trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2019-06-11:
Jeg vil starte med å takke komiteen for et godt og effektivt samarbeid. Komiteen har vært samstemt om det som ligger i lovforslaget, og det er derfor en enstemmig komité som slutter seg til forslagene fra departementet. Målet med proposisjonen har vært å gi kommunene større frihet til å ta avgjørelser om stedsnavn både når det gjelder valg av stedsnavn, og måten de skrives på. Endringene som foreslås, skal muliggjøre å vedta flere dialektformer i skrivemåten av stedsnavn. Det åpnes for at eldre og tradisjonsrike skrivemåter kan brukes mer enn i dag. I tillegg følger man opp det som står om vern og bruk av samiske stedsnavn i NOU 2016: 18 Hjertespråket – Forslag til lovverk, tiltak og ordninger for samiske språk. Komiteen er positiv til at kommunene får større frihet til å velge stedsnavn samt fatte vedtak om skrivemåten på disse. Samtidig noterer komiteen seg at flere høringsinstanser, som Språkrådet, Nasjonalbiblioteket, Sametinget, Sogn og Fjordane fylkeskommune, Finnmark fylkeskommune, Norsk namnelag, Hardanger Folkeminnelag, Noregs mållag og Nynorsklaget er negative til forslaget om å flytte setningen «Har skrivemåten vore lenge i bruk og er vel kjend og innarbeidd, kan ein fråvike gjeldande rettskriving og rettskrivingsprinsipp» fra Forskrift til stadnamn til § 4 Reglar om skrivemåte, i loven. Det er bekymring for at konsekvensen av dette bl.a. vil bli at ulike skrivemåter fører til mistolkinger, at det blir større innslag av feilstavelser eller at gamle stedsnavn blir byttet ut. Det settes også spørsmålstegn ved om kommunene har tilstrekkelig navnefaglig kompetanse til å fatte vedtak i tråd med stedsnavnlovens formål, som jo er viktig. Komiteen har forståelse for de innvendingene som har kommet, men vil samtidig vise til at det i forarbeidene er gitt retningslinjer for hva som taler for å ta i bruk unntaksregelen i § 4. Departementet presiserer at der det blir vurdert å bruke denne unntaksregelen, skal momenter som uttalelse, innarbeidet skrifttradisjon, meningsinnhold og lokale betraktninger tas med i vurderingen.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2019-06-11:
Når det gjelder hvite flekker: Denne mediemeldingen lager nye hvite flekker ved å omfordele midler fra nisjeavisene som tar for seg andre temaer, til de små lokalavisene. Dessverre får vi ikke flertall i dag for i stedet å opprette en egen pott til lokalavisene innenfor mediestøtteordningen, og det er også en del andre forslag vi ikke får flertall for. Sånn er det – dessverre. Men det som nå finnes i innstillingen til mediemeldingen, er flere flertalls- og komitémerknader som justerer meldingen, bl.a. den som sier noe om at man skal vurdere en kompetansepott for gravende journalistikk, og den som indikerer at man bør se på forslaget om verktøykasse, som er ønsket fra mediene. I tillegg har man fått en merknad i postloven som skal gjøre det litt bedre for papirdistribusjonen framover. Det jeg er opptatt av, er hvordan vi skal ta dette videre og forsterke og forbedre det utgangspunktet som jeg synes mediemeldingen er – og trenger. Vil statsråden bekrefte at hun følger opp disse merknadene?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2019-06-11:
Jeg er helt uenig i at det å kjempe for å få et fritak for arbeidsgiveravgift i en kort periode, som er det mediemangfoldsutvalget mente ville være det aller mest effektive tiltaket, handler om sentralisering. Det handler om veldig mye mer, og det vi har i merknadene våre – og som for så vidt også komiteen egentlig har i merknadene sine – er at man skal se på om man skal utrede ulike former for f.eks. det å slippe å betale arbeidsgiveravgift. Det handler om tidsperioden – det trenger kanskje ikke være fire år, kanskje kan det holde med to. Det kan handle om ulike stillinger som konkret vil dreie seg om å styrke samtlige journalistiske medier, hvis det f.eks. er journalisten som blir styrket. Men i tillegg lurer jeg på hvordan i all verden man kan påstå at det systemet vi har nå, er så uegnet og har så lite armlengdes avstand. Mediene selv er jo fornøyd med hvordan de er organisert nå.(Presidenten avbryter.) (Presidenten avbryter.)
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Vi vet at en av hovedutfordringene i arbeidslivet er tilgangen på arbeidskraft i et lengre perspektiv. Vi vet også at en hovedmålsetting for at velferdsstaten vår skal gå rundt, er at vi får flere i arbeid, og at flere står i arbeid lenger. Vi vet også at denne politiske målsettingen, som vi alle deler, utfordres av at i hvert fall deler av arbeidslivet har fordommer knyttet til eldre arbeidskraft, og at veldig mange eldre på arbeidsmarkedet og på arbeidsplassene føler seg tvunget ut og presset ut. Aldersdiskriminering er noe det definitivt er mye av i arbeidslivet. Hvorfor er det da slik at regjeringen mener at aldersdiskriminering ikke skal inngå i aktivitets- og redegjørelsesplikten?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Alle de grunnlag som omfattes av aktivitets- og redegjørelsesplikten, er hjemlet i annet lovverk, i arbeidsmiljøloven eller likestillings- og diskrimineringslovverket osv., f.eks. likestilling mellom kjønnene, antidiskriminering, likelønn osv., så det at alder allerede ligger i arbeidsmiljøloven, er ingen grunn til at det ikke skal inn i aktivitets- og redegjørelsesplikten. Jeg stusser litt på begrunnelsen, for det er nå flere år siden Stortinget vedtok anmodningsvedtaket om en ny og styrket aktivitets- og redegjørelsesplikt. Regjeringen har hatt flere år på å utrede dette, så jeg stusser litt på at noe så viktig som diskrimineringsgrunnlaget alder, som vi vet er omfattende og brer om seg, her ikke har blitt vurdert. Hvorfor har ikke regjeringen tatt seg den tiden og vurdert det, slik at de kunne lagt fram et skikkelig forslag her i salen?