Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-12-13:
En forutsetning for at samfunn og nasjoner skal utvikle seg, er at det er god kommunikasjon mellom menneskene, og at man fører en samferdselspolitikk som ivaretar behovet for transport. I Norge har det skjedd store forandringer i transportbehovet de siste årene på sjøen, på land og i luften. Dette medfører store utfordringer etter som trafikken øker, særlig på det sikkerhetsmessige område. Det gjenstår mye før fremkommeligheten og sikkerheten er i tråd med brukernes behov, og for vår industri og samhandel både innen Norge og med utlandet er det derfor viktig at politikerne tar problemet på alvor. I tillegg til de tradisjonelle kommunikasjonssystemer har også de elektroniske veiene hatt en rivende utvikling og forandret hverdagen i de tusen hjem, der dataalderen har gjort sitt inntog. Samferdselsdebatten i dag bærer preg av gode ønsker, men det er ikke nok når vi vet at det fremdeles er et stort behov for økt sikkerhet både på sjø og land. Budsjettet viser igjen manglende vilje hos Arbeiderpartiet og sentrumspartiene til å bevilge de nødvendige midler. Høringene i forbindelse med samferdselsbudsjettet bærer også preg av stor frustrasjon blant brukerne av veinettet. Det er også stor frustrasjon blant bilistene som ikke forstår at så lite av det staten tar inn på bil og bilbruk, kommer tilbake i form av bedre veier og bedre fremkommelighet. Og det forstår jeg så godt. Hva kan så gjøres for å bedre situasjonen? Fremskrittspartiet mener at det må til en betydelig økning i riksveimidler fra staten til veiformål, inkludert trafikksikkerhets- og miljøtiltak. Fremskrittspartiet ser på bilen som et av de viktigste og mest nødvendige transportmidlene i Norge, særlig i distriktene. Uten tilgang til personlig transport til arbeid, skole, fritid, innkjøp og til sosial kontakt vil Distrikts-Norge rammes. Samferdselsbudsjettet bærer denne gang preg av det kompromiss som er inngått mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, og at det ikke er funnet plass til mange viktige veiprosjekter eller det økte behovet for penger til drift og vedlikehold. Resultatet er at veikapitalen forringes og kostnadene for samfunnet blir større senere. Her håper Fremskrittspartiet at de andre partiene snart forstår at det må tas et krafttak, men dessverre bærer deres budsjett ikke preg av det. Over lengre strekninger er fly overlegent alle andre kommunikasjonsmidler. Derfor er det viktig at konkurransen på norsk innenriksluftfart og flyruter fra norske flyplasser til utlandet fortsetter. Dessverre fører skatte- og avgiftsnivået til det motsatte, og derfor står flyruter og flyplasser i fare for å bli lagt ned. Fremskrittspartiet mener også at staten bidrar til at man innen norsk luftfart ikke har like konkurransevilkår for alle aktører, ved at det selskapet som staten har eierinteresser i, har muligheter for å fylle drivstoff utenlands, for så å bruke dette drivstoffet på norske innenlandsruter. De unngår dermed norske avgifter på drivstoff, mens de som ikke har denne muligheten, taper i konkurransen. Det er også et faktum at staten melker norsk luftfart avgiftsmessig, på samme vis som de gjør med bilismen. Dette er forhold som det er vesentlig å ta med når man diskuterer rammebetingelser i en virksomhet som er viktig for norsk infrastruktur, næringsliv og turisme. Fremskrittspartiet ønsker også at norsk sjøtransport styrkes ved at næringen gjøres attraktiv for private interesser, og at havneanlegg kan overtas og drives av private i tråd med markedets behov. Fremskrittspartiet går også inn for å øke satsingen på elektroniske navigasjonshjelpemidler, med særlig vekt på elektroniske sjøkart. Fremskrittspartiet har derfor i sitt alternative budsjett lagt inn 35 mill. kr ekstra i forhold til Arbeiderpartiet og sentrumspartiene for at kartene skal komme i orden innen år 2006, slik planen var. En bedre merking av våre farleder langs kysten er også viktig for å bedre sikkerheten både til mennesker og gods. I denne forbindelse foreslår Fremskrittspartiet at det bevilges 50 mill. kr ekstra til dette, som også innebærer oppstart av tunnelprosjektet gjennom Stadlandet. Det var skremmende å se at Stoltenberg-regjeringen i sitt budsjett foreslo å redusere tilskuddet til Redningsselskapet, slik at seks båter stod i fare for å måtte legges i opplag, når vi vet at i 1999 ble 166 personer reddet fra drukningsdøden, 134 fartøyer berget fra totalforlis og 9 935 mennesker fikk ulik assistanse, der også 1 710 fartøyer ble assistert. Derfor økte Fremskrittspartiet sitt budsjett med 15 mill. kr ekstra til Redningsselskapet. Når det gjelder jernbanen, har denne gode egenskaper når det gjelder tyngre gods som skal fraktes over lange avstander, og som ikke er avhengig av tid. Men når det gjelder persontransport, vil det etter min mening kun være intercitytogene som kan kjøre lønnsomt. Jeg vil peke på at jernbanen spiller en bagatellmessig rolle når det gjelder befordring av personer og gods i Norge. Utgiftene til jernbanedrift og investeringer som bilistene betaler, er i alt ca. 4,9 milliarder kr, et svært høyt tall tatt i betraktning av at jernbanen kun befordrer ca. 4,2 pst. av persontrafikken i Norge og bare 7,8 pst. av godstransporten. Fremskrittspartiet mener at det må skapes konkurranse i skinnegående transport. Jeg vil påpeke at de høye investeringskostnadene ved jernbanen gir svært marginale virkninger på fremkommelighet, kapasitet og miljø. Fremskrittspartiet vil på grunn av de ulykker som har vært i den seneste tid innenfor jernbanesektoren, prioritere sikkerheten ved de eksisterende linjer før det investeres i nye jernbaneprosjekter. Fremskrittspartiets budsjett baserer seg på at bil- og veitrafikk også i fremtiden vil spille en dominerende rolle i norsk samferdsel, mens Regjeringen har tenkt seg at bilbruk skal reduseres og kollektivtrafikk prioriteres i dette budsjettet. Riktignok er investeringstakten i stamveinettet redusert, men noen alternative transporttilbud foreslås ikke etablert. Resultatet blir et rent nedskjæringsbudsjett uten virkemidler for å løse problemene i norsk samferdsel.