Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-05-30:
Det fremgår med all mulig tydelighet av innstillingen at det ikke er stor grad av uenighet mellom partiene i denne saken. Fremskrittspartiet er også helt på linje med de øvrige partier, noe som meget klart kommer frem i innstillingen både når det gjelder bedriftenes ansvarsområde og når det gjelder betaling, tilskuddsordninger m.m. Men vi har noen helt klare og tydelige betenkeligheter. Vi er urolige for at det ønskes opprettet kontorer for meget små fag mer spredt utover landet, og at nødvendig samordning, helhetssyn og en ensartet behandling av de interesserte lærlinger kan bli utvannet. Vi er også betenkt fordi vi aner konturene av opprettelse av tilbud i skoler rundt omkring i egne skolelinjer. Kvaliteten på utdanningen vil da sakte, men sikkert forvitre. En kvalitetsforringelse vil medføre ytterligere svekkelse, noe vi klart ser innen flere fag etter innføringen av Reform 94. I tillegg må vi ta innover oss at geografisk beliggenhet er av underordnet betydning i forhold til bevaring av fagene og styrking av kvaliteten i de små fagmiljøene. Og her snakker vi faktisk om fagmiljøer som pr. i dag er så små at vi ikke kan bruke betegnelsen «bedrifter» på dem som driver disse. Det er snakk om kanskje bare én eller to fagpersoner igjen på landsbasis. Det må vi ta innover oss. Jeg snakker kanskje og har bekymring på vegne av det som er ekstremt lite, og som er i ferd med å dø. Når det gjelder områder som er noe større, kan jeg nok være mye enig. Vi er videre bekymret for at tilgang på ressurser i fremtiden, når store deler av bevilgningene skal brukes til administrasjon, vil tørke inn. Fremskrittspartiet vil peke på at det er prioriteringer som må gjøres. Vi erkjenner at prioriteringer ikke er det politikere er flinkest til, verken her i Oslo eller på landsbasis. Og dette vil bli særdeles vanskelige økonomiske prioriteringer. Vi vil peke på at der det ikke finnes mer enn f.eks. 1–2 fagpersoner igjen på landsbasis, vil det fort oppstå vanskeligheter med utarbeidelse av opplæringsplaner i det enkelte fag. Det er da fagpersonene i systemet som må være med og lage disse faglige planene – ingen andre. Vi kan ikke sette skrivebordsfolk til å lage opplæringsplaner for fag som de ikke kan noen ting om. Når så lærlingene er ferdige med sin opplæring og skal prøves for en prøvenemnd, får vi et betydelig troverdighetsproblem. De som sitter i prøvenemndene, må i disse tilfellene nødvendigvis være de samme som har laget opplæringsplanene. Det må være de samme personer som har hatt ansvaret for lærlingen under opplæring i denne enmanns-/tomannsbedriften. Og disse samme personene må også delta som spesialister i prøvenemndene. Dette er bukken og havresekken hvis vi ikke er meget varsomme, er forutseende og kan vise ekstremt stor grad av fleksibilitet og omtanke. Denne brosjyren som jeg har her, «Bli medeier i Opplæringskontoret for små og verneverdige fag», tar for seg 20 av disse fagene, men det er minst ett fag som totalt mangler. Det er antakeligvis så lite at man rett og slett har glemt det. Det er storurmaker. Dette faget gjelder store urverk – større enn store vekkerklokker – det gjelder f.eks. rådhusklokka i Oslo. Det er et lite fag, også i europeisk sammenheng. Jeg tror det har mindre enn ti i Europa i dag, en av dem er i Norge. I slike små faglige sammenhenger kreves det virkelig et stort personlig engasjement, det kan ikke presses inn i et opplæringskontor et eller annet sted. Og det kreves en meget stor offentlig fleksibilitet og smidighet, noe Fremskrittspartiet føler ikke er det vi ser mest av i offentlige sammenhenger. Skal det lykkes også å ivareta disse små, tror vi at veien om en geografisk fordeling av opplæringskontorer basert på bedrifter, viser at noen ikke helt har fanget opp den store bredden i det vi snakker om her.