trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-01-23:
Det har vært gitt uttrykk for flere ganger her i dag at det er gledelig at vi nå får en helhetlig behandling og vurdering av enkeltindivider som har problemer på rusmiddelmisbrukersiden. Det er jeg enig i. Men jeg blir litt bekymret når jeg hører ting som jeg litt lettvint kan oppsummere slik: Spesialisthelsetjenester er spesialisthelsetjenester og skal behandles som spesialisthelsetjenester. Da er jeg redd for at vi er inne i et for snevert spor, med A4-tenkning, og at de mer sosialfaglige bitene blir borte når vi nå helt klart skal legge ansvaret på den helsefaglige siden. Det er viktig med individuelle behandlingsplaner, og de bør helst ligge der før vedkommende kanskje kommer inn i spesialisthelsetjenestebehandling. Det er ikke bare pressen som har vært bekymret for at det er fastlegen eller primærlegen som skal ha henvisningsretten. Blant høringsinstansene er det mange som er bekymret for dette. Det som bekymrer meg mest, er kanskje ikke systemet med at dette skal gå gjennom fastlege, men at det er fastlegens vurdering av misbrukerens behov som skal legges til grunn for hvilke hjelpetiltak som skal settes inn, og hvilke institusjoner en skal inn i. Jeg vil derfor spørre helseministeren: Om man ikke skal gi sosialetaten henvisningsrett, er det ikke i hvert fall behov for et samarbeid mellom den helsefaglige og den sosialfaglige biten på førstelinjenivå når man får henvisningen, slik at man blir henvist til riktig hjelpetiltak? Og jeg skulle gjerne sett at man i hvert fall hadde hatt noen forsøksopplegg der også sosialetaten hadde henvisningsrett, for å se om det var noen forskjell, og om det var slik at en kunne praktisere begge deler. Jeg er veldig redd for spesialisthelsetjenestens system nå: rask behandling, rask utskrivning.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-01-23:
Det er gledelig at vi i dag endelig kan behandle denne saken, og det er også gledelig å kunne konstatere at det er en enstemmig komite som står bak innstillingen. Det har blitt en del endringer fra det dokumentet som Regjeringen la fram, men jeg synes at Regjeringen fortjener honnør for at man nå endelig har kommet ut av det blindsporet som bl.a. representanten Ballo omtalte. Vi har i mange år fra sosialkomiteens side etterlyst et skikkelig regelverk og system for naturmidler og naturlegemidler. Aarbakke-utvalgets utredning har ligget der i flere år, og det er derfor gledelig at denne saken nå har kommet til behandling. Men en kan, som også representanten Ballo var inne på, forundre seg noe over den dialog, eller mangel på sådan, som har vært i mange år, ikke minst mellom Bransjerådet for Naturmidler og Legemiddelverket og myndigheter som skulle og kunne tatt tak i dette. Jeg synes det er grunn til å merke seg at bl.a. FarmasiForbundet, Legemiddelindustriforeningen, Norges Apotekerforening og Forbrukerrådet stiller seg positive til at en skal få en merking av og en varedeklarasjon på naturmidler, og at en også får en merking i de tilfeller hvor dette ikke er et legemiddel. Her har komiteen tillatt seg å foreslå at en kunne ha en sådan ordlyd på produktet: «Dette er ikke et legemiddel. Kontakt lege dersom tilstanden vedvarer», slik at man ikke prøver å forlede noen. Det samme gjelder når det er snakk om kontrollen med midlets virkning. Der sier komiteen at den mener Legemiddelverket bør ha kontrollen med denne type produkt for å få sjekket ut hva slags egenskaper produktet har. Dersom etterprøving av produktets egenskaper viser at det ikke har noen legende virkning, bør det stå på produktet: «Dokumentert effekt foreligger ikke.» En samlet komite mener også at Norsk Register for Naturmidler har kompetanse på dette området og et system for kontroll av produkter og ulike ingredienser som er i produktene, og en må kunne nyttiggjøre seg noe av denne kunnskapen i Legemiddelverkets arbeid med dette. Jeg håper at en nå, med bakgrunn i denne saken, får til et ryddig system der en kan skille mellom naturlegemidler og naturmidler, og at en også får til en grenseoppgang mellom Legemiddelverkets arbeid og det som hører under Næringsmiddeltilsynet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-01-23:
Arbeidet med gjennomgangen av institusjonene vil skje nå umiddelbart etter behandlingen av Rusreform I, og poenget er jo at de institusjoner som naturlig hører inn under det som gjelder spesialisthelsetjenesten, finner sin tilhørighet i forhold til statlig overtakelse. Like viktig er det ved neste korsvei å sikre at vi har gode sosialfaglige institusjoner. Det arbeidet har vi allerede startet i forhold til de høringsuttalelsene vi har fått inn. Jeg oppfattet at også representanten Gløtvold var opptatt av at dette må henge sammen. Man må ta hånd i hanke, og det skal ikke være spill mellom de ulike forvaltningsnivåene. Det er tre forvaltningsnivåer i dag. Mitt utgangspunkt er at to holder. Og det som er noe av bindevevet i denne omorganiseringen, er at rusmiddelmisbrukere, og særlige de som har sammensatte problemer, skal knyttes sammen ved vev, at man skal ha en individuell plan. Det vil gjelde i spesialisthelsetjenesten, men det skal også gjelde i vårt forslag om sosialtjenestene som har vært ute på høring nå. Både i kommune, stat og også andre instanser som nå berøres, må man ta hånd i hanke og ha tydelige ansvarsforhold i forhold til arbeid og bolig eksempelvis. Men det er ikke slik at man lenger skal kunne si: Dette er ikke mitt bord. Den individuelle plan vil være noe av limet for å sikre nettopp dette.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-01-23:
I utgangspunktet er dette en opprydding i et ansvar som ble uryddig i forhold til sykehusreformen. Det vi tydeliggjør nå, er nettopp at rusmiddelmisbrukere skal ha den samme rett som alle andre til nødvendige, spesialiserte helsetjenester. Nå er det vel naturlig at helseministeren kommer nærmere inn på det som går på oppfølging av det økonomiske oppgjøret i forhold til denne reformen. Men det er klart at ved beregning av uttrekk fra fylkeskommunens rammer, vil det bli tatt utgangspunkt i det tekniske, altså regnskapstallene for 2002 og de faktiske kostnadene knyttet til tjenestene. Det medfører i prinsippet at verken staten eller fylkeskommunen skal få endrede økonomiske betingelser som følge av overtakelse av institusjonene, med andre ord, de faktiske tall og ikke beregningsnøkler. Jeg oppfatter at Alvheim også er opptatt av at private institusjoner som fylkeskommunen har avtaler med, og som sånn sett faller inn under spesialisthelsetjenesten, vil være en del av de institusjonene som vil danne grunnlaget for en avtale med de regionale helseforetakene. Jeg regner med at helseministeren kommer inn på dette i sitt innlegg.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-01-23:
Representanten Ballo reiser et viktig spørsmål. Spesialisthelsetjenester bør følge systemet for spesialisthelsetjenester. Det vil ikke bli foreslått at rusmiddelmisbrukere skal måtte ha henvisning for å ta kontakt med eller oppsøke tiltak med akuttoppgaver som overføres til staten ved de regionale helseforetakene, i forbindelse med dette forslaget. Helsedepartementet tar også sikte på å fastslå dette gjennom forskrifter. Jeg regner også med at helseministeren eventuelt vil kommentere dette. For langtidsopphold i institusjoner som overføres til staten ved de regionale helseforetakene i forbindelse med denne reformen, vil den generelle tilnærmingen i spesialisthelsetjenesteloven gjelde med krav om bl.a. utarbeiding av individuelle planer og rett til fornyet vurdering basert på samarbeid med de ulike aktører, herunder sosialtjenesten. Det er behov for samarbeid mellom de ulike instansene, den kommunale sosialtjenesten, kommunehelsetjenesten, spesialisthelsetjenesten og fylkeskommunen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-01-23:
Jeg hører at representanten Hanssen foregriper behandlingen av Rusreform II. Jeg har ikke tenkt å gjøre det, for uansett hvilken organisering man måtte ønske seg for de øvrige tjenester som gis til rusmiddelmisbrukere på fylkeskommunalt nivå i dag, ligger det fast at spesialisthelsetjenester bør organiseres som og innebære samme rettigheter som øvrige spesialisthelsetjenester. Det er det vi behandler i dag. Når det gjelder Rusreform II, kommer jeg til å følge opp det som går på to forvaltningsnivåer, og at fylkeskommunen ikke lenger skal ha noen rolle. Vi har hatt et høringsnotat ute med forslag om overføring til kommunene, med nærhet til de øvrige kommunale tjenester der brukeren bor, i tråd med nettopp oppgavefordelingsprinsippet. Høringsfristen har nettopp gått ut. Vi tar sikte på å komme tilbake til Stortinget før påske med en proposisjon som muliggjør at vi kan se dette i helhet, og få en samtidig ikrafttreden av Rusreform I og Rusreform II den 1. januar 2004. Regjeringen er ikke bare opptatt av at tiltak for rusmiddelmisbrukere skal henge sammen. De skal også virke. Det betyr at alle instanser, ikke bare sosial- og helsetjenester, men også de øvrige tjenester skal være slik at de gir det beste for at den enkelte skal kunne være i stand til både å takle sitt rusmiddelmisbruk og komme ut av det og være en del av sitt lokalmiljø.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Jeg tror alle som er engasjert på dette feltet i denne sal, kjenner ydmykhet i forhold til kompleksiteten i den utfordringen vi står overfor på rusfeltet. Samtidig bør det være en erkjennelse også på tvers av de samme skillelinjer at det ikke gis et tilstrekkelig godt og helhetlig tilbud i dag. Det er det mange årsaker til. Én av årsakene er at helsetjenestens ansvar er utydeliggjort, fordi man har en del særordninger for rusmiddelmisbrukere som pasienter som man ikke har for andre pasienter. Det er noe av den normaliseringen som skjer gjennom den reformen vi vedtar i dag. Og det er i seg selv viktig. For øvrig er jeg helt enig med representanten Bjarne Håkon Hanssen i at det trengs en helhetlig tilnærming. Lovvedtak er én ting. Klare ansvarsforhold er viktig, men samarbeid er enda viktigere. Det beste utgangspunkt for samarbeid er at man vet hva man selv har ansvar for, og hva andre har ansvar for. Så må man ha verktøy for samarbeid. Både sosialministeren og jeg har pekt på og ønsket å gi autoritet til det verktøy som ligger i individuelle planer. Vi må alle erkjenne at dette er en krevende pasientgruppe å gi et helhetlig tilbud til, å gi et langsiktig tilbud til. Men desto viktigere er det at man bruker individuelle planer hvor de ansvarlige parter må forplikte seg i forhold til det enkelte mennesket. Jeg tror det er noe av svaret. I tillegg ligger mye av svaret i behov for å heve kompetansen. Jeg tror en del av de holdninger som av og til kommer til uttrykk fra helsetjenestens side – jeg holdt på å si – bokstavelig talt ikke er vondt ment, men grunner seg i mangel på kompetanse i forhold til de utfordringene det er å møte denne spesielle pasientgruppen. Det har Regjeringen tatt tak i i statsbudsjettet ved å foreslå bevilgninger nettopp til det formål.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Jeg vil i likhet med sosialministeren understreke betydningen av at den reformen vi nå gjennomfører for å tydeliggjøre helsetjenestens ansvar, også innebærer at ansvaret utøves i den helhet som behandlingskjeden i helsetjenesten representerer, både når det gjelder det forebyggende, primærhelsetjenestetilbudet og det spesialiserte tilbudet og det som går på rehabilitering. I så måte mener jeg nok at det står en del tilbake å ønske i forhold til fastlegenes rolle i dette. Jeg har besøkt kommuner hvor fastlegene har en veldig tydelig rolle, og sett hvordan det kan fungere. Jeg tror det er en utfordring framover å finne en god form på dette, samtidig som det ikke bør bli slik, som også sosialministeren var inne på, at man bygger en høyere terskel for inntak i akutte, spesialiserte institusjoner. Det har vi ikke tenkt å gjøre i form av noe krav om henvisning fra fastlege i slike