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Da håper vi at det settes i gang så snart som mulig. I omtalen av ARP-delen av forslaget her i dag er det flere representanter fra regjeringspartiene som fortsetter å fastholde at det er en styrking av rapporteringsplikten. Slik ser ikke vi som sto bak anmodningsvedtaket det, av den grunn at et så viktig verktøy som ARP, som har sørget for likestilling i arbeidslivet, for likestillingsstatistikk og for at vi vet hvordan bedriftene jobber, nå egentlig svekkes, fordi færre bedrifter blir underlagt rapporteringsplikten. Som jeg sa i innlegget mitt, blir det litt som å si til en skoleklasse at du må gjøre lekser, jobbe for likestilling, men vi kommer ikke til å sjekke. Det betyr ikke at vi ikke har tillit til norske bedrifter, men vi vet at rapporteringsplikten har vært avgjørende for at arbeidet har vært kvalitativt godt, og for at vi som myndigheter vet hva tilstanden rundt om i arbeidslivet er. Mener statsråden at det er greit at nesten 99 pst. av norske bedrifter nå ikke skal ha rapporteringsplikt?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Jeg hadde egentlig tenkt å kommentere Tetzschners innlegg, men det synes jeg at statsråden gjorde på en så glimrende måte at jeg kan slutte meg til alt hun nå sa. Denne debatten viser litt av det som egentlig er forskjellen mellom høyresiden og venstresiden. Det har blitt gjentatt flere ganger at den gamle – for å si det sånn – aktivitets- og redegjørelsesplikten ikke var bra nok. Da er det typisk høyresiden å falle ned på den konklusjonen at da må hele greia avvikles og fjernes. Det har vi sett i andre politiske spørsmål også. For eksempel da man fant ut at ungdomsgarantien hos Nav ikke fungerte bra nok, kunne den jo bare avvikles. Venstresiden, opposisjonen, har andre standpunkter, andre veier å gå. Vi mener at når noe ikke fungerer godt nok, får vi det til å fungere godt nok. Da endrer og styrker vi det. Det var derfor Arbeiderpartiet, SV, Venstre og Kristelig Folkeparti den gangen fikk flertall for at vi skulle styrke aktivitets- og redegjørelsesplikten i tråd med det Skjeie-utvalget hadde foreslått. Halvparten av det skjer her i dag. Aktivitetsplikten styrkes kvalitativt, og det er bra, men rapporteringsplikten svekkes. Da er det redskapet som ARP har vært, svekket, og det er synd. Hvis vi mener at vi skal ha økt likestilling, er det arbeidslivet som er arenaen for å jobbe. Når vi svekker et av de viktige verktøyene, blir vi i dårligere stand til å komme framover. Det blir sagt fra noen her i salen at Arbeiderpartiet vil ha mer byråkrati. Nei, det er ikke riktig. Det er ikke riktig som statsråden sa, at hvis det er én person, skal en rapportere på likestilling. Det er ikke slik at enkeltpersonforetak eller bedrifter med to ansatte har hatt rapporteringsplikt tidligere. Alle bedrifter med mer enn fem ansatte hadde rapporteringsplikt for kjønn. Vi foreslår at alle bedrifter med over 20 ansatte skal ha rapporteringsplikt på alle de grunnlagene som aktivitetsplikten nå omfatter. Sånn sett er det en svekkelse av det systemet vi hadde før 2017. Det går ikke an å si at opposisjonen vil legge til mer byråkrati når flere bedrifter hadde dette i 2017. Nå får færre det. Men vi mener at det ikke går an at 99 pst. av Norges bedrifter ikke skal omfattes av dette viktige likestillingsverktøyet. Det er det regjeringspartiene og flertallet i dag vedtar. Det synes vi er trist, og det er historieløst, for aktivitets- og redegjørelsesplikten er et av de viktigste likestillingspolitiske verktøyene. Det er et praktisk verktøy, og det har fungert. Vi vet at vi har store likestillingspolitiske utfordringer framover.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Statsråden sa det til slutt her i replikkordvekslingen veldig klart selv: Dette er en mediestøttemelding. Det er bare så dumt, da, at hele Stortinget i flere år nå har ventet på en mediemangfoldsmelding. Det er flere år siden Mediemangfoldsutvalget la fram sine tiltak, tiltak som mediebransjen akutt trengte. Så har tiden gått, og her har vi endt opp, med en melding som egentlig bare ommøblerer litt på dagens støttesystem, og det på dagens nivå – et støttesystem og et dagens nivå som forresten slås i hjel av regjeringens politikk på andre områder, f.eks. innenfor postombæring, men også manglende bredbåndsdekning rundt i distriktene. Det er svært skuffende, for journalistikken og de uavhengige nyhetsmediene befinner seg i en historisk avgjørende tid – ja, i en slags tornado av endringer, så fort går det. Endringer knyttet til den globale konkurransesituasjonen, som flere andre har redegjort godt for i dag, teknologisk utvikling og også vår medieatferd gjør at forretningsmodellene for den samfunnsnyttige journalistikken rett og slett har knelt, og de fleste kjemper for å overleve. Det er bærebjelken i demokratiet vårt vi snakker om her. Derfor er ikke mediepolitikk bare mediepolitikk. Mediepolitikk er medie- og demokratipolitikk, og svært mye står på spill. Det var nettopp dette, de store globale trendene, hva de gjør med vår tilgang til informasjon, og tiltak for å bøte på dette, som meldingen skulle handle om. Det er naivt og tilbakelent å si at politikerne ikke kan gjøre noe med de globale trendene. Det kan man definitivt, og det var det vi hadde ønsket oss en debatt om. Men i stedet er vi her med en mediestøttemelding. Den kvitterer ut den sårt trengte endringen i finansieringen av NRK. Det er på tide at dette kommer på bordet. I utgangspunktet hadde et flertall i komiteen, da allmennkringkastermeldingen ble behandlet i 2015, sagt at de ville ha utredet en husstandslisens. Den utredningen er ikke blitt gjort, og vi slutter oss derfor til forslaget som ligger på bordet. Det er viktig for Arbeiderpartiet at vi ivaretar og sikrer et legitimt og uavhengig NRK med et forutsigbart tilskuddsnivå. Vi er ekstremt opptatt av at vi trenger flere tiltak og løsninger som er med på å sikre NRKs uavhengighet. Derfor fremmer vi også forslag i salen i dag om at regjeringen skal komme tilbake med den typen forslag, sånn at vi får en diskusjon om det i Stortinget. Vi er helt avhengig av et sterkt, godt og legitimt NRK. Det er bra for mediemangfoldet.(Presidenten klubber.) Så er det situasjonen i Mo i Rana.(Presidenten klubber.) Det er en marsjordre fra en samlet komité om at regjeringen må kompensere bedre. (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2019-06-11:
