trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2002-05-22:
Det er mulig at jeg gikk litt på siden, men hovedhensikten min er jo å si at dette også sterkt berører markedsforholdet til EU. Derfor er Kystpartiet av den oppfatning at vi burde bygge opp en sterkere allianse utenfor EU for så å ha en større styrke overfor andre markeder og også EU, som er avhengig av våre produkter, som olje og fisk. Jeg mener at Norge må ta konsekvensen av at vårt land har helt motsatte behov enn EU i den økonomiske politikken, bl.a. på grunn av at vi er et stort oljeproduserende land og at EU er storimportør av olje. I Norge må vi jo kjøle ned økonomien i perioder der EU må stimulere sin økonomi. Derfor er det etter vår oppfatning helt avgjørende for Norge å kunne føre en selvstendig finans- og rentepolitikk. Ser ikke utenriksministeren at Norge har en god del motstridende interesser i forhold til EU, at vi har store muligheter utenfor EU, og at vi trenger å samarbeide med og styrke forholdet til naturlige geografiske naboer når vi i folkeavstemning har valgt å stå utenfor EU? For det er jo et faktum at vi har valgt å stå utenfor EU. Da må vi ha en strategi for å få bedre tilgang til markedene for å styrke vår posisjon i nord i fremtiden.
Jan Petersen (Høyre), 2002-05-22:
Swensen har helt rett i at det nå sannsynligvis går mot en utvidelse av EU. Jeg vil anta at en betydelig utvidelse kommer i 2004, som altså er vel et par år unna. Når EU utvides, vil de nye medlemslandene bli deltakere i EUs felles fiskeripolitikk, som ikke inngår i EØS-samarbeidet. Utvidelsen vil slik sett ikke berøre Norges forvaltning av og kontroll med havressursene, og derfor innebærer den at vi står i omtrent samme stilling som nå. Når det gjelder Norges forvaltning av og kontroll med havressursene, legger imidlertid Regjeringen fortsatt avgjørende vekt på et nært samarbeid med de land vi deler disse ressursene med. Norge har derfor et bilateralt avtaleverk på fiskeriområdet med EU. De årlige forhandlinger om et gjensidig og balansert kvotesamarbeid som finner sted innenfor dette avtaleverket, vil bli videreført også med et utvidet EU.
Jan Petersen (Høyre), 2002-05-22:
Det spørsmålet Swensen reiser nå, er jo et helt annet enn det han reiste i spørretimespørsmålet. Der var tesen at på grunn av EU-utvidelsen vil vi tydeligvis få nye utfordringer når det gjelder forvaltningen av havressursene. Mitt poeng i svaret var nettopp at dette ikke er en del av EØS-avtalen. Selv om de nye landene også blir en del av EØS, er vi ikke i noen prinsipielt ny stilling på det området. Jeg er ikke helt sikker på hva Swensen nå er ute etter. Jeg forstår at han er ute etter et samarbeid med de vestnordiske land, men etter mitt skjønn har Norge nå en forvaltning av ressursene som er tilfredsstillende. Det er helt riktig som Swensen sier, at det å ha et nært samarbeid med alle omliggende land er av den aller største viktighet, og ikke minst innen EØS har vi et meget nært samarbeid bl.a. med Island. Men at vi har et avsetningsproblem når det gjelder de norske produktene, er også en klar utfordring. Men det er altså ikke en del av spørsmålet om forvaltning av ressurser.
