Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-13:
Så langt ser det ut til å bli en debatt på kjente stier, eller i gamle spor. Motorvegens riddere i Fremskrittspartiet har åpen pengebok til breie veger og flest mulig biler, og skal privatisere det meste. Høyre har litt mindre penger, men også mye til veg, og vil privatisere nesten like mye. Arbeiderpartiet forteller at de stort sett får følge de planene som er lagt, mens sentrum ramser opp hva de har fått til i forliket. Jeg har allerede delt ut litt ros til sentrum. Jeg håper at de ikke lar rosen gå til hodet på seg, for jeg skal raskt gå over til å svinge svepa. Rosen gjelder Tautra. Det som var i ferd med å etablere seg som en varig miljøpolitisk fadese, blir nå en forbigående, og det er godt jobbet. Men så forble det med det. For mens flertallet i komiteen er villig til å investere for å redde fuglereservatet på Tautra, er det ingen vilje til å spare penger av hensyn til den siste europeiske stamme av fjellrein. Vi veit at brøyting av Rv 7 over Hardangervidda medfører barrierevirkninger som forhindrer nødvendig reetablering av trekkruter for villreinstammen. Det står i stortingsproposisjonen fra departementet. Hva gjør flertallet når vi har fått den nye stamvegen Bergen – Oslo om Lærdal? Jo, de skal fortsatt vinterbrøyte Hardangervidda. Det er visstnok behov for fire vinteråpne øst-vest-forbindelser, til tross for at det så vel er sterke miljøgrunner som sikkerhetsmessige grunner for ikke å vinterbrøyte Rv 7 over Hardangervidda. Representanten Kofoed-Larsen sier at man skal se på trafikkmønstre. Betyr det at dersom noen velger å kjøre Hardangervidda, tar man ikke lenger miljøpolitiske hensyn? Det må jo være det man skal se på da. Den første bevilgninga til ny E6 gjennom Melhus sentrum kommer i 2001. Det er et alternativ utenfor Melhus sentrum som ifølge fylkesmannen vil «spare det vernede Gaulavassdraget, redusere forbruket av fylkets beste matkornjord og spare rekken av boliger og industribygg som må rives dersom E6 skal bygges etter anbefalt trasé». Og som fylkesmannen sier om den valgte trasé: «Eksisterende og forventede konfliktpunkter synes tallrike og alvorlige.» Ja, den trasé som flertallet, alle unntatt SV, nå bevilger penger til, bryter med Stortingets egne retningslinjer for verna vassdrag, vandaliserer Melhus sentrum og blir på sikt ei betydelig dyrere løysing når man skal gå løs på nye strekninger på E6. Hvorfor vakler flertallet inn i ei slik løsning med bind for øynene? Det eneste argumentet jeg har hørt, og det framførte også representanten Kofoed-Larsen, er at det er på tide å komme i gang. Nei, det er ikke på tide dersom bygging ikke er ei god løysing på de trafikale problemene, for dette skal være ei løysing på lang sikt. Fra SVs side ser vi både Tautra, Hardangervidda og E6 Melhus som viktige miljøsaker, og vi har kraft til å legge det til grunn i alle tre sakene, mens flertallet i denne sal tydeligvis faller sammen av utmattelse når de har fått brua til Tautra på plass. Nå skal forlikspartnerne få et lite pluss for økt kollektivsatsing. Her har vi et forslag fra SVs side om innsatsstyrt finansiering, en statlig finansieringsordning for å motivere til tilskuddssystemer hvor selskapene skal premieres ut fra å vinne kunder, ikke bare for utkjørte kilometer. Høyre og vi har også et felles forslag om ungdomsrabatt. Det er viktig å gi incentiver så den oppvoksende generasjon venner seg til å reise kollektivt. Gode vaner er bra å ta med seg. Så skriver Høyre om sin økte kollektivsatsing på 190 mill. kr, men når vi trekker fra kuttet til kjøp av jernbanetjenester, kommer de på minus 277 mill. kr. Et flertall som vi er med i, har lagt to premisser for neste års ruteproduksjon på jernbane. Det er at ruteproduksjonene ikke skal reduseres, og at takstene ikke skal øke mer enn den generelle prisstigning, dvs. 2,1 pst. Videre sier flertallet i komiteen at dersom det ikke lar seg gjøre innenfor den ramme som ligger i budsjettforslaget og forliket, 987 mill. kr, skal Regjeringen komme tilbake til Stortinget. Da går jeg ut fra at det er for å øke det statlige kjøpet av persontransport på jernbane. Derfor må det komme tilbake til Stortinget. For NSB BA har to inntektsposter – det er kundene og statlige kjøp. Og dersom man ikke skal kunne plusse på mer i forhold