Anders B. Werp (Høyre), 2011-12-06:
Da Lund-kommisjonen la fram sin rapport i 1996, ble på mange måter lyset slått på i Politiets overvåkingstjenestes arkiver. Rapporten var og er omdiskutert, men et udiskutabelt resultat er at den med bred politisk tilslutning her i Stortinget førte til et oppgjør med påstandene om myndighetenes ulovlige overvåking av egne landsmenn under den kalde krigen. Temaet for denne interpellasjonen kan ses som en forlengelse av denne åpenhetslinjen. Det er på tide å tenne lyset også i den norske delen av Stasi-arkivet. Men for å gjøre det må vi sikre oss at vi har nøklene til dette arkivet. Disse nøklene befinner seg i USA, hos den amerikanske etterretningsorganisasjonen CIA, og omtales som Rosenholz-arkivet. Rosenholz-arkivet var en del av det opprinnelige Stasi-arkivet, men det kom under amerikansk kontroll under den kaotiske oppløsningen av DDR. Derfor må vi skille tydelig mellom Stasi-arkivet, som befinner seg i Tyskland, og Rosenholz-arkivet, som befinner seg i USA. I det tyske Stasi-arkivet befinner det seg enorme mengder materiale – 111 hyllekilometer med dokumenter. Dette materialet er til dels vanskelig tilgjengelig på grunn av dets kompleksitet og enorme omfang. For å ut få meningsfull informasjon herfra må man ha spesialkompetanse på feltet, og selv da hevdes det at man ikke kan være sikker på at man har fått ut all relevant informasjon. Rosenholz-arkivet forbedret denne situasjonen kraftig, fordi dette arkivet inneholder registreringsnummer, kodenavn, virkelige navn og flere nøkkelopplysninger som gjør søk i Stasi-arkivet mye mer målrettede og presise. Har dette temaet relevans i dag, vil kanskje noen spørre. Svaret er ja, i aller høyeste grad. Jeg vil nevne særlig tre grunner. For det første er dette i ferd med å bli en del av vår nære historie. Førstegangsvelgerne ved stortingsvalget i 2009 var de første som er født etter murens fall i 1989. De har dermed ingen egne referansepunkter til den kalde krigen og den ideologiske kampen mellom demokrati og autoritær sosialisme. En del nordmenn ble fascinert av de kulisser som ble reist av østblokken. Så ikke disse nordmennene undertrykkelsen bak disse kulissene? Trodde man at Berlinmuren ble reist for å beskytte østtyskere? Trodde man at de som ble skutt under fluktforsøk til Vesten, var fiender av den rette tro? Eller var det slik at så lenge man var overbevist om at den radikale sosialismen representerte det objektivt gode, så kunne det aksepteres noen offer på veien til målet? Det som skjedde, ble jo gjort i den rette doktrinens navn! Og så man ikke framveksten av organisasjoner som Stasi som alarmerende? Da DDR kollapset i 1989, er det estimert at Stasi hadde 91 000 ansatte og 189 000 uoffisielle medarbeidere. Tidligere offiserer i Stasi hevder endog at det sistnevnte tallet var betydelig høyere. Stasi regnes som en av etterretningshistoriens mest effektive organisasjoner på sitt felt og den østtyske befolkningen som den mest overvåkede befolkning noensinne. Men dette var altså ikke nok til å kue befolkningens ønske om frihet i 1989. Spørsmålene er mange. Nettopp derfor er det viktig å blottlegge og dokumentere diktaturers infiltrasjon og metoder. Den faktabaserte historiske dokumentasjonen blir et betydningsfullt hjelpemiddel i demokratiutvikling og bekjempelse av radikalisme og ekstremisme – og også en advarsel om farene ved det totalitære svermeri. Den andre grunnen til at dette fortsatt er relevant, er den sikkerhetspolitiske dimensjonen knyttet til informasjonen i Rosenholz-arkivet. Det kan bidra til å avdekke dem som virkelig var agenter for et fremmed land på norsk jord. I den grad forholdet ikke er foreldet, må sakene etterforskes og eventuelt føres for rettsvesenet etter norske, rettsstatlige prinsipper. For det tredje vil det være en måte å få leget en del av sårene etter den kalde krigen på. Det