Jan Petersen (Høyre), 2002-05-22:
Vi er nå for så vidt inne i et tredje spørsmål. Jeg skal la spørsmålet om olje ligge og holde meg til fisk, som jo var Swensens opprinnelige utgangspunkt. Jeg vil kort si at våre nære naboland selvfølgelig først og fremst er der som nære naboland. Det er de store markedene ute som jeg regner med at Swensen nå først og fremst er ute etter. Men han er vel heller ikke ukjent med at vi her har en klar strategi, nemlig at vi i WTO-forhandlingene ønsker en så fri tilgang for norsk fiskerieksport som overhodet mulig. Derfor er den klare strategien som bør følges av hensyn til Kyst-Norges fremtidige inntekter, nettopp å få WTO-forhandlingene til å bli så vellykte som overhodet mulig. Jeg kan derfor svare meget positivt på Swensens spørsmål, og jeg føler meg helt sikker på at Swensen vil være med oss i et arbeid for en så liberal verdenshandel for fisk som mulig. Derfor bør alle gode krefter støtte opp under de fremtidige WTO-forhandlingene.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
«Kvinnene si helse i Noreg blei sett på dagsordenen i samband med at Kvinnehelseutvalet la fram NOU 1999:13. Korleis vil Regjeringa følgja opp innstillinga til dette utvalet?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Eg takkar for svaret. Eg finn ein positiv vilje til å gå vidare med konklusjonane i denne innstillinga som blei levert for to–tre år sidan. Eg stilte det same spørsmålet til helseminister Høybråten for to år sidan, og hadde då ei dårleg kjensle på vegner av mennene for den måten som me har nærma oss kvinnene sitt sjukdomsbilete på. Det slo meg då eg sette meg litt inn i den forskinga – og den behandlinga – som gjeld kvinnene, at i all hovudsak har interesse og merksemd opp gjennom historia i utgangspunktet vore retta mot mannskroppen, og at det i praksis har resultert i ein grov urett mot kvinnene t.d. på grunn av at me har ulik anatomi og biologi. Kvinner snakkar annleis om sjukdom, dei har mindre makt og innverknad i samfunnet, dei har andre sjukdomar enn menn, og mange av sjukdomane artar seg ulikt for kvinner og menn. Kvinner føder barn og har framleis hovudomsorga for dei, og kvinner gjev oftast uttrykk for at helsevesenet ikkje tek dei på alvor. Kvinner har òg, fordi det er flest av dei blant dei gamle i Noreg, fleire kroniske sjukdomar. Derfor føler eg nok at det har skjedd litt lite i oppfølginga. Eg er klar over at statsråd Høybråten ikkje har hatt ansvaret for oppfølginga av dette i så stor del av dei to åra, i og med at han har vore fråverande mesteparten av tida og departementet har hatt mykje av merksemda retta mot statens overtaking av helseoppgåvene. Eg vil gjerne spørja om statsråden no er klar til å gå på med fornya energi for å sikra at kvinneperspektivet i framtida blir teke meir på alvor.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Eg takkar igjen for eit offensivt svar. Eg har full tillit til at helseministeren vil gjera akkurat det. I konklusjonane som denne NOU-en trekte opp, var det nemnt at ein burde oppretta eigne fagområde for kvinners helse og sjukdom ved dei medisinske fakulteta. Det var òg nemnt at det burde etablerast krav for norsk forsking om at kvinner skal inkluderast i kliniske studiar. Vidare blei det trekt den konklusjonen at kvinneperspektiv på helse må bli teke vare på i medisinske, helsefaglege og sosialfaglege utdanningar, og det blei foreslått å løyva 50 mill. kr til Norsk forskingsråd over ein femårsperiode for slike føremål. Så eg vil til slutt spørja statsråden om han er innstilt på å gå inn på ein del spesielle tiltak for å ha ein del knaggar å vise all merksemd og forskingsinnsats til.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
