trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-16:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet mer i denne debatten, men stupbombingen fra representanten Lånke avstedkom et visst behov for et par kommentarer når det gjelder helligdagsfreden på TV, og når det gjelder sladden. Ifølge representanten Lånke har man nå en situasjon hvor man er fri for reklame på enkelte dager. Det er ikke riktig. Det er altså slik at vi har reklame på disse dagene, vi har det i aviser, vi har det bare vi stikker hodet ut av vinduet, på massevis av reklameboards rundt omkring, og i de fleste hjem– nå vet jeg ikke hvordan det er hos representanten Lånke – har man kabel-TV med 20 kanaler, hvorav 19 sender reklame. I tillegg er det enkelte som har satellitt. Det blir mer og mer vanlig. Da har man hundrevis av kanaler hvor det sendes kommersielle budskap. Så det er ikke riktig at vi selv om vi har en spesialregel i Norge, vil få reklamefrihet på disse dagene. Det er kanskje på tide å innse at tiden har gått fra de norske reglene på dette området. Så gjaldt det dette med sladden. Det kunne av Lånkes innlegg høres ut som om vi skulle drukne norske hjem i gruppevoldtekter av dopede jenter. Jeg synes ikke man med slike påstander kan forvente å bli tatt på alvor. Det som er tilfellet, er at i nesten alle norske hjem har man tilgang til Internett, hvor det er langt, langt verre ting som foregår, enn det som vises i erotiske filmer på Canal+ eller hva det måtte være. Så hvis Lånke vil dopede jenter og gruppevoldtekter til livs, må han reise rundt og kappe av en del kabler. Det er den eneste muligheten han har for å stanse disse tingene. Vi tror ikke at man tar noen stor skade av at det vises film med normalt seksuelt innhold på kveldstid, så lenge man skjermer barn for det. Det finnes også en av-knapp på de fleste TV-er, og den kan de som ønsker det, bruke. Samtidig er det teknologisk mulig å sperre de fleste TV-er for dette budskapet.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-16:
Jeg tror vel neppe Lånke og jeg kommer til å bli enige på dette området. Det eneste jeg vil be om i denne sammenhengen, er at man ikke kobler vårt forslag til mangel på eventuell respekt for helligdagene. Vi mener at viktigheten av disse helligdagene må kobles til gudstro og familiefred, og ikke til reklamereglene. Jeg observerer helligdagsfreden like godt om det tilfeldigvis skulle passere en Coca Cola-reklame forbi på TV.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-12-16:
Som saksordføreren redegjorde for, er det ikke de store og dype politiske uenighetene i denne innstillingen. SV skiller seg ut på sin side, og Fremskrittspartiet også, med en del mindretallsforslag. Men stort sett er det bred enighet. Delvis behandler proposisjonen en del konsekvenser av de teknologiske endringene. Her er situasjonen den at vi foreløpig vet for lite om hvordan markedet kommer til å utvikle seg, og hvordan sammensmeltingen av ulike teknologier vil forandre hele mediebildet, og vi vet ikke hva slags reguleringer eller hvilke tiltak som er nødvendige for å ivareta de målene som Stortinget har satt for norsk mediepolitikk. Det som er viktig for oss, er å bevare og utvikle norsk språk og norsk kultur, sikre en god samfunnsdebatt, formidling av nyheter og det mangfoldet som et medietilbud i Norge skal gi. Hvordan vi i framtiden skal sikre det, tror jeg vi kommer til å ha mange diskusjoner om og runder på her i salen. Det er således også viktig at NRK og TV 2, som de to store norske allmennkringkasterne, får gode arbeidsforhold og er sikret at de både får formidlet og får en økonomisk situasjon som gjør at de kan ta det ansvaret de er pålagt. De tekniske endringene som proposisjonen inneholder, er det stort sett bred enighet om. Der det har vært litt større debatt, går bl.a. på reklamereglene, hvor vi har et todelt mål. Det ene er selvsagt å sikre dem som lever av reklame, gode nok inntekter til at de kan levere et godt kvalitetstilbud. Det andre er selvsagt både å sikre oss mot en usunn konkurranse, sikre barn mot uheldig markedsføring og å sikre også den kunstneriske kvaliteten bl.a. på presentasjon av spillefilmer. Her har statsråden og departementet ikke fått gjennomslag i komiteen. Vi ønsker å beholde de reglene som i dag gjelder, som gjør at TVNorge kan beholde sin programmering med nyhetssending, som er en del av det nyhetsmangfoldet vi har i Norge. Men det andre er også at vi ikke ønsker et avbrudd i spillefilmer. Departementet hadde foreslått muligheten for avbrudd, noe som jeg mener i og for seg er en helt logisk konsekvens av at kanalene i dag kan avbryte med egenreklame. Der hadde departementet foreslått en koordinering, og når komiteen nå sier nei til avbrudd i spillefilmer av kunstneriske årsaker, må den logiske konsekvensen av det være at det samme gjelder for egenreklame. For jeg er helt enig i tankegangen til departementet, at det ikke kan være noen stor forskjell på hva slags type avbrudd det er. Et avbrudd i en spillefilm må være avbrudd i en spillefilm. Et flertall i komiteen åpner for at dokumentarprogram på inntil en time kan få avbrudd. Fra Arbeiderpartiets side ser vi også gode argumenter for et slikt type avbrudd hvis det fører til at etterspørselen etter lange dokumentarer øker, og større mulighet for at den type program kan eksporteres. Vi ber om at departementet vurderer det nøye, men det er uansett et flertall i salen for at departementet kan gi den type åpenhet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-12-16:
Først bare en liten kommentar til Fremskrittspartiets merknader i innstillingen hvor man skriver at bestemmelsen om helligdagsfreden i forhold til reklame er «en særbehandling av de spesifikke kristne helligdager», og at Fremskrittspartiet på den bakgrunn ber «Regjeringen oppheve disse særnorske reglene». Jeg synes egentlig at vi skal legge merke til den formuleringen, fordi det representerer vel nærmest et paradigmeskifte innad i Fremskrittspartiet når det gjelder holdninger til kristne kontra muslimske eller andre helligdager. Det er ikke så mange år siden en representant fra Fremskrittspartiet i forbindelse med flyktninger fra Bosnia mente at vi burde ta inn de kristne, men holde de muslimske utenfor. Her har det virkelig skjedd en revolusjon. Mitt innlegg vil jeg likevel først og fremst bruke til å si følgende: Jeg synes det er litt trist at debatten om de store – jeg vil si ikke bare evolusjonære, men revolusjonære – endringene innenfor medieområdet blir til en debatt om sladden og om reklame på 1. pinsedag. Det det dreier seg om, i hvert fall fra Arbeiderpartiets side, er hvordan vi skal forholde oss til denne helt åpne internasjonale medievirkeligheten som vi kommer til å havne i. Og der har jo representanten Ulf Erik Knudsen helt rett, Internett og alle mulige slags sammensmeltinger av ulike kanaler kommer til å gjøre at de norske sensurbestemmelsene blir vanskeligere og vanskeligere å fylle med noen mening. Men spørsmålet er: Hvordan skal vi forholde oss aktivt for å sørge for at norsk språk, norsk kultur, norsk samfunnsdebatt, norske nyheter, norsk egenart og mangfoldet av hva det er å være norsk, skal få en plass i denne mediejungelen? Hvordan kan vi slå ring om de to store allmennkringkasterne som faktisk tar et ansvar utover det rent kommersielle? Hvordan kan vi sette noen milepæler eller grenser i forhold til at det kommersielle skal få for stor innflytelse på publisher-rollen som NRK og TV2 skal ha? Hvordan kan vi sørge for både en trygg finansiering og en utvikling av dette som tjener utviklingen av norsk språk og kultur? Vi hadde en debatt om det i forbindelse med mediemeldingen, som var forholdsvis god, men likevel har vi en stor jobb å gjøre. Blant annet har Arbeiderpartiet etterlyst at vi burde lage en allmennkringkasterplakat for NRK som samler alle de kravene som vi har til NRK, på én plass, så vi slapp i hver eneste debatt om en odelstingsproposisjon, eller om et budsjett – og det hadde vi senest på fredag – eller i andre sammenhenger å ha detaljerte diskusjoner om NRK, løsrevet fra en større sammenheng.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-12-16:
Jeg har ikke noe stort behov for å redegjøre for innstillingen, det er greit nok framstilt i dokumentet som ligger foran oss. Men jeg har en kort kommentar til representantene Ola T. Heggem og Magnar Lund Bergo, som etter mitt syn trekker innstillingen vel langt, i hvert fall i forhold til hva Arbeiderpartiet mener. Vi har ikke sluttet oss til noen generell holdning om privatisering i forhold til statsforetak. Det er ikke det som ligger i dette forslaget eller i denne innstillingen. Tvert imot har vi stått sammen både med SV og Senterpartiet i de sakene som er behandlet etter regjeringsskiftet, i forhold til hva slags utvikling vi har sett i Posten, Vegvesenet og andre etater. Det er viktige samfunnsoppgaver som skal løses, og det trengs et sterkt offentlig engasjement i forhold til det. Bakgrunnen for denne saken er ifølge begrunnelsen som Arbeids- og administrasjonsdepartementet har gitt, at ESA mener at dette ikke er i overensstemmelse med regelverket. I brev fra Arbeids- og administrasjonsdepartementet, som er datert 4. desember og vedlagt innstillingen, skriver også departementet at når det er klarlagt hva ESAs innvendinger er og disse er nærmere vurdert, vil departementet ta stilling til om det eventuelt er behov for å fremme ny odelstingsproposisjon for Stortinget. Det har vi forholdt oss til, og det er også på den bakgrunn vi har støttet endringen av loven.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-16:
Jeg er glad for den store enigheten om å bevare helligdagsfreden når det gjelder fravær av reklame noen få dager i året. For meg blir det representanten Lånke nå sier, likevel et slags fikenblad når vi ser hva annet som står i den innstillingen som vi behandler i dag. Det som skjer hele veien, er markedstilpasning, kommersialisering – det er markedet som skal rå. Det vi ønsker, er ikke i etterkant å se hva utviklingen av dette markedet har ført til, men vi ønsker en føre var-posisjon. Det forundrer meg at Kristelig Folkeparti ikke har vært villig til å være med og se på noen av de føre var-reglene vi har lagt inn her, og bli med på det. Så til Knudsen og det med at det er mulig å ta inn parabol-TV og se reklame. Ja, selvfølgelig er det det, men vi som ikke leter opp reklame, og som hovedsakelig ser på NRK1, NRK2 og TV 2, synes det er helt fint å slippe det, og ikke minst at ungene våre én gang i året skal kunne få slippe å få «dyttet ned» reklame.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-16:
Når vi har valgt en tilknytning til EU i form av en EØS-avtale, er det fordi noen av oss ønsket å beholde det vi omtaler som sjølråderetten. Når statsråd Norman snakker om statsforetak, er det greit for meg at vi har forskjellige ønsker og mål for hvordan det skal utvikle seg i framtiden. Det jeg savner, er i denne sammenhengen den kreativiteten som Regjeringen klarer å oppvise i forbindelse med Snøhvit-utbyggingen, som hadde den samme type konflikt i utgangspunktet, men der det er vist kreativitet og funnet en løsning som gjør en sånn type utbygging mulig. Jeg savner kreativiteten og jeg savner viljen til å beholde statsforetakene så langt som mulig i den form de har i dag. Ola T. Lånke omtalte det notatet som var kommet fra ESA, som et pålegg. Jeg kan ikke se at det er et pålegg. Jeg mener at det er en henvendelse. Det kunne vært interessant å høre statsråd Normans syn på om dette er et pålegg eller om det er en henvendelse.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-12-16:
Jeg beklager at Fremskrittspartiet og representanten Knudsen vil være med på at vi skal legge oss flate for all den utvikling som skjer på det kulturpolitiske området rundt omkring i verden, og bare la slusene bli åpnet slik at alt kan komme innover oss. Når det gjelder helligdagsfreden, er det nok helt riktig at man har mange kanaler i de norske hjem, og at reklamen der er fullt til stede på mange måter også på høytidsdagene. Men vi behøver da ikke å gjøre dette enda verre enn det er. I Kristelig Folkeparti ønsker vi å være en motkultur til dette, og jeg tror at noe av det vi har klart å skjerme i Norge, er positivt for folk i dette landet – at vi holder litt igjen og prøver å sette noe opp som mer hellig enn andre ting, og at disse dagene er en gave til oss, et tilbud til oss, hvor vi skal få lov til å koble litt av, og koble til. Da tror jeg i hvert fall at reklamen må kunne begrenses så mye som mulig. Vi har jo spesialregler på mange andre områder. Vi har det på tobakk og alkohol, og jeg synes også det er helt rimelig at vi har det her. Når det gjelder sladden, har man Internett-tilgang, som man sier. Det finnes også veldig mye der som vi skulle ha gjort noe med, og som vi prøver å gjøre noe med. Det pågår aksjoner nå mot barneporno på Internett, og jeg går ut fra at man ikke ønsker at man skal få de samme tilstandene på TV som man har på Internett. Så vil jeg også si at TV fortsatt er et mer sentralt medium i de fleste norske hjem. På Internett må man jo logge seg inn og finne fram. Det tar litt mer tid, og det krever litt mer initiativ. TV-en slår man på – det er et møbel midt i bestestua – og ingen har kontroll med hvem som kan komme til å se på den. Vi mener at det er grunn til å opprettholde disse reglene spesielt for TV-kanalene.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-12-16:
Den skal bli veldig kort. Jeg mener at det står helt klart i innstillingen at Fremskrittspartiet selv har koblet disse to tingene – koblet helligdagsfreden til reklame – på den måten de har gjort i sitt forslag.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-12-16:
Det er skifte av tema. Det er et stort flertall i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen som står bak innstillingen og støtter Regjeringens lovforslag. Det er jeg veldig glad for. Når Regjeringen nå fremmer forslag om endringer i den norske statsforetaksloven, henger det sammen med at EFTAs overvåkingsorgan, ESA, i april 2000 vedtok nye retningslinjer for statsstøtte. Norge er forpliktet til å følge EØS-avtalen, og ESAs vedtak krever justeringer i vår statsforetakslov. Formålet med bestemmelsene om statsstøtte er å sikre at enkelte foretak ikke oppnår særskilte konkurransefortrinn i forhold til andre aktører. Flertallet i komiteen støtter alle Regjeringens forslag til endringer i loven. Jeg synes også departementet har svart tilfredsstillende på de momenter, innspill og innvendinger som kom inn under høringen. Arbeids- og administrasjonsdepartementet har allerede satt ned et utvalg som skal foreta en nærmere gjennomgang og vurdering av statsforetaksloven i løpet av 2003. I den forbindelse vil det bli vurdert alternative selskapsformer. Det er grunn til se fram til en slik gjennomgang og debatt om statsforetaksloven, ikke minst fordi funksjonen som statlig eierskap har hatt som virkemiddel for å oppnå samfunnsøkonomiske og politiske målsettinger, har endret seg ganske kraftig over tid. Komiteen har dessuten merket seg at ESA ikke er fornøyd med Regjeringens forslag til løsning i Ot.prp. nr. 13. Dette kan indikere at en ny gjennomgang av statsforetaksloven må foretas. Jeg synes imidlertid statsråden har skissert en ryddig måte å behandle saken på i sitt brev til komiteen av 4. desember i år, der han anbefaler Odelstinget å behandle proposisjonen som planlagt, til tross for innvendingene fra ESA. Først når disse innvendingene er nærmere klarlagt og vurdert, vet vi om det er nødvendig med en ny proposisjon. Jeg registrerer at SV kommer til å gå imot lovendringsforslaget. Jeg synes ikke SVs argumentasjon er overbevisende. At SV er imot EØS-avtalen og av den grunn er skeptisk til å rette seg etter de forpliktelsene Norge har i forbindelse med medlemskapet i EØS, er greit nok, men det er fantasipolitikk når SV avviser å endre loven etter ESAs pålegg. SVs mistenkeliggjøring av Regjeringens motiver i denne saken og beskyldninger om at Regjeringen skyver ESA foran seg for å legitimere egen politikk, er å gå langt over streken. I så fall skulle Arbeiderpartiet ha de samme motivene siden de støtter regjeringspartiene. Jeg synes at SVs anklager faller på sin egen urimelighet. Avslutningsvis vil jeg påpeke at endringene i statsforetaksloven langt på vei er en dyd av nødvendighet. Det er nok ikke en sak som kommer til å vekke størst interesse i media og blant folk flest, men den er betydningsfull nok likevel. Som saksordfører er jeg derfor glad for at et bredt flertall her i salen kommer til å stille seg bak flertallsinnstillingen.
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2002-12-16:
Den teknologiske utviklingen gjør det nødvendig å gjennomgå kringkastingsloven, dette for å sikre at loven er mest mulig à jour med den teknologiske og markedsmessige utviklingen på feltet. Forslagene i Ot.prp. nr 107 for 2001-2002, som vi nå debatterer, er en delvis oppfølging av Konvergensutvalgets anbefalinger gitt i NOU, Konvergens – Sammensmelting av tele-, data- og mediesektorene. Senterpartiet støtter i all hovedsak Regjeringens forslag i denne saken, og jeg ser ikke behov for å trøtte Stortinget med altfor mange gjentakelser. Likevel må jeg si noen ord om reklame- og sponsorregler som jeg oppfatter som det mest krevende punktet for flere av oss. Senterpartiet mener som flertallet at all adgang til reklame og sponsing i kringkasting må bygge på en balanse mellom forbrukerhensyn og hensynet til de kommersielle reklamefinansierte kanalenes konkurranseevne og økonomi. Det må være en klar målsetting å få en så høy grad av publikumsvennlighet som mulig, samtidig som man i minst mulig grad gjør inngripen overfor kringkasterne. Senterpartiet kunne primært tenkt seg at filmer etc. kunne sendes uten irriterende reklameavbrudd, men innser at de kommersielle kanalene er avhengige av reklameinntekter. Dersom en ikke tillater reklameavbrudd i det hele tatt, vil resultatet bli langt færre filmer på disse kanalene. Senterpartiet støtter derfor forslaget om å videreføre dagens regler. Senterpartiet ser også en stor verdi i at det blir lagt til rette slik at avtalen mellom de lokale TV-stasjonene og TVNorge kan opprettholdes. Etter en helhetsvurdering har Senterpartiet også kommet til at vi ikke vil stemme imot forslaget om å åpne for reklame i dokumentarprogram av minimum 50 minutters varighet. Regelverk i samsvar med de fleste andre land vil forenkle både import og eksport av slike program. Økt visning av lange dokumentarprogram fra andre land og større mulighet for salg av slike program til utlandet veier tyngre enn et primært ønske om reklamefrie dokumentarprogram. Senterpartiet er glad for at departementet foreslår å opprettholde dagens forbud mot reklameinnslag på høytidsdager og forbud mot at barne- og ungdomsprogrammer kan sponses av fysiske og juridiske personer som har til formål å drive næringsvirksomhet. Senterpartiet støtter også opp om departementets forslag om å endre reglene slik at de kommersielle kanalene kan bruke bevegelige bilder i sin sponsoridentifikasjon, mens NRK fortsatt kun kan vise stillbilder. Dette er i tråd med det Bondevik I-regjeringen i sin tid foreslo. På denne måten vises et klarere skille mellom NRK og de kommersielle selskapene. Dermed har jeg framført noen få av Senterpartiets argumenter for å være en del av komiteflertallet i denne saken.
