Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-01-10:
Som andre også har vært inne på, vil jeg berømme det gode arbeidet som saksordføreren har gjort i denne saken – et arbeid som førte til en enstemmig innstilling. Når vi kjenner bakgrunnen, intensiteten og debatten omkring det, vil jeg si det på den måten at både opposisjonens og regjeringspartienes arbeid i kontroll- og konstitusjonskomiteen er av en sånn karakter at man altså har fokus på det som er det sentrale, nemlig å sikre en god forvaltning. Det er to parter her som jeg vil si har opptrådt på en slik måte at vi har kommet dit vi er i dag. Som alle er kjent med, var starten på saken tilskudd til sjølforsvarskurset for jenter under Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet. Tildelinga av penger var ureglementert. Det var to brev fra komiteen som førte til at det ble åpnet sak den 28. februar 2012. Brevet fra statsråden i Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet av 5. mars ble fulgt av en pressekonferanse fra statsråd Lysbakken, hvor han fratrådte, med en begrunnelse som var klar, nemlig departementets håndtering av tilskuddssaken. Departementet hadde i lengre tid hatt en uryddig praksis. Statsråden tok altså sitt konstitusjonelle ansvar og fratrådte. Om vi ser tilbake og prøver å sette oss inn i situasjonen og omstendighetene som var, er det vel ikke noen tvil om at det var en svært vanskelig beslutning for statsråden, og jeg vil fra mitt ståsted si at det var en svært voksen beslutning av statsråden. Det var mange som da vurderte det slik at statsråd Lysbakken ville få et sår av en slik størrelse at det senere ville bli vanskelig for ham å utøve et politisk virke på en troverdig måte. Jeg tror jeg i dag vil kunne si at det har virket stikk motsatt. Som en islandsk dikter har sagt: Man fikk et sveisemerke, men der hvor sveisemerket er, er godset sterkere enn tidligere. Det som så skjedde, var at saken ble utvidet til å omfatte tilskuddsforvaltning i samtlige departementer, og det var mange som var usikre på hva som da ville framkomme. Det var helt klart at det skulle være en grundig og omfattende undersøkelse, og – som saksordføreren sa – det var en betydelig korrespondanse. Dette førte til en bevissthet og en gjennomgang som ga viktige opplysninger, og som ga endringer i rutiner i tildeling av tilskudd. Det er et utall av ordninger, minst i Finansdepartementet og mest i Utenriksdepartementet, men det er i de fleste departementer, og dette er utrolig krevende å håndtere. Reglementet for økonomistyring i staten og medfølgende bestemmelser om økonomistyring i staten, det såkalte økonomiregelverket, er fastsatt at regjeringa 12. desember 2003, med endringer seinest 8. juni 2010. Der er det utførlige bestemmelser om forvaltninga av tilskudds- og søknadsordninger. Jeg synes det er utrolig vesentlig at alle har fått økt fokus på at normalprosedyren er åpne søknadsprosesser og kjente tildelingskriterier, og at det ved etablering av tilskuddsordninger er klargjøring av mål og klargjøring av kriterier for tilskudd. Ut fra min egen erfaring vil jeg si at det å klargjøre mål og klargjøre kriterier er ikke minst nyttig og viktig for politisk ledelse, og dermed får man også tydeligere fram hva man egentlig ønsker å oppnå med denne ordninga. Videre fastsettes regler for oppfølging og kontroll etter at tilskuddet er gitt. Det er også utgitt en egen veileder om tilskuddsforvaltning. Som flere har vært inne på, omfatter saken også spørsmålet om habilitet, og det mest sentrale her er forvaltningsloven § 6, jf. § 8, om habilitet. Representanten Foss var inne på, og det er også min vurdering, at det er bedre å være føre var og gå noe lengre i å vurdere sin habilitet enn det som man kanskje kunne tro var nødvendig. Det er en god regel og en god skikk. Det er mange som har sagt at denne gjennomgangen fører til endringer i negativ forstand, altså at det blir mindre politisk aktivitet og mindre politisk ledelse fra departementenes side. Da vil jeg si at denne klargjøringa har ført til at vi har fått økt fokus og oppmerksomhet og bør dermed ha gitt økt trygghet for politisk ledelse med tanke på de rammer og regler som gjelder, og at man etter dette dermed kan utøve det politiske lederskapet sterkere og tydeligere og mer offensivt enn det man har gjort i det seinere. Det er i hvert fall mitt råd i denne saken. Men jeg har lyst til å anføre én ting, og det er at i det siste har det blitt svært mange tilskuddsordninger, det har blitt svært mange pilotprosjekter. Jeg har lyst til å advare noe mot den utviklinga, for det er ei utvikling som kommer i et rom som er åpent, fordi man ikke har tilstrekkelig med større politiske debatter. Det er etter min vurdering en stor svakhet og en systemfeil at vi stadig går inn i flere og flere tilskuddsordninger som har svært marginal betydning for utviklinga i Norge, og dermed får vekk oppmerksomheten rundt de store prinsipielle diskusjonene om hva det er vi vil med dem – som jeg synes er startspørsmålssetningen på en rekke områder. Derfor synes jeg den diskusjonen her bør føre til det. Eksempelvis er sjølforsvarskurset for jenter viktig, men det er dog et lite virkemiddel for noen få personer. Det er viktig i den forstand at det kan skape fokus på likeverd mellom kjønn, og at man dermed får en større sak. Men det som burde være det mest sentrale, er å få fram politisk store saker som går på sikring av jambyrdige økonomiske forhold mellom folk, sånn at du sikrer sjøltillit, sjølfølelse og sjølverd hos mennesker, uansett stand og stilling, og dermed unngår konflikter og at vi bruker så mye. Jeg vil bare gjenta at det er gjort et godt arbeid. Dette var et samspill mellom opposisjon og posisjon som var veldig krevende, og som førte til et godt resultat.