trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-11-09:
Det er ingen tvil om at det gjennom hele EØS-avtalens historie har vært et sprik mellom de tre regjeringspartiene. Den varslede bruken av reservasjonsretten er således en formulering som kan ses på som et kompromiss. Arbeiderpartiet har jo aldri, verken i regjering eller i opposisjon, sett seg tjent med å benytte det som et virkemiddel, og det er vel også en ganske passiv måte å tilnærme seg vår europapolitikk på. Hadde det ikke vært bedre å ta et offensivt grep i forhold til det at vi nå ser at EØS-avtalen begynner å gå ut på dato? EØS-avtalen trenger en oppgradering, trenger å oppjusteres for å møte de endringer som har skjedd i EU, og de problemer vi nå ser i forhold til fiskeeksport osv. – vi har mange behov her. Det er på det området vi burde ha varslet en ny politikk overfor EU, og ikke ved å sette oss på bakbeina og bruke reservasjonsretten på en måte som Norge hittil ikke har gjort.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-11-09:
I statsministerens tre minutters og nå etter hvert fire minutters lange redegjørelse for hva den aktive europapolitikken innebærer, er det intet nytt. Alt dette har vært gjort av skiftende regjeringer med større eller mindre hell avhengig av hvor mange venner man har truffet, eller om eventuelt den type trusler under forhandlingene som statsministeren nå antydet, har virket. Det eneste nye som er sagt, er at man trekker frem reservasjonsretten. Alle vet at den finnes, men det nye er at denne regjering trekker den frem aktivt og sier at den skal kunne brukes. Mitt spørsmål er da todelt: Mener statsministeren for det første at det å trekke frem og bruke reservasjonsretten vil øke vår mulighet til å påvirke EUs beslutningsprosesser, altså der hvor EU selv er i en prosess, og hvor vi ønsker å påvirke den? Og punkt 2: Hva er det som gjør at statsministeren nå mener at gevinsten ved å bruke reservasjonsretten kan bli større enn ved ikke å bruke den, i motsetning til hva han sa til Dagbladet i september i år?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-11-09:
Etter å ha lyttet til den lille ordvekslingen må jeg nok si at jeg syns det er flere nyanser i statsministerens syn på lokalt selvstyre enn det er i representanten Sandbergs mangel på tro på lokalt selvstyre. Men det samme kan jeg ikke si om kommunalministeren, som i Verdens Gang i forgårs gikk ut og truet kommuner, bl.a. landets nest største kommune, Bergen, som sier at for deres del vil det mest riktige være å prioritere nedbetaling av gjeld fremfor nye satsinger. Velferdstilbudet i kommunen er godt. Det kan sikkert bli bedre, men akkurat det å nedbetale gammel gjeld er viktigst der. Kan statsministeren nå bekrefte at han er mer enig med Bergens byrådsleder enn med kommunalminister Åslaug Haga?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-11-09:
Kristeleg Folkeparti har som medverkande til EØS-avtalen alltid vore oppteke av at reservasjonsretten skal kunne brukast. Vi har teke det så alvorleg at sjølv medan vi var i regjering, stemte vi imot patentdirektivet. Eg minnest veldig godt diskusjonane dei gongene vi har gått for å bruke reservasjonsretten, og argumentasjonen som då representanten Stoltenberg og andre representantar frå Arbeidarpartiet brukte. Ein gjekk veldig langt utover det som Gro Harlem Brundtland tidlegare hadde sagt i høve til at den kunne brukast. Ein avskreiv det omtrent. Eg synest det ville vere reieleg av statsministeren i dag å seie at på grunn av at han har gått inn i ei trepartiregjering, har ein korrigert kursen noko på det området, og ein er no komen meir over på det som Kristeleg Folkeparti har stått for heile tida, at det kan vere aktuelt nokre gonger, t.d. i forhold til kjemikaliedirektivet. Eg synest at statsministeren ville stå seg på å seie at han bruker ein noko annan argumentasjon no på grunn av at det er ei trepartiregjering, enn Arbeidarpartiet har gjort i alle åra etter at vi fekk direktivet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-11-09:
Eg vil gje ros til statsministeren for at han i dag har korrigert seg når det gjeld å la vere å premiere dei som vel annleis. Når det derimot gjaldt svaret på representanten Høybråtens spørsmål om statsministeren ville avskaffe denne lista, kom han i skade for å seie at ein ville gje støtte til dei privatskulane som den nye regjeringa meinte skulle eksistere. Det er fritt sitert etter minnet – ein må gå til referatet for å finne det akkurat. Eg håper at ein kan føreta ein ytterlegare korreksjon her, at ein sjølvsagt òg skal gje støtte til skular som underviser alternativt, men som ikkje nødvendigvis er det statsministeren eller denne regjeringa liker. Så vil eg følgje opp det Trine Skei Grande sa om grendeskular, for det er heilt opplagt at det at befolkninga i ei grend har utnytta den nye lova til å få behalde grendeskulen sin, umogleg kan vere konkurranse med den offentlege skulen. Vil statsministeren no bekrefte at dei som har starta og etablert grendeskular, kan rekne med at borna deira skal få gå der vidare frametter med den nye lova som Regjeringa vil føreslå?
Lars Sponheim (Venstre), 2005-11-09:
Jeg er ganske imponert, jeg, over statsministerens evne til å være en samarbeidsstatsminister for tre samarbeidspartier som på dette feltet har veldig ulike innfallsvinkler og standpunkter. Og det må jeg få lov å ønske statsministeren lykke til med, han kommer til å trenge det. Det er bare å se på dagens møte, hvor han vil ha sitt parlamentariske grunnlag både i salen og på plenen med skilt på utsiden av salen. Men tilbake til spørsmålet om reservasjonsrett, hvor jeg står på samme posisjon som representanten Lilletun gjør, og som jeg tror i praksis også vil være den samme som statsministeren nå står for: sterkt forsvar av EØS-avtalen, men ikke noe EU-medlemskap i denne perioden – og jeg er da av dem som er glad for det. Jeg vil allikevel utfordre statsministeren på dette allerede etter så kort tid i regjeringskontorene: å gjøre reservasjonsrett eller vetorett feilaktig til en slags dagligtale, som statsrådene har begynt å gjøre det til, og ikke snakke om mulighet for entusiasme i EØS-samarbeidet, for det tror jeg vil være avgjørende framover – er statsministeren enig i det?
