trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Det synes jeg er et litt vanskelig spørsmål å svare på, for jeg kan ikke sette meg inn i tankene til saudiske myndigheter. Men det har, som representanten sier, blitt eksportert B-materiell i svært mange år, også i den tida SV satt i regjering. Det har aldri blitt eksportert A-materiell – våpen og ammunisjon. Det mener jeg er en veldig klar og tydelig beskjed til saudiske myndigheter om at Norge ikke tillater eksport av våpen og ammunisjon til Saudi-Arabia. Jeg tror det er den beskjeden som først og fremst er oppfattet, og det regner jeg med at saudiske myndigheter også er klar over i fortsettelsen, for de reglene har ligget fast lenge.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Jeg har ikke noe stort ønske om å forlenge debatten mye, men jeg vil allikevel bare få slå fast noen ting helt avslutningsvis. Som jeg var litt inne på, mener regjeringa at det først og fremst er gjennom et engasjement at vi har muligheten til å påvirke. Det er en linje det har vært enighet om i norsk utenrikspolitikk i så å si alle år, og det er nettopp det engasjementet som gir oss mulighet til å ha den bilaterale dialogen og gi den bilaterale kritikken til Saudi-Arabia, i tillegg til det vi gjør bl.a. gjennom FNs menneskerettighetsråd. Når representanten Petter Eide sier at han ønsker å instruere regjeringa i direkte kritikk: For det første er utenrikspolitikken regjeringas prerogativ, og det er sjelden Stortinget instruerer i enkeltsaker av den type. Men legg det til side. Det er heller ikke nødvendig, for regjeringa gjør det allerede. Vi bruker de arenaene vi har til å kritisere Saudi-Arabia for den praksisen de har rundt menneskerettigheter, og vi bruker anledningen til å be om å få besøke og få tilgang til både fengslede menneskerettighetsaktivister og å delta i rettshøringer, når vi får anledning til det. Dessverre har anledningene til det blitt færre den siste tida. Det gjelder ikke bare for Norge; det gjelder også for andre land. Men vi kommer til å fortsette å be om den tilgangen, for vi mener det er viktig at det internasjonale samfunnet også følger med på hva som skjer i rettshøringene. Det at det er endring på gang i Saudi-Arabia, er det liten tvil om, og det er det flere representanter som har nevnt her. Det er en utvikling som er kompleks. På den ene sida går det ut på sosiale, kulturelle og økonomiske reformer. På den andre sida ser vi at det er store utfordringer som gjenstår når det gjelder menneskerettighetssituasjonen og sivilsamfunnet, som er under betydelig press. Disse to internt motstridende utviklingstrekkene er det også norsk politikk å håndtere på den måten vi gjør, ved å engasjere oss og ved å være tydelige kritikere. Så sier representanten Eide mot slutten at våpenhandel vil tolkes som støtte. Men Norge driver ikke våpenhandel med Saudi-Arabia. Vi har aldri eksportert våpen eller ammunisjon til Saudi-Arabia, og vi har ikke utstedt nye lisenser for såkalt B-materiell eller flerbruksvarer til militært bruk. Det signalet vi sendte den 9. november i fjor, da vi fattet beslutningen om B-materiell og flerbruksvarer, var nettopp at den uoversiktlige situasjonen og den negative utviklingen gjør at vi heller ikke ønsker å eksportere B-materiell eller flerbruksvarer. Men som sagt: Våpen og ammunisjon har vi aldri eksportert til Saudi-Arabia. Det er en politikk som må ligge fast under vekslende regjeringer, både den Petter Eides parti satt i, og den jeg nå sitter i.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Først vil jeg si at jeg er også godt kjent med engasjementet som ungdomspartiene har. Jeg hadde et møte med ungdomspartilederne på mitt kontor for en liten stund siden og syns at det engasjementet som vises, kanskje spesielt for den humanitære situasjonen, er prisverdig. Som jeg var inne på i mitt innlegg, er vi også opptatt av å finne gode bidrag. Det betyr også at dersom vurderingen er at et bestemt prosjekt ikke gir de resultatene vi ønsker, må vi se på om det er andre ting som kan gi tilsvarende resultater. Som jeg var inne på, er det etter min oppfatning nødvendig også å se på den mer langsiktige siden av dette. Norge har – som representanten Øvstegård var inne på – hatt en langvarig politikk på dette området, som har stått seg gjennom vekslende regjeringer. Det mener jeg er en styrke i denne sammenhengen. Men vi kan nå også se tilbake på nærmere 40 år hvor situasjonen ikke har endret seg nevneverdig, og det er nettopp derfor det er viktig at vi fortsetter å jobbe med disse sakene. Det jeg sa i mitt innlegg – for å sitere det presist – var «alle parter og naboland», og da refererte jeg til Marokko, Algerie, Mauritania og Polisario. Så det var en liten nyanse der – «alle parter og naboland».
