Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Denne debatten vil unektelig kople seg litt opp mot foregående debatt, dvs. at temaene går litt på det samme, men jeg har et mer overordnet perspektiv i denne sammenhengen. Én ting er å diskutere detaljer om hvordan en skal kunne oppnå delmålsettinger, utvinningsgrad, leverandørindustriens rolle etc., en annen ting er å gi de rette signalene om hva en vil med hele bransjen totalt sett. Der har statsråden, jo lenger han har sittet, gitt stadig mer oppløftende signal, etter mitt skjønn. Det er absolutt noe jeg er godt fornøyd med. Når jeg likevel har påpekt mange ganger at regjeringen har opptrådt handlingslammet, er det fordi de signalene som har blitt gitt i media, har vært svært tvetydige, og veldig lite har konkretisert seg i forhold til proposisjoner eller meldinger til Stortinget. Jeg minner om at det tok regjeringen 50 måneder før de i det hele tatt klarte å begynne arbeidet med en petroleumsmelding. De kuttet i petroleumsrelatert forskning, selv om de nå styrker den. TFO 2008 ble utsatt uten grunn, men TFO 2009 ble riktignok gjennomført på en relativt bra måte, til store protester fra enkelte i SV. Da er jeg fornøyd. Det var utsettelse på 20. konsesjonsrunde, men den 21. begynner relativt optimistisk. Så det er gode trender å spore – det var et positivt ord til Senterpartiet, så får vi håpe at SV også takler det. Utsagn fra SV om at en skal styre ungdom vekk fra petroleumsrelatert næring, har vært uheldig i forhold til å gi de rette signalene til næringen. Som sagt opplever jeg at statsråden har hatt en stadig mer positiv tone. Det jeg gjennom denne interpellasjonen håper å få bekreftet, er at det vil gjennomsyre måten en bearbeider petroleumsmeldingen på. Det er viktig å bekrefte Norge som en energileverandør. Det er viktig å satse på fornybar energi. Det har ikke regjeringen fått noen motstridende signaler om fra noe parti i Stortinget. Samtidig er det viktig å se på det totale energibildet som verden vil stå overfor, der Norge er en viktig del. Norge kan ha en tilnærming der vi sier at vi skal dekke vårt eget behov – og nok med det. Da ligger vi godt an. Vi eksporterer ti ganger mer energi enn det vi forbruker selv. Vi kan således kutte betydelig i vår produksjon av olje og gass og for så vidt i kraftproduksjonen, uten at vi får det verre rent energimessig i vår nasjon. Men som en del av en større verden, skal vi – og bør vi – ta et ansvar. Da vil jeg gjerne vise til scenarioene som Det internasjonale energibyrået la fram i fjor høst, som viser at hvis ingenting blir gjort ut fra et miljø-/klimaperspektiv, vil verdens energiforbruk øke 60 pst. Like fullt, hvis en tar klimascenarioene i betraktning, vil verdens energibehov øke med nær 20 pst. Det er altså ikke slik at om en legger inn CO2 i regnestykket, vil verden trenge mindre energi, og en kan begynne å kutte på alle fronter. Det er viktig, og i den sammenheng kommer den norske energimiksen veldig bra inn i forhold til de målene som IEA legger opp. Det passer også veldig bra i forhold til de ønskene som EU har, EU gav senest i april uttrykk for ønske om og behov for økt norsk gasseksport. For i den miksen som Det internasjonale energibyrået legger opp til i klimascenarioet, sier de at skal verden klare å komme inn på en bane der en skal nå klimamålene til FN, vil en fortsatt de neste 20 årene måtte øke forbruket av gass i verden med 17 pst., øke produksjonen av olje med 5 pst., øke satsingen på kjernekraft med 100 pst., fornybar energi med 100 pst., og ha en betydelig energisparing og en betydelig innfasing av CO2-rensing. Det er altså ingen av scenarioene til IEA som tilsier at en skal begynne å fase ut eller kutte ned på norsk olje- og gassproduksjon i et klimaperspektiv. IEA anbefaler Norge å