Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-11:
Intensjonen bak Venstres forslag er at vi ser at vi i dag har et barnevern som er under kraftig press, og som ikke fungerer godt, og da må vi se på om strukturene og ressursene er prioritert på riktig måte. For meg er det viktig at det er barnet som er i sentrum for barnevernet – at det ikke er statens behov eller organisering eller strukturer og heller ikke kommunestrukturen. Jeg mener at vi skal organisere den offentlige velferdsstaten på en slik måte at en får løst oppgavene sine. Hvis det er slik at den er feilorganisert, må vi organisere på nytt, for det er oppgavene som er poenget. Hvis vi har en struktur som ikke er tilpasset det å gi gode tilbud, må vi gjøre noe med det. Det er en annen ting som undrer meg, og som gjør at jeg også støtter forslaget om prøveordninger: Når man har gjennomført prøveordninger og prøveordningene viser seg å fungere, hvorfor får de da ikke lov til å fortsette? Det er for meg et stort under. Det hender at jeg sier til barnevernsfolk at man får håpe at man som barnevernsbarn er i en av de store kommunene, som f.eks. Oslo. Grunnen til dette er tallene vi ser f.eks. i Trønder-Avisa i dag. Der ser man at antall bekymringsmeldinger pr. ansatt i Nord-Trøndelag ligger langt over snittet. 253 barn i lille Nord-Trøndelag fikk bekymringsmeldingen sin henlagt uten noen form for undersøkelse. Vi ser tall på tall på hvordan man ikke klarer å takle utfordringene. Det er ikke slik at det er et paradis noe annet sted heller, men skal man lage gode ordninger rundt barn, må man faktisk lage ordningene rundt barna og ikke prøve å få barna til å passe inn i ordningene. Slik strukturen er i dag, fører man makt oppover – man fører strukturene oppover – og så får barna bare vær så god å passe inn i det. De som sitter og bestemmer hva som skal gjelde for hvert enkelt barn, er ikke de som møter barna engang. Her er det klart at det ikke bare er ressurser – mer ressurser – som trengs for å få til et godt barnevern, men også en ny organisering og ikke minst kompetanse. Vi må flytte kompetanse og kunnskap nærmere barna – nærmere dem det gjelder. Samme hva man har vært med på tidligere, må man være i stand til å vurdere ordningene på nytt. I dagens BT er det lagt fram en undersøkelse som viser hva folk som er ansatt i barnevernet, syns om den jobben de sjøl gjør. Da viser det seg at når man innenfor institusjons- og fosterhjemstilbudet til Bufetat får spørsmål om de syns det er godt tilpasset behov, svarer 77 pst. av de barnevernsansatte i kommunene at de er helt eller delvis uenige. 77 pst. av dem som jobber i kommunalt barnevern, mener at institusjons- og fosterhjemstilbudet til Bufetat er for dårlig. Det er faktisk slik at 41 pst. innenfor Bufetat også mener det er for dårlig. Men 77 pst. av dem som sitter med barna på sitt kontor, syns det er for dårlig. Det er først og fremst barnevernsansatte i kommunene som syns at systemene rundt dem ikke fungerer. Da er spørsmålet: Er det de som har rett, eller er det vi som har rett? Jeg mener at det er de som jobber i det lokale barnevernet – de som møter hvert enkelt barn, de som skal finne systemer for hvert enkelt barn – som er de beste til å vurdere dette. Jeg skjønner at Fremskrittspartiet ikke er enig i Venstres forslag – det er helt logisk. Fremskrittspartiet vil ha mer stat og mer stykkpris og mer individ, mens vi vil ha desentralisering av makt og løsninger som er tilpasset hver enkelt, og ikke standarder som folk skal inn i. Så det er helt logisk. Men jeg er veldig glad for at vi i dag har fått et forslag fra Høyre og Kristelig Folkeparti som jeg mener også er et ideologisk grep med hensyn til hvor vi syns at makta i forhold til barna skal være. Jeg syns den skal være så nær barna som overhodet mulig. Jeg vil at fagfolk som kan se barna i øynene, kan finne løsninger for dem. Jeg vil at folk som vet hvilken hverdag barna står i, finner løsninger for dem. Da må det gjøres organisatoriske grep, man må gjøre kompetansegrep, men man må først og fremst flytte makt ned – makt ned til der barna er.