Hårek Elvenes (Høyre), 2020-03-12:
Hundre år etter at spanskesyken herjet og rammet 15 000 mennesker i Norge, er vi igjen blitt minnet om hvor sårbare vi er for virus som kan løpe løpsk. Igjen er vi blitt minnet om betydningen av internasjonalt samarbeid for å kunne forhindre og nedkjempe en slik situasjon. Det er jo litt interessant at utenriksministeren i tidligere redegjørelser har vært inne på nettopp denne trusselen og hva den kan bety for norsk beredskap. I går gikk alarmen. Det ble en realitet. Sikkerhetspolitikk er et hovedtema i utenriksministerens redegjørelse, og det er en god grunn til det. For det første er sikkerhetspolitikk en veldig viktig del av utenrikspolitikken, og for det andre står vi overfor en uforutsigbar og ustabil sikkerhetspolitisk situasjon, også i våre nærområder. Vi ser nå at tusenvis av flyktninger setter kursen mot Europas grenser, og at flyktninger blir brukt i et kynisk spill. Skal våre allierte i Sør-Europa ha en forståelse for de sikkerhetspolitiske utfordringene vi har i Nord-Europa, er det viktig at vi også har en forståelse for deres utfordringer. Jeg må minne om at Norge er et av de landene som har bidratt mest i den humanitære innsatsen i dette området, med 10 mrd. kr, og kommer til å øke med 1,7 mrd. kr til neste år. Aldri har Norge bidratt så mye inn i én enkelt humanitær bistandsaksjon, for å si det slik, som den som er knyttet til situasjonen i Syria og omlandet. Vi står overfor en stormaktsrivalisering globalt. President Xi i Kina har liketil sagt det rett ut, at vi står i en konkurrerende situasjon mellom to forskjellige samfunnssystemer. I fjor var det 75 år siden Øst-Finnmark ble frigjort. I år er det 100 år siden Svalbardtraktaten ble inngått, som ga Norge suverenitet over denne øygruppa. Det er verdt å merke seg at ved begge disse anledningene har Russland på en strategisk måte brukt disse to begivenhetene til å fremme direkte og indirekte kritikk mot Norge. I forbindelse med frigjøringsjubileet hadde den russiske utenriksministeren Lavrov en ganske kritisk kronikk på trykk i Aftenposten der han kritiserte norsk sikkerhetspolitikk. Og i forbindelse med Svalbardtraktatens jubileum kom det et brev til norske myndigheter der man ønsket å gå i bilaterale forhandlinger, bl.a. knyttet til Norges regulering av helikoptertrafikken på Svalbard. La det være sagt: Svalbard er like norsk som norsk fastland, og Svalbardtraktaten er internasjonalt godkjent og fastslår norsk suverenitet over øygruppa. Norge og Russland har en felles interesse av et fredelig samarbeid i nordområdene. Norge er faktisk det eneste nabolandet som Russland ikke har vært i krig med, og det er også Russland stolt over å kunne kommunisere. Når det er sagt, er det vanskelig å skjønne hva som dypest sett er motivene til Russland i deres mange destabiliseringsforsøk mot Europa og mellom land i Europa, for å svekke samholdet i Europa og svekke samholdet mellom europeiske land. Det går en linje i norsk russlandspolitikk, og den linjen ligger fast: Det er fasthet og forutsigbarhet, og det er avskrekking og samarbeid. Russland er og forblir en arktisk stat, i motsetning til Kina, som definerer seg som en nær-arktisk stat, og som sågar har laget en egen arktisk strategi. Kina er en fremmed fugl i Arktis. Men når det er sagt: Den tid er også forbi at Kina er for langt borte og for liten til å være lite interessant i norsk utenrikspolitikk. I denne situasjonen, der stormaktene av ulike årsaker viser en økende interesse for nordområdene, er det desto viktigere at vi har evne til egen suverenitetshevdelse, situasjonskontroll og til å opprettholde det transatlantiske båndet, og det er med glede vi konstaterer at Atlanterhavskommandoen nå er gjenopprettet, og at USAs andre flåte er gjenopprettet. Dette, i kombinasjon med at vi styrker vårt nasjonale forsvar, gjør at vi setter oss i stand til å ivareta vår suverenitet og vår rettmessige rolle i nordområdene, definert av folkeretten.