En målsetting for norsk helsevesen og våre velferdsordninger er at de skal være best mulig for alle innbyggere – både for kvinner og menn. NOU 1999:13, Kvinners helse i Norge, viste med all mulig tydelighet at det til dels er store kunnskapsmangler hva angår kvinners helse og sykdom. Den slo også fast at det er manglende integrering av kjønnsperspektivet i helsepolitikken og i helsetjenesten. For øvrig vil jeg gjerne trekke fram at utredningen innledningsvis peker på at kvinners helse i Norge først og fremst har et positivt fortegn ved at kvinnene her lever lenger enn de fleste andre kvinner i verden, og at mange kvinner i Norge har gode forutsetninger for bra helse. For å imøtekomme noen av manglene som ble påvist i utredningen, er det opprettet et eget fagråd for kvinnehelse i Statens helsetilsyn. Helsetilsynet vil også sikre kunnskap om kjønnsperspektivet i arbeidet med helse og ulikhet ved å integrere dette perspektivet i etatens databaser. Sosial- og helsedirektoratet har fått i oppgave å tilse at kjønnsperspektivet skal integreres i direktoratets virksomhet gjennom bl.a. utarbeiding og oppfølging av ulike typer planer, rådgivningstiltak og arbeid med kunnskapsgrunnlaget. Direktoratet skal ha et særlig ansvar for å sikre at kvinner ikke diskrimineres gjennom helsetjenestenes organisering og praksis. Den nasjonale forskningsetiske komite for medisin – NEM – har utarbeidet retningslinjer for inkludering av kvinner i medisinsk forskning med en klausul om at begge kjønn må inkluderes i all medisinsk forskning. Norges forskningsråd er pålagt å sikre at kjønnsperspektivet ivaretas i relevante programplaner, bl.a. ved søknadsvurderinger når det gjelder forskningsstøtte. Det er også utarbeidet en informasjonsfolder om «Kjønnsperspektiv i sosial- og helsesektoren» som er spredt i et stort antall til sosial- og helsepersonell. Folderen skal bevisstgjøre personell i forhold til å tenke kjønnsperspektiv ved beslutninger – dvs. både konsekvenser av beslutninger som fattes, og hva som er kunnskapsgrunnlag for beslutningene. Det arbeides nå med en stortingsmelding om folkehelse med sikte på fremleggelse for Stortinget i løpet av 2002. En mer helhetlig fremstilling av oppfølgingen av Kvinnehelseutvalgets forslag på områder som helseovervåking, årsaksforskning i forhold til kvinners helseproblemer samt målrettede forebyggende tiltak vil komme i denne meldingen. Meldingen vil generelt legge vekt på målretting av tiltak med utgangspunkt i forskjeller mellom grupper i befolkningen. Med en slik innretning vil det være naturlig å legge stor vekt på strategier og tiltak som tar utgangspunkt i kvinners situasjon og behov.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Det korte svaret på det spørsmålet er: Ja. Hvis jeg skulle benytte anledningen til å utdype det litt, vil jeg si at min plan er at vi i den meldingen jeg nå har varslet for Stortinget i løpet av dette året, skal legge fram en strategi for arbeidet med å følge opp kvinnehelsespørsmål samlet sett. Som det fremgikk av mitt første svar, har det skjedd en god del, men på flere punkter gjenstår det å vurdere å iverksette konkrete tiltak, ikke minst når det gjelder de mest markerte forskjellene. Jeg tror at de initiativ som er tatt i forhold til forskningsmiljøene, kanskje er noen av de viktigste. Det å legge et kjønnsperspektiv på helse innebærer å finne forklaringer på kvinners helse og sykdomsbilde, hvordan kvinners sykdommer kommer til uttrykk, og hvordan kvinners helse og sykdom blir forstått og møtt. Et kjønnsperspektiv vil øke forståelsen også for trekk som er positive for kvinners helse, noe som kan gi viktige gevinster i forebyggingsarbeid, også i forhold til menn i neste omgang. Jeg tror denne fokuseringen etter hvert vil gi resultater, og jeg vil satse på at det skal være en offensiv strategi som blir presentert i den meldingen som Stortinget får seg forelagt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Vi vil definitivt vurdere spesielle tiltak i tillegg til de retningslinjer som er iverksatt fra Forskningsetisk komite og det Norges forskningsråd er pålagt, nemlig å inkludere kjønnsperspektiv i all medisinsk forskning. Forskningsrådet skal også se til at kjønnsperspektivet ivaretas i programplaner, bl.a. ved vurdering av søknader om forskningsstøtte. I tillegg til det kan jeg nevne at det er iverksatt et treårig utviklingsprosjekt knyttet til Senter for Samfunnsforskning ved Universitetet i Bergen, hvor formålet er å utvikle kjønnssensitiv kunnskap, metode, handlingsstrategier og undervisningsmateriell, bl.a. for rehabiliteringsfeltet, i samarbeid med brukere og ansatte. Det er ett eksempel blant flere på at disse retningslinjene nå er i ferd med å bli nedfelt, men vi vil definitivt vurdere konkrete tiltak framover.