Martin Engeset (Høyre), 2007-10-08:
La meg først få takke representanten Dagfinn Sundsbø for å ha reist et veldig viktig og spennende tema og satt det på dagsordenen. Jeg synes også han holdt et meget godt innlegg der han begrunnet hvorfor han hadde reist saken. Jeg tror jeg var enig i omtrent alt han sa. Det er viktig å ha dette spørsmålet høyt på den politiske dagsordenen, for jeg tror det er et viktig bidrag til at vi får resultater på sikt. Jeg tror alle kan enes om at vi ønsker et arbeidsliv hvor det er plass til alle. Jeg tror også alle ser behovet for at såkalt funksjonshemmede blir integrert i arbeidslivet, ikke minst når vi kjenner til det sterke behovet for økt arbeidskraft. Jeg må nok også innrømme at innsatsen for å få til dette har et betydelig forbedringspotensial, for å uttrykke det meget forsiktig. I Norge har vi en lei tendens til å plassere folk i båser eller grupper. Det temaet som reises i denne debatten, er egentlig en diskusjon om enkeltmenneskers muligheter, ikke om funksjonshemmede mennesker, ikke om mennesker med nedsatt funksjonsevne, men kort og godt om enkeltmennesker med forskjellige ønsker, behov, evner og anlegg, på akkurat samme måte som alle vi andre som ikke har ulike funksjonshemninger. I en arbeidssituasjon kan disse menneskene være like funksjonsfriske og ha nøyaktig den samme arbeidsevnen som andre. Jeg er i hvert fall veldig glad for at Dagfinn Sundsbø i sitt andre innlegg presiserte det så tydelig. Jeg tror at der ligger mye av forklaringen på at disse har problemer på arbeidsmarkedet. Det er en utbredt myte at er man funksjonshemmet, så har man også en redusert arbeidsevne. Det er ikke noen logisk sammenheng her. For en del er det selvfølgelig slik, men mange har altså arbeidsevnen fullt ut i behold. Det tror jeg det er veldig viktig å være tydelig på. Nettopp derfor tror jeg denne arbeidsevnevurderingen som nå skal ligge til grunn, er veldig viktig. Det er en ny måte å tenke på for dem som skal være hjelpere for å få integrert disse i arbeidslivet. De tiltakene som skal settes inn, bør være positive tiltak som kan hjelpe disse til en ny sjanse. Tiltak kan være å tilpasse en arbeidsplass etter den enkeltes behov på en slik måte at et menneske med nedsatt funksjonsevne i en arbeidssituasjon kan være like funksjonsfrisk som noen annen. For å ta et eksempel: En advokat blir ikke dårligere til å prosedere saker om hun sitter i en rullestol, men hun vil som regel ha behov for at dørene hun skal igjennom, er brede nok, og at det ikke er dørstokk. Høyre vil ha et samfunn med like muligheter for alle og et arbeidsliv hvor alle får delta, og hvor de som faller utenfor, skal få en ny sjanse. Problemet for mange av dem som får merkelappen nedsatt funksjonsevne, er dessverre at svært mange av dem ikke slipper til i arbeidslivet. Det er skremmende å lese og høre om mennesker som på grunn av sin funksjonsevne anbefales å bli uføretrygdet, gjerne også i ung alder. Alle har vi hørt mange av disse eksemplene. Det er rimelig godt dokumentert. Jeg kan ikke tenke meg noen større fallitterklæring for et velferdssamfunn som det norske enn at tilbudet til et ungt menneske som vil og kan bidra, skal være at man sier at det tilbudet og den hjelpen vi har til deg, er at du kan bli uføretrygdet. Det er en skam, det er usosialt, og det er umoralsk. Derfor har også jeg tro på at NAV-reformen kan være et viktig bidrag til å få bedre resultater på dette området. Men jeg må også si, i forlengelsen av det Kari Kjønaas Kjos var inne på, at når vi for et år siden da vi fremmet dette forslaget om Green Card, fikk høre at det allerede eksisterte en garantiordning som skulle ivareta det samme, begynner jeg å bli ganske utålmodig etter resultater her. Det virker som om dette fortsatt er en relativt godt bevart hemmelighet ute i systemet. Da vil jeg bare til slutt be statsråden senere i debatten fortelle oss litt om hva han og hans embetsverk har gjort for å gjøre denne ordningen bedre kjent.