Først en takk til representanten Tetzschner, som reflekterte rundt hvorfor vi gjør den endringen vi gjør. Jeg forstår skepsisen, men det er en politisk beslutning som jeg mener er riktig i forhold til lavterskeltilbud. Jeg synes det er viktig at det har vært stadfestet her flere ganger at vi har kontradiksjonsprinsippet, nemndas ledere skal ha dommererfaring, vi skal ha et sekretariat og nemndledere med særskilt kompetanse. Men det er ikke det jeg skjønner Tetzschner er opptatt av – det er vel mer prinsippet om at flere og flere områder innen samfunnet går ut av rettssystemet og inn i, nå, lavterskeltilbud. Jeg tenker det er verdt å reflektere rundt. Men, som sagt, jeg mener at dette er riktig, og så skal vi evaluere om vi faktisk, som statsråden sa, får flere saker. Null er jo for dårlig når vi vet hva som skjer. Så får jeg si fra denne talerstolen: Jeg er kanskje den eneste representanten her som har blitt anmeldt til Diskrimineringsnemnda. Det handlet om at jeg som rektor godkjente at vi ga stipend til jenter. For å øke andelen innen teknologiutdanning skulle de få et stipend både til reise og utstyr, og jeg ble da anket inn til nemnda. Det hører med til historien at jeg ikke ble dømt. Nemnda mente noe annet enn de som hadde anket meg inn. Så jeg har iallfall en erfaring med hvordan dette skjer. Så til aktivitets- og redegjørelsesplikten. Min erfaring er også at hvis du som leder i stat, kommune eller næringsliv, enten du har tre ansatte, 20 ansatte eller 200 ansatte, ikke er opptatt av likestilling, ikke er opptatt av at det skal praktiseres når det gjelder lønn, tildeling av kontorer og funksjoner innen ledergruppe, hjelper det lite å rapportere. For skal det ha stor verdi, må man også ha sanksjoner i den andre enden. Jeg mener det er viktig å rapportere, sånn at vi får oversikt over det. Det er holdningsskapende i seg selv. Men det er ikke nok. Man må utfordre lederskapet – enten det gjelder NHO, næringsforeninger, kommuner eller stat. Det er lederen som må gå foran som et eksempel og ta opp disse sakene.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
Det er gledelig at vi endelig kan stå her og få gjennom lavterskeltilbud for håndheving av forbudet mot seksuell trakassering. Det er den som begår overtramp, som skal bære konsekvensene, ikke offeret. Likevel er Likestillingsombudet, JURK, kvinnelobbyen og nær sagt alle de andre høringsinstansene i denne saken bekymret, for på tross av økte oppgaver til både nemnd og ombud varsler ikke statsråden økte ressurser – det i en situasjon hvor nemnd og ombud allerede har fått et reelt kutt på tolv stillinger som følge av tidligere omorganisering. I tillegg fikk de realnedgang i årets statsbudsjett etter pris- og lønnsvekst. Hvordan skal de som utsettes for seksuell trakassering, få god og riktig hjelp dersom verken ombudet eller nemnda har ressurser til å hjelpe dem?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
Ytringsklimaet vårt er under press fra store ikke-redaktørstyrte sosiale medier som lar både hets, trusler og skadelig innhold bli spredt uten moderering. Flere land har innsett at disse teknologigigantene har fått for stor makt over det offentlige ordskiftet, og de har gått i retning av krav om både økt åpenhet og ansvar for å hindre det skadelige innholdet. Jeg vil si at det at nye, unge stemmer, ofte kvinner med innvandrer- eller minoritetsbakgrunn, blir hetset ut av den offentlige debatten, er en av de største utfordringene i vårt demokrati. Likevel er det ingen tiltak i denne meldingen for å bedre ytringsklimaet vårt og hindre denne utviklingen. Hvorfor gjør statsråden denne unnlatelsessynden når andre land har vist at det er mulig å stille teknologigigantene ansvarlig?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
Dette er en veldig viktig sak for folk hjemme i Østfold. Det handler både om friheten til å kunne reise og om å knytte indre og ytre Østfold sammen. Det handler om transport for viktige næringer i fylket vårt, og det handler om å bygge klimavennlig samferdsel for framtiden. Jeg hadde kanskje ikke ventet at denne regjeringen skulle prioritere grønn samferdsel i Østfold sånn over bordet – det har de jo ikke akkurat hatt for vane å gjøre – ettersom vi med denne regjeringen stort sett sitter igjen med utsettelser av jernbaneutbyggingen i Østfold. Men jeg hadde forventet at regjeringspartiene skulle vært litt mer «på» og f.eks. sagt at det å åpne for trafikk på denne linjen er noe man kan komme tilbake til, f.eks. i forbindelse med revidering av Nasjonal transportplan. Det jeg hører når jeg sitter her, er at regjeringspartiene kommer oss i møte, men når man leser innstillingen, er det ganske klart at regjeringspartiene er bakpå – de viser til at det ikke er noe markedsgrunnlag for å åpne linjen for persontrafikk, bl.a. Men den unnskyldningen holder simpelthen ikke. Beregningene om trafikkgrunnlaget er for det første ikke særlig oppdatert, og desto viktigere er det at vi må tenke framover. Vi må jo kutte utslippene fra transport drastisk framover hvis vi skal klare å løse denne klimakrisen. Da må vi også ha klimavennlige alternativer, slik at folk har friheten til å reise i framtiden – også i Østfold. Det er av samfunnsinteresse å åpne denne linjen utover markedsgrunnlag. Det er sånn vi skal tenke utbygging av infrastruktur i dette landet. Det er av interesse både for vanlige folk i Østfold – som