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Som et grunnleggende prinsipp har vi i Norge ønsket å holde antallet medisinske hovedspesialiteter og såkalte grenspesialiteter på et rimelig nivå for å unngå en for sterk oppsplitting av den medisinske kunnskap og praksis. Det er viktig også i forhold til kostnadsutviklingen i medisinen og ut fra hensynet til å ha et relativt desentralisert helsevesen med høy kompetanse. De fleste land vi kan sammenligne oss med, har flere spesialiteter enn Norge. Ingen land i Norden eller EU har en egen spesialitet eller grenspesialitet i mammakirurgi. I begge våre naboland Sverige og Danmark er legers spesialistutdanning for tiden under fornyet vurdering, men så langt er det ikke fremmet noe forslag om hovedspesialitet eller grenspesialitet i brystkirurgi. Hos oss er Nasjonalt råd for spesialistutdanning av leger og legefordeling i gang med å vurdere spesialiststrukturen innenfor de indremedisinske og kirurgiske fagområdene. Sekretariatet for dette rådet ligger i Sosial- og helsedirektoratet. Rådet har sendt ut et første høringsnotat om indremedisin, der et av forslagene går ut på å styrke generell indremedisin av hensyn til det store flertallet av eldre pasienter med sammensatte lidelser. Nasjonalt råd vil behandle et første utkast om det kirurgiske fagområdet på sitt møte i september i år. Jeg vil for min del avvente de faglige tilrådingene fra Nasjonalt råd. Brystkirurgi tas i dag hånd om av generelle kirurger eller grenspesialiserte kirurger innenfor mage/tarm-kirurgi eller urologi, som begge er grenspesialister innenfor det bløtdelkirurgiske området. Nødvendig rekonstruksjon etter brystoperasjoner utføres normalt av plastikkirurger. Innenfor plastikkirurgien har vi dessverre et problem med at 20 pst. av overlegestillingene er ubesatte, ikke minst som følge av at mange spesialister går over til kosmetisk kirurgi i det helt private marked. Det blir arbeidet videre med denne utfordringen. Ved noen større sykehus er det blitt opprettet egne enheter for mammakirurgi og såkalt endokrinologisk kirurgi, det vil si kirurgi på de indresekretoriske organene. Dette kan vise seg som en heldig løsning, og Nasjonalt råd vil trolig også vurdere dette aspektet. For meg som helseminister er det viktig å understreke to forhold. Det kan skje en meget god faglig utvikling på et spisskompetansområde innenfor medisinen selv om det ikke opprettes en egen formell spesialitet eller en grenspesialitet. For det andre skal ingen kirurger eller kirurgiske avdelinger foreta operasjoner der de i henhold til den medisinske utvikling ikke anses å ha tilstrekkelig kompetanse. Lov om helsepersonell slår dette forholdet klart fast for å sikre pasienten god og forsvarlig behandling.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
La meg fastslå at jeg er helt enig med representanten Gunn Olsen i at på dette området som på andre viktige områder er det forsvarlighet og høy kvalitet som skal være retningsgivende. Jeg kan også forsikre om at de vurderinger jeg har gitt uttrykk for, overhodet ikke er uttrykk for en nedvurdering av status for dette fagfeltet. Jeg tror den kreftplanen som jeg hadde gleden av å legge fram for Stortinget i 1998, og den satsingen som har skjedd på det området, ikke minst i forhold til kvinner og brystkreft, er et uttrykk for det stikk motsatte fra min side. Det er heller ikke slik at kirurgi på dette området er eller skal være venstrehåndsarbeid selv om det ikke er en egen grenspesialitet. Det ville være mye venstrehåndsarbeid i norsk helsetjeneste, hvis det skulle ha vært slik. Det som er viktig, er at vi har gode faglige vurderinger i bunnen for utviklingen og spesialiseringen av medisinen. Spesialisering er ikke noe mål i seg selv, på mange områder er spesialisering et problem for å få god kvalitet ut til alle deler av helsetjenesten. Derfor tror jeg det er viktig både for Helsedepartementet og for Stortinget at man her bygger på den faglige konsensus som utvikles, og på de faglige råd som vi her har varslet at Nasjonalt råd for spesialistutdanning av leger skal komme med når de ut på høsten kommer med sitt høringsutkast om dette.