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-02:
Først vil jeg få si takk for en god og interessant debatt. Jeg skal bare kort forsøke å svare på de tingene som har kommet opp i løpet av debatten. Jeg var veldig klar på hvordan vi fortolket de vedtakene EU-domstolen har fattet. Vi er helt på linje med de vedtakene, og vi snakker her om saharawienes rettigheter. Vår oppfatning er veldig tydelig at hvis ikke de rettighetene blir ivaretatt, kan dette – som jeg også sa – være i strid med folkeretten dersom dette ikke er i samsvar med det de ønsker. Til spørsmålet om det konkrete prosjektet til Kirkens Nødhjelp: Vi gjør hvert år vurderinger av de prosjektene vi til enhver tid er engasjert i. Vi er snart i ferd med å fordele de humanitære midlene for 2019. Da skal vi igjen gjøre vurderinger av hvilke prosjekter som vil kunne dekke de behovene som er. Selv om Norge er en stor humanitær giver, kommer vi heller ikke til å kunne dekke alle behov, men vi har altså ikke kuttet ut all humanitær hjelp til leirene, tvert imot opprettholder vi fortsatt noe. Men Kirkens Nødhjelp fikk beskjed da støtten forsvant i fjor om at vi ikke lenger vidererførte den støtten – av den årsaken jeg nevnte, at måloppnåelsen ikke var i tråd med den innsatsen vi la ned. Men som sagt er dette noe vi kontinuerlig vurderer, og vi gjør nye vurderinger hvert år. Derfor kommer vi selvsagt til å gjøre de samme vurderingene nå foran denne fordelingsrunden. Helt avslutningsvis: Fiskeriressursene utenfor Nordvest-Afrika er fellesbestander som vandrer mellom de ulike økonomiske sonene. For å kunne beregne disse totalbestandene og anbefale et tak på hvor mye som kan fiskes innenfor ansvarlige rammer, er det behov for å overvåke hele utbredelsesområdet. Det er selvfølgelig også viktig for å unngå overfiske. Resultatene av denne forskningen er tilgjengelig for alle. På grunnlag av forskning som ble utført av forskningsskipet «Dr. Fridtjof Nansen», ble det innført veldig strenge reguleringer av den da nesten kollapsede sardinbestanden utenfor Vest-Sahara. Den ble gjenopprettet. Dette programmet bidrar til å opprettholde og ikke svekke bestandene og den økologiske balansen i havet utenfor Vest-Sahara. Det er et viktig poeng også for framtida.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-04-02:
Vi deltar i dag militært i kampen mot ISIL og har delvis lyktes med det, i hvert fall territorielt, i Irak. Vi deltar også i kampen mot terror i Mali. Nå har vi hatt denne grundige evalueringen, og vi har også hatt evaluering av vår innsats i Afghanistan. Hva er de viktigste lærdommene fra denne evalueringen som utenriksministeren tar med seg i det videre arbeidet?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-04-02:
Kampen mot ISIL er vunnet militært. Jeg tror vi alle må erkjenne det. Spørsmålet er om vi etter operasjonen i Libya ventet for lenge med å gi støtte til de delene av det irakiske samfunn som ønsket å ta opp den militære kampen mot ISIL. Ventet vi rett og slett for lenge?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-04-02:
Jeg har et spørsmål knyttet til de soldatene som deltar for Norge på ulike internasjonale oppdrag – de som er i Afghanistan, de som deltar i kampen mot ISIL i Irak, og de som deltar i Mali. Det er jo viktig at vi har en åpen debatt i Stortinget, men samtidig er det viktig at de som reiser ut, har beslutningstakerne bak seg. Hvis vi går tilbake til situasjonen som har vært oppe her, og diskusjonen slik den foregår i Danmark, hvor vedtaket om å sende soldater i krigen i Irak – en krig som jeg var imot norsk deltakelse i, og Norge ikke deltok i – ble fattet med et knapt flertall i Folketinget: Hva mener forsvarsministeren om den type beslutninger, at deltakelse i en krig blir fattet med én stemmes overvekt?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-04-02:
Arbeiderpartiet er enig i ansvarsforholdene mellom regjeringa og Stortinget i denne type saker, men spørsmålet er egentlig bredere. Det vil jo være en fordel når vi sender norske soldater ut i ulike operasjoner, at det i disse sakene er et bredere flertall enn det regjeringspartiene utgjør. Det er etter min mening ikke noen fordel slik de har det i andre land, hvor kanskje regjeringspartiene er for, men en stor minoritet i parlamentet er imot å sende soldatene ut i en tilsvarende operasjon. Jeg tror det blir vanskeligere for norske soldater å delta i en slik sammenheng og vil argumentere veldig sterkt for, selv om jeg vil beholde ansvarsforholdet mellom regjering og storting, at det må være bred støtte for å sende norske soldater ut.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Jeg mener for det første at det er et helt sentralt spørsmål når vi diskuterer denne typen saker. For det andre må det være noen retninger her: 1) Det må være et enstemmig politisk vedtak en regjering gjør når man skal sende folk ut. 2) Det er viktig at man også i den offentlige debatten holder på begrunnelsen for å gjøre noe så alvorlig som å sende norske, væpnede mannskaper ut. Den begrunnelsen vi har når vi sender dem ut, skal vi også holde på. Den begrunnelsen skal ikke vi politisk endre på underveis, slik at man i utgangspunktet reiser ut, og så står man i en annen historie etterpå. Derfor mener jeg at den ansvarsdelingen vi nå har mellom storting og regjering, er riktig og kjempeviktig. Det er tydelig hvem som fatter vedtaket, det er tydelig hvem som har ansvaret når man er ute, og det er tydelig i ettertid hvem som hadde det ansvaret. Derfor mener jeg at den løsningen vi har i Norge, er veldig god, og så skal vi diskutere åpenhetsdelen rundt det, diskutere den offentlige debatten. Men å ivareta ansvaret hos de politikerne som har det, er riktig og viktig.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Der er jeg helt enig, og bred støtte i parlamentet registrerer jeg også at vi har hatt i alle situasjoner tilbake. Det er en god tradisjon at man sørger for å få det godt politisk forankret i Stortinget. Samtidig lever vi i et demokrati, og i den politiske debatten skal det være lov å være uenig. Men derfor mener jeg at ansvarsfordelingen er riktig slik som den er i dag. Derfor mener jeg også at det påligger en regjering å sørge for god forankring i Stortinget. Men for å beholde debatten, den gode offentlige debatten, må vi også være nøye på ansvarsfordelingen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Det er mange læringsfaktorer etter de forskjellige operasjonene. Vi var invitert i en nordisk krets til å sitte ved den kommandodelen, og jeg registrerer at utvalget stiller seg litt kritisk til den organiseringen. Det vil alltid være viktig at vi sitter så tett på som mulig. Samtidig er ordningen med «Red Card Holder» – muligheten Norge har til etter egne vurderinger å si nei til å delta, helt ned til hver enkelt flygning – et godt verktøy i så henseende. Utvalget er jo ikke kritisk til måten vi har utført operasjonene på der nede. Tvert imot sier man at vi har ivaretatt alle forpliktelsene, og vi har hatt full styring på den delen. Så kan vi sikkert gå inn og kikke på hvordan de forskjellige operasjonene organiseres, men den praksisen vi utførte der nede, viser at vi hadde kontroll. Men organiseringen i den nordiske kretsen har vært kritisert.