at en skal skreddersy tiltak. Men det som det til sjuende og sist handler om, er den virkeligheten som disse ungene står oppe i. Barnevernsbarna er noen av de aller mest sårbare i det norske samfunnet. Bruk av enetiltak er noe av det mest inngripende og alvorlige tiltak en kan bruke. Mange av de historiene som har blitt avdekket, ikke minst gjennom VGs avsløringer, er gripende å lese. Det er barn som har vært under enetiltak, som over år har bodd alene på institusjon sammen med kun behandlere, som har fulgt dem opp. Da er spørsmålet: Hvordan ivaretar en dem? I dag er det store private aktører, som det også er kommet fram, som henter ut større overskudd enn det de bruker på ungene. Er dette en utvikling en kan forsvare?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-06:
Statsråden viser til at enetiltak bare skal brukes når det er absolutt nødvendig, og det er jeg helt enig i, men da er det også spørsmål om prosessen rundt enetiltak. Det som også har kommet fram gjennom avsløringer i media, er ikke bare den sterke økningen i bruk av private aktører i enetiltak, men også hvordan private aktører er inne i prosessen knyttet til å avgjøre om en skal bruke enetiltak – og også i mange situasjoner har presset på for at enetiltak skal brukes. Samtidig sitter de samme aktørene igjen med et betydelig overskudd av de enetiltakene som blir brukt. Som sagt: Dette er noen av de mest sårbare av de sårbare, som blir utsatt for den type tiltak for å forsøke å ivareta dem på best mulig måte. Hvorfor legger en ikke i større grad til rette for at en skal ha et offentlige tilbud istedenfor private aktører?
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-06:
EUs trygdeforordning gir innbyggerne utvidede rettigheter til fri bevegelighet, men med noen begrensninger knyttet til bl.a. aktivitetskrav. Forordningen er, som vi nå har sett, tolket feil, med alvorlige konsekvenser for mange. Folk er urettmessig straffet, har fått urettmessige tilbakebetalingskrav eller på annen måte ikke fått det de har krav på. Vi må ha tillit til at velferdsordningene våre praktiseres riktig. Som jeg har varslet, vil regjeringen iverksette en ekstern uavhengig granskning. De som er urettmessig straffet, eller har tilbakebetalt beløp de ikke skulle, eller har hatt et dokumentert tap som følge av feilen, må ivaretas. Flere instanser er nå i gang med en full gjennomgang. Direktoratet har satt ned en innsatsgruppe som nå gjør en stor jobb, gjennomgår alle saker tilbake til 2012, og kontakter dem det gjelder. De som urettmessig har betalt tilbake, skal få utbetalt stønaden de har krav på. Påtalemyndighetene har sitt eget løp. Regjeringen vil lage en ordning med fri rettshjelp for dem som vil klage etter den nye behandlingen av Nav. Justisdepartementet vil, i samråd med Arbeids- og sosialdepartementet, se nærmere på hvordan denne rettshjelpen skal innrettes. Regjeringen vil lage en ordning med fri rettshjelp til personer som fremmer erstatningskrav som følge av denne feilen. Regjeringen vurderer å opprette en særskilt erstatningsordning som sikrer at de som er rammet, får en så enkel og rask behandling som mulig. Tiltak er igangsatt og flere vil bli igangsatt for å ivareta berørte, for å komme til bunns i denne saken, og for å unngå at dette skjer igjen.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-06:
Som jeg har redegjort for, fikk departementet en e-post fra direktoratet fredag 30. august, hvor det sto at denne saken kunne være mer omfattende enn det man først hadde trodd, som det man diskuterte tidligere, altså at den kunne være mer omfattende. Den 2. september ble det bedt om et møte, fordi man da anså at saken nettopp var mer alvorlig. Fredag 13. september ble det avholdt et møte mellom departement og direktorat, og det var da man stilte spørsmålet om det faktisk kunne være slik at det var feil rettsanvendelse, det vil si, i klartekst, om det er slik å forstå at norske myndigheter ikke har fulgt norsk lov. Det var da det ble bestemt at direktoratet skulle sende brev til politidistriktene og be dem om å stanse de sakene som ikke var berammet, på grunn av uklar rettsanvendelse. Parallelt satte man i gang et juridisk arbeid for å komme nærmere til bunns i selve rettsanvendelsen.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-11-06:
Fortsatt er det veldig mange spørsmål som man vil få svar på gjennom granskningen. Når man ser tilbakeskuende på hele saken, tror jeg det er grunn til å stille spørsmål ved hva som burde vært gjort på et tidligere tidspunkt. Politidistriktene ble varslet 18. og 19. september. Riksadvokatembetet ble uformelt kontaktet 26. september. Spørsmålet er: Har norske myndigheter brutt norsk lov? Svaret på det er ja. Loven har blitt brutt i forvaltningen, i trygderetten og hos påtalemyndighetene uten at dette ser ut til å ha blitt avdekket noe sted på noe som helst tidspunkt. Spørsmålet nå er i hvert fall: Burde flere instanser på et tidligere tidspunkt, helt tilbake til 2012, ha oppdaget denne graverende feilen? Nå er den oppdaget. Nå er det opp til oss å rydde opp i det, ivareta de berørte, komme til bunns i hvordan det kunne skje, og ikke minst sørge for at dette ikke kan skje igjen.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2019-11-06:
«Det må være et mål at store statlige investeringer skal føre til en styrking av norsk næringsliv. Dessverre har ikke regjeringen lyktes med det når det gjelder investeringer i infrastruktur. Sist når det ble kjent at fem utenlandske entreprenører, ingen norske, har meldt sin interesse for å bygge den nye Mjøsbrua. Veidekke har sagt at det var umulig å konkurrere på lovlig vis mot kinesiske selskaper. Hvilke grep vil statsråden gjøre for at norske aktører kan være med på de store infrastrukturprosjektene i årene framover?»
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2019-11-06:
Når vi skal bygge infrastruktur, må det være med på å skape norske arbeidsplasser som har et innhold. Selve strukturprosjektene har et innhold hvor man skal bruke ny teknologi, ny kompetanse – kanskje spesielt på bygging i værhardt klima. Norske interesseorganisasjoner, som statsråden mange ganger refererer til, både de små, mellomstore og store, roper nå et unisont varsku om antall og størrelse på kontrakter, manglende forutsigbarhet, høyt tvistenivå, lav inntjening for entreprenører, ubalanserte kontraktsvilkår og risikofordeling. Flere velger å ikke delta. OPS-prosjektet med firefelts bru til Sotra – kostnad 10 mrd. kr, svært komplisert, høy risiko – er ikke lagt ut på anbud og ble utsatt til 2026. Er bekymringene til norske interesseorganisasjoner grunnløse?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2019-11-06:
Av svaret oppfatter jeg at statsråden synes bekymringene er grunnløse. NTP er beregnet å koste over 1 000 mrd. kr de neste tolv årene. Statsråden er altså leder for tolv år med 1 000 mrd. kr, og det etterspørres 890 000 årsverk. I regjeringens perspektivmelding sies det at hvis vi skal opprettholde vår velferd i 2060, må vi skape én million nye arbeidsplasser. Er statsråden enig i at utbygging av infrastruktur kan bidra til disse arbeidsplassene? Og på hvilken måte vil statsråden snu dagens negative trend – for det er det – som har utviklet seg, og nesten til en systemfeil, og bidra til at det blir vekst i nye, norske arbeidsplasser?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Aller først til premissen: Vi har i alle fall lukkast betre med å få opp ein norsk entreprenørmarknad enn det Senterpartiet gjorde då dei sat i regjering. Eg kan kome tilbake til dei tala seinare. Den norske anleggsmarknaden er differensiert og omfattar mange aktørar. Vi har store riksdekkjande aktørar, mellomstore regionale aktørar og små lokale aktørar. Det er eit resultat av ein vellukka strategi der statlege samferdselsbyggherrar har teke eit aktivt ansvar for å utvikle ein velfungerande nasjonal marknad. Det er for tida svært høg aktivitet i denne marknaden. Det er også ei pågåande endring som følgje av at den samla kontraktporteføljen frå dei statlege byggherrane er i endring. Denne endringa består i hovudsak av at det skjer ei utvikling av gjennomføringsmodellar og kontraktstrategiar. Dette vert gjort for å sikre ei rask og kostnadseffektiv anleggsgjennomføring med ei optimal utnytting av offentlege ressursar. Ulike aktørar responderer ulikt på dei pågåande endringane, og det er registrert at tilbydarane vert meir selektive når dei går inn i store konkurransar. Det er også registrert ei aukande interesse for