i dag omtrent ikke har en eneste mulighet til å reise kollektivt mellom de to delene av fylket – og for næringslivet i Østfold, som vi har hørt. Treforedlingsindustrien sysselsetter tusenvis av folk innenfor grønn industri i mitt fylke. Men 20 pst. av kostnadene for denne industrien er knyttet til transport. Derfor peker næringen allerede på det å flytte mer gods over på skinner og å bruke østre linje hele veien til Sarpsborg, få i stand den koblingen som et av de aller viktigste tiltakene for å styrke næringen i Østfold. Både fra Saugbrugs’ side og fra Borregaards side i Sarpsborg har de pekt på at dette er samfunnsøkonomisk lønnsomt. Men da trenger vi politikere som tar dette videre, som ser hva som er nødvendig for å få denne transporten til å gi mening både for disse aktørene og for samfunnet ellers. Det gjør ikke regjeringspartiene i denne innstillingen, men SV lover at vi skal følge opp saken videre – for å få grønn samferdsel i hele Østfold.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
Når det har seg sånn at sakens ordfører, representanten Gunnes, kommer opp her og takker representanten Jegstad for hans innsikt i saken, er det grunn til å bli bekymret for denne komiteens behandling av denne saken. Her framstår det på mange måter som om den blinde lar seg lede av den døve – eller var det motsatt – for her er det mye å ta tak i i disse innleggene. Nå har det seg også sånn at det er mye fint å si om Rakkestad kommune. Det er et vakkert sted. Det bor en del folk der som helt sikkert har lyst til å kunne reise rundt, også til Sarpsborg – som jeg også vil påpeke er et vakkert sted – og gjerne med kollektivtransport, selv om det ikke er mulig i dag. Men det handler altså ikke om Rakkestad. Dette handler om to store knutepunkter for transport, for næringsliv og ikke minst for arbeidsmarkedet i Østfold. Vi har en by i den ene enden, Sarpsborg, som er koblet på vestre linje, og som har en infrastruktur for å kunne knytte også ytre del av fylket sammen med indre del av fylket. Den jernbanen er helt fin, den kan brukes, men det gjør den ikke. Det er det det handler om, ikke Rakkestads innbyggere, selv om også de vil kunne dra nytte av dette tilbudet. Så må jeg ta tak i en annen ting. For å ta godsdelen av dette framstår det sånn at nå kan vi folkevalgte og regjeringen bare lene oss tilbake, og så kan treforedlingsindustrien i Østfold søke sammen med en operatør om å få godset på plass mellom indre og ytre del av fylket. Men så innrømmer også representanten Gunnes selv her på talerstolen i sitt siste innlegg at det er ikke bare det som skal til. Nei, Jernbanedirektoratet sier selv at det må gjøres endringer opp mot signalanlegget for at denne banen kan brukes hele veien til godstransport. Derfor er jeg nødt til å spørre statsråden, nå som jeg ser at han skal ha innlegg etter meg, om klarhet: Er det sånn, siden statsråden sier at vi vil komme dere i møte, at statsråden f.eks. i forbindelse med neste revidering av transportplanen vil se på denne saken og ta en næring som sysselsetter tusenvis av mennesker, på alvor? De peker på at dette er det viktigste tiltaket; hvis vi skal klare å hevde oss i den internasjonale konkurransen, må vi få ned kostnadene til transport. Tar statsråden det på alvor? Det fortjener både denne næringen og alle de folkene som trenger bedre reisevei mellom de to delene av fylket, å få svar på fra denne statsråden, og ikke bare tull om Rakkestad kommune.
Grunde Almeland (Venstre), 2019-06-11:
Jeg vil også holde et lite innlegg i etterkant av representanten Tetzschners innlegg. Det er en riktig påpeking at vi har tatt noen valg opp gjennom tidene med hensyn til hvor avgjørelser skal bli tatt, hvilken myndighet som skal ligge innenfor domstolene, og hvilke som skal være tillagt ulike nemnder. Det er viktig å bemerke i denne sal at mange av ordningene fungerer veldig godt og har bred støtte, både i denne salen og i befolkningen for øvrig. Av ulike organer som har denne typen myndighet, kan vi nevne Konkurransetilsynet. Det diskuteres en sak om Arbeidstilsynet. Saker om utlendingsloven går for nemnd. Det går saker om omsorgsovertakelse, saker om tvang. Det er mye som er lagt til nemnder, nettopp begrunnet med rettssikkerhet, fordi en nemndsbehandling kan bidra til å skape rettssikkerhet ved at vi får flere avgjørelser på området, og man sørger for at praksisen i større grad blir lik. Likhet for loven er også et viktig prinsipp. Når vi vet at de aller fleste sakene om seksuell trakassering behandles i virksomhetene, i lukkede fora, vet vi også at praksisen for hvordan dette håndteres, er svært ulik fra sted til sted. Derfor er vi tjent med at en større andel av disse sakene faktisk får en reell behandling. Det er riktig å påpeke og å stille spørsmål om komiteen har tatt hensyn til rettssikkerhet når vi har behandlet saken. Det er jeg glad for å bekrefte at vi har gjort. Rettsikkerhet, som jeg nevnte i mitt første innlegg, har noen forutsetninger. Det er forutsetningen om at saksbehandlings- og avgjørelsesprosessen skal foregå på en betryggende og forutsigbar måte, at det er etablert gode saksbehandlingsregler som ivaretar partenes rettssikkerhet og legger til rette for gode og riktige vedtak, at saken blir avgjort innen rimelig tid og mens den fortsatt er aktuell og relevant, og at kontradiksjonsprinsippet blir ivaretatt. Alle de tingene jeg nevnte nå, gjør vi i denne saken på en god måte. Jeg er også glad for at man nå sikrer muntlig høring i nemnda i alle disse sakene, slik at folk får en reell mulighet til å forklare seg, og alle sakene blir behandlet på en god måte. Det er ikke sånn at dette f.eks. kun er saker som handler om ord mot ord. Av de sakene som har vært oppe, har vært tydelige og er gitt eksempler på de siste par årene, har det også vært saker der det er omfattende vitnesbyrd, som også vil bli behandlet på en god måte med denne ordningen.
