trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-05-31:
Det var muligens C.J. Hambro som sa at det står enhver representant fritt å gi uttrykk for den forvirring som hersker i hans hode, og det har vel sjelden passet bedre enn etter den korte, men usammenhengende talestrømmen fra Michael Tetzschner om undertegnede representant. Det er knapt verdt å bruke tid på, men jeg kan bruke et halvt minutt bare på å tilbakevise det som sies. Det er påstander om lekkasjer fra et møte i DUUFK. Der er forhandlingene underlagt taushetsplikt, og det er vi alle innforstått med, men det er ikke forbudt for et parti å si hva man mener politisk om avsløringene – som det den gang var – av påstått amerikansk spionasje rettet også mot Norge. Det er ingen hemmelighet at Rødt er kritisk til spionasje mot Norge, også om det kommer fra USA, og det er ingen statshemmelighet, ikke noe brudd på noen lov eller regel, å fortelle offentligheten at det er Rødt kritisk til. Det burde nesten være en selvfølge at samtlige partier var kritiske også hvis den store allierte i vest skulle spionere på norske toppolitikere – noe som også påstås, ser jeg, i nyhetene denne helga. Så er det også slik at når komiteens leder forteller offentligheten at spionasjesaken vil bli tema for et møte i DUUFK, da er det ingen hemmelighet at spionasjesaken er tema for et møte i DUUFK. Da er det offentlig kjent at spionasjesaken er tema for et møte i DUUFK, og ikke minst når forsvarsministeren har fortalt offentligheten at han også har sendt brev til sin kollega om saken, og vil stille opp hvis det blir tema på et møte med Stortinget. Så i sum er det lite å bekymre seg for i denne talestrømmen fra Tetzschner når det gjelder påståtte brudd, lekkasjer osv. Men det alvorlige er jo snarere at vi har en regjering som gjennom et mønster over tid bedriver hemmelighold utover det nødvendige, for å beskytte seg selv mot kritikk og ikke for å beskytte rikets sikkerhet. Jeg bare minner om at Stortinget har flere kontrollorganer som hver seg, fire av fem, har fått innskrenket sin makt og myndighet gjennom vedtak fra regjeringen som har hatt som formål og fått som funksjon å skulle begrense muligheten for Stortingets kontroll med regjeringen. Det er det som er kjernen i den solbergske antiparlamentarismen, noe som burde bekymre Tetzschner noe mer enn det at Rødt forteller hva Rødt mener om spionasje rettet mot Norge.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-05-31:
Koronakrisen har forsterket forskjellskrisen, ikke bare i Norge, men ikke minst globalt. Ikke på noe felt er dette tydeligere enn når det gjelder nettopp vaksiner. Det var derfor Rødt tidligere i år fremmet forslaget som vi skal stemme over i dag, et forslag med flere tiltak, både kortsiktige og langsiktige, som skal motvirke det som åpenbart er en global vaksine-apartheid. At de borgerlige partiene reagerer på ordbruken, får så være. Verre er det at de i behandlingen av forslaget vårt viser skuffende lite ydmykhet overfor situasjonen som verden nå står i. For hva annet kan vi kalle det enn en slags apartheid, og hva annet kan vi kalle det enn en feilet politikk, når 0,3 pst. – 0,3 pst. – av vaksinene så langt har gått til lavinntektsland? Dette er ikke bare skadelig for den store majoriteten som ikke får tilgang til vaksine, men også for land som Norge. For krisen er ikke over her, selv om vi etter hvert har vaksinert veldig mange av våre egne innbyggere. Så lenge viruset får fortsette å leve og spre seg, vil det komme mutasjoner i andre deler av verden som så vil spre seg til Norge. Vi er derfor skuffet over at de borgerlige ikke engang vil innrømme at deres egen vaksinepolitikk feiler, men vi er også veldig glad for at Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet i dag varsler støtte til flere av Rødts forslag. Det borger for en ny vaksinepolitikk fra Norge fra høsten av. Det er også en viktig første innrømmelse av at satsingen på såkalt offentlig-privat samarbeid ikke fungerer. Det fungerer ikke fordi det er legemiddelindustrien og Bill Gates som i mange tiår har diktert vilkårene. Nå må vi innse at disse initiativene faktisk ikke har supplert, men snarere kanskje utkonkurrert den felles globale innsatsen. Jeg er glad for at de rød-grønne nå virker å være i ferd med å innse dette, og vi skal naturligvis holde dem ansvarlig for det etter valget. Da skal vi få mer åpenhet om Norges vaksinepolitikk og avtaler med legemiddelindustrien, som sivilsamfunnet i Norge og resten av verden krever. Vi skal få evaluert patentregelverket for essensielle legemidler og vaksiner og endre det, for det virker ikke. Vi skal sørge for at alle norske bidrag til vaksineutvikling i framtida baseres på prinsipper om kunnskapsdeling og åpen kildekode, fordi økt selvforsyning og solidaritet er veien videre. Og vi skal styrke WHO og prioritere reelt samarbeid i verden på bekostning av legemiddelselskapenes enorme makt i dag. Ved neste pandemi, når den måtte komme, skal vi stå bedre rustet til å sørge for at alle land i verden er mer selvforsynte og mindre avhengig av industrien – alle som profiterer på den nåværende pandemien.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-05-31:
Det ble for et par uker siden kjent at USA åpner for å støtte et forslag om patentunntak for covid-vaksine i WTO, der Norge nå har en såkalt lederrolle. Men regjeringen har ennå ikke stadfestet helt krystallklart om den vil forholde seg til et sånt patentunntak utover å varsle en slags verbal støtte ved å si at det er bra at USA har endret politikk. Det siste er litt rart fordi fram til Biden kom med sin uttalelse, sto regjeringen veldig fast på å avvise behovet for og støtten til et patentunntak. Derfor ønsker jeg å be om et klart svar fra helseministeren. Vil Norge, som leder i TRIPS-rådet i WTO, støtte opp om og legge til rette for et patentunntak for covid-vaksiner, eller vil vi ikke gjøre det? Argumentet mot patentunntak har vært at det har vært for vidtrekkende. Da er spørsmålet hva regjeringen mener med det. Er det et problem hvis patentunntaket ikke bare gjelder vaksiner, men også covid-medisiner, -teknologi eller -utstyr? Dette trengs jo for også å redde flest mulig liv, noe som er kjernen i det som burde vært regjeringens politikk. Er det det som er problemet, at det også kan omfatte disse delene av nedkjempelsen av covid, eller er det andre grunner som ligger til grunn for regjeringens foreløpige motstand mot patentunntak for covid-vaksiner og -medisiner? Vi vet at de som har finansiert det aller meste av utviklingen av covid-vaksiner, er statene, altså fellesskapet, befolkningene. Over 90 pst. av finansieringen av enkelte av vaksinene kommer fra statene – en enorm felles innsats. Vi vet at det aller meste av innovasjonen når det gjelder medisiner, skjer ved offentlige universiteter, finansiert og betalt av fellesskapet. Der skjer det aller meste. Så er det ett ledd på toppen her som gjør all denne innsatsen fra fellesskapet, både finansielt og forskningsmessig, til sin private eiendomsrett, som så står i veien for – som vi har sett i land i sør – raskt å skalere opp produksjonen av covid-vaksiner, som kan redde millioner av liv i land i sør. Opp mot dette står altså disse legemiddelselskapenes private eiendomsrett over noe som i all hovedsak er finansiert av fellesskapene og utviklet gjennom forskning ved offentlige universiteter, også det finansiert av fellesskapet. Det er egentlig en veldig god illustrasjon på kapitalisme, nemlig at innsatsen er samfunnsmessig, mens gevinsten gjøres privat, og det er også forfeilet når det gjelder nettopp bekjempelsen av pandemien.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-05-31:
I fjor fikk Rødt med seg et enstemmig storting på å endre Harberg-utvalgets mandat, for at utvalget skulle komme med anbefalinger for å styrke Stortingets medvirkning og kontroll med utenriks- og forsvarspolitikken. Ombudsnemnda for Forsvaret har som oppgave å sikre rettighetene til Forsvarets personell – sivile, militære, ansatte og vernepliktige. Dette er en helt sentral del av Stortingets medvirkning og kontroll med forsvarspolitikken. Derfor var det viktig og bra at alle partiene på Stortinget stilte seg bak Harberg-utvalgets forslag til ny lov om Stortingets ombudsnemnd for Forsvaret. Forslagets § 4 fastslår nemlig at Ombudsnemnda uten hinder av taushetsplikt og gradering har rett til enhver opplysning og ethvert dokument som Ombudsnemnda mener er nødvendig for å ivareta sine oppgaver etter loven, at de skal ha tilgang til ethvert sted under Forsvarets kontroll, og at nemndas rapporter om kritikkverdige forhold skal offentliggjøres, så sant de ikke har taushetsbelagte eller graderte opplysninger. Rødt står sammen med mindretallet som vil vedta dette, og viser dessuten til Harberg-utvalgets anbefaling om at der en riksrevisjonsrapport inneholder graderte opplysninger, skal det gis ut en ugradert versjon, hvor disse opplysningene er tatt ut, men som ellers er så fullstendig som mulig. Så har dessverre departementet, under Bakke-Jensens ledelse, fått med seg regjeringspartiene, med Fremskrittspartiet på slep, på det stikk motsatte. Man vil nemlig frata ombudet retten til innsyn og stedlig kontroll. Kanskje er det ikke overraskende at en regjering som dessverre, må vi si, systematisk misbruker hemmelighold for å unndra seg kritikk og løpe fra ansvaret, også vil innskrenke innsynet. Men at stortingsflertallet lar seg overtale til å la regjeringen bestemme og begrense at Stortinget fører kontroll med regjeringen, er urovekkende og rammer en av grunnpilarene i det norske demokratiet. Det Stortinget gjør i dag, er altså ikke bare å skade ivaretakelsen av forsvarspersonell og å vingeklippe den første moderne ombudsordningen i Norge, nemlig denne fra 1952, det er nok et eksempel på det som blir arven etter den sittende regjeringen – den solbergske antiparlamentarismen – en nedbygging, bit for bit, av det norske parlamentariske demokratiet. Gjenoppbyggingen må begynne etter valget.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-05-31:
Det har vært og er fortsatt stor uklarhet om hvorvidt tilslutning til EUs fjerde jernbanepakke kan fattes etter Grunnloven, slik det nå legges opp til. Jeg sendte i går et skriftlig spørsmål til statsråd Hareide som går på et av de konkrete punktene om norsk suverenitet og interesser, som etter Rødts syn må avklares før saken behandles. Det er også påpekt av Norsk Lokomotivmannsforbund og gjelder motstriden mellom på den ene siden regjeringens påstander om at vi med EUs fjerde jernbanepakke fortsatt vil kunne ivareta våre nasjonale krav til sikkerhet og kontroll med trafikken på norsk jernbane, og at Statens jernbanetilsyn vil ha siste ord om sikkerheten på norsk jernbane, og på den andre siden Høyesteretts konklusjon om at EU vil kunne overprøve nasjonale domstoler, jernbanemyndigheter og sikkerhetsmyndigheter. EØS-avtalen, som er norsk lov, forbyr norsk forvaltning å opptre illojalt selv om norske sikkerhetshensyn skulle tilsi at det er behov for det. På dette grunnlaget framsetter jeg etter § 41 i forretningsordenen forslag om at saken tas i et senere møte, så disse åpenbare avvikene mellom regjeringens saksgrunnlag og Høyesteretts betenkning kan avklares, og at saken behandles med et mindre uklart juridisk grunnlag fra regjeringen om hvordan norsk suverenitet og også nasjonale interesser kan ivaretas. Det bør et flertall i salen kunne stille seg bak, mener jeg.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-05-31:
Den siste belæringen i hvor grensen går for hemmelighold fra representanten Moxnes, han som selv bryter sine konstitusjonelle plikter ved å plapre løs fra den utvidete utenriks- og forsvarskomiteen, får andre forfølge. Hvis vi da går inn på de mer seriøse deltagerne i debatten, har det også vært fremmet kritikk fra Arbeiderpartiet som egentlig i sin kjerne går ut på at man kritiserer Forsvarsdepartementet for ikke å overprøve sine sikkerhetsetater når de utøver sin forvaltningsmessige skjønnsutøvelse og holder seg til Stortingets vedtatte lover, som i denne sammenheng er to. Det er sikkerhetsloven, og det er EOS-kontrolloven. Så er det her et press fra opposisjonen om at vi hele tiden skal endre spillereglene, for det er helt riktig, det som Dag Terje Andersen fikk ut av en replikkveksling tidligere, at Stortinget har kompetanse til å endre lovene. Men det er rett og slett ikke klokt, for det gjør også noe med balansesystemet mellom forvaltningen, som utøver lovbundet myndighet, og Stortinget, som potensielt kan bruke særlov for å gripe inn i en nær sagt hvilken som helst disposisjon som gjøres av et embetsverk som er ukorrupt, som er dyktig, og som er faglig orientert. Så hvis man vil innby til det, er dette virkelig anledningen til å lytte til den sirenesangen man får fra opposisjonen i denne sammenheng, hvor man også bevisst blander sammen parlamentarisk kontroll med styringskontrollen gjennom kontrollorganene. Jeg skal ikke gå lenger inn på det her, men jeg tror man skal tenke nøye gjennom at hvis vi avviker fra prinsippet om at det er informasjonseier som tar stilling – ut fra kjennskap til området, gradering og at de også har enekompetanse til både å nedgradere og avgradere – og man så innfører en slik særlovstrafikk her i Stortinget, da vil disse etatene måtte ta hensyn til argumentene for å gradere, samtidig med at de må vurdere den politiske risikoen for å bli overprøvd på partipolitisk grunnlag. Det er vel ikke slik vi ønsker at sikkerhetsetatene skal arbeide. Så det er store skadevirkninger for forutberegneligheten for dem som gjør en god jobb for Norge, og det har også skadevirkninger hvis det er slik at Norge blir et sted der de internasjonale samarbeidende etterretningstjenestene, når de skal dele informasjon med hverandre, oppfatter at Stortinget er en stor lekkasje ut til dem som ikke vil landet vel.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-05-31:
«Talestrøm» er ikke noe dårlig uttrykk når det gjelder representanten Moxnes’ egne utlegninger. Han trengte langt mer enn et halvt minutt for å løpe fra sitt eget ansvar som representant, for man kan ikke skylde på andre når man lar seg intervjue i en dagsavis – om temavalg og hva man selv sier, og hvilket inntrykk man har av andres innlegg. Så jeg tror vi lar det bli med at vedkommende får plaske rundt i sin egen lille innsjø av uvitenhet. Det som er mer egnet til å bekymre, er at Dag Terje Andersen, som har vært stortingspresident, fortsatt har problemer med å se poenget med å opprettholde en klar arbeidsdeling – som Stortinget selv har lagt til forvaltningen, som utøver myndighet etter strenge saklighetsprinsipper – hvor overprøvingen skjer i Forsvarsdepartementet, og det forholdet at man politisk, på Stortinget, oppfordrer Forsvarsdepartementet til å tenke igjennom dette på nytt. Så viker man tilbake når man ser at skjønnsutøvelsen blir den samme som forrige gang – for den er lovbundet, så det er ikke så overraskende. Til slutt er det Stortinget som viker tilbake for å fremme en særlov, noe som ville hatt veldig uheldige konsekvenser. De har kompetansen, men de bør ikke bruke den til å gjennomhulle ansvarsfordelingen mellom den utøvende makt og Stortinget som lovgiver og kontrollerende makt. Ellers konstaterer jeg at man heller ikke holder rede på hvem som kontrollerer hva. Alle eksterne organer blir nå utropt til å drive med parlamentarisk kontroll. Det er det strengt tatt bare Stortinget selv som gjør. De andre er hjelpeorganer, og de er rettet mot forskjellige elementer i forvaltningen. Sånn sett kan man si at EOS-utvalget er en særorganisering som andre parlamenter viker tilbake for fordi de er bekymret for at kontrollvirksomheten på dette følsomme området blir kasteball for partipolitiske luner. Folk kan jo gjøre seg sine egne betraktninger etter å ha hørt denne runden. Det er mye godt å si om EOS-utvalget, men de er ikke informasjonseier. Det er ikke de som skal ta stilling til nedgradering, og det er følgelig heller ikke de som kan lastes for feilvurderinger. Det er det bare den utøvende makt som kan gjøre. Det er ansvarsprinsippet, og noe annet ville nettopp være å undergrave Stortingets mulighet til å kontrollere den utøvende makt, for da er det i realiteten andre som har tatt det standpunktet. Igjen må jeg si: Det er helt utrolig at man ikke engang kjenner statsråden, for vi er vel enige her om at det er den nåværende statsråden man skal rette instruksjoner til, og ikke historiske.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-05-31:
Under sakens behandling i komiteen ble det ganske raskt klart at dette representantinitiativet ikke ville få flertall. Men jeg tror nok vi kan nyansere grunnlaget for at det avvises, noe mer enn det som fremkommer fra saksordføreren, for det er jo ikke helt slik at en kommune kan velge et sanksjonsregime restriktivt og annerledes enn det våre utenriksmyndigheter kan. Det komiteen umiddelbart er enig i, er at hvis landet har gjennomført et sanksjonsregime, kan ikke et lokalt kommunestyre oppheve det. Spørsmålet blir så om man kan gå lenger. Derfor blir det kanskje litt for unyansert, selv om vi formelt sett står inne i merknaden, når man sier: «Derimot står dei fritt til å setje i verk eigne sanksjonsregime i strid med regjeringas politikk, sjølv om Utanriksdepartementet rår frå dette.» Ja, det er en formell frihet, men man vil jo straks komme opp i de situasjonene som forslagsstillerne beskriver. Derfor synes jeg man i hvert fall skal følge utviklingen. Jeg mener at det beste med det kommunale selvstyret er at det finnes opplyste, fornuftige velgere som vil skifte ut politikere som drar sine egne fullmakter for langt. Det må også sies fra denne talerstol at det ikke umiddelbart er slik at et kommunestyre med et spesielt