trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-12:
Med fare for å ha hørt feil: Jeg oppfattet ikke representanten Slagsvold Vedums innlegg slik. Det som er poenget med importvernet, er at man er helt avhengig av å ha det for å opprettholde norsk matproduksjon. Det tror jeg vi alle sammen er enige om. Men så er det skapt usikkerhet i innstillingen fra Høyre og Fremskrittspartiet når det gjelder hvordan man ser på den framtidige innretningen på importvernet. Man snakker bl.a. om at man ikke utnytter handlingsrommet i den eksisterende WTO-avtalen, fordi det kan være fare for at det kan gå ut over andre deler av verdikjeden. Det er en reell diskusjon, men det skapes usikkerhet fra Høyres og Fremskrittspartiets side når man så klart sier at man er usikker på hva man vil. Jeg stiller ikke spørsmål ved at Høyre ønsker et importvern, jeg er bare opptatt av at vi skal ha et sterkt importvern. Det er det jeg ønsker at også Høyre skal bekrefte at de ønsker å ha i framtiden.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-12:
Det spørsmålet burde ikke vært stilt – det er selvsagt landbruksministerens melding som legges fram her. La meg understreke at det har ikke skjedd så mye siden 1960- og 1970-tallet når det gjelder inntektsutvikling, som nå, etter at de rød-grønne kom i posisjon. Vi har greid å gjennomføre en kronevis lik utvikling for landbruket som for andre grupper. Det er historisk gode resultater. Det burde etter min mening også Kristelig Folkeparti ha innsett da man jobbet med denne saken. Vi er opptatt av å forbedre og videreutvikle denne politikken, det står beskrevet i meldingen, og ingen må påstå at det ikke har skjedd noe når det gjelder å forbedre inntekten for norske bønder, og gjort inntektsmulighetene større. Det er uomtvistelig, med basis i de resultatene vi har dokumentert hvert eneste år. Og la meg understreke: Hvert eneste år har budsjettstøtten til landbruket økt.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-12:
Nå skal ikke jeg uttale meg om politikkutvikling i USA, men jeg tror det er ganske spesielt hvis Jarlsbergosten, som er den dyreste osten du finner i amerikanske butikker, vil bli pålagt en ekstra avgift fordi den konkurrerer ut amerikansk ost. Når det gjelder eksportsubsidier, er Norge ikke noen versting. Vi er best i klassen – la oss understreke det og være enige om det. Vi har sagt at i forbindelse med WTO-forhandlinger skal vi fjerne eksportsubsidier som vi har i dag. Det vil bli gjennomført hvis og når WTO-forhandlingene blir tatt opp.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-12:
La meg først gå tilbake til det forrige spørsmålet fra representanten Trældal. Vi har gjennomført en politikk som har ført til en betydelig nybygging i de siste årene – det er på topp. Det har gått litt ned det siste året på grunn av mindre bygging av «eggfjøs», for å bruke det begrepet. Så til økologisk produksjon. Vi ønsker økologisk produksjon fordi det er en spydspiss for oss når det gjelder å forbedre mulighetene for konvensjonell produksjon. Målet om 15 pst. innen 2020 er svært ambisiøst. Jeg har tidligere i denne salen sagt at jeg er usikker på om vi når det. Det tror jeg vi skal være ærlige på. Samtidig skal ikke det bringe oss bort fra ambisjonen om å nå det – ambisjonen om å øke arealet, ambisjonen om å øke volumet i salg. La meg få understreke helt til slutt at volumet på salg øker nå igjen. Det er større etterspørsel nå, og det har vært større etterspørsel det siste året etter at vi har kommet litt bort fra finanskrisen som reduserte salget av økologiske produkter betydelig.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-12:
Jeg opplever at Høyre ønsker å sette mye i spill i landbrukspolitikken, og sånn som jeg leser innstillingen, tar de rett og slett ikke stilling til en del sentrale landbrukspolitiske spørsmål. Derfor er det nærliggende å spørre seg om Høyre har forlatt målet om landbruk i hele landet. Hva slags grunnleggende mål og virkemidler er det neste Høyre ønsker å ta avstand fra for å legge seg nærmere Fremskrittspartiet i norsk landbruks- og matpolitikk? Vi får ikke svar, verken i innstillingen eller i Høyres egen melding. Vi kan f.eks. se på hva de har å melde når det gjelder markedsregulering, som er et tema en har tatt opp her. Høyre og Fremskrittspartiet sier i innstillingen at «vi trenger en viss regulering av markedsbalansen». Videre mener de at dagens ordning, der landbrukssamvirkene er markedsregulator – noe som er en privat ordning – ikke er hensiktsmessig. Samtidig ønsker Høyre og Fremskrittspartiet ikke at en privat ordning skal avløses av en offentlig ordning. For meg er det ikke åpenbart hva Høyre og Fremskrittspartiet mener er en gangbar løsning. Jeg antar at Høyre og Fremskrittspartiet er enig i at det er en god løsning at jordbruket har ansvaret for overproduksjon – selv om de ikke har berørt dette i innstillingen – dvs. at næringen selv må ta ansvar for eventuell overproduksjon, og at næringen også må ha det økonomiske ansvaret for det gjennom innbetaling av omsetningsavgift. Det er derfor med forundring jeg ser at Høyre og Fremskrittspartiet i innstillingen først foreslår at omsetningsavgiften skal fjernes, for så, på påfølgende side, å foreslå at den skal videreføres. Hva mener egentlig Høyre? Dersom den fjernes, mener Høyre da at det er skattebetalerne som skal stå for utgiftene til markedsreguleringen? Det må Høyre kunne svare på. Jeg synes også det er på sin plass å nevne at det var Høyres eneste landbruksminister etter annen verdenskrig, Johan C. Løken, som i 1982 innførte prinsippet om at jordbruket selv har ansvaret for overproduksjon. Dette er altså en god ordning – innført av Høyre selv – for det gir jordbruket et sterkt incentiv til å holde markedene i balanse. Så begrunner Høyre og Fremskrittspartiet noe av sin skepsis til dagens ordning med at «private monopolers eksklusive innsyn i markedet skal opphøre». Jeg er enig i at informasjonsskjevhet kan gi opphav til konkurransevridning – la det være sagt. Men det er jo forskriftsfestet at landbrukssamvirkene har opplysningsplikt om all informasjon de erverver seg i kraft av reguleringsansvaret, og jeg har ikke registrert mye støy om etterleving av den bestemmelsen. Så registrerer jeg også at Høyre ikke er med på Fremskrittspartiets Dokument 8-forslag, som nå er til behandling i næringskomiteen, der de foreslår at dagens markedsregulering oppheves. Så Høyre må svare når det gjelder et av de viktigste virkemidlene vi har i landbrukspolitikken. Høyre svarer ikke, Høyre skaper usikkerhet – til stor ulempe for norsk landbruk i framtiden.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-12:
Representanten Flåtten sa i sitt forrige innlegg at Høyre ikke har sagt i innstillingen at de ikke vil gå inn for et landbruk i hele landet. Det viser han til. Hvorfor kan ikke Høyre være klarere på det punktet? Hvorfor kan de ikke si at de vil ha et landbruk i hele landet? Jeg kan gi forklaringen på hvorfor de ikke er klare på det. Jo, de har bestemt seg. De sier i klartekst – og jeg viser til den nye lettleste meldingen som de har laget: «Vi mener at bosetting og sysselsetting ikke skal være et mål for landbruksoverføringene.» Det er helt åpenbart at Høyre har gått bort fra sine tidligere holdninger om at de ønsker landbruk i hele landet – la det være klart. Her må Høyre være ærlig. Så har jeg lyst til å påpeke noe annet. Representanten Røbekk Nørve og Høyre og Fremskrittspartiet i innstillingen har sagt at de vil fjerne kvotebegrensningene, de vil fjerne konsesjonsgrensen både for enkeltbruk og samdriften, som det står. Hva vil det ha å si for overproduksjon? Hva vil det ha å si for de største brukene som er mest utsatt? Selvsagt vil det gå ut over de store brukene som har nyinvestert. Når vi ser dette opp mot at de er veldig uklare når det gjelder markedsregulering, og at de er totalt uklare når det gjelder importvernet for landbruk i hele landet, må vi kunne si at de er bevisst uklare. De går på det viset bort fra tidligere politikk, en politikk som er særdeles viktig for å sikre landbruket matproduksjon i hele landet. Et lite eksempel: De ønsker å stimulere samdriften. De sier endog at samdriften skal ha bedre vilkår enn enkeltbruk. Hva slags rimelighet er det i at samdrift på 400 tonn skal ha mer tilskudd enn et enkeltbruk/familiebruk på 400 tonn? Det henger ikke i hop. Det er fullstendig meningsløst. Det vil føre til en tilpassing som vil være særdeles uheldig. Vi kan diskutere samdrift opp og ned, men det å ha ulike vilkår for ulike bruk, som har samme størrelse, er ikke god politikk. Det er ufornuftig. Til slutt: Høyre viser i sin landbruksmelding til at den norske melkebonden er tjent med et norsk EU-medlemskap. De viser til at den årlige støtten gir den svenske melkebonden 95 øre mer per liter enn det norske bønder oppnår. Det er bare tull. Den svenske EU-bonden får en pris på mellom 2,30 og 3,30 norske kroner. Den norske bonden får 4,50 kr. Nå må Høyre være ærlig. Nå må Høyre stå for en redelig politikk. Det synes jeg ikke vi ser her.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-12:
Det her skal bli det siste innlegget fra mitt hold nå, og jeg har lyst til å si takk for en klargjørende og engasjerende debatt. Jeg har bare lyst å si til representanten Bakke-Jensen, som nevnte at det ikke står i klartekst: Jo, det står i klartekst på side 9 i den nye landbruksmeldingen fra Høyre: «Vi mener at bosetting- og sysselsetting ikke skal være et mål for landbruksoverføringene.» Det er klart vi ikke kan tolke det annerledes enn at det understreker at en har gått bort fra at vi skal ha et landbruk i dette landet. Så er jeg enig i det representanten Flåtten sier, at det står at en ønsker gode vilkår for både små og store bruk, men det må på sett og vis henge sammen det som står der, det er det som er utgangspunktet. Til representanten Torgeir Trældal: Vi kan gå mange runder rundt regulatorrollen her. Jeg har prøvd å forklare den mangelfulle sammenhengen vi leser av innstillingen, og håper det blir klarere etter hvert når man får jobbet med det i Fremskrittspartiet og i Høyre. Men apropos påstanden om at dette er en stortingsmelding «uten bestikk»: La meg nå være litt spiss og si at da er jeg redd for at med mer fremskrittspartipolitikk vil det ikke være særlig mye norsk mat på tallerkenen. Helt til slutt vil jeg bare kommentere en del av innleggene fra representantene fra Kristelig Folkeparti. La meg svare på det at det aldri er levert mer jordvern enn det denne regjeringen har gjort. Mange har gått gjennom tallene og sagt at tallene for 2011, slik de nå foreløpig ligger, er nesten nede på halveringsmålet som regjeringen Bondevik II selv foreslo. Det er et fantastisk godt resultat, og det har basis i at vi har gjennomført en politikk som har gitt virkning. Når det gjelder inntekt, er det udiskutabelt at vi har endret politikken etter 2005. Vi har kronemessig lik utvikling etter den tid. Det er klart vi vil jobbe videre for å videreutvikle den politikken – det er helt åpenbart at det er for stor avstand mellom andre grupper og bøndene – men det er en jobb vi må gjøre videre framover. Vi har levert 110 000 kr i økning ifølge budsjettnemnda i løpet av disse årene. Det er det samme som andre grupper har, noe som er bedre enn på mange, mange tiår. Til slutt om produksjonsmålsettingene: Den største og viktigste målsettingen som er lagt inn i stortingsmeldingen, er at vi skal øke norsk produksjon. Den er historisk høy, og meldingen slår fast at norsk matproduksjon skal vokse på alle områder – først og fremst basert på norske ressurser.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2012-04-12:
Jordbruksmeldinga omhandlar heile verdikjeda – også næringsmiddelindustrien. Næringsmiddelindustrien sysselset direkte nesten 50 000 personar og er ei stor og viktig næring som få har omtalt inngåande i dag. Primærproduksjon og vidareforedling heng nøye saman og er gjensidig avhengige av kvarandre. I prispolitikken for norske råvarer må omsynet til næringsmiddelindustrien si konkurransekraft nøye avvegast mot bonden si inntekt. Arbeidarpartiet og dei raud-grøne vil sikra næringsmiddelindustrien rammevilkår som gjer det mogleg å vera konkurransedyktig i forhold til import, bl.a. gjennom jordbruksavtalen, og vi vil vidareføra ordningane for prisnedskriving som utjamnar skilnaden for den konkurranseutsette RÅK-industrien. Også i internasjonale forhandlingar om marknadstilhøve gjennom WTO, EØS og EFTA vil Arbeidarpartiet vektleggja å sikra eit importvern som framleis vil gi handlingsrom til å føra ein nasjonal landbrukspolitikk som tek vare på denne balansen. Mat- og drikkeindustrien i Noreg lever i ein marknad med sterk internasjonal konkurranse. Å oppretthalda og styrkja konkurranseevna i næringsmiddelindustrien føreset høg forskings- og innovasjonsaktivitet også i framtida. Eg vil her visa til forskingskonsernet Nofima, som har ein viktig funksjon i å identifisera og utnytta synergieffektane som ligg i forsking, på tvers av blå og grøn sektor. Det er viktig at Nofima vert vidareutvikla som ein betydningsfull aktør for å fremja innovasjon og konkurranseevne i næringsmiddelindustrien. Kunnskap, forsking og innovasjon er nøkkelord for at vi skal ha nok mat og trygg mat. Derfor prioriterer Arbeidarpartiet nettopp at vi framleis skal ha matsikkerheit som eit forskingspolitisk mål. Til slutt vil eg påpeika at det er viktig at vi også i framtida løpande vurderer tiltak for å betra rammevilkåra, slik at vi sikrar ein konkurransedyktig norsk mat- og drikkeindustri.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-04-12:
Jeg har lest en tankevekkende bok som heter «Kan jordbruket fø verden?», som er skrevet av Christian Anton Smedshaug. Jeg vil anbefale alle å lese den boken – særlig de som tror at markedet kan løse det meste her i samfunnet. Vi kan slå fast at etterspørselen etter mat øker langt, langt raskere enn tilbudet. Samtidig vet vi at produksjonen av jordbruksvarer vil bli vanskeligere på grunn av endringene i klimaet. Vi må også ha med oss at folketallet på kloden øker i meget raskt tempo, slik flere har vært inne på. Dette forteller oss at vi må ta vare på matjorda, på distriktene og på dem som kan drive jordbruket. Dette gjelder altså produksjonen av verdens viktigste ressurs – maten. I hele Norge har vi gode muligheter for produksjon av rein og trygg mat, men vi må ta hensyn til både klima og topografi når vi utformer vår landbrukspolitikk. Dette innebærer at staten må ta et ansvar for å sikre produksjonen, og at vi må ha reguleringer som gir bøndene over hele landet muligheter til produksjon med en inntekt som ellers i samfunnet. Skal vi kunne rekruttere unge til denne viktige næringen, må både inntektsforhold og arbeidsforhold være attraktive. Jeg kommer selv fra Troms fylke, som til tross for sin beliggenhet langt mot nord er et meget viktig landbruksfylke. Ingen må fortelle meg at produksjonen her er unødvendig, selv om vi ikke kan konkurrere med landbruket lenger sør i effektivitet og i antall innhøstinger osv. Landbruket i Troms sliter, og en arbeidsgruppe med representanter fra TINE, Innovasjon Norge og Fylkesmannen i Troms har gjennomgått situasjonen. De konkluderer med at produksjonen av kumelk i Troms er sterkt nedadgående, at 40 pst. av produsentene vil ha avviklet driften i 2015, og at produksjonen vil falle med 25 pst. dersom ikke denne trenden nå blir snudd. Dette er en meget alvorlig situasjon som bare kan løses med enda sterkere virkemidler, hvor rekruttering, kompetanse, investering, arbeidsforhold, økonomi og et sterkt importvern står i forgrunnen. Jeg håper og tror at den foreliggende stortingsmelding kan bidra til å gi landbruket i hele landet en ny giv. Vi har et felles ansvar for å sikre landbrukets framtid og eksistens over hele landet.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-04-12:
Senterpartiets program slår fast at den viktigste oppgaven for norsk landbruk er å produsere trygg og rein mat, og gjennom dette sikre at Norge tar sin del av ansvaret for internasjonal matvaresikkerhet. Programmet sier òg at Norge har en plikt til utnytte arealressursene sine for å styrke matproduksjonen i en verden med en økende befolkning. Denne meldinga legger grunnlaget for å nå disse målene. Skal vi kunne nå et mål om økt produksjon av mat og øke sjølforsyningsgraden, er inntektsmulighetene for bonden sjølsagt veldig viktig. Ingen produserer mat bare fordi de synes det er artig. Bønder må se at den innsatsen de yter, kaster av seg i form av inntekt. Mange av inntektsmulighetene ligger i utforminga av jordbruksavtalen og at vi i det hele tatt har mulighet for en jordbruksavtale. I tillegg til flere andre faktorer er bondens egen fagkunnskap viktig når det gjelder mulighet for inntekt, og til sjuende og sist må også de som skal kjøpe mat i et høgkostland, betale for det den koster. Siden jeg sitter i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen, vil jeg gjerne løfte fram kunnskap og kompetanse og hva det har av betydning for landbruket og for inntektsmuligheter. For å nå et mål om økt produksjon sier meldinga: «Det er behov for dyktige bønder, god driftsledelse og god agronomisk kompetanse.» Å skape motivasjon hos ungdom på veg inn i næringa er viktig. Et framtidig yrke der du jobber mye for dårlig inntekt, er ikke motiverende – akkurat som statsråden sa. Men et yrke som er verdsatt i allmennheten, og som premierer kvalitet og innsats, vil appellere . Felleskjøpets siste reklame er i så måte et godt, morsomt og enkelt eksempel på at vi både besitter og trenger ulik kompetanse. Alle bønder er unike. Det betyr også at de er svært forskjellige. Ingen er gjennomsnittlig. Bønder er like forskjellige som vi som sitter i denne salen. Vi har ulik kompetanse, vi jobber på forskjellig måte, vi bruker ulik tid på ulike saker, og vi oppnår ulike resultater. Noen oppnår mye, noen oppnår lite, og noen er fornøyd med det de oppnår. En bonde med 150 tonn i melkekvote kan tjene mer penger enn en annen bonde med 150 tonn, sjøl om tilskuddene kan være de samme. Det er mange forhold som spiller inn – også bondens kunnskap om sitt fag. Jeg er glad for at landbruksmeldinga fokuserer så sterkt på kunnskap, ikke bare hos den enkelte produsent, men også i næringsmiddelindustrien, hos rådgivere, byråkrati og innenfor forskning. Det er nødvendig for et bærekraftig landbruk i framtida.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-04-12:
I god tradisjon har landbruksmeldingen blitt gjenstand for ulike synspunkter på hva som gagner norsk landbruk best. Debatten i dag viser at forskjellen mellom høyresiden og regjeringen er stor. Som representant fra vårt nordligste fylke er det derfor betryggende å registrere at flertallet i denne salen fortsatt vil ha landbruk også i Finnmark, bl.a. ved å styrke satsingen på de mange muligheter som ligger i å drive landbruk i arktiske områder. I motsetning til høyresiden i norsk politikk synliggjør regjeringen at troen på norsk matproduksjon i hele landet lever i beste velgående. Det forplikter, bl.a. overfor distriktene. Når lederen av Finnmark Bondelag, Ola Tangen, stort sett er fornøyd med meldingen, tyder det på at vi har truffet godt på mange områder. Også landbruket i vår nordligste landsdel, bl.a. i Finnmark, har vært igjennom store rasjonaliserings- og effektiviseringstiltak. Vi ser det bl.a. synliggjort i fellesdrift og større enheter på flere steder. Til tross for disse strukturendringene er det fortsatt et stort behov for å fornye finnmarkslandbruket, bl.a. med nye driftsbygninger. Jeg hadde et møte med lederen av Finnmark Bondelag for en tid tilbake, og det var to ting han var opptatt av, og som etter hans syn henger nøye sammen. Det var det som handlet om rekruttering og bedre rammevilkår for å fornye driftsbygninger og produksjonsmidler. Budskapet var tydelig: For å få nødvendig rekruttering må det være mulig å leve av bruket, også etter at nødvendige investeringer er gjort. Det krever politiske grep, slik som i det siste statsbudsjettet, der matproduksjonsavgiften, bl.a., ble fjernet, og i meldingen, der man synliggjør at man også vil se på skatteregler og virkemidler for investeringer som gjør at man skal være bedre i stand til å utvikle moderne og levedyktige enheter også i Finnmark. Så til en annen viktig næring for Finnmark, nemlig reindriften. Statsråden var innom dette i sitt innlegg. Jeg skal derfor ikke gjenta det han sa, annet enn å si at jeg stiller meg bak de tiltak som er gjort – og ikke minst vil bli gjort – for å få en reindriftsnæring i økologisk balanse. Men det er viktig å få fram at framstillingen av utfordringene i næringen ikke er så unyansert som en kan få inntrykk av gjennom media. Svært mange utøvere driver godt, og spesielt finner vi disse i Øst-Finnmark, slik representanten Frank Bakke-Jensen var inne på i sitt innlegg. Jeg er enig med ham i at grunnlaget for å videreutvikle reindriften i Finnmark absolutt er til stede. Men de utfordringene vi har i deler av Finnmark, må vi klare å løse. Hva som skal og kan gjøres, var statsråden inne på. At noen av tiltakene kan smerte, har vi fått tilbakemeldinger på, men det er viktig å vise handlekraft. Landbruksmeldingen som vi diskuterer i dag, har en tittel som man kan bli sulten av, og som stortingsrepresentant fra Finnmark ønsker jeg at matbordet skal dekkes med de lekreste retter både fra reindriften og fra det arktiske landbruket.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-04-12:
Høyres landbrukspolitikk innebærer en tydeliggjøring av at vi har tro på eiendomsretten som et viktig prinsipp for landbruket. Det er også en tillitserklæring til landbrukets utøvere, ved at vi vil gi dem muligheten til å bruke sin kunnskap og kompetanse til å forvalte sin eiendom på en måte som gjør at de kan overdra gården til neste generasjon i bedre stand enn når de selv har hatt den. Det er et forvaltningsprinsipp som landbruket kan være stolt av, og som i aller høyeste grad er synliggjort i Høyres alternative landbruksmelding. Jeg vil fokusere på skogbruksdelen, særskilt, i mitt innlegg. Vi ser i norske skoger at skogressursene øker kraftig, samtidig som vi har hatt det vi kan kalle et stabilt lavt avvirkningsnivå. Vi har altså en stadig opphopning av skogressurser, som kan gi store muligheter til å skape både ekstra aktivitet og ekstra inntekter for landbruket. Høyre hadde gjerne sett at regjeringen hadde vært enda tydeligere på å beskrive at man fra myndighetenes side i større grad ønsker å legge til rette for å øke avvirkningen i Norge. Det ville selvfølgelig vært positivt for skogeierne og skogbruksnæringen, særskilt i en tid da vi denne vinteren har sett at skogindustrien har blitt skåret kraftig ned, med store nedleggelser. Senest har vi lest om det denne uken. Det at man fra myndighetenes side kunne tydeliggjort et sterkere ønske om økt avvirkning og en tilrettelegging for det, er fra Høyres side ikke et innspill for å påvirke tilbudssiden i en markedsregulert næring, men tvert imot for å vise vilje fra myndighetene overfor dem som ønsker eller er interessert i å investere i skogindustrien – at man har et ressursgrunnlag og en ressurstilgang, industrielt, som gjør det interessant å satse på næringen. Det er mange ting vi kunne grepet fatt i i denne debatten, og som flere har vært inne på. Men til slutt: Det er ganske tankevekkende at når flere av representantene fra regjeringspartiene bruker mesteparten av sin tid til å kritisere Høyres landbrukspolitikk, er det etter min mening, i alle fall, et tegn på at man står svakt på egen politikk.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2012-04-12:
Debatten om landbrukspolitikken er ein av dei viktigaste debattane vi har her på Stortinget. At det ikkje er større interesse for temaet blant mange veljarar og i media, speglar ikkje at det ikkje er viktig, men kanskje at vi i eit rikt land som Noreg tek maten for gitt. Enn så lenge har vi råd og moglegheit til å importere den maten vi ikkje kan eller tek oss råd til å produsere sjølve, og vi lullar oss vel inn i ei førestelling om at dette kjem til å vare evig. Det gjer det ikkje. Oppgåva blir derfor klar: Vi må sikre ein nasjonal, berekraftig og trygg matproduksjon, og vi treng eit sterkt og mangfaldig landbruk i heile landet. Kort sagt må vi ta alle ressursar i bruk for å ha ein høgast mogleg sjølvbergingsgrad. Sjølvbergingsgrad er etter mitt syn eit betre ord enn sjølvforsyningsgrad. Det er viktig at mest mogleg av maten er produsert av norske ressursar, norsk grovfôr og med bruk av beiteområda. Sjølvsagt skal vi produsere kylling og kvitt kjøtt her til lands, men vi må ikkje føre ein politikk der kraftfôrbasert produksjon utkonkurrerer grovfôrbasert produksjon på grunn av forskjell i pris. Norske forbrukarar bruker relativt sett lite av inntekta si på mat. Det gir oss moglegheiter til å målrette landbrukspolitikken betre framover med ulike verkemiddel, der målet må vere at inntektene til bonden går kraftig opp, og at nordmenn skal sikrast god, trygg og nok mat framover. Denne debatten om framtida for landbruket viser tydeleg at det finst fleire ulike verkelegheitsoppfatningar i salen. Dette spriket består i ulike oppfatningar av verdien av ein nasjonal matproduksjon. Dette seier eg sjølv om alle partia, også Framstegspartiet og Høgre, påstår at dei legg vekt på ein norsk matproduksjon framover. Det er argumentasjonen deira som ikkje er truverdig, slik eg ser det. Tidlegare talar, Anders B. Werp, meinte at vi bruker mykje tid på å kritisere deira politikk. Det skal eg ikkje gjere. Eg meiner at orda dei seier, taler for seg sjølve. For meg som representant for Senterpartiet er dette ein god dag. Det er ein senterpartistatsråd som har lagt fram denne stortingsmeldinga på vegner av ei raud-grøn regjering, som viser tydelege ambisjonar for ein betre landbrukspolitikk framover. Det som er oppgåva framover no, er å sørgje for at desse ambisjonane og intensjonane blir omskapte til handling. Det er noko som heiter at godt gjort er betre enn godt sagt. Senterpartiet skal arbeide hardt for at det som er godt sagt i meldinga, skal bli godt gjort i åra som kjem. Då håpar eg at veljarane og media i større grad ser verdien av dette arbeidet. Vi i Senterpartiet har ei tilnærming til landbrukspolitikken som er basert på dette: folk treng mat og kjem alltid til å måtte ha mat mattilgangen er ikkje stabil ein nasjonal matproduksjon er nødvendig for ein høgast mogleg sjølvbergingsgrad staten må bruke dei nødvendige verkemidla for å sikre eit levande landbruk i heile landet Eg gleder meg til å fortsetje å arbeide for landbruket framover på vegner av eit parti som er særs oppteke av dette.
Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2012-04-12:
Det er bred enighet i denne salen om at matproduksjonen skal økes. Men hvis vi skal ivareta vårt ansvar for å produsere mat, kan vi ikke fortsette med å ødelegge den viktigste forutsetningen for matproduksjonen, nemlig matjorda. Til tross for at vi har klare mål og skjerpede tiltak for å bremse utviklingen, fortsetter nedbyggingen av landets beste matjord i høyt tempo. I 2011 ble det omdisponert over 6 000 dekar dyrket mark. Det er fortsatt godt over det målet om halvering av nedbyggingen som ble satt av Bondevik-regjeringen i 2004. Ikke overraskende er presset på matjorda størst rundt de største byene, som Oslo, Trondheim og Stavanger. I disse regionene har vi noe av den beste matjorda Norge rår over. Det er beklagelig at mitt eget fylke, matfylket Rogaland, topper statistikken over fylker som omdisponerer mest av matjordressursene. I 2011 bidro vi i Rogaland med over 16 pst. av all omdisponering. Med 989 dekar betyr det at fylket bygger ned betydelig mer enn neste fylke på listen, som er Buskerud. Dette fylket har økt sin andel av den totale nedbyggingen de siste årene. Nedbyggingen går raskere og er mer omfattende enn det de sentrale målene legger opp til. Rogaland har store utfordringer knyttet til sterk vekst. Dessverre ligger mye av de beste jordbruksarealene tett inntil byer og tettsteder. Jordbruksarealet går stadig ned og er nå under 10 millioner dekar. I Norge er kun 3 pst. av totalarealet dyrket jord, mot 11 pst. på verdensbasis. Derfor forstår ikke jeg at regjeringen ikke kan sette sterkere juridiske virkemidler inn for å ta vare på matjorda for framtidige generasjoner. Det er den beste matjorda Norge forvalter, som går ut av produksjon i et høyt tempo. Kristelig Folkeparti ønsker ikke å forby omdisponering. Det er av og til tvingende nødvendig å tillate det for å sikre andre vitale samfunnsinteresser. Men ut fra resultatene av politikken må vi med jevne mellomrom spørre om hvem som skal ha hvilken adgang til å omdisponere, og i hvilket omfang. Nå må tiden være moden for å fornye og skjerpe målsettingen fra 2004 om å halvere nedbyggingen av matjorda – ikke bare videreføre den, slik som regjeringen har tatt til orde for i landbruksmeldingen. Dette handler om vårt ansvar for å ivareta jorda til det beste for framtidige generasjoner. Vi må verne om, som det er sagt tidligere her i dag, spiskammeret for våre barn, barnebarn og oldebarn.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-04-12:
Velkommen til bords er en stortingsmelding som er særs viktig. Den peker ut retningen for norsk landbruk og skogbruk, og tar inn over seg at det er sektorer i stor utvikling. Sunn og sikker mat produsert i Norge er et gode for oss alle. Landbruket spiller en viktig rolle i utviklingen av et mer sunt og riktig kosthold, som er et vesentlig element i folkehelsearbeidet. Næringen er også av helt avgjørende betydning for opprettholdelse av en mangfoldig næringsmiddelindustri og for bosetting i hele landet. Det åpne og vakre kulturlandskapet vi liker å vise fram til turistene som kommer hit, er også avhengig av at vi opprettholdet et livskraftig landbruk over det ganske land. Både vår geografiske beliggenhet og det norske kostnadsnivået gir oss store utfordringer med å greie det. Meldingen vi behandler i dag, gir et godt bilde på det – samtidig som den peker framover for næringen. Jeg er glad for at meldingen er så offensiv når det gjelder