Jorunn Gleditsch Lossius (Kristelig Folkeparti), 2019-06-11:
Seksuell trakassering er et alvorlig hinder for å oppnå likestilling. Omfanget av seksuell trakassering og overgrep er et betydelig samfunnsproblem i mange land. Vi som politikere har ansvar for å sikre et tilstrekkelig lovverk, fordi den reelle likestillingen som loven fordrer, forutsetter en aktiv innsats for likestillingsarbeidet. Vi må sikre at alle jenter og gutter, kvinner og menn kan bevege seg fritt og trygt både inne og ute, privat og i arbeidslivet, uten å bli utsatt for uønskede seksuelle handlinger og trakassering. Som flere har vært inne på, er det ikke så lenge siden vi så kvinner stå fram og fortelle om vold, trakassering og overgrep gjennom å poste «metoo» i sosiale medier. Vi vet at unge kvinner er en spesielt utsatt gruppe. Dagens innstilling er derfor også en honnør til dem som valgte å dele, og på den måten viste oss at demokrati og ytringsfrihet lever i beste velgående i Norge i dag. Men de viste oss også hvor viktig det er med lavterskel. Det betyr mye når profilerte mennesker, kjendiser, står fram og forteller om sine opplevelser knyttet til seksuelle overgrep og trakassering. Det kan bidra til å motvirke skamfølelsen, som ofte er et hinder, og som gjør at mange ikke tør å anmelde. Kristelig Folkeparti mener at flere tiltak må iverksettes for å forebygge seksuelle overgrep og trakassering, fordi undersøkelser og metoo-kampanjen har vist oss at omfanget er mer omfattende enn vi trodde. Undervisning om grensesetting, respekt og likeverd må styrkes i skolen og i barnehagen. Handlingsplaner og holdningskampanjer for å forebygge seksuell trakassering og overgrep må utarbeides i arbeidslivet, holdningsarbeidet generelt må styrkes, og et lavterskeltilbud som er lett tilgjengelig og kan løse saker om seksuell trakassering på lavest mulig nivå, må etableres – et kostnadsfritt og like godt alternativ som også ivaretar dem med lav inntekt. Jeg merker meg at det i merknads form er sådd tvil om hvorvidt regjeringen følger opp anmodningsvedtaket som ledet fram til denne saken, men jeg mener det er nettopp det vi gjør. Det styrker redegjørelsesplikten, og innføringen av dokumentasjonskrav er en forsterkning av likestillingsarbeidet, samtidig som plikten står i forhold til virksomhetens størrelse og ressurser. Endringene som forslås, gjør at pliktene for likestillingsarbeidet skjerpes, samtidig som behovet for å forenkle hverdagen for næringsdrivende, særlig for små bedrifter, må ivaretas. Denne lovproposisjonen ivaretar nettopp dette. Kristelig Folkeparti stemmer derfor for komiteens innstilling.
Jorunn Gleditsch Lossius (Kristelig Folkeparti), 2019-06-11:
Gjennom Grunnloven § 100 er staten pålagt å sikre en robust og mangfoldig infrastruktur på ytringsfrihetens område. Dette skal gjøres bl.a. gjennom å gi gode rammebetingelser for mediene og dermed lette borgernes adgang til å tilegne seg nyheter og til å delta i samfunnsdebatten. Jeg er derfor glad for at denne mediemeldingen foreslår en framtidsrettet mediestøtteordning som legger til rette for en mediepolitikk i en ny tid, der mangfold, armlengdes avstand og uavhengighet er grunnleggende prinsipper. Og nettopp mangfold er på Kristelig Folkepartis agenda i dag. For på samme måte som det er viktig å stimulere til meningsinnhold, mener vi i Kristelig Folkeparti at det også er viktig å stimulere til meningsmangfold. For at vi skal kunne sikre et tilstrekkelig mediemangfold, og for at vi skal kunne bygge opp under lokaldemokratiet, er det viktig for oss at mediemeldingen inkluderer ikke bare de såkalte geografiske hvite flekkene, men også de tematiske hvite flekkene og andre medieskygger i medielandskapet. Det gir oss mangfold. Selv om Arbeiderpartiet har behov for å bemerke at de har vurdert at denne meldingen burde vært sendt tilbake i påvente av en ordentlig mediemelding, mener Kristelig Folkeparti derimot at denne mediemeldingen er god. Meldingen svarer på det viktigste prinsippet når den slår fast at redaktørstyrte journalistiske massemedier er en av grunnsteinene i et fritt og demokratisk samfunn. Vi støtter naturligvis også opp om saksordførerens grundige innlegg, som trekker fram svært mange viktige elementer i meldingen, uten at jeg skal gjenta alle disse. Når det er sagt, har jeg også forventninger til meldingen og presiseringen som gjøres om at målet med mediestøtten skal være å legge til rette for samfunnsviktig og undersøkende journalistikk for å redusere de tematiske hvite flekkene. Her gjør de nasjonale nisjeavisene i dag en kjempegod jobb i å ta ansvar for å redusere de tematiske blindsonene. At dette blir et arbeid det blir viktig å følge med på videre, er helt sikkert. Ønsker vi meningsinnhold og meningsmangfold, går ikke vi i Kristelig Folkeparti bare for komiteens innstilling, vi vil også være med og følge dette i havn. Vi ønsker å leve i et fritt og demokratisk samfunn, der vi respekterer og åpner opp for forskjellige meninger. Mange av de avisene som i dag dekker de tematiske hvite flekkene, er aviser som engasjerer, og som gir perspektiver vi har behov for i et fritt demokrati. De viser oss bredde, og de viser oss mangfoldet i det norske folk. Sammen med de andre, store, avisene bidrar de til et helhetlig perspektiv og en åpen og rausere offentlig samtale. Uten et mangfold av sjangre, ideer og synspunkter er det ikke en reell mulighet for et bruksmangfold, ei heller for et fritt demokrati eller en levedyktig og bærekraftig mediepolitikk. Med denne vektleggingen av viktigheten av mangfold og bred tematikk stemmer vi for komiteens innstilling.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Når vi går inn og styrker redegjørelsesplikten sånn som vi gjør det nå, har vi også drøftet aktivitetsplikt for arbeidsgivere knyttet til diskrimineringsgrunnlaget alder. Det ble likevel ikke lagt inn i dette lovforslaget, fordi vi tror at vi trenger å jobbe videre med hvilken type rammeverk vi trenger for den loven. Dette er allerede regulert innenfor arbeidsmiljøloven og innenfor annet lovverk på hele dette feltet, så det er likevel rammet inn. Men vår vurdering fram til nå er, som det framgår av lovproposisjonen, at vi vil vurdere om det eventuelt bør settes i gang et utredningsarbeid om hele dette spørsmålet på et senere tidspunkt. Vi mener vi ikke har nok utredning av det på den bakgrunnen som foreligger, til å utvide aktivitetsplikten til også å gjelde alder.