Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-03-19:
Regjeringen har i denne proposisjonen lagt fram forslag til lovendringer for å bedre mulighetene for yrkesaktive til å kombinere arbeid med pleie- og omsorgsoppgaver. I utgangspunktet har det offentlige et betydelig ansvar for å sikre pleie- og omsorgstjenester. Kommunehelsetjenesteloven og lov om sosiale tjenester gir alle som har behov for pleie og omsorg, krav på nødvendige tjenester. Familieomsorg er likevel av grunnleggende samfunnsmessig betydning. For eksempel står familien for om lag like stor omsorgsinnsats som de kommunale tjenestene. Demografiske framskrivninger viser at det vil bli flere eldre og samtidig færre yngre til å yte omsorg. St.meld. nr 25 for 2005–2006 angir knapphet på omsorgsytere som en av framtidens viktigste omsorgsutfordringer. Dette gjelder både frivillige omsorgsytere og tilgang til helse- og sosialpersonell. Fortsatt høy arbeidsdeltakelse vil innebære at det også i framtiden i hovedsak vil være personer som er yrkesaktive, som må stå for den frivillige omsorgsinnsatsen. Det er derfor i et samfunnsperspektiv viktig å legge forholdene bedre til rette for at yrkesaktive skal kunne yte omsorg. For den enkelte vil det også være et gode i seg selv å kunne ha mulighet til å gi sine nærmeste slik omsorg. Samtidig er det avgjørende å opprettholde en høy yrkesaktivitet for å finansiere velferdsordningene. Forslagene i proposisjonen må ses i lys av behovet for å balansere disse hensynene. Ved behandlingen av St.meld. nr. 25 for 2005–2006 uttalte et flertall i helse- og omsorgskomiteen bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Sosialistisk Venstreparti, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre i Innst. S. nr. 150 for 2006–2007 at det er «nødvendig å se på permisjonsbestemmelsene med sikte på å gjøre det lettere for pårørende som er yrkesaktive», og komiteen forutsatte at Regjeringen ville «komme tilbake til bedre permisjonsregler i arbeidslivet». I forbindelse med arbeids- og sosialkomiteens behandling i Innst. S. nr. 14 for 2007–2008 av et Dokument nr. 8-forslag fra Høyre om utredning av lovendringer som gir rett til permisjon og ordninger for inntektssikring i forbindelse med omsorgsoppgaver, viste arbeids- og inkluderingsministeren bl.a. til at en interdepartemental arbeidsgruppe som allerede var nedsatt, skulle vurdere behov for endringer i permisjonsreglene og kompensasjonsordninger. Denne proposisjonen følger opp disse forutsetningene. Kommunene har ansvar for å gi pleie- og omsorgstjenester. De pårørende som likevel påtar seg oppgaver over tid som kommunene ellers skulle gjort, kommer i en særskilt situasjon når det gjelder både omsorgsbyrde, kompensasjon og arbeidslivet. Forslagene i denne proposisjonen må ses i sammenheng med at helse- og omsorgsministeren har varslet at det skal oppnevnes et offentlig utvalg som skal gjennomgå ytelser for pårørende som yter omsorg som erstatter kommunale tjenester. Så vil jeg si noe om de konkrete forslagene. Jeg registrerer at det er enighet om forslaget om ny ordning med rett til permisjon i inntil ti dager for å gi nødvendig omsorg til foreldre, ektefelle/samboer eller funksjonshemmet eller kronisk sykt barn over 18 år. Det er i dag ingen egen lovbestemt permisjonsrett ved omsorg for nære voksne pårørende. Riktignok gir arbeidsmiljøloven rett til redusert arbeidstid av velferdsgrunner, men det er betinget av at dette ikke er til vesentlig ulempe for arbeidsgiver, og retten omfatter ikke hel permisjon. Tariffavtalene i offentlig sektor gir mulighet for å gi permisjon med full lønn i inntil tolv arbeidsdager ved viktige velferdsgrunner, noe som regelmessig vil være oppfylt ved omsorg for nær familie. Formålet med forslaget er å sikre en rett til å ta fri for å yte omsorg også for dem som ikke omfattes av slik avtalebasert permisjon. Et mindretall i komiteen foreslår en rett til kompensasjon i form av ytelse fra folketrygden. Til det vil jeg si at en rett til kompensasjon vil koste svært mye, det er her tale om milliardbeløp. For den enkelte arbeidstaker vil det imidlertid være et begrenset inntektstap, jeg minner her om at det dreier seg om en kortvarig permisjonsrett, som forutsetningsvis vil gjelde tilfeller med begrenset omsorgsbehov. Helse- og omsorgsministeren besvarte i Stortinget 2. mars en interpellasjon om omsorgslønnsordningen, hvor hun bl.a. sa at vi må «alle være innstilt på i perioder å bistå pårørende som ikke er i stand til å mestre dagliglivets oppgaver – sammen med den kommunale omsorgstjenesten. Vi skal likevel ikke ha betalt av stat eller kommune for slik vanlig familieomsorg». Jeg er enig i det. Formålet med forslaget om permisjonsrett er å sikre en slik praktisk mulighet til å ta fri for å yte omsorg. En rett til permisjon som foreslått er for øvrig ikke til hinder for at man fortsatt kan tariffbestemme kompensasjon. Regjeringen foreslår i proposisjonen å utvide retten til permisjon og pleiepenger ved pleie av nære pårørende i terminalfasen fra 20 til 60 dager. En del har behov for å kunne bruke lengre tid på å pleie sine nærmeste og også tilpasse permisjon og pleiepenger slik at de kan være til stede til pleiebehovet er avsluttet. Hensynet til forutsigbarhet for arbeidsgiver og opprettholdelse av tilknytning til arbeidsplassen tilsier at en slik permisjon må være avgrenset. En utvidelse til 60 dager vil imidlertid i betydelig grad kunne redusere antall tilfeller der usikkerhet om varigheten av pleiebehovet gjør seg gjeldende. Jeg er glad for at det er enighet om forslaget. I proposisjonen foreslår Regjeringen en rett til fortsatt pleiepenger og forhøyet hjelpestønad i inntil tre måneder etter at pleie opphører fordi barnet dør. Forslaget er begrunnet med at den som har fått pleiepenger eller forhøyet hjelpestønad ved pleie av barn, vil kunne trenge en periode med reorientering mot arbeid når barnet dør. I dag opphører ytelsen når pleieforholdet avsluttes, og foreldrene risikerer da å stå uten inntekt. Forslaget forutsetter at man har pleiet barnet på fulltid. Dersom man har hatt graderte pleiepenger, vil man ha opprettholdt tilknytningen til arbeidsplassen. Forslaget innebærer også at det oppstilles krav om minst tre års forutgående pleie. Mindretallet har foreslått at det skal være ett års opptjeningstid. Jeg mener at et krav om tre års forutgående pleie er fornuftig. Det bør her oppstilles krav om en viss varighet, tilknytningen til arbeidslivet vil være mindre og tilpasningen til ytelse vil være større desto lenger pleieforholdet har vart. Foreldrene vil ha dagpengerettigheter på bakgrunn av de tre forutgående årene, slik at den som har mottatt pleiepenger på fulltid i minst tre år, har vært avskåret fra å opptjene rett til dagpenger.