norsk skogbruk. Det er optimisme i skogbruket, slik som jeg opplever det, på tross av at vi ser at viktige skogindustribedrifter som Follum og Peterson legger ned på grunn av manglende etterspørsel etter avispapir. Det er på mange måter trist, og det er en stor utfordring for skognæringen, som vi må ta på det største alvor. I tiden som kommer er det viktigere enn noen gang at vi har stor oppmerksomhet rettet mot forskning og utvikling i sektoren og på omstillings- og nyskapingsprosjekter som gir muligheter for ny industri og energiproduksjon basert på råvarer fra skogen. Vi ser en slik omstilling og nyskaping flere steder i landet – det være seg i Østfold eller i Trøndelag. Dette er nyskaping vi ikke har råd til å la gå fra oss, og jeg stoler på at vi greier å få på plass virkemidler, slik at vi kan bygge opp under all nyskaping som vi nå ser innenfor sektoren. Men vi er avhengig av at vi har bedriftseiere som vil være med og investere i en ny framtid. Uten det kommer statlige midler til kort. Treforedling og trelastindustrien er avhengig av råstoff. I Norge har vi mange små skogeiere som ikke hugger skogen sin, og som ikke driver nyplanting i hogstfeltene. Det er en stor utfordring. Jeg er glad for at meldingen er så tydelig på denne utfordringen, og at en ser mulighetene som ligger i motivering og veiledning av den enkelte skogeier for at skogen skal skjøttes på en miljømessig bærekraftig måte, at hogstmoden skog tas ut, og at ny skog plantes. Ansvaret kommunene har for veiledning, er klart, men det mangler ofte både faglig kompetanse og ressurser for at dette arbeidet skal fungere godt nok. Fagmiljøene må bli større flere steder, og samarbeidet mellom lokalt, regionalt og statlig nivå må styrkes ytterligere om vi skal lykkes i det viktige arbeidet det er å få små skogeiere til å ta ut skog og nyplante i en tid der en ikke ser de helt store økonomiske gevinstene ved å avvirke skog. Jeg forutsetter at det nå blir fart på dette arbeidet etter all oppmerksomheten som har vært rundt problemstillingen, og at statsråden nå er veldig opptatt av den.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-04-12:
Den lenge etterlengta landbruksmeldinga er no klar for debatt her i Stortinget. Stadige utsetjingar på grunn av kranglar i regjeringa har gjort at ei heil næring har blitt sett på vent og ikkje fått viktige styringssignal som denne meldinga skulle gje. Ein skulle både håpe og tru at regjeringspartia hadde krangla frå seg før dei la fram meldinga, og at regjeringa kunne snakke med ei tunge om framtida for norsk landbruksnæring. No er det i staden full fyr i rosenes leir, med openlys krangel mellom Arbeidarpartiet og Senterpartiet og internt i Senterpartiet, kraftig dobbelkommunikasjon og ikkje minst forsøk på å få fokus vekk frå eigne problem. Komitéleiar Aasland og andre raud-grøne politikarar sine forsøk på å baksnakke Høgre si alternative landbruksmelding og skremselspropaganda om at Høgre sin landbrukspolitikk vil øydeleggje distriktslandbruket, syner også at regjeringspartia er fullstendig på defensiven i denne saka. Høgre har i motsetjing til alle dei andre partia på Stortinget laga si eiga alternative landbruksmelding, som på ein god måte synliggjer kva slags landbrukspolitikk Høgre ønskjer å føre i framtida. Høgre har gjort dette i konstruktiv dialog med landbruksorganisasjonane og i nær kontakt med våre lokalpolitikarar. Resultatet er blitt ei alternativ landbruksmelding som peikar ut ein ny kurs, der målet er auka og meir effektiv produksjon som kan gje betre lønsemd for den aktive bonden og auka konkurransekraft for næringa. Høgre sin landbrukspolitikk vil leggje til rette for ei gradvis og ansvarleg endring av rammevilkåra for landbruksnæringa, som tek omsyn til langsiktig planlegging både for bonden og for matvareindustrien. I Høgre si alternative landbruksmelding blir det også slege fast at Høgre ønskjer at staten skal halde fram med økonomisk tilskot til landbruksnæringa, men at tilskota skal vere meir målretta og mindre byråkratiske. For Høgre er det også viktig å føre ein generell skatte- og avgiftspolitikk som styrkjer bonden som næringsdrivande. Det nye investeringsfondet som Høgre vil innføre, er eit godt døme på det. I Høgre si alternative landbruksmelding blir det også slege fast at importvernet er ein berebjelke i norsk landbrukspolitikk, og at det må vere ein marknadsregulator i landbruket, men at ein ønskjer ein grundig gjennomgang av dagens ordningar. For Høgre er det også viktig å fjerne unødige reguleringar og styrkje den private eigedomsretten for bonden. Det vil vere svært viktig for å skape ny optimisme og pågangsmot i landbruket. Eg er stolt over at Høgre har jobba så grundig med landbrukspolitikken gjennom mange år, og at vi kan presentere vår eiga alternative landbruksmelding. Som tidlegare ordførar i ein liten landbrukskommune i Sogn og Fjordane er eg også trygg på at Høgre sin landbrukspolitikk vil vere godt tilpassa landbruksnæringa i alle delane av landet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-04-12:
I en verden som sulter, har Norge både et nasjonalt og et globalt ansvar for å sørge for matvaresikkerhet for sine innbyggere. Derfor er jeg glad for at det er lagt fram en stortingsmelding om landbruk og matpolitikk med de mest ambisiøse produksjonsmålene noensinne. Det tas sikte på å øke norsk matvareproduksjon med 20 pst. over en 20-årsperiode. For å øke produksjonen av mat fra norsk landbruk må ressursene tas i bruk der de ligger, gjennom et sterkt landbruk i hele landet. Senterpartiet og regjeringen har landbruk over hele landet som mål. Regionale ulikheter, både utfordringer og muligheter, skal imøtekommes i utformingen av de landbrukspolitiske virkemidlene. En mer regionalt tilpasset landbruks- og matpolitikk oppnås gjennom en tydelig distriktsprofil i de nasjonale ordningene. Det er noe helt annet å drive landbruk på flatbygda på Østlandet kontra f.eks. i Finnmark eller i fjellområdene i Sør-Norge, der jeg kommer fra. Landbrukspolitikken må speile