politisk flertall kan bruke sin etterspørselsmakt på en usaklig måte. Det kalles «usaklig forretningsnektelse» og kan påføre kommunestyret erstatningsansvar fordi det ikke bare rammer en eller annen som i et opprinnelig ledd har produsert varer og tjenester, men også kan ramme f.eks. de næringsdrivende som i kommunen har omsatt dette i siste ledd. Det er et minefelt man i så fall begir seg inn på, og det krever klokskap. Det er ikke noe prinsipielt i veien for at man kan gå inn på de tankene som forslagsstillerne skisserer her, hvis det reelt sett blir et problem, men det man også skal tenke på, er at hvis et politisk flertall hele tiden skal gjøre markeringer som gjør at man innretter seg ufornuftig og urasjonelt med skattebetalernes midler, er man etter mitt skjønn på ville veier. Da kan det også bli for lenge å vente til neste kommunevalg med å skifte ut den ledelsen. Jeg mener fortsatt at man bør holde denne politikken under oppsikt og passe på at den lokale fornuft begrenser dette uten ytterligere lovinngrep.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-05-31:
Noe av problemet, men kanskje også hensikten, med disse Dokument 8-forslagene er jo at de ofte nærmest inneholder en stilltiende forutsetning om at det ikke er utviklet politikk på området. Hvis man ser hvilke dokumenter som fremlegges for Stortinget, og hvilket arbeid som gjøres av våre myndigheter også i internasjonale fora for å komme til livs det fenomenet som – av og til treffende, men ikke alltid – beskrives av forslagsstillerne, kan man jo lure på om ikke temaet fortjener en nøyere bearbeidelse, gjerne knyttet til de dokumentene de andre har behandlet. Derfor blir selvfølgelig en handlingsliste i 15 punkter som resolusjon betraktet imponerende, men som et stykke beslutningsgrunnlag for Stortinget er det vel ikke fullt så imponerende, for vi er jo avhengige av å få hele bildet. Dette er ikke politikk som skal utvikles. Det har for vår del vært nødvendig å minne om den politikken som Stortinget allerede har sluttet seg til gjennom de forskjellige utviklingsmeldingene vi har hatt, og det pågående internasjonale arbeidet. For eksempel når det gjelder antikorrupsjon, hadde man en bred drøftelse i Meld. St. 17 for 2017–2018. Norge arbeider også hver eneste dag, kanskje ikke så påaktet, i både FN, OECD, Verdensbanken og andre relevante fora for å øke åpenhet og kontroll med internasjonale kapitalbevegelser for dermed å motvirke korrupsjon og ulovlig kapitalflyt. Fattigdom bekjempes også med økonomisk fremgang, og det har lenge vært omstridt hvorvidt man i det hele tatt hadde et produksjonssystem som løftet store grupper ut av fattigdom. Heldigvis har markedsøkonomien seiret i de fleste sammenhengene. Det kan dukke opp andre problemer, men jeg tror at jeg for denne anledningen vil nøye meg med å vise til de merknadene som regjeringspartiene og andre har inne. Vi fremmer innstillingen om at selve dette representantinitiativet ikke vedtas, men det betyr ikke at saken er uviktig, eller at det ikke drives aktivt …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-05-31:
Det har vært interessant å arbeide med den delen av kontrollfunksjonsutvalget som ble tildelt utenriks- og forsvarskomiteen, nemlig spørsmålene om lovfesting av Ombudsmannen for Forsvaret, som det har hett til i dag, som heretter blir Forsvarsombudet. Komiteen tar det samme utgangspunkt som kontrollfunksjonsutvalget når den sier at Stortingets eksterne organer verken har eller bør ha formell myndighet til å instruere eller overprøve forvaltningens avgjørelser. Dersom de eksterne organene kunne instruere eller overprøve forvaltningens avgjørelser, ville de i praksis ta del i den offentlige myndighetsutøvelsen som de selv og Stortinget skal kontrollere. Det minner oss om, med henvisning til en annen debatt vi har hatt i dag, at det er viktig at nettopp Stortingets parlamentariske kontroll er det Stortinget som har hånd om. Eksterne organer er ikke nødvendigvis kontrollører av regjeringens oppfølgende politikk, så disse eksterne organene må også ses ut fra hvilket oppdrag de har fått i mandatet. Så erstatter man den tidligere instruksen fra 1952 med lov – det er veldig stor begeistring for å lovfeste – og under behandlingen av lovutkastet kom det inn to veldig viktige uttalelser. Den ene var fra Forsvarsdepartementet, som mente at man hadde valgt en veldig vid ordlyd når det gjaldt nemndens anledning til å få seg forelagt ethvert dokument i Forsvaret, og adgang til ethvert anlegg uansett gradering. Det er i samsvar med den påpekningen strammet inn – dog er det et mindretall som opprettholder den opprinnelige formuleringen fra Harberg-utvalget. Det andre er mindre dramatiske forskjeller, hvor vi er kommet frem til enighet i komiteen. Jeg vil peke på bl.a. en endring vi har gjort fra Harberg-utvalget, og det er å beholde antall nemndsmedlemmer på syv. Der var forslaget at man skulle gå fra syv faste til fem, uten vararepresentanter. I dag er det syv pluss syv. Vi mente at den nemnden ble noe for utsatt for forfall med tanke på at de skal behandle saker og holde en jevn saksflyt, så av hensyn til de gruppene de skal betjene, som nå også er blitt flere i antall fordi man også inkorporerer dem som har tjenestegjort tidligere, synes vi det var riktig å beholde antall nemndsmedlemmer på syv, men dog uten vararepresentanter. Jeg kommer tilbake i et senere innlegg hvis det skulle være behov for det.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-05-31:
Skoleeksempler er ofte ganske grelle og sterke. Det foregående innlegget kan stå som et eksempel på at man ikke har forstått hva denne ombudsordningen har drevet med siden 1952. Det har også adresse til dem som sier at det er en voldsom innskrenkning i både innsyn og andre regelverk – men det er det slett ikke, for den instruksen som er nå, har ikke den utvidede hjemmelen som noen fant på å foreslå i kontrollfunksjonsutvalget. Dagens ordning er nettopp den vi viderefører eller anbefaler videreført, nemlig at det er umiddelbar anledning til å se dokumenter av lavere sikkerhetsgrad, men at det selvfølgelig nedgraderes til nemndens bruk. Og det er det som har vært gjeldende praksis til i dag. Det er også litt av problemet når man går over fra instruks, en instruks som ikke har vært forandret siden 1952. Det var forresten en mindre endring i 1955, men ellers har denne instruksen stått helt uantastet og uten problemer siden 1952 – hvilket faktisk bør få Stortinget til å gjennomtenke om lovformen av og til kan bli litt for stiv, for en instruks kan forandres etter hvert som de praktiske behovene endrer seg. Men her har man ikke hatt det behovet som man nå argumenterer med at blir annerledes ved denne presiseringen av hva som er riktig sikkerhetsgrad. Vi har også lagt inn noen merknader som forutsetter at det også blir en medvirkning når man er på tilsyn og skal utøve mandatet sitt. En grunn til at man ikke har satt dette på spissen tidligere, er at nemnden har arbeidet såkalt lavpraktisk. De har vært ute på befaring, og de har hørt på klager og eventuelle synspunkter på forpleining, på bekledning – altså de praktiske tingene som følger av vanlig interessearbeid når man er ute på en arbeidsplass. Det burde ikke komme som noen overraskelse – og jeg må igjen si dette, som også er nevnt av Harberg-utvalget – at dette ikke er en del av den parlamentariske kontrollen med landets forsvarsetat, og at regjeringen holder seg til Stortingets vedtatte forsvarspolitikk. Dette er altså et velferdsorgan som fungerer praktisk, og som vi alle synes skal fungere fortsatt, for evalueringen – som også Rambøll gjennomførte – sa at den har vært utmerket og har stor troverdighet hos begge sider, og slik skal den fortsatt være.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-05-31:
Jeg registrerte at når det gjelder min oppfordring om at man redegjorde for hvilke regler vi har strammet inn i – når det gjaldt innsynsretten, som da skulle være åpen og vid i dag – har jeg ikke fått den begrunnelsen fra noen av dem som står ved denne dissensen. Harberg-utvalget har vært nevnt, og Harberg-utvalget har jo også gjort en endring, nemlig at det ikke skal behandles rettslige klager på individnivå. Dermed bortfaller den delen man kan si er mer interessant for Sivilombudet å behandle. Der er det også, hvis man leser i innstillingen, gjort en grensedragning mot Sivilombudet. På de områdene hvor man kan si at nemnda tidligere hadde et visst snev av rettshåndheving, er det nå mer findyrket i retning av det velferdsmessige, som da ikke retter seg så mye mot den enkelte persons tjenesteforhold, men mot hvordan det er tilrettelagt for gruppen som tjenestegjør, i sin alminnelighet. Jeg synes man skal ta dette litt ned og ikke prøve å tillegge dette å være et organ som fører kontroll med forsvarspolitikken på vegne av Stortinget, for det har man helt andre organer til. Da kommer man ut i sånne sirkelargumenter som særlig representanten Moxnes rotet seg inn i. Jeg vil avslutte med å si at vi endret ikrafttredelsestidspunket fra 1. juli til 1. oktober fordi det på en bedre måte vil falle sammen med valgperiodene, sånn at man kan gjøre et gjenvalg eller gi en ny besetning etter som Stortinget finner det for godt med tanke på konstitueringen rundt 1. oktober. Jeg regner også med at ingen vil ha vondt av det hvis det skulle gå noen dager over, så det er sagt. Ellers vil jeg også si at i løpet av de årene man kjenner til rapportene fra Forsvarsombudet, har ikke den nåværende rettstilstanden, som videreføres og ikke innstrammes, vært rapportert til Stortinget som noen hemning i å utføre det mandatet de har fått. Så får vi se om noen av skeptikerne mot formodning skulle få rett i at det blir vanskelig for nemnda å fortsette med en uendret rettstilstand. Det tror jeg mange vil bli forundret over om skulle skje, men i så fall kan de rapportere det gjennom de årlige dokumentene, Dokument nr. 5, til Stortinget.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-05-31:
Jeg vil minne om at det er veldig bred enighet i Stortinget om sikkerhetslovens betydning, og at vi selvsagt ikke skal ha offentlighet rundt det som er en trussel mot Norges sikkerhet. Det tror jeg ikke det er noen her som er uenig i. Diskusjonen i denne saken handler egentlig dermed ikke om det. I relasjon til den aktuelle diskusjonen her, om forholdet til det såkalte løse forslaget, ber jeg posisjonen om å tenke gjennom sin argumentasjon på dette punktet ganske nøye. Hvis et hemmelighold hindrer kritikk av en statsråd, har vi et ganske betydelig problem, i alle fall hvis det er slik at man ikke kan fremme det forslaget i offentlighet, under henvisning til den diskusjonen man har hatt i et hemmelig møte. Skal kritikken av statsråden da være hemmelig? Det vil jeg karakterisere som et betydelig demokratisk og konstitusjonelt problem, hvis det er det man mener. Det kan man ikke mene. I den aktuelle saken må man ta aktivt inn over seg at det er hemmeligholdet som skaper denne situasjonen – av stortingsflertallet, ikke av opposisjonen. De to argumentene i sammenheng mener jeg er de tunge og de gyldige i denne sammenhengen. Jeg hadde ikke anledning til å delta i diskusjonen om spørsmålet om hemmeligholdet, men jeg vil benytte anledningen her i denne debatten til på mer generelt grunnlag å si at jeg mener at Stortinget skal være veldig forsiktig med å undergrave sine egne kontrollinstitusjoners autoritet. Det skal man være utrolig forsiktig med. Nå kan man si at i denne aktuelle saken her har man noen argumenter som ligger i grenselandet – uten at jeg går inn på hvilke, selvsagt – men det er andre saker. I behandlingen av Riksrevisjonens rapport om våpensalget som vi hadde her for 14 dager siden, hindret regjeringen under henvisning til sikkerhetsloven offentliggjøring av en rapport som Riksrevisjonen selv mente kunne avgraderes, og avskar Stortinget fra en veldig viktig diskusjon om våpeneksporten og forskjellige sider av den. Det er mange aspekter knyttet til dette det er all mulig grunn til å ha tung oppmerksomhet rundt.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-05-31:
Ombudsnemnda for Forsvaret er et viktig organ. Det fungerer i en sterk og trygg tradisjon, og helt tilbake til 1952 har nemnda på selvstendig grunnlag løst saker og konflikter som naturlig oppstår i Forsvaret. Nemnda og ombudet selv har bidratt til å gjøre hverdagen bedre for våre soldater, og det har også gjort Forsvaret bedre. Arbeiderpartiet mener at den gjennomgangen av forslaget som Harberg-utvalget har laget, er et veldig godt grunnlag for videre utvikling av nemnda, og Arbeiderpartiet slutter seg i all hovedsak til dette. Harberg-utvalget bekrefter nemndas betydning og foreslår at nemnda opprettholdes – og derved videreføres. Arbeiderpartiet slutter seg sterkt til dette. Det er nødvendig å konsentrere seg om to–tre deler av dette nye lovforslaget, der det er noe det er enighet om, men også noe det er tydelig uenighet om. Det er to ting jeg vil bruke tid på her innenfor den smale taletiden vi har. Det ene er at lovforslaget nå også åpner opp for at nemnda skal håndtere utenlandsveteranenes situasjon. Det er en veldig ny dimensjon i nemndas arbeid og vil nok komme til å prege nemndas struktur og profil på en annen måte enn det vi har vært vant til. Det tror jeg vi skal legge til grunn, men Stortinget gjør dette med åpne øyne, for å si det slik. Det har vært et press i mange år for å få dette til, og det gjør vi i dag. Det som imidlertid er det alvorligste – og det vil nok bli behov for kanskje flere innlegg på dette punktet – er uenigheten mellom posisjon og opposisjon når det gjelder lovbestemmelsen om begrensningen i tilgangen til dokumenter. Vi har hatt den diskusjonen på prinsipielt grunnlag i flere runder gjennom denne vårsesjonen, og jeg har i andre sammenhenger gitt tydelig uttrykk for hva jeg mener om dette, nemlig hvor uheldig det er at Stortinget vedtar begrensninger i kontrollinstituttenes mulighet til tilfang på dokumenter. Tidligere var det, som presidenten særlig kjenner til, håndtering av R-notater som var grensen. Det er ikke tilfellet nå. Nå har posisjonen lagt til grunn Forsvarsdepartementets forståelse av at man ikke skal ha anledning til å be om andre ting enn det som er innenfor kategorien «begrenset». Smak på den. Det er en tydelig vingeklipping av Ombudsnemndas autoritet og mulighet til å gjøre jobben sin, og jeg beklager sterkt at det ser ut til å bli flertall for det. Jeg kommer tilbake på dette punktet, for det vil bli nødvendig.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-05-31:
Harberg-utvalget har lagt til grunn et prinsipp som Arbeiderpartiet for sin del har fulgt gjennom alle de behandlingene som Harberg-utvalget har utløst, nemlig at Stortingets kontrollorganer skal gis den autoriteten som er nødvendig for å være helt sikre på at de greier å utøve sitt verv slik som Stortinget forutsetter. Det gjelder også i denne saken. Det som det er grunn til å merke seg, og som må sies tydelig fra Stortingets talerstol, er at det var et enstemmig Harberg-utvalg. Så har det kommet inn en usynlig hånd, noe som jeg har opplevd ganske mange ganger gjennom min parlamentariske karriere, som overstyrer det som åpenbart var Stortingets enstemmige holdning, nemlig at prinsippet om at Stortingets kontrollorganer skulle ha full tilgang, og at de selv skulle bestemme normen, skulle videreføres. Det kom inn to høringsuttalelser, som representanten Tetzschner helt riktig peker på. En av dem kom fra forsvarsministeren. Det som nå står i flertallsinnstillingen, er avskrift av Forsvarsdepartementet – en avskrift. Men det kom også en uttalelse fra Ombudsnemnda, som pekte i den andre retningen. Det velger man altså å legge til side nå. Og så kan man si: Hvor alvorlig er det? Det er i alle fall prinsipielt veldig alvorlig at Stortinget velger et galt prinsipp for utformingen av en ny lov. Det er det som er det alvorlige. Dette følger jo dessverre av – man kan si – den intensjonen som presidentskapets flertall også har lagt til grunn i forbindelse med en del andre spørsmål. Derfor blir det veldig alvorlig – for jeg tror at nemnda på mange sett selvfølgelig kan fortsette å fungere noenlunde på en rimelig måte, men de vil ikke ha loven i ryggen hvis det kommer til konfliktsituasjoner med Forsvaret. Da vil Forsvaret si at nei, dette er gradert, dette får dere ikke vite noe mer om. Dette har Stortinget bestemt, og jeg forstår ikke at man tør å gjøre sånne vedtak. Det er det jeg prøver å si. Og det er her saken står, og derfor er det egentlig litt rart, vil jeg si – slik som jeg kjenner Høyre og Høyres juridiske og politiske tradisjoner – at man går vekk fra det og hodestups støtter det som Forsvarsdepartementet ønsker seg av ny lov og ordning.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-05-31:
Det er ingen innskrenkning. I den nåværende instruksen står det ingenting om dette. Og den har tjent oss godt, det er jeg enig i. Så kommer Harberg-utvalgets forslag, og hvorfor har da Forsvarsdepartementet så voldsom interesse av plutselig å si: Nei, vi kan egentlig ikke videreføre praksisen, vi vil helst ha en tydelig lovformulering som sier hvor grensen går. Hvorfor har man det engasjementet – hvis man var så fornøyd med det sånn som det var, nemlig at man hadde en vid og åpen måte å kunne håndtere dette på? Jeg er ikke jurist, som representanten Tetzschner er, men jeg har vært med på en del ting. Og ingen skal si til meg at ikke en lovformulering som gir en klar begrensning, kan ha sin spesielle hensikt når man kommer til konfliktsituasjoner. Det er det jeg advarer mot, og jeg gjentar det for siste gang.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-05-31:
Det er ikke nødvendig å si mye mer enn det saksordføreren nå sa. Det var meget dekkende for hva som er nødvendig å uttrykke i Stortinget om rapporten fra nemnda. Jeg gjør det mest bare for herfra nå å gi uttrykk for den respekten jeg har for det arbeidet som nemnda og ombudet selv gjør, altså per person. For det er som jeg sa i mitt første innlegg, i den andre saken, et arbeid som hjelper soldatene, men som også hjelper Forsvaret med å håndtere løpende konfliktsaker eller utfordringer innenfor velferdsområdet. Det er viktig for Ombudsmannsnemnda og ombudet å vite at det fra Stortingets side settes pris på at dette blir gjort. Det tror jeg gjelder for Forsvarets del også. Det er et viktig arbeid, og vi får håpe at de, når pandemien trer mer tilbake for oss alle, kan komme mer i sving når det gjelder det som er veldig viktig for dem, nemlig å være i nærheten av soldatene ute i felt og i legasjonene. Jeg bare uttrykker respekt for utvalgets arbeid og viser til det som saksordføreren på en god måte har sagt.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-05-31:
Saken gjelder endringer i utlendingsloven – utvisning ved endret oppholdsstatus m.m. Regjeringen foreslår at det skal presiseres at dersom utlendingen hadde midlertidig oppholdstillatelse på det tidspunktet vedkommende begikk en straffbar handling, skal spørsmålet om utvisning som utgangspunkt vurderes etter reglene om utvisning av utlending med midlertidig oppholdstillatelse, selv om tillatelsen er bortfalt på vedtakstidspunktet. Det foreslås videre at ettårsfristen for å treffe vedtak om utvisning på grunn av ilagt straff for utlending med midlertidig oppholdstillatelse som utgangspunkt ikke skal gjelde dersom den midlertidige oppholdstillatelsen utløper før utløpet av ettårsfristen. Så foreslås det at ved sammenhengende straffbare forhold som strekker seg over en periode hvor utlendingen har endret oppholdsstatus, skal utvisningsvurderingen skje etter reglene om utvisning av utlending uten oppholdstillatelse dersom utlendingen i deler av perioden har vært uten slik tillatelse. Dersom utlendingen har permanent oppholdstillatelse og blir straffet for et sammenhengende straffbart forhold som startet før permanent oppholdstillatelse ble gitt, skal utvisningsvurderingen skje etter reglene om utvisning av utlending med midlertidig oppholdstillatelse. Komiteen mener og ser at dette kun er en tydeliggjøring av det regelverket som i all hovedsak er gjeldende praksis i dag, og det er en samlet komité som stiller seg bak innstillingen. Det er ikke fremmet noen mindretallsforslag.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-05-31:
Dagens asylordning har spilt fullstendig fallitt. Den har gått fra å være en ordning som var ment å skaffe beskyttelse for politiske dissidenter og reelt forfulgte personer, til å bli en ordning som flytter store menneskemengder over kontinenter. Mennesker lokkes ut i lidelse og død i håpet om å nå Europa og velferdssamfunnet her. I asylpolitikken har Fremskrittspartiet stadig kommet med forslag og initiativer som har blitt slått hardt ned av de andre, men som senere har vist seg å være helt riktige. Under asylkrisen i 2015 var vi tydelige på at Europa måtte bli bedre på å bevokte grensene. Man måtte fjerne nasjonenes redningsbåter, og man måtte begynne å returnere dem som ble plukket opp i Middelhavet. For det ble vi kraftig kritisert, men i månedene og årene etter at vi foreslo det, har akkurat det som Fremskrittspartiet foreslo, blitt gjennomført. Resultatet er at man sparer flere tusen menneskeliv hvert år ved de endringene som bl.a. Fremskrittspartiet foreslo. Det er ikke alltid at det som det er bred enighet om i denne salen, er det som er det riktige og det beste for flest mulige mennesker. I 2013 hadde Australia tilsvarende problemer med økende drukningstall blant båtmigranter som forsøkte å søke asyl i Australia. De satt ikke stille og så på det, sånn som Europa gjør; de gjorde nettopp det Fremskrittspartiet nå foreslår, og resultatet var at man nærmest over natten fikk fjernet alle drukninger av båtmigranter som prøvde å søke asyl. Det kom påstander fra representanten Karin Andersen om at vi ønsker å gå bort fra asylordningen. Det Fremskrittspartiet egentlig foreslår, er å avvikle dagens praksis av asylordningen. Vi er veldig tydelige på at de forpliktelsene vi har, de menneskerettslige forpliktelsene og forpliktelsene etter flyktningkonvensjonen, skal vi ta vare på. Det gjør også Australia, men det kan gjøres med en helt annen praktisering. Når representanten Andersen sier at vi sier at det ikke skal være mulig å søke asyl i Norge, er det en feilsitering av vårt forslag, for vi mener at det ikke skal være mulig å få opphold i Norge ved å søke asyl ved grensen. Hvis man søker asyl ved grensen, skal man sendes tilbake til et asylsenter utenfor Europa og få sine rettigheter ivaretatt der, akkurat som Australia gjør uten at noen kan kritisere dem for å bryte med sine forpliktelser. Vårt forslag ivaretar flere hensyn, men det aller viktigste er at det ivaretar hensynet om at vi skal spare flest mulig menneskeliv. Jeg vil ta opp de forslagene Fremskrittspartiet fremmer i saken.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-05-31:
Statsråden var litt inne på hva denne avtalen innebærer og ikke innebærer, og det er riktig at det er foreslått en frivillighet knyttet til solidaritetsmekanismen. Men nå pleier jo Norge alltid å være i forkant og alltid å være den beste i klassen til å oppfylle intensjoner i slike avtaler, og når det gjelder solidaritetsmekanismen, kan det også innebære bl.a. relokalisering. Relokalisering har Norge vært med på før. Vi relokaliserte flere tusen fra Italia og Hellas i 2016 og 2017, og det var det mange andre europeiske land som var med på også. Resultatet etter denne relokaliseringen var at antallet migranter i f.eks. Moria-leiren økte fra ca. 3 000 i 2017 til mange flere i 2019. Ser statsråden at slike relokaliseringsordninger kan være et lokkemiddel?