situasjoner. Når det gjelder kontakt med Den norske lægeforening, har jeg drøftet disse spørsmålene med Lægeforeningens ledelse, og jeg finner god grunn til å føre en slik dialog videre og inn i mer forpliktende former etter at Odelstinget nå gir sin tilslutning til dette lovforslaget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Spørsmålet om kompetanse er uhyre sentralt for den videre utvikling av denne tjenesten, og derfor satser vi midler på det i inneværende år. Samtidig reiste representanten Ballo et spørsmål om kompetanse også i forhold til innholdet i utdanning og spesialistutdanning innenfor rusmiddelfeltet. Det synes jeg er et meget interessant spørsmål, som jeg vil ta initiativ til å drøfte med Nasjonalt råd for spesialistutdanning av leger og andre relevante fora. For jeg tror at skal en få til endring av det vi alle er opptatt av, at møte mellom det enkelte mennesket og tjenestene skal bli bedre, må vi heve dette feltets status. Det går gjennom kompetanse, og det går gjennom utdanning, ikke nødvendigvis gjennom å lage nye spesialiteter, for jeg tror både representanten Ballo og jeg er opptatt av at spesialiseringen på noen områder kan gå for langt. Men generelt hvordan en kan heve dette fagfeltets status i helsefagene, vil jeg fokusere på framover.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Stikkordet bekymring gikk igjen som en rød tråd gjennom denne replikken. Jeg er også bekymret, og det er derfor vi fremmer reformforslag. Både Rusreform I og Rusreform II er uttrykk for at vi er mer enn bekymret for hvordan disse tjenestene blir ivaretatt i forhold til en sårbar gruppe. Men vi kan ikke la bekymringen lamme oss slik at vi ikke handler og ikke staker ut en kurs, og det gjør vi nå. Representanten Gløtvold må ha hørt veldig dårlig etter under både sosialministerens og mitt innlegg når han etterlyser samhandling og samarbeid på tvers av fagenhetene. Det var et klart budskap fra begge ansvarlige statsråder, og vi har begge understreket betydningen av den individuelle plan som et verktøy for å forankre de ulike ansvarlige instansers medvirkning i så måte. Det forutsetter jeg også på laveste tjenestenivå. Men behovet for nå å iverksette et forsøk med henvisning fra sosialkontoret kan jeg ikke se. Det har man jo forsøkt i årtier, og at dette systemet ikke fungerer tilfredsstillende, er jo bakgrunnen for at man nå har valgt å gjøre endringer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Til representanten Alvheims bemerkning, som vel egentlig mer var en replikk til representanten Ballo enn til meg, om konstellasjonene i denne saken og i andre saker på det bioetiske området, må jeg si at den allianse som framkommer i slike saker mellom Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, ikke er noe mindre bemerkelsesverdig enn den enighet som regjeringspartiene og SV har stått for i en del slike saker. Når det gjelder spørsmålet om næringsutvikling, framgår det klart av proposisjonen at Regjeringen ser positivt på at biobanker kan innebære og gi grunnlag for næringsutvikling. Det vi har gjort en annen avveining av enn utvalget, er spørsmålet om næringsutvikling skal løftes opp som et selvstendig siktemål med loven – inn i formålsparagrafen. Der mener vi at en formålsparagraf som klarere går på at lovens formål er å sikre en forsvarlig håndtering av det biologiske materiale, sikre personvernhensyn, sikre personlig integritet og legge til rette for en utnyttelse til helsemessige formål, er mer målrettet i forhold til det som er den primære hensikten med biobankene. Men en utvikling av produkter og produksjon på grunnlag av biobanker som skjer innenfor rammen av denne lovgivningen, er vi grunnleggende positive til.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Representanten Ballo stiller nå et spørsmål som ligger under en annen statsråds konstitusjonelle ansvar. Han stiller et spørsmål som ikke vedkommer den saken Odelstinget i dag behandler, og han stiller et spørsmål som det burde være helt unødvendig å stille, fordi svaret på spørsmålet er å finne i Sem-protokollen, som regjeringspartiene presenterte før de tiltrådte. Jeg har ingen flere kommentarer til replikken.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Bakgrunnen for at denne saken nå ligger til behandling i Odelstinget, er en merknad som komiteen hadde i forbindelse med behandlingen av Ot.prp. nr. 29 for 1998-99, om apotekloven. I den forbindelse bad en enstemmig komite om at Regjeringen skulle komme tilbake til Stortinget med forslag til endring i legemiddelloven § 20, slik at en skulle kunne få en gjennomgang av dette feltet, som særlig omhandler forbudet mot medisinsk reklame. På bakgrunn av dette har Regjeringen fremmet de forslag til lovendringer som vi nå har til behandling i Odelstinget. Det er gjennomgående en enstemmig komite som står bak hele innstillingen. I den forbindelse er det verdt å merke seg en del av de merknadene som komiteen har til dette saksfeltet. Komiteen ber bl.a. om at det blir foretatt en gjennomgang av den såkalte gjeldende påstandslisten av et bredt sammensatt utvalg. Hensikten med denne gjennomgangen er etter komiteens mening å få til en bedre praksis med hensyn til hva det kan informeres om når det gjelder naturmidler. Det er viktig at kunden får den informasjon som er nødvendig for at den enkelte selv skal kunne foreta sitt frie valg når det gjelder hva en ønsker å gjøre seg nytte av for å kunne ivareta sin egen helse. Det er videre verdt å merke seg at en enstemmig komite ber om at det blir vurdert å opprette en egen avdeling for naturmidler innen Statens legemiddelverk – dette for å kunne sikre seg at en innehar en tilstrekkelig kompetanse på dette fagfeltet til enhver tid. Dette er også viktig da det vil kunne føre til et bedre samarbeid og en større forståelse mellom bransjen og myndighetene innenfor dette området. Bruken av naturmidler og naturlegemidler er meget utbredt, og alle tegn i tiden tyder på at stadig flere ønsker å gjøre seg nytte av denne