den norske marknaden frå internasjonale aktørar. Marknaden er i ferd med å tilpasse seg dei pågåande endringane. Det er tilfredsstillande konkurranse om statlege samferdselsoppdrag i dei fleste tilfella, og dei aller fleste kontraktane vert inngåtte med norske aktørar. Det er òg eit viktig poeng at sjølv om entreprenøren i eit prosjekt er ein utanlandsk aktør, er det ikkje dermed sagt at det ikkje er betydeleg norsk deltaking i prosjektet. Snarare tvert imot. I utbygginga av Follobanen f.eks., der hovudentreprenøren er ein utanlandsk aktør, er underleverandørane i hovudsak norske aktørar, og norske aktørar står for meir enn 70 pst. av den samla verdiskapinga i det prosjektet, som er på meir enn 20 mrd. kr. Det må framleis vere høg bevisstheit hos byggherrane vi har i samferdselssektoren, om nødvendigheita av ein differensiert kontraktsportefølje som legg til rette for små, mellomstore og store aktørar, at vi innrettar marknaden slik at vi også bidreg til å byggje gode løysingar for framtida, på ein måte som også norsk næringsliv tener på. Det har vi klart dei siste åra, og det arbeidet skal halde fram også i det påfølgjande.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Eg meiner at ein skal ta alle innspela ein får, på tilstrekkeleg alvor. Det er behov for ein variert kontraktstrategi i heile samferdselssektoren, slik at vi utviklar entreprenørmarknaden og sørgjer for at mange av dei aktørane som er små i dag, er i stand til å fortsetje med å vekse og vinne nye anbod i Noreg. Det er ei positiv utvikling i retning av at norske entreprenørar vinn kontraktane – i alle kontraktsegment, anten det er små kontraktar i størrelsesordenen 10–100 mill. kr, eller det er kontraktar på over 100 mill. kr. Eksempelvis vann norske entreprenørar 93 pst. av dei store kontraktane på over 100 mill. kr i 2011, 65 pst. i 2012 og 70 pst. i 2013, medan dei f.eks. i 2018 vann 97 pst. av kontraktane. Så det er ei betring i denne marknaden også når det gjeld ein del av dei store kontraktane, slik vi har sett dei siste åra.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Eg reagerer på at Senterpartiet forsøker å omskrive historia – også når dei vert møtte med dokumentasjon på at det trass alt har vore ei vesentleg betring i denne marknaden i favør av norske entreprenørar dei siste seks åra samanlikna med då Senterpartiet hadde ansvar. Ein held altså fram med å prøve å omskrive historia. Det gjer henne ikkje rettare. Eg er oppteken av at vi skal utvikle den norske entreprenørmarknaden. Og nøkkelen til det er nok kontraktar. Difor er samferdselsløyvingane auka med meir enn 80 pst. i denne regjeringsperioden, og vi har faktisk sørgt for at det er ein anleggsmarknad som kan kjempe om store investeringsprosjekt. Det er også variasjon i kontraktstrategien. Det får vi til endå betre gjennom dei reformgrepa som no er tekne, både gjennom profesjonalisering av utbyggingsdivisjonen i Statens vegvesen, gjennom alle reformer som allereie har kome ved etablering av Nye Vegar, og gjennom at Bane NOR også profesjonaliserer si utbyggingsavdeling. Det vil i framtida bidra til å styrkje den norske entreprenørmarknaden.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
I den nye kystruteavtalen som gjeld frå 2021, er det stilt strenge miljøkrav, men på bakgrunn av oppmodingsvedtaket har departementet gjort ei grundig vurdering av innkjøps- og statsstøtteregelverket og hatt dialog med leverandørane om innretning av ein mogleg miljøbonus og potensialet for at bonusen utløyser ytterlegare klima- og miljøtiltak. Statsstøtte- og innkjøpsreglane set klare grenser for moglegheita til å tildele miljøbonus. Det er viktig å sikre at avtalane som vi eventuelt inngår, ikkje inneber ulovleg støtte og dermed må tilbakebetalast av aktørane. Den utgreiinga vi har gjort, viser at det er lite rom for å leggje til rette for ein slik miljøbonus som Stortinget skisserer i sitt oppmodingsvedtak, innanfor dei rettslege rammene som gjeld. Innanfor dei rettslege rammene kan staten berre gje støtte til investeringar i tiltak der støtta er utløysande for gjennomføringa av tiltaket. Vidare er det ei maksimal grense for kor mykje av investeringskostnadene ein kan gje støtte til, og det samla statsstøttebeløpet. Etter statsstøttereglane