Lars Sponheim (Venstre), 2005-11-09:
Det er hyggelig å høre om mangfoldet i Regjeringen. Jeg er i alle fall sikker på at mangfoldet ikke blir større enn at statsministeren vil klare å holde alle på taburettene og ikke til enhver tid har noen på plenen foran regjeringskontorene. Mitt hovedspørsmål dreier seg om et område hvor jeg er helt sikker på at vi må få til samlende løsninger, og det gjelder de krevende oppgaver statsministeren leder Regjeringen i når det gjelder WTO-forhandlingene. Vi har alle fulgt med på det som nå skjer i Genève, og hvor viktig det er for Norge å ivareta bredden av sine interesser og samtidig bidra til en bedre organisering av verdenssamfunnet på dette området. Statsminister Stoltenberg har én kjempefordel, og det er at han på dette området har en opposisjon som mente det samme i posisjon som den nå mener i opposisjon. Det gjør at han har ryggen fri når han går framover for å ivareta norske interesser. Det er etter mitt skjønn en posisjon som statsministeren må bruke til å få fram gode resultater, og det gir også en mulighet til å få fram hele bredden i det som er norske interesser. Det har vært slik at den norske WTO-debatten, som jeg har hatt gleden av å stå midt oppe i de siste årene, har båret mer preg av å være en slags innenlands debatt om hvorvidt vi skal gjøre små eller store skritt i landbrukspolitikken framover, enn av å få fram det det egentlig handler om, hvordan vi skal organisere verdensøkonomien og verdenshandelen på en bedre måte. Jeg oppfordrer statsministeren til å bruke denne anledningen til å få fram denne bredden. Det er min oppfatning at det er betydelig handlingsrom og kapasitet i norsk landbrukspolitikk, langt utover det som har kommet fram, til å kunne bære store endringer uten at vi må komme med trusler om nedleggelser og avvikling. Nå er vi ved sannhetens time. Regjeringen har de siste dagene varslet den mulighet at man kan si nei – den er jo der, det er hele poenget. Men faren ved å si det i en situasjon hvor det kanskje ikke blir resultat, er at Norge kan sitte med en farlig svarteper i en riksmannsklubb. Ser statsministeren også den faren?
Lars Sponheim (Venstre), 2005-11-09:
Jeg er glad for det og enig i det svaret. Jeg tror også det er viktig å ha en ambisjon om at det må bli en avtale. Om Hong Kong representerer en mellomlanding, slik utenriksministeren har uttalt seg, må det være en reell mellomlanding som på et eller annet tidspunkt får en sluttlanding, for det trenger hele verdenssamfunnet. Jeg tror det er viktig å si at det viktigste og mest avgjørende – så rause må vi kunne være også i et norsk parlament – er at vi får en løsning som gjør at de aller fattigste land, ikke minst land i Afrika, får en bedre adgang til å kunne selge nær sagt det eneste de kan produsere i dag. Men så er det en fare for at vi blir så opptatt og så innoverskuende i Norge at vi så å si bruker opp kreftene på å prute på regningen i den grad at vi forlater restauranten uten å ha spist. Det vil være veldig synd. Jeg vil komme med en sterk oppfordring til statsministeren om nå å bruke den siste timen – sannhetens time, som den er blitt kalt – til å få fram hele bredden i norske interesser og klare å ha to tanker i hodet samtidig. Statsministeren har en genuin mulighet til å si noe pent om fisk uten dermed å bli beskyldt for å tråkke på landbruket. Det er nemlig mulig å ivareta begge interesser.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-11-09:
Vi har lenge hørt mye om flertallsregjeringers fortreffelighet, og dagens spontanspørretime er ikke noe unntak – nå er det også en fordel å ha en del av flertallet på plenen. Den virkelige testen for en flertallsregjering er jo hvordan den behandler mindretallet. Jeg har merket meg at Regjeringen i Soria Moria-erklæringen sier at den «vil bekjempe alle former for diskriminering, undertrykking, intoleranse og rasisme». Det er en god målsetting, som Kristelig Folkeparti deler fullt ut. En viktig side ved dette er å inkludere etniske og religiøse minoriteter, ikke minst unge med minoritetsbakgrunn, som er i en sårbar fase av livet. Spørsmålet er imidlertid hvordan Regjeringen vil leve opp til visjonen i praksis. Testen på toleranse er jo om man respekterer den som mener noe helt annet enn en selv, om man tolererer at noen foreldre gjør andre valg enn flertallet når det gjelder barnas skolegang, eller om man respekterer familienes ønske om å kunne velge noe annet enn barnehage. Dessverre har vi sett eksempler på at ledende politikere i regjeringspartiene uttaler seg på måter som ikke vitner om den toleranse som regjeringserklæringen legger opp til. Vi hadde SVs leder i valgkampen, som definerte toleranse som det å være enig med SV til enhver tid, og vi har også hørt Arbeiderpartiets leder, nå statsminister, si om kontantstøtten: «Vi kan ikke premiere dem som vi mener har valgt feil.» I valgkampen fikk vi presentert en liste, i Dagsavisen, over såkalte ekstremskoler. Der står det listet opp veletablerte skoler, som f.eks. Tryggheim vidaregåande skole på Jæren, som får et slikt stempel, og SVs medlem i utdanningskomiteen Lena Jensen følger opp det Trond Giske sa den gang, og snakker om «sektskoler» i Magasinet den 29. oktober. Det gir grunn til å frykte for friskoler, som representerer alternativer til det offentlige skoleverk. Vi ser med uro på disse signalene fra Regjeringen, og jeg vil spørre statsministeren: Hvordan vil Regjeringen i praksis vise at en tolererer og respekterer foreldrenes rett til å gjøre valg som gjelder barnas oppvekst?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-11-09:
Jeg er glad for at statsministeren nå benytter en anledning han fikk utallige ganger i valgkampen, til å trekke tilbake dette utsagnet om at man ikke kan premiere dem «som vi mener har valgt feil», som han sa. Jeg er også grunnleggende enig med statsministeren i at menneskerettighetene må respekteres, og toleranse overfor brudd på menneskerettighetene er ikke toleranse. Men det er jo ikke det vi snakker om her. I Trond Giskes liste er jo problemet at noen skoler, bl.a. Evangeliesenterets skole i Halden, bygger på at mennesket er skapt av Gud, og derfor skal de altså trues med å miste statsstøtte. I Arbeiderpartiets alternative budsjett for inneværende år gikk man inn for å kutte 500 mill. kr til nettopp de skolene som statsministeren nå sier det skal være rett til å ha. Spørsmålet er om statsministeren nå kan garantere at disse skolene ikke trenger å kjenne seg truet, verken av Trond Giskes liste eller av kutt som gjør at disse skolene bare blir skoler for dem som har mest fra før, og som har råd til å betale høye skolepenger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-11-09:
Det er fint å få klarlagt hvor Regjeringa syns at grensen for toleranse går på de ulike områdene, men det som er interessant, er jo, slik jeg har forstått Regjeringa, at Regjeringa ønsker å gå tilbake til den gamle friskoleloven, der man må ha et pedagogisk eller religiøst alternativ. Det som den nye friskoleloven åpner for, er foreldrenes rett til å opprettholde små grendeskoler i små lokalmiljø som ellers ikke ville ha blitt opprettholdt, det å starte opp igjen små grendeskoler i områder der det egentlig ikke er grunnlag for å starte skole. Er det slik at Regjeringa ønsker å påtvinge disse foreldrene enten et religiøst eller et annet pedagogisk alternativ for å få lov til å ha den friheten til å starte en skole for sine barn, eller ønsker Regjeringa faktisk å opprettholde retten foreldrene har til å kunne starte en slik skole, uten å påtvinge dem et religiøst eller et annet pedagogisk alternativ enn det de står for?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2005-11-09:
Vi er enig med representanten Lars Sponheim om viktigheten av å få fram at WTO-forhandlingene dreier seg om langt mer enn kun norsk landbruk. Hvis man følger med i den norske debatten, skulle man tro at hele verdenshandelen stod og falt med norsk landbruk. Regjeringen har et betydelig ansvar for å opplyse den norske offentligheten om hvilke offensive interesser Norge bør ha i internasjonale forhandlinger som dette. Norsk landbruk har i en årrekke hatt preg av manglende omstilling. Det er derfor vi har kommet i den situasjonen som vi er i nå, og det har gått opp for aktørene i landbruket at nå vil de store endringene komme. Og de vil komme uansett om vi får en avtale nå. En avtale vil komme etter hvert. Mitt spørsmål er: Hvordan vil Regjeringen nå sikre at norsk landbruk får en nødvendig omstilling, slik at vi kan sikre norsk landbruk framover?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2005-11-09:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Mange pendlere i Akershus ønsker å benytte seg av AS Gardermobanens avganger for å komme raskere og enklere til og fra arbeid i Oslo. NSBs avganger er svært fulle i rushtiden, samtidig som Gardermobanen har ledig kapasitet. For å utnytte ledig kapasitet innen tognettet i Akershus må AS Gardermobanen tilby pendlere mulighet for overgang/tillegg med ordinært månedskort. Fylkestinget i Akershus har flere ganger vedtatt dette enstemmig. Vil statsråden utrede en slik mulighet?»
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2005-11-09:
Bakgrunnen for at jeg stiller dette spørsmålet til samferdselsministeren, er nettopp at det dreier seg om den totale avviklingen av kollektivtrafikken i Norges tettest befolkede område. Jeg beklager at jeg tok feil av navnet. Det er klart at slik som situasjonen nå er når det gjelder NSBs avganger, er irritasjonen svært stor hos pendlerne og hos de daglige brukerne, som er de mest trofaste brukerne av kollektivtilbudet. Jeg vil minne om at staten har slettet over 7 milliarder kr av Flytogets gjeld. Det betyr at staten må utnytte de store investeringer som er blitt gjort innen kollektivtrafikken i dette området, slik at man tilfredsstiller de behov som brukerne har. Vil statsråden i sin gjerning ta kontakt med lokale myndigheter når det gjelder å få en best mulig avvikling av kollektivtrafikken i dette området?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2005-11-09:
Investeringer i jernbane er svært kostbart. Da gjelder det å utnytte disse på en best mulig måte. Vil statsråden gjennomgå det totale jernbanetilbudet i dette området, slik at man får utnyttet kapasiteten på en best mulig måte?
Jan Petersen (Høyre), 2005-11-09:
Det kan ikke være tvil om at vi kommer til å stå overfor meget vanskelige valg i dagene og ukene som kommer. Det er derfor meget tilfredsstillende at Regjeringen nå følger den linjen som den forrige regjeringen gjorde. Det er ikke overraskende, fordi vi den gang hadde Arbeiderpartiets støtte. Nå er det Regjeringen som har vår støtte og skal ønskes lykke til. Derfor er det også godt å se hvordan den opposisjon vi har hatt tidligere i år mot denne linjen, effektivt er blitt parkert i løpet av de siste par ukene. Det er meget bra. Nå er det fare for at landbruket tar all kapasiteten i forhandlingene. Det betyr at de områdene hvor vi ønsker å oppnå noe og har offensive interesser, det være seg fisk, det være seg tjenester, det være seg regler, kan falle bakover, og at vi ikke får den nødvendige fremgangen på disse områdene slik at vi får et balansert resultat. Mitt spørsmål til statsministeren er derfor: Er ikke tiden nå kommet til at det er nødvendig å ta initiativer også fra norsk side for nettopp å bringe disse sektorene tydeligere inn i forhandlingene?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2005-11-09:
Eg har med interesse merka meg at Senterpartiet no fullt ut er på linje med det som heile tida har vore ei norsk haldning i WTO-forhandlingane. Forhandlingane er inne i ein avgjerande fase, og utfallet kan få store konsekvensar for norske bønder. Kristeleg Folkeparti vil møta dette offensivt, og me vil medverka til å sikra framtida for norsk landbruk. Det er ein krevjande, men heilt nødvendig balanse at WTO-forhandlingane både gjev u-landa betre vilkår i verdshandelen og samtidig sikrar oss moglegheit for levande landbruk i heile landet. Me har konstatert at senterpartirepresentanten Lundteigen hevda at statsstøtta ikkje skal verta redusert, og at landbruket skal kompenserast krone for krone. Mitt spørsmål er då: Kan statsministeren si haldning til WTO-forhandlingane samanfattast i utsegna frå Lundteigen?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2005-11-09:
Den avgåtte regjeringen hadde full støtte i Stortinget til sine posisjoner i WTO-forhandlingene. Like fullt sa Senterpartiets leder kort tid før valget at disse posisjonene representerte en siste dramatisk hilsen til Bygde-Norge fra Venstre og Kristelig Folkeparti. Den nye regjeringen har fulgt opp den forrige regjeringens posisjoner, og i tillegg har den åpnet for å gå vesentlig lenger. Kan statsministeren bekrefte at det ikke er noe i dagens regjerings WTO-posisjoner som er mindre dramatisk overfor Bygde-Norge enn det den avgåtte regjeringens posisjoner representerte?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2005-11-09:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «En eiendom på 146 000 dekar på Hardangervidda er for salg. En rekke organisasjoner har i likhet med Venstre bedt Regjeringen forsøke å få hånd om eiendommen, bl.a. for at allmennheten kan sikres tilgang til jakt og fiske. Miljøverndepartementet ved statssekretær Henriette Westhrin sa 28. oktober til TV 2 at dette var uaktuelt. Den 2. november sa statssekretæren til TV 2 at departementet vil se på saken på ny. Kan statsråden avklare Regjeringens syn og om staten vil forsøke å få kjøpt denne verdifulle eiendommen?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2005-11-09:
Jeg vil takke for svaret, som ikke var så oppklarende som jeg hadde håpet. Regjeringen viste – nær sagt før den tiltrådte – i forbindelse med en Bygdøy-eiendom at den var handlekraftig. Her har det som har skjedd, vært preget av nøling. Senest for noen få dager siden sa statsråden at det var uaktuelt å kjøpe denne eiendommen. Da er det nå fare for at denne nølingen kan resultere i at det offentlige ikke får hånd om denne eiendommen. Mitt spørsmål er: Hva er grunnen til at en ikke vil sette Statskog eller Norsk Utmark i stand til å kjøpe denne eiendommen, som er av en så stor og unik verdi, og som så mange organisasjoner som representerer brukere, anbefaler blir i statlig eie?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2005-11-09:
Så det som tidligere er sagt om at det er uaktuelt for staten å kjøpe denne eiendommen, er ikke politikken på det nåværende tidspunkt? Det var det ene spørsmålet. Så til spørsmål nr. 2. Heidi Sørensen, som er SVs miljøpolitiske talsrepresentant i Stortinget, har sagt at dette er en viktig prinsippsak for SV. Er det også det for Regjeringen?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-09:
Det er helt uakseptabelt at Leyla Mafi har blitt dømt til piskeslag. I tillegg er det svært alvorlig at en kvinne som har blitt tvunget til prostitusjon, og som har vært utsatt for overgrep helt fra hun var barn, blir idømt fengselsstraff. Dette strider mot internasjonal rettsoppfatning. Norge har, som representanten nevnte, ved flere anledninger protestert mot Irans bruk av brutale og umenneskelige straffemetoder, og Regjeringen vil fortsette å ta dette opp med iranske myndigheter. Jeg vil selv bruke anledningen til dette når den byr seg. Vi samarbeider nært med likesinnede land når det gjelder menneskerettighetsspørsmål i Iran. Utviklingen går dessverre i gal retning, bl.a. har flere mindreårige blitt dømt til døden. Dette er selvfølgelig fullstendig uakseptabelt, og det gir vi uttrykk for. Iran har sluttet seg til FNs barnekonvensjon. Til tross for dette hevder iranske myndigheter at den islamske loven står over de konvensjoner landet har sluttet seg til. Dette tar vi også sterkt avstand fra, og vi bruker de anledningene vi har, for å gjøre det synet kjent direkte overfor Iran og i internasjonale fora.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-09:
Det er en klar norsk linje å bruke de anledningene vi har i internasjonale fora, til å gjøre felles sak med andre. I slike utenrikspolitiske spørsmål er det helt vanlig at vi slutter oss til uttalelser og resolusjoner fra EU. Og byr den muligheten seg for oss, vil jeg se det som naturlig at vi slutter oss til en slik uttalelse, i tillegg til det vi markerer på egen hånd.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-09:
Når det gjelder Iran, er forholdene mange. Jeg kan jo også nevne at iranske myndigheter anser at den kriminelle lavalder for jenter er 9 år, og at den for gutter er 15 år, mens FNs barnekonvensjon peker på at den skal være langt høyere. De er forpliktet til at personer under 18 år skal regnes som barn. Når det gjelder dialogen vår med land, og måten å påvirke på, mener jeg det er en løpende balansegang hvor den norske linjen har vært å mene at når vi griper inn i andre land og samarbeider på flere områder, gir det påvirkningsmuligheter til å ta opp brudd på menneskerettighetene. De kanalene vi har til Iran, må vi bruke på den måten. Men det er også klart at land hvor menneskerettighetene brytes systematisk og på den groveste måten, ikke er land det er naturlig å utvikle veldig nære forbindelser med. Vi må også velge flere arenaer for å påvirke utviklingen, og det gjelder også Iran.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-09:
Som jeg sa i det forrige svaret, følger Norge nøye med på utviklingen av menneskerettighetssituasjonen i Iran. Dette betyr også at vi har fokusert på hvordan situasjonen for bahaiene har utviklet seg i landet, og tidligere regjeringer har gjort det. Norge har flere ganger protestert mot behandlingen av bahaiene overfor iranske myndigheter, bl.a. ble Irans ambassadør kalt inn til Utenriksdepartementet i august i år. Da ble bahaienes situasjon særlig trukket fram. Det er en type reaksjonsmønster som jeg støtter, og som vi også vil kunne benytte oss av. Vi er spesielt oppmerksomme på at bahaiene fratas retten til høyere utdannelse i Iran. Iranske myndigheter har over lengre tid krevd, som representanten sa, at bahaiene erklærer seg som muslimer for at de skal få adgang til offentlige og private universiteter. Av samvittighetsgrunner vil de ikke gå med på dette, og kravet er dessuten et alvorlig brudd med deres rett til religionsfrihet. Norge er videre medforslagsstiller til en resolusjon om menneskerettighetssituasjonen i Iran som skal framlegges på årets generalforsamling i FN. I denne resolusjonen legges det opp til en særskilt fokusering på bahaienes situasjon, og det uttrykkes bekymring for at de fratas retten til høyere utdannelse. For øvrig kan jeg nevne at Norge har vært medforslagsstiller til alle de resolusjonene som er blitt fremmet i generalforsamlingen vedrørende menneskerettighetssituasjonen i Iran.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-09:
For det første: Som representanten Skovholt Gitmark sier, er det en styrke at vi har bred enighet om disse prinsippene i Norge og i denne sal. Det gir også en styrke for Regjeringen med hensyn til å holde en begrunnet profil på menneskerettighetssiden. Når det gjelder spesielle reaksjoner, er det ikke slik at vi har for hånden sanksjonsmidler som griper direkte inn i det iranske samfunn. Men de kanalene som jeg har nevnt, at vi som land reagerer diplomatisk, at vi tar det opp i FN-organene, og at vi bruker de multilaterale mulighetene som måtte by seg for oss for å markere de synene, er en linje Norge har fulgt og vil fortsette å følge. Det tror jeg er det beste virkemidlet vi har for å presse på i riktig retning.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-11-09:
Det som er klart etter det siste presidentvalget, er at situasjonen i Iran er uoversiktlig. Det har fra høyeste religiøse hold vært grepet inn når det gjelder maktfordelingen mellom det øverste religiøse hold og presidenten. Situasjonen er derfor uklar. Det som er helt sikkert, er at dette tjener ikke situasjonen for menneskerettighetene og utviklingen av et demokratisk mangfold i det iranske samfunn. Mitt svar er derfor at situasjonen gir grunn til bekymring. Og som det framgikk av mitt tidligere svar i dag, og av svaret til representanten Skovholt Gitmark, er det eksempler på at menneskerettighetssituasjonen går i negativ retning, at de demokratiske institusjonene taper i innflytelse, og at situasjonen for et demokratisk styresett som finner sted innenfor iransk kultur, svekkes og går i gal retning. Det gir grunn til dyp bekymring.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2005-11-09:
Som det fremgår av Stoltenberg II-regjeringens tiltredelseserklæring, vil nordområdene være Norges viktigste strategiske satsingsområde i årene framover. Dette innebærer økt operativ virksomhet i Forsvaret i nord, og omfatter både sjø-, luft- og landstyrkene. Jeg viser i den forbindelse til Regjeringens forslag i tilleggsproposisjonen til statsbudsjettet for 2006, som legges fram i morgen. Når det gjelder Hæren, gav Stortinget sin tilslutning til den strukturen som ble foreslått i St.prp. nr. 42 for 2003–2004 om den videre moderniseringen av Forsvaret. Jeg viser i den forbindelse til Innst. S. nr. 234 for 2003–2004. Formålet med omleggingen er å styrke Forsvarets operative evne. Endringen innebærer en kvalitativ forbedring av strukturen ved at Hærens styrker blir mer anvendbare og tilgjengelige. Når det gjelder materiell, ble det i samme proposisjon også signalisert en målsetting om å gjøre Hærens avdelinger lettere og mer fleksible. Disse målene ligger fast. Som en del av arbeidet med å realisere ovennevnte målsettinger og redusere kostnader innenfor stramme økonomiske rammer planlegger generalinspektøren for Hæren, som en midlertidig løsning, å prøve ut Mercedes feltvogner ved Panserbataljonen på Setermoen i Troms i 2006. Vognene vil bli tatt i bruk som et tillegg til eksisterende pansrede kjøretøyer. Sistnevnte omfatter bl.a. stormpanservogner. Når det gjelder stridsvogner, er for øvrig Leopard 1, i tråd med langtidsplanen for 2005–2008, ikke lenger en del av hovedmateriellet i Brigade Nord. Vognene er derfor tatt ut av drift, men er fortsatt lagret i Nord-Norge. Utprøvingen på Setermoen vil gi Forsvaret viktige erfaringer som del av grunnlaget for den videre utviklingen av Hæren. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med gjennomarbeidete, helhetlige anbefalinger om Forsvarets framtidige struktur, herunder også Hæren, senest i forbindelse med fremleggelsen av neste langtidsplan for Forsvaret. Jeg vil understreke at Regjeringen vil videreføre hovedtrekkene i den omstillingen som startet opp under Stoltenberg I-regjeringen, og som er bredt forankret her i Stortinget. Videreføringen vil bli vurdert opp mot målsettingen om et høyt nivå på Forsvarets tilstedeværelse i nord. Det er Regjeringens ambisjon at en betydelig del av en modernisert og framtidsrettet hær blir lokalisert til Nord-Norge.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2005-11-09:
Som jeg sa i svaret mitt, ønsker Regjeringen å ha en høy tilstedeværelse av Forsvaret i nord, og at nordområdene er det viktigste satsingsområdet for oss. Når det gjelder disse feltvognene som blir prøvd ut, er det den samme type feltvogner som brukes av våre styrker i Afghanistan. Det er også denne type vogner som man har vurdert vil være mest fleksible og mest operative for det trusselbildet vi ser i dag. Dersom det skulle bli trusler mot Norge, vil det høyst sannsynlig, hvis det skulle skje, være terroranslag. Hvis det skulle skje mot f.eks. infrastruktur, vil det være viktig at man har kjøretøyer som er fleksible, operative og hurtige.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2005-11-09:
Som jeg sa: Det skal fremdeles være betydelig materiell i Nord-Norge, også det materiellet som representanten Bredvold etterspør. Det som er gjort i denne saken, er en klar oppfølging av St.prp. nr. 42 for 2003–2004. Dette er en utprøving, og så vil vi komme tilbake og se på erfaringene med disse vognene.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2005-11-09:
Det blir en overgang til de nære ting, men det regner jeg med at kommunalministeren ikke har noe imot. «Under kapittelet By og land i Soria Moria-erklæringen heter det: «Regjeringen vil gjennomføre tiltak for områder i storbyene som har særlige utfordringer, slik som Groruddalen i Oslo.» Vil Regjeringen fremme en egen sak som omhandler satsing i Groruddalen?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2005-11-09:
Takk for svaret! Jeg er enig med statsråden i at ikke alle områder i Groruddalen har særskilte utfordringer. Det er mange gode boområder også i Groruddalen. Men som statsråden også var inne på, har deler av dalen særskilte utfordringer. Så var statsråden innom indre øst-satsingen, som nå går mot sin avslutning, et tiårig samarbeid mellom stat og kommune. Kan jeg forstå statsråden dit hen at hun ser for seg at det vil bli en oppfølging av det tiårige samarbeidet, men nå med vekt på Groruddalen, eventuelt andre områder i Oslo by som står overfor noenlunde de samme utfordringene?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2005-11-09:
Takk for svaret! Da forstår jeg svaret slik, og det vil jeg bare be om en bekreftelse på, at det nærmere opplegget for hvordan denne satsingen skal skje, vil Stortinget få seg forelagt i en egen hovedstadsmelding.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-09:
Regjeringa vil føre en offensiv politikk for byene våre for å utvikle byenes fortrinn, kvaliteter og muligheter. Enkelte områder har særlige miljømessige og sosiale utfordringer, og Regjeringa vil gjennomføre tiltak for å bedre situasjonen i slike områder. Groruddalen er et område med stor variasjon og mange kvaliteter, men området har også en rekke utfordringer. Deler av dalen er belastet med miljøproblemer som forurensing, lite tilrettelegging for myke trafikanter og mye trafikk. Groruddalen er flerkulturell, noe som er en ressurs, men som også kan kreve en egen politisk innfallsvinkel. Enkelte områder har også hatt en negativ levekårsutvikling, og dette kan forsterkes ytterligere av ensidig boligmasse, mangel på møteplasser, kulturelle tilbud og servicetilbud. Jeg må likevel få presisere at dette på langt nær gjelder alle deler av dalen. Det er også viktig å peke på at også andre områder har utfordringer, og at Groruddalen ikke står i en særklasse med større utfordringer enn andre områder på alle felter. Regjeringa vil utrede nærmere hvordan det bør satses i Groruddalen og andre områder med særskilte utfordringer. Vi ønsker bl.a. å videreføre erfaringene fra Handlingsprogrammet for Oslo indre øst og det gode samarbeidet som en der har hatt med Oslo kommune. Regjeringa kommer til å legge fram en egen hovedstadsmelding. Vi vil komme tilbake med en nærmere beskrivelse av hvordan denne saken skal følges opp i meldinga.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-09:
Den forståelsen som representanten Syversen har, er helt korrekt. Vi nærmer oss nå avslutningen av Handlingsprogrammet for Oslo indre øst – et program som vi oppfatter som meget vellykket. Jeg sier ikke at det ikke vil være utfordringer også i den bydelen framover, men vi ser det som naturlig at vi nå trekker på de erfaringene som vi har gjort i Oslo indre øst, og på Handlingsprogrammet for Oslo indre øst, og prøver å anvende noe av den erfaringen og kunnskapen vi har, også på Groruddalen. Det er ikke nødvendigvis noen automatisk overføring her, men vi har med oss noe erfaring som vi mener er anvendbar i en viss forstand. Derfor vil vi ta initiativ overfor Oslo kommune, slik at vi kan komme inn i den gode dialogen med Oslo kommune om Groruddalen, som jeg opplever man har hatt gjennom disse åra når det gjelder Oslo indre øst.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-09:
Det er en korrekt forståelse. Det kan hende at vi ønsker å komme tilbake til Stortinget med noe før det, men jeg er innstilt på at hovedstadsmeldinga skal komme så raskt som mulig. Vi vil i hvert fall få anledning til å drøfte dette i hovedstadsmeldinga. Det har allerede vært en god del tenkning omkring hvordan en kan tilnærme seg utfordringene i Groruddalen. Det har bl.a. samferdselsministeren vært inne på. Det ligger derfor allerede en del tankearbeid der. Vi vil sjølsagt bygge videre på det, men utvide med et mer helhetlig program enn det bl.a. samferdselsministeren så for seg, som var veldig rettet inn mot det samferdselspolitiske området. Så vi går inn i en dialog med Oslo kommune og håper å få til et bredt program, og vi kommer tilbake til Stortinget seinest i hovedstadsmeldinga.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-09:
Dagens fylkeskommune er under press, og debatten om et framtidig regionalt nivå har pågått i svært lang tid. Det foreligger en rekke utredninger fra de siste åra hvor temaet har vært forvaltningsstruktur og ansvars- og oppgavefordelingen mellom forvaltningsnivåene. Jeg kan nevne Oppgavefordelingsutvalget, Effektutvalget, Distriktskommisjonen og ikke minst det arbeidet som har vært gjort innenfor rammen av KS, og de utredningene som ligger der. Alle disse utvalgene har vært samstemte i sin konklusjon, nemlig at vi trenger et sterkt folkevalgt mellomnivå i det offentlige forvaltningssystemet. Regjeringa er derfor av den oppfatning at vi har tilstrekkelig grunnlag for å treffe en beslutning om at det skal være tre folkevalgte nivåer i Norge, og i Soria Moria-erklæringen definerte vi helt klart at Regjeringa ønsker at det skal være tre forvaltningsnivåer. Regjeringa mener derfor at det er sløsing med ressurser å iverksette en bred og forskningsbasert evaluering av dagens fylkeskommune. Det er i stedet på høy tid å vise handlekraft og fatte de beslutninger som er nødvendige for å få gjennomført en regionreform. Det vil framover sikkert bli en opphetet debatt om bl.a. framtidig regioninndeling. Dette verken kan eller skal hindre oss politikere fra å ta ansvar for at det raskt fattes beslutninger i spørsmålet om framtidige regioner. Regjeringa vil med andre ord prioritere en rask, men god og forsvarlig framdrift av regionreformen. I forbindelse med det kommende meldingsarbeidet om regionreform vil jeg vurdere hvorvidt det på noen enkeltområder kan være aktuelt å innhente ytterligere kunnskap, og jeg utelukker ikke at det kan være et behov vi erfarer ligger der. Så jeg vil altså ikke utelukke at enkelte avgrensede problemstillinger som også var skissert i det utarbeidede konkurransegrunnlaget for evaluering av dagens fylkekommune, kan bli nærmere belyst gjennom eksterne utredninger. Men en bred evaluering ser vi ikke behov for.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-09:
Spørsmålet om hvor mange forvaltningsnivåer vi skal ha i Norge, har vært diskutert svært lenge. Det er ingen tvil om at det er uenighet mellom partiene om hvorvidt vi skal ha to eller tre forvaltningsnivåer. Når det gjelder de tre partiene som nå sitter i regjering, er ikke vi i tvil om hva det er klokt å ha av forvaltningsnivåer. Vi mener at vi skal ha tre forvaltningsnivåer. Det mener vi er meget godt dokumentert gjennom alt det utredningsarbeidet som har vært gjennomført i de seinere åra. Oppgavefordelingsutvalget, Effektutvalget, Distriktskommisjonen, KS’ arbeid – alt dette underbygger at det er klokt å ha tre forvaltningsnivåer, og derfor tar vi det som utgangspunkt. Jeg tror ikke vi kommer noe lenger i disse diskusjonene. Nå er tida kommet for handling, og den handlingen ønsker vi å omsette til praktisk politikk, med utgangspunkt i tre forvaltningsnivåer.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-09:
Regjeringa skal bygge det som måtte bli det endelige resultatet når det gjelder forvaltningsstruktur, også på regionnivå, på kunnskap, og vi mener at vi har et godt kunnskapsnivå allerede i dag for å mene noe om at det er klokt å ha tre forvaltningsnivåer. Så har jeg sagt at jeg utelukker ikke at vi kan komme til å se på enkelte sider av virksomheten til fylkeskommunene, men den brede gjennomgangen som en ble forespeilet i dette utredningsarbeidet, mener vi det ikke er grunnlag for. Vi mener snarere at det å sette i gang det brede utredningsarbeidet vil være sløsing med offentlige ressurser. Er det noe vi ikke ønsker oss, så er det at vi skal kaste bort offentlige penger på noe som i utgangspunktet er unødvendig, og som til dels allerede er gjennomført.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-09:
La meg først si at jeg ikke kan kommentere ytterligere den underliggende saken som spørsmålet refererer til, ettersom etterforskning nå pågår. Når det gjelder omfanget av nødpass, utstedes det om lag 40 000 nødpass pr. år. Innføringen av maskinlesbare pass fra 2004 med lengre produksjonstid enn tidligere har ført til en økning av passøkere som møter for seint på passkontoret i forhold til produksjonstida. Dette har gitt en økning i utstedelse av nødpass. Nødpass utstedes fortsatt for hånd på uutfylt blankett, såkalt passbok. Kontrollen med at nødpass ikke blir utstedt til feil person, eller at blankettene havner hos uvedkommende, ligger hos passmyndighetene, dvs. landets politistasjoner samt norske utenriksstasjoner. I noen tilfeller utstedes nødpass også av norsk honorær konsul eller et annet nordisk lands utenriksstasjon hvor Norge ikke er representert. Samtlige av disse myndighetene har en beholdning av passblanketter. Kontrollen ligger i dag i at det føres et regnskap over utfylte passblanketter, og at disse sikres mot bl.a. tyveri. Kontrollen av at nødpasset utleveres til rett person, ligger i den administrative kontrollen hos de utstedende myndigheter, dvs. politistasjoner eller utenriksstasjonene. Dagens utstedelse av ordinære pass innebærer en omfattende prosess som involverer flere personer enn tidligere. Dette innebærer en større grad av kontroll, og rutiner i produksjonsprosessen vil hindre at pass utstedes til feil person. En eventuell innføring av nødpass med maskinlesbar tekst og biometri vil kunne underbygge en sikrere forvaltning av nødpass. Nødpass med maskinlesbar tekst og biometri er allerede i produksjon i Sverige. Justisdepartementet vil sikre at man også i framtida har en forsvarlig praksis for oppbevaring og utstedelse av nødpass. Justisdepartementet vil kontakte Politidirektoratet for å kartlegge hvorvidt det er nødvendig med en gjennomgang av kontrollrutinene rundt oppbevaring av uutfylte blanketter og utstedelse av nødpass.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-09:
For det første må jeg ta avstand fra de antydninger som her kommer fra representanten Dahl om at Regjeringa ikke er opptatt av organisert kriminalitet. Er det noe vi er opptatt av, og i stadig økende grad, er det nettopp hvordan vi skal evne å bekjempe den. Jeg vil gjenta det jeg har sagt om at vi vil ta kontakt med Politidirektoratet for å sikre at rutinene pr. i dag er så gode som det overhodet er mulig å få til. Når det gjelder spørsmålet om vi skal gå i retning av det samme systemet som man har i Sverige, kan jeg bekrefte at vi vil foreta en vurdering av om det er klokt å gå i den retningen som svenskene har gjort – altså ta i bruk maskinlesbar tekst og biometri også når det gjelder nødpass. Vi vil se på de svenske erfaringene.(Presidenten klubber.) Der var tida ute. (Presidenten klubber.)
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-11-09:
Jeg kan ikke si noe eksakt om det. Det er et faktum at den svenske ordningen ble innført fra 1. november, og skal vi greie å se på erfaringene fra Sverige, må det ta noe tid. Men vi erkjenner, som jeg tror representanten forstår ut fra det jeg har sagt, at dette er et problem, og at det er ting her det er behov for å gå nøyere inn i. Men det jeg også kan si, ikke minst med egen erfaring fra utenriksstasjoner, er at det vil være bortimot utenkelig å utruste alle norske utenriksstasjoner med utstyr for slik produksjon, fordi det vil forutsette utplassering av tung og kostbar infrastruktur. Da må vi i det minste ha hatt en grundig gjennomgang på forhånd av hvordan vi kan være sikre på at vi vil utnytte også ressursene godt nok, om vi skulle tenke i den svenske retningen.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-11-09:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Etter anmodning fra de parlamentariske lederne fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet ble avtaleinngåelsen om evalueringen av dagens fylkeskommune avlyst rett før regjeringsskiftet. Vil statsråden ta opp igjen dette arbeidet og gjennomføre den planlagte evalueringen av fylkeskommunen?»