typen produkter. For på en best mulig måte å kunne ivareta sin egen helse er det viktig at det legges til rette for dette. Det er også viktig at en får en mulighet til å kunne informere om de enkelte produkter, slik at kunden vet hvordan produktet skal brukes, men da samtidig på en slik måte at disse produkter ikke forveksles med øvrige legemidler. I den forbindelse vil jeg referere fra innstillingen på side 9, der det står: «Med den store utbredelsen slike produkter allerede har, er det etter komiteens syn rimelig å anta at manglende produktinformasjon i kombinasjon med krav til ikke-effekt heller vil øke enn redusere innslaget av useriøse aktører på dette markedet, fordi det dermed vil være nærmest umulig for forbruker å skaffe seg informasjon om de produkter som er i omsetning.» Dette er veldig viktig å ha med seg i det videre arbeidet rundt denne saken. Helt avslutningsvis vil jeg gi ros til bransjen for konstruktive innspill i denne saken. Som en vil kunne lese av innstillingen fra komiteen, kommer komiteen bransjens ønsker i møte på en del områder. Jeg ser fram til at dette arbeidet nå kommer på skinner, slik at vi også innenfor dette området vil kunne ha et regelverk og en praksis som er til å leve med både for bransjen og for kunder og myndigheter.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Med overhengende fare for å bli klubbet, må jeg si: Vask ørene! Det er ikke sånn at SV går mot oppholdsforbud. Vi går inn for en forsøksordning, fordi det er kommet mange innvendinger mot å gjennomføre tiltak overfor barn og unge som ikke håndheves – bl.a. sier politiet dette sjøl. Jeg bruker ikke mer tid på det. Det andre gjelder møteplikten. Vi går inn for en møteplikt. En enstemmig komite går inn for dette. Det som er et problem, er om politiet skal ha mulighet til å tvangshente eller ikke. Der har vi gjort en avveining, om vi tror at det vil være en god løsning for de aktuelle familiene, eller om dette kan gjøre vondt verre. Det er jo ikke snakk om å hente en familie for at de skal forklare seg for politiet. Det er snakk om å prøve å få familien både til å forstå alvoret og til å samarbeide med politiet. Vi frykter, i likhet med svært mange av høringsinstansene – så vi er ikke på bærtur helt alene i hvert fall – at disse foreldrene og barna kan bli mindre samarbeidsvillige. I så fall har vi ødelagt det vi prøver å bygge opp ved å etablere en sånn møteplikt. Det er klart man kan innvende at det er rart å innføre en plikt uten å bruke tvang hvis man bryter plikten. Men spørsmålet er altså: Vil det fungere, eller vil det ikke fungere? Vi tror ikke det vil fungere, og derfor sier vi at vi heller må evaluere dette etter at det har virket en tid, og så får man komme tilbake til det og se om det er virkemidler som mangler. Vi går inn for det Redd Barna har foreslått, nemlig at når foreldre og barn ikke møter, skal det automatisk sendes bekymringsmelding til barnevernet. Da tror vi at det bør bli barnevernssak med én gang, for da vet ikke de foresatte hva som er til barnets eget beste. Så vennligst les innstillingen én gang til!
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Personlig er jeg f.eks. mot å kriminalisere horekundene. Det er fordi jeg tror at dette ikke kommer til å håndheves, men det har også mange andre årsaker. Jeg mener at det er lite smart å innføre nye lover som man ikke håndhever, man burde heller konsentrere seg om lover som man allerede har, f.eks. hallikparagrafen. Jeg har lyst til å svare på spørsmålet på en litt annen måte, for jeg syns i grunnen at spørsmålet var litt uinteressant. Det som er interessant, er i og for seg om politiet prioriterer riktig, eller om de har nok ressurser til å gjennomføre den jobben de skal gjøre. Egentlig er vel dette noe som Fremskrittspartiet pleier å være mest interessert i. I det siste har bl.a. representanten Gunn Karin Gjul og jeg vært ute på patrulje med politiet, og vi har hatt en del samtaler med forskjellige politifolk. Det mange sier, er at politiet også kan prioritere annerledes internt. De kunne f.eks. ha prioritert forebyggende arbeid mer enn det de gjør i dag, men det dreier seg bl.a. om at det ikke har nok status. Nå skal de begynne med problemorientert politiarbeid i utstrakt grad, og det tror jeg blir veldig positivt. Jeg tror vi kommer til å se resultater av det. Men som et direkte svar på representanten Kvakkestads spørsmål vil jeg si at jeg selvfølgelig ikke vil gå inn for å oppheve alle lover som vi mener at politiet ikke prioriterer nok. Da får vi heller se på hvordan de prioriterer, og se på om de har nok midler. At det må få en skikkelig gjennomgang, har vi også sagt noe om i denne innstillingen. Men jeg vil i hvert fall ikke at det skal innføres nye lover som man på forhånd vet at ikke vil bli håndhevet. Når det gjelder oppholdsforbudet, ønsker vi en evaluering, slik at man kan vurdere om det fungerer i praksis, eller om det ikke fungerer i praksis.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
SV og Arbeiderpartiet har hatt et veldig bra samarbeid i behandlingen av denne proposisjonen, og vi står sammen om det aller, aller meste. Det er likevel en ting jeg har lyst til å spørre om, og det gjelder enslige mindreårige asylsøkere. Representanten Gunn Karin Gjul sier sjøl noe som jeg er hjertens enig i, og det er at det er forebygging som virkelig er viktig hvis vi skal få bukt med kriminaliteten. Da lurer jeg på om det ikke er bedre å gå inn for et forslag som innebærer at man omgjør mottak for enslige mindreårige asylsøkere til barnevernsinstitusjoner, som på en måte er tiltak i forkant, og hvor barna sikres stabil voksenkontakt. Barn som virkelig trenger dette, kommer ofte fra land med brutalitet og er revet bort fra hele sin familie. Nå vedtar man bare et forslag – det er selvfølgelig bedre enn ingenting, og det er positivt at Odelstinget kommer til å vedta det i dag – som innebærer at det i saker der det er grunn til å tro at enslige mindreårige asylsøkere har begått kriminelle handlinger, umiddelbart skal sendes bekymringsmelding til barnevernstjenesten, som skal vurdere behovet for ytterligere bistand.