Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-01-27:
Utenriksministeren vier i sin redegjørelse sikkerhet og stabilitet i vår del av verden mye av oppmerksomheten. Retningen for Norges del er imidlertid ikke særlig klar. Det virker som om utenriksministeren legger bånd på seg på grunn av det som er i ferd med å bli et problem for Regjeringen, nemlig fraværet av en klar og entydig Europa-strategi. OSSE-eventyret er over, og nye utfordringer venter. Det er en viktig overgang, og Regjeringen må derfor stake ut kursen videre. Utenriksministeren viser til at Norges sikkerhet henger sammen med den økonomiske, sosiale og politiske utviklingen i våre nærområder. Det er en riktig observasjon, men samtidig er dette områder der Norge merker begrensninger. Vi står utenfor EU-samarbeidet og må i realiteten betale oss inn i mye av det som bidrar til vekst og velstand i vår del av verden. Aftenposten viser til at fra 1995 og fram til år 2000 har Norges bidrag til EU blitt tredoblet, fra 461 mill. kr til 1,379 milliarder kr. Dertil mister vi mange av de nettogevinster som kommer EU-landene til gode i form av økt samhandel og samferdsel. Norges formannskap i Østersjørådet ble satt i et merkelig lys da de nordiske EU-land og Tyskland møttes i desember 1999 for å diskutere samferdsel og handel i Østersjøregionen. Norge var ikke invitert. I mai 1998 ville utenriksministeren prioritere så vel Østersjøsamarbeidet som Barentssamarbeidet. Men hvor er det blitt av den konkrete innsatsen og de konkrete resultatene? EU bruker enorme midler på sin utvidelse østover. For perioden 2000-2006 har EU satt av 570 milliarder kr. Våre skandinaviske naboer, Sverige og Danmark, bruker betydelige midler til næringsetablering og miljøsatsing i det tidligere Øst-Europa. I perioden 1989-98 har Sverige alene brukt 6,5 milliarder kr til støtte av økonomisk omlegging og miljøformål. Til sammenligning fikk NHO til svar da de sist høst forespurte Utenriksdepartementet om hvor mye midler som stod til disposisjon for næringsrettede tiltak: 4 mill. kr. Norge vil møte store utfordringer i forbindelse med utvidelsen. Kandidatlandene vil kunne nyte godt av tettere kontakt med EU om en rekke spørsmål av økonomisk og politisk betydning. Selv vil vi være avhengig av gode bilaterale forbindelser, det være seg til Portugal, Finland eller Tyskland, men det vil neppe være nok til å sikre at vår stemme høres, og at våre interesser tas hensyn til i alle sammenhenger. Videre synes det klart for Høyre at selv om EØS-avtalen vil regulere vårt forhold også til et utvidet EU, er det særskilte problemer knyttet til de kandidatland som vi i dag har bilaterale handelsavtaler med. Vi vil derfor be Regjeringen om å være offensiv med tanke på tap av handelsfordeler i forbindelse med østutvidelsen. Høyre har tatt til orde for en mer koordinert bruk av bistandsmidler til næringsrettede tiltak. Her er så vel Sverige som Danmark gode eksempler som vi burde lære av. For vår del er særlig vår store nabo Russland aktuell. Landet kjemper ennå med den økonomiske og politiske arven fra fortiden, og utviklingen på vei mot demokrati har ikke vært rettlinjet. Det er viktig for Norge å skaffe til veie de nødvendige rammer for investeringer i denne regionen. Høyre vil støtte Regjeringens arbeid med å tilrettelegge for en utvidet strategi overfor Russland, men Høyre legger vekt på at det må innebære konkret satsing. Koordinering med EU-programmer er også viktig, ikke minst for å hindre dobbeltarbeid og bilateralisering av vårt forhold til Russland. Utenriksministeren har i sin redegjørelse fremholdt at norsk Europa-politikk ikke er statisk når omgivelsene endres. Det er en riktig observasjon. Men det gjenstår å se hvilke utfordringer Regjeringen mener dette gir for Norges del. Utenriksministerens redegjørelse gav ingen ledetråder i så måte.