Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2003-06-10:
De tre forslagsstillerne bak Dokument nr. 8:104 fremmer tre forslag for å avhjelpe bostedsløsheten i Norge. For det første foreslås det at kommunene får plikt til å finne bolig til personer som ikke har et eget sted å bo når de kommer ut fra fengsel eller institusjon. For det andre foreslås det endringer i lov om sosiale tjenester § 3-4 Boliger til vanskeligstilte,hvor det klargjøres at sosialtjenesten har en plikt til å skaffe folk et varig botilbud. Det tredje forslaget går ut på å be Regjeringen utarbeide kvalitetskrav til midlertidige overnattingssteder som kommunen henviser bostedsløse til. En samlet komite ønsker i likhet med forslagsstillerne å avhjelpe bostedsløsheten, og deler bekymringen for at personer som er løslatt fra fengsel eller har avsluttet et institusjonsopphold, ofte blir henvist til hospits som en midlertidig løsning. Det er imidlertid ikke flertall for noen av forslagene i Dokument nr. 8:104. Jeg vil bruke resten av mitt innlegg til å begrunne regjeringspartienes syn, så regner jeg med at de øvrige partiene selv utdyper sine standpunkter. Dagens lovgivning sikrer den enkelte rett til midlertidig husvære dersom man ikke selv kan skaffe dette. I så måte bør forslag nr. 1 være dekket av dette. I tillegg har kommunene et generelt ansvar for å medvirke til å skaffe den enkelte et varig botilbud. Forslaget om at kommunene skal ha plikt til å skaffe den enkelte et varig botilbud, vil endre hele den offentlige boligpolitikken. Forslaget vil også utvide det offentliges ansvar betydelig og innskrenke den enkeltes ansvar tilsvarende. Videre er det et betydelig inngrep i det kommunale selvstyret. Dersom man ikke engang har tro på at kommunene er i stand til å bistå mennesker som har behov for hjelp, til å finne et sted å bo uten at det lovfestes som en plikt, er det knapt noe vi kan ha tiltro til at kommunene klarer. Oppgaven med å hjelpe personer som kommer ut fra fengsel eller institusjon, eller som på annen måte har kommet i en vanskelig situasjon, til å skaffe seg et verdig sted å bo, har jeg stor tiltro til at kommunene skal klare å løse uten at det blir vedtatt som en plikt. For øvrig er det underlig at SV, som prøver å gjøre seg lekker overfor Kommune-Norge ved å snakke om større grad av selvstyre, kommer med et slikt forslag, som viser at de har null tillit til lokaldemokratiet. Det er av og til langt mellom liv og lære. Gjennom SVs forslag vil det gå mot at flere blir leietakere i offentlige, leide boliger. Disse blir da fratatt muligheten til å delta i det som regnes som den sikreste sparingen, nemlig det å eie sin egen bolig. Dette vil bety en ny utvidelse av fattigdomsfella. Når det gjelder forslaget om utarbeidelse av kvalitetskrav til midlertidige overnattingssteder, har sosialministeren allerede sendt ut et rundskriv om kvalitetskrav, noe som burde være dekkende. Regjeringspartiene støtter ikke forslagene fra SV. Det betyr ikke at vi forholder oss passive i forhold til bostedsløse. Husbanken har fått mer midler til både bostøtte, boligtilskudd og låneramme. Det er foreslått økte ressurser til oppfølging og veiledning av kommunene i boligsosialt arbeid. Regjeringen har bedt Husbanken om å gi kampen mot bostedsløshet topp prioritet. Boligtilskuddet fra Husbanken er det høyeste noensinne, og det er gitt en innretning som prioriterer de vanskeligst stilte. Ved at løpetiden for lån er utvidet fra 30 til 50 år, reduseres kommunens lånekostnader, noe som legger til rette for lavere husleie. Videre vil det i løpet av høsten 2003 bli lagt fram en stortingsmelding om boligpolitikk som også vil inneholde plan for å bekjempe bostedsløshet. Kommunenes mulighet til å hjelpe de bostedsløse er også styrket i Regjeringens forslag til kommuneproposisjon for 2004, ved en kraftig vekst i kommuneøkonomien. Færre øremerkede midler og økte frie inntekter bidrar til økt kommunalt handlingsrom. Regjeringen har i tillegg bevilget 19 mill. kr til forskning og tiltak som skal hjelpe de bostedsløse i landets seks største byer. Dette skal også gi oversikt over antall bostedsløse og hvilke behov for tjenester de bostedsløse har. Selv om det skjer mye positivt i forhold til de bostedsløse, er bostedsløshet fortsatt et stort problem. Regjeringen har gjort en rekke grep, og Stortingets behandling av boligmeldingen til høsten vil forhåpentligvis bidra ytterligere. Forslagene i Dokument nr. 8:104 er lite egnet til å løse noe som helst. De dreier seg i realiteten om hvorvidt man har tillit til at kommunene gjør den jobben de skal, uten at Stortinget trær en lov om plikt nedover ørene deres. Det er neppe slik vi best sørger for de bostedsløse, hvor vi er helt avhengig av at kommunene gjør jobben sin.