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Forsvaret gjør evalueringer av alle operasjoner de er med på. «Red Card»-ordningen er en god ordning. Det er selvfølgelig et stort ansvar. Det betinger at vi har de dyktigste til å utøve den, og jeg registrerer at vi ikke har fått kritikk for utøvelsen. Det var dyktige folk der. Så blir det en diskusjon for forsvarssjefen om han mener han har bemannet det tungt nok. Men det er en viktig funksjon at vi kan sitte så nært på operasjonene og samtidig si ja eller nei til det vi skal delta i, vurdert opp mot de forskjellige forpliktelsene vi har – folkerettslig, humanitært eller med hensyn til reglene for det operasjonelle som vi har lagt for operasjonen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
For det første mener jeg at det ikke bør oppleves som vi gikk rett i strupen på SV. Nei, det jeg sa i innlegget mitt, var at vi har gjort disse vurderingene i henhold til de reglene og prosedyrene vi mener er gode. Vi har ettergått den operasjonen. Vi har ettergått de aktivitetene og de bombingene som har vært. Vi har gjort det selv. Vi har gjort det i samarbeid med FN. Vi mener at dette arbeidet er utfyllende utført. Jeg mener også at utvalget dekker dette, i et kapittel, grundig i rapporten sin. Vi mener at vi vet det vi trenger å vite når det gjelder den operasjonen. Man kan alltid stille seg tvilende til metode. Men vi mener at den metodikken som har vært brukt, er god, og vi mener at den jobben utvalget har gjort med rapporten sin, er dekkende for akkurat den problemstillingen. Det er det som ligger i det jeg sa i innlegget mitt.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Nå ble det mange ting. Først må jeg si at det at vi mener at den kontrollen som har vært når det gjelder bombene, den metodikken, er god, og at sånn som utvalget har dekket det opp, er bra, ikke er det samme som mindre åpenhet. Vi mener faktisk at det arbeidet har vært godt, så man kan ikke alltid kontre uenighet med mindre åpenhet. Til spørsmålet om Grunnloven og fordelingen: Det er et spørsmål for Stortinget. Det er jeg helt enig med SV i. Samtidig har jeg min mening om det, og min mening om den saken er at av hensyn til mannskapene er det viktig at det er tydelig hvem som har tatt den politiske avgjørelsen, hvem som sitter med det politiske ansvaret for det vedtaket som er gjort. Jeg mener det er problematisk hvis det skal kunne dras ut og bli bredere, og hvis det i tillegg skal følge en politisk debatt, der man gjerne ser at begrunnelsen og historien bak endrer seg. Vi er jo tydelige nå, og likevel står vi i dag i en debatt der vi diskuterer hva som var utgangspunktet i 2011 da Lysbakkens parti selv satt i regjering og tok en avgjørelse. Nei, jeg mener det er viktig at vi er stramme her.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Her fikk vi framført et salig sammensatt argument for å prøve å rive ned internasjonale institusjoner. FN har altså gjort sine undersøkelser, Forsvaret har deltatt i dem. Utvalget har sett igjennom det som er gjort, og konkluderer med at den norske aktiviteten har vært innenfor de lovene og reglene vi har satt. Man må gjerne være uenig både med FN og andre i de tingene. Til spørsmålet om NATO hadde planer om regimeskifte: Nei, det baserte seg på en FN-resolusjon. Man kan selvfølgelig diskutere om vi visste nok før avgjørelsen ble tatt, og om det var det som ble resultatet i ettertid. Det er også et spørsmål der man kan svare med at ja, det kan være konsekvensene av en FN-ledet verdensorden, men av og til må internasjonalt samarbeid til for å få gjort ting. Så hvis man er imot en institusjon som FN, kan man selvfølgelig stille spørsmål ved det. Denne gangen mener jeg at det i salen i dag er redegjort veldig godt for de vurderingene man gjorde, og den kunnskapen som lå på bordet da man tok en avgjørelse.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Ambisjonen er å øke øvingsfrekvensen for alle områdene, likt det vi har i HV-16 og HV-17. Om man rekker det for alle områdene, blir et spørsmål man må svare på etter hvert. Ambisjonen er der. Så er det i satsingen vår flere ting som må gjøres for å få løftet Heimevernet. Vi gjør ting for å rekruttere flere befal – det er mangel på lagsbefal og troppsbefal i Heimevernet. Vi gjør noe for å utdanne flere befal. Vi har lagt inn ekstra midler for å øke den delen av styrkene. Vi gjør noe for å ferdigstille planverkene rundt omkring, slik at vi er helt sikre på at de områdene vi har, skal ha et godt planverk å øve på. Så kan det godt hende når vi skriver status etter 2019, at det er områder og distrikter som ikke har nådd den kapasiteten som vi har ambisjon om. Det får vi se, men ambisjonen er at vi skal løfte alle distriktene opp på det nivået vi har i HV-16 og HV-17.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Ja, jeg har kontroll. Det er en tydelig ambisjon. Vi har levert den videre til forsvarssjefen. Forsvarssjefen har – formoder jeg – levert den videre til sjef Heimevernet, som skal iverksette disse tingene. Så vet vi at det i alle tilfeller er når året er gått, vi gjør opp status. Vår ambisjon er tydelig. Heimevernet skal legge seg i selen for å øke denne treningen. Så kan det godt hende at det kommer signal fra en eller annen områdesjef eller en eller annen distriktssjef om noe annet, men det er slik at mitt iverksettingsbrev går via forsvarssjefen, som er ansvarlig for å levere når det gjelder disse tingene. Derfor har jeg sagt at vi har beskrevet en tydelig ambisjon, vi har bevilget pengene til det, og så forventer vi at forsvarssjefen via sjef Heimevernet iverksetter det vi ønsker.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Vi har spurt forsvarssjefen hva det koster å øke øvingen til det nivået. Vi har fått et svar på hva det koster, og vi har sagt: Ok, her er pengene. Da forventer vi at det blir gjort. Så får vi rapportering underveis hvis så ikke stemmer. Jeg har ikke fått noe signal om at det ikke er penger nok til det, men som jeg sa i svaret mitt, står Heimevernet overfor store utfordringer. Vi skal snu et heimevern som hadde mange mannskaper i arkivet, men færre mannskaper kledd opp, færre mannskaper trent, og færre befal til å drive lag og tropp i Heimevernet. Den delen har vi tatt tak i. Vi bruker også penger på å utdanne befal i Heimevernet slik at det skal være mulig å gjennomføre disse øvingene. Vi har bevilget penger til det, og vi har bevilget de midlene de har bedt om for å kunne øke øvingsaktiviteten – og så forventer vi at det skal de klare å få til. Fasit får vi ikke før 2019 er gått.