trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 1999-02-25:
Til det første: Jeg gav i mitt innlegg uttrykk for at jeg ville advare mot noe som helst som kunne dra i retning av et femte, private universitet. Vi vet jo at en av de to deltakerne i det flertallet som er etablert i denne saken, har gitt uttrykk for slike synspunkter i pressen. Jeg er tilfreds med at det fra Arbeiderpartiets side så klart er understreket at det ikke er et ønske. Jeg vet allikevel at statsråd Lilletun i sitt innlegg vil komme inn på litt av de størrelsesforhold som det faktisk representerer på kunnskapsdelen, det den ene interessenten på Fornebu legger fram, og at det har ganske store dimensjoner over seg. Men nettopp for å følge opp dette, og for å være sikker på at dette ikke skjer – noe jeg nå føler meg trygg på at jeg har Arbeiderpartiets representanter i denne salen med meg på – vil vi trekke med oss viktige mennesker fra universitetsmiljøene når kravspesifikasjonene for dette IT- og kunnskapssenteret skal legges, og hvor detaljene skal legges til grunn for det utvalget som Regjeringen skal sette ned. Regjeringen vil raskt sette ned en referansegruppe med representanter fra både universiteter, forskningsmiljøer og næringslivet, som kan være med og utarbeide de nødvendige kravspesifikasjoner når den vanskelige jobben skal gjøres med å plukke ut den interessenten som skal delta i et felles selskap. Jeg har allerede spurt rektor Emil Spjøtvoll ved NTNU om å lede en slik referansegruppe, og han har sagt ja til det. Det skulle borge for at vi faktisk får en rimelig ramme for dette, slik også Arbeiderpartiets representanter nå så tydelig har gitt uttrykk for – og som jeg er glad for. Jeg vil også understreke det jeg sa i mitt innlegg. Det er min og Regjeringens klare oppgave å følge opp det vedtak som i dag blir fattet, og det vil vi gjøre. Og jeg tror det er mulig å følge tidsfristene. Men jeg vil også understreke at vi vil legge vekt på det som er sagt om at EØS-reglene skal følges. Det vil vi gjøre. Det vil nok bety at en må ha en løpende dialog og prosedyrer i forhold til EØS-avtalens regler også etter 1. juni – og et utvalg – men det gir heller ikke dette vedtaket grunnlag for å problematisere.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-02-25:
La det være helt klart: Regjeringen har overhodet ingen skjult agenda eller noen «hemmelig strategi» utover det det nå blir redegjort for fra denne talerstol i denne debatten. De spekulasjonene får i sin helhet stå for VGs regning. Som jeg sa i mitt innlegg: Regjeringen har tenkt å følge opp dette vedtaket. Og la meg understreke at det er mulig, slik vedtaket legger opp til, å etterleve dette fram til 1. juni. Det er etter min oppfatning mulig å lage et felles selskap som involverer staten og private på en måte som er EØS-legalt, men det vil avtvinge at vi har en løpende dialog – etter de prosedyrer som vi er pålagt av Stortinget å følge – med EØS-systemet om hvordan dette skal gjøres. Det er ikke nok å avklare hvordan man legger penger inn og konstruerer et felles selskap, det må også synliggjøres at den løpende drift og videreutvikling av dette selskapet ikke åpner for noen mulighet til å ta ut statsstøtte. Det er den nødvendige og pålagte dialog med EØS-systemet som jeg må ha. Det er kompliserte forhold knyttet til dette. Jeg kan ikke redegjøre fullt ut for hvilke prosedyrer som vil bli fulgt i de nærmeste dagene og ukene framover, men vi vil selvsagt kaste oss rundt og etterleve det stortingsvedtaket som blir fattet i dag.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-02-25:
Den usikkerhet som måtte være skapt omkring hva man måtte ville med et kunnskapssenter, og utvikling av det til noe i retning av det som noen har kalt et femte universitet, er skapt av Arbeiderpartiets alliansepartner i denne saken, Fremskrittspartiet, i de siste dagers debatt. Derfor har det vært avklarende at Arbeiderpartiet har lagt så klart uttalt vekt på i denne debatten at de ikke deler en slik oppfatning. Dermed vil det være flertall for å sørge for at det som skal bli kunnskapsdelen av et slikt IT-senter, hvor næring vil spille en hovedrolle, skal være dimensjonert og tilpasset det som er de etablerte statlige institusjonenes interesser og ønsker. Derfor har jeg også i dag signalisert at vi vil følge dette opp på basis av de synspunkter som har kommet fram i denne innstillingen, for å utarbeide de nærmere spesifikasjoner som vi vil ha til de interessentene som skal delta i et felles selskap med staten. Det er nok slik når vi nå skal sette oss ned og arbeide fram løsninger for hvordan vi skal etablere et slikt felles selskap, som skal være EØS- legalt, og som skal synliggjøres både på starttidspunktet og senere i en løpende driftsfase, at det ikke er muligheter for å gi statsstøtte eller på andre måter bidra med statens penger til å subsidiere privat virksomhet. Så skal det sannsynligvis ganske mye penger til for private for å klare å ta styringsmakt over et slikt selskap. Hvis det eksempelet som er lagt til grunn fra flertallets side om IT Fornebu, skal ligge til grunn for de verdier som legges inn, snakker vi her om en størrelsesorden på 1-1,5 milliard kroner, anslår vi – det vil markedspris avklare – på statens del i tillegg til de arealene som i så fall må anskaffes fra staten for å legges inn, både fra Oslo kommune, for å kjøpe ut SAS, osv. Vi snakker her om et betydelig statlig beløp som må matches av private for å kunne få en balanse i eierforhold, og dermed kunne gi private en styringsmulighet over dette.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-02-25:
Stortinget behandler i dag en sak av stor betydning for vekst og verdiskaping i hele landet, samt disponering av et større areal i Oslo-området. Jeg har selvsagt fulgt saken med særlig henblikk på den betydning den kan få også for utviklingen i mitt eget fylke og de tunge teknologisk-vitenskapelige miljøer som i dag er lokalisert i Trondheim. I følge Adressevisen blir det fra NTNUs side framholdt at IT-senteret på Fornebu vil gi også dem et ekstra løft, og at det for dem vil være interessant å ha kontakt med bedrifter som jobber i front i datateknologien. Muligheten for studenter fra Trondheim til å avslutte sine studier med hovedfag eller doktorgrad ved IT Fornebu vil styrke Trondheims posisjon som nasjonalt tyngdepunkt. Jeg har merket meg at administrerende direktør ved SINTEF, Roar Arntzen, håper det blir en tung IT-satsing. SINTEF og NTNU vil etterstrebe å ha en sterk posisjon innen forskning og utdanning ved IT Fornebu og dermed styrke sin konkurransekraft. De ser mulighetene, de forstår den sterke veksten vi vil få på dette området, og de har for lengst forstått at næringen og konkurransen er internasjonal, og at faren ikke ligger i Oslo. Så vil jeg kommentere spøkelset det femte og private universitetet, som angivelig skal trekke lærerkrefter fra regionene. Mitt spørsmål i dag er: Hvem er det som støtter dette? Arbeiderpartiet gjør det i hvert fall ikke. Og da må det jo være regjeringspartiene. Vi har presisert, faktisk gjentatte ganger i innstillingen, at utdanningsdelen av IT- og kunnskapssenteret på Fornebu skal styres og organiseres gjennom et samarbeid mellom eksisterende offentlige utdanningsinstitusjoner. Den offentlige styringen er viktig, fordi det må være like vilkår i konkurranse om lærerkrefter når det gjelder bl.a. lønnsbetingelser. Og ikke minst må det være lik tilgang til studium for hele befolkningen. IT Fornebu må sikres et høyt kvalitetsnivå, og offentlig styring må sikre at det blir et tilgjengelig tilbud for folk flest. Dette er en utdanningspolitikk det er bred enighet om i Norge, selv om jeg har merket meg at Høyre i Innst. S. nr. 232 for 1998-99 flørtet med at her måtte det åpnes for private utdanningsinstitusjoner. Men jeg regner det som en selvfølge at regjeringspartiene står på sitt tidligere standpunkt om at det offentlige skal spille en førende rolle, i samspill med IT Fornebu-bedriftene ved utvikling av utdanningsdelen. Jeg har savnet utdanningsministeren høyt på banen. Og jeg vil spørre statsråden: Kan utdanningsministeren garantere at de eksisterende offentlige utdanningsinstitusjonene aktivt skal bidra til styring og samarbeid med IT Fornebu? Gir Regjeringen sin fulle tilslutning til at det er et absolutt krav at de private aktørene i sin plan også har innarbeidet konkrete forslag til tiltak overfor regionene? Og til slutt: Vil næringsministeren raskt innkalle SINTEF, slik at deres kunnskap og kompetanse kan komme til anvendelse ved den videre utvikling av IT Fornebu?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-25:
Først: Det var ikkje ein ting i mitt innlegg som sa noko av det representanten Knudsen sa no, at det var eit alternativt universitet som skulle kome. Eg gav ei presisering av korleis eg såg komitefleirtalet, det står eg sjølvsagt på vidare. Så til det med informatikkbygget. Det er feil det representanten Knudsen seier, at eg hadde teke eit initiativ for å flytte Institutt for Informatikk ved Universitetet i Oslo. Men i drøftinga om korleis lokalesituasjonen skulle løysast, vart det lagt på bordet som eit av alternativa som kunne vurderast av Universitetet i Oslo, fordi Stortinget hadde sagt at Terminalbygget på Fornebu skulle gå til utdanningsformål. Og når ein då mangla det bygget, kunne det vere ein ting som ein vurderte. Det sa Universitetet nei til, og då vart det sjølvsagt respektert frå statsråden si side. Det er faktisk slik at i Regjeringa si melding skisserte ein korleis staten sjølv kunne styre utdanningsbiten via å eige Terminalbygget. Det er ikkje kommentert korleis det skal skje. Her skal det gå inn i det same selskapet, altså skal det styrast på same måten som resten av området. Det meiner eg er ei svekking i forhold til denne innstillinga, men eg har gjeve mi tolking, og reknar med at det går an å føre saka vidare ut frå det. Når det gjeld korleis eg vil fylgje opp det som er ein merknad frå komiteen – og som heile komiteen stod bak, ikkje berre Arbeidarpartiet, Høgre og regjeringspartia – om å finne ei løysing for Institutt for Informatikk ved Universitetet, vil eg sjølvsagt arbeide vidare med det. Men det er altså ikkje eit vedtak som det har fylgt pengar med. Derfor må eg finne fram til eit opplegg i forhold til det, som eg vil kome tilbake til Stortinget med.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-25:
Fyrst til om det har vore føreteke ei alternativ utgreiing: Det har ikkje det. I forhold til den måten fleirtalet no vel å gå inn med aksjekapital på – noko mellom 1,5 og 2,5 milliardar kr, litt uklart kor stor – er det klart at Regjeringa hadde føreslått å gå inn i forhold til det som var utdanningsdelen. Her går ein altså inn med ein så mykje større del. Eg er overtydd om at her hadde det vore klokt, dersom ein fyrst skulle investere desse pengane i kompetanseutbygging, å investere dei på ein annan måte. Så litt om det distriktspolitiske i dette. I dei 515 dekar som fleirtalet viser til at IT Fornebu ynskjer for sitt område, har dei sagt at dei skal ha 90 000 m2 til utdanningsformål. Det kan kanskje vere vanskeleg å førestelle seg kor mykje 90 000 m2 er, men dette tilsvarar nærare ti gonger det arealet som Institutt for Informatikk ved Universitetet i Oslo i dag disponerer. Eller sagt på ein annan måte: Det tilsvarar heile bygningsmassen til Høgskulen i Stavanger – ein institusjon med 6 000 studentar. Det er altså behov for 6 000 studentar for å forsvare eit behov på 90 000 m2 til utdanning. Dersom ein summerer opp dei studentane som studerer informasjonsteknologi rundt i heile landet på ulike nivå – frå kortare kandidatutdanningar til hovudfag – utgjer det om lag 10 000 studentar. Desse tala bør få oss alle, og ikkje minst stortingsfleirtalet, til å tenkje grundig gjennom kva som kan skje i høve til sentralisering og regionalpolitiske konsekvensar, i yttarste konsekvens av det vedtaket ein no legg opp til. Men eg er optimist av natur. Eg trur vi kan leggje dette til rette på ein måte som gjer at me får ei overrisling. Men det krev at ein har ei planmessig utbygging, at ein sørgjer for ein vekselverknad, og at ein legg føringar som gjer at vi ikkje tappar hjernekapitalen frå institusjonane ut i det heile land inn til Fornebu. Det er ein risiko, men det går an å styre utanom, trur eg.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-25:
Sjølvsagt har vi «overveid» å opptre som regjering i denne saka – for det er nemleg det vi gjer. Det er ei regjerings fyrste plikt å gjennomføre Stortingets vilje på ein samvitsfull måte. Går det så langt at det går heilt på tvers av det ideologiske fundamentet som regjeringa har, er det klart at då kan ein ikkje gjennomføre det. Her er det semje mellom Regjeringa og det noverande fleirtalet om at vi vil utvikle eit internasjonalt IT-senter. Regjeringa gjer framlegg om å investere det som er Terminalbygget, og elles satse på at private utviklar det, men med ein del føringar på eit areal som dreier seg om kunnskapssenteret, og ikkje bustadbygging og liknande. Forskjellen er ikkje så stor at Regjeringa synest det er grunn til å setje stillinga si inn på det – det var det ikkje eg som skulle ha gjort og sagt her heller; det er det statsministeren som gjer. Men eg vil samtidig seie det hadde vore ille om ikkje næringsministeren og underteikna sa kva vi meinte om det som er feil i fleirtalet sin argumentasjon, og det som fleirtalet har lagt opp til som vedtak her i dag. Derfor seier vi tydeleg frå om det, men samstundes veit vi kva som er ei regjerings plikt: Det er på ein samvitsfull måte å leggje opp og gjennomføre det Stortinget vedtek. Eg er så oppteken av at denne regjeringa skal leve, og eg trur at både IT Fornebu og Utdannings-Noreg òg er betre tent med at så skjer. Eg tør å tru at representanten Lønning er samd i det.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-02-25:
Det er en misforståelse å tro at Regjeringen ikke ønsker et IT-senter på Fornebu – i motsetning til det som flertallet i denne salen har uttrykt. Vi har tvert imot prøvd å imøtekomme de merknader og de vedtak som er fattet i Stortinget. Men det er en del uavklarte spørsmål. Vi prøvde å få tak i flere interessenter til å gå inn og se på utviklingen på Fornebu. Da var ønsket om behov for areal sprikende, fra 90 dekar til 200-500 dekar. Så hva som er stort nok i denne sammenheng, er det litt vanskelig å være helt klar på. Det vil vi kunne få en nærmere avklaring av når vi nå får en sjanse til å gå ut og invitere flere til å se på hva dette området på Fornebu kan utvikle seg til for å oppfylle Stortingets vedtak. Koksa-området, som nå er utlyst for salg, har allerede tatt opp i seg de IT-føringer som Stortinget har lagt, og det vil bli ivaretatt videre. Når det gjelder å kommentere karakteristikker av enkelte aktører i denne sammenheng, har jeg ikke noe behov for å gjøre det.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-02-25:
Det er vanskelig å være entydig på hva statens verdier er på Fornebu. Stortinget har tidligere gjort et vedtak som påla Regjeringen og etterbruken av Fornebu å innkassere 2 milliarder kr – 2,3   milliarder kr nå. Men jo flere begrensninger man legger på bruken, dess mindre er det sannsynlig at verdien er. IT-føringer har høyst sannsynlig en kostnad i et markedsperspektiv. Der ligger det selvfølgelig en innsats fra staten. Men hva som er den totale kostnaden, kan vi ikke si i dag. Det har som jeg sa, selvfølgelig også med reguleringsplanen for Bærum å gjøre. Når det gjelder risikoen for å tape, er det klart at hvis staten legger alle sine verdier inn i et AS, og investorene selv sier at dette er et risikoprosjekt, så er det selvfølgelig sjanse for, dersom dette AS går konkurs, at man mister de verdiene man har. Men nå har jo næringsministeren sagt at vi skal se på former for deltakelse innenfor et EØS-regelverk, som på alternativ måte kan vise hvordan staten kan delta. Det er et spørsmål vi da må kunne komme tilbake til.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-02-25:
Statsbygg gikk aktivt ut på slutten av sommeren i fjor og annonserte etter interessenter som kunne være med og utvikle IT Fornebu etter de vedtak som var gjort i Stortinget. Det er klart at den interessenten som har vært med lengst, også har kommet lengst i å utvikle planene for hva et sånt kunnskapssenter skal være. Det kan også ha vært sånn underveis at noen faktisk har trodd at saken har vært avgjort, og at man kanskje derfor ikke har lagt tilstrekkelig tyngde i det. Men det er flere interessenter som nå vil få en mulighet til å videreutvikle sine visjoner for dette området, og de vil selvfølgelig måtte utvikle området innenfor de rammer som Stortinget legger for dette senteret. Tidligere i dag ble det av representanten Hedstrøm i et replikkordskifte antydet at Arbeids- og administrasjonsdepartementet hadde lagt fram en betenkning fra et advokatfirma på et tidspunkt da man kunne bruke det – ja, jeg skal ikke insinuere, men i hvert fall: Det var i går! Til dette har jeg lyst til å si at rapporten fra det advokatfirmaet var bestilt av departementet i sin egen saksforberedelse. Det var imidlertid i tråd med offentlighetsloven registrert i den offentlige postjournal, og på det grunnlaget har vi fått en forespørsel fra Aftenposten, datert 16. februar. Vanlig saksbehandling gjorde at det ble utlevert i går. Det dokumentet er kommet offentligheten til kunnskap ikke ut fra noe taktikkeri, men ut fra den åpne linjen som vi har til innsyn i statlige dokumenter.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-02-25:
Venstre mener at forslaget om å sende denne saken tilbake til fornyet behandling i næringskomiteen er godt begrunnet. I forbindelse med en slik fornyet behandling bør det også gjennomføres åpne høringer. Det er mange viktige spørsmål som er uavklart i denne saken. Hver eneste dag de siste ukene har det dukket opp nye problemstillinger som gjør begrunnelsen for slike høringer stadig mer tungtveiende. Dessuten er det behov for at næringskomiteen tar en ny runde på denne saken fordi vesentlige deler av flertallets opplegg er uavklart. Senest under tv-debatten i går opplevde vi at Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet utviklet den modellen de ønsker, etter hvert som de ble presset på sentrale problemstillinger. Dette bør flertallet få en mulighet til å ordne opp i, slik at saken foreligger med et mer avklart opplegg når den kommer til behandling i Stortinget. Det hevdes at krav om åpne høringer burde vært fremmet tidligere. Det er mulig det. Men det er ingen tvil om at problemstillingen i høyeste grad er aktualisert den siste tiden. Under behandlingen har stadig nye spørsmål dukket opp. Blant annet er det nå klart at flere utdanningsinstitusjoner, også av dem som er tatt til inntekt for IT-Fornebus planer, nå er sterkt skeptiske, når prosjektet går fra å være preget av de store ord til de harde realiteter. Fra ulike deler av landet kommer det nå godt begrunnede påstander om at det vil få store negative konsekvenser for IT-miljøer, høyskoler og universiteter dersom flertallet i næringskomiteen vinner fram. Dette er det all grunn til å ta på alvor. Det gjør en ved å gjennomføre høring. Spørsmål vedrørende behov for transportløsninger er også uavklart. Vi har ikke oversikt over samferdselskostnadene som følger av flertallet i næringskomiteens opplegg. Spørsmål i milliardklassen bør ikke stå ubesvarte. Konsekvensen som flertallet forutsetter, at man skal skaffe til veie areal fra Oslo kommune, bør også klarlegges langt bedre enn det som er gjort så langt. Det synes nå å være bred tilslutning til et ønske om å ha høringer i kjølvannet av det som betegnes som en skandale i forbindelse med overskridelsene ved Rikshospitalet. Høringer i kjølvannet av en skandale kan være formålstjenlige. Men det kan også ha sin misjon i en sak som betegnes som en skandale allerede før det er gjort vedtak, som i denne saken. Høringen kan få fram informasjon som gjør at styringen kan bedres og konsekvensene belyses skikkelig. Mange har rettet søkelyset mot sammenblanding av roller i denne saken og det enkelte har kalt en fiksekultur. Også i dette perspektivet burde det være bred interesse for å få klarlagt mest mulig av det meget spesielle forløp denne saken har hatt. Dette burde alle ha interesse av – ikke minst de som får det kritiske søkelyset rettet mot seg. Eller er det slik at en nettopp ikke ønsker å få søkelyset rettet mot disse forhold?
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-02-25:
Selv om Stortinget har vedtatt at det skal være et IT-senter på Fornebu, var det nok mange av oss som ikke hadde i tankene et senter av slike dimensjoner som flertallet ønsker. Jeg tror vi gjør klokt i å tenke oss om før vi fatter beslutninger som kan binde store ressurser fra statens side opp i et slikt senter. Det er jo egentlig et paradoks at vi vil legge til rette for enda et IT-senter i Norge. Dette senteret vil vi legge i et av Norges mest folkerike områder, på Norges dyreste tomteområde. I Oslo-regionen har vi fra før tre IT- og kompetansesentre. Det er Forskningsparken i Gaustadbekkdalen, Campus Kjeller og Forskningsparken i Ås. Campus Kjeller er et fellesnavn for hele teknologimiljøet på Kjeller. Det er landets mest innovative forskningsmiljø, og har samlet sett ca. 3 000 ansatte, herav 1 200 forskere og 600 ingeniører/teknikere. Hvorfor utvikler vi ikke heller eksisterende miljøer, fremfor å etablere enda et? Forslaget fra flertallet innebærer at staten i verste fall må bruke over 2 milliarder kr på dette prosjektet. Disse midlene må tas fra andre områder i offentlig sektor. Hvor skal vi ta dem fra? Alle husker vi siste års budsjettbehandling, hvor vi måtte foreta smertelige kutt. Vi vet at våre universiteter og høyskoler sliter med stramme rammer. Dersom vi kan frigi 2,5 milliarder kr, ville samfunnet vårt etter mitt skjønn være bedre tjent med å styrke den utdanning og forskning som skjer på IT-sektorens område i dag ved våre universiteter, høyskoler og eksisterende forskningsparker. Vi må få de eksisterende IT-miljøene funksjonsdyktige før vi etablerer nye. Denne saken er tjent med en utsettelse. Jeg støtter derfor forslaget om at den sendes tilbake til komiteen, og at det blir en åpen høring. Det er mye som er uklart her, og det burde også være viktig for Stortinget at de som kjenner IT-næringen best, advarer mot IT Fornebu-konseptet.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 1999-02-25:
På alle måter er dette en spesiell sak, noe debatten i dag er et tegn på. Det som overrasker meg mest, er at Arbeiderpartiet går i kompaniskap med Fremskrittspartiet i akkurat denne saken. Partiets leder er i disse dager svært opptatt av å gjøre Fremskrittspartiet til hovedfiende. Det er derfor underlig å være vitne til at nettopp på et område som er så viktig for Arbeiderpartiet, nemlig utdanningspolitikk, velger man å gå sammen med hovedfienden, som både i uttalelser i media og i dagens debatt klargjør at de ønsker et Fornebu-prosjekt som skal resultere i en privat konkurrent til de offentlig høyere utdanningsinstitusjonene. Det er ikke rart at universiteter og høyskoler har vært usikre og forvirret. Venstre mener det er prinsipielt galt at utdanning, næringsvirksomhet og boligbygging skal samrøres i et felleseid aksjeselskap, slik flertallet legger opp til. Dette advarer også NTNU og Universitetet i Oslo sterkt mot. De har uttrykt at Regjeringens modell, der vi skiller mellom utdanning og næringsvirksomhet, både når det gjelder eierskap og eiendommer, er den beste. Nå presiserer Arbeiderpartiet at de offentlige utdanningsinstitusjoners syn skal legges til grunn for kunnskapssenteret. Dette er gledelig. Nettopp dette har vært Regjeringens og Venstres syn hele tiden. Derfor har man satt av 8 mål til utdanningsformål på Fornebu, slik høyere utdanningsinstitusjoner mener er fornuftig. Det er fremdeles usikkert om Arbeiderpartiet støtter et slikt opplegg, eller om man legger opp til de 90 000 kvadratmeterne IT Fornebu ønsker til sitt opplegg. Statsråd Lilletun har redegjort for hvilke enorme dimensjoner dette i realiteten er. Det hadde vært ønskelig å få et klart svar på Arbeiderpartiets syn på akkurat denne saken. For meg er det ubegripelig at Arbeiderpartiet hittil ikke har lyttet mer til etablerte utdanningsinstitusjoner enn til et privat investeringsselskap. Mange har nok undret seg på underveis om Arbeiderpartiet har forlatt sin støe kurs i utdanningspolitikken – til fordel for ustøe skritt med Fremskrittspartiet som ledehånd.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 1999-12-21:
Jeg har gleden av på vegne av representantene Carl I. Hagen, Siv Jensen og meg selv å fremme et meget omfangsrikt privat lovforslag om endringer i lov av 24. juni 1988 nr. 64 om utlendingers adgang til riket og deres opphold her – utlendingsloven.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg tillater meg å foreslå Ursula Evje.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-17:
Jeg vil få lov til å sette fram et forslag om utskilling av Telenors nett, og om etablering av et selskap for forvaltning av statlige telenett.
Annelise Høegh (Høyre), 1999-03-17:
Jeg har et spørsmål til sosialministeren. I forrige uke ble det gjennom VG kjent at en uføretrygdet 30-åring i ni år har jobbet heltid som vaktmesterassistent i Åmot kommune for ti kroner i timen. Oppmuntringspenger, eller trivselspenger, kalte pleie- og omsorgssjefen i kommunen, Inger Grønlien Eriksen, det. Selv sier 30-åringen at han synes det er urettferdig: «Jeg arbeider 37,5 timer i uken som alle de andre, men får langt mindre betalt.» Det er jeg enig med ham i, dette er urettferdig. Åmot kommune bør ansette ham og gi ham vanlig lønn. Norges Handikapforbund mener dette er en ordning som flere kommuner benytter seg av, og de sier at det er å nedvurdere funksjonshemmedes arbeidskraft. Dette er ikke bare en nedvurdering, det er misbruk og utnytting. Vil sosialministeren ta initiativ til, på bakgrunn av disse opplysningene, å sørge for at kommunene ikke utnytter og misbruker funksjonshemmedes arbeidskraft på denne måten?
Annelise Høegh (Høyre), 1999-03-17:
Jeg takker for at statsråden er enig i at dette ikke er holdbart. Dette er jo en klar måte kommunene utnytter og – jeg vil si – misbruker funksjonshemmedes arbeidskraft på. Det er kommunene som sparer penger på dette ved å gi dem en luselønn, en lønn som er så godt som ingenting, for å gjøre et normalt arbeid. Den mannen jeg brukte som eksempel, har jobbet heltid i ni år, og skulle kanskje ikke hatt uførelønn, men en anstendig lønn fra kommunen. Men staten punger ut, den funksjonshemmede får et syn på seg selv som ikke arbeidsdyktig – begge parter taper på det. Kommunene vinner ved altså å gi disse såkalte trivselspengene. Er ikke statsråden enig i at dette ikke egentlig har noe med lønnstilskudd fra staten å gjøre(presidenten klubber)(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Annelise Høegh (Høyre), 1999-03-17:
Jeg skal gjøre mitt beste.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Regjeringa er oppteken av at fleire funksjonshemma skal ha moglegheit til å fungera i arbeidslivet. Vi ser no på kva for ordningar som må vurderast føreslått i samband med stortingsmeldinga om utjamning i levekår. Vi vurderer t.d. høve til å gje eit lønstilskot over lengre tid enn det som er mogleg i dag, til arbeidsgjevarar som òg ser sitt ansvar på dette området. Det er òg behov for ein gjennomgang av moglegheitene til å kombinera arbeid og trygd og på den måten òg kombinera lønsinntekt med trygd. Det er behov for å sjå på ei oppmjuking og ei endring på dette feltet. Representanten Høegh peikar på eit spørsmål som det òg er naturleg å ta med i ei slik vurdering. Enkeltpersonar og bedrifter som sjølve føler dagens regelverk som vanskeleg, har vendt seg til oss. Så mitt svar blir at dette vil bli fylgt opp, men på kva måte og med kva løysing er det for tidleg å seia noko om. Men representanten Høegh peikar her på noko som ikkje er haldbart i dag for dei dette gjeld.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg er ueinig i uttrykka misbruk og utnytting i dette tilfellet. Eg kjenner ikkje saka heilt i detalj, men eg vil tru at denne kommunen så vel som andre kommunar og òg ein del bedrifter nyttar dei moglegheitene som er i dag, fordi vi har ein situasjon som eg trur er vanskeleg både for dei funksjonshemma dette gjeld, og for ulike typar bedrifter. Og i eit engasjement for å få endå fleire funksjonshemma ut i arbeid gjennomgår vi no det regelverket som er, og ser på om det er mogeleg å få til forbetringar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg har òg merka meg statssekretær Per N. Hagen si utsegn. Eg vil tru at han seier dette fordi han veit at kommunane på grunn av både auka lønnsutgifter, pensjonsutgifter og den høge renta som var, men som heldigvis no er på veg ned, hadde ein spesiell økonomisk situasjon ved årsskiftet. Det er semje i Senterpartiet om at Stortinget sine vedtak skal fylgjast opp. Eg vil syta for på mitt område, når det gjeld eldreomsorg, at så skjer. I går fekk kommunane melding om tildelinga av omsorgstilskot så langt. 