har vi vurdert at det difor ikkje er mogleg å opprette ein miljøbonus der leverandørane vert kompenserte for kvart tonn CO 2 som vert redusert utover krava i kontraktane som er inngått, slik Stortinget sette som føresetnad i sitt oppmodingsvedtak. Vi har likevel undersøkt moglegheitene for å imøtekome intensjonen i oppmodingsvedtaket innanfor statsstøtte- og konkurranseregelverket, og vi har difor, som eg sa tidlegare, hatt dialog med tilbydarane om det. Det finst likevel ei rekkje andre ordningar som kan bidra til denne typen investeringar. Enova gjev tilskot og incentiv til ordningar langs heile kystruta. Vi har NO x -fondet, som bl.a. har gjeve støtte til LNG og batteridrift. Enova har gjeve tilskot til Havilas nybygg og Hurtigrutens ekspedisjonsskip, og Havila har i tillegg fått støtte gjennom PILOT-E til å kombinere batteri og hydrogenbrenselceller. I tillegg bidreg Enova til utbygging av landstraum på kystrutekaier i Bergen, Trondheim, Tromsø, Bodø og Ålesund. Vi har dermed sett at dei vurderingane ein skulle gjere, som seier at tiltak med statsstøtte og miljøbonus må utløyse investeringane, i veldig stor grad vert utløyste på andre måtar. Vi har difor meint, og meldt til Stortinget, at å gjennomføre miljøbonusen slik føresetnaden er i Stortingets oppmodingsvedtak, vil det ikkje vere rom for innanfor det statsstøtteregelverket vi har, og innanfor dei konkurransereglane som gjeld.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Til det siste er svaret ja. Eg har lagt vekt på dei juridiske vurderingane som er gjorde, og så har eg sagt, og gjenteke no, at vi har hatt dialog med leverandørane. Det er ingen tvil om at det har vore ulike haldningar til og forståing av kor ønskjeleg det har vore med miljøbonus, men der har vi lagt Stortingets oppmodingsvedtak til grunn. Stortinget har ønskt ein miljøbonus. Basert på det har vi gjort ein analyse av kva som eventuelt skal til innanfor statsstøtteregelverket for å etablere ei slik ordning, slik at det reelt utløyser meir investeringar enn det selskapa allereie har gjort, som den juridiske vurderinga har peika på er føresetnaden for å kunne tildele det. Då har vi kome til at den ordninga som Stortinget har peika på, som vi har halde oss til, vil vere i strid med statsstøtteregelverket, og difor har vi anbefalt Stortinget å ikkje gå vidare med det oppmodingsvedtaket.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Eg erkjenner og må berre vedgå at sjølv eg kjenner på frustrasjonen over at jussen av og til tangerer politikken. Eg trur likevel det er ei klok tilnærming for ein statsråd som skal svare overfor Stortinget, å halde seg til dei beste juridiske vurderingane vi kan gjere, også når eg gjev råd til Stortinget om dette. Den vurderinga som representanten er inne på, nemleg av kva som var utløysande for dei investeringane ein gjorde, er vanskeleg å etterprøve. Det var ikkje etablert ei miljøbonusordning. Det var sagt til departementet at utover det som låg i avtalane, skulle ein sjå på moglegheiter for ein miljøbonus på toppen av det ein har levert anbod på. Men det ein har levert anbod på, er forpliktande dokument som er grunnlaget for kva slags aktørar som er valde. Ein eventuell miljøbonus på toppen av det har altså ikkje vore ein del av vektinga når vi har målt om dei har levert på det som låg i anbodsmaterialet og valt leverandør som følgje av det. Eg ser tida går ut. Vi kjem til å følgje opp dette i det vidare, men vi har vurdert handlingsrommet som fråverande.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Aller først til premissen i spørsmålet: Det har ikkje vore gjennomført ei privatisering i 2016. Staten har framleis ansvaret, men gjennom anbodskontraktar. For regjeringa har det vore ei prioritert oppgåve å gjere sjøtransporten endå meir konkurransedyktig, og det har difor vore viktig å effektivisere lostenesta slik at ho gjev lågare avgifter for brukarane av sjøtransport. I samband med framlegging av ny lov om losordninga våren 2014 vart organiseringa av lostenesta dermed endra. Lostenesta vart flytta ut av Kystverkets regionstruktur, med kortare styringslinje og meir effektiv drift som resultat. I Prop. 1 S for 2017–2018 anslo vi det overfor Stortinget til å ha gjeve ei innsparing på 17,6 