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Jeg registrerer at det er stor enighet mellom spørreren og meg om betydningen av å ha god kvalitet på disse viktige funksjonene i helsetjenesten. Så må jeg for min del avvente de faglige råd som det er varslet at jeg skal få, før jeg går videre med å ta standpunkt til det spørsmål som her er reist.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Jeg vil innledningsvis gjøre oppmerksom på at direktivet som representanten Haga tar opp i sitt spørsmål, ikke er et eget direktiv, men et av flere elementer i forslaget til et nytt generelt EU-direktiv om legemidler til mennesker. Det nye forslaget til direktiv om legemidler til mennesker er videre en del av en revisjon av den farmakologiske lovgivningen i EU. Forslaget er sendt fra kommisjonen og er under behandling i de politiske organer i EU. Norske myndigheter er sterkt opptatt av utformingen av regelverket for legemidler i EU og de konsekvenser dette kan tenkes å få for det norske regelverket på dette området. Norske myndigheters anliggende gjelder særlig faren for overforbruk av legemidler og ønsket om å legge best mulig til rette for en rasjonell legemiddelbruk. Det er videre gitt uttrykk for at dersom dette direktivet skulle bli vedtatt i den form forslaget nå har, må det formuleres klare retningslinjer for og kontroll med slik reklame. Norske myndigheter har både i formelle og uformelle fora hvor dette direktivet har blitt drøftet, uttrykt sine klare betenkeligheter med denne delen av forslaget. Norske myndigheters bekymring deles av våre EFTA-/EØS-partnere. Kommisjonen er gjort kjent med dette i brev av 15. mars 2002. Europaparlamentet, hvor saken nå er til behandling, er også gjort kjent med EFTA-landenes synspunkter på reklamespørsmålet. Vi har således benyttet de kanalene vi har via EFTA-samarbeidet, for å gi uttrykk for våre synspunkter. Jeg vil sørge for at disse synspunktene fortsatt vil bli fulgt opp på en hensiktsmessig måte under EUs videre behandling av direktivet, også på politisk nivå. Jeg nevner til slutt at jeg er kjent med at dette punktet i forslaget til direktiv også er gjenstand for diskusjon innad i EU.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Jeg har gitt uttrykk for mine vurderinger av reklamespørsmålet, og er i store trekk enig i det representanten Åslaug Haga nå sa i så måte. Når det gjelder mulighetene for å nå fram med de norske synspunktene, er det vanskelig for meg å gi noen endelig vurdering av det. Men det faktum at EFTA-landene og våre EØS-partnere her står samlet, og det faktum at det også er en debatt innad i EU om det samme spørsmålet, gir i hvert fall grunn til en optimisme i forhold til at det kan være mulig å påvirke utfallet av prosessen i EU. Oppfølgingen fra vår side vil da skje i de ordinære kanaler. Jeg vil også ta dette opp i de kontakter som jeg har i Brussel om denne og andre saker.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Det spørsmålet som representanten Haga nå stiller, er et hypotetisk spørsmål, som jeg ikke syns det er riktig å svare på, og i hvert fall ikke på dette tidspunkt når vi er i en prosess hvor vi søker å påvirke EU med de gode argumentene vi har for det standpunktet som vi har fra norsk side. Jeg har den tro på disse argumentene at de faktisk vil kunne være med og bevege saken. Da syns jeg ikke det er hensiktsmessig å spekulere i hva som eventuelt måtte bli situasjonen hvis vi ikke når fram.