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-05-31:
Takk for svaret. Jeg registrerer at statsråden ser at det kan gi uheldige signaler at man har en relokaliseringsordning som henter asylsøkere fra et pressområde og fordeler rundt. Det er den effekten jeg prøvde å peke på, som vi sannsynligvis så etter relokaliseringsprogrammet i 2016 og 2017. Det er rart at man ikke er mer kritisk til en avtale som tar utgangspunkt i mye av det samme. Nå jobber de danske sosialdemokratene med å få til en asylavtale og har, etter det jeg forstår, signert en intensjonsavtale med Rwanda. Det viktige spørsmålet i sånne saker, som også diskuteres i Danmark, er jo i hvor stor grad man er innenfor de menneskerettslige forpliktelsene ved å inngå asylsamarbeid etter modell fra Australia. Da vil jeg spørre statsråden om hun mener at det sporet Danmark er inne på nå, er innenfor de forpliktelsene vi har etter menneskerettskonvensjonen og flyktningkonvensjonen.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-05-31:
Takk for svaret. Det handler om å finne ut om det er mulig å få til noe som jeg har hørt fra både Høyre-representanter og Arbeiderparti-representanter og flere av dem som prøver å ha en forsvarlig tilnærming til asylpolitikken – at man synes det er spennende å se på muligheter for asylsamarbeid med land utenfor Europa. Men de siste ukene har statsråden ved flere anledninger svart veldig avvisende på at man ønsker å gå videre med dette. Ut fra det svaret jeg fikk akkurat nå, var det det at man må utforske dette, man må gå inn i det for å finne ut mer – samtidig som statsråden avviser å gjøre noe mer med det. Da lurer jeg på: Hva er grunnen til at statsråden så kraftig avviser å gå videre på dette sporet som kan være fornuftig for å spare flest mulig menneskeliv, uten at vi egentlig vet hva det innebærer, eller om det er mulig, ifølge statsråden?
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-05-31:
Det finnes helt klart eksempler på reelle flyktninger som blir presset ut på en farlig reise. Men hvis vi ser på den farligste ruten over Middelhavet, som gjerne starter i Libya, er det soleklart flest der som kommer fra land som det ikke er noen grunn til å flykte fra. De gjør det likevel på grunn av at asylsystemet i Europa lokker. Dermed bidrar asylsystemet til å lokke folk ut i lidelse og nød. Når det snakkes om de forferdelige forholdene i Libya, er det helt riktig. Der er det svært mange mennesker som aldri hadde havnet hvis ikke asylordningen i Europa lokket dem dit. Ved å fjerne motivet vil man også fjerne grunnlaget først og fremst for grunnløse asylsøkere som er i flertall på den farligste ruten. Det vil bidra til å spare menneskeliv. Det vil sannsynligvis bidra til å spare tusenvis av menneskeliv hvert eneste år. Det flertallet i denne salen ønsker, er å bygge videre på et system som alle har erkjent at har store svakheter. Man skal bygge videre med å forsterke de svakhetene, og svakhetene er det som jeg kommenterte nå, at man lokker mennesker ut på en farlig reise, opptar ressurser i ankomstlandet som heller kunne vært brukt til å hjelpe langt flere og forhindre flukt i nærområdene til der det faktisk er krig og konflikt. Denne logikken bør ikke være så veldig vanskelig å forstå, og all erfaring viser at dersom man gjennomfører mer politikk i retning av det Fremskrittspartiet her foreslår, vil det ivareta langt flere behov. Når man snakker om relokalisering, som vi gjorde i replikkordvekslingen, er det for det første sånn at statsråden helt klart har avvist å samarbeide med Danmark eller gå videre med de tankene som foreslås der, selv om Høyre som parti har åpnet for det. Det er også sånn at selv om man får på plass en relokaliseringsordning gjennom EU-kommisjonens forslag nå, vil det fungere på nøyaktig samme måte som innfallsmetoden som statsråd Mæland så fint kalte det, for det er nettopp det det er. Man får sannsynligvis en mekanisme som slår inn dersom det blir en ny asylkrise – nøyaktig det samme som vi gjorde sist, nøyaktig det samme som førte til at det kom flere asylsøkere til Europa og ikke færre, nøyaktig det samme som førte til at Moria-leiren gikk fra 3 000 til 13 000 – og ikke færre, sånn som intensjonen var.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-05-31:
I Norge innvilges det et stort antall nye statsborgerskap årlig. Det er ofte god grunn til å sammenligne seg med andre land for å se hvordan vi ligger an. Jeg tok en titt på tallene i Danmark og i Norge. I Danmark i 2019, som var de siste tallene jeg fant i farten, innvilget de 571 statsborgerskap. Til sammenligning innvilget Norge 10 422 norske statsborgerskap. Det er en meget stor forskjell, og det er ingen grunn til at den forskjellen skal være så høy. Også hvis vi ser historisk på tallene, ligger Norge langt over land som Danmark. Det finnes en rekke andre europeiske land som har sett en urovekkende utvikling på dette feltet og ønsker å stramme inn. Det er ikke noen god grunn til at personer med en løs tilknytning til Norge skal få et norsk statsborgerskap. Det virker som det er bred enighet om at et norsk statsborgerskap skal henge høyt, men det er lite i regelverket som tilsier at man mener alvor med det, siden man deler ut så mange statsborgerskap hvert år. I regjeringens forslag i denne saken er det noen steg i riktig retning, f.eks. ved at botiden økes. Det støtter Fremskrittspartiet. Men at man skal lage nye unntaksordninger, støtter ikke Fremskrittspartiet. Det bør ikke være unntak etter hvilken grunn man hadde for å komme til Norge. Vi støtter egentlig tanken på at man legger inn inntekt som en del av kriteriene, bare at regjeringen har gjort det litt motsatt av det vi gjør i våre forslag. Regjeringen har gjort det til et unntakskrav, for å si det sånn, mens Fremskrittspartiet foreslår at det skal være et kriterium for å få norsk statsborgerskap at man har vært selvforsørget de siste fem årene, at man ikke har gått på sosialstøtte, f.eks. Dette er viktig for å bidra til å styrke arbeidslinja, og det er viktig for å bidra til bærekraften i den norske innvandringspolitikken. Det er bra at regjeringen og flertallet ser at tanken kan være bra, og anerkjenner det som et virkemiddel, men man må gå mye lenger. Så har vi et stort problem – eller vi kan få et stort problem. Derfor fremmer vi et forslag om at barn født i utlandet med norsk mor eller far må ha en aktiv og fast tilknytning til den norske forelderen for automatisk å ha krav på norsk statsborgerskap. Det er direkte knyttet til den situasjonen vi f.eks. har sett i Syria. Dermed tar jeg opp forslagene fra Fremskrittspartiet.