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2002-12-16:
Lov av 30.august 1991 nr. 71 om statsforetak, den såkalte statsforetaksloven, fastslår i § 4 annet ledd at konkurs og gjeldsforhandling ikke kan åpnes i statsforetak. Dersom foretaket ikke kan oppfylle sine forpliktelser etter hvert som de forfaller, skal statsforetaket oppløses med mindre det vedtas en plan for fortsatt drift som vil gi fordringshaverne dekning ved forfall. Etter lovens §§ 51 og 53 har staten ved oppløsning ansvar overfor kreditorer som ikke har fått dekket sine krav direkte. ESA legger til grunn at disse bestemmelsene i loven innebærer en garantistillelse fra staten. Denne garantien mottar statsforetakene uten å betale en markedsmessig premie. Etter ESAs oppfatning innebærer statsforetaksloven derfor en generell statsstøtteordning i strid med EØS-avtalen. På denne bakgrunn foreslår Regjeringen gjennom denne proposisjonen overfor Stortinget å oppheve statsforetakslovens bestemmelser om det statlige garantiansvaret. Gjennom lovforslaget og innføring av garantipremie fjernes det påståtte konkurransefortrinnet i loven, og Regjeringen antar derved at norsk rett blir brakt i samsvar med EØS-avtalens statsstøtteregelverk, i tråd med ESAs henvendelse. Senterpartiet er som kjent mot hele EØS-avtalen, men er klar over at Norge har en forpliktelse til å følge den inngåtte avtalen. Vi kan derimot ikke se at det er vist til noen konkrete krav fra ESA i denne saken, da det i proposisjonen kun skrives at det foreslås «Blant annet på bakgrunn av ESAs henvendelse...». Senterpartiet oppfatter det som om lovendringsforslaget grunnleggende sett er fundert på en politisk vurdering mer enn på juridiske og praktiske vurderinger, og vil på en slik bakgrunn gå mot det framlagte forslaget. Senterpartiet er overrasket og veldig uenig med komiteflertallet dersom flertallet i en merknad er å forstå dit hen at statlig eierskap i disse selskapene ikke lenger er nødvendig for å oppnå samfunnsøkonomiske eller sektorpolitiske mål. For Senterpartiet er det viktig å presisere at disse foretakene fortsatt har viktige forvaltningsmessige oppgaver å ivareta i samfunnet. Senterpartiet trodde faktisk det også var Stortingets mening. På denne bakgrunn fremmer Senterpartiet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen om en vurdering av en framtidig organisering for Statskog SF, SIVA SF, Statnett SF og ENOVA SF som gjør at disse selskapene fortsatt kan arbeide under forutsetning av at innholdet i statsforetaksloven § 4 og §§ 51 og 53 gjøres gjeldende.» Det er faktisk med en viss undring jeg registrerer at ikke flere enn SV så langt støtter oss i dette forslaget. Men det er som kjent ingen skam å snu. Dermed har jeg fremmet det forslag som er inntatt i innstillingen.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-12-16:
Lovframlegget som i dag blir drøfta, utgjer ein del av Kultur- og kyrkjedepartementet si oppfølging av Konvergensutvalet si utgreiing i NOU 1999:26 Konvergens – Sammensmelting av tele-, data- og mediesektorene. Eit hovudmål med forslaga har vore å sikra at kringkastingslova blir best mogleg tilpassa dei teknologiske og økonomiske rammevilkåra. Samstundes har det vore viktig at reguleringane ikkje i unødig grad hemmar innovasjonen og marknadsutviklinga på området. Difor har eg m.a. lagt opp til at forslaga i proposisjonen skal vera nøytrale kva gjeld teknologi – så langt det i praksis lèt seg gjennomføra. Dette vil òg gjera lovgivinga meir framtidsretta, fordi ho ikkje må endrast kvar gong den teknologiske utviklinga tek eit steg vidare. Eg vil særleg understreka kor viktig det er at kringkastingslova ikkje berre rettar seg mot ei tenkt framtidig utvikling, men også er tilpassa dagens situasjon. I det siste har vi sett at sjølv om utviklinga på teknologiområdet går fort, er det snakk om ein evolusjon og ikkje ein revolusjon. Dei mest spektakulære ideane har i mange tilfelle vist seg å vera lite anna enn luftslott. Sjølv om lovforslaget er framtidsretta, har eg òg lagt vekt på å gjera det jordnært. Grensene mellom ulike sektorar som kringkastings-, tele-, data- og multimedietenester har blitt mindre markerte, fordi same type teknologi kan nyttast til fleire typar tenester. Likevel er eg ikkje i tvil om at det framleis er naudsynt med ei eiga regulering av kringkasting. Dette har fyrst og fremst samanheng med at kringkastingsmediet har stor påverknadskraft og utgjer ei svært viktig kjelde til informasjon og deltaking i samfunnsdebatten. Vi har nok alle ei oppfatning av kva som er kjerneområdet for definisjonen av kringkasting. Det som er utfordringa, er å utforma definisjonen slik at han ikkje omfattar meir enn det vi ynskjer å regulera som kringkasting. Eg har særleg lagt vekt på å trekkja grensa mot tenester som er interaktive eller initierte av brukaren. Eg har òg lagt stor vekt på at utforminga av definisjonen og reguleringa av kringkasting skal vera i samsvar med Noreg sine internasjonale avtalar. Eg er nøgd med at familie-, kultur- og administrasjonskomiteen er samd i dei aller fleste punkta i lovframlegget. Dei endringane som komiteen har lagt inn, kan eg veldig godt leva med. Eg har òg foreslått nokre endringar i reklamereglane i kringkastingsforskrifta. På grunnlag av Stortinget si handsaming av forslaga vil eg gjennomføra ein revisjon av reklamereglane. I innstillinga frå komiteen peikar eit fleirtal på at gjeldande kringkastingsforskrift er svært detaljert utforma, og at ein bør laga ei enklare forskrift med færre og romslegare reglar. Dette er eg samd i. Dette arbeidet er alt i gang. Målet mitt er at ei ny og forenkla forskrift skal vera på plass i 2003.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-16:
Jeg har bedt om ordet for å presisere det som egentlig burde være en selvfølge og som fremgår klart av proposisjonen. Bakgrunnen for dette forslaget er at ESA har uttalt at de mener at statsforetaksloven, slik den nå lyder, inneholder generelle statsstøtteordninger i strid med regelene i EØS-avtalen. Det er derfor dette forslaget fremmes nå. Jeg vil ikke legge skjul på at jeg uavhengig av ESAs oppfatning mener det er grunn til å vurdere behovet for endringer i statsforetaksloven i sin nåværende form. Det er derfor jeg har nedsatt et utvalg som skal foreta en vurdering av behovet for og hensiktsmessigheten av statsforetaksformen – i hvilken grad den er hensiktsmessig for statlig næringsvirksomhet. Men det er et spørsmål vi kommer tilbake til. Det er ikke det som ligger bak at vi nå foreslår disse lovendringene, det er for å imøtekomme klare krav fra ESAs side. I den forbindelse har jeg også lyst til å presisere at komiteen og Stortinget bør være kjent med at ESA i brev av 19. november har uttalt at de ikke synes at de tiltakene som ligger i loven, er tilstrekkelige til å imøtekomme ESAs krav om å fjerne statsstøtte. Det innebærer at det vi nå foreslår av lovendring, i alle fall er et minimum av det som er nødvendig for å etterleve EØS-avtalen. Etter Regjeringens vurdering er det nok, men ESA har varslet en total gjennomgang av problemstillingen og kan komme med krav om ytterligere endring i lov og regelverk. Og da må vi eventuelt komme tilbake til Stortinget med det. Men det som i alle fall er klart, er at vi slipper ikke unna med mindre enn det som nå er foreslått i loven. På den bakgrunn mener vi det er helt riktig og helt naturlig at dette vedtas nå. En ting til: Sosialistisk Venstrepartis medlemmer av komiteen har hevdet i innstillingen, og nå også i salen, at Regjeringen er inkonsekvent når den foreslår å endre statsforetaksloven slik at den blir i samsvar med EØS-avtalen, samtidig som vi påstås å dele ut statsstøtte med rund hånd, kanskje i strid med EØS-avtalen. Jeg vil i den forbindelse fastslå to selvfølgelige ting. Det ene er at selvfølgelig vil denne regjeringen dele ut statsstøtte til de formål vi mener at det bør deles ut statsstøtte til, innenfor de regler som vi er forpliktet av. Denne regjeringen er ikke tilhenger av at staten skal abdisere. Og selv om enkelte i opposisjonen hevder at vi er tilhengere av det, så er vi altså ikke det. Vi er tilhengere av en aktiv stat. Men det andre selvfølgelige jeg har lyst til å understreke, er at Regjeringen både ønsker å følge og vil følge de regler som Norge er bundet av gjennom EØS-avtalen. Det innebærer bl.a. at Regjeringen foretar en konkret vurdering av alle henvendelser fra EFTAs overvåkingsorgan om mulige brudd på statsstøtteregelen i EØS-avtalen. Og i dette konkrete tilfellet med statsforetaksloven er vi enig med ESA i at loven innebærer en generell statsstøtteordning i strid med statsstøttereglene, og det er derfor vi foreslår å endre loven.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-16:
Til den siste delen av spørsmålet fra Oppebøen Hansen kan jeg bekrefte noe jeg har sagt i denne salen før, nemlig at vi har spesialordninger for å fange opp dem som ikke selvforskyldt blir gående ledige i mer enn to år. De blir ivaretatt, og det havner ikke på kommunenes budsjetter. Men det jeg er mer opptatt av, er at de faktisk ikke skal komme i den situasjonen. Oppebøen Hansen spurte om jeg er enig med min statssekretær i formuleringen i Dagens Næringsliv. Ja, det er jeg, men jeg tolker den ikke på den måten som Oppebøen Hansen gjør. Jeg tror ikke vi har mange på dagpenger i dag som ikke ville ønske å være reelle arbeidssøkere. Jeg tror det er veldig få av dem. Men jeg tror vi har mange som reelt sett ikke fungerer i forhold til kvalifiseringstiltak og søkeprosesser fordi de ikke har fått den nødvendige oppfølging fra Aetats side, fordi Aetat tradisjonelt har vært en tiltaksarrangør og dagpengeutbetaler. Det at vi nå gjør Aetat til en etat som skal følge opp den enkelte arbeidssøker og yte personlig service, innebærer at det vil være langt færre som faller utenfor systemet. Men skal Aetat kunne gjøre den jobben, må det også være mulig for etaten å stille krav til de enkelte brukerne. Det er nå engang slik med veldig mange offentlige tje-nester, at det er ikke noe som bare kan tilbys over disk, og så er man ferdig med det. Det er et gjensidig, krevende forhold mellom tjenesteyter og den man yter tjeneste til. Det er det som er essensen i den endringen vi nå foreslår i samvirke mellom dagpengemottakere og Aetat. Aetat skal yte bedre tjenester, den enkelte skal være forpliktet til å delta på nødvendige aktiviteter. Vi tror det er nødvendig for at det skal bli færre som ikke blir reelle arbeidssøkere, selv om de innerst inne skulle ha lyst til å være det.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-16:
Normalt ville jeg sagt at det var lite arbeidsministeren kunne gjøre med representanten Holmås" depresjoner, men i dette tilfellet tror jeg jeg kan gjøre noe med dem. Det er ikke noen grunn til å bli deprimert når virkeligheten ikke er slik som representanten Holmås sier at den er. En uriktighet blir ikke riktigere av at den gjentas mange ganger. Vi strammer ikke inn overfor de arbeidssøkere som representanten Holmås er bekymret for. Vi kutter ikke fem øre i ytelsesnivået for dagpenger for dem som har arbeidsmarkedet som sin hovedtilknytning, og arbeidsinntekt som sin hovedinntektskilde. Derimot får de ikke lenger feriepenger etter at de er ferdige med å være arbeidsledige og er tilbake i jobb – men det er noe helt annet. Vi øker så vidt egenandelen i starten, og det gjør vi for å frigjøre ressurser, slik at det kan bli tettere oppfølging av den enkelte. Hvis jeg i den forbindelse bare kan replisere litt mer generelt: Det har blitt gjort et nummer av at dette må være en alvorlig innstramming overfor de arbeidsledige, i og med at staten regner med å kunne spare over 1 milliard kr når virkningen kommer fullt ut. Men jeg håper da ikke at det er et mål for Stortinget å bruke mest mulig penger. Jeg trodde det var et mål for Stortinget i sitt arbeid å sørge for at folk i størst mulig grad kunne klare seg selv, slik at vi slapp å bruke fellesskapets midler på områder hvor det var unødvendig. Det må da være mye bedre at folk er ute i jobb, skaffer seg inntekt og klarer seg på den, enn å ha den doble frustrasjonen ved å være uten arbeid og i tillegg være dagpengemottaker. De besparelsene vi oppnår på lang sikt gjennom endringene i regelverket når det gjelder dagpengeordningen, er besparelser som i hovedsak har sammenheng med at folk kommer tilbake i jobb i stedet for å gå på dagpenger. Det mener jeg må være et aktverdig mål, uansett hvilket politisk utgangspunkt man har.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-16:
Jeg skal villig innrømme overfor representanten Meltveit Kleppa at det å øke egenandelsperioden fra tre til fem dager er en innstramming. Det er en innstramming som i første rekke rammer dem som er ledig veldig kort, men det er en innstramming – jeg skal villig innrømme det. Når det gjelder de andre endringene, vil jeg minne om det jeg har sagt i Stortinget før, og det jeg også sa i mitt innlegg, at dette ikke er tiltak som rammer dem som har arbeidsmarkedet som sin hovedtilknytning og arbeidsinntekt som sin hovedinntektskilde. Det å øke minsteinntektskravet, kombinert med den spesialregelen vi har for folk som ikke har oppfylt dette kravet, men som har jobbet lenge, innebærer at man primært rammer skoleelever og studenter som er ute etter sin første jobb. Det at vi øker omfanget av arbeidstidsreduksjonen fra 40 til 50 pst., rammer ikke spesielt dem som har deltidsarbeid, men det sier noe om hvor mye arbeidsledig man må bli for at man skal kunne regnes som arbeidsledig i forhold til dagpengesystemet. Det betyr at har man en 20 pst.-jobb, så må den reduseres til 10 pst. for at man skal regnes som arbeidsledig. Har man en 100 pst.-jobb, må man i hvert fall miste halve jobben. Dette har å gjøre med å målrette tiltakene mot dem som dagpengesystemet alltid har vært ment å skulle være rettet inn mot å hjelpe.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-16:
Jeg tror vi for det første må ha realitetene lite grann klart for oss. Statistikken viser veldig klart at de som har vært arbeidsledige i mer enn to år, nesten i sin helhet faller helt ut av arbeidsmarkedet. Det har noe med ledighetens varighet å gjøre, og de havner på uføretrygd eller i andre trygdeordninger i systemet. Det er den viktigste virkeligheten vi må ta innover oss. Vi har et vindu på maksimalt to år til å hjelpe folk tilbake i arbeid, og vår hovedforpliktelse er å utnytte det vinduet fullt ut. Derfor foreslår vi en reduksjon fra tre til to år i maksimal dagpengeperiode. Men så har vi altså spesialordninger som fanger opp dem som allikevel, i dag etter tre år, i fremtiden etter to år, ikke har kommet i arbeid, og hvor det ikke skyldes dem selv. De spesialordningene er over vårt budsjett og administreres av Aetat. Det er ikke riktig at folk må over på sosialhjelp hvis de er i den kategorien som Schjøtt-Pedersen snakker om. Men når det er sagt, må jeg bare understreke igjen: Det er avgjørende for oss at vi utnytter tiden frem til det er gått to år, hvis vi skal ha håp om faktisk å hjelpe folk tilbake i arbeid, og det er det dette skulle handle om. Når det så gjelder spørsmålet om feriepenger og ferie, må det være helt klart at begrepet «å ha ferie fra å være arbeidsledig» i seg selv er litt problematisk. Det er faktisk så problematisk at det for dem i den andre kategorien av slektninger vi har her, nemlig de på attføring, eksisterer ikke begrepet i hele tatt. Det er ikke ferieordning og ferietillegg for dem på attføring. Det er en abnormitet at dette systemet i det hele tatt i sin tid ble innført. På den bakgrunn ser jeg ikke noe problem med at folk som mottar støtte fra det offentlige i 12 måneder i året, gjør det også i den perioden de er arbeidsledige og går på dagpenger. Det er den ordningen vi foreslår.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-16:
Ja, jeg synes det er helt rimelig. Dagpengesystemet skal gi økonomisk sikring i arbeidsøkerperioden, og det gir det. Det har aldri vært meningen at denne ordningen skulle gi støtte fra det offentlige etter at arbeidsledighetsperioden er slutt. Igjen er analogien med yrkesrettet attføring helt klar: Der er det ingen slik feriepengeordning. Og de som måtte mene at man burde ha en slik ordning, burde i hvert fall foreslå det samme for folk som er på yrkesrettet attføring.