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Jeg har lyst til å ta opp et tema som vi har berørt altfor lite. Det går rett og slett på hva slags trender vi ser i samfunnet vårt når det gjelder barn og unge. Da er det interessant at Regjeringen i fjor la fram en stortingsmelding om barn og unges levekår. Den viser at mellom 14 000 og 19 000 norske barn vokser opp i hjem med vedvarende lav inntekt. Barn med innvandrerbakgrunn er overrepresentert i denne gruppen. Da har jeg først ett spørsmål: Deler representanten Hofstad og Høyre oppfatningen av at små forskjeller og satsing på barn og unges oppvekstvilkår har en viktig kriminalitetsforebyggende effekt, og spesielt dette med små forskjeller? Hvis svaret på det er ja, må jeg spørre videre: Når Regjeringen i meldingen påpeker at barn og unge er spesielt vare for ulikheter i fordelingen av velferdsgoder, betyr det at Regjeringen framover, i motsetning til nå, vil satse på å redusere forskjellene mellom folk, særlig mellom barn og unge, i Norge, også fordi det virker kriminalitetsforebyggende?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Nå kom jo i og for seg representanten Kvakkestad inn på temaet ADHD helt på slutten. Det er et tema som er veldig viktig også i kriminalitetsdebatten, men det er ikke viktig bare på grunn av det. Det er også viktig fordi når det er såpass dårlig kunnskap om det temaet, er det mange barn og mange familier som lider. Fremskrittspartiet har jo vært opptatt av dette lenge. Men jeg må si at jeg stiller meg ganske undrende til årsaken som representanten Kvakkestad nå har oppgitt til at Fremskrittspartiet ikke ønsker å støtte et mer radikalt forslag fra Arbeiderpartiet og SV som går helt konkret på at man skal kartlegge hvilke ressursmangler som fins og hvilke tiltak som må settes inn for at disse barna og deres familier skal bli ivaretatt på en bedre måte. At dette må være tverrsektorielt osv. mener jeg ikke holder, for det kan man få til selv om det er justiskomiteen som kommer med dette forslaget. Det kunne man gjort uansett hvilken komite som kom med forslaget, så lenge man sier at man skal kartlegge på ulike områder. Statsråd Dørum pleier å si at han ikke er privatpraktiserende statsråd, og det er selvfølgelig helt riktig. Regjeringa er jo et kollektiv – holdt jeg på å si – som sammen skal prøve å gjøre det beste for samfunnet. Riktignok syns jeg at de feiler litt for ofte, men de prøver i hvert fall. Jeg mener at da må det være mulig for Fremskrittspartiet å stemme for et forslag som går på at man skal ha en kartlegging for å få til en forpliktende ressurstilførsel der hvor det trengs, ikke bare si at man skal kartlegge.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Regjeringa skriver i denne proposisjonen: «Utgangspunktet for tiltak rettet mot barn i en risikosituasjon er kommunenes ansvar for et godt oppvekstmiljø, primærforebyggende tiltak og individuelt forebyggende tiltak for utsatte barn og deres familier.» Godt sagt! Hva blir konsekvensene for det forebyggende arbeidet blant barn og unge av at kommunene har dårligere økonomi enn noen gang? Seinest i går, da jeg satt og forberedte meg til dagens debatt, hørte jeg på nyhetene at en skole i Oslo må kutte bort hver fjerde lærerstilling, og at man i Bærum øker SFO-prisene, legger ned en barneskole og kutter i spesialundervisninga. Er det bare Regjeringa som ikke ser hva som nå skjer med tilbud til unger i Norge, og hvilken effekt dette kan få også kriminalpolitisk seinere?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Aller først har jeg lyst til å gi statsråden en utfordring, og det går på å gjøre det samme innad i sin regjering som han, veldig prisverdig, oppfordrer folk til å gjøre i det daglige, nemlig å samarbeide. For slik jeg oppfatter dette, vet det ene departementet nærmest ikke hva det andre gjør når det gjelder f.eks. hvordan barnevernet framover skal håndtere disse sakene. Men det er ikke det jeg har tenkt å stille spørsmål om. Jeg har lyst til å snakke litt om familievold igjen. I det siste har det vært flere debatter om hva vi kan gjøre med alle de såkalte familietragediene – som for øvrig er en dårlig betegnelse. Jeg har sjøl fra sofaen stusset over at ikke barna har fått en større plass i disse debattene. Faktisk har jeg nesten ikke hørt at noen har nevnt dem overhodet. Vi vet at vold i hjemmet har en enda sterkere effekt på ungene som vokser opp med dette innpå seg, enn det har på dem som blir utsatt for volden direkte, som regel moren, noe som forteller ganske mye om hva dette gjør med barn. Mange av disse ungene finner vi f.eks. på gata i Oslo, eller i norske fengsler eller institusjoner. Imidlertid har jeg sett at debatten endelig har fått en dreining mot hva vi skal gjøre med overgriperne – i de fleste tilfeller mennene. I Standpunkt på NRK 21. januar sa statssekretær Rita Sletner at det er viktig å behandle voldelige menn. Og hun gav vel mer ros til Alternativ til Vold enn jeg har hørt offentlig fra en statssekretær før. Per Isdal fra ATV påpekte imidlertid at ATVs økonomi vil være like kriserammet i år som den var i fjor. Betyr dette at Regjeringa fremdeles ikke har tatt innover seg at det som trengs nå, er en rask satsing på behandlingstilbud for disse mennene?