trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Jeg viser til svar på skriftlig spørsmål nr. 4 fra representanten Klungland om sjøboder i Kristiansand. Statsråden sier i dette svaret at han «ikke har grunnlag for å gå nærmere inn i denne saken», idet statsråden «forutsetter at kommunen og fylkesmannen håndterer den videre». Fram til nå er det vist en passiv holdning fra disse. Statsråden har det overordnede ansvaret for at lovens intensjon blir fulgt opp. Fraskriver statsråden seg dette overordnede ansvaret?»
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg er selvfølgelig fullt klar over at det ikke er miljøvernministerens oppgave å gripe inn i alle enkeltsaker rundt omkring i Norges land. Men jeg er nok skuffet over at statsråden i denne typen saker igjen viser at han inntar en vente og se-holdning: Han skal følge utviklinga nøye, det er sendt brev osv. Det er vel og bra, men imens bygges strandsonen ned. Det tilfellet jeg nå tar opp i Kristiansand kommune, er av prinsipiell karakter, og spørsmålet mitt blir: Vi har ikke sett veldig stor aktivitet fra Kristiansand kommunes side for å gå inn og se på det som i hvert fall er påståtte ulovligheter – jeg kan ikke gå god for det – og sjekke ut det. Vi har heller ikke sett en veldig aktiv holdning i forhold til fylkesmannen. Betyr dette allikevel at statsråden bare vil lene seg tilbake, og så får vi se hva som skjer? Eller er det sånn at miljøvernministeren tar det ansvaret miljøvernministeren har for å sørge for at lover som Stortinget har gitt, faktisk blir overholdt – hvilket jeg tviler på i dette tilfelle?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg syns det er bra at man tar æren for ting man har ansvaret for, men kanskje bør det også være sånn at man tar ansvar for ting som man har ansvar for. Jeg har ikke noe imot at det er sendt et brev, men jeg tror bare ikke det er nok. Hvis vi mener at den utviklinga som nå skjer i strandsonen, ved at det nedbygges langs hele Oslofjorden, fra svenskegrensa til Sørlandet – og for så vidt også i dette tilfellet – er et problem i forhold til allmennhetens tilgjengelighet, hvilket vi mener, ja, så må vi være villige til å endre loven. Da holder det ikke å snakke om brev som er sendt, eller at man skal følge utviklingen, for i så fall betyr det at man godtar at en sånn nedbygging skjer. Og i dette tilfellet må jeg bare si: Hva vil miljøvernministeren konkret gjøre, bortsett fra å si at saken nå ligger i hendene til kommunen og fylkesmannen? Kan vi stole på at miljøvernministeren følger opp denne saken, slik at vi er sikre på at det blir i orden, hvis det er noe som er i uorden i denne saken?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-11-06:
Eg skal få stilla eit spørsmål til kommunalministeren. Senterpartiet er djupt og oppriktig bekymra i forhold til dei meldingane som no kjem frå foreldre, frå tilsette i skule og omsorg, frå lokale folkevalde. Ein førebur kutt i forhold til ein god offentleg skule og ei meir verdig omsorg. Deler kommunalministeren vår uro, eller vil ho halda fram med sin bodskap om at konkurranseutsetjing og privatisering er løysinga, sjølv om ho veit at for ei mengd mindre kommunar står det ikkje nokon marknad klar til å ta over? Vil ho halda fram med sin auke til private skular og dermed undergrava den offentlege skulen? Er ho fornøgd med at ho no er med på å leggja grunnlaget for eit anna samfunn i Noreg enn det likeverdige samfunnet som vi har hatt så langt, basert på viktige fellesverdiar?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-11-06:
Det er inga usemje om at det trengst viktige tiltak for å sikra varierte arbeidsplassar. Men eg kan òg konstatera – og beklagar veldig sterkt – at det er inga innleving hos kommunalministeren i forhold til den uroa som mange foreldre og tilsette no kjenner når det gjeld dei velferdstenestene som kommunane til no har hatt ansvaret for. Erfaringar med utsetjing av omsorgstenester – som er ei løysing frå kommunalministeren – er i Danmark og i Sverige blanda. Sjukeheimar i Helsingborg og Stockholm går no tilbake til kommunal drift. Internasjonale selskap driv for tida i fleire byar i Noreg med underskot som ein bevisst strategi. Kvifor ikkje innsjå at det er lønskostnadene som utgjer hovudtyngda av kostnadene også i norske kommunar, og støtta opp om ein opptrappingsplan for å sikra ein betre økonomi og for å sikra tryggleik for folk flest?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-11-06:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Fleire Jær-kommunar opplever no at dei får utvida pleie- og omsorgsoppgåver som følgje av raskare utskriving av pasientar frå sjukehus. Er dette ei endring Regjeringa har godkjent, og der statsråden vil syte for at kommunane får tilført midlar i samsvar med nye oppgåver?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-11-06:
I Jærbladet 11. oktober er helse- og sosialsjefen i Hå og representantar for helsetenestene i Klepp refererte. Alle fortel at deira erfaringar frå det siste året er både raskare utskriving frå sjukehus og at andre pasientgrupper enn før blir utskrivne for behandling lokalt. La meg understreka: Senterpartiet er for kortare liggjetid på sjukehus der det er medisinsk forsvarleg. Vi er òg positive til at fleire får nødvendig oppfølging i eige lokalmiljø der det lèt seg gjera, men ei slik utvikling må jo ikkje skje ved stillteiande å godta at kommunane får tilført nye oppgåver utan at det følgjer nødvendige midlar med. I så måte reknar eg statsråden sitt svar som positivt, at dette er noko ho òg vil sjå nærmare på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-11-06:
I dette området er det eit forslag til fråsegn som går ut på innstramming i varslingstida mellom sjukehus og kommunar når det gjeld utskrivingstid, og der er òg forslag om å heva dagbøtene. Då forstår eg statsråden slik at dette er noko Helse Stavanger i dette tilfelle har teke seg til. Det er noko som skulle vore avklart frå sentralt hald. Eg forstår henne òg slik at ho er einig i at kommunane for å byggja opp nødvendig fagkompetanse, for å sikra seg nok personell og for å ha nødvendig tid til planlegging bør gå dei formelle vegane via Kommunenes Sentralforbund og ta dette opp av omsyn til pasientar og pårørande, men sjølvsagt òg av omsyn til dei andre oppgåvene som kommunane skal ivareta.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Vår evne til å ha et likeverdig samfunn er først og fremst avhengig av at vi kan levere gode offentlige tjenester. Men skal vi levere gode offentlige tjenester, må vi ivareta det den første halvtimen av denne spørretimen har dreid seg om, nemlig vilkårene for næringslivet. Vi har lagt frem et budsjett som først og fremst er avpasset mulighetene til fortsatt å ha et levedyktig næringsliv. De som ikke klarer å se sammenhengen mellom den offentlige etterspørselen etter arbeidskraft som en faktor i forhold til lønnsdannelsen og konkurranseproblemene knyttet til næringssektoren i Norge, ser heller ikke hvordan vi skal ha en vekstkraft i fremtiden som sørger for at vi har private og konkurranseutsatte arbeidsplasser i Norge. Derfor har det vært nødvendig å ha et stramt budsjett. Men innenfor det stramme budsjettet har vi prioritert kommunesektoren ved at den underliggende utgiftsveksten i budsjettet er 0,5 pst., mens veksten i kommunesektoren er 1,25 pst. Det viser at kommunesektoren er prioritert på bekostning av andre deler av offentlig sektor. Men så er det helt riktig at det i mange kommuner er en vanskelig økonomisk situasjon. Det er flere årsaker til at den situasjonen er vanskelig. En av de viktigste årsakene er at utgiftene øker mer enn inntektene til tross for denne veksten, og da må vi i Norge begynne å gå til roten av problemene: Hvordan stopper vi utgiftsveksten? Og utgiftsveksten stopper vi ikke bare ved å øke inntektene, vi er nødt til å ta de grepene som et stramt budsjett gjør, og som sørger for at vi kommer i en mer stabil utvikling for utgiftsveksten. Hvis vi får en lavere rente, betyr det 800 mill. kr pr. prosentpoeng den går ned, til kommunesektoren. Disse sammenhengene må vi ha med. Det skjer mange ting i enkelte kommuner som vi skulle ønske det ikke var nødvendig å gjøre i dag, men vi er nødt til å ta hensyn til balansen mellom offentlig og privat sektor. For øyeblikket prioriterer vi kommunesektoren, men vi kan ikke løse alle oppgaver.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Jeg tror at konkurranse er et uovertruffent virkemiddel til å finne frem til de beste driftsformer. Gjennom konkurranseutsetting vil man se hvor det er slakk i en organisasjon, og hvor det er muligheter til å drive bedre. Noen ganger vil da offentlig sektor selv kunne drive bedre og billigere enn privat sektor når det gjelder noen av disse tjenestene. Det er konkurranse som virkemiddel vi fra Regjeringen har vært mest opptatt av, for det er en prosess som får frem slakk i organisasjonen. Det interessante med dette er at Magnhild Meltveit Kleppa ikke vil ha konkurranse ved at hun forbyr det, eller gjør det økonomisk ulønnsomt ved at hun ikke har ønsket et nøytralt momssystem i forhold til konkurranseutsetting. Det betyr ikke at det kommunale selvstyret ikke skal få lov til å prøve ut om det er mer lønnsomt å drive med konkurranseutsetting eller ikke, men man skal legge en barriere på 24 pst. høyere moms på en del av disse tjenestene. Konkurranseutsetting er ikke et hovedsvar. Hovedsvaret er å sette i gang mange ulike omstillingsprosesser i kommunesektoren. Vi legger ikke skjul på én ting: Det er ikke nok penger på kort sikt til å løse alle velferdsoppgavene. Og det har Regjeringen sagt fra vi la frem kommuneøkonomiopplegget.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Det er behov for to ting for å komme bedre i balanse i forhold til kommunenes oppgaver og utgifter. Det ene er at de pengene vi bruker i kommunesektoren, ikke bare kanaliseres til nye velferdsreformer. Det er 2,6 milliarder kr i økte bevilgninger til kommunesektoren i år. Hvis de 2,6 milliarder kr hadde kommet i frie inntekter, hadde det vært en betydelig lettere situasjon enn når hoveddelen av beløpet, 2,1 milliarder kr, er knyttet til bundne midler og øremerkede midler. Jeg tror derfor at hvis vi skal komme i balanse i kommunesektoren, har vi en felles jobb å gjøre i Norge – vi har en felles jobb i dette huset og i Regjeringen: Når vi har en situasjon i det konkurranseutsatte næringslivet som er slik som den er i dag, må vi også ta innover oss at vi alle må prioritere ned noen av de ønskene vi har hatt i våre programmer og i våre valgkamper, og sørge for at kommunene kan svelge unna velferdsreformene i et tempo som gjør at det ikke går ut over de tingene som på ethvert tidspunkt ikke har høyest prioritet. Derfor er det en like stor utfordring for Heikki Holmås å være med på ikke å binde opp alle midlene som går til kommunesektoren, slik SV har gjort ved å prioritere f.eks. barnehagesektoren så høyt som de har gjort i år.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Regjeringspartiene inngikk et samarbeid med Fremskrittspartiet om kommuneøkonomien for neste år, hvor rammen for veksten i kommuneøkonomien var på 2–2,5 milliarder kr i 2003-budsjettet. Den er blitt på 2,6 milliarder kr, altså 100 mill. kr mer enn det som var satt i den rammen. Innenfor rammen er det et skift mellom penger, mellom øremerkede midler og frie midler, og det skyldes altså at parallelt med samarbeidet og det vedtaket som ble gjort mellom Høyre og Fremskrittspartiet, inngikk Fremskrittspartiet også en bindende avtale med andre partier på Stortinget som økte behovet vårt for å fylle opp med øremerkede midler. Jeg synes vi har fulgt opp det forliket vi har hatt. Når det gjelder de ekstraordinære skatteinntektene, står det i samarbeidsavtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet at man skal beholde dem i 2002 og i 2003. Det som viser seg nå, er at den ekstra milliarden som lå til grunn som et anslag – som det altså ikke var sikkert ville komme – ikke har kommet. I konkurranseutsatt næringsliv og andre steder faller for øyeblikket skatteinntektene generelt sett i Norge, og da er det heller ingen penger å overføre.(Presidenten klubber.) Og da synes jeg heller ikke at Fremskrittspartiets argumenter om at dette skulle vært lagt inn i 2003, holder. (Presidenten klubber.)