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-11-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er godt kjent med hva som står i Soria Moria-erklæringen om tre forvaltningsnivåer. Jeg synes likevel det er forunderlig, og jeg stiller meg spørrende til noe av det som det blir gitt uttrykk for fra kommunalministerens side. Vi får altså ikke anledning til å ta debatten om to eller tre nivåer. For det første velger regjeringspartiene med åpne øyne å avstå fra å skaffe seg mer eksakt kunnskap om hvordan dagens fylkeskommune løser sine oppgaver, for det var det mandatet var, å se på hvordan de tre nivåene i dag løser sine oppgaver. For det andre synes jeg det er underlig at kommunalministeren sier stopp og mener at en har kunnskap nok. Men en har altså hentet inn anbud for mer kvalifisert viten bl.a. om fylkekommunens legitimitet. For det tredje ligger det klart i mandatet at man skal basere seg på de tre nivåene. Er det slik at kommunalministeren velger å lukke øynene av frykt for eventuelle negative resultater av en evaluering? Kan det være mulig at man ikke tør å ta en åpen diskusjon om noe så viktig som antall forvaltningsnivåer?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-11-09:
Alt ved begynnelsen av forrige stortingsperiode var det klart at det skulle foretas en evaluering av fylkeskommunen. Den prosessen som så langt er gjennomført, har en klar basis i et flertall på Stortinget. Mange selskaper har dessuten nedlagt betydelige ressurser i forarbeidet til denne evalueringen. Er ikke kommunalministeren redd for at man undergraver både tilliten til demokratiet og respekten for andres arbeid, når en velger å se bort fra både vedtak og påbegynt arbeid?
André Oktay Dahl (Høyre), 2005-11-09:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Den senere tiden har det i media fremkommet påstander om uheldig praksis knyttet til utstedelse av nødpass, og at polititjenestemenn har formidlet disse videre til kriminelle miljøer. Kan statsråden redegjøre for omfanget av utstedelse av nødpass og utviklingen av praksis de senere årene, og for hvilke tiltak statsråden vil iverksette for å sikre at slike pass ikke kommer i hendene på kriminelle?»
André Oktay Dahl (Høyre), 2005-11-09:
Jeg takker statsråden for svaret, og forstår reservasjonene. Uten å foregripe noen av alle de sakene vi har sett komme til overflaten enten det gjelder kreative vannverk, benådninger eller nå pass, har det vel i sum vært en erkjennelse blant flere at Norge ikke er et jomfruelig kardemomme-land, for å si det slik. Med forbehold om at spørsmålet i dag er utenfor statsrådens ansvarsområde og at denne konkrete saken er under etterforskning, vil jeg stille et spørsmål, på bakgrunn av det statsråden tok opp i forhold til det man har innført i Sverige. Enkelte advokater har sagt i media at det var en ubetenksomhet at disse nødpassene ble delt ut av den polititjenestemannen det gjaldt. Kan statsråden forvisse Stortinget om at man vil innføre den type ordning man har i Sverige, og ikke er ubetenksomme – noe man har vært i Soria Moria-erklæringen, som omtrent ikke nevner organisert kriminalitet med ett ord? Kan statsråden forvisse Stortinget om at man vil komme tilbake til Stortinget så raskt som mulig med en tilbakemelding om hvordan dette arbeidet foregår?
André Oktay Dahl (Høyre), 2005-11-09:
Bare et kort oppfølgingsspørsmål: Kan statsråden si noe om tidsperspektivet på det, det er ganske interessant for mange i disse dager å få vite.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-11-09:
På vegne av representanten Siri A. Meling vil jeg stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «En 19-årig trebarnsmor ble i fjor dømt til døden for «umoralske handlinger» i Iran. Den unge kvinnen er mentalt tilbakestående, ble tvunget til prostitusjon som barn og ble utsatt for en serie grove overgrep. Både daværende statsminister Kjell Magne Bondevik og utenriksminister Jan Petersen engasjerte seg i saken, og sterkt internasjonalt press gjorde at dommen ble omgjort til 99 piskeslag og fengsel. Hvordan vil Regjeringen reagere mot denne dommen?»
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-11-09:
Som i alle mulige andre sammenhenger står en sterkere når en står sammen med andre, og særlig sammen med dem som en har felles verdigrunnlag med. I denne typen saker har Norge ved andre anledninger gjort felles sak med EU. Spørsmålet er: Vil en fortsatt gjøre det, og er det andre internasjonale fora eller samarbeidspartnere en kan jobbe sammen med for å styrke denne saken?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-11-09:
Med utgangspunkt i denne konkrete saken kan det være av interesse å få en vurdering fra utenriksministerens side av hvor store brudd på menneskerettigheter Norge skal tåle før det får ytterligere konsekvenser for andre bilaterale relasjoner til vedkommende land.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2005-11-09:
Dette og det foregående spørsmålet har en sterk synergi. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: «Siden 1979 har regjeringen i Iran fratatt bahaier adgang til høyere utdannelse, som et ledd i en bredere forfølgelsesstrategi. Bahaiene er den største religiøse minoriteten i Iran, og utsettes for omfattende religiøs diskriminering. Bahaiene har blitt lovet tilgang til universiteter og høyskoler om de bare erklærer seg som muslimer. Vil Regjeringen reagere mot at denne gruppen fratas retten til religionsfrihet og høyere utdannelse, og hvilke reaksjoner vil være aktuelle?»
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2005-11-09:
Jeg takker for svaret, og takker også for at utenriksministeren nå signaliserer en videreføring av den tidligere regjeringens oppfølging av den dårlige menneskerettighetssituasjonen som finnes i Iran og andre steder i verden. Opposisjonen står her i en felles kamp med Regjeringen for demokrati og for menneskerettigheter i hele verden, og den videreføringen er jeg veldig glad for. Jeg vil også legge til at i sitt svar på det foregående spørsmålet kom utenriksministeren med en meget riktig henvisning til at religiøse lover ikke skal stå over internasjonale erklæringer. Og menneskerettighetserklæringen sier at retten til utdannelse er allmenn. Er det særskilte reaksjoner man kan ha overfor Iran som et land som har gått med på å undertegne menneskerettighetserklæringen, men samtidig ikke respekterer den?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2005-11-09:
I den siste presidentvalgkampen i Iran var det flere moderate kandidater som ble nektet å stille, eller hadde problemer med å stille, og det var også en såkalt hardliner som til slutt vant valget. Er det utenriksministerens oppfatning at det etter det siste presidentvalget nå foregår en sterkere religiøs forfølgelse og en enda sterkere undertrykking av demokratiet i Iran?