Victor Norman (Høyre), 2002-12-16:
Jeg tror ikke vi skal ta den generelle budsjettdebatten om igjen her nå. Jeg tror nok regjeringspartienes oppfatning av hvem som får skattelettelser, er en litt annen enn representanten Holmås", men jeg tror vi skal la det ligge. Jeg har bare lyst til å presisere: Vi foreslår altså en økning i antall tiltaksplasser i år. Vi har et omfang på antall tiltaksplasser på over 30 000, og jeg mener ikke å si at ikke tiltaksplasser er et viktig tiltak for å få folk tilbake i arbeid. Som jeg sa i mitt innlegg, er det mange som mangler de nødvendige kvalifikasjonene, og det er viktig at vi har tilbud til dem. Derfor har også Regjeringen sagt at vi kommer til å følge utviklingen på arbeidsmarkedet fortløpende og vurdere tiltaksbehovet i lys av det. Men vi kan ikke se at tiltaksplassene i øyeblikket er flaskehalsen i arbeidet med å få folk tilbake i arbeid. Derimot konstaterer vi at det er et veldig stort antall av de nye arbeidsledige det siste året som åpenbart ikke trenger å bli kvalifisert for arbeidsmarkedet. Det er svært mange med veldig høye kvalifikasjoner. De trenger økonomisk støtte mens de er ledige, de trenger råd og veiledning fra Aetat, og de trenger selv aktivt å søke annet arbeid. Det ville være meningsløst overfor denne gruppen mennesker å parkere dem på arbeidsmarkedstiltak. Situasjonen først på 1990-tallet var en helt annen når det gjaldt forholdet mellom ledige og etterspørsel etter arbeidskraft. Da kunne man forsvare å plassere folk på tiltak bare for å aktivisere dem, for aktivisering er viktig også når man er ledig. Men det er ikke den situasjonen vi har i arbeidsmarkedet nå, og derfor blir det meningsløst å se på forholdstall mellom tiltaksplasser og ledige nå og for ti år siden.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-16:
Denne saken refererer seg til Stortingets tidligere behandling av deler av lovproposisjonen om endringer i valgloven, de deler som angår kommune- og fylkestingsvalg. De reglene som gjelder stortingsvalg, kommer til behandling her i salen i løpet av våren. Ifølge valgloven av 1985 skal velgerne ved kommunestyrevalg ha adgang til å føre opp én gang så mange kandidater fra andre valglister, såkalte slengere, som svarer til en fjerdedel av antall representanter som skal velges. I proposisjonen ble denne adgangen foreslått videreført, men med den endring at begrensningen i antall som kan føres opp på hver valgseddel, ble foreslått opphevet. Videre ble det foreslått at slengere ikke lenger skulle ha noen betydning for mandatfordelingen. Det var altså det som lå i saken her i salen. Og den 14. juni vedtok flertallet, alle unntatt Arbeiderpartiet: «I lov om valg til fylkesting og kommunestyrer(valgloven) skal § 7-2 annet ledd lyde:(2) Velgeren kan ved kommunestyrevalg også gi en personstemme til en eller flere kandidater på andre valglister. Dette gjøres ved å føre disse kandidatnavnene opp på stemmeseddelen. Andre endringer på stemmeseddelen teller ikke med ved kandidatkåringen.» (valgloven) (2) Arbeiderpartiet for sin del ønsket å avskaffe denne ordningen, fordi vi mente det var urimelig at velgere av ett parti skulle ha innflytelse over hvem som kom inn i kommunestyre eller fylkesting fra et annet parti. Men den debatten har vi tapt, og vi ser ingen grunn til å ta den opp igjen. Så ble det under behandlingen i Odelstinget på det rene at man ikke hadde innarbeidet dekkende bestemmelser om slengere i samsvar med flertallets intensjon. Spørsmålet ble derfor oversendt Kommunal- og regionaldepartementet, som har utarbeidet utforming av bestemmelser på dette punktet. Det er denne bestemmelsen som Odelstinget nå innbys til å slutte seg til, slik at disse tingene står i forhold til hverandre, og slik at det er i orden. Det andre var at under gjennomgangen av referatet fra behandlingen av valgloven viste det seg at det hadde oppstått en uklarhet. Det gjelder § 3-3 tredje ledd, om hvem som skal være utelukket fra valg til fylkesting eller kommunestyrer. Derfor er det behov for en presisering der. Korrekt § 3-3 tredje ledd skal lyde: «(3) Utelukket fra valg til fylkestinget eller kommunestyret er: (3) a) fylkesmannen og assisterende fylkesmann og b) den som i vedkommende kommune eller fylkeskommune er administrasjonssjef eller dennes stedfortreder,leder av forvaltningsgren; dette gjelder likevel ikke leder av enkeltstående virksomheter,sekretær for kommunestyret eller fylkestinget,ansvarlig for regnskapsfunksjonen, elleransvarlig for revisjonen.» Tilsvarende endringer gjøres i lov av 25. september 1992 nr. 107 om kommuner og fylkeskommuner(kommuneloven) (kommuneloven)
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-12-16:
Arbeidarpartiet seier nei til kutt i dagpenge- og permitteringsordninga fordi me ikkje ønskjer å ta pengar frå dei arbeidsledige. Endringane som blir vedtekne i dag, vil ikkje få så store utslag neste år. Men etter departementets eigne berekningar vil innsparinga på sikt bety om lag 1,5 milliardar kr mindre til dei arbeidsledige, med utgangspunkt i ei arbeidsløyse på 4 pst. I Dagens Næringsliv den 8. oktober 2002 uttalte statssekretær Ryssdal følgjande om dagpengeordninga: «Vi er helt uenige i at dette er å ta fra de svakeste. Dette er tiltak for å få flere i jobb. Noe er tøffe gulrøtter – eller pisk om du vil. Vi ønsker å rydde i hvem som er reelle arbeidssøkere.» Er statsråden einig med sin statssekretær? Og viser ikkje denne utsegna at departementet meiner at mange av dagens dagpengemottakarar ikkje er reelle arbeidssøkjarar? Og når staten på sikt skal spare om lag 1,5 milliardar kr på denne ordninga, korleis ser då statsråden at alle dei som kanskje ikkje vil kome seg ut i jobb innan to år, skal klare seg økonomisk? Er det slik at dei vil vere sikra ein økonomisk kompensasjon gjennom anten kommunale ordningar eller andre statlege ordningar? Eller er det slik at den økonomiske livssituasjonen for dei som er arbeidsledige, vil bli atskilleg verre etter at toårsperioden er over?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-12-16:
Dagpengeordningen har to overordnede formål. For det første skal dagpengene sikre en delvis erstatning for bortfall av arbeidsinntekt ved arbeidsløshet. For det andre skal dagpengeordningen stimulere den ledige til å søke jobb og skaffe seg selv arbeid. Denne innretningen er det bred enighet om. Derfor er da også dagpengeordningen innrettet slik at dagpengeutbetalingene er en del lavere enn tidligere inntekt, tilsvarende 62,4 pst. av tidligere brutto inntekt. Samtidig er det også enighet om at stønadsperioden må være begrenset. I dag er maksimal dagpengeperiode på tre år, mens maksimal dagpengeperiode etter Regjeringens forslag vil bli satt ned til to år. Når det gjelder Regjeringens øvrige forslag om å endre kravet til stillingsreduksjon fra 40 til 50 pst., heve kravet til minsteinntekt fra 1,25 G til 1,5 G, øke ventetiden før dagpenger ytes fra tre til fem dager samt avvikle ferietilleggsordningen, støtter Fremskrittspartiet Regjeringens forslag på disse områdene. For etter Fremskrittspartiets vurdering har disse endringene ingen store negative konsekvenser for dagpengeordningen eller de ledige, snarere tvert imot. Alle disse endringene må forstås positivt, fordi endringene er ment å bidra til å stimulere de arbeidsløse til mer aktivt å søke jobb selv samt å gjøre dagpengeordningen mer målrettet mot dem som har en fast og reell tilknytning til arbeidslivet. Forskning viser da også at det er en nøye sammenheng mellom krav til mottak av dagpenger og hvor lang tid det tar for arbeidssøker å komme i jobb. Jeg vil også få legge til at Fremskrittspartiet er fornøyd med at vi fikk stoppet Regjeringens forslag om å utvide arbeidsgiverperioden fra 3 til 20 dager ved permittering. Det er også viktig å få presisert at stønadssatsen ved arbeidsløshet opprettholdes på samme nivå som i dag, hvilket betyr at ledige fortsatt får utbetalt 2,4 promille pr. dag av dagpengegrunnlaget. Det betyr som tidligere nevnt, at dagpengeordningen fortsatt skal gi en kompensasjonsgrad på 62,4 pst. av tidligere inntekt før skatt. Jeg har for øvrig merket meg synet til komiteens flertall, bestående av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, på de foreslåtte endringene i denne saken. At disse partiene er imot de foreslåtte endringene, er vel egentlig ikke så oppsiktsvekkende. Det er allikevel skuffende, fordi disse forslagene er ment å gi arbeidssøkende økte incitamenter til selv å medvirke noe mer aktivt til å komme raskere ut i arbeid ved ledighet. Jeg er derfor noe forundret over at flertallet i komiteen, altså Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, ikke vektlegger disse hensiktene noe mer. Alle burde vi kunne være enige om at disse forslagene som Regjeringen her har fremmet, vil ha en positiv effekt på den enkelte arbeidssøkers egeninnsats for å komme hurtigst mulig ut i arbeid igjen. Utover dette vil jeg få vise til merknadene i innstillingen, der Fremskrittspartiet altså står sammen med regjeringspartiene Høyre og Kristelig Folkeparti. Jeg tar herved opp det forslaget som er fremmet i innstillingen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-12-16:
Jeg vil bare komme med en meget kort kommentar fra Fremskrittspartiets side i denne saken. Slik Fremskrittspartiet vurderer denne konflikten mellom Norsk Helse- og Sosialforbund og Norsk Kommuneforbund på den ene siden og Servicebedriftenes Landsforening på den andre siden, er grunnlaget for lønnsnemndsbehandling klart i denne saken. Jeg vil allikevel bare meget kort få nevne at Fremskrittspartiet rent generelt er av det syn at partene i arbeidslivet selv bør få finne fram til løsninger ved konflikter i arbeidslivet gjennom frie forhandlinger. Fremskrittspartiet er likevel enig i at det er en reell fare for liv og helse i denne saken, og mener derfor at det er grunnlag for å gripe inn og stoppe konflikten og la Rikslønnsnemnda få avgjøre denne konflikten. Jeg vil bare for øvrig få vise til merknaden i innstillingen, der Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet gir uttrykk for at man bør være meget varsom med å gripe inn i konflikter i arbeidslivet. Det er vår holdning. I denne saken har vi funnet at det er grunnlag for å støtte forslaget fra Regjeringen.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-12-16:
Eg vil fyrst gjera merksam på at mindretalet i kommunalkomiteen ved dette høvet utgjer eit fleirtal i Odelstinget. Denne saka må sjåast saman med styrkinga av Aetat som er vedteken i budsjettet. Den enkelte arbeidsledige skal få ei tettare personleg oppfølging og individuelle planar. Eg trur at det er heilt nødvendig. Det er uheldig – ja, det er faktisk invalidiserande – i forhold til arbeidsdyktigheit å gå for lenge ledig. Derfor er Regjeringa og Kristeleg Folkeparti innforstått med at dagpengeordninga ikkje bør vara utover to år. Gjennomsnittleg arbeidsløysetid er også berre fem månader, og ho bør altså verta kortare. Ei tettare oppfølging av dei ledige er viktig for å redusera mismatchen mellom ledige jobbar og arbeidssøkjande. I denne saka er det ikkje – iallfall ikkje vesentlege – kutt i ytingsgraden til dei ledige. Det er randordningane som er berørte. Vi trur altså at det er nødvendig for at ikkje dagpengeordninga skal finansiera folk som reelt sett ikkje er arbeidssøkjande. Og eg har ærleg talt på nært hald sett at det ikkje er ei uaktuell problemstilling. I tillegg seier altså forskinga på området at slike ytingar må vera avgrensa, både i forhold til nivå og i forhold til varigheit, for at folk skal gå over i ny jobb relativt raskt. Og det må jo vera målet for oss alle. Denne debatten har vi for så vidt allereie hatt i samband med budsjettet, så eg skal ikkje forlengja han. Det eg gjekk opp for, var for å ta opp det forslaget som Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti støttar, og som altså i utgangspunktet skal ha fleirtal i denne salen. Men no var Framstegspartiet her og tok det opp, så det er gjort.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-16:
Det som jeg synes er mest deprimerende med de forslagene som vi nå behandler, er selve grunnholdningen til ministeren. Selve grunnholdningen ser ut til å være at bare vi strammer inn nok overfor de arbeidsløse, vil flere av dem sprette ut i arbeid, og så får det heller være så som så med dem som blir igjen. Grunntanken til arbeids- og administrasjonsministeren er i veldig stor grad basert på en helt enkel markedsøkonomisk tenkning, som også ligger til grunn for det systemet de har i USA, der vi vet at det er færre mennesker som nyter godt av offentlige tjenester – rett og slett fordi de offentlige tjenestene til arbeidsløse er for dårlige. Vel tar en del av dem arbeid, men det er dårlig betalt arbeid, som ikke sikrer folk på noen som helst måte, og som overhodet ikke er spesielt oppmuntrende for dem som faktisk er avhengige av sosiale tjenester, avhengige av en arbeidsledighetstrygd å leve av, og som rammes veldig hardt. På akkurat samme måte vil Normans forslag fungere. De som definitivt er avhengige av ytelser, vil komme mye dårligere ut. På den måten vil Regjeringen ramme de menneskene som de hevder at de ønsker å hjelpe, nemlig dem som trenger det mest. Hele saken er nemlig den at den dagen – og det er det som er utfordringen min til Norman, jeg skjønner at Norman med sin høyretenkning tenker på denne måten – må det være sånn at Aetat gir et godt tilbud til alle. Men hvorfor kan ikke Norman være mer opptatt av å sørge for nettopp at alle får et tilbud, før han overhodet begynner å tenke på den måten han gjør nå?