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Utgangspunktet for fordelingen av bevilgningene i 2002 var videreføring av fylkeskommunenes faktiske forbruk innenfor spesialisthelsetjenesten, uten å gjøre store økonomiske omfordelinger første året i reformen. Dette er gjort gjeldende for samtlige regioner i 2002. Ved behandlingen av statsbudsjettet for 2002 sluttet Stortinget seg til dette prinsippet for fordeling av bevilgninger mellom helseregionene slik det var redegjort for i Stoltenberg-regjeringens budsjettframlegg og i tilleggsnummeret fra Bondevik-regjeringen. Befolkningsandeler er ikke en tilstrekkelig parameter for å sammenligne utgiftsbehovet mellom regioner. I tidligere overføringer til fylkeskommunene ble det i beregningene lagt inn også andre størrelser som alderssammensetning, avstandskriterier, dødelighet osv. for å fange opp geografiske ulikheter i utgiftsbehov. Helse Vest RHF har et relativt sett lavere utgiftsbehov målt med disse kriteriene enn når en ser på befolkningsandelen alene. I tillegg lå det i tidligere overføringer også et særskilt tilskudd til de tre nordligste fylkene, noe som også bidrar til at fordeling av midler ikke korresponderer med befolkningsandeler. Jeg har imidlertid nå satt i verk en full gjennomgang av hele finansieringssystemet. Regjeringen har nedsatt et eget utvalg som skal se på den samlede finansieringen av de regionale helseforetakene. Dette utvalget, som ledes av professor Terje P. Hagen, skal legge fram sin innstilling ved utgangen av dette året med sikte på at beslutninger og oppfølging av utvalgets arbeid kan legges til grunn også for fordelingen av midlene til de regionale helseforetakene fra 2004. Jeg tar også sikte på å vurdere kompensatoriske tiltak i forhold til eventuelle uheldige fordelingsmessige virkninger av overføringene i arbeidet med budsjettet for 2003.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Jeg kan bekrefte at utvalget som er nedsatt, skal gå gjennom de økonomiske forutsetningene for målsettingen om et likeverdig helsetilbud. At det som en konsekvens av utvalgets arbeid kan komme endringer i fordelingen regionene imellom, er det absolutt en mulighet for. Samtidig har både representanten Frøiland og jeg vært såpass lenge med i politikken at vi begge vet at disse fordelingsspørsmålene mellom fylker og regioner i vårt langstrakte land er krevende, og at de operasjoner som skal gjøres, jo vil være omfordelingsoperasjoner, som noen vil tape og noen vil vinne på. I så måte tror jeg det er viktig å ha klart for seg at det er krevende prosesser. Men vi går inn i dem. Vi mener at dette er fase 2 av helsereformen, sykehusreformen, som vi nå har satt på skinner.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Jeg kan bekrefte det jeg sa i mitt første svar om at vi også vil vurdere eventuelle kompensatoriske tiltak i forhold til store skjevheter, i forbindelse med arbeidet med 2003-budsjettet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Jeg er enig i representanten Gløtvolds utgangspunkt, at alle mennesker, uansett alder og sosial stilling, har krav på et likeverdig tilbud og et forsvarlig tilbud i helsetjenesten. Det er vårt mål. Samtidig vil det alltid være et spenningsforhold mellom spesialisthelsetjenesten og førstelinjetjenesten når det gjelder hva som er en ferdigbehandlet pasient som er klar til å skrives ut. Jeg tror ikke man ved noe tiltak helt kan eliminere den spenningen. Men jeg tror – og det viser også denne rapporten – at der det er etablert gode rutiner og gode relasjoner, er det langt større muligheter for å få til en sammenheng og en helhet i behandlingskjeden som pasientene opplever som god og positiv. Når det gjelder finansieringsordningene, vil jeg vise til at de for sykehusenes vedkommende nå er under utredning, og hvor man bl.a. ser på hvordan de bør utvikles videre. Og når det gjelder førstelinjetjenesten, viser jeg til behandlingen av eldreplanen og oppfølgingen og avslutningen av den.