Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-06-08:
Det siste halve året har debatten om Pensjonsfondet først og fremst handlet om tap og verdifall, primært som en konsekvens av finanskrisen. Men det har også vært en debatt om forvalternes bonuser og om de etiske retningslinjene for investeringene. Åpenhet og debatt er i seg selv viktig. Når vi som politikere har sagt ja til å flytte deler av oljeformuen fra havets bunn til Pensjonsfondet, er vi avhengig av at folk har tillit til at pengene forvaltes på en god måte. Åpenhet og debatt er derfor et viktig stikkord. Bred politisk enighet er også sentralt. I hovedsak er det bred politisk tilslutning – med et betydelig unntak i Fremskrittspartiet – til det forslaget som Regjeringen har lagt frem, og som er blitt videreutviklet fra saksordfører i et godt samarbeid med de andre partiene. Det er selvsagt noen nyanser i dette, men jeg synes det er viktig å understreke den brede enigheten – som ikke er en søvndyssende enighet. Jeg oppfatter det som om det har vært mye god debatt og gode vurderinger i forhold til den videreutvikling som nå skjer i Pensjonsfondets forvaltning. Jeg vil derfor benytte anledningen til å takke saksordføreren for et godt arbeid. Det er ikke spesielt at et land sparer til pensjon. Det som skiller Norge fra nesten alle andre land, er at i Norge skjer pensjonssparingen primært gjennom statens sparing, mens den i alle andre land i stor grad skjer gjennom private pensjonsfond. Skal sparingen gjennom Statens pensjonsfond ha legitimitet, er vi avhengig av at befolkningen har tillit til hvordan pengene forvaltes. Uten slik tillit vil presset på å bruke pengene bare øke. Det presset er selvsagt der også i dag, men av en helt annen tyngde dersom tilliten til sparingen svekkes. En politikk hvor pengene i langt større grad går til løpende forbruk og ikke til sparing, vil både kunne sette økonomien over styr og føre til usikkerhet om morgendagens pensjoner, og skyve store byrder over på fremtidens skattebetalere. Det er mange eksempler på hvordan land som – i likhet med Norge – har kommet raskt til store rikdommer, har satt det hele over styr. Jeg mener at vi i all hovedsak har grunn til å være stolte av hvordan Norge, og også vi som politikere, har klart å sette av store deler av oljeinntektene de senere år. Men som sagt, selv med størrelsen på dagens pensjonsfond, har vi kun finansiert omtrent halvparten av de oppsparte pensjonsrettighetene. Det er derfor viktig at sparingen fortsetter. Vi som er tilhengere av Pensjonsfondet og handlingsregelen for bruk av pensjonspengene, har et særlig ansvar for å følge forvaltningen med et kritisk blikk. Høy risiko, store tap, bonuser og høye kostnader knyttet til forvaltningen av formuen vil svekke tilliten. Det samme gjelder uetiske investeringer. Vi er selvfølgelig alle opptatt av høy avkastning på pensjonspengene, men samtidig vil vi gjerne ha god samvittighet for hvordan pengene investeres, ved at de ikke investeres i selskaper som begår bl.a. grovt uetisk adferd. Høyre støtter derfor forslaget som er fremsatt av Venstre, om å be Riksrevisjonen gå igjennom forvaltningen av Statens pensjonsfond – Utland for å kontrollere om denne er i tråd med de retningslinjer Stortinget har gitt. Stortingsmeldingen ser fremover, og trekker opp noen nye retningslinjer. Det er bra, men etter min oppfatning gir den ikke et godt nok grunnlag for å kunne gi et godkjentstempel til forvaltningen. En gjennomgang av Riksrevisjonen vil sikre en mer uavhengig gjennomgang. Det forslaget har støtte fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre, og jeg er glad for at Kristelig Folkeparti i dagens debatt har sluttet seg til det forslaget. Jeg vil legge til at selv om det forslaget – jeg ønsker jeg kunne sagt mot formodning – i dag blir nedstemt, betyr ikke det at ikke Riksrevisjonen på egen kjøl kan ta tak i dette og gå igjennom om forvaltningen