det store spennet fra små fjellgårder til store bruk på Jæren. Begge er like viktig for norsk matproduksjon, og det må være mulig å leve av både små og store bruk. Vi må ta i bruk ressursene der de finnes. Derfor er det viktig at meldingen slår fast at distriktsprofilen skal styrkes i områder der utviklingen har vært bekymringsfull. Dette gjelder deler av Agder, Telemark, Vestlandet, Nord-Norge og fjellområdene i Sør-Norge. Senterpartiet er opptatt av at lønnsom grasbasert matproduksjon og beiting fortsatt skal være hovedvirkemiddelet for å bruke grasarealet og hindre gjengroing. Derfor er jeg glad for at en enstemmig komité slår fast at det fortsatt skal ligge produksjonskrav knyttet til kulturlandskapstilskuddet, noe som forhindrer økte jordleiekostnader, og som styrker den aktive bonden. Med et mål om økt matproduksjon bør det ikke stimuleres tilskuddsmessig til bruk av landskapspleie uten at ressursene benyttes til matproduksjon for en stadig voksende befolkning. Utnytting av utmarkbeitesressurser er et viktig bidrag til norsk matproduksjon, men beiteressursene tillater mer enn en dobling av dagens beitebruk. Vi har med andre ord mye å gå på. Derfor er det gledelig å se at meldingen legger opp til at utnytting av utmarksbeitene skal økes. Regjeringen vil legge til rette for levedyktig næringsdrift basert på utmarksbeite generelt og i tråd med rovdyrpolitikken. Rovdyrforliket legger til rette for en større forutsigbarhet for næringen og reduserte tap av beitedyr. Det er klokt at Mattilsynet nå skal ha oppmerksomhet på å følge opp forliket, og at det ikke lenger kan fattes vedtak om beitenekt. Landbruket er bærebjelken for at vi skal ha aktivitet og bosetting i hele landet. Mange steder er ringvirkningseffektene større enn den direkte sysselsettingen som næringen representerer. Jeg er stolt over å være med og legge fram denne meldingen om et bærekraftig landbruk i hele landet.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2012-04-12:
Å vere matprodusent må vere noko av det mest meiningsfylte ein kan drive med. Det må vere bondens primæroppgåve, og det er det som gir bonden yrkesstoltheit og kanskje òg mest glede. Vi treng meir mat i Noreg når befolkninga aukar. Derfor er det svært bra at landbruksmeldinga slår fast at hovudmålet med norsk landbruk er å produsere mat, og at norsk landbruk skal auke produksjonen i takt med veksande befolkning. Eg meiner at auka matproduksjon i stor grad må skje ved å utnytte grovfôr og utmarksbeite. Regjeringa har etter at ho overtok i 2005, styrkt økonomien i denne produksjonen tydeleg, og det må halde fram. Men landbruket har så mange roller og oppgåver. Det skal ta vare på busetjinga, levande bygder og kulturlandskapet – sørgje for at vi tek i bruk heile landet. Utforminga av landbrukspolitikken må sjølvsagt ta omsyn til dette. Derfor er regulering nødvendig, busetjing på og drift av landbrukseigedomar må i ein viss grad bli pålagd eigarane, det må bli styrt, tilskott må bli styrt, vi må ha ei kanalisering, vi må ha ei geografisk fordeling av produksjonen, slik at vi får ei best mogleg utnytting av ressursgrunnlaget, og det skal vere mogleg å drive landbruk i fjellbygdene så vel som i sentrale jordbruksområde. Ja, det er etter mitt syn faktisk riktig å gå enda lenger i å skilje mellom og leggje til rette for ein ekstensiv og intensiv landbruksproduksjon. Med vårt utgangspunkt her i nord treng landbruket overføringar, stimuleringar og reguleringar. Så det er godt at meldinga og fleirtalet i innstillinga slår ring om den norske landbruksmodellen, med årlege jordbruksforhandlingar og importvern og med ein variert bruksstruktur over heile landet. Slepp landbruket laus, seier nokon i debatten. Det høyrest tilforlateleg ut. Jordbrukarar er sjølvstendig næringsdrivande, og mange meiner at dei bør få større armslag. Eg ser ikkje bort frå at det kan vere nokre positive sider ved det, men konsekvensane av å redusere eller fjerne overføringane og reguleringane ville sjølvsagt vere ei sterk sentralisering av landbruket. Vi ville ikkje klare å oppretthalde landbruket i f.eks. fjellbygdene, beita ville ikkje bli utnytta. Både innmark og utmark ville gro att. Attgroing er eit stort nok problem allereie i dag. Vi vil ta heile landet i bruk, ikkje berre for at folk skal få eit tilbod der dei er og vil bu, men det er utnyttinga av naturressursane og moglegheitene over heile landet som gir verdiskaping og dermed velferd i landet.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-04-12:
Forrige taler begynte sitt innlegg med å si at det var spesielt meningsfylt å produsere mat. Jeg synes det er meningsfylt, men jeg vil også si at det i høyeste grad er meningsfylt å drive bokhandel, sitte i kassen på Rimi eller – som noen av oss gjør – å arbeide i politikk. Sammen er vi med og bygger landet på forskjellige områder. Dette er et spesialområde, som vi i dag har fått en invitasjon til å diskutere i Stortinget på bakgrunn av meldingen om landbruket. Det er mange beskrivelser her som vi kan slutte oss til. Men vi ville kanskje hatt et bedre grunnlag for Stortingets diskusjon hvis man i større grad hadde oppsøkt det jeg vil kalle de interessante problemstillinger, f.eks. hvordan næringen best mulig kan forberede seg på en situasjon som blir annerledes, med større konkurranse både i jordbruket og i næringsmiddelindustrien. Jeg tør våge den påstand at dagens situasjon ikke er helt ut tilfredsstillende for forbrukerne, skattebetalerne og de mest foretaksomme bøndene. Det landbrukspolitiske styringssystemet som statsråd Brekk er en utmerket talsmann for, er et posisjonsspill mellom politikere, landbruksorganisasjoner og landbruksbyråkratiet, som har fremmet sine særinteresser ganske dyktig, men som ikke alltid har vært helt sammenfallende med innbyggernes interesser samlet sett. Høyre ønsker en justering av virkemidlene over tid og avskaffelse av ordninger som fører til feilbruk av ressurser eller ineffektiv bruk av ressurser. Et ganske konkret eksempel på det siste er at vi stimulerer til