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Ja, det kan være en mulighet. En annen mulighet kan være at vi ber forsvarssjefen om å omdisponere – hvis vi mener at det må prioriteres så hardt foran andre ting. Men nå har ikke forsvarssjefen kommet til meg og sagt at han har for lite penger til denne øvingen. Forsvarssjefen har sagt ifra om hva han trengte, og han har fått de midlene. Så får vi se hva vi får, i løpet av året.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Jeg setter veldig stor pris på at det er stort engasjement i Stortinget for heimevern, beredskap og politi. En god inngang til en sånn debatt er ofte å spørre seg hvilke oppgaver som skal løses, og så løse de oppgavene. Når det gjelder Heimevernet, vet vi at oppgavene for en stor del løses. Vi hadde en svær øvelse i høst der Heimevernet jobbet mye med objektsikring. De løste alle oppgavene. Evalueringen viser at det er noen utfordringer, men den viser også at de var veldig kompetente til det de skulle gjøre. Oppgavene med å sikre kystsonen er overført til Heimevernet. Én avdeling i Heimevernet er altså lagt ned, men Heimevernet har fått oppgavene. Så er det sånn at teknologien gjør at vi kanskje kan løse disse oppgavene på en annen måte. Enkelte representanter er overrasket over at Kystvakta har vært involvert i sikring fra sjøsida, men det har man gjort i årevis: brukt Kystvakta også til den delen av oppgavene. Ja, vi skal se på teknologi, vi skal se på bruk av droner. Det er noe av det vi ser om kystjegerkommandoen kan utvikles til. Bording er det ene, droner er det andre. Det er fordi dette er teknologisk vanskelige oppgaver som det er problematisk å komme inn en uke i året for å løse. Man må trene, øve og kunne det. Dette handler om fag. Det kan være en veldig god løsning å se om kystjegerkommandoen kan være en del av det. Så skal også Heimevernet utvikle seg i takt med at sikkerhetsbildet endrer seg. Vi øver mer med Heimevernet nå, vi kjøper nytt utstyr til Heimevernet. Det aller viktigste med en avdeling som Heimevernet – og det har jeg sagt flere ganger i denne salen – er at de som står i rullene, har klær, utstyr og er trent. Det nytter ikke å peke på et tall og si at nå er vi trygge, for nå har vi 45 000 – hvis flere tusen av dem ikke har sko, ryggsekk, uniform eller det andre de trenger for å være operative. Nå øver vi Heimevernet, nå er Heimevernet en operativ avdeling. De får gode tilbakemeldinger, de ser hva de mangler, og de har justert, slik at de får tatt de riktige grepene for å bli enda bedre. Og sikring i kystsonen er en av oppgavene de løser. Men det er også en oppgave som endrer seg etter hvert som teknologi kommer til, etter hvert som aktiviteten endrer seg. Vi ser et helt annet maritimt ferdselsmønster på militær side i dag enn det vi gjorde for bare noen få år siden. Det er klart vi da må trene og øve og utføre den oppgaven på en annen måte. Det gjør vi med de styrkene vi har i dag, og vi utvikler den tjenesten hver dag.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-02:
Avslutningsvis vil jeg få takke representanten Fasteraune for det siste innlegget han holdt, for det var virkelig godt. Det slo fast at å bli stående i gamle, fasttømrede strukturer har en kostnad, det er lurt å prøve å se videre. Det slo fast at teknologi kan være en løsning for å løse oppgaver på en annen måte. Han svarte til og med på min invitasjon til å gå inn i debatten med spørsmålet: Hvilke ting? Og hvis de ikke virker, hva kan vi gjøre for å få det til å virke? Det var veldig bra. Takk, Fasteraune, det var kunnskapsrikt også! Ta det med til Senterpartiets gruppemøte og fortsett debatten der. Dette blir kjempebra også i framtida. Takk skal dere ha!
Ingjerd Schou (Høyre), 2019-04-02:
Fra Høyres side deler vi forslagsstillernes bekymring for menneskerettighetssituasjonen i Saudi-Arabia, og utenriksministeren har også gjentatte ganger kritisert nettopp det som går på menneskerettighetssituasjonen i Saudi-Arabia. Det er derimot farlig for menneskerettighetsaktivister om Norge går for aktiv alenegang i sin kritikk. Jeg mener, og Høyre mener, at vi må slutte oss til felles uttalelser med likesinnede land, slik at vi framstår som tydelige og sterke sammen. En samlet komité slutter opp om at samtlige samvittighetsfanger i Saudi-Arabia bør løslates umiddelbart, og en samlet komité mener også at det bør gjennomføres en FN-ledet gransking av drapet på Jamal Khashoggi. Enkelte av delforslagene har relevans for flere områder på utenriksfeltet, og andre på finansområdet. Både utenriksministeren og finansministeren har dermed gitt skriftlige svar til komiteen. Noe av det som er omtalt i forslaget, gjelder også eksport av forsvarsmateriell. Hvis en ser på de utenrikspolitiske hensynene, er representantforslaget omfattende og samlet sett også vanskelig forenlig med det som vi sier er regjeringens prerogativ i utenrikspolitikken. Hvis alle forslagene skulle følges, ville det gjøre det svært vanskelig å ha et politisk, men også et diplomatisk forhold til Saudi-Arabia overhodet, noe som ikke tjener norske interesser eller Norges engasjement for menneskerettighetene internasjonalt. Ut fra forhold som går på eksport av forsvarsmateriell, har Norge et svært strengt regime for eksportkontroll. Norge har aldri åpnet for eksport av våpen og ammunisjon, altså A-materiell, til Saudi-Arabia, og jeg har også merket meg at Utenriksdepartementet 9. november i fjor besluttet at det heller ikke skal gis nye lisenser for eksport av B-materiell eller flerbruksvarer til Saudi-Arabia. På det finanspolitiske området har også komiteen fått svar fra finansministeren. I det brevet er finansministeren tydelig på at de to delforslagene vil utvide allerede nedfelte retningslinjer for Statens pensjonsfond utland, SPU, i en slik grad at en fraviker nettopp den brede oppslutningen i Stortinget om at fondet ikke skal være et utenrikspolitisk virkemiddel. Jeg ser også at det i det samme brevet som finansministeren har sendt til komiteen, også sies at SPUs fondsportefølje kontinuerlig overvåkes av Etikkrådet, at dette rådet på oppfordring nettopp fra den samme statsråd har blitt bedt om å redegjøre for sitt arbeid med menneskerettighetskriterier for fondsforvaltningen, og at Etikkrådet har tenkt å gjennomføre også denne evalueringen i løpet av det året som vi nå er inne i. Så helt til slutt til det som representanten Marthinsen omtaler som går på Arbeiderpartiets forslag når det gjelder å bidra til utvikling av et sanksjonsregime mot personer for grove brudd på menneskerettighetene, og at en ønsker en tilbakemelding i revidert nasjonalbudsjett i 2019. Jeg vil bemerke at vi setter veldig pris på at Arbeiderpartiet samstemmer i det som er regjeringens intensjon, som også ligger i Granavolden, men minner om at den regjeringsplattformen faktisk er ment å gjelde også etter at vi har fått et revidert nasjonalbudsjett for 2019.
