Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-10-05:
Alle talere i denne debatten har påpekt at Norge er på vei mot store endringer. Dette er endringer som ikke blir billige, og som vil kreve vanskelige valg. Men det er også endringer som vil styrke oss hvis vi tar dem alvorlig nok, og hvis vi satser stort nok, tidlig nok. Både oljeprisfallet, den nye ledigheten og flyktningkrisen minner oss om konsekvensen av ikke å være forberedt. På hver sin måte varsler dette noe av det Norge står overfor – en langvarig, ustabil situasjon langs deler av Europas grenser med direkte konsekvenser for utenrikspolitikk, kommuner og familier i Norge, og en ny situasjon der Norges største eksportvare presses fra tre kanter: overproduksjon og prisfall som rammer de dyreste produsentene først klimapolitiske tiltak i mange land som presser fossil energi fornybar energi som blir stadig mer konkurransedyktig Det holder ikke å møte slike utfordringer med justeringer av gårsdagens politikk. Årets trontale går lenger enn fjorårets i å erkjenne at endringer kommer. Miljøpartiet De Grønne hilser velkommen at regjeringen varsler tiltak som kan starte utvikling av bærekraftige løsninger i næringsliv, utdanning og samferdsel. Men det krever mål som står i forhold til utfordringene, det krever vilje til å prioritere, og det krever vilje til forpliktelse. Norsk politikk de siste tiårene er dessverre full av politikk som er blitt til ingenting fordi målene har vært for vage, og fordi forpliktelsene har vært for svake. Vi hilser velkommen at regjeringen i trontalen varsler en strategi for en bioøkonomi – de virkelig grønne næringene. Bioøkonomien må bli en stor del av framtidas norske næringsliv, og De Grønne har allerede tatt til orde for å opprette et Bionova, et Enova for bionæringene, som vi håper at regjeringen vil iverksette raskt. Vi hilser også velkommen en satsing på fagskole for å bedre elevers muligheter i et arbeidsliv som er for trangt for mange, og med en skole som produserer så skremmende stort frafall i dag, får vi en dårlig sosialpolitikk og en dårlig samfunnsøkonomi. Vi trenger skoler som gir mer praktisk og arbeidsrettet kunnskap, og vi trenger et mer fleksibelt arbeidsliv som gir plass til flere. Det er når vi lever i lokalsamfunn og blir en del av de store, nye mulighetene, at endringer blir varige og skaper mer endring. Folk som har begynt med søppelsortering, vil ha mer resirkulering. De vil ikke tilbake til den gamle dynga. Folk som har begynt å sykle, vil ha mer sykkelsti. De vil ikke ha bilkø. Folk som har montert solceller, vil ha mer smart teknologi, og folk som bor i grønne kommuner, vil ha grønnere kommuner. Miljøpartiet De Grønne kommer til å arbeide hardt i fylkesting, kommunestyrer og bydeler for at lokalsamfunnene selv skal bli pådriveren – uten å vente på Stortinget – for skoler som gir elevene mestring og muligheter, for arealplanlegging som beskytter natur og matjord, for transporttilbud som løser problemer i stedet for å skape nye, for at kommunale innkjøp stiller høye miljøkrav, og for å åpne døra og gi plass til folk som trenger trygghet. I Moss, som har druknet i biler, vil De Grønnes nye varaordfører Benedicte sørge for at Moss blir en sykkelby. I Trondheim vil varaordfører Hilde i praksis gjennomføre en klimalov med 80–90 pst. utslippskutt innen 2030 som vil legge føringer for hele byens utvikling. I Bodø får De Grønne slutt på trafikkøkningen inn til byen og på kjøpesentervekst. Vi får fullt jordvern i Ås, og i Oslo forhandler vi om framtidas samferdselspolitikk, der folk, gode byrom, kollektivtilbud og sykkel skal stå i sentrum – ikke mer privatbilisme. Får vi til det, setter vi en ny standard for norsk samferdselspolitikk. I Sveriges motsvar til trontaledebatten for tre uker siden sa statsminister