Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2009-03-23:
Det er nødvendig å presisere – og ting tyder på at Fremskrittspartiet alltid glemmer og ikke vil si – at det er umulig å forbigå det faktum at norsk bistand generelt, og da også norsk humanitær bistand og Norge som donor og humanitær aktør, er av den aller, aller beste. Det premisset må ligge til grunn også for denne debatten. Selv om det er slik at sider ved forvaltningen har et forbedringspotensial, gir altså norsk humanitær bistand – hver eneste dag – gode resultater på bakken. Det kan være arbeidet norske NGO-er gjør for å forsyne palestinere med mat og medisiner, arbeidet som ble gjort etter syklonen i Burma, eller etter krigen i Georgia. Det er arbeid som gjøres under sultkatastrofer, miljøkatastrofer, i krig – i situasjoner som er mer eller mindre akutte i sin form. Det er dette som er målet for den humanitære bistanden. Er det dette representanten Tybring-Gjedde ikke ønsker at vi skal bidra med? Er det dette de vil kutte i? Jeg registrerer at Fremskrittspartiet nok en gang, som alltid, velger å bruke det som kunne vært en konstruktiv debatt om hvordan vi kan forbedre resultatoppnåelsen med bistanden, til å gjenta den samme gamle forutsigbare kritikken av bistanden generelt. Det er tydelig at Fremskrittspartiet heller ikke har fått med seg det arbeidet som Regjeringen har satt i gang – og gjør – for å styrke forvaltningen av all norsk bistand. Norges sterke humanitære engasjement dreier seg også om mer enn akutt nødhjelp. Det er en politisk prioritet og foregår på mange plan. Klasevåpeninitiativet som Norge tok – og resultatene av det – er noe av det viktigste som har skjedd i det humanitære arbeidet på verdensbasis på lenge. Det handler altså om forebygging, og det handler om politiske prosesser for å hindre framtidige humanitære katastrofer, for det er ikke sånn at humanitære katastrofer bare oppstår av seg selv. Selv om de er akutte i sin form, er de alltid en del av et større bilde som det er mulig å påvirke før det skjer. Derfor har vi også behandlet stortingsmeldingen om forebygging av humanitære katastrofer, og Regjeringen har lagt fram en humanitær strategi. Jeg anbefaler alle å lese disse dokumentene. Dette går selvfølgelig også inn i hvordan vi forvalter og følger opp denne bistanden. Som i bistanden generelt: Det som først og fremst kjennetegner den humanitære bistanden, er at den nytter, at den er effektiv, og at den oppnår det den skal. Uten den hadde flere liv gått tapt, og den menneskelige lidelse hadde vært mye større. Så er det selvfølgelig sånn – og det er også derfor vi har denne debatten i dag – at mangler i forvaltningen av den skal rettes opp. Man har et forbedringspotensial, og det er hele tiden nødvendig å jobbe for å kvalitetssikre at all norsk bistand er effektiv nok, målrettet og gir best mulige resultater. De punktene som Riksrevisjonen tar opp i sin rapport, må altså ses på som et godt grunnlag for å kunne forbedre forvaltningen og jobbe framover. Jeg er glad for at dette allerede er blitt gjort, at det gjøres i forvaltningen, og at departementet har fullt fokus på dette og gjør hva det kan for å ta tak i de ankepunktene revisjonen har sett på, slik at norsk humanitær bistand også i framtiden kan være av den aller mest effektive.