Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-06-18:
For n-te gang skal Stortinget debattere IT Fornebu-saken, som den så kjært er blitt kalt. Heller ikke denne gangen er det innholdet i det som skal komme der ute, som er hovedpoenget, men saksbehandlingen. Og i spillet om hvem som skal få tilgang til statens område på Fornebu, unnser ikke flertallet seg noen kraftanstrengelse og tar altså Stortinget med på en ny runde på spillebrettet i dag. Flertallet, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, tar på Stortingets avslutningsdag i vårsesjonen de absolutt siste kraftanstrengelsene. Det gjøres for at den proposisjonen som skal ligge klar på Stortingets første møtedag til høsten, skal ha en utforming og innretning som skal gjøre det så enkelt som mulig å sørge for at det resultatet de samme partiene har jobbet så intenst for så lenge, skal kunne realiseres uten for stor grad av oppmerksomhet. St.meld. nr. 42, som næringskomiteen behandlet i løpet av 11 timer, er i realiteten en melding utenom det vanlige. Dette kommer sannsynligvis ikke som et sjokk på noen, da det meste i denne saken har vært utenom det vanlige. Den meldingen vi behandler i dag, inneholder ingen nyheter, den etterlater ingen spørsmål, den inneholder bare selvfølgeligheter, men opplyser om det, nær sagt, helt innlysende, nemlig at Regjeringen vil forhandle om å behandle saken på det vis som slike saker normalt blir håndtert. Regjeringen har beskrevet den valgte fremgangsmåte i meldingen. Det går i korte trekk ut på at man innleder forhandlinger med alle tre selskapene. Så sluttforhandler man med det selskapet som fremstår som best egnet, og forelegger en proposisjon for Stortinget, som Stortinget selv har utbedt seg innen 1. oktober. En slik fremgangsmåte for Regjeringens saksbehandling er imidlertid ikke flertallet, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, fornøyd med. Som det fremgår av innstillingen, ønsker man å gripe inn i den forhandlingsstrategien som Regjeringen har valgt. Flertallet sier at Regjeringen må «legge en forhandlingsstrategi/opplegg for alle de tre aktuelle tilbyderne slik at Stortinget på selvstendig grunnlag kan vurdere de tre tilbudene». Flertallet går altså inn og pålegger Regjeringen en annen måte å saksbehandle den proposisjonen på som Stortinget har utbedt seg, som altså skal ligge klar når vi kommer tilbake 1. oktober. Det gjøres til tross for at statsråden i brev har uttalt at en slik fremgangsmåte både må anses som helt uvanlig og vesentlig kompliserende. Han skriver også at en slik fremgangsmåte vil være umulig hvis man skal opprettholde datoen 1. oktober. Jeg må si at da jeg hørte representanten Rudihagens innlegg i dag, der han liksom hadde behov for å presisere at flertallet ikke på noen måte har pekt ut en kandidat, synes jeg hele utsagnet og kroppsspråket nærmest vitnet om det stikk motsatte. Og når representanten Hedstrøm snakker om såpeopera, må jeg si at de som har hatt regien har gjort en rimelig god jobb. Noe av det mest interessante som Rudihagen pekte på, var kanskje dette med at offentligheten burde få tilgang til og størst mulig innsyn i denne saken, ikke minst i forbindelse med de tilbudene som nå foreligger. Jeg tror allmennheten og offentligheten ville hatt meget stor interesse av å få tilgang til det materialet som departementet sitter på, helt fra 1993 da Rudihagen var statssekretær i Samferdselsdepartementet, og like fram til denne dato. Så vidt jeg har sett, er ikke bokmarkedet bedre enn at dette kunne ha blitt en bestselger, selv midt i en fellesferie som snart står for døren. Det som er helt sikkert, er at den proposisjonen vi får til behandling til høsten, må ha en klar anbefaling om hva vi bør gjøre. For Høyres del er det slik at vi ikke har «hang up» verken den ene veien eller den andre veien. Det som for oss er viktig, er at de velger det selskapet som er best egnet til å etablere det som stortingsflertallet har bestemt. Av meldingen som vi nå har til behandling, går det også fram at det er statsråd Dåvøy og Administrasjonsdepartementet som skal overta stafettpinnen. Jeg vil egentlig bare benytte anledningen til å ønske lykke til, takke statsråd Sponheim for bra innsats på oppløpssiden og håpe at stafettpinnen blir overlevert på en grei måte. Men jeg må si at denne saken i sum viser hvor farlig det er når Stortinget skal gå inn tidlig i prosesser på et detaljeringsnivå som er langt fra det tilrådelige. Og det ville undre meg veldig om vi til høsten skulle oppleve at når vi setter strek for dette, er liksom alle spørsmål besvart. Jeg tror dessverre det vil være slik som jeg har opplevd i denne saken: For hver debatt som foregår, så blir spørsmålstegnene større og større.