mill. kr per då. Vidare bestemte regjeringa seg for at tilbringartenesta for los skulle konkurranseutsetjast med sikte på ytterlegare kostnadseffektivisering, og i den same proposisjonen anslo vi det til at det skulle utgjere 25 mill. kr. Det vart i 2015 gjennomført ein anbodskonkurranse for tilbringartenesta, og hausten 2015 vart det inngått ein tiårskontrakt med Buksér og Berging AS om levering av tilbringartenesta. I samanlikninga av kostnader før og etter konkurranseutsetjinga er det eit par moment som er viktige å ta med i den samla vurderinga. I påvente av at ny tilbydar vart vald, vart det ikkje i 2015 gjennomført nye investeringar i same omfang som tidlegare. Det betyr at kostnadene dette året var lågare enn i eit normalår. Buksér og Berging AS overtok leveringa av tilbringartenesta i 2016. Det skjedde gradvis, noko som også gjer at ein iallfall må ta med seg visse nyansar viss ein skal bruke 2016 som samanlikningsgrunnlag for før og etter konkurranseutsetjinga. Ser vi på perioden 2012–2014, dei siste tre åra med normal drift av tilbringartenesta i Kystverkets regi, og samanliknar snittet for desse tre åra med snittet for 2017–2018, dei to første åra med drift i privat regi, får vi ein anslått kostnadsreduksjon – og på det noverande tidspunktet må eg ta atterhald om usikkerheit – på om lag 38 mill. kr, rekna om til 2019-kroner. Men heile denne kostnadsreduksjonen kan ikkje isolert sett skuldast effektivisering åleine. Vi må også sjå på justering av aktivitet. Til samanlikning har kostnadene i tilknyting til den ovannemnde perioden vorte reduserte med om lag 14 pst., medan losoppdraga vart reduserte med om lag 9,5 pst. i den same perioden. Det tyder på at kostnadene vert reduserte meir enn kva aktivitetsnivået skulle tilseie, noko som er ein klar indikasjon på at konkurranseutsetjinga har bidrege til å få kostnadene ned i tilbringartenesta. Etter kvart som vi haustar meir erfaring, får vi også sikrare tal og gevinstrealisering av konkurranseutsetjinga av tilbringartenesta som er gjennomført.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Punkt 1, igjen til premissen i spørsmålet: Vi har ikkje privatisert – vi har konkurranseutsett tenesta. Den konkurranseutsetjinga av tenesta var gjort slik at ein først gjorde vurderingar av om ein skulle gå ut med regionale anbod eller om ein skulle samle dette i eitt. Så kom ein til den slutninga at det gav størst effektiviseringsgevinst å gå ut i alle samtidig og ikkje dele dette opp i mange små anbod. Basert på det har ein gjort dei berekningane som eg viste til gjev klare indikasjonar på at vi allereie begynner å hente gevinstar av den omorganiseringa som medførte konkurranseutsetjing, tilbake i 2015. Så alle indikasjonane vi har på det noverande tidspunktet, viser at dei vurderingane som har vore gjorde hittil, står seg.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-11-06:
Det kan godt hende at den vurderinga frå 2017 framleis står seg. Men det eg har sagt, er at når vi skal planleggje for infrastrukturløysingar som ikkje berre handlar om tidsperioden 2017–2020, men strekk seg heilt til 2033, må ein ha eit avgjerdsgrunnlag for korleis vi trur at dei teknologiske tinga som kjem, kan påverke det. Korleis påverkar det effektiviseringspotensialet, og treng vi framleis å vere til stades på dei plassane vi er det i dag? Der har eg på ingen måte konkludert, og difor har eg sendt eit oppdrag til etatane om å gjere dette. Det handlar om å utstyre departementet – men seinare også Stortinget, som får presentert Nasjonal transportplan – med eit kunnskapsgrunnlag for å fatte fornuftige avgjerder. Det vil eg tru at Stortinget på eit seinare tidspunkt kjem til å setje pris på: at departementet bidreg til å gje Stortinget eit best mogleg kunnskapsgrunnlag for dei vurderingane ein skal gjere når ein skal behandle Nasjonal transportplan.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
«I vedtak nr. 391 den 20. desember 2017 ber Stortinget regjeringen om å forhandle fram en miljøbonusordning for de som vant kystruteanbudet. I nesten to år har regjeringen ventet med å gjennomføre dette, før statsbudsjettet kommer med den oppsiktsvekkende nyheten at regjeringen fremmer et opphevingsvedtak for Stortingets gjeldende vedtak. Hvorfor?»
