Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-09:
Det er en viktig debatt som reises av representanten Helleland i dag. Jeg vil takke for at denne interpellasjonen er reist. Det er også en god debatt på vei mot den behandlingen som Stortinget etter hvert skal ha, og stortingsmeldingen om integrering som regjeringen vil legge fram. Norsk næringsliv ville ikke klart seg uten arbeidsinnvandring. Vi er privilegerte i Norge. Mens resten av Europa opplever dyp krise, er det fortsatt vekst i norsk økonomi. Det gjør at mange vil se til Norge, når de ikke har mulighet til å få seg jobb i hjemlandet. Vi kommer fortsatt til å trenge arbeidsinnvandrere i årene som kommer, og vi har tatt imot et stort antall i årene som har gått. Fra 2004 til 2009 har det i alt innvandret 73 000 personer fra de ti EU-landene i Sentral- og Øst-Europa. 17. november 2011 skrev NRK på sine nettsider at Møre og Romsdal nå har blitt innvandringsfylke nr. 1, og at utfordringen for det fylket nå er å holde på arbeidsinnvandrerne for å sikre befolkningsvekst og for å holde høykonjunkturen gående. Det viser seg altså at stikk i strid med det mange trodde da det ble åpnet for arbeidsinnvandring fra Øst- og Sentral-Europa, slår mange arbeidsinnvandrere seg ned i Norge. De siste årene har det vært en markert økning i antall familiegjenforeninger, særlig gjelder dette polske og tyske arbeidsinnvandrere i Norge. Det betyr at arbeidsinnvandringen er med på å forandre Norge, og det betyr også – og der er jeg helt enig med interpellanten – at vi har behov for en integreringspolitikk rettet mot arbeidsinnvandrerne. Den norske velferdsstaten har som en av sine grunnpilarer at tjenestene som tilbys, skal være universelle, og de skal gjelde alle bosatt i Norge – det være seg om det er utdanningssystemet, Arbeids- og velferdsetatens tjenester, helsetjenester eller andre offentlige tjenester. Når det er sagt, kan det også være behov for tiltak som gjør det lettere for innvandrere og familiene deres å finne seg til rette i Norge. Først og fremst er det viktig å arbeide videre mot sosial dumping og for at arbeidsinnvandrerne skal få gode arbeidsvilkår. Da er informasjon om rettigheter og plikter viktig, og vi har tiltak som er rettet særskilt mot denne gruppen. For eksempel får frivillige organisasjoner støtte til informasjons- og veiledningstiltak for arbeidsinnvandrere. Det inkluderer f.eks. prosjekter som skal formidle informasjon om plikter og rettigheter, samt bidra til nettverksbygging og integrering i lokalmiljøet. Integrerings- og mangfoldsdirektoratet har på oppdrag fra departementet laget en startpakke med systematisk informasjon om rettigheter og plikter, med praktiske råd og tips. Den heter Ny i Norge, og den er tilgjengelig både på nett og i trykt form. Den er utarbeidet på fem språk, og vi får veldig gode tilbakemeldinger på den. Til nå er det distribuert 165 000 eksemplarer av Ny i Norge, og den brukes både av innvandrere og offentlige tjenester. I tillegg tas det sikte på at Arbeids- og velferdsetaten skal etablere en egen nettportal i løpet av 2012, som inngang til all relevant informasjon som gjelder arbeidsinnvandring og tjenesteimport. Interpellanten trekker fram språkopplæring, og det er selvsagt av stor betydning. 1. september 2005 ble det bestemt i lov at arbeidsinnvandrere fra EØS-/EFTA-området verken har rett eller plikt til opplæring. Det ble da vurdert som rimelig at arbeidsinnvandrere selv betalte for opplæring, fordi de hadde inntektsgivende arbeid. Opplæring i norsk og samfunnskunnskap er et av våre viktigste integreringstiltak. Selv om arbeidsinnvandrere har arbeid ved ankomst, er det av stor betydning at de lærer norsk. Det er viktig når det gjelder mobilitet på arbeidsmarkedet, det er viktig for evnen til å kunne fastholde en jobb, og det er viktig for å unngå dårligere arbeidsvilkår enn det befolkningen for øvrig har. Økt konkurranse om jobbene kan bety større vektlegging av norskkunnskaper ved ansettelser og oppsigelser. Ikke minst er norskkunnskaper viktig for deltakelse i samfunnet for øvrig, både for arbeidsinnvandrere og for de gjenforente familiemedlemmer. Inkluderingsutvalget og Velferd- og migrasjonsutvalget har, som interpellanten også nevnte, nylig levert sine utredninger. De drøfter begge norskopplæring for arbeidsinnvandrere, men de har ulike anbefalinger. Mens