Svein Harberg (Høyre), 2010-02-04:
Vi har mange gode debatter om skole for tiden, og det er veldig gøy, spesielt for oss som sitter i komiteen og arbeider med akkurat det. Vi ser fram til å diskutere meldingen Utdanningslinja, som jo er en oppfølging av begge de sakene vi diskuterer her i salen i dag. Der skal det legges de store linjene. Det er mitt ønske at vi i denne sal aldri må slutte å ha kontinuerlig fokus på kvaliteten i undervisningen. Da blir det gjerne slik som statsråden sa, at vi griper fatt i de tingene vi ser ikke fungerer. Det blir en konsekvens av at det er vår oppgave å ta ansvar når vi ser at noe ikke fungerer. Jeg er også enig med statsråden i at det gjøres en flott innsats i norsk skole. Det er veldig mange gode medarbeidere, det er veldig mange som arbeider godt og systematisk, og det er mange som går fornøyd ut av skolen. Samtidig har jeg erfaring med – ikke noen god erfaring, og det er ingen god opplevelse – at det slett ikke alltid er den konkrete kunnskapen som gjør at en har lyktes når det gjelder skolen i de enkelte kommuner. Er det slik at det er det vi tror vi er gode på, vi er gode på? Jeg har hatt den store glede å være ordfører i en kommune. Da kommer du nær skolen, da kommer du nær elevene, og du har stor fokus på kunnskap og mulighetene for barna. Det er kjempespennende. Men jeg opplevde også at vi satt og trodde og mente – uten å ha konkrete tilbakemeldinger. Derfor er det flott at det med konkret og systematisk oppfølging settes på dagsordenen i dag. I min kommune tok vi i bruk to grep helt systematisk. Det ene var resultatene fra de nasjonale prøvene, som vi brøt ned så langt vi kunne uten at det gikk ut over integritet og personvern. Det andre var elevundersøkelser. Vi opplevde to ting. For det første fikk vi bekreftet det vi gjorde godt, og da kunne vi gjøre mer av det. Men vi fikk også noen skremmende opplevelser. Helt konkret, så hadde vi et lokalsamfunn i kommunen som hadde fått ny skole – masse skryt og flott engasjement blant foreldre og blant lærere. Men da elevundersøkelsen kom, viste det seg at det var den skolen der elevene opplevde mest utrygghet og mobbing. Det var en kjempeoverraskelse for oss alle. Vi hadde ikke den minste anelse om det. Vi brukte derimot skolen som eksempel på hvordan det skal gjøres. Etter denne opplevelsen bestemte vi oss for at dette måtte gjøres systematisk – elevundersøkelser systematisk, koble inn foreldrene systematisk, og se det opp mot resultatene av nasjonale prøver. Vi opplevde et fantastisk løft rundt denne skolen, for sånn skulle det ikke være neste gang, og sånn var det ikke neste gang. Da var de plutselig på topp når det gjaldt elevtilfredsheten og tryggheten ved å gå på skolen. Vi opplevde at andre skoler, som vi rent faglig trodde var blant de beste i kommunen, slett ikke var blant de beste i kommunen når vi brøt ned resultatene fra nasjonale prøver. Dette forteller jeg for – nær sagt – å være et sannhetsvitne på at systematisk testing, systematisk evaluering og konkret bruk av det virkelig er en god hjelp. Når det snakkes her fra talerstolen om lik oppfølging, så rykker det litt i meg, for jeg vet at hadde vi kjørt lik oppfølging på disse skolene, så hadde vi ikke oppnådd de resultatene vi gjorde, på bakgrunn av den kunnskapen vi fikk. Men gjennom å ha individuell oppfølging kunne vi gi lik mulighet, slik at elevene kunne gå ut og oppleve mestring, være klar for et utdanningsløp som de følte de kunne takle, og gjøre gode valg. Til slutt, bare en liten kommentar til ordbruken til statsråden, som snakker om skoler som «henges ut». Ja, noen misbruker alltid statistikk og tall. Jeg tror det er viktig at vi som politikere snakker om at skolene gis en mulighet til å gripe fatt i de utfordringene de har. Det er ingen som henges ut, men det er noen som konkret får hjelp til å se på de tingene som ikke fungerer. Det skaper muligheter, det kan skape engasjement, og det kan skape trygghet, både hos elever, lærere og foreldre, for at dette er en skole som vil det beste for barna og som gir dem mulighet for mestring.