Ingjerd Schou (Høyre), 2019-04-02:
I det representantforslaget som er fremmet av Senterpartiet, virker det som at Heimevernet ikke har vært prioritert, at politiet har gått litt for lut og kaldt vann, og at midler til det å ivareta sikringstiltak ikke har funnet sted. Det har ikke vært så stor satsing på politiet på mange år, hvis det i det hele tatt har vært det. Det samme gjelder Heimevernet. Det å ta sikringsforholdene på det dypeste alvor og attpåtil bevilge flere hundre millioner kalles å ta ansvar, det kalles å utøve ledelse. Jeg er også litt forundret når Senterpartiet setter måltall distriktsvis, slik Senterpartiet ønsker. Da risikerer man en feilfordeling og en feilprioritering av politiets ressurser. Det har vært sagt at det kommer til å koste bortimot 2,4 mrd. kr å gjøre det gjeldende per distrikt. Og så har ikke Senterpartiet tatt det inn i egne budsjetter. Det kalles ikke å lede. Det kalles ikke å prioritere. Det kalles å være populistisk overfor distriktene. Jeg kan ikke se at Senterpartiet har budsjettert med dette i sine gjeldende budsjetter, ikke på distriktsnivå heller. Å ansatte politifolk der behovet ikke er til stede, går på bekostning av f.eks. ressursallokering til dedikerte fagmiljøer, eksempelvis det å arbeide for å avdekke store overgrepsnettverk som Dark Room, i Vest politidistrikt. Når det gjelder både Høyre og regjeringen, har vi tatt Riksrevisjonens undersøkelser om oppfølging av objektsikring på det dypeste alvor. Det er en prioritert oppgave å styrke samarbeidet mellom Forsvaret og politiet. Forsvaret og politiet trener nå mer sammen og deltar i hverandres kontraterrorøvelser. Det samarbeidet som er mellom Forsvaret og politiet, ble fra og med 2017 enklere regulert i den nye bistandsinstruksen. Det er nå vesentlig enklere for politiet å be Forsvaret om bistand. Det er viktig at vi tar objektsikring på alvor. Det gjør vi. Det er avsatt 450 mill. kr til det landsomfattende programmet for sikring av skjermingsverdige objekter i Forsvaret. Regjeringen har altså for det året vi nå er inne i, avsatt 180 mill. kr til forsering av det programmet som jeg nå har omtalt. Jeg håper, og forventer også, at regjeringen i det som gjelder det reviderte nasjonalbudsjettet i år, også redegjør for hvordan fremdriften skal skje med tanke på de skjermingsverdige objektene.
Hårek Elvenes (Høyre), 2019-04-02:
På en måte lar jeg meg imponere over Senterpartiet. Det er knyttet til deres oppfinnsomhet hva gjelder å fremme Dokument 8-forslag, der undertonen er at man skal fortelle hvor nært man står HV, og hva man har gjort. Men når man gjør det på en slik måte, blir man veldig fristet til å konfrontere det samme partiet med egen HV-historie. Representanten Navarsete sa at regjeringen hadde lagt ned Sjøheimevernet. Nå blir de aller fleste oppgavene i Sjøheimevernet overført til HV, men hva sier Senterpartiet til at de reduserte antallet HV-distrikter fra 13 til 11? Hva sier Senterpartiet til at innsatsstyrkene ble redusert fra 5 000 til 3 000? Hva sier Senterpartiet til at områdestrukturen ikke øvde i 2009? Hva sier Senterpartiet til at de la ned HV-reserven? Og sånn kan jeg fortsette. Ja, la meg ta med dette: Hva sier Senterpartiet til at de overførte Sjøheimevernets største fartøy, Reine, til Sjøforsvaret? Vel, la nå snøen som falt i fjor, være snøen som falt i fjor, og så ser vi hva denne regjeringen faktisk gjør. Heimevernet har jo et territorielt ansvar. Det tar regjeringen på høyeste alvor, og derfor opplever nå Heimevernet en helt annen politikk enn de gjorde under de rød-grønne. La meg eksemplifisere: Budsjettet for 2019 er økt med 216 mill. kr. HV øver langt mer nå enn de gjorde tidligere. HV får nye uniformer, nye våpen, nytt sambandsutstyr og 290 nye feltkjøretøy. HV i Nord-Norge utstyres med tunge panservåpen og lett luftvern. Så ble det nevnt objektsikring. Da tør jeg minne Senterpartiet om at under øvelsen Trident Juncture ble HV tildelt en rekke nye objekt, der HV fikk ansvaret for å analysere, planlegge vakthold og gjennomføre vakthold. Dette var en oppgave som HV gjennomførte med bravur, og som på sett og vis er den siste svenneprøven på HVs evne til å ivareta objektsikring. Så når HV-historien skal fortelles, må man gå litt tilbake og gå litt i seg selv, og så må man være ærlig mot den politikken som føres i dag. Da ser man at HV har fått et taktskifte, som skyldes at HV har fått langt større bevilgninger enn de fikk tidligere.
Hårek Elvenes (Høyre), 2019-04-02:
Den logiske konsekvensen av innleggene fra representantene fra Senterpartiet er at politireformen aldri skulle vært gjennomført. Det ville ha vært en unnfallenhet som kunne fått historiens dom over seg. Jeg tør minne om hvorfor politireformen ble gjennomført. Vi hadde Gjørv-kommisjonen, vi hadde Politianalysen, vi hadde andre analyser som hadde gransket norsk politis «nyrer». Konklusjonen var at norsk politi var dysfunksjonelt organisert i møte med ny kriminalitet. Til tross for at politiet år etter år hadde vært budsjettvinner, hadde man ikke evnet å omsette dette i bedre polititjenester for folk i by og land. Derfor måtte det gjøres noe. Så må vi huske på at norsk politi er ikke bare lensmannskontorer og politidistrikter. Det er noe som heter de nasjonale beredskapsressursene. Man kan gjerne ha en forkjærlighet for lensmannskontorer, men skapsprengeren i dalførene er borte. I dag er det svindling, overgrep på nett – en kjenner den nye kriminaliteten. Den tidligere organiseringen og ressurskomponeringen av norsk politi var ikke i stand til å håndtere den nye kriminaliteten som man nå står overfor. Jeg tør minne om hva som er gjort for å styrke de nasjonale beredskapsressursene. Det kjøpes nye politihelikoptre. De nåværende politihelikoptrene modifiseres, slik at man kan drive ildgivning fra luften. Samtlige politidistrikter har fått pansrede kjøretøy. Antall personell, såkalt IP3-mannskaper, som skal kunne håndtere skarpe situasjoner, er økt fra vel 650 til mer enn det dobbelte i dag. Forsvarets helikoptre på Bardufoss og Rygge er satt på én times beredskap, som en direkte oppfølging av Gjørv-kommisjonen. Å tegne et dystert bilde av norsk politi er på en måte å spre en usikkerhet i befolkningen og gjøre noe med limet mellom dem som er valgt av folket til å styre, og dem som skal se resultatet av fornuftig politikk. Det er politikernes oppgave å bidra til trygghet også gjennom den måten man ordlegger seg på. Den nedsnakkingen av norsk politi som Senterpartiet driver med, er direkte skjemmende. Ethvert problem i norsk politi kan ikke tilskrives politireformen. Norsk politi har alltid hatt utfordringer, og det vil norsk politi alltid ha. Politireformen skal evalueres. Til slutt skal jeg bare minne om et faktum. Frischsenteret laget en rapport for noen år tilbake som påpekte at det var 2 000 uforløste årsverk i norsk politi, knyttet til ineffektiv organisering og dysfunksjonell løsning av oppgaver.
Hårek Elvenes (Høyre), 2019-04-02:
Jeg ser at jeg – sjenerøst – er tildelt 5 minutter på denne saken, men jeg skal fatte meg i korthet. Det er to ting jeg skal minne om. Det første er det hyggelige faktum at det er en samlet komité som står bak regjeringens proposisjon om en endring i Svalbardloven. Det andre er et viktig faktum, å minne om at Svalbard er en del av kongeriket Norge, der Norge utøver suverenitetshevdelsen suverent, for å si det slik. Kort om proposisjonen: Dette er en tilpasning av Svalbardloven til den nye kommuneloven, og det slår primært inn i kapittel 5 i Svalbardloven, som er fra 1925. For øvrig støtter komiteen at formålsparagrafen i Svalbardloven opprettholdes som i dag, og de øvrige endringene er av mer teknisk karakter, som jeg overlater til den interesserte representant å fordype seg nærmere i, hvis behov.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Vi diskuterer her en evaluering av Libya-engasjementet etter et forslag fra SV. SV har helt siden partiet ble startet på 1960-tallet, vært opptatt av og vært kritisk til at mye av forsvars- og utenriksdebatten har foregått i det lukkede rom. Vi har hele tiden ønsket oss større offentlighet rundt denne type prosesser. Vi har også hele tiden – i alle de tiårene – ønsket oss en større og tydeligere ansvarliggjøring av Stortinget i slike saker. Derfor er det veldig bra at vi nå har fått to evalueringsrapporter, både om Afghanistan og om Libya, som åpner denne debatten opp mot norsk offentlighet, som får debatten inn i Stortinget på en veldig god og viktig måte. Det er lærerikt og vil gjøre at beslutninger om tilsvarende operasjoner i framtiden vil kunne fattes med en helt annen grad av opplyst offentlighet, og med gode beslutningsprosedyrer. I tillegg mener vi – og det har vi lagt inn i forslaget – at dette også burde skape en viktig presedens. Vi vil ha en fast praksis for denne type evalueringer, og ut fra hva jeg hører i salen i dag, skulle jeg tro at dette burde Stortinget være enig i. Alle skryter av evalueringsrapporten, alle skryter av hvor gode debatter vi har fått i etterkant av den. Dermed er det litt oppsiktsvekkende at vi ikke får støtte for en fast praksis rundt denne type rapporter. Litt til kritikken fra Tybring-Gjedde, som kritiserer SV for å skape et tydelig skille mellom mandater og operasjoner basert på nødverge og regimeendring. For oss er det et helt avgjørende skille. SV er ikke imot bruk av makt for å beskytte sivile så lenge det er basert på et godt beslutningsgrunnlag, god informasjon, et godt folkerettslig rammeverk og – vil jeg legge til for min egen del – at det er bakt inn i mandatet gode systemer og prosedyrer for en rettsstatsløsning i etterkant. Derfor sa vi ja til dette da det kom opp i 2011. Det vi derimot er imot, er at denne typen nødvergemandat i ettertid blir misbrukt til andre forhold, til regimeendring, til ulike former for stormaktsinteresser. Det kom tydelig fram utover vinteren/våren at Storbritannia, USA og Frankrike ønsket å bruke dette til andre forhold. Det er vi grunnleggende imot, for det er nettopp når slike mandater misbrukes, at vi ødelegger muligheten i framtiden til å kunne utføre gode intervensjoner, basert på å beskytte sivile. Etter Libya-operasjonen kan det faktisk hende at tilsvarende behov for intervensjoner vil være svekket – og det er kritisk.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Det er svært sjelden at Stortinget diskuterer kritiske ting om et annet land. Dette er vel egentlig ganske historisk. Vi må gå ut fra at den saudiske ambassaden her i Oslo følger nøye med på diskusjonen vi har i dag. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Regjeringspartiene stemmer ned SVs forslag, og det registrerer jo den saudiarabiske ambassaden. Hvordan tror hun at de tolker det? Hvordan tror utenriksministeren ambassaden tolker at forslagene fra SV blir stemt ned? Tror utenriksministeren at ambassaden vil tolke det slik at det er en type norsk støtte til regimet i Saudi-Arabia og deres praksis?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Vi får håpe at utenriksministeren har rett i dette. Jeg må gå videre til et tilsvarende spørsmål knyttet til eksport av norsk B-materiell til Saudi-Arabia, som heldigvis er redusert nå. Det har likevel pågått i mange, mange år. Har utenriksministeren noen garanti for at eksport av norsk B-materiell til Saudi-Arabia ikke har blitt tolket som en støtte fra Norge til Saudi-Arabia?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Det kan kanskje – spesielt etter å ha hørt representanten Christian Tybring-Gjedde i stad – av og til være nødvendig å minne noen i stortingssalen om hva menneskerettigheter faktisk er for noe. Menneskerettigheter handler om en minstestandard for hvordan verdens land har definert at mennesker skal behandles. Det er helt grunnleggende, det er normativt, det går på kryss og tvers av ulike kulturer – det er en minstestandard. Ingenting skal aksepteres hvis det bryter med minstestandarden. I tillegg er menneskerettigheter festet i internasjonale avtaler som land har gjort seg imellom. Det vidunderlige med disse avtalene er at de gir både rett og plikt til å kritisere hverandre. Derfor er det laget sinnrike systemer av overvåkingsmekanismer og rapporteringsmekanismer for at de ulike land skal holde hverandre i ørene. Dette er stort sett pakket inn i et multilateralt system, som Norge er en veldig aktiv bidragsyter i – og det er veldig, veldig fint. I tillegg til dette kan det av og til være nødvendig at et land direkte kritiserer et annet land, en type bilateral kritikk. Det er faktisk det vi snakker om her: I hvilken grad skal Stortinget instruere regjeringen i en direkte kritikk av Saudi-Arabia – utenfor det store systemet av overvåking og rapportering av Saudi-Arabia? Vi i SV mener at det selvfølgelig er veldig viktig. Vi må huske på at Saudi-Arabia nå er i endring. Saudi-Arabia har innsett at oljealderen er slutt – eller vil slutte om ganske kort tid. De driver med en betydelig reorientering, og de er åpne mot det internasjonale samfunnet på en helt annen måte enn de har vært før. Der har vi altså et vindu av muligheter for å kritisere Saudi-Arabia internasjonalt. De er sårbare for kritikk, og de vil lytte til kritikk. I tillegg har Norge et komparativt fortrinn. Vi har gjennom flere tiår bygget opp et renommé i verden som et land med stor autoritet på menneskerettigheter. Det betyr at myndighetene i Saudi-Arabia faktisk vil lytte til Norge, og det er en av grunnene til at vi er nødt til å bruke den muligheten. Det er også sånn at vi opp gjennom flere år har hatt våpensalg av B-materiell til Saudi-Arabia, og det er noe av det mest kritiske i dette. Når det gjelder land vi har våpenhandel med, må vi hele tiden være klar over at våpnene kan brukes til å forsterke undertrykking i det landet. Ønsker vi noe godt og å beskytte befolkningen i Saudi-Arabia, eller befolkningen i andre land vi har våpenhandel med, er noe av det første vi må gjøre, å kutte våpenhandelen til disse landene, for våpenhandelen vil leses som en støtte til undertrykkingen, og våpenhandelen vil også brukes til å forsterke undertrykkingen.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-02:
Som jeg også var inne på i innlegget mitt, venter vi på denne utredningen om hvordan Norge kan bidra til utvikling av et sanksjonsregime mot personer for grove brudd på menneskerettighetene. I Granavolden-plattformen er dette satt inn i en kontekst der det er presisert at det skal skje som en del av en bred felleseuropeisk løsning. Og bare så det er sagt: I utgangspunktet støtter vi den tankegangen, og det er ingen tvil om at et sånt virkemiddel blir mest effektivt hvis det skjer innenfor en bred ramme som mange land stiller seg bak. Samtidig er det en helt reell avveining: Hvis man skal sitte og vente veldig lenge på at absolutt alle skal om bord, kan det ta veldig lang tid, og innholdet i det kan også bli litt tannløst. Så vi har fremmet et forslag, som jeg også nevnte i mitt innlegg, om muligheten for å se på samarbeid med en mindre gruppe nærstående land for å utvikle en sånn mekanisme. Jeg spør rett og slett om utenriksministeren vil respondere positivt på muligheten for å se på det.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-02:
Da tror jeg at jeg tar meg den frihet på vegne av Arbeiderpartiet å si at tidsfristen er ikke det aller viktigste her. Det vi er ute etter å få avklart, er om man helt konkret kommer til å se på muligheten for å gjøre dette som del av en mindre gruppe land, og det oppfatter jeg ikke at utenriksministeren svarer helt konkret på. Vil denne utredningen – når den da kommer, forhåpentligvis ganske raskt – også ha med en vurdering av den muligheten?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-02:
Det blir sagt her at oljefondet ikke er og ikke skal være et utenrikspolitisk virkemiddel – og det er det bred enighet om. Men vi kan ikke late som om det er løsrevet fra utenrikspolitikken. Vestlige investeringer i Saudi-Arabia er en del av regimets strategi for å bedre verdens syn på regimet og for å dekke over menneskerettighetsbrudd i landet. Selvsagt griper dette inn i utenrikspolitikken. Regjeringen følger nå opp Stortingets merknad i fjorårets behandling av stortingsmeldingen om SPU, som vist til i innstillingen, og regjeringen har også varslet i Granavolden-plattformen at de setter ned et utvalg som gjennomgår de etiske retningslinjene for oljefondet. Vi imøteser disse gjennomgangene, og det er særlig noen forhold det er viktig at regjeringen ser på. Blant annet må Etikkrådets mulighet til å følge opp de etiske retningslinjene i land der menneskerettighetene er under press, være sentral, for Etikkrådet har bl.a. trukket fram Saudi-Arabia som et konkret eksempel der mulighetene til å hente inn nødvendig info er mer begrenset – nettopp en stat der menneskerettigheter trues. Det er sånn at flere autoritære stater er preget av mer myndighetstro presse, mangel på uavhengige NGO-er og mindre fungerende rettsapparat. Etikkrådet slår også fast at oljefondets inntreden i nye markeder, som Saudi-Arabia, utfordrer Etikkrådets ivaretakelse av menneskerettighetskriteriene i retningslinjene våre. Etikkrådet skriver bl.a.: «Hvis summen av virkemidler som ligger til Norges Bank og Etikkrådet ikke er tilstrekkelig til å ivareta etisk risikohåndtering i særlig utsatte land, kan det reises spørsmål om hvorvidt kravene til ansvarlig forvaltning er tilfredsstilt.» Dette bør bekymre oss alle. På bakgrunn av det må vi i vårens behandling av stortingsmeldingen om oljefondet og i forbindelse med regjeringens gjennomgang av referanseindeksen og de etiske retningslinjene diskutere hvordan etiske risikovurderinger skal gjøres framover. Blant annet bør etisk risikovurdering gjøres før nye markeder inkluderes. Det kan ikke bare være en finansiell vurdering. Positiv screening bør også ligge på bordet – i dag investerer vi i alle selskaper – og det å jobbe for at de verste sorteres bort. Alternativet er kun å investere i selskaper som viser at de oppfyller visse etiske krav basert på kriterier om menneskerettigheter og miljø. Dette blir viktige diskusjoner framover, men det kommer også til å ta tid. På bakgrunn av det fremmer vi i dag forslag om en gjennomgang av de nåværende investeringene vi har i Saudi-Arabia.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-02:
Takk for lykkeønskningene. Det er slik at vi har styrket politiet ganske mye over hele landet, og det er store variasjoner fra distrikt til distrikt i hvor mange politifolk man trenger per tusen innbyggere. For eksempel har Finnmark aller best dekning, og det er på grunn av de spesielle forholdene med grensen til Russland. Oslo har også en dekning som er langt over to per tusen innbyggere, og det er på grunn av forhold som gjelder i Oslo. Vi vet også at hvis man ikke har en god politidekning i Oslo og får ryddet opp i de problemene som er der nå, vil den kriminaliteten smitte over på resten av landet. Det er også kjempeviktig at vi gir politimestrene og politiet muligheten til å vurdere selv hva slags kompetanse de trenger i sitt distrikt. Vi har sett nå at kriminaliteten også har sunket ned i det som vi kaller dataenes underverden, og at den har blitt en slags infrastruktur for kriminell aktivitet. Da er det ikke sikkert at den utdanningen man har på Politihøgskolen, er den rette for å ta tak i den typen kriminalitet.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-02:
Nå er det slik at vi har kommentert spørsmålet om måltallet skal være to per tusen i hele landet, eller om måltallet skal være to per tusen i hvert enkelt distrikt. Vi har ikke her gitt en opplisting av hvordan det står til i hvert enkelt politidistrikt. Poenget mitt var at det ikke er hensiktsmessig å tallfeste et måltall for hvert enkelt politidistrikt på to per tusen, for det kan være ulike behov i de ulike politidistriktene. Det er det vi ble invitert til å kommentere i det innlegget jeg har holdt, og derfor har jeg lagt vekt på de økningene som har vært på nasjonalt nivå.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-02:
Jeg tror ikke det er riktig av justisministeren å stå her og vurdere hva slags måltall hvert enkelt distrikt bør ha. Det er nettopp det som var hovedpoenget i mitt innlegg, at dette må være politifaglige vurderinger. Jeg tror det er litt skummelt at vi politikere skal sitte og bestemme hvor mange politifolk per tusen innbyggere det skal være i hvert enkelt distrikt, nettopp fordi behovene varierer fra distrikt til distrikt. Det må være faglige vurderinger som ligger til grunn for hvor mange stillinger man trenger i de enkelte politidistriktene, og vi må budsjettere så godt vi kan i forhold til det.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-02:
Det er én ting jeg aldri kommer til å si, og det er at jeg er fornøyd, for det vil være et kontinuerlig mål til enhver tid å forbedre politiet. Vi er nå midt inne i en ganske stor og krevende politireform. Den skal vi sørge for skal bli gjennomført, og jeg tror at man hele tiden må jobbe hardt for å forbedre politiet. Når jeg har kommentert spørsmålet om to per tusen i hvert distrikt, er det ut fra den forutsetningen at det heller ikke er sikkert at det er så lurt at de nye ressursene som skal komme til politiet, nødvendigvis skal være personer som er utdannet på Politihøgskolen. Det kan godt hende man i framtiden har behov for andre typer kompetanse, som datakunnskap og ingeniørkunnskap, for at man skal løse morgendagens kriminalitet.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-02:
Jeg har ikke sagt at vi ikke er villig til å øke budsjettene. Vi har tvert imot økt budsjettene til politiet årlig. Men det vi har kommentert, er om det er fornuftig å ha to per tusen som mål i hvert enkelt distrikt. Det mener jeg ikke er fornuftig. Det betyr ikke at man ikke skal gå inn for en eventuell styrking av de enkelte distriktene, men jeg tror det ville være uklokt å binde politiet til at man skal ha en slik type bemanningsnorm i hvert enkelt politidistrikt, for det kan også være andre typer ressurser. Hvis man f.eks. skulle brukt 2,4 mrd. kr på å styrke politiet, er det ikke sikkert at å ha måltallet to per tusen i hvert distrikt ville vært det som hadde gitt det mest effektive resultatet.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-02:
Jeg må innrømme at det er litt vanskelig for meg på dag tre å vurdere hvorvidt politiet nå bruker politiansatte til oppgaver som administrativt ansatte burde gjøre, men jeg tror at det er viktig at vi gir det handlingsrommet til politimestrene. Jeg tror nok de har en interesse av å sørge for at de som er politifaglig utdannet, jobber mest mulig operativt ute i feltet. Det er et mål for regjeringen at vi skal ha et mest mulig synlig og tilgjengelig politi, og da vil det være synd om man bruker de politiutdannede til rent administrative oppgaver som man kan bruke f.eks. folk som har en annen og mer relevant type utdanning til.