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Ja, det gjør inntrykk på meg hver gang jeg møter kommuner som både er i en vanskelig økonomisk situasjon og også må foreta endringer, omstillinger, og noen steder også nedskjæringer på et offentlig tjenestetilbud. Noen kommuner må ha større nedskjæringer enn andre, fordi vi har et bredt flertall på Stortinget, inklusiv Arbeiderpartiet, som har vært med på å legge om inntektssystemet i en nedtrapping mot 2006, som gjør at selv om det er vekst i kommuneøkonomien, er det mange kommuner som opplever at på grunn av endringene i inntektssystemet har de ikke en reell vekst i den enkelte kommune. Det er først og fremst på grunn av omleggingen av inntektssystemet. Men det er andre ting som også gjør inntrykk på meg. Det gjør inntrykk på meg å være på ensidige industristeder eller på småsteder i Nord-Norge hvor fiskeindustrien stopper opp fordi vår konkurranseevne er blitt dårligere, og fordi vi ikke klarer å sørge for at lønnsforholdene er slik at balansen i norsk økonomi blir riktig. Og det er først og fremst et resultat av for høy bruk av penger i offentlig sektor, for stor etterspørsel etter arbeidskraft i offentlig sektor. Vi bidrar altså med at omstillingsbehovene blir sterkere i næringslivet, og flere arbeidsplasser går tapt. Vi kan ikke snakke om kommuneøkonomi uten også å se på basisen i norsk økonomi ellers.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
La meg begynne med å si at jeg oppfatter ikke at mine kolleger ikke svarer. Jeg oppfatter at det er noen i Stortinget som etterspør selektive virkemidler fordi de ikke ønsker å gå til roten av problemene i norsk økonomi for øyeblikket, nemlig det store offentlige forbruket og etterspørselen etter arbeidskraft. Og jeg skjønner hvorfor det er vanskelig å svare på det, for da svarer man at det ikke er opposisjonspartienes politikk som er bra i det lange løp verken for kommunesektoren eller for konkurranseutsatt næringsliv. Det er faktisk en politikk som også holder igjen på offentlige utgifter. Så til spørsmålet om konkurranseutsetting. Vi har enkelteksempler på at konkurranseutsetting er meget bra, at man har fått frem bedre gevinster knyttet til å sette tjenester ut på anbud. Jeg har en lang rekke eksempler på enkeltområder hvor det er slik. Men det er klart at når man har gjort konkurranseutsetting én eller to ganger, vil det ikke være mye å hente på slakk i organisasjonen. Da vil man over tid ikke hente noe nytt hver eneste gang hvis det ikke er en stor teknologiutvikling på det området man har konkurranseutsetting på. Derfor må vi gå selektivt inn i hver sektor.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Når jeg svarer i den muntlige spørretimen i Stortinget, svarer jeg stortingsrepresentanter. Jeg mener ikke at den muntlige spørretimen er lagt opp til at det skal gis svar med tanke på TV-sendingene. Jeg skjønner at noen stortingsrepresentanter synes at det er forumet, men en statsråd skal ha respekt for Stortinget og svare Stortinget. Jeg har lyst til å understreke at jeg ikke tror at det er noen steder i norske kommuner hvor den situasjonen som representanten Bastesen nå beskriver, er reell. Det er fullt mulig å finne andre områder – med mindre konsekvenser – som man kan gjøre endringer på i kommunesektoren. Fortsatt er kommunesektoren meget godt finansiert i Norge, men det kreves en lengre periode med sterkere omstilling for å få frem bedre omstillingseffekter enn de rene kuttene. Så er det feil som representanten Bastesen nå sier, at staten forhandler i lønnsoppgjørene og ikke betaler for seg. Staten forhandler om ett lønnsoppgjør – jeg har alltid ment at det burde kommunesektoren gjøre selv – og det gjelder læreroppgjøret. Staten har betalt for læreroppgjøret, senest med 1,7 milliarder kr mer for å dekke de ekstraordinære innbetalingene til Statens Pensjonskasse som en konsekvens av lærerforhandlingene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Den viktigste faktoren både for boligbyggingen i Norge og for unges boligutgifter er ikke Husbankens låneramme, men rentenivået i Norge. 90 pst. av alle boligkjøp i dette landet finansieres ikke av Husbanken, men av private banker. Jeg er enig i at lånerammen kan ha en betydning for utbyggingen, men jeg tror analysen er feil hvis man mener at det er det som er viktigst, i dagens situasjon, når det gjelder unges boligutgifter. For det første er det sånn at de fleste unge mennesker som etablerer seg, etablerer seg ikke gjennom å bygge egen bolig eller kjøpe nybygd bolig. De fleste av dem gjør det ved å kjøpe bolig på bruktmarkedet. Derfor er rentenivået det viktigste. Jeg synes det er viktig å understreke det, for hvis rentenivået går opp, vil det være en brems på videre utbygging både i privatfinansiert og i husbankfinansiert regi. Hvis rentenivået går opp, vil det også medføre at etterspørselen etter boliger går ned, fordi etterspørselen etter boliger er avhengig av at folk har råd til å kjøpe den boligen. Nå er situasjonen at boligprisene for øyeblikket ser ut til å flate ut på grunn av usikkerhet i norsk økonomi og på grunn av at situasjonen ellers viser hvor følsomt dette boligmarkedet er, ikke bare når det gjelder nybygging. Det vi har gjort i forhold til ungdom i dette budsjettet, er at vi bl.a. har utvidet nedbetalingstiden for boliglån til utleieboliger fra 30 til 50 år. Det vil gi en lavere kostnad for dem som ønsker å bygge utleieboliger, og vi kan få realisert flere prosjekter til lavere husleie ved at man ikke bare etterspør subsidier for å bygge slike, men ved at vi har fått en bedre låneordning. I tillegg er det slik at selv om barnehagerammen er litt i overkant av 1 milliard kr, har vi også brukt noe av dette på barnehager de senere årene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