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Jeg kjenner en del som jobber i barnevernet. Hovedproblemet er at det er så høy «turn over». Folk slutter fordi de ikke orker å være der mer. Det er kanskje først og fremst to årsaker til det. Den ene årsaken er den negative fokusering som barnevernet stadig vekk får på seg, bl.a. gjennom media. Det kan jeg selvfølgelig ikke laste statsråden direkte for. Den andre årsaken er ressurssituasjonen. Den er ekstremt presset. Det er ekstremt tøft å jobbe i barnevernet. Og det er en veldig stor utfordring som ikke noen, uansett hvor entusiastisk man måtte være som statsråd, kan klare å gjøre noe med uten at det også settes i verk mer konkrete tiltak. I forhold til Alternativ til Vold har jeg forstått at man ønsker å gi dem større handlingsrom. Det jeg tror er ekstremt viktig, er noe som Per Isdal sjøl påpekte i en TV-debatt – jeg tror det var i Standpunkt, eller så var det i Tabloid litt tidligere på kvelden – den 21. januar, at tilbudet må være landsdekkende. Det kan ikke fortsatt være slik at man må bo i Drammen, Telemark eller Oslo for å få hjelp. De aller fleste menn – og kvinner også – som har et voldsproblem i Norge, får ikke noe tilbud om hjelp. Dette krever et kjempeløft, og jeg håper nå at de rosende ordene som Regjeringa har brukt mye tid på å framføre i en del debatter, bl.a. her i salen, hvor dette temaet har vært oppe, kan resultere i at vi får utbygd et landsdekkende tilbud til voldelige menn. Det tror jeg også vil fungere veldig kriminalitetsforebyggende i forhold til det vi diskuterer her i salen i dag.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-23:
Bare en kort oppklaring i forhold til representanten Dybevigs innlegg. I politiloven, som representanten Dybevig bør lese, står det at man kan innbringe et barn etter nærmere bestemte kriterier i inntil fire timer. Som regel vil jeg tro at det barnet blir kjørt enten hjem eller til barnevernsvakten. Og det vet jeg også, for jeg har bl.a. vært nede på Sentrum politistasjon og snakket med dem som overvåker Plata. Der er det slik at hvis det f.eks. kommer et barn bort til de narkomane som henger der, rykker politiet ut med en gang. Da tar de selvfølgelig barnet bort derfra. Det er ikke slik at vi er nødt til å ha en endring i politiloven som sier noe om oppholdsforbud, for at politiet skal ha den muligheten. Politiet er altså ikke handlingslammet overfor barn som det er tydelig er ute og sklir. For å presisere det nok en gang: Vi går inn for at dette skal gjøres som en forsøksordning. Men det er ikke slik at vi syns at dette er et helt hårreisende forslag. Vi er faktisk veldig usikre, og det har jeg vært veldig ærlig på hele veien også. Det syns jeg det må være mulig for en politiker å være, og da kunne det jo vært en fordel om også andre politikere hadde giddet å høre etter.
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-01-23:
En av målsettingene med denne loven er bl.a. å hindre at unge personer utvikler en kriminell atferd. Det er en av hovedmålsettingene. Proposisjonen tar bl.a. for seg etterforsking av lovbrudd begått av barn under 15 år. Man skal ha taushetsplikt, møteplikt hos politiet for barn og unge og oppholdsforbud, og man skal også ha såkalt møteplikt hos politiet ved bekymringssamtaler. SV tar avstand fra oppholdsforbud på visse steder, at politiet skal kunne nedlegge forbud for barn mot opphold på visse steder. Og da er spørsmålet: Er ikke den økningen vi har sett i barne- og ungdomskriminaliteten tilstrekkelig dokumentert til at nye tiltak er nødvendige – og da er de nye tiltakene bl.a. oppholdsforbud og bekymringssamtaler? Det er jo ofte slik at SV i fri dressur står i første rekke både til å kritisere politi, påtalemakt, domstoler, kommuner og offentlige instanser. Det gjelder også at barnevernstjeneste osv. gjør for lite i forhold til barn og unge som havner på en kriminell løpebane. Jeg mener at vi her bryter en ny barriere. Vi involverer politiet på en helt annen måte, og vi bruker de ressursene som politiet har, til å komme i dialog med foreldrene. Og det synes jeg er veldig viktig. Erfaringene bl.a. fra New York viste at det var svært effektfullt at man hadde disse samtalene, og da synes jeg det er rart at SV ikke går med på å ha møteplikt hos politiet. Det ville jo ikke være for å straffe foreldrene, men snarere for å hjelpe dem. Og så har vi dette med oppholdsforbud. Jeg kan ikke forstå at SV ikke går inn for at politiet kan nedlegge oppholdsforbud for mindreårige, bl.a. på Oslo S. Hvilken tjeneste gjør man barn og unge ved at de skal få lov å oppholde seg på steder hvor de får kontakt med det kriminelle miljøet? Ville det ikke være til gagn for familiene og for barna at man får en slik mulighet til å gi oppholdsforbud?
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-01-23:
Undertegnede ble i sted oppfordret av representanten Inga Marte Thorkildsen til å vaske ørene. Jeg kan bare si at jeg har både vasket ørene og gnidd meg i øynene når jeg har lest innstillingen til denne proposisjonen. Representanten har også sagt at Regjeringen må få igjen synet, at den ikke kan se. Jeg begynner å lure på om hun snart har blitt en selvutnevnt huslege eller hygienelege i justiskomiteen. Det er slik at når det gjelder oppholdsforbud, vil SV gi en prøvetid på dette. Det mener vi er unødvendig. Vi opplever at niåringer beveger seg rundt f.eks på Plata i Oslo. Det er særdeles uheldig for et barn å bevege seg der. Og kanskje er foreldrene helt uvitende om dette. Da er det selvfølgelig nødvendig for politiet å ha noen virkemidler. Når alle andre virkemidler er brukt opp, er det viktig at man har noen virkemidler som man kan bruke. Det er spennet i virkemidler som er viktig for oss å benytte oss av. Vi ønsker også å ha en rekke forebyggende tiltak i kommunene – i barnevernstjenesten, i skolen osv. Men når det kommer til kort, og alle andre virkemidler er brukt, er det viktig for oss at vi gir politiet en mulighet til å gi et oppholdsforbud for barn, og at man kanskje også informerer foreldrene om dette. Vi må prøve å tenke nytt. Vi må også tenke nytt når det gjelder det forebyggende arbeidet for politiet. En annen ting jeg vil si, er at SV har en veldig stor skepsis til at politiet skal kunne håndheve dette. De sier at de «frykter at prioriteringer innen politietaten vil føre til at forbudet ikke vil bli håndhevet effektivt» – SV har en genuin skepsis til politiet. Den skepsisen deler ikke vi. Så er det dette med tvangsavhenting av foreldre som ikke møter til bekymringssamtale. Vi sier at det er møteplikt. Men det kan umulig være møteplikt SV mener når de sier at dette er et frivillig tiltak. Da