309 kommunar får då dei tilskota som dei har kalkulert med. 126 kommunar får beskjed om at dei må gjennomgå sin eigen situasjon. Dei får råd frå fylkesmannen og fylkeslegen i forhold til dei krava som er stilte frå Stortinget om auka aktivitet for å få utbetalt fullt tilskot. Det er kommunar som allereie er godt i gang med dette, så eg håpar at situasjonen skal vera ein annan – eg ventar det – før sommarferien.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Regjeringa har ikkje sendt signal om at pengane skal brukast til andre formål. Det som vart føreslått i budsjettet, var at her kunne det gjerast unntak frå auka aktivitetskrav i 1999. I tillegg tok vi omsyn til signal frå enkelte kommunar og omsyn til budsjettsituasjonen og gav moglegheit for at investeringane kunne gjerast over seks år i staden for over fire. Men vi er innstilte på å fylgja opp eldreplanen slik den ligg føre frå Stortinget, med ei satsing på 30 milliardar kr over fire år, men altså med moglegheit for noko forskyving for dei kommunane som har bruk for det. Men hovudsatsinga ligg fast. Det trur eg ikkje det er nokon tvil om, og det står òg Stortinget sitt fleirtal bak i siste budsjett.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Det er etablert unike ordningar for å fylgja opp eldreplanen år for år. Det er ei eiga gruppe i kvart fylke, samansett av representantar frå fylkesmann og fylkeslege, som held kontakten ut til dei enkelte kommunane, og som held kontakten inn til departementet. Det er òg eigne folk i departementet som jobbar med dette. Derfor kunne vi også seia frå 1. desember. Kommunane er i rute. Dei har lagt planar for det som var føresetnaden både i 1998 og i 1999. Dei har jamvel i løpet av 1998 tilsett 200 fleire personar i omsorgstenesta enn det føresetnaden var i handlingsplanen. Dette fylgjer vi no opp på same måten i 1999. Det er det som også gjer at fylkesmannen hadde frist til 1. mars med å rapportera inn til departementet, og tilskota vil no bli utbetalte i samsvar med dei krava som er stilte, og dei rapportane som ligg føre.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
No vart vi av representanten Ballo på nytt mint om den vanskelege budsjettsituasjonen vi stod overfor då vi skulle laga budsjett for 1999. Og Regjeringa la fram kuttforslag på i alt 9 milliardar kr. Det måtte naturleg nok merkast av mange. Stortingsmeldinga om utjamning i levekår vil bli lagd fram no i vår og vil ta opp i seg både det som skjedde før sentrumsregjeringa tiltredde, og så langt som mogleg òg etterpå. Analysane viser så langt at det som vart sagt i Voksenåserklæringa, stemmer. Til dømes når det gjeld inntekter, viser utviklinga frå 1986-1996, som er dei siste tilgjengelege tala rett nok, at den delen av befolkninga som ligg nedst på inntektsskalaen i denne perioden, fekk auka si inntekt med 1 pst. Den tidelen som ligg høgast, fekk auka si inntekt med 28 pst. Det er i seg sjølv ein analyse som fortel at her er det behov for å få gjort noko. Vi ser også at det er 60 000 personar som over lang tid har 50 000 kr disponibelt i sitt hushald, og det er 35 000 personar som har hatt bruk for sosialhjelp i tre av dei siste sju åra, og vi arbeider no med forslag til tiltak.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
No kan vi ikkje gå så langt i å forskotera kva som kjem i stortingsmeldinga om utjamning av levekår. Den er enno ikkje lagd fram. Eg reknar òg med at representanten Ballo har forståing for at eg ikkje kan forskotera forslag som måtte koma i budsjettet for år 2000, ikkje på mitt eige område og ikkje på finansministeren sitt område. Eg registrerer hans synspunkt når det gjeld skatt, og eg registrerer hans støtte til at det er behov for tiltak. Lat meg òg peika på at i Voksenåserklæringa er det forskjellane i levekår som det er sagt det skal gjerast noko med. Så har det skjedd noko med namnet på denne meldinga, frå forskjellar via levekår til utjamning, nettopp for å understreka at her er det behov for konkrete tiltak i retning utjamning, og ikkje berre ei beskriving av dei aukande forskjellane i vårt samfunn.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Lat meg peika på tre punkt. For det fyrste: Det var faktisk Arbeidarpartiet som her viste vegen, fordi dagpengar og regelverket der vart endra av regjeringa Jagland med mellom 1 G og 1 ¼ G som grunnlag for dagpengar, alt etter kor lenge ein hadde hatt arbeid. Og det var det vi fylgde opp for å få eit meir tilnærma regelverk. For det andre: Vi fylgjer sjølvsagt opp kva såkalla utilsikta verknader dette forslaget kan ha. For det tredje: Regjeringa vil om kort tid, som varsla i budsjettet, setja ned eit utval som skal gjennomgå utviklinga når det gjeld både sjukefråvær og uførepensjon, vurdera dei ordningane som finst, og sjå på korleis vi framleis skal vareta eit solidarisk og føreseieleg regelverk på dette området.