Stefan Löfven fra Socialdemokraterna: «Sverige ska bli ett av världens första fossilfria välfärdsländer.» Sverige har allerede kuttet 25 pst. av sine klimagassutslipp, og de har halvparten av Norges klimagassutslipp per innbygger. Norge må selvsagt ha samme ambisjon og uttrykke den minst like klart. Derfor minner vi om at for regjering, støttepartier og flertallet i opposisjonen er oljemeldingen En næring for framtida fortsatt det viktigste dokumentet i norsk økonomi, næringsutvikling og miljøpolitikk. Vår tids største industriprosjekt er det nye Sverdrup-feltet. Det kan gi inntekter og arbeidsplasser til oss, men det vil også gi utslipp av 900 mill. tonn CO2 og påføre våre etterkommere en enda verre klimakostnad. De Grønne vil fortsette å argumentere for at det er uansvarlig å satse på å produsere enda mer petroleum i en tid da alle vet at vi allerede produserer for mye, bruker for mye og har funnet for mye. Hvis signalene om endring skal bli mer enn signaler, må alle store satsinger fra nå av skje i bionæringer, i vind, i sol og i en rekke andre framtidsrettede sektorer. Miljøpartiet De Grønne vil fortsette å peke på at det blir stadig mindre økonomisk ansvarlig å bruke hundrevis av milliarder av fellesskapets midler på å forskuttere framtidig oljevirksomhet i håp om å få pengene tilbake om noen tiår, mens risikoen øker raskt for at disse pengene tvert imot vil gå tapt. Vi kommer derfor til å foreslå at regjeringen utreder hvordan ordningene som i dag løfter fram nye investeringer i petroleumssektoren, kan overføres til de nye grønne og bærekraftige næringene som vi må bygge opp. Da oljevirksomheten skulle bygges opp i Norge på 1970-tallet, la regjeringen fram en stortingsmelding med mål og kriterier som la grunnlag for en godt planlagt utvikling av oljesektoren. Å bygge nye, bærekraftige næringssektorer i Norge som skal erstatte oljesektoren, er et enda større prosjekt som krever enda mer målrettet arbeid på nasjonalt nivå. Miljøpartiet De Grønne kommer derfor til å foreslå at regjeringen legger fram en overordnet plan for overgangen til et bærekraftig og fossilfritt Norge. Europa og Europas omgivelser endrer seg. Libya, Irak og Syria fungerer ikke som stater og gir ikke sine innbyggere elementær trygghet. De skaper enorme problemer for statene rundt. Det er all grunn til å frykte at denne situasjonen vil vare. Norsk utenrikspolitikk og norsk flyktningpolitikk må svare på dette. Vi kan ikke møte dagens flyktningkatastrofe med en politikk som er laget for gårsdagens situasjon. De Grønne var før sommeren med på å danne et bredt kompromiss for en mer ambisiøs flyktningpolitikk. Vi mener det var viktig å skape en bred enighet om å ta imot flere nødstedte mennesker, og vi mener det skaper et godt grunnlag for den betydelige opptrappingen som nå er helt nødvendig. Norge skal stå opp for asylretten. De som må flykte fra krig og undertrykkelse, skal kunne få beskyttelse i Norge. De som ikke har grunn til å bli, skal vende hjem. Vi har alle fått klar beskjed: Folk vil hjelpe mer, folk vil ta imot flere. Gjestfrihet og hjelp til dem som trenger det, har alltid vært og skal alltid være en kjerneverdi i et godt og trygt samfunn. Den verdien finnes heldigvis fortsatt i Norge også. Jeg er glad for at regjeringen i trontalen gjør det klart at vi skal hjelpe mer. Men å hjelpe mer betyr bl.a. å legge til side en praksis der penger til en ny flyktningkatastrofe tas fra andre bistandsprosjekter. Det er urimelig å hjelpe folk i nød ved å ta fra folk i nød. Det er kortsiktig å løse kriser ved å ta penger fra arbeid for å forebygge kriser. De Grønne er klare til å sette seg ned med andre partier for å diskutere hvordan vi bør videreutvikle avtalen om flyktninger fra før sommeren, både for å hjelpe flere nå og for å hjelpe mer langsiktig.