er det ikke møteplikt etter vår oppfatning. Møteplikt innebærer at man   må   møte,   og   hvis   man   ikke  møter,  kan  politiet – når alle andre virkemidler er brukt opp – tvangsavhente foreldrene. Og hva er galt med det? Er det ikke barnet vi er ute etter å beskytte? Er det ikke det vi skal hindre, at de får en kriminell løpebane? Derfor er det viktig at vi bruker alle samfunnets ressurser til å hjelpe og å hindre at barn kommer i slike situasjoner. Politiet har ingen plikt til å innkalle, men de har en rett og en mulighet til å gjøre det. En annen ting, som jeg også vil si, er at prinsipper i straffeprosessloven gjør at ingen foreldre kan pålegges å bidra til å dømme seg selv. Det er forbud mot selvinkriminering i Norge, slik at man som foreldre ikke trenger å uttale seg. Men vi mener det er riktig at man skal ha en plikt til å møte, og den muligheten skal være absolutt. Politiet kan – hvis man ikke møter – hente folk, slik at de møter til en dialog og en samtale til barnets beste.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Jeg har forstått det slik at SV ganske klart ikke ønsker å innføre påbud som ikke følges opp. Jeg har i og for seg forståelse for det, men SV skriver i sine merknader om oppholdsforbud at intensjonen bak forbudet nok er god, «men frykter at prioriteringer innen politietaten vil føre til at forbudet ikke vil bli håndhevet effektivt». Og litt lenger ned står det: «Dette medlem ønsker ikke en situasjon hvor de barna som skal omfattes av forbudet opplever at det er forholdsvis enkelt å omgå det.» Vi er helt enige i det, men når representanten Thorkildsen da ikke ønsker å innføre noe permanent – noe jeg ikke er redd for skal bli fulgt opp – så må det vel bety at representanten er imot samtlige lover og regler som ikke følges opp. Vil det bety at SV kommer med forslag om å oppheve samtlige lover som politiet ikke følger opp?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Gunn Karin Gjul benyttet en del av taletiden sin til å snakke om møteplikten og brudd på denne, og i den sammenheng kan det være greit å få svar på et spørsmål. Det gjelder det de i og for seg også skriver i sine merknader: «Disse medlemmer mener det vil være formålstjenlig å etablere en ordning med møteplikt først, for deretter å evaluere ordningen for å se om det er nødvendig med ytterligere tiltak.» Slik jeg forstår denne merknaden, ønsker man en møteplikt, men uten plikt. Gunn Karin Gjul stod her for ikke mange minutter siden og snakket om at det ikke var foreldrenes feil at deres barn hadde gjort noe galt – de kunne ikke holdes ansvarlige for det. Det er vel slik sett ikke så mye foreldreansvar Arbeiderpartiet legger vekt på. De vil i hvert fall ikke pålegges å være pliktige til å møte. Men så står det faktisk i innstillingen at de mener at man skal ha en møteplikt, men, som sagt – slik jeg forstår det – uten noen relevans hvis en plikt ikke følges opp. Så det Arbeiderpartiet ønsker, er vel strengt tatt en møteanmodning om at det ville være hyggelig om foreldrene til grovt kriminelle barn kunne avse noen minutter så man kunne ta en kopp kaffe og ha en koselig prat.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Det er interessant å høre representanten Hoftstads lange utredning om hvorfor hun ikke kan oppfattes som å fare opp som en løve og dette ned som en skinnfell. Jeg følte vel ikke at vi fikk helt klare bekreftelser på at hun ikke gjorde det. Nå har i hvert fall representanten Hofstad ved et par anledninger vært ute og snakket om fengselsplasser i utlandet. Det har hun riktignok stemt mot både før og etter. Hun har også ønsket å gå ut med forslag om elektronisk husarrest, som det ble sagt, men hun har vært mot det både før og etter – så man kan i og for seg stille spørsmål ved motivasjonen hvis det ikke var for å få medieoppmerksomhet. – Jeg skal la det ligge. I denne saken er Høyre og Fremskrittspartiet enige om svært mye, men på ett område skilles våre veier, og det gjelder i forhold til barns rettssikkerhet. Den er åpenbart Høyre ikke like opptatt av. Flertallet i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og SV, ønsker at det skal vurderes om barn bør ha rett til advokatbistand under etterforskning nettopp for å ivareta en gruppe mennesker som absolutt har store problemer med å kunne ivareta sine interesser, i hvert fall sine juridiske interesser, nemlig barn i en slik situasjon. Det som forundrer meg litt, er i og for seg at Hofstad allerede nå ikke vil at Regjeringen skal vurdere det, og at hun allerede nå med sikkerhet vet at barn ikke har behov for rettssikkerhet. Hva begrunner hun dette i?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Dette kan kanskje forklares noe med at vi i Fremskrittspartiet føler at det rundt omkring i samfunnet er mindre kompetanse på ADHD-problem enn det SV mener at det er. Det å vurdere hvilke tiltak og hvilke ressurstilførsler som trengs, det er det forslaget som SV refererer til som sitt. Men før vi kommer så langt, må vi kartlegge hva vi har. Det er poenget for oss.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
Det er tydelig at representanten Linda Hofstad har lagt seg på en linje der hun prøver å framstille det som at høyresida er slagkraftig og handlekraftig i kriminalpolitikken, ikke minst med tiltaket om at man skal ha tvangsavhenting av foreldre og barn til bekymringssamtaler. Poenget er jo at det bare på en måte kan se ut som man er handlekraftig, men resultatet av et slikt tiltak er tvert imot det motsatte. Det finnes ingen områder hvor det er viktigere å få til en dialog og en samtale enn nettopp når det gjelder å hindre at barn og unge fortsetter en kriminell løpebane. Skal man lykkes i det, nytter det ikke å komme springende i etterkant med brannslukningstiltak, med strengere straffer og tvangstiltak i hytt og pine, slik høyresida foreslår. Det som er viktig, er at man kommer fram i forkant med dialog, samtaler og forebyggende tiltak for å bidra til at man holder barne- og ungdomskriminaliteten nede på et lavt nivå. Poenget er at den arbeidsgruppen som arbeiderpartiregjeringen og justisminister Harlem satte ned, anbefalte at man ikke skulle ha tvangsavhenting. Det underlige er at også statsråden i proposisjonen gir uttrykk for at han har store betenkeligheter med nettopp tvangsavhenting som virkemiddel. Så jeg synes representanten Hofstad og partiet Høyre kanskje bør begynne å se på om det er andre tiltak som virker bedre i kriminalitetsbekjempelsen enn å komme springende i ettertid med brannslukning i stedet for å se på tiltak som kanskje virker i forkant.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