til kundene, så er det et annet sted, nemlig det statlige kjøpet, som kan endres. Det er imidlertid et stort «men» i budsjettet. Det er investeringene på jernbanesektoren. Alle har snakket masse om jernbane her, men ingen kommer til vårt ansvar. Arbeiderpartiet sier i sin generelle merknad at langtidsplanen fra Jagland-regjeringa ligger til grunn, men når planperioden er over, er bare 92 pst. av rammene oppfylt. Til tross for det blir det en reduksjon på 150 mill. kr neste år. I alle disse fire årene har sentrumsblokka vært med i budsjettene, enten fra regjeringskontorene eller som forlikspartner, og de var mer ambisiøse enn regjeringa Jagland i 1997. Sentrum hadde som mål å øke med 3,2 milliarder kr i forhold til Jagland-regjeringa, og de har ikke på fire budsjetter greid å innfri Jagland-regjeringas ramme. Pinlig. De har ikke fått ei krone mer til jernbaneforliket. Er det fordi at penger til jernbane ikke egner seg som julekort til å sende heim? Det er også pinlig å lese Arbeiderpartiets merknader om målsettingene om økt sikkerhet, punktlighet, kapasitet og om å redusere reisetida, samtidig som bevilgningene går nedover. Det er pinlig å lese sentrums merknader om å gjenreise toget som attraktivt transportalternativ, samtidig som bevilgningene går nedover. Det har vært et spesielt år for jernbanesektoren, ikke minst med Åsta-ulykka. Jernbaneverket har utarbeidd en plan for å øke sikkerheten på jernbanenettet hvor det foreslås å bruke 400 mill. kr neste år. Men bevilgningene går nedover, og stortingsflertallet kan vel ikke i ramme alvor mene at Jernbaneverket skal stoppe påbegynte og planlagte prosjekter for å omdisponere? Har ikke denne sal noe ansvar for å få jernbanepolitikken på skinner, som så mange snakker om. Er det bare NSB og Jernbaneverket som har det ansvaret? Rammene legges her! Dessverre fungerer media som hjelpere for flertallet. De retter søkelyset mot NSB og Jernbaneverket, og det kan det være grunn til. Men de lar oss slippe søkelyset. Vi slipper å stå til rette for de rammebetingelsene som gis herfra. Pianisten skytes, ikke bare for de falske tonene som visselig høres, men også for melodien som er komponert i regjering og storting, og som pianisten er pålagt å spille. Vi har ingen jernbanepolitikk i dette landet, og lite tyder på at vi kommer til å få noen. Det er svulstige målsettinger uten virkemidler. Så skal jeg til slutt ta opp noen distriktspolitiske tema. Da vi skrinla Hardangerbrua i si tid, var det fagre løfter fra denne talerstol om det store arbeidet som skulle gjøres, med rassikring og utbedring av vegstandarden i Hardanger. Det er et stort skille mellom løftene og realitetene. Den jobben som er gjort på disse åra, er altfor liten. Det ser ut som om det er vanskelig å stole på det som blir lovt i dette forum. Så en liten rose – kanskje spesielt til sentrum – som går på dette med takster og rabatter på ferger. Det er et viktig distriktspolitisk virkemiddel, sjøl om jeg nok syns at ambisjonen om gratis ferge kanskje er vel stor. Men i forhold til andre virkemiddel som skal brukes, syns jeg dette var gode tiltak. Jeg vil nok si at i framtida er kanskje frekvens vel så viktig å se på som pris, men greier man å kombinere dem, er det jo bra. Så noen ord om fiskerihavnene ute i distriktene, og i den sammenheng vil jeg gi ros til Arbeiderpartiet for at de til tross for den elendige innsatsen fra sentrumsregjeringa har greid å fylle planen 100 pst. De har fanget opp etterslepet. Men jeg er litt mer kritisk til at Stortinget lar seg friste til å gå inn på enkeltprioriteringer, hvilke havner som skal få penger. Det er faktisk sånn at for å prioritere skal man ha kunnskap, og vi sitter ikke med den kunnskapen. Prioriteringa skal ligge på fylkesplan, og så begynner vi her å detaljstyre ting vi ikke har forutsetning for å styre. Det syns jeg er beklagelig. Når det gjelder regionale flyplasser, snakkes det om investeringsrammene for Luftfartsverket. Men de må jo også prioritere innenfor sine rammer. Og det de gjør i dag, er å prioritere ekspedisjonsbygg og terminaler på stamruteflyplassene framfor kortbaneflyplassene. Og der er ikke Stortinget villig til å sette ned foten.(Presidenten klubbar) Jeg får avslutte med å ta opp forslag – og da fikk ikke Ofotbanen den omtalen den burde ha fått. (Presidenten klubbar)