overproduksjon som ved markedsregulering og produksjonsregulering blir omformet til overkapasitet, oppbinding av arbeidskraft, kapital og arealer med svak eller negativ avkastning. De landbrukspolitiske målene er gjennomgående diffuse og uklare, og brukes ofte i ettertid for å legitimere og forsvare en ineffektiv bruk av ressurser. Høyres alternative forslag, som tar utgangspunkt i den virkeligheten vi har, og hvor vi innser fordelen av en gradvis og avtalt omlegging, tar sikte på å frigjøre landbrukets store muligheter til å utløse sitt potensial som sektor for økt verdiskapning. Omlegging fra budsjettstøtte som er konkurransevridende – såkalt gul og blå støtte, blant insidere – kan altså reduseres til fordel for ordninger som ikke er konkurransevridende, såkalt grønn støtte. Samtidig er det også et første skritt å sikre at de markedsreguleringer som ennå en tid vil være en del av systemet, skjer med større armlengdes avstand enn i dag. Det er mer enn uheldig at bedrifter som i dag er tillagt markedsregulatorrollen, er i konkurranse med andre leverandører. Vi har fått fastslått ved rettsavgjørelser mot TINE i Synnøve Finden-saken at markedsmakt er misbrukt. Det skaper en begrunnet mistillit hos konkurrentene og allmennheten at det er ugjennomtrengelighet som gjør det vanskelig å kontrollere hvordan denne makten faktisk blir anvendt.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2012-04-12:
Jeg er glad for at Stortinget nå har til behandling en melding om landbruket som til de grader har en positiv innstilling til norsk landbruk og norsk matproduksjon. Utfordringene i næringen er store, og målet om en 20 pst. økning i matproduksjonen er ambisiøst. Det forutsetter at vi har en landbrukspolitikk som legger til rette for matproduksjon i hele landet. Det er nødvendig å føre en politikk for å bedre økonomien i alle deler av næringen. Dette må følges opp i de kommende jordbruksforhandlingene. Det er også svært viktig at vi evner å ta vare på ressursene som gir grunnlag for matproduksjonen. Matjorda er under sterkt press. I 2011 ble rundt 6 000 dekar dyrka jord omdisponert. Matfylket Rogaland er versting, med nedbygging av nær 1 000 mål. Selv om dette er lavere tall enn foregående år, må det være et mål å skjerpe jordvernet ytterligere. Jeg legger til grunn at meldingen gjør at nedgangen i nedbyggingen vil fortsette. I debatten om jordvern har det kommet fram en del ulike forslag. Et slikt er å kreve nydyrking et annet sted for å kompensere for den matjorda som blir bygd ned. Et annet forslag jeg har fanget opp, er at matjorda skal flyttes. Dette er lettvinte forslag som kan kompensere noe. Viktigst er likevel at man lar være å bygge ned både dyrka og dyrkbar jord. Jeg forutsetter at regjeringen sørger for at det blir vanskeligere for kommunene å omdisponere dyrka og dyrkbar jord. Det er også varslet en egen statlig planretningslinje for jordvern. Dette vil bli et viktig virkemiddel for å begrense nedbyggingen ytterligere. Vi har ikke arealmangel i Norge, vi har mangel på forståelse av betydningen av å ta vare på denne evigvarende ressursen i møte med andre viktige formål. Det er mange andre tema som kunne vært aktuelle å ta opp i debatten. Jeg er opptatt av å videreutvikle den svært lønnsomme pelsdyrnæringen vi har i Norge. Jeg er opptatt av å føre en differensiert landbrukspolitikk, men jeg ser også at en omdisponering gjennom nedtrekk knyttet til geografi, slik vi så for noen år siden, ikke må skje igjen. Jeg vil også peke på fraktordninger som et særlig viktig tiltak for distriktsjordbruket. Verdiskapingen i landbruket i Rogaland er på rundt 6 mrd. kr. Kun oljenæringen er større i fylket. Regjeringen har for begge disse næringene lagt fram svært offensive meldinger. Jeg vil beskrive landbruket med tittelen fra petroleumsmeldingen: «Ei næring for framtida.»
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-04-12:
Landbruket er i høy grad en politisert næring, en kontroversiell og ideologisert næring der markedsliberalisme ofte kolliderer med reguleringspolitikk. Få politikkområder viser så demonstrativt skillet mellom høyre- og venstresiden i norsk politikk. Balansen mellom markedsretting og regulering, som har vært kjennetegnet på norsk landbrukspolitikk, trues nå av høyrepartier, og da inkluderer jeg selvfølgelig Venstre, som vil svekke importvernet og markedsreguleringene, oppheve landbruksavtalen og redusere overføringene til landbruket. I realiteten betyr det at de vil begrense norsk landbruk til de mest produktive områdene i Trøndelag, på Jæren og i det sentrale østlandsområdet, og at de vil begrense bondeorganisasjonenes innflytelse på egen næringsutvikling. Så vet vi i hvert fall alle hva vi har å vente dersom disse partiene vinner stortingsvalget i 2013. Den 27. mars, samme dag som næringskomiteen la fram sin innstilling til landbruksmeldingen, viste landbruksorganisasjonene ansikt på plenen utenfor Stortinget. De av oss som besøkte dem, ble bestukket med gode norske landbruksprodukter. Noen av oss ble til og med tilgodesett med en «six-pack» med et manglende egg som symbol på at vi nå har passert 5 millioner nordmenn, og ble minnet om at det bare går 16 år før vi legger ytterligere 1 million til vår befolkning. Slik er en økning i norsk landbruksproduksjon på 20 pst. de neste 20 årene et svært ambisiøst og krevende mål. I forrige stortingsperiode besøkte næringskomiteen Jan Johansen fra Sandefjord på pampasen i Argentina. Johansens gårdsbruk var på 30 000 mål. Han hadde 4 000 kyr, hvorav 1 500 mjølkekyr, som produserte 30 000 liter mjølk om dagen. Det er dette landbruket vi i så fall må konkurrere med i en internasjonal frihandel med landbruksvarer. Derfor er norsk landbruk avhengig av et sterkt importvern. Et flertall i Stortinget vil ha et landbruk i alle deler av landet. Vi vil ha levende bygder, og vi er villige til å betale for det. Likevel tror jeg at vi må belage oss på endringer i virkemiddelbruken, uavhengig av om eller når en WTO-avtale om handel med landbruksvarer blir en realitet.