Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-05-26:
Jeg synes det er viktig å understreke at det er to hovedgrunner til å reformere folketrygden. Det er behov for endringer for å sikre en folketrygd som har framtidig økonomisk bærekraft. Men minst like viktig er det å rette opp åpenbare urettferdigheter i dagens folketrygd. Helt siden jeg ble medlem av sosialkomiteen, har jeg reist rundt i landet og deltatt på en rekke forskjellige møter der det ofte har vært pensjonsdebatt. Over alt har jeg møtt to typer menneskehistorier, den ene karakterisert ved en 60 år gammel kvinne. Hun var lenge hjemme og tok seg av hus, mann og barn i tråd med datidens ånd. Hun hadde ingen utdanning, men kom seg etter hvert ut i yrkeslivet. Hun har ofte jobbet i butikk, på det lokale hotellet eller som vaskehjelp på skolen. Hun har ikke jobbet fulltid, og hun har ikke jobbet i 40 år. Men hun har jobbet ganske mye og betalt sin trygdeavgift i den tro at hun en dag skulle få den igjen i form av pensjon. Stor blir derfor harmen den dagen hun forstår at dagens folketrygd vil gjøre henne til minstepensjonist. Det oppleves dypt urettferdig. Gang på gang har jeg derfor møtt kravet om en klarere sammenheng mellom innbetaling av trygdepremie og utbetaling av pensjon også for folk som ikke har 40 års fulltid i arbeidslivet som ballast den dagen de blir pensjonister. Den andre klassiske historien kan illustreres ved å beskrive en mann på samme alder. Han har jobbet som snekker ved ulike lokale bedrifter i 42 år. Ingen av bedriftene har hatt en ordning med tjenestepensjon. To forhold oppleves som veldig urettferdig for denne mannen: for det første at han som har jobbet i privat sektor, skal få så mye mindre i pensjon enn f.eks. naboen, som har hatt samme lønn i sin vaktmesterstilling i kommunen. Stillingen i kommunen har selvfølgelig sikret naboen en offentlig tjenestepensjon. For det andre oppleves det som veldig feil at snekkeren ikke får 5 øre mer i pensjon for årene han har jobbet etter 40 års opptjening. Han startet tidlig. Han trivdes i jobben. Men dagens folketrygd gir ingen honnør til ham dersom han står i jobb fram til fylte 67. Jeg er stolt og glad for at flertallet i dag gir sin tilslutning til et nytt framtidig pensjonssystem som vil rette opp disse åpenbare urettferdighetene. Dette har vært hovedsaker for Arbeiderpartiet, og det har vært hovedsaker for fagbevegelsen. Vi får i dag fullt gjennomslag for våre synspunkter. Med det nye systemet vil kvinnen i mitt eksempel få tilleggspensjon, som jo egentlig bare skulle mangle. Hun har i flere år betalt inn til systemet; da skal hun ha mer ut i pensjon. Alle de i privat sektor som ikke har hatt tjenestepensjon, vil nå få det. Dette har vært et hovedkrav fra fagbevegelsen, ikke minst har Fellesforbundet hatt dette som det viktigste tema ved de siste tariffoppgjør. Gjennom det fagligpolitiske samarbeidet får Fellesforbundet i dag gjennomslag for sitt syn. Og for mannen i mitt eksempel vil pensjonssystemet bli slik at alle år teller – et system som stimulerer til arbeid, men der en videreføring av AFP skjermer dem som ikke kan stå lenge. Jeg er stolt – og glad – over resultatet. Jeg mener ærlig og oppriktig at mange hverdagsmennesker i dette landet gjennom dagens pensjonsforlik endelig får et mer rettferdig pensjonssystem.