La meg begynne med å rette opp feil i den oppramsingen som representanten Schjøtt-Pedersen kom med. Han sa det bare ville bli penger til bostedsløse og flyktninger innenfor boligtilskuddet. En stor del av pengene innenfor boligtilskuddet går til de såkalte boligsosiale handlingsprogrammene, som er for vanskeligstilte, men ikke bostedsløse, som trenger en bedre bolig i regi av kommunene. Cirka halvparten av boligtilskuddet i fjor gikk faktisk til den gruppen. Det betyr at vanskeligstilte som kanskje har andre ting, men som ikke er inne i de rene bostedsløseprosjektene, faktisk får en stor del av dette. Det er en viktig del av det å sørge for at uføre og personer med andre tilleggsproblemer får en mer stabil og sikker bolig, selv om det i dag kanskje er å flytte dem fra utleiemarkedet til en permanent bolig som de selv eier. Jeg mener faktisk at Arbeiderpartiet burde rost Regjeringen. Vi har i dette budsjettet foretatt den største økningen i bostøtten fra ett år til et annet som noen gang er foreslått. Arbeiderpartiet hevdet i fjor at de økte bostøtten. Realiteten da vi gikk gjennom det, var at det var et reelt kutt for alle bostøttemottakere med unntak av dem som bodde i de fire største byene. Det er nesten(presidenten klubber)(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Det utspillet som stod i Dagsavisen, har altså sammenheng med et brev sendt oss etter at departementet bad om å få nye innspill til hvordan vi kunne korte ned saksbehandlingen i asylsaker og få den enklere og mer strømlinjeformet. Vi har et samarbeid med UDI for å finne ut hvor i prosessen vi kan kutte ned tiden for å få hurtigere behandling. Vi har for lenge siden sagt at vi nå vil ha en gjennomgang av advokatordningen. Det har vi gjort gjennom at vi bl.a. har utlyst et forskningsoppdrag, som nå starter, hvor man går gjennom hva man faktisk får av advokattjenester for de pengene staten betaler. Når vi har fått den rapporten, skal vi konkludere hvorvidt vi skal gjøre større substansielle endringer i hele advokatordningen, eller om vi skal opprettholde den som i dag. Mange land har veldig ulik advokatordning når det gjelder asylsaker. Noen har ikke advokathjelp for noen i første omgang, og andre har det på samme måten som oss. Det er derfor et grunnlag for oss til å gå gjennom advokatordningen, ikke bare når det gjelder åpenbart grunnløse asylsøknader, men også når det gjelder hele prosessen vår for å se om vi bruker ressursene på den riktige måten. Så i så måte skal vi følge opp det. Vi har lenge sagt at vi ønsker flere tilbakesendelsesavtaler. Jeg syns det er interessant det svenskene nå forhandler med Russland om, for det er en utvidelse i forhold til det ambisjonsnivået vi har hatt for tilbakesendelsesavtale. Vi har pr. i dag ikke hatt store problemer med å sende folk tilbake igjen til Russland når de er blitt avvist som grunnløse søkere. Russland har vært blant de land der vi har hatt en relativt smertefri prosess, men vi kommer til å følge med på hva Sverige får til på dette området. Når det gjelder spørsmålet om tilbakesendelse av kriminelle for soning, er ikke det et spørsmål som ligger under Kommunaldepartementet, men det er et spørsmål som ligger under Justisdepartementet. Jeg ønsker ikke å forplikte Justisdepartementet ved å gi et svar her før de også har vurdert konsekvensene av svenskenes avtaler. Men vi ønsker å ha tilbakesendelsesavtale med flere land for å få en hurtigere utsendelse og en lettere måte å bli kvitt dem som ikke har grunn til å være her, på.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
For det første: Det er greit at vi ikke bare skal ha rapporter. Men det er klart at skal vi foreta innskrenkninger i rettigheten til å ha advokat eller rettigheten til å klage innenfor asylområdet, må vi ha lovendringer som må gjennom dette huset. Det stilles faktisk visse krav til det grunnlagsarbeidet man har, før man fremmer et lovendringsforslag for Stortinget, fordi man da fratar noen rettigheter som i dag er opparbeidet, eller som Stortinget tidligere har sagt at enkeltpersoner skal ha. De to viktigste konvensjonene det dreier seg om, er Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, som stiller krav til hvorvidt man kan tilbakesende folk – det vanskelige spørsmålet om det foreligger tortur, umenneskelig behandling – og den andre er Flyktningkonvensjonen, som stiller krav om at hver enkelt person har en rett til å få hørt sin sak. Det er i forhold til utformingen av dette og hvordan de rettighetene skal være, vi har en løpende dialog med flyktningkommissæren for å se om vi kan ha en lettere behandling av disse sakene enn det vi har i dag. Særlig spennende syns vi at Nederlands system er, et system som tar 48 timer, og det skal vi gå grundig gjennom for å se om vi kan etablere det samme i Norge. Men det vil sannsynligvis også kreve lovendringer i forhold til de lovverk vi har i dag.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Gebyrer i plan- og byggesaker kan kreves av kommunene hvis de etter plan- og bygningsloven § 109 har vedtatt et gebyrregulativ. Regulativet skal ikke godkjennes av departementet eller fylkesmannen. Det er riktig at kommunale byggesaksgebyrer etter plan- og bygningsloven § 109 skal holdes innenfor selvkost. Selvkost kan beskrives som den merkostnad kommunen påføres ved å produsere en bestemt vare eller tjeneste. Gebyrene kan altså ikke være høyere enn at de dekker kommunens utgifter for å behandle byggesaken. Men gebyret må ikke beregnes nøyaktig i hver enkelt sak. Kommunen kan i sitt regulativ legge til grunn gjennomsnittsbetrakninger. Jeg har i lengre tid kjent til at kommuner har ulike gebyrer for tilsynelatende like byggesakstjenester. Ettersom selvkostprinsippet kun fastsetter at kommunen ikke kan ta mer betalt enn det koster å produsere tjenesten, behøver ikke ulike gebyrer å bety at gebyrene er ulovlige. En del kommuner subsidierer bl.a. byggesaksgebyrene for på den måten å få ned etableringskostnadene knyttet til boligbygging. Måten man beregner selvkost på, kan også til en viss