Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-10-27:
Vi står fortsatt overfor en alvorlig situasjon i Kosovo både politisk og humanitært. Det vi konsentrerer oss om i dag i lys av innstillingen, er den humanitære situasjonen, og den er prekær for de internt fordrevne og for flyktningene. Som man har vært inne på tidligere, står vinteren for døren. Det har ført til at en del av de internt fordrevne har søkt å finne midlertidig husly hos naboer, slekt og venner, og noen av dem har også prøvd å komme tilbake. Man regner med at ca. 20 000 av de 50 000 fordrevne som vi opererte med, har prøvd å komme tilbake, men de har jo da funnet sine hus i ruiner, slik at de fortsatt er i en prekær situasjon, selv om de har vendt tilbake til det som tidligere var deres hjem. Flertallet av de som er på flukt, som er fordrevne, som i det hele tatt er rammet, er barn. Foruten helsestell og medisiner er det derfor et akutt behov for tepper, vinterklær og fottøy. UNHCR samordner den internasjonale hjelpeinnsatsen, og det er klart at den forestående vinteren vil bli svært vanskelig for mange av disse personene. Vi må derfor bidra maksimalt til å avhjelpe situasjonen, og jeg er glad for at komiteen enstemmig har sluttet opp om Regjeringens forslag om en tilleggsbevilgning på 40 mill. kr til humanitær bistand i forbindelse med Kosovo-krisen. Midlene vil bli fordelt dels til FN-organisasjoner og dels via norske frivillige organisasjoner. Vi har også fått en noe utvidet debatt i dag, og presidenten har ikke brukt klubben. Jeg vil bare få lov til så vidt å kommentere de politiske elementene, selv om jeg kanskje ikke synes at dette er anledningen til en bredere debatt om Kosovo. Det vil vi sikkert få anledning til senere. Jeg vil bare gjøre oppmerksom på at fristen for Milosevics tilbaketrekning utløper kl. 20 i kveld, og det er ingen utsettelse, som det misvisende har fremkommet på nyhetene, det er den fristen som Milosevic har hatt. Det vi har sett, som representanten Solheim var inne på, er at denne militære trusselen, kombinert med de diplomatiske og politiske aktivitetene, har båret frukt. Ikke minst nå i de siste timene har vi sett en positiv utvikling – hvis vi kan kalle det det – hos Milosevic. Det er et større antall som nå trekker seg tilbake. Det tror jeg viser behovet for å opprettholde også den militære trusselen. Jeg skal ikke foregripe begivenhetenes gang, men jeg har vanskelig for å se for meg at Milosevic fullt ut vil ha oppfylt alle de kravene som FNs sikkerhetsråds resolusjon 1199 stiller før kl. 20 i kveld, og derfor må vi vel se i øynene at det kan være behov for å opprettholde den militære trusselen videre fremover, for at vi også skal kunne gjøre det vi ønsker å gjøre, både humanitært, politisk og diplomatisk. Jeg må si jeg er noe overrasket, som også representanten Solheim er, over representanten Fridtjof Frank Gundersens innlegg, kanskje spesielt fordi det – med all mulig respekt for representanten – blir nokså enkelt. Jeg vil kanskje ikke si at vi har vært bekymret for presedens, men det er viktig å slå fast et prinsipp om at det i de ulike land må kunne leve majoriteter og minoriteter. Vi kan ikke trekke nye grenser rundt omkring i verden. Men det som er akutt og vanskelig hva angår situasjonen i Kosovo i dag, er ikke tanken på hva som kan skje på Corsica eller i Spania hvis Kosovo får sin uavhengighet, men det er hva som vil skje på Balkan hvis vi lar denne utviklingen drive uten at vi ivaretar både de humanitære og de politiske hensynene som vi må ivareta i denne regionen for å sikre ikke bare menneskers rettigheter, men også fred og stabilitet i regionen. Derfor er det viktig at FN ser et ansvar. Derfor er jeg enig med representanten Solheim i at vi gjerne skulle ha sett et FN-mandat. Jeg er også enig med ham i at vi her står overfor en krisesituasjon, hvor vi etter mye tvil og vanskelige drøftelser har funnet å kunne gå til det skritt vi har gjort og true med militær makt uten et FN-mandat. Men alt dette er basert på et såkalt kapittel 7-språk i FN, nemlig at situasjonen i Kosovo er en trussel mot freden og sikkerheten i regionen, og det tror jeg det er viktig at vi holder fast ved.