Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
I sin redegjørelse pekte utenriksministeren på hovedbudskapet i regjeringens europapolitikk, nemlig at vi fra norsk side er tydelige på hva som er norske interesser, og at vi bruker handlingsrommet vi har til å hevde disse interessene på en bedre måte. Det er jeg uten videre enig i – underforstått: Vi må ikke bli så servile i vårt forsvar for EØS-avtalen at vi unnlater å peke på åpenbare svakheter. Jeg skal forsøksvis bidra til det i dag. Først til den såkalte trelandsavtalen om fiske i Skagerrak mellom Danmark, Norge og Sverige – en avtale som skriver seg helt tilbake til 1966, og som nå er en EU-avtale. Norge sa opp denne avtalen med virkning fra august i år under forutsetning av at ny framforhandlet avtale skulle tre i kraft. Den nye avtalen medfører utkastforbud, altså et forbud mot dumping av fisk, hvilket er tillat i EU-farvann, men miljøkriminalitet i norsk område. Da avtalen forelå, feiret vi utkastforbudet som et gjennombrudd for norsk fiskeripolitikk i EU. Det skulle vise seg å være i tidligste laget. Sverige og Danmark har nå gitt beskjed om at det ikke er mulig å innføre utkastforbudet fra 1. januar 2013, og at det i beste fall må utsettes til 1. januar 2014. Årsaken er åpenbar: Landene i Sør-Europa, og da spesielt Spania, Portugal og Frankrike, frykter at et utkastforbud i Skagerrak skal få overslag til andre EU-farvann. Derfor forsøker de nå å blokkere iverksettelsen av en framforhandlet avtale, og slik skapes det naturligvis usikkerhet om hele avtalen. Når utkastforbudet ikke settes i verk, kan det i høy grad også stilles spørsmål om andre deler av avtalen bør gjøres gjeldende, eksempelvis kvoteutmålingen. Fiskarlaget Sør, som organiserer yrkesfiskerne på vår del av Skagerrak-kysten, tar nå til orde for at hele avtalen utsettes. På dette området har Norge offensive interesser, og jeg vet at norske fiskerimyndigheter holder høy profil i Brussel. Det er helt nødvendig om vi skal klare å bevege EU til å stoppe en på alle måter miljø- og ressursskadelig praksis. Så til andre saker som i høy grad også bør påkalle vår interesse, og som – dersom de får utvikle seg – kan få negative konsekvenser for norsk næringsliv, nemlig liberaliseringen av europeisk transportnæring. Den har for lengst ført til utflagging av norske transportselskap og arbeidsplasser. Jeg er derfor glad for at utenriksministeren så sterkt understreket at regjeringen vil fortsette arbeidet mot sosial dumping med uforminsket styrke, for på dette området har vi virkelig en jobb å gjøre. Jeg er selvfølgelig klar over at liberaliseringen av det europeiske transportmarkedet er villet politikk ut fra ønsket om økt konkurranse og rimelige transporttjenester over landegrensene, men – dessverre – med arbeidstakernes lønns- og arbeidsvilkår som innsats. Følgen er at uerfarne lastebilsjåfører fra europeiske lavkostland, som kjører seg fast i snødrivene på norske vinterveier, knapt har til salt i den medbrakte maten når alt stopper. Nå kan vi knapt hindre utenlandske transportselskap, kjøretøy og sjåfører å komme inn i landet, men vi kan kontrollere utstyr, vi kan kontrollere kjøre- og hviletid, vi kan kontrollere kabotasje, og vi kan kreve at de som skal kjøre i Norge, har norske lønns- og arbeidsvilkår. Det vil vi i høy grad komme til å gjøre, dersom EUs kabotasjeregler liberaliseres ytterligere. Det er galt nok som det er, kabotasje betyr at utenlandske transportører kan ta innenlandske oppdrag i det landet de besøker. Dagens regler, som sannelig er liberale nok, har likevel en begrensning på tre turer med lasting og lossing i løpet av sju dager før de må være ute av landet igjen. SSB har anslått omfanget av kabotasje i Norge til 0,1 pst. av det innenlandske markedet. Men transportnæringen bestrider dette og mener omfanget er langt større. Problemet er imidlertid at denne trafikken er vanskelig å få oversikt over, men vi kan slå fast at de allerede truer norsk lastebilnæring og norske sjåførers lønns- og arbeidsvilkår. Om kabotasjereglene liberaliseres ytterligere, åpnes vårt transportmarked for utenlandske selskap med de konsekvenser det vil få. Derfor er det så nødvendig at vi på et tidlig tidspunkt tydeliggjør norske interesser overfor EU, slik at vi unngår å komme i en situasjon som aktualiserer bruk av reservasjonsretten.