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg synest det er oppmuntrande at Arbeidarpartiet no viser så stort engasjement for tiltak mot dei auka forskjellane. Bakgrunnen for vår stortingsmelding og dette arbeidet er faktisk eit forslag som vart nedstemt av Arbeidarpartiet våren 1996. Eg ser at det no er eit auka engasjement for ulike tiltak, og det lover godt når vi kjem med vår melding. Så til dei funksjonshemma og forholdet til eigendelar. Det er no sett i gang eit arbeid i departementet for å greia ut eit såkalt tak 2, for å skjerma storforbrukarane, kronikarane osv. Det er eit arbeid som vil vera ferdig uavhengig av denne meldinga, og som vi håper vi skal få lagt fram og gjort noko med i forhold til budsjettet for år 2000, og som det òg er viktig å få på dagsordenen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Svaret er ja, initiativet er allereie teke. Eg fekk oversikt over dei planane som kommunane hadde pr. 1. desember, og presenterte dei i januar. Eg bad fylkesmennene fylgja opp overfor den enkelte kommunen, for òg å skaffa ei oversikt når det gjaldt budsjettsituasjonen for 1999, og korleis kommunane då prioriterte i forhold til sine planar. Fylkesmennene hadde frist til 1. mars, og det er med bakgrunn i dei rapportane som kom frå fylkesmennene, at tilskota no er utbetalte slik som dei er. Fylkesmannen/fylkeslegen, den gruppa som arbeider i kvart fylke, er no allereie godt i gang med oppfylging, dvs. at dei har kontakt med kvar enkelt av desse 126 kommunane. Dei kan elles sorterast i to grupper. Det er nokre som ikkje har levert tilfredsstillande planar, som derfor ikkje kan få sine tilskot, og nokre har heller ikkje sluttført si formelle behandling enten av plan eller budsjett. Det er den eine gruppa. Den andre gruppa er dei som pr. dato ikkje fylgjer opp aktivitetskrava. Det er derfor òg gledeleg å konstatera at den oppfylginga som no allereie er i gang, gjev resultat. Det er kommunar som no sjølve ser på sine planar, etter dei råda og den oppfylginga dei får i det enkelte fylket for korleis dei her kan fylgja opp og syta for at endå fleire eldre i eigen kommune får den pleia og omsorga som dei har bruk for i 1999.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Den oversikta som var basert på planar pr. 1. desember frå kommunane, viste at kommunane totalt planlegg i overkant når det gjeld talet på omsorgsbustader/sjukeheimar, men at fordelinga ligg om lag som i handlingsplanen. Der er det føresett 1/3 sjukeheimsplassar og 2/3 omsorgsbustader. Det som har skjedd fyrste året, er at det har vore ekstra merksemd på omsorgsbustader, det er dei som er enklast å setja opp. Men i forhold til dei planane kommunane har, ser det ut som dei fylgjer handlingsplanen der òg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Engasjementet mitt går på å leia arbeidet med ei stortingsmelding om utjamning i levekår, der seks departement er involverte. Analysane viser at forskjellane har auka. Analysane viser at sjølv om dei fleste av oss no har fått ta del i velstandsutviklinga over fleire år, så er det grupper som har blitt hengjande igjen, f.eks. at den tidelen som har lågast inntekt, over ti år har fått betra si inntekt med 1 pst. Vi veit at det er grupper som i dag har det særdeles vanskeleg økonomisk. Det er attpåtil slik at 35 000 personar over tre av dei siste sju åra – kanskje fleire – har måtta be om sosialhjelp, ei hjelp som skulle ha vore ei mellombels økonomisk yting i ein akutt vanskeleg situasjon. Då er eit av Regjeringa sine stikkord «omfordeling». Skal vi klara å gje nokre grupper betre vilkår, trengst det omfordeling. Men eg trur at Jan Petersen har registrert at eg ikkje har varsla nokon konkrete forslag, korkje i forhold til budsjettet for år 2000 eller seinare budsjett. Det er heller ikkje sosialministeren si oppgåve når det gjeld skatt, men eg synest det er veldig viktig at vi held debatten om omfordeling oppe i lys av dei auka forskjellane vi no ser, og gjer det vi kan for òg å få til tiltak som utbetrar forskjellane for dei mest vanskelegstilte i landet vårt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg er heilt einig med Jan Petersen i det han her peikar på – behovet for norske arbeidsplassar og behovet for at så mange som mogleg kan få eit arbeid, og kva det sjølvsagt har å seia for inntekter til dette landet, som òg gjev grunnlag for omfordeling. Eg må overlata til andre kollegaer å gå i detalj på akkurat det. Det håpar eg Petersen har forståing for. Næringsministeren har eit program for små og mellomstore bedrifter, og for mykje anna som Regjeringa står bak, finansministeren har no fleire utgreiingar og oppgåver som gjeld skatt. I stortingsmeldinga om utjamning i levekår vil det bli ei vurdering av skattesystemet og på kva måte det kan verka utjamnande.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg registrerer no at det er Regjeringa som åleine skal ha ansvaret for at renta vart så høg. Eg trur representanten Børge Brende må vera einig med meg i at det òg var mange andre forhold enn Regjeringa sin politikk som var avgjerande for det budsjettet som vart lagt for 1999, som attpåtil Høgre stilte opp for. Så til skuldingane om dobbeltkommunikasjon. Eg synest faktisk det må kunna gå an på den eine sida å vera oppteken av å skaffa fleire arbeidsplassar som grunnlag for å få flest mogleg i arbeid, som grunnlag for å ta heile Noreg i bruk med dei ressursane vi har her, og samtidig vera oppteken av dei auka forskjellane vi no ser i landet vårt, og den utjamninga som det er behov for i forhold til det som til no har vore ein felles verdi, likeverdige levekår, som held på å rakna.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Det er rett som representanten Vidar Kleppe her peiker på: Det er over 50 år etter krigen framleis behov for å sjå nærmare på ganske mange saker som har med krigen å gjera. Han nemnde sjølv to saker, kuratortenesta og krigspensjonane. I tillegg har eit oppgjer i forhold til dei som høyrde til Alta-bataljonen, blitt eit tema gjennom eit eige utval, og enkeltpersonar er no tilrådde å søkja om krigspensjon og eventuelt få det vurdert. Regjeringa har sett av midlar på 1999-budsjettet for å gjera godt ein gammal urett overfor enkeltpersonar som har seinskadar, som til no ikkje har blitt tekne på alvor. Når Vidar Kleppe no reiser spørsmål i forhold til Narvik-bataljonen, ynskjer eg å sjå nærmare på detaljane i den saka før eg gjev noko svar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg vil be representanten Kleppe om ikkje å leggja noka fortolking i mitt svar førebels utover at han har teke opp eit