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Jeg tror det er usedvanlig viktig at vi gjennom både legale økonomiske og organisatoriske virkemidler får til en bedre helhet i behandlingstilbudet, og særlig i forhold til den gruppen mennesker som har sammensatte lidelser, og som har behov over lengre tid: kronikerne, ofte eldre mennesker og mennesker med sammensatte lidelser for øvrig. Her er vi ikke gode nok, men jeg har tro på at tiltak som individuelle planer, tiltak som går på å utvikle samarbeidsrutinene mellom nivåene, og tilpasninger i finansieringssystemet kan være med på å løse dette.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Jeg tror alle parter er tjent med at søknadsbehandling ikke finner sted i Stortingets spørretime. Det jeg kan si, er at etter min vurdering er 3 mill. kr en betydelig sum penger til forebyggende innsats på selve helseområdet. Når Stortinget i tillegg har bevilget penger til handlingsplanen, som er en følge av stortingsmeldingen om homofile og lesbiskes levekår, og det er lyst ut penger til tiltak til bl.a. forebygging av selvmord, noe som var inkludert i Helseutvalgets søknad til Sosial- og helsedirektoratet, mener jeg det her burde ligge grunnlag for at det kan skapes et økonomisk grunnlag for Helseutvalgets virksomhet som er akseptabelt for dem. Men om det er det, må jo Helseutvalget selv vurdere, det kan ikke jeg bedømme.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-05-22:
Mitt spørsmål dreier seg også i hovedsak om kvinners helse, og det går til helseministeren: «Innenfor generell kirurgi er de fleste områder subspesialiserte. Ett av unntakene er mammakirurgi. En kan derfor være engstelig for at mammakirurgi kan oppfattes som venstrehåndsarbeid innenfor kirurgien. Ser statsråden det hensiktsmessig å sikre kvaliteten på mammakirurgi ved å organisere den på samme måte som de øvrige kirurgiske subspesialitetene, og vil i så fall statsråden ta et initiativ til å gjøre noe med det?»
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-05-22:
Jeg takker for svaret. Dette er en svært viktig sak for mange kvinner. Det er høy forekomst av brystkreft. Hvert år blir mellom 2 000 og 3 000 kvinner operert for brystkreft. Det er i all hovedsak kvinner dette dreier seg om. Jeg syns det er ganske trist hvis det er sånn at fjerning av kvinnebryst skal være venstrehåndsarbeid. Det er tre områder innenfor generell kirurgi som ikke er subspesialisert, det gjelder skjoldbruskkjertel- biskjoldbruskkjertel- og mammakirurgi. Jeg håper jeg ikke får rett i at dette kan handle om status. Jeg viser ikke til helseministeren i så henseende, for det er andre krefter som også jobber på dette området. Dette er ikke et spørsmål om skjønnhet, men om å få en god livskvalitet og et funksjonelt liv selv om man har fått fjernet et bryst. Da er det svært viktig at det arbeid kirurgen leverer, er av absolutt ypperste kvalitet.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-05-22:
Det skal bli spennende å se den gjennomgangen vi skal ha. Og som sagt: Jeg tenker ikke på statsråden når jeg snakker om status på dette området. Men jeg vil likevel si at det er såpass høyt volum på den type kirurgi, og det er så viktig at man ikke må inn og operere igjen og igjen og dermed få dårlig funksjonsevne. Derfor tror jeg det er viktig at dette blir en subspesialitet. Etter det jeg har erfart, er kirurgforeningen opptatt av at det skal bli subspesialisert kirurgi. Det som er bra med dette, er at det ikke koster noe særlig penger, fordi det bare er snakk om en organisering av helsevesenet, i og med at det er tale om elektiv behandling. Så det er ikke noen store kostnader forbundet med dette ute i sykehusene.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-05-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Det foreligger et EU-direktiv hvor reklamereglene endres slik at legemiddelfirmaer kan reklamere for reseptbelagte medisiner mot astma, AIDS og sukkersyke i en forsøksperiode på 5 år. Direktivet er EØS-relevant. Det er fare for at direktivet kan føre til økt medisinforbruk. Videre øker risikoen for at folk får den medisinen det reklameres for, og ikke den som er best for den enkelte. Vil statsråden bidra til å hindre at direktivet blir gjennomført i norsk rett?»