Inkluderingsutvalget anbefaler gratis norskopplæring for arbeidsinnvandrere, går ikke flertallet i Velferd- og migrasjonsutvalget inn for noe generelt tilbud om gratis norskopplæring til EØS-borgere. Man anbefaler heller tilrettelegging av det tilbudet som finnes. Denne debatten om språkopplæring vil naturlig nok måtte bli et tema når regjeringen legger fram den nevnte meldingen om integreringspolitikk. Med den økte arbeidsinnvandringen gis det norske samfunn tilgang til mye ny kompetanse. Det er ressurser som samfunnet vårt må utnytte på en best mulig måte. Derfor er det viktig at vi har oversikt over den kompetansen som innvandrere som gruppe besitter. Derfor etableres det en registreringsordning av utdanning i løpet av 2012. Det innebærer at alle utlendinger som tar opphold i Norge, skal ha mulighet til å registrere utdanningsinformasjon. Når det gjelder innvandrere med behov for å få vurdert kompetansen sin, er det også viktig å ha gode ordninger. Vi har bl.a. realkompetansevurdering, og vi har yrkesprøving. For arbeidsinnvandrere som blir arbeidsløse, har Arbeids- og velferdsetaten flere arbeidsrettede tiltak som egner seg godt, f.eks. arbeidsmarkedsopplæring, praksisplass eller lønnstilskudd. Nav-kontorene kan bidra til å styrke språkferdighetene til arbeidsløse innvandrere, bl.a. gjennom spesielt tilrettelagte kurs som kombinerer språkopplæring og arbeidspraksis. Nav Oslo og Akershus har f.eks. et eget tilbud om kvalifisering og formidling av arbeidssøkere som har polsk som morsmål. Det aller viktigste for dem som kommer hit for å arbeide, er selvsagt forholdene i arbeidslivet. Ett av kjennetegnene ved den norske samfunnsmodellen er at det er små forskjeller mellom oss. Det handler ikke bare om økonomi, men også om at sjefen og arbeiderne stiller mer eller mindre på like fot med hverandre, korrigerer hverandre og har en stor grad av felles eierskap til arbeidet. Man tar ikke bare likegyldig imot beskjeder, men deltar ofte med egen kompetanse, der alle føler et ansvar for å bidra til et best mulig sluttresultat. Den økte arbeidsinnvandringen gjør at vi kan være på vei over i et samfunn der flere og flere er ansatt et annet sted enn der de jobber, der flere og flere har midlertidige kontrakter. Fellesforbundets rapport om innleie på byggeplasser i Oslo-området viser at 55 pst. av arbeidstakerne hos entreprenørene er innleide, hos underleverandørene var tilsvarende tall 43 pst. Jeg vil nevne fire grunner til at faste ansettelser er viktig: Den faste ansettelsen gir trygghet og forutsigbarhet for ansatte. Vi vet at bare 16 pst. av dem som jobber for et vikarbyrå, har lønn mellom oppdrag. Den faste ansettelsen gir trygghet og forutsigbarhet for bedriften. Vi vet at opplæring, bedriftskultur og stolthet er viktig for kvalitet og samhold. Den faste ansettelsen gir trygghet og forutsigbarhet for banken som skal låne oss penger til tak over hodet. Og ikke minst: Den faste ansettelsen i en bedrift gjør fagorganisering mulig. Med ansatte fra alle kanter – ansettelsesmessig – kommer vi ikke dit. Det viktigste svaret på hvilke utfordringer vi møter med økt arbeidsinnvandring, er knyttet til utfordringene for arbeidslivet. Det betyr også at de veivalg vi som samfunn tar når det gjelder organiseringen av arbeidslivet vårt, spillereglene i arbeidslivet vårt, kommer til å være avgjørende for om vi lykkes med integreringsprosessene eller ikke. Enda viktigere enn i 2005 blir det å sikre en arbeidsmiljølov som sikrer retten til faste stillinger, som regulerer overtidsbruk, og som sikrer arbeidstakerne mot utnyttelse. Vi trenger et klart lovverk, og vi trenger et sterkt arbeidstilsyn for å etterprøve at lovverket overholdes. Derfor er det nær sammenheng mellom den politikk den rød-grønne regjeringen fører for å sikre spillereglene i arbeidslivet og bekjempe sosial dumping, og den politikk jeg har ansvaret for, som tar sikte på å integrere arbeidsinnvandrerne i det norske samfunnet for øvrig. Regjeringen arbeider som nevnt med en stortingsmelding om integreringspolitikken som skal fremmes i 2012. I den forbindelse vil spørsmål som gjelder arbeidsinnvandrere bli drøftet. Det er som sagt behov for at integreringspolitikken løfter denne dimensjonen tydeligere. Der er jeg helt enig med interpellanten. Jeg ser fram til videre diskusjoner om temaet når meldingen skal behandles i Stortinget.