utvinne så mye olje og gass som mulig for å kunne hjelpe til med å nå de globale målene. Og det er det som er viktig, norsk energipolitikk i et globalt perspektiv, inkludert i et klimaperspektiv. Når jeg reiser denne debatten, er det ikke fordi dette ikke har vært nevnt før, men plutselig kunne vi lese i Dagbladet flere innlegg av Sosialistisk Venstrepartis talsmann på området, og i og med at vedkommende sitter i en regjeringskonstellasjon, er det signaler som en absolutt skal ta på alvor. Representanten Serigstad Valen, som er til stede i salen, snakker om at vi skal kaste «oljesløret». «For å unngå klimakrise, må vi bore etter mindre olje og gass», skriver han i Dagbladet 20. april. Vi skal altså også legge fram en olje- og gassmelding, henviser han til i sitt innlegg 6. april, der målet nærmest framstår som å se på hvordan vi kan fase ut olje og gass for å finne noe å leve av etterpå, framfor å stimulere til olje- og gassnæringens videre virksomhet og energiproduksjon på norsk sokkel. Når slike signaler kommer, er det ikke fritt for at enkelte blir litt usikre på hvilke premisser det egentlig er som skal ligge til grunn i regjeringens petroleumsmelding. For hvis vi har en tilnærming som den SV her tar til orde for, og som jeg vet at det er stort gehør for blant enkelte av de yngre i Arbeiderpartiet, vil vi komme på feil spor både med hensyn til petroleumsbransjen i Norge, med hensyn til vår framtidige velstand, med hensyn til det energibildet som tegnes, og med hensyn til de utslipp som vil følge med. For i min verden er det slik at hvis vi bevisst faser ut olje- og gassproduksjonen på norsk sokkel – en ting er hvis ressursene tar slutt, da er det ikke så mye vi kan gjøre – og hvis vi bevisst slutter å lete etter nye ressurser, bevisst slutter å bygge ut infrastruktur, slik at små og marginale felt ikke blir bygd ut, da gjør vi et valg som er bevisst, vårt eget. Gjør vi det, betyr det at den energiproduksjonen som vi kunne hatt, må dekkes opp av et alternativ. Det alternativet tror mange i miljøbevegelsen er investeringer i fornybar energi. Og det kan godt være et ønske, men det vil sannsynligvis ikke være en realitet, for den kapitalen som ikke går til olje- og gassproduksjon, vil lete etter alternative investeringer som gir en god avkastning. Hvis regjeringen ønsker en satsing fra olje og gass over til fornybar energi, må rammebetingelsene for fornybar energi være mer lønnsomme, eller gjøre det mer lønnsomt å investere i fornybar energi enn i olje og gass. Hvis ikke vil den politikken som enkelte tar til orde for, medføre at kapitalen går ut fra norsk økonomi og bare går til andre land som også investerer i olje og gass. Da vet en at en får større utslipp under produksjon, en har mindre sikkerhet under produksjon, og utslippene fra olje- og gassforbruket vil sannsynligvis være minst like store – ja, sannsynligvis større. For den oljen og gassen vi har på norsk sokkel, er av en kvalitet som gjør at utslippene, eller innholdet av, jeg holdt på å si, uønskede sammensetninger, ofte er mindre – en renere olje, rett og slett. Derfor håper jeg at statsråden i denne debatten kan gi noen klare signaler på at en tar IEAs scenarioer til etterretning i måten en legger opp energipolitikken på, at en ser den store sammenhengen, at dette skal handle om både olje og gass og fornybar energi, ikke enten – eller, at en legger til rette for at olje- og gassnæringen skal ha en framtid i Norge der en har et perspektiv på mer enn bare de neste 20 årene – gjerne de neste 50 årene, selv om jeg er fullstendig innforstått med at volumene av olje og gass blir mindre som følge av at en utnytter de ressursene som allerede er. Jeg ser fram til statsrådens bekreftelse av vår forståelse av regjeringens politikk – jeg håper forståelsen er rett.