Bent Høie (Høyre), 2003-05-28:
Stortinget har i dag til behandling retningslinjene for trygdeoppgjøret. De nåværende retningslinjene ble vedtatt av Stortinget i 1999 og var på det tidspunktet i samsvar med regjeringens forslag. Det er etter vårt syn retningslinjene som vil være Stortingets viktigste redskap for å legge føringer for de årlige trygdeoppgjørene. Ved de årlige trygdeoppgjørene vil Stortinget ta stilling til om retningslinjene er fulgt. Dette er med på å sikre drøftingsinstituttet mellom pensjonistenes organisasjoner og Regjeringen, og det er en naturlig arbeidsdeling mellom storting og regjering. Det som er skuffende i denne saken, er at opposisjonen åpenbart ikke ønsket en bred politisk løsning. De som leser regjeringspartienes og opposisjonens forslag til retningslinjer i denne saken, vil nok stusse på hvorfor en ikke klarte å bli enig. Det gjør jeg også. Men her er vi vitne til at noen partier har vurdert det som mer hensiktsmessig å skape en situasjon der målet har vært å skape et bilde av at regjeringspartiene ikke ønsket å være med. De som taper på dette, er landets pensjonister. Det hadde gitt en betydelig trygghet hvis retningslinjene hadde hatt et samlet storting bak seg. Men hva er det da som skiller de to forslagene til retningslinjer? Regjeringspartiene har foreslått at retningslinjene endres fra «om lag på linje med» lønnsutviklingen til «på linje med» lønnsutviklingen. Opposisjonen har foreslått at utviklingen skal være «minst på linje med» lønnsutviklingen. Vi er redde for at dette skaper forventinger om at reguleringen av grunnbeløpet skal følge en utvikling over lønnsutviklingen for andre grupper. I en situasjon der det er bred politisk enighet om behovet for en pensjonskommisjon for å vurdere de enorme utfordringene som utgiftene over folketrygden representerer, tror jeg at det ikke er noen, opposisjonen inkludert, som tror at de eller andre er i stand til å innfri den type forventning. Vi kunne altså her fått slått fast enstemmig at pensjonistene skal følge en inntektsutvikling på linje med «lønnstakere i alt», men en klarte ikke her å komme til enighet. Vi er enige om at reguleringen av grunnbeløpet skal bygge på «lønnstakere i alt». Dette var det andre hovedkravet fra pensjonistenes organisasjoner. Tydeligere føringer for etterregulering er det tredje området organisasjonene og Stortinget har vært opptatt av. I gjeldende retningslinjer er det ikke føringer for etterregulering, og det har vært et hovedstridstema i forbindelse med de årlige drøftingene. Vi har derfor skrevet inn i vårt forslag til retningslinjer at det skal foretas etterregulering basert på differansen mellom faktisk regulering av grunnbeløpet og faktisk lønnsutvikling, korrigert for spesielle forhold. Dette skal basere seg på tall fra beregningsutvalget. Klarere går det ikke an å si det. Tallene fra beregningsutvalget er udiskutable. Det forundrer meg at ikke opposisjonen ønsker det samme. De har valgt å beholde en fortsatt knytning til begrepet «forventet lønnsutvikling». Dermed har en lagt inn en åpning for at en ved etterregulering igjen vil få en håpløs diskusjon om hva som var ventet lønnsutvikling, og det på et tidspunkt da en kjenner både faktisk lønnsutvikling og faktisk vekst i grunnbeløpet. Den observante lytter vil nå ha oppdaget at det utover det at regjeringspartienes forslag til retningslinjer er tydeligere, kun er én forskjell, og det er ordet «minst». Mange vil sikkert derfor lure på hvorfor regjeringspartiene ikke bare stemmer på opposisjonens forslag til retningslinjer. Svaret på det er enkelt: Som regjeringspartier kan vi ikke være med på å skape forventninger om at pensjonistene skal ha en inntektsutvikling over lønnstakerne. Men hvis en skal legge skuffelsen bak seg – og det skal en jo gjøre, skuffelser skal en legge bak seg – og se nøkternt på resultatet, kan en derfor si at det i realiteten er bred politisk enighet om hovedlinjene i retningslinjene for de framtidige trygdeoppgjørene. Jeg er svært glad for at Bjarne Håkon Hanssen fra Arbeiderpartiet vektlegger det samme og således viser at dette er et syn som har bred tilslutning i Stortinget. Vi mener at med disse presiseringene i retningslinjene vil Stortinget sikre at pensjonistene vil følge inntektsutviklingen ellers i samfunnet, og at det vil bli lettere for Stortinget å ta stilling til om regjeringen ved de årlige drøftingene om trygdeoppgjøret har fulgt opp Stortingets retningslinjer. En viktig premiss for dette er at det er full enighet om å etablere 2001 som startår for disse retningslinjene, ved at en i årets drøftinger gir igjen etterslepet fra oppgjøret i 2002. Dette ligger inne i revidert nasjonalbudsjett og vil bli fulgt opp av Regjeringen. Føringene om å kompensere etterslepet fra 2001-oppgjøret er basert på organisasjonenes framstilling av oppgjøret og protokolltilførselen, hvor partene var enig i at organisasjonene la til grunn 4 pst. lønnsvekst fra 2000 til 2001. Dette skyldes at den daværende arbeiderpartiregjeringen valgte å framskynde drøftingene med pensjonistorganisasjonene, slik at disse ikke kjente til regjeringens anslag om lønnsveksten i revidert nasjonalbudsjett. Dette vil gi et tillegg på 0,6 pst. fra 1. mai i år, til en kostnad på 572 mill. kr. Økningen kommer i tillegg til den ordinære G-reguleringen for 2003 og vil dermed gjøre opp for diskusjonen om etterslep. Det er på denne måten 2001 etableres som et startår. Regjeringspartiene mener at de retningslinjer som blir vedtatt i dag, må legges til grunn ved trygdeoppgjøret for 2003, men er samtidig innforstått med at oppgjøret for 2003 må forankres i det inntektspolitiske samarbeidet med partene i arbeidslivet og erklæringen fra Kontaktutvalget den 22. januar om inntektsoppgjørene i 2003. Det er òg i samsvar med gjeldende retningslinjers henvisning til det inntektspolitiske opplegget ellers. Denne formuleringen videreføres også i flertallets forslag til retningslinjer, og på denne bakgrunn vil regjeringspartiene stemme for II i innstillingen. Vi har bekymret oss for at merknadene fra opposisjonen om trygdeoppgjøret for 2003 har til hensikt å svekke drøftingsinstituttet mellom organisasjonene og regjeringen, som Stortinget tidligere har vært opptatt av. En prøve på dette blir dagens debatt. Blir dette en debatt om trygdeoppgjøret i 2003, viser Stortinget i realiteten at man ikke ønsker en videreføring av drøftingsinstituttet, men at reguleringen av grunnbeløpet skal være en sak for Stortinget og regjeringen – dessverre i den rekkefølgen. I så måte har innleggene både fra saksordfører og fra Bjarne Håkon Hanssen vært beroligende. Jeg vil avslutte med å ønske statsråden og pensjonistenes organisasjoner lykke til med forhandlingene, basert på disse nye retningslinjer. Jeg vil så ta opp de forslagene som er referert i innstillingen.