grad forklare noe av forskjellene. Når det er sagt, må jeg påpeke at de ulike gebyrene ikke i alle tilfeller kan forklares ut fra de forholdene jeg har nevnt foran. Et for høyt nivå på gebyrene vil kunne medføre at tiltakshavere kvier seg for å søke eller melde tiltaket til kommunen, slik at kommunen får mindre kontroll med oppfølginger av planer, byggetiltak mv. Høye gebyrer øker også kostnadene for bygging, noe Regjeringen er opptatt av å motvirke. Nettopp fordi jeg har reagert på de ulike og høye gebyrene, har jeg besluttet at departementet skal gi ytterligere veiledning for kommunenes gebyrfastsettelse i et rundskriv. Her peker departementet bl.a. på viktigheten av at kommunene differensierer gebyrene på en fornuftig måte. Kontroll med lovligheten av gebyrregulativene eller kommunenes konkrete gebyrvedtak kan være én måte å hindre ulovlige gebyrer. Jeg mener imidlertid at det er mest hensiktsmessig å vurdere behovet for lovlighetskontroll til etter at veiledningen har fått virke en stund. Det kan til slutt også nevnes at Bygningslovutvalget, som ble oppnevnt tidligere i år, har i sitt mandat å se nærmere på gebyrene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Det er altså slik at det er mulig for fylkesmannen gjennom kommuneloven § 59 nr. 3 å overprøve kommunenes enkeltvedtak når det gjelder lovligheten av vedtakene, uansett annen type hjemmel. Den muligheten eksisterer som sagt i dag. Departementet har anledning til å overprøve lovligheten av kommunale vedtak. Den myndigheten har vi delegert ned til fylkesmennene. Det man i så fall må vurdere, er ikke størrelsen på det enkelte gebyret, men om størrelsen på kommunenes gebyrregulativ er riktig eller ikke, nettopp fordi det ikke er lagt til grunn at det enkelte gebyr skal avspeile kostnadene i den enkelte sak, men at det skal være en gjennomsnittsbetraktning knyttet til saken og sakstypefeltet som sådan om hvor mye det skal koste. Det vil f.eks. være slik at det kan bli mer saksbehandling hvis naboene klager. Vil vi at naboens klager skal påføre byggherren økte kostnader?
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Jeg vil bare si det slik: Jeg tror ikke vi skal synes at det er mer rart at byggesaksgebyrene varierer fra 0 til 22 000 kr i kommunene enn at det faktisk kan variere fra 0 kr for en kommunal tomt til at man kanskje betaler 1 mill. kr for en tomt i Oslo kommune. Så lenge vi regulerer at gebyrene ikke skal være større enn kostnadene, er den kommunale friheten til å subsidiere til stede. Men når det gjelder spørsmålet om rundskrivet, er det altså et rundskriv om at vi nå har hatt en lovmessig gjennomgang av de såkalte utbyggingsavtalene. I den forbindelse har vi også gått gjennom selvkostprinsippet knyttet til gebyrer, for å oppklare det. Det er meningen at det skal komme ut ganske snart, før jul. Arbeidsplanen er uke 47. Jeg tør ikke garantere at det blir uke 47. Det kan oppstå ulike ting, men før jul vil dette rundskrivet være ute. Etter at det har fungert en stund, synes jeg vi får vurdere om praksis fortsatt gjør at man bør gripe inn i fastsettelsen av byggesaksgebyrer.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Generelt vil jeg understreke at det er et viktig prinsipp at det skal være samsvar mellom kommunenes oppgaver og deres ressurser. Endringer i oppgaver er derfor en viktig del av grunnlaget for fastsettelsen av de årlige økonomiske rammene for kommunesektoren. Når det gjelder den konkrete problemstillingen som representanten tar opp i spørsmålet, har det imidlertid ikke skjedd noen formelle endringer i oppgavefordelingen mellom spesialisthelsetjenesten og kommunene. Jeg har også fått bekreftet via Helsedepartementet at det ikke har gått ut noen nye signaler fra det regionale helseforetaket Helse Vest til de enkelte sykehusene i denne regionen om raskere utskrivning av pasienter. Dersom mange kommuner fremover likevel opplever økt behov for kommunale pleie- og omsorgstjenester som følge av en raskere utskrivning fra sykehusene, er det en problemstilling som vi må komme tilbake til, f.eks. i forbindelse med konsultasjonene mellom staten og kommunesektoren. Som grunnlag for en slik drøftelse av disse spørsmålene vil det fra kommunenes side være behov for god dokumentasjon på den faktiske utviklingen på dette området. Også kommuner i Akershus-området har tidligere tatt dette opp med Kommunaldepartementet, idet de har følt at sykehuset i deres nærområde har hatt en annen praksis enn sykehus andre steder i landet har. Men skal vi ha en generell behandling av dette, må det skje gjennom konsultasjonsordningen, hvor kommunesektoren gjennom sine representanter, Kommunenes Sentralforbund, tar opp spørsmålet, og med en klar dokumentasjon på behovet for å gjøre noe.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Det vil vi gjøre, men jeg mener initiativet bør ligge i kommunesektoren, at man får sin egen representant til å ta dette opp som en del av det konsultasjonssystemet vi har og kanskje også dokumenterer og belegger dette for å se om dette er en nasjonal trend eller om det kan være spesielle forhold her. Det kan jo være at det har vært en stor mengde av enkelte typer pasienter akkurat for øyeblikket i dette området. Som sagt er det ikke gått ut noen policy-signaler om endret politikk fra Helse Vest til sykehusene og foretakene, så det er ikke på grunn av en ny bevisst politikk fra sykehuseieren sin side. Jeg skal ikke legge skjul på at det kan være at sykehusene fører en annen praksis, nettopp for å frigjøre kapasitet også ut fra det behov at det fortsatt er folk på venteliste. Selv om ventelistene for behandling i Norge heldigvis har blitt drastisk redusert det siste året, er det behov for å bruke sykehuskapasiteten til å gi enda flere behandling. Men vi skal selvfølgelig sørge for at kommunene ikke får ekstra utgifter knyttet til en slik endring, men utspillet bør da ligge i å bruke konsultasjonsordningen.