Jeg skjønner av debatten at det høyresida ønsker å gjøre til det store spørsmålet når det gjelder tiltak mot barne- og ungdomskriminalitet, er om det skal være tvangsavhenting eller ikke. Det er jo litt interessant, for jeg mener at det er de andre tiltakene i denne lovproposisjonen som virkelig er virkningsfulle med tanke på hvordan man skal bekjempe barne- og ungdomskriminalitet. Bare for å presisere det klart og tydelig overfor representanten Kvakkestad: Vi er for en møteplikt. Det har også denne arbeidsgruppen foreslått, og alle de organisasjonene som går imot tvangsavhenting, er selvfølgelig for en møteplikt. På mange andre samfunnsområder pålegger vi en plikt uten at vi dermed får tvangstiltak med tvangsavhenting, som er et svært dramatisk tiltak hvis det blir tatt i bruk. Kanskje representanten Kvakkestad også husker noen grufulle bilder på TV for noen år sia, hvor politiet i samarbeid med barnevernet hentet et barn hjemme hos en av foreldrene i en barnefordelingssak. Det var grufulle bilder. Jeg håper inderlig at vi ikke kommer til å få slike bilder presentert når det gjelder tvangsavhenting til en samtale som har som formål å få til en bedre dialog mellom foreldre, barn og politi.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og SV står i dag sammen om et flertallsforslag som nettopp går på at når mindreårige asylsøkere har begått kriminelle handlinger, skal det umiddelbart sendes bekymringsmelding til barnevernstjenesten, som deretter skal vurdere behovet for ytterligere bistand. Jeg er veldig glad for at det blir flertall for det, for det er viktig at mindreårige asylsøkere som kommer ut på en kriminell løpebane, får en skikkelig oppfølging. Men Arbeiderpartiet synes det er litt drastisk å ta skrittet så fullt ut som det Fremskrittspartiet og SV foreslår, at alle mindreårige asylsøkere skal plasseres i en barnevernsinstitusjon. Vi må ikke glemme at enslige mindreårige asylsøkere dekker et ganske bredt spekter, alt fra dem på 17 1/2 år til dem som er 12 og 13 år, og det vil virke litt unaturlig at ikke minst de eldste skal plasseres i en barnevernsinstitusjon kun ut fra alder. Vi er derfor litt skeptiske til at man på en måte går til et slikt skritt som å institusjonalisere alle mindreårige asylsøkere. Derfor er det så uhyre viktig for oss å være med på forslaget om at enslige mindreårige asylsøkere som eventuelt begår en kriminell handling, med én gang får et tilbud og blir fulgt opp på en skikkelig måte, slik at vi sørger for at de ikke kommer ut på en kriminell løpebane.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
Representanten Hofstad fra Høyre skal ha honnør for at hun har et sterkt engasjement i kampen for å bekjempe barne- og ungdomskriminalitet. Hun uttrykte også i sitt innlegg at Høyre er villig til å tenke nytt i en sånn sammenheng. Fra Arbeiderpartiets side ser det først og fremst ut som om det å tenke nytt betyr strengere straffer og tøffe reaksjoner. Representanten Hofstad har tidligere uttrykt at man må bort med silkehanskene. Det sa hun bl.a. i et innlegg i Aftenposten den 22. februar 2002, hvor hun lanserte et forslag om å sette kriminelle barn i elektronisk husarrest. Det er et forslag man har sett lite til i etterkant. Jeg har derfor lyst til å spørre representanten Hofstad: Hvor har det blitt av dette forslaget? Det ville kanskje vært naturlig å fremme det i en sånn sammenheng som i dag. Eller er det sånn at det til og med ble litt for tungt å fordøye for hennes partifeller? Det var kanskje for klart at dette forslaget tilhørte Fremskrittspartiet og ikke partiet Høyre? Eller er det kanskje bare sånn at representanten Hofstad hadde ment at dette forslaget var beregnet kun for de fete overskriftene i hovedstadsavisene for å framstille Høyre som slagkraftig og handlekraftig i avisene, men kanskje ikke er like klar på det når det kommer til handling?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
Det som er klart og tydelig i kriminalitetsbildet, er at det er en sammenheng mellom bruken av rusmidler og kriminalitet. Det stemmer ikke minst for ungdomsgruppene over 15 år. Kristelig Folkeparti har tidligere hatt et svært sterkt engasjement i kampen mot rusmidler, og har sett klart og tydelig den forbindelsen som er mellom ikke minst det å begå vold og legemsbeskadigelse og det å være i påvirket tilstand. Men det vi har registrert gjennom de to siste budsjettbehandlingene, er at Kristelig Folkeparti har gått sammen med Fremskrittspartiet og ivret sterkt for å redusere avgiftene på alkohol. På de siste to åra har man altså redusert alkoholavgiftene med nesten 30 pst. Statistikken viser at når alkoholavgiftene synker, øker forbruket av alkohol. Vi vet også at det er en nær sammenheng mellom økt forbruk av alkohol og økt kriminalitet. Vi ser det kanskje enda sterkere i nabolandet vårt Sverige, hvor forbruket av alkohol etter den kraftige avgiftssenkninga har direkte eksplodert. Kriminalitetsstatistikken viser også tydelig at ikke minst kriminelle handlinger knyttet til vold og legemsbeskadigelse øker kraftig. Mitt spørsmål til representanten Marthinsen er om ikke han synes det er ganske ubehagelig og ubekvemt å sitte i en regjering og samarbeide med Fremskrittspartiet og nettopp bidra til at et så viktig kriminalitetsforebyggende tiltak som det å ha høye avgifter, og dermed begrensninger i alkoholkonsumet, blir ødelagt sakte, men sikkert.