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg hører at svaret nå er i samsvar med det som er skrevet i statsbudsjettet. Da vil jeg kommentere dette i to deler. Egentlig er svaret fra statsråden i to deler. Det blir sagt at det har vært en dialog med operatørene med tanke på hvilke virkemidler som skal brukes for å få ned utslippene. Det framgår, nærmest mellom linjene, at det har vært en slags omforent enighet rundt dette. Jeg har også hatt mine kontakter med operatørene, og jeg registrerer at norskeide Havila, som har fire skip i denne kontrakten, ikke kjenner seg igjen i dette bildet. Det har vært mange møter omkring bonusordningen, og de mener at de har investert 500 mill. kr nærmest litt forgjeves. Spørsmålet er da: Er det fordi det er blitt et nytt flertall i salen og at det er vikarierende argumenter, eller står statsråden på den faglige argumentasjonen?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
Jeg tar til etterretning det statsråden sier. Han bruker også rettslige argumenter – det er den andre delen av argumentasjonen – men jeg er i tvil om jeg har tillit til den argumentasjonen og den rettslige vurderingen, for jeg har sett, på så mange felter nå innen transport, at statsråden og regjeringa ikke bruker handlingsrommet, aldri tester ut, aldri prøver mulighetene innenfor EØS-regelverket. Jeg har sett det i forbindelse med f.eks. turbusser, hvor Danmark prøver ut ordningene. Norge gjør det ikke. Sånn har det vært på område etter område. Jeg føler vel at det har vært et utløsende tiltak når man setter inn to batteripakker og forbereder skipene sine på langt mindre utslipp på grunn av at de har hatt bonusordningen med seg og i bakhodet hele veien. Det forslaget som regjeringa kommer med, er sjokkerende for miljøbevegelsen og mange aktører innen grønn maritim industri.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
«Iskantsonen er et sårbart og verdifullt område. Matproduksjonen som skjer her, er avgjørende for livet i Barentshavet. Vil statsråden legge en føre-var-holdning til grunn når han skal fastsette hvor iskanten går, og følge de miljøfaglige rådene?»
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
Jeg takker for svaret. Jeg må også komme litt inn på det som ble sagt i forrige spørsmål, for statsråden uttalte til mediene, til Dagbladet, i slutten av august følgende: «Barentshavet nord må få varig vern og grensen for iskanten må flyttes sørover.» Samtidig understreket olje- og energiministeren overfor Dagbladet at regjeringa ikke har konkludert, og at utspillet fra statsråd Elvestuen er «egnet til å skape tvil i næringen». Han viste til at regjeringsplattformen sier at Norge skal «legge til rette for lønnsom produksjon og tildele nye arealer», og at «sokkelen skal utvikles, ikke avvikles eller vernes». Så da er spørsmålet: Er det klima- og miljøministerens eller olje- og energiministerens syn som skal avgjøre om regjeringa åpner for oljevirksomhet i områder, og om den skal være innenfor iskantsonen?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
Jeg har vært så heldig og besøkt disse områdene – mang en gang i min gamle profesjon. Jeg har sett tusener, hundretusener, av polarlomvier i sjøen og på iskanten, på isflak, nær disse næringsrike «upwelling»-områdene, som vi kaller det, og de produktive iskantsonene, gjerne sammen med andre sjøfugler, tallrike sjøpattedyr osv. Og mang en gang har jeg sittet ved foten av disse enorme millionbyene i havet, disse enorme hulefjellene, Stellingfjellet, osv., ved Storfjordrenna og andre steder på Svalbard, og jeg har tenkt: Tenk om det skjer noe her! Tenk om det skjer et oljeutslipp her, har jeg tenkt. Nå skal ikke jeg påta meg å være verken sjelesørger eller familierådgiver eller politisk rådgiver for Venstre, men hvor alvorlig ser statsråden på denne saken, i lys av Venstres sjel og profil og den sårbare arktiske naturen?
