Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2013-02-12:
Jeg må erkjenne at Stortinget behandler dette representantforslaget litt på overtid. Representantene Vigdis Giltun, Robert Eriksson, Laila Marie Reiertsen og Bente Thorsen har nemlig foreslått at Stortinget skulle be regjeringen legge fram forslag til en opptrappingsplan for arbeid og utdanning for utviklingshemmede innen februar 2013. Nå er forslaget tidsmessig justert til framleggelsen av statsbudsjettet for 2014. Men det spiller liten rolle. Innen den tid antar jeg nemlig at regjeringen vil ha lagt fram sin bebudede stortingsmelding om levekår og tiltak for utviklingshemmede. Her vil de utviklingshemmedes livs- og levevilkår bli vurdert i sammenheng. Jeg antar også at regjeringens oppfølging av Brofoss-utvalget vil foreligge innen den tid. Det er bred enighet om nødvendigheten av å styrke innsatsen for de utviklingshemmede. Arbeid og utdanning er av vesentlig betydning for alle menneskers velferd, også mennesker med utviklingshemming. Utviklingshemmedes deltakelse i arbeidslivet er imidlertid avhengig av tilrettelagt arbeid, oftest på varig basis. Jeg er derfor glad for at vi år for år har økt antallet VTA-plasser både i vekstbedriftene og i ordinært arbeidsliv. De siste ti årene er det opprettet rundt 2 000 nye VTA-plasser, omtrent likelig fordelt på vekstbedriftene og ordinært arbeidsliv. Dette har ikke bare kommet utviklingshemmede til gode, men også andre arbeidstakere med behov for varig tilrettelagte arbeidsplasser. Det har etter min oppfatning bidratt til større mangfold og mer varierte arbeidstilbud i bedriftene, og det har, som sagt, vært bred enighet om dette. Men Fremskrittspartiet ville ikke vært Fremskrittspartiet om partiet hadde hatt samme virkelighetsoppfatning som de andre partiene i denne henseende. Jeg kan skjønne at Fremskrittspartiet ønsker å legge premissene for en kommende stortingsmelding, men i sin kritikk av alle regjeringer etter HVPU-reformen på midten av 1980–tallet henfaller partiet til en elendighetsbeskrivelse som jeg tar avstand fra, og som jeg antar bare de selv kjenner seg igjen i. Alle som i sin tid bidro til avviklingen av sentralinstitusjonene, og som senere har opplevd forbedringen i de utviklingshemmedes levekår, ser at mye er gjort, og at verden ikke er til å kjenne igjen fra den gang. Det skyldes ikke minst kommunenes og vekstbedriftenes innsats for å skape gode bo-, arbeids- og aktivitetstilbud for de utviklingshemmede. Det betyr naturligvis ikke at vi kan lene oss tilbake i forvissning om at jobben er gjort. Fortsatt er det stort behov for skjermede arbeidsplasser, uten at vi helt vet hvor stort behovet er. En samlet komité understreker derfor at det er behov for en nærmere analyse av behovet for VTA-plasser. Enigheten strekker seg imidlertid ikke lenger enn til det, heller ikke blant opposisjonspartiene. Vel er de enige om å kreve en opptrappingsplan for utdanning og arbeid for utviklingshemmede – det er for så vidt å slå inn åpne dører – men der stopper det også. Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti går relativt langt og detaljert inn i beskrivelsen av en ønsket opptrappingsplan. Når Høyre ikke følger med på ferden, går jeg ut fra at det skyldes at de lanserte tiltakene også har en utgiftsside. Vi andre tillater oss å vente til regjeringen har gjort den jobben de har lovet å gjøre. Vi ser fram til den bebudede stortingsmeldingen og til oppfølgingen av Brofoss-utvalget om utviklingshemmedes levekår.