at man er omtalt i Stasi-arkivet, behøver ikke å innebære at man var agent. Rosenholz-arkivet kan bidra til å renvaske dem som har hatt denne mistanken hengende over seg, samtidig som Rosenholz-arkivet altså også kan bidra til å avdekke dem som virkelig var agenter for et fremmed land. Jeg tillater meg å detaljere vedrørende Rosenholz-arkivet, fordi det er viktig at presisjonsnivået i saken avspeiler dybden i temaet. De omkring 350 000 filene i Rosenholz-arkivet er kartotekkort fra Stasis utenlandsetterretning. Under uklare forhold endte dette arkivet opp hos CIA i løpet av den tyske gjenforeningen i 1990. Arkivet var til å begynne med kun analysert i USA, men etter lengre forhandlinger fikk tyske myndigheter utlevert de filene som omhandler tyske – og kun tyske – borgere i 2003. Rosenholz-arkivet inneholder tre typer mikrofilmede kartotekkort, som forenklet kan beskrives slik: F 16-kortene inneholdt personopplysninger for personer som enten hadde kontakt med Stasi, eller som Stasi betegnet som interessante. Dette er med andre ord ikke et entydig kartotek over agenter. F 22-kortene derimot er et kartotek over aktive agenter. Det gjør dette kartoteket særdeles interessant. Til slutt består Rosenholz-arkivet av statistikkort. Disse inneholder kodenavn, agentkategori, dato for verving, motiv for verving, yrke, slektskapsforhold m.m., samt Stasis bedømmelse av agentens kvalitet og troverdighet. Hvilke opplysninger har så PST i dag når det gjelder innholdet av Rosenholz-arkivet? Det vet ikke undertegnede veldig klart, men på et skriftlig spørsmål fra representanten Kielland Asmyhr svarte daværende justisminister Storberget den 20. oktober i år på en måte som må tolkes dit hen at kun en liten del av Rosenholz-arkivet er utlevert fra USA hit til Norge. Var Stasis aktiviteter i Norge så omfattende under den kalde krigen at dette har interesse i dag? Mitt svar er et ubetinget ja. Professor Helmut Müller-Enbergs regnes som en av de mest anerkjente forskerne på Stasi-arkivet. Han har foretatt en analyse av Stasis aktiviteter i Norden. Et av hans funn er antall informasjoner fra Norge og at det utgjør hele 1 886 rapporter i Stasi-arkivet. Ikke mindre enn 85 pst. av disse rapportene er knyttet til politikk, militære spørsmål og etterretningsvesen. I Norden skiller Norge seg klart ut med denne høye andelen. Det er grunn til å anta at dette var «insidere» og i liten grad emigrerte østtyskere som måtte forplikte seg til å rapportere tilbake, som gjenytelse for utdannelse eller ekteskap i Norge. Da er jeg tilbake til der interpellasjonen startet. Vi må sørge for å tenne lyset i den norske delen av Stasi-arkivet. På den måten viderefører vi linjen fra Lund-kommisjonen, samtidig som det forhåpentligvis kan bidra til å forebygge ekstreme holdninger. Derfor må regjeringen ta de nødvendige initiativ, slik at all informasjon om Stasis virksomhet i Norge blir overført hit til Norge fra amerikanske myndigheter. Interpellasjonen dreier seg også om tilgjengelighet til materialet fra Rosenholz-arkivet for forskere, presse og allmennhet. Målet må være en tilgjengelighet basert på velprøvde regler som ivaretar rettssikkerhet, forskning og rikets sikkerhet. Særlig for forskningen er det viktig å etablere gode regler for tilgangen til materialet. For min egen del vil jeg legge til at siktemålet i neste omgang bør være å overføre hele det norske materialet fra Rosenholz-arkivet til Stasi-arkivet i Tyskland. På den måten kan vi kanskje også bidra til den tyske forsoningsprosessen. Det er på denne bakgrunn jeg stiller følgende spørsmål til justisministeren: Vil statsråden ta initiativ til å få alle opplysninger, inkludert F-16, F-22 og statistikkortene, om Stasis totale aktiviteter i Norge utlevert fra CIA, og hvilken tilgang til dette materialet ønsker statsråden i så fall å legge til grunn for forskere, presse og allmennhet?