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-11-06:
«Regjeringen Solberg besluttet i 2015 at lostjenesten ikke lenger skulle eie egne båter, men at båter og båtførere skulle anskaffes gjennom anbud. Privatiseringen var gjennomført i 2016. For losdistriktet Nordland var det anslått at losbåttjenesten ville bli vel 6 millioner kroner dyrere etter konkurranseutsettingen, mens det i andre losdistrikter ville bli billigere. Hvor mye har Kystverket spart på konkurranseutsettingen siden 2016?»
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-11-06:
Takk for svaret. Det ble foretatt en rasjonalisering innenfor den offentlig eide losbåttjenesten i forkant av konkurranseutsettingen. Det ble også i utgangspunktet sagt fra departementet at hvis man drev rimeligere og kunne dokumentere at man selv ville drive rimeligere, skulle man ikke anskaffe disse båtene og båtførerne fra det private. Men så ble det snudd på i 2015, og man bestemte seg for at uansett om man hadde rasjonalisert slik at man kunne drive billigere selv, skulle dette settes ut på anbud. Man solgte 24 losbåter for 1 kr per stykk til Buksér og Berging AS. Jeg håper det er tatt med i de tallene jeg fikk høre om her. For Arbeiderpartiet er det viktig at offentlige midler brukes med forsiktighet, og særlig viktig er det når slike tjenester som dette skal dekkes av næringen. Ser statsråden at det kan være problematisk når man privatiserer i alle regioner, uavhengig av om det lønner seg?
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-11-06:
En annen del av lostjenesten er losformidlingen, som fordeler oppdrag mellom losene og planlegger reisene deres til, fra og mellom oppdrag. Losformidlingen i Lødingen har ansvaret fra Rørvik i Trøndelag til Kirkenes ved russergrensa, inkludert Svalbard. De bruker hver dag sin kunnskap om logistikken ved hjelp av hurtigbåt, fly og buss, og taxi om så det gjelder, og de kjenner sesongvariasjoner når de beregner reisetid og kapasitet. Det er kanskje særlig viktig når man jobber med Svalbard. Losformidlingen ble vurdert sentralisert i 2017 – altså ned til én losformidling for hele landet – men det ble da slått fast at det ikke fantes digitale hjelpemidler som kunne erstatte de ansattes lokalkunnskap. Men sannelig ligger det ikke nå igjen, i departementets oppdrag i forkant av ny Nasjonal transportplan, et ønske om én losformidlingstjeneste. Hvorfor er det så vanskelig å akseptere at desentralisering noen ganger er det beste? Og hvilke digitale sprang har vi sett etter 2017 som gjør at vurderingen gjort da, ikke står seg?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
«I et intervju 2. september sier statsministeren at «vi skal krysse fingrene for at vi får en klimapolitikk som gjør at iskanten ikke flytter seg så raskt nordover. Vi håper vi når målene i Paris-avtalen. Da vil ikke iskanten flytte seg så langt nordover, men nå må vi forholde oss til den faktiske iskanten». Vil statsministeren sørge for at regjeringen legger iskanten der hun tror den skal gå om vi når våre klimamål, eller vil hun legge den der den kan komme til å gå om vi ikke når målene?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
Jeg takker for svaret, men det er behov for å bore litt mer i det som er det springende punktet her, for statsministeren har i dette intervjuet på en måte operert med en kategori som er: hvor vi håper iskanten skal gå, og en annen som kan synes å være: hvor det kan synes som om utviklingen er på vei. Jeg tror det er behov for å få klargjort at regjeringen vil – som jeg mener vil være det naturlige – legge til grunn i sin definisjon av iskanten det en håper skal være resultatet av regjeringens politikk, altså at iskanten vil gå lenger sør enn dersom verden ikke når klimamålene og ikke oppfyller Parisavtalen. Er klima- og miljøministeren enig i det, at det naturlige utgangspunktet må være at en lager en definisjon av iskanten som forholder seg til det som er målene for norsk klimapolitikk, og det statsministeren i dette intervjuet sier at hun håper hun skal få til?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-06:
Jeg skjønner at klima- og miljøministeren ikke vil være like tydelig fra talerstolen i Stortinget – og med olje- og energiministeren på setet ved siden av – som han var i intervjuet i Dagbladet tidligere i år, 30. august. Da la han bl.a. vekt på følgende – og jeg kan sitere, egentlig, for det var et godt sitat: «I tillegg må vi ta på alvor de faglige rådene om iskanten. I flertallet av rådene ligger den grensen mye lenger sør enn det som har vært sagt tidligere.» Jeg skjønner at selve konklusjonen kommer vi til å få etter hvert som regjeringen har forhandlet om den. Men kan statsråden bekrefte at det er hans syn at flertallet av rådene peker på at grensen bør gå lenger sør, og at regjeringen vil forholde seg til disse faglige rådene i behandlingen av saken?
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-06:
Først vil jeg si at vi definitivt skal føre en politikk for at vi skal nå klimamålene, verdens klimamål. Regjeringen sier i Granavolden-plattformen at den vil fastslå definisjonen av iskanten i forbindelse med revideringen av forvaltningsplanen for Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten, og i lys av anbefalinger fra Faglig forum. Regjeringen vil legge fram meldingen om revidering av forvaltningsplanen for Barentshavet og Lofoten i 2020. Iskanten er overgangen mellom tett drivis og åpent hav og er en helt spesiell kombinasjon av høy biologisk produksjon og biologisk mangfold. Iskanten er derfor identifisert som et særlig verdifullt og sårbart område i forvaltningsplanen for Barentshavet og Lofoten. SVO iskanten er det området hvor havisen vanligvis vil befinne seg gjennom året, når den beveger seg fram og tilbake mellom sitt årlige maksimum og minimum. Iskanten beveger seg over betydelige avstander gjennom året og har naturlige variasjoner mellom år. Avgrensningen av området er i dag satt der det forekommer is 30 pst. av dagene i april måned, basert på statistikk over havis for de seneste 30 år. Særlig verdifulle og sårbare områder er områder som har vesentlig betydning for det biologiske mangfoldet og den biologiske produksjonen i havområdet, også utenfor områdene selv. Identifisering av særlig verdifulle og sårbare områder er en faglig prosess. Arbeidet er en del av det faglige grunnlaget for forvaltningsplanen som utarbeides av Faglig forum for norske havområder. Områdene er identifisert ved hjelp av forhåndsdefinerte kriterier hvor betydning for biologisk mangfold og biologisk produksjon har vært det viktigste. Særlig verdifulle og sårbare områder gir ikke direkte virkninger i form av begrensning for næringsaktivitet, men signaliserer viktigheten av å vise særlig aktsomhet i disse områdene. Som jeg viste til, vil regjeringen legge fram en sak om dette til neste år – på bakgrunn av Granavolden-plattformen – at iskanten skal defineres. I Granavolden-plattformen står det også at det ikke skal iverksettes petroleumsvirksomhet ved bl.a. det som er iskanten.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-06:
Målet for vår klimapolitikk må være at vi når målene. Norge gjør sin del, og verden må også forsterke sin innsats. 2020 er et kjempeviktig år for å få den forsterkede innsatsen. Ellers sier jeg også i mitt svar at selve definisjonen av iskanten og iskantsonen må være en faglig vurdering. Vi sier jo i Granavolden-plattformen at vi skal se på dette når forvaltningsplanen for Barentshavet og områdene utenfor Lofoten kommer, og det skal skje i lys av de rådene som kommer fra Faglig forum. Dette henger selvfølgelig også sammen med den andre delen av Granavolden-plattformen, som sier at vi ikke skal ha petroleumsaktivitet ved iskanten.