veldig viktig tema som eg skal syta for blir gjennomgått. Representanten viste sjølv til at dette er ei sak som har gått mellom fleire departement og over lengre tid, og eg trur det fortel noko om vanskelege avvegingar som må gjerast i slike saker. Men eg vil koma tilbake til eit svar på dette spørsmålet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Blankett E 111 blir brukt for å dokumentera retten til å få dekt utgifter til helsetenester ved akutt hjelp under mellombels opphald i anna EØS-land enn det landet som har det trygdemessige ansvaret for vedkommande. Rett til å få blankett E 111 frå Noreg har alle som er statsborgarar av eit EØS-land, og som på grunn av busetjing eller arbeid i Noreg er medlem i folketrygda og høyrer til personkrinsen som er omfatta av EØS-avtalen sine føresegner om koordinering av trygderettar innan EØS-området. Det er altså ein rett som ikkje berre gjeld norske statsborgarar. I dei aller fleste tilfella er det det lokale trygdekontoret som skal ferda ut og attestera blankett E 111. I retningslinjene frå Rikstrygdeverket går det klårt fram at han skal ferdast ut for ein nærmare avgrensa periode på inntil eitt år. Når det gjeld tida han skal gjelda for, har Rikstrygdeverket òg gitt melding til trygdekontoret om at ein bør ferda ut blanketten for eit heilt år. Etter det eg har fått opplyst, er den etablerte praksisen i trygdeetaten fylgjeleg at blanketten normalt blir gjeven for eitt år om gongen. Det kan vera spesielle forhold som gjer at trygdekontoret ikkje skriv ut blanketten for eit heilt år. For eksempel vil det vera tilfellet dersom trygdekontoret har opplysningar som tilseier at medlemskapen i folketrygda vil opphøyra tidlegare. Blankett E 111 er felles for heile EØS-området og avtalerettsleg bindande for alle medlemslanda. Det finst ikkje noko anna felles trygdebevis som blir godteke som dokumentasjon på retten til slike helsetenester det her er snakk om, under opphald i alle dei andre EØS-landa. I Norden har ein blitt einig om at blanketten ikkje trengst. Tilsvarande gjeld i Storbritannia, men her må ein visa pass i staden. Både for publikum og trygdeetaten er det viktig at ordninga med blankett E 111 fungerer effektivt og smidig. Det er viktig at ein kan skaffa seg attesten på kort tid. Rikstrygdeverket har derfor gitt beskjed om at den enkelte brukar etter eige val kan be om blanketten anten over telefon, pr. brev eller ved personleg frammøte på trygdekontoret. Det er òg lagt til grunn at attesten som utgangspunkt alltid skal gjevast den same dagen som trygdekontoret mottek førespurnaden. Rikstrygdeverket har òg vurdert ei ordning med automatisk utsending av attesten ved inngangen av kalenderåret, men førebels har ein kome til at dette korkje er betre, meir praktisk eller rekningssvarande. Etter dei signala eg har fått, blir Rikstrygdeverket sine retningslinjer for utskriving av blanketten fylgt på ein tilfredsstillande måte.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg har gjeve mitt svar ut frå dei opplysningane som eg har fått frå Rikstrygdeverket om korleis det regelverket som vi har i dag, fungerer, og òg då med den konklusjonen at retningslinjene blir fylgde på ein tilfredsstillande måte. Eg høyrer det representanten Jan Johnsen framfører, og det eksemplet han brukar, og eg er heilt einig i det som han peikar på her, at det er ikkje på dette området tilsette på trygdekontoret skal bruka store delar av si tid. Så eg tar dei signala som representanten Johnsen har kome med, og vil syta for ei grundigare undersøking av kor mykje tid trygdekontora må bruka på dette spørsmålet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
: Representanten Jan Johnsen har før tatt opp spørsmål ut frå ei haldning som går på å forbetra tilbod, tiltak og regelverk som vi har i dag, både for brukarane og for dei som skal forvalta dette regelverket. Eg takkar for tilbodet om ein dugnadsinnsats når det gjeld denne saka. Lat meg ikkje på dette tidspunkt forskottera noka anna løysing enn den som er i dag, men lat meg understreka at eg skal gå nøyare gjennom den praksis som er i dag, ut frå det eksemplet som Jan Johnsen framførte her.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Det skal ikkje utførast intelligenstestar. Det er heller ikkje eit dokument som fortel om intelligensen til den enkelte som skal danna grunnlaget for tildeling av datahjelpemiddel finansiert av folketrygda. Bakgrunnen for at den arbeidsgruppa som eg refererte til, vart etablert, var behovet for ei klargjering av kva som skal vera folketrygda sitt ansvar, og kva som skal vera den enkelte kommune sitt ansvar, ut frå dei vanskane som den enkelte har. I 1997 var det sett av 35 mill. kr til IT-hjelpemiddel, og det vart brukt 75-80 mill. kr. I 1998 gjekk det ca. 180 mill. kr til skulehjelpemiddel, av dei om lag 165 mill. kr til elevar med lese- og skrivevanskar. Det fortel noko om auken og behovet for å gjera noko i forhold til budsjettet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg har ei klar kjensle av at eg no held på å gå inn på utdannings- og forskingsministeren sitt område – men som tidlegare lærar er det freistande! Lat meg seia til Ballo sitt siste innlegg: Det er ingen tvil om at datahjelpemiddel i skulen er viktige. Det er heller ingen tvil om at moglegheitene der må styrkjast i forhold til dagens situasjon. Men det må heller ikkje vera tvil om at det er viktig i forhold til statsbudsjettet å sortera kva som skal vera kven sitt ansvar. Og det er det vi her har prøvd å gjera: Kommunane har ansvar for dei lette lese- og skrivevanskane, og folketrygda har ansvar der det kan dokumenterast at det ikkje er samsvar mellom lese- og skrivenivå og evnenivå. Eg er lei for at det har blitt framstilt som om det her er blitt brukt intelligenstestar. Det skal ikkje brukast.