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-05-22:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er glad for at Regjeringa uttrykker en betydelig skepsis gjennom det som nå er sagt, til at vi skal få reklame på disse legemidlene. Jeg må bare få si at jeg syns det er særdeles betenkelig om vi skulle ende opp i en situasjon hvor vi får denne typen reklame, for folk har jo behov for kunnskap om medisinene og ikke behov for å bli utsatt for spekulativ reklame. Det vil være et faktum at de positive sidene ved et medikament vil bli overspilt i en reklamesammenheng, og de negative vil bli underspilt. Men da vil jeg gjerne spørre statsråden om hvordan han ser på mulighetene for å vinne fram med de norske synspunktene, og når han også påpeker at man skal håndtere saken på politisk nivå, hva det reelt sett vil innebære.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-05-22:
Jeg er glad for at helseministeren bekrefter at han sjøl vil ta opp dette spørsmålet i sine kontakter med EU. Det er avgjørende viktig at disse sakene også håndteres på politisk nivå. Det er sjølsagt en fare for at en ikke kommer i mål med det som er de norske holdningene, og mitt spørsmål til helseministeren vil da være hvordan han ser på en situasjon hvor Norge i henhold til EØS-avtalen vil bli pålagt å åpne opp for reklame, og om helseministeren oppfatter dette spørsmålet som så alvorlig og viktig at han vil vurdere om Norge i en sånn situasjon bør sette foten ned og si: Nei takk, dette ønsker ikke vi i norsk lovgivning.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-05-22:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til helseministeren: «I Bergens Tidende av 16. mai d.å. vert det hevda at sjukehusa på Vestlandet blir sveltefôra samanlikna med sjukehusa i andre delar av landet. Vestlandssjukehusa får 970 mill. kr mindre enn om pengane vart fordelte i høve til folketalet, som i dei andre regionane. Dette fører til dårlegare sjukehustilbod for pasientane i vår region. Kan statsråden stadfesta desse tala, og vil statsråden ta initiativ til meir rettvis fordeling av midlane?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-05-22:
Eg vil takka statsråden for svaret, som eg synest opnar for at det kan skje nokre endringar i forhold til den fordelinga som er. Når det gjeld dette utvalet som skal sjå på framtidig finansiering, er eg kjend med at det i mandatet m.a. står: «understøtte målet om et likeverdig helsetilbud geografisk og mellom pasienter og grupper av pasienter». Og når ein ser på oppslaga i Bergens Tidende dei siste vekene om korleis situasjonen er på Haukeland, som eg kjenner best, sidan eg er frå Hordaland – psykiatrisjef går i protest, kreftsjuke flyttar heim, ein har venta i årevis på utstyr til slagpasientar – kan ein ikkje seia at utgiftsbehovet er dekt når det gjeld sjukehusregionen i vest. Det er klart at liknande forhold kan vel gjerne mange andre visa til òg, men det er ikkje tvil om at Haukeland er eit effektivt sjukehus, det driv godt, men treng meir pengar.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-05-22:
Eg deler statsråden sitt syn på at det er vanskeleg med omfordeling. Men ein million menneske som bur i denne regionen i vest, har krav på eit like godt tilbod som resten av Noreg. Den jobben som Hagen-utvalet skal gjera, kjem til å verta viktig og krevjande for både statsråden og Stortinget, men eg er iallfall glad for at det er sett i gang arbeid. Og så har eg eit håp med omsyn til den siste setninga i statsråden sitt svar, at ein vil vurdera kompensasjon i forhold til neste års budsjett. Dette utvalet legg jo ikkje fram si innstilling før ved slutten av dette året, så det er to år fram til det får nokon verknad, men ein vil altså òg sjå på neste års budsjett. Det er veldig viktig og heilt nødvendig.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-05-22:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Studier gjort på oppdrag fra Sosial- og