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Jeg skal innrømme at det har vært et ekstra trykk på å styrke likestillingsdelen av dette, derfor har vi nok pushet fram denne loven for å få den fram så fort som overhodet mulig. Men som vi skriver i lovproposisjonen, mener vi at det bør settes i gang et utredningsarbeid om dette spørsmålet på et senere tidspunkt. For oss var det viktig å få likestillingsdelen på plass, og aldersdiskrimineringen får vi følge opp i forhold til aktivitetsplikt videre.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Nå har jeg vært i denne salen så lenge at jeg husker hvordan den forsvant, og jeg syns man skal ta inn over seg at når man lager systemer der folk ikke finner mening i å rapportere, vil det over tid undergrave hele rapporteringssystemet. Da forsvant også de kloke tingene i et vedtak her i Stortinget, fordi det ble en for stor belastning på mange små bedrifter. Og jeg vil bare få si: Det er soleklart at dette er et veldig viktig virkemiddel, men når vi snakker om bedrifter med én ansatt, er det ikke sikkert at det er så effektfullt. Det store grosset av bedrifter som det her blir snakket om, med små bedrifter, har oftest bare én ansatt, nemlig den som eier bedriften. Jeg syns det er viktig at vi har mange bedrifter med én ansatt, for jeg syns at det er flott i arbeidslivet at folk er med på å skape arbeidsplassen sin sjøl. Da bør vi ikke dynge over dem med byråkrati, og det er akkurat dem vi nå har gitt en lettelse i byråkrati. Det vil styrke forståelsen for rapporteringen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Jeg har ikke lyst til å rangere hva som er de verste diskrimineringsgrunnlagene. Jeg tror at alle i denne salen er mot diskriminering, samme hva grunnlaget for diskrimineringen er. Jeg skal innrømme at vi har hatt et stort ønske om fort å få på plass rapporteringen om kjønnslikestilling. Så må vi ha en skikkelig prosess for hvordan vi skal klare å utvide dette på en god måte. Jeg mener også at det må skje i dialog med bedriftene, slik at vi ikke får systemer som de ikke finner mening i å rapportere om. Vi må få en rapportering som faktisk øker bevisstheten hos alle bedriftsledere om å hindre diskriminering på egen arbeidsplass. Så er det mange som brøyter vei og gjør en fantastisk jobb med å vise fram hvor viktig det er at vi ikke har diskriminering på de ulike feltene. Men jeg har ikke lyst til å si at et av dem viktigere enn de andre. Jeg tror alle diskrimineringsgrunnlagene er like viktige.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Det er sånn at vi behandler lovverk i én runde, og så behandler vi budsjett i neste runde. Jeg kommer ikke nå til å røpe hva som kommer til å bli budsjettforslaget vårt på dette området. Da vil representantens spørsmål passe enda mye bedre, for det er da vi må bestemme ressursrammen for de tilbudene som skal være der. Det som er viktig for oss i dag, er å snakke om at vi trenger ordentlig dommerkompetanse. Vi trenger folk som har forståelse av at dette er kompliserte saker, som man må behandle på en litt annen måte, fordi det ofte står ord mot ord. Vi ser også at rettsapparatet vårt har utfordringer med det når det skal opp. Nå vedtar vi loven. Vi vedtar også de faglige forventningene til loven. Så skal vi diskutere budsjettet for disse institusjonene når statsbudsjettet kommer til høsten.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Jeg har stor forståelse for betenkelighetene som representanten Tetzschner har, men jeg har lyst til å komme med et bakteppe. Vi har egentlig hatt et sterkt og godt lovverk på dette feltet i Norge ganske lenge. Vi har bare ingen saker, det er ingen som bruker lovverket. Det har vel knapt gått en sak for retten med dette som tema. Betyr det at det ikke skjer, eller betyr det at det ikke kommer saker for retten? Jeg tror det er hevet over enhver tvil at man mener at det ikke skjer. Da er også mitt spørsmål: Har vi en tradisjon for konfliktløsning på arbeidsplasser som i sånne litt vanskelige saker kan ha best av å møtes med dialog? Vi har i Norge et trepartssamarbeid, etablert av statsminister Mowinckel. Vi har et system der vi har mange tvisteløsninger på arbeidsplassene som handler om dialog. Jeg tror at det å løfte disse sakene – som er vanskelige – mellom mennesker et hakk lenger ned og ikke nødvendigvis gjøre det til et ønske om å ha alle i rettssalen, vil bidra til en lettere måte å løse konflikter på – at man kanskje kan gå inn på et tidligere tidspunkt og få en dialog på arbeidsplassen som gjør at konfliktnivået tas ned, istedenfor at konfliktnivået tas opp. Så merker jeg meg at flertallet også ønsker en evaluering, og det er sikkert lurt å ha. Jeg mener at rettssikkerhetsrammen rundt det er ivaretatt. Mitt ønske er at flere saker skal tas opp, flere saker skal snakkes om, flere saker skal megles i og flere saker skal folk faktisk løfte og tørre å ta opp. Jeg tror at et ønske om at alle sånne saker skal inn i rettsvesenet, ikke er et godt ønske for kampen mot seksuell trakassering. I de landene som har mange sånne saker i rettsvesenet, ser man heller ikke at man får de samme holdningsendringene som det vi ønsker å oppnå, slik man gjør i de landene som har få sånne saker, og klarer å løse dem på et lavere nivå. Mitt ønske er at dette også skal bidra til holdningsendringer over tid, fordi dialogen og mindre konfrontasjon fører til bedre løsninger på den enkelte arbeidsplass. Målet er jo ikke å få flest mulig mennesker dømt, målet er at vi får minst mulig seksuell trakassering på en hvilken som helst arbeidsplass.