Erna Solberg (Høyre), 2002-11-06:
Jeg har lyst til å understreke at spørsmålet om kortere varslingstid er et annet spørsmål enn spørsmålet om behandlingsnivået når det gjelder den pasienten som faktisk skrives ut. Det er nok riktig at det har vært arbeidet med forskrifter hvor varslingstiden er blitt noe kortet ned, og at det også skjer fra Helsedepartementets side og med Helsedepartementets samtykke, men det er ikke et forsøk som går på grensesnittet når det gjelder hva slags pasienter som utskrives når. Spørsmålet om kortere varslingstid bør vi kanskje drøfte nærmere med kommunesektoren når det gjelder hvilke problemer de ser i forhold til det, men spørsmålet om grensesnittet på hva slags type pasienter som legges til omsorgstjenesten og ikke til behandlingsinstitusjonene, er et annet spørsmål enn spørsmålet knyttet til selve varslingstiden.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
I valgkampen lovte Høyre å skape en bedre skole. Selv om Erna Solberg mener det, har jeg vanskelig for å tro at valgkampstrategene i Høyres Hus ikke kan forstå at det er vanskelig å skape verdens beste skole når man samtidig vil kutte i kommuneøkonomien. Kvalitet koster, og nå kuttes det i skolekvaliteten rundt omkring i hele landet på grunn av den dårlige økonomien. Statsråden har tidligere sagt at det er et stramt budsjett neste år. Vi vet at kommunene driver med et underskudd på ca. 5 milliarder kr i år. Det legges opp til, sier de til oss i Stortinget og i forbindelse med budsjettbehandlingen, at det kommer til å bli like stramt eller enda strammere neste år. Da er spørsmålet mitt: Har statsråden planer om at det skal være like dårlig kommuneøkonomi i årene som kommer, eller har hun tenkt at dette skal være et engangstilfelle, og at det kommer til å bli mye bedre når hun bare får mer penger til kommuneøkonomien?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Fremskrittspartiet inngikk et forlik med regjeringspartiene angående kommuneproposisjonen for neste år. I det forliket gav vi Regjeringen en mulighet til å øke overføringene til kommunene – fra 4,5 milliarder kr til 5 milliarder kr, hvis vi tar med skatteøkningen. Når budsjettet kommer, viser det seg at Regjeringen ikke har utnyttet de mulighetene som ligger der, og det kommer forskjellige argumenter fra Regjeringen og regjeringspartiene her på huset om hva som er årsaken til det. Nå er det slik at vi har fått et brev fra finansministeren som sier at skatteanslaget vil gå ned, og derfor er på en måte ikke det bakt inn i kommuneøkonomien for neste år. Så følger også statsråden nå opp med det samme som Kristelig Folkeparti her på huset – ved Ivar Østberg – har sagt, at det er barnehageforliket som er årsaken til at Regjeringen ikke greier å følge opp de intensjonene som lå i forliket, i kommuneproposisjonen. Og da vil jeg spørre statsråden: Hva er egentlig årsaken til at Regjeringen ikke har benyttet seg av muligheten til å øke overføringene til kommunene ytterligere?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg har et spørsmål til kommunalministeren. I går kunne vi lese at UDI-direktør Trygve Nordby ønsker å fjerne all advokatbistand i forbindelse med asylsøknader som er åpenbart grunnløse. Dette dreier seg ofte om personer som selv vet at de ikke vil få opphold, men som på grunn av den lange saksbehandlingstiden kan nyte godt av norske skattekroner i lang tid før de blir tvangssendt ut av landet. Vi så også i går at Sverige nå er i ferd med å sluttbehandle en avtale med Russland som inneholder bl.a. et samarbeid for å avdekke asylsøkeres identitet. Samarbeidet tar sikte på å ha som mål raskt å kunne sende tilbake personer som ikke gir opplysninger om sin egen identitet. Samtidig forhandler Sverige med Russland om muligheter for at de som er blitt straffet Sverige, kan sone sin straff i Russland – for å avskrekke på en måte. Mitt spørsmål til statsråden: Vil statsråden ta initiativ til at Norge får en liknende avtale med østeuropeiske land, og vil statsråden følge opp Nordbys utspill vedrørende advokatbistand?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg takker for svaret. Men jeg må spørre: Skal vi ikke nå slutte med å utarbeide rapporter og handlingsplaner, skal vi ikke snart handle? Norge kommer i år igjen til å sette ny rekord i forhold til asylinnvandringen. Vi passerer sannsynligvis 16 000. Dette vil selvfølgelig ha store økonomiske konsekvenser – både på kort og lang sikt. Det er et paradoks at Regjeringen konsekvent opererer med et stramt budsjett i forhold til å bevilge på andre områder, mens det på asylfeltet er fritt fram. Jeg gjør oppmerksom på at Regjeringen neste år budsjetterer med at det skal komme 16 000, mens de i år har budsjettert med 12 000. Jeg formoder at de kommer med en ekstraregning i slutten av desember i år også som tilsvarer den økte asylinnvandringen i år. Det jeg gjerne vil utfordre statsråden på, er det som Fremskrittspartiet hele tiden blir møtt med i forhold til at vi fremmer en hel rekke forslag for å bekjempe asylinnvandringen. Det er internasjonale lover, internasjonale lovverk, som vi har ratifisert, og nå vil jeg spørre statsråden: Hvilke lover, enten det er Flyktningkonvensjonen, Menneskerettighetskonvensjonen eller andre internasjonale lover, er det som hindrer at Norge kan ta i bruk egen lov i forhold til utlendingsfeltet?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Med tilvising til dei svara som kommunal- og regionalministeren nettopp har gitt, vil eg vise til at Regionrådet for Hamar-regionen uttaler at dei sterkt beklagar Regjeringa sitt forslag til statsbudsjett for neste år: «Alle kommuner i Hamarregionen må nå skjære ned på tjenestetilbudet til barn, eldre og pleietrengende. Resultatet er dårligere livskvalitet for en stor del av innbyggerne.Regionrådet beklager overfor innbyggerne de nedskjæringer som må gjøres i 2003. Disse nedskjæringene er statens politikk og ønske, ikke kommunepolitikernes.» Eg vil gjerne stille statsråden følgjande spørsmål: Gjer slike utsegner som her er refererte, inntrykk på statsråd Solberg? Meiner statsråden at kommunepolitikarane i Hedmark har greie på kva som er kvardagen i kommunane deira?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-11-06:
Statsråden har aldeles rett i at det ikke er mulig å se på kommuneøkonomien uten også å se på de områdene som de to øvrige statsråder som er her i dag, representerer. Og på alle disse tre områdene opplever vi altså nå problemer. Arbeidsplasser forsvinner både innenfor tradisjonelt næringsliv og innenfor fiskeindustrien, uten at noen av de to statsrådene ser ut til å foreta seg noe nevneverdig på det området. Kommunene må legge ned tjenestetilbud i et betydelig omfang, og kommunalministerens bidrag i denne sammenheng er å gjenta og gjenta at det er nødvendig med konkurranseutsetting for å møte denne situasjonen. Det som er hovedproblemet med Regjeringens politikk, er at man legger til rette for sterk vekst i privat konsum på bekostning av målrettede tiltak både mot næringsliv og mot kommunesektoren, mot tjenestetilbud. Men mitt spørsmål til kommunalministeren er: Når kommunalministeren til stadighet gjentar at konkurranseutsetting er veien å gå, hva slags erfaringer er det kommunalministeren bruker som bakgrunn for sine påstander? Kan hun dokumentere at det gir varige kostnadsreduksjoner og kvalitetsheving ved konkurranseutsetting?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Til kommunalministeren: En av de store samfunnsutfordringene vi står overfor, er at mange unge mennesker har betydelige problemer med å klare de høye bokostnadene. Det viktigste tiltaket både for ungdom og for økonomisk vanskeligstilte er at vi unngår ytterligere press på boligprisene. Da må vi øke boligbyggingen. Myndighetenes viktigste virkemiddel for å få det til er rimelige lån fra Husbanken. Regjeringen kuttet husbanklånene med 2 milliarder kr i forhold til Stoltenberg-regjeringens budsjettforslag. Det gjorde at Husbanken gikk tilnærmet tom i sommer. Neste år må etterslepet hentes inn. Det forutsettes økt lånebehov for barnehager. Regjeringens budsjettforslag vil følgelig ikke bedre situasjonen på boligmarkedet. Problemene for ungdom vil bli større. Hvordan kan statsråden forsvare for unge familier at Regjeringen sitter passiv i en situasjon hvor ungdom ikke klarer bokostnadene?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg er helt sikker på at statsråden er klar over at prisen på bruktboliger også avhenger av nybygging. Arbeiderpartiet har foreslått omfattende boligtiltak for ungdom. I tillegg til å øke nybyggingslånene vil vi øke bostøtten, og vi vil satse kraftig på bygging av billige utleieboliger for ungdom. Da er det ikke tilstrekkelig å utvide tilbakebetalingsperioden for lånene, slik statsråden sier. Hva gjør Regjeringen? Jo, Regjeringen strammer inn når det gjelder hvem som skal få boligtilskudd, bl.a. til utleieboliger. Neste år vil sannsynligvis tilskuddene i all hovedsak bare gå til flyktninger og bostedsløse. Arbeiderpartiet vil ha et system med fast 30 pst. statlig tilskudd for å få bygd utleieboliger, for å få bygd flere utleieboliger for å gjøre det enklere for ungdom. Regjeringens opplegg fører til at man vil svekke selve boligbyggingen generelt, men man snakker også om en svekking av byggingen av spesielle utleieboliger for ungdom. Da blir det tull å si at man vil målrette boligtiltakene for ungdom. Det er de som rammes sterkest av Regjeringens handlingslammelse.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Det kan være riktig for det, president!
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Det er tidligere bestemt at det skal etableres en felles innkjøpssentral for de statlige sykehusene i Vadsø. Det er skapt usikkerhet om gjennomføringen av dette. Kan statsråden bekrefte at etableringen gjennomføres slik det var lagt til grunn av regjeringen Stoltenberg?»
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg oppfatter som en klar bekreftelse på at han står fast ved den beslutning som hans forgjenger tok, en prinsippbeslutning om at det skal etableres en felles innkjøpssentral. Jeg oppfatter også at statsråden slår fast at det skal være én innkjøpssentral for hele landet. Dette er viktig, på grunn av at det vil bidra til besparelser for staten ved at man kan samordne innkjøpene, og det har en stor regionalpolitisk betydning at man kan legge nye funksjoner til et lokalsamfunn som har betydelige utfordringer. Jeg oppfatter også at statsråden sier at innkjøpssentralen vil få et omfang som forutsatt, altså at den vil kunne ha en kraft i samordningen av innkjøpene, samtidig som man selvsagt må foreta en rasjonell avveining av hva som skal foretas som sentralinnkjøp og hva som skal være desentralt. Med disse forutsetningene er jeg tilfreds med statsrådens svar, og jeg ser fram til den oppfølgingen og den etableringen som han her skisserer.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Bare en kort presisering som jeg antar at statsråden og jeg er enige om. Det vil ofte være slik at de enkelte foretak kan ha ønske om å utføre ting hos seg selv, som det etter en samlet vurdering kan være hensiktsmessig å lokalisere sammen. Jeg oppfatter derfor statsråden slik at det ikke er slik at alle helseforetakene isolert sett ønsker å ha en felles lokalisering utenfor sitt område, men at man ut fra en samlet vurdering velger å ha et nasjonalt samordnet innkjøp, og at det er det som ligger til grunn for beslutningen. Jeg forutsetter derfor at det ikke må være slik at hvert enkelt helseforetak selv bestiller via innkjøpsenheten det det enkelte foretak selv måtte ønske, men at man har en bevisst mening med å samordne innkjøpene. Jeg oppfatter statsråden slik og vil gjerne be ham bekrefte det.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-06:
En utvidelse av sjøterritoriet vil gi bedre mulighet for å kontrollere skipsfarten, bevare det maritime miljø og hindre forurensning samt bekjempe internasjonal narkotika- og menneskesmugling sjøveien. Regjeringen har derfor gitt vurderingen av spørsmålet om utvidelse av sjøterritoriet til 12 nautiske mil høy prioritet. Utenriksdepartementet sendte den 11. oktober i år ut på høring et utkast til lovforslag om å utvide Norges sjøterritorium fra fire til 12 nautiske mil og å opprette en tilstøtende sone på 12 nautiske mil utenfor sjøterritoriet. Høringsfristen er satt til den 22. i denne måneden. Det vil selvsagt være behov for å vurdere de kommentarer som kommer inn, og hvor lang tid som vil være nødvendig for å gjøre dette på en betryggende måte, vil naturligvis avhenge av kommentarenes innhold. Jeg kan derfor ikke gi noen nøyaktige datoer for de videre skritt i denne prosessen, men jeg kan forsikre om at Regjeringen har denne saken høyt på prioriteringslisten. Dersom det ikke dukker opp uforutsette spørsmål, tar jeg for min del sikte på at saken vil bli oversendt Stortinget i løpet av de nærmest to til tre måneder.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-06:
Jeg har for så vidt ikke annet å legge til enn at jeg synes representanten gir en utmerket begrunnelse for det forslaget som Regjeringen kommer til å fremme overfor Stortinget innen meget kort tid.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-06:
FN har gjennom en lang rekke resolusjoner stilt entydige og bindende krav til Irak om avskaffelse av masseødeleggelsesvåpen og deres leveringsmidler. Kravene er og blir ignorert at det irakiske regimet. Det internasjonale samfunnet har derfor i mange år måttet leve med usikkerhet knyttet til Iraks masseødeleggelsesvåpen. Fra Regjeringens side er det maktpåliggende å arbeide for at målsettingen om avskaffelse av Iraks masseødeleggelsesvåpen og leveringssystemer for slike blir oppnådd uten bruk av militær makt. For å oppnå dette har det etter vår oppfatning vært nødvendig at kravene til Irak presiseres i en ny resolusjon, og at det ikke etterlates den minste tvil om at manglende etterlevelse vil kunne få alvorlige konsekvenser for landet. Et annet hovedpoeng for Regjeringen er at enhver reaksjon mot Irak må være forankret i folkeretten. Det er nettopp derfor vi har lagt så stor vekt på at denne saken hører hjemme i FNs sikkerhetsråd, hvor den nå behandles. Vi legger også avgjørende vekt på at kravene til Irak presiseres i et nytt sikkerhetsrådsvedtak, slik at våpeninspektørene nå skal kunne få gjennomføre det oppdrag de har fått av FN. Lederen for våpeninspektørene, Hans Blix, legger også vekt på at UNMOVICs mandat er helt klart før inspektørene gjenopptar sin virksomhet. Samtidig er det ikke tvil om at Irak fremdeles er undergitt våpenhvilebetingelsene i S-res. 687 fra 1991. Denne resolusjonen viser også til tidligere resolusjoner, inkludert S-res. 678 fra 1990, som autoriserer maktbruk for å gjenopprette fred og sikkerhet i området. S-res. 687 knesetter de grunnleggende krav for gjenopprettelse av fred og sikkerhet og angir våpeninspeksjon som det helt sentrale virkemiddel. Dersom Sikkerhetsrådet konstaterer at Irak i vesentlig grad misligholder disse våpenhvilebetingelsene, er det isolert sett ikke påkrevd med en ytterligere resolusjon. Men jeg mener likevel at dette klart er ønskelig. Dette er ikke minst viktig for å få regimet i Bagdad til å forstå at manglende etterlevelse av vedtak i Sikkerhetsrådet denne gang vil kunne få de alvorligste konsekvenser. Det at saken nå behandles i Sikkerhetsrådet, viser at denne erkjennelsen deles av rådets medlemmer. Resolusjonsutkastet som nå diskuteres i FN, legger opp til at Sikkerhetsrådet slår fast at Irak i vesentlig grad misligholder våpenhvilebetingelsene, men at landet til tross for dette skal gis en siste mulighet til å oppfylle sine nedrustningsforpliktelser. Med dette for øye går man inn for et styrket inspeksjonsregime. Sikkerhetsrådet skal ta opp saken til ny behandling dersom Irak på ny misligholder sine samarbeidsforpliktelser. Rapporteringen av UNMOVIC og IAEA, som utgjør kjernepunktene i det resolusjonsutkastet som nå drøftes i Sikkerhetsrådet, vil utgjøre en avgjørende del av Sikkerhetsrådets behandling.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-06:
Som Kristin Halvorsen vet, sies det jo så mye rart om norske holdninger i mange spørsmål. Jeg vil fastholde at de standpunktene Norge kommer til å innta i Sikkerhetsrådet, vil være i nøye overensstemmelse med det jeg har klarert i Stortinget gjennom den omfattende debatten som har vært, og som praktisk talt alle partier, stort sett bare med unntak av SV, har gitt bred tilslutning til – og det er et standpunkt som står solid på god norsk grunn. Kristin Halvorsen har rett i at situasjonen er noe annerledes enn da spørsmålet ble stilt, men i mer enn den forstand som Kristin Halvorsen nå selv refererte. Jeg er for mitt vedkommende ganske optimistisk når det gjelder å få til et sikkerhetsrådsvedtak nå med en bred enighet bak, og som ligger godt på linje med det jeg har redegjort for i forhold til Stortinget. De pressekommentarer som for øvrig er gitt, har jeg rett og slett ikke noe behov for å kommentere ytterligere, bare konstatere at vi inntar et standpunkt slik vi har redegjort for overfor Stortinget.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-06:
Jeg må be om unnskyldning for at jeg nå falt litt av på slutten, så det er mulig at jeg svarer på andre ting enn det Kristin Halvorsen var ute etter.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-06:
Det tviler jeg ikke et øyeblikk på, det er sikkert min skyld at det ikke er like klart i mitt hode hva Kristin Halvorsen spurte om. Når det gjelder selve gjennomføringen av inspeksjonene, er vi selvfølgelig opptatt av at de skal gjennomføres på en realistisk måte, slik at man har sjanse til å gjennomføre oppdraget skikkelig. Men jeg ser ikke for meg at det skal bli noe konfliktpunkt, så jeg er litt forbauset over at Kristin Halvorsen nå reiser dette spørsmålet. Jeg tror ærlig talt at denne saken viser at Sikkerhetsrådet nå greier å arbeide seg realistisk sammen til et standpunkt. Jeg håper at det vil bli resultatet, og jeg tror ikke at jeg er så forferdelig langt fra å kunne gi mer enn en forhåpning på dette punktet. Men det gjenstår selvfølgelig å se, Sikkerhetsrådet har ennå ikke gått inn i de siste møtene, så det baserer seg jo på hva vi nå vet og hva vi nå regner med vil komme frem. Men jeg tror man må regne med at nå blir utfordringen fra Saddam Hussein tatt på alvor, og Sikkerhetsrådet vil svare på den utfordringen ved nok en gang å stille tydelige krav overfor ham, og dermed ligger ballen i dette spørsmålet i Irak.