har vært i tråd med de retningslinjer som storting og regjering har trukket opp. Måten vi har organisert Statens pensjonsfond – Utland på, har hatt bred tilslutning i Stortinget. Høyre mener at organiseringen i det vesentlige har vært god, men det er allikevel viktig at vi fra tid til annen vurderer om organiseringen frem til i dag, også vil være den beste fremover. Fondet er nå blitt et av verdens største fond. Det er selvsagt mange argumenter for å fortsette med ett stort fond, men jeg registrerer at det også pågår en faglig debatt om det er optimalt å legge alle egg i én kurv, eller om vi burde ha etablert flere fond for å kunne hatt flere konkurrerende miljøer. Jeg vil ikke trekke noen konklusjoner på dette i dag, men Høyre fremsetter et forslag, sammen med Venstre, om å be Regjeringen utrede og vurdere andre måter å organisere fondet på, herunder om vi skal opprettholde ett fond eller om det skal etableres flere fond. I en annen sak som ikke behandles i dag, tar Høyre opp forslag om å etablere et eget styre for Statens pensjonsfond – Utland. I dag er det Norges Banks hovedstyre som har styreansvaret for fondet. Vi mener at den kompetansen som kreves for å kontrollere og følge Statens pensjonsfond – Utland, tilsier at det bør være et eget styre. Men det kommer vi tilbake til når saken behandles i Odelstinget. Resultatet av den aktive forvaltningen er etter vår oppfatning så svakt at det svekker tilliten til forvaltningen av pensjonspengene. Siden oppstart i 1998 er det ikke gitt positive bidrag til avkastningen på fondet. Jeg er glad for at Regjeringen nå har varslet at den vil komme tilbake med en egen vurdering av den aktive forvaltningen i 2010. Vi mener at den burde kunne fremskyndes, men vi understreker også at inntil denne utredningen foreligger, bør den aktive forvaltningen begrenses til det som er strengt nødvendig, av forretningsmessige hensyn. Vi forstår også at det av forretningsmessige hensyn ikke er mulig å stoppe all forvaltning inntil den utredningen foreligger, men vi mener at av hensyn til tilliten til forvaltningen bør den begrenses til det som er strengt nødvendig. Etableringen av de etiske retningslinjene er en erkjennelse av de dilemmaer vi står overfor når vi skal investere så mye av pensjonspengene. Vi er selvsagt opptatt av at det skal være god avkastning på pengene, samtidig er vi opptatt av at pengene ikke skal investeres i selskaper som begår uetiske handlinger eller opptrer på en uetisk måte og bryter grunnleggende menneskerettigheter. Men samtidig skal jo heller ikke Pensjonsfondet være et utenrikspolitisk virkemiddel. Det er det også viktig å ha med i bildet i vår jakt på at Pensjonsfondet skal opptre riktigst mulig og mest politisk korrekt. Det at man da etablerer de etiske retningslinjene, har hatt Høyres støtte, og videreutviklingen har i hovedsak også Høyres støtte. Men vi må samtidig erkjenne at retningslinjene også skaper noen gråsoner, som igjen vil kunne gi oss nye utfordringer. Vi er derfor opptatt av at det som er av retningslinjer, skal kunne være etterprøvbart, og at det ikke skal være forbundet med altfor mye skjønn. Høyre støtter også etableringen av et program innenfor Statens pensjonsfond – Utland, som skal investere inntil 20 milliarder kr i miljø og utvikling. Vi understreker imidlertid i våre merknader at vi ikke ønsker at det skal etableres for mange såkalte spesialprogrammer innenfor Statens pensjonsfond – Utland. Vi mener det kan gjøre det vanskeligere, eller by på utfordringer for forvalterne når man skal måle og følge opp ulike mandater innenfor samme portefølje. Det er en problemstilling som vi ber departementet se nærmere på, om hvordan man kan unngå disse utfordringene når man etablerer et eget program for miljø og utvikling innenfor Statens pensjonsfond – Utland. Dette bør imidlertid være overkommelig. Vi mener det er fornuftig at det etableres, og det vil få Høyres støtte.