Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2011-03-14:
Jeg vil innledningsvis takke interpellanten for å reise en nødvendig debatt. Det er intuitivt utfordrende at mange barn skal trenge kontinuerlig behandling med sentralstimulerende medisiner. Det er utfordrende at det er kraftig vekst i bruken av slik medisin. FNs barnekomité har bedt norske myndigheter undersøke dette og utvide tilbudet av alternative tiltak til barn med diagnosen ADHD, deres foreldre og lærere. For en tid tilbake så jeg et tv-program om en amerikansk familie hvor mor, far og barna brukte medisiner for å justere sinnets stemninger og kroppslig aktivitet. Til og med familiens hund brukte faste medisiner for hyperaktivitet. ADHD er bare en beskrivelse av symptomer, oppmerksomhetssvikt, hyperaktivitet og impulsivitet. Mange fagfolk opplever at det er vanskelig å stille diagnosen, fordi man må være sikker på at det ikke er andre årsaker til symptomene. Barn som lever under omsorgssvikt, kan vise samme symptombilde som barn med ADHD. Liknende symptomer kan komme ved mobbing på skolen eller emosjonelle vansker. Alle har vi opplevd at konsentrasjon og oppmerksomhet svekkes i livets vanlige sorger og kriser, og det kan ta lang tid før dette blir bra igjen. Det er flere syn på utviklingen i faglige miljøer. Studier tyder på at ADHD-barn er født med konstitusjonelle anlegg som gjør dem sårbare for å utvikle symptomer på ADHD dersom familie og skole ikke klarer å innstille seg på de særskilte behovene barna har. Andre mener forstyrrelsen er biologisk, og behandlingen er da å tilføre medisin som roer ned barna. Mange foreldre, men ikke alle, synes medisinering er en grei løsning på problemet. Medisinbruken i Norge varierer imidlertid fra fylke til fylke. Dette følger av forskjellige behandlingsideologier og er ikke på grunn av biologisk variasjon langs norske fylkesgrenser. ADHD hos både barn og voksne har mange forskjellige årsaker, og derfor bør det være flere behandlingsstrategier. Et hovedproblem er at medisiner er enkelt og billig, mens andre tilnærminger er mer ressurskrevende. Jeg har fått opplyst at et forskningsprosjekt i Frankfurt sammenlikner tre grupper av barn med ADHD. Gruppe A fikk vanlig psykiatrisk behandling med foreldrerådgivning. Gruppe B fikk Ritalin kombinert med atferdsterapeutisk opplegg. Gruppe C fikk et psykodynamisk behandlingsopplegg i form av leketerapi kombinert med foreldrerådgivning. Så langt synes gruppen med leketerapi og foreldrerådgivning å ha størst fremgang sammenliknet med de andre gruppene. Mange barn og voksne har store problemer i sine liv på grunn av symptomene i ADHD-begrepet. Det er mye vi ikke vet om årsak og virksom behandling, men det kan ikke hindre oss i å handle ut fra beste kunnskap i dag. Det er urovekkende at Norge bruker mer sentralstimulerende medisinsk behandling enn andre land, og FNs barnekomité har påpekt dette. Mitt bestemte inntrykk etter å ha snakket med fagfolk på feltet, er at behandlingsapparatet har lett tilgang til medisiner og for lite tilgang til andre tiltak som f.eks. gode samarbeidsfora mellom spesialisthelsetjenesten og skolen, og tiltak for barn som lever under omsorgssvikt. Her bør man være restriktiv med medisiner ved ADHD-symptomer. Behandling for disse barna er ressurskrevende og må gis både i helsetjenesten og kommunalt. Her er det mye å hente, og jeg er glad for at statsråden i sitt hovedinnlegg la så stor vekt på denne siden av saken.