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Jeg synes egentlig det var litt bra at vi fikk denne runden, for vi får klarlagt veldig mye bedre hva som er Stortingets og regjeringens intensjon bak forslaget. Jeg har lyst til å si at det ikke er sånn at Diskrimineringsnemnda i dag har lav tillit når det gjelder de sakene de har løftet opp. Det er et organ som nyter stor tillit, og det er veldig lite diskusjon i det offentlige rom om avgjørelsene som blir tatt. Jeg tror at man selvfølgelig kan snu kultur ved straff, men grunnleggende tror jeg at kultur på en arbeidsplass snus best ved dialog. Jeg håper at disse grepene også fører til mer dialog enn det fører til straff, og at det fører til mer påpekninger enn det fører til straffemulkter. Jeg synes at Senterpartiets representant var modig som fortalte om sine egne opplevelser, som egentlig er en god beskrivelse av hva vi ønsker å gjøre med arbeidsplassene. Vi ønsker å ha en kultur der en kan si fra på arbeidsplassen, og der en også kan si fra et hakk høyere opp før en er klar til å gå til sak. Så er det en argumentasjon knyttet til at det er så unikt at vi legger en så stor avgjørelse til nemnd og ikke til rettssystemet vårt. Jeg mener at det å si om folk får lov til å oppholde seg i landet, er en ganske stor avgjørelse i disse menneskenes liv. Det er noe vi har lagt til nemnd. Det å ta barn ut av en familie er en ganske stor avgjørelse, det er noe vi har valgt å legge til nemnd. Det handler om helseklager, det handler om store avgjørelser i menneskers liv som vi i denne salen har valgt å legge til nemnd. Disse avgjørelsene angår oftest de svakeste i samfunnet vårt. Det betyr ikke at rettssikkerheten er så mye viktigere når man av og til skal stramme opp noen sjefer i arbeidslivet, enn den er når vi skal behandle asylsøkeres rett til opphold eller en familie med mindre ressurser sin rett til å beholde sine egne barn. Det synes jeg ikke det er en balansegang i. Jeg tror dette er noe vi trygt kan prøve som en bedre ordning for å snu kultur på norske arbeidsplasser – som vi vet vi må få snudd.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Stedsnavnene våre er som bautasteiner over norsk, samisk og kvensk kultur. De er blant de eldste kulturminnene vi har – mange av dem er tusen år gamle. Samtidig er de i levende bruk i hverdagen vår – på veiskilt, på navn på bussholdeplasser og adressen vår. De er nedarvet gjennom generasjoner og uttalt på de ulike dialektene våre. Det er en del av språket vårt, og gir opplysninger om eldgamle ferdselsårer, om trosliv, gammel industri, gamle gårder, små rydninger, bratte skrenter og høye nuter. Men det beveger oss også. Jeg tror – uten å ha noe vitenskapelig grunnlag for å si det – at det meste som har handlet om våpenbruk i norsk politikk de siste 50 årene, har dreid seg om å skyte på skilt. Sist gang det var i ferd med å bli voldelige opptøyer i Trondheim, var da det var diskusjon om navnet på byen. Formålet med stadnamnlova er å ta vare på stedsnavn som språklige kulturminner. Når stedsnavn skal opp på skilt og ned på kart, skal de gis en skriftform som er praktisk, og som ikke skygger for det meningsinnholdet de bærer med seg. Forvaltningen av loven skal sikre at vi får kjennskap til stedsnavnene, og at det offentlige tar dem i bruk. Regjeringa legger i dag fram et forslag til endringer i stadnamnlova som berører både valg av stedsnavn, skrivemåte på stedsnavn og oppføring av bruken av dem. De foreslåtte endringene i stadnamnlova vil gi større forutsigbarhet og gjennomslag for stadnamnlova i kommuner. Det er lokaldemokrati i praksis. Vi følger også opp det samiske språkutvalgets utredning, Hjertespråket, og innspill fra Sametinget om samiske stedsnavn. Jeg er veldig glad for at en samlet komité er enig i hovedinnholdet i lovendringsforslaget. Komiteen framhever viktige punkter i sin innstilling. Blant annet ønsker komiteen å videreføre navnevernet, men er enig i at endringer i navnebruken over tid bør kunne vurderes som særlig grunn for å bytte ut et navn med et annet. Komiteen er positiv til at kommunenes synspunkt skal vektlegges i vurderingene. Komiteen påpeker også at det er viktig at Fylkesmannen opparbeider den nødvendige kompetansen til å vurdere klage på feil bruk eller manglende bruk av kommunalt valgte stedsnavn. Derfor kan Fylkesmannen innhente en anbefaling fra stedsnavntjenesten. Jeg mener det foreslåtte lovendringsforslaget ivaretar en god balanse mellom hensynet til lokaldemokratiet og hensynet til kulturvernet, mellom hensynet til medvirkning og kommunal innflytelse på vedtak, hensynet til bevaring av stedsnavn som språklige kulturminner og de praktiske funksjonene stedsnavnene har i vår moderne infrastruktur.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Vi kommer tilbake igjen, så representanten Giske får muligheten til å holde sitt innlegg om mediemeldinga. Denne saken gjelder kringkastingsloven, slik jeg har forstått det. Jeg er fornøyd med at en samlet komité i hovedsak stiller seg bak proposisjonen. Det er gledelig at det er så bred konsensus i den viktige lovsaken som vi her har lagt fram. Det som er særlig viktig for meg å framheve, er at vi nå her i denne loven legger til rette for strengere krav om tilgjengeliggjøring av tv-program for personer med nedsatt funksjonsevne. Vi setter nye krav til kringkastingen når det gjelder synstolking, tegnspråktolking og lydtekst. NRK vil dessuten bli pålagt å tekste innhold som publiseres av audiovisuelle bestillingstjenester. Jeg er glad for at vi også får på plass et fleksibelt system. Kringkastingsloven skal heretter inneholde en overordnet bestemmelse som slår fast kringkasterens plikt til å gjøre innholdet tilgjengelig for personer med funksjonsnedsettelser, og de konkrete kvantitative kravene fastsettes i forskrift. Med et slikt system blir det mulig å endre konkrete krav gjennom forskriftsendringer, som f.eks. når ny teknologi åpner for det, og ikke minst blir det lettere å respondere på ønsker fra de funksjonshemmede. Flertallet er også enig i regjeringas syn om at det er ønskelig å opprettholde Kringkastingsrådet. Ordningen med rådet er ikke perfekt, og vi har merket oss de bekymringene som pressens organisasjoner har reist. Det er lett å finne svakheter i systemet, men det er faktisk ganske vanskelig å utvikle et alternativ til det. For det er viktig å gi folk flest, som faktisk er med på å finansiere NRK, en mulighet til å uttrykke sine oppfatninger til NRK, og at NRK tar disse ytringene på alvor gjennom en offentlig behandling i rådet. Det styrker etter mitt syn allmennkringkasterens legitimitet i befolkningen. Kringkastingsrådet gir råd til kringkastingssjefen om programvirksomheten, og kringkastingssjefen står fritt til å følge rådene. Rådet har følgelig ingen formell myndighet over de redaksjonelle beslutningene, og de endringene som regjeringa foreslår i dagens lovproposisjon, mener jeg vil være med og bøte på de innvendingene som blir reist til rådet sånn som det er i dag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Jeg har behov for å korrigere. Det var ikke hele opposisjonen som sa nei til å være med på et bredt forlik, men Arbeiderpartiet som torpederte det forslaget fra dag én. Da tar vi det ansvaret. Da legger vi fram våre forslag. Det underlige er da å bli møtt med merknader om at dette ikke er en mediemelding, uten å få et eneste motforslag til hvordan ting kunne vært gjort bedre. Jeg skjønner at representanten fra Arbeiderpartiet veldig gjerne ønsker å være med på å beskrive virkeligheten, men denne regjeringa har lyst til å ta grep for hvordan vi skal styrke mediemangfoldet. Det er det vi gjør. Det er sånn vi styrker også det prinsipielle, knyttet til at vi med et mediestøtteråd faktisk flytter noe av dette på armlengdes avstand fra politikken. Vi gjør den største endringen i NRK i nyere historie med en helt ny innkreving av lisensen. I merknadene ser vi at Arbeiderpartiet drømmer seg tilbake til en husstandsavgift fra 1950-tallet som er sosialt urettferdig, og som ikke møter de utfordringene NRK møter teknologisk. Vi har tatt ansvar, vi har levert forslagene, og vi har ikke sett et eneste alternativ i merknadene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Denne regjeringa syns ikke det er vanskelig å lage mediemelding. Det er derfor vi har lagt fram en veldig god en. Men vi merker oss at det i merknadene fra Arbeiderpartiet er et ønske om felles abonnementsordninger og å drøfte nye mulige forretningsmodeller. Vi mener det ikke er en regjerings oppgave å utvikle forretningsmodeller i media. Vårt grunnlag handler om å gi gode muligheter for disse mediene til å gå i pluss og sørge for at de tar sin demokratiske rolle. Hvis det er så vanskelig å forstå at det er en sammenheng mellom de hvite flekkene, der det ikke er aviser, og det at man ikke skal utkonkurrere andre, er det slik at hvis det er en hvit flekk, er det ikke lokalaviser. Da har NRK en større jobb. Hvis det er mange lokalaviser, er det ikke en hvit flekk. Da trenger ikke NRK å utkonkurrere de lokalavisene som er der. Det er en klar sammenheng. Vi vil sørge for at alle sammen har gode lokalmedia på stedet sitt. Det sørger enten markedet eller NRK for.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Ja, dette er det flotte med å innføre et mediestøtteråd. Da vil det også være lettere å ha slike typer ordninger, som kompetansepott eller gravefond. For da avgjøres det ikke på statsrådens kontor hvilke journalister som skal etterutdanne seg, eller hvilke journalister som skal få lov til å grave i et tema. Da vil man faktisk flytte den makta ut, og da vil man også kunne gi mer makt til å være med og utvikle mediepolitikken på det området. Men det jeg må innrømme er litt frustrerende med denne debatten, er at man snakker om verktøykasse uten at man klarer å si hvilke verktøy det er man skal ha. Man snakker om andre ordninger, men man klarer ikke å komme med ideer. Så nevnte Senterpartiet tidsavgrenset fritak for arbeidsgiveravgiften. Om den sier vi i meldingen at vi fortsatt vil vurdere å se på om det kan være et målrettet virkemiddel. Men hvis vi hadde innført det i dag, ville det ha vært en enorm sentralisering. Jeg er litt forundret over at Senterpartiet både kjemper for en enorm sentralisering av virkemidlene gjennom arbeidsgiveravgiften, og at de store Oslo-avisene skal ha en så stor andel av støtten(presidenten klubber) sammenlignet med lokalavisene. (presidenten klubber)
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Først må jeg si at det er ganske lenge siden det utvalget la fram sin melding der de mente at man kortvarig skulle ha en omlegging av arbeidsgiveravgiften, og situasjonen i mediene var veldig forskjellig da. Nå ser vi ganske gode resultater i alle de store mediehusene, med overskudd i hundremillionersklassen. Men dem vi ser slite, er de små lokalavisene, som er i områder der det ikke er arbeidsgiveravgift. Så for de virkelige distriktsavisene våre er ikke det en utgift. Går vi inn og kutter, er det Oslo-avisene som får mest. De store grepene vi har gjort, er at vi har sørget for en omstillingspott for digitalisering, vi har sørget for at støtteordningene er blitt teknologinøytrale, og vi har fjernet momsen til digitale medier. Så mange av disse endringene er faktisk gjennomført, og de virker på resultatene i avisene, sjøl om de har vært gjennom tøffe omstillinger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Dette er en melding om mediestøtte. Det er ikke en ytringsfrihetskommisjon, det er heller ikke et tiltak i forbindelse med alt det vi gjør internasjonalt for nettopp å møte disse gigantene. Vi har en god dialog med hele EU-systemet. Skal vi løse dette, må vi gjøre dette sammen i Europa. Margrethe Vestager kommer fra mitt søsterparti i Danmark – hun er også en av kandidatene til å komme høyere opp i systemet i EU nå etter Europavalget – og har vært en av forkjemperne for å få til dette. Vi har god kontakt med henne, og vi har god kontakt med EU-systemet for å utvikle. Vi kommer fortsatt til å være framoverlente og jobbe aktivt med EU-systemet for å sørge for at vi får løftet lovverket på denne siden. Både representanten og jeg har stemt nei ved tidligere folkeavstemninger – eller kanskje ikke representanten rakk å stemme, men har vært negativ til EUs strukturer. Men dette er et av de områdene der EUs strukturer kan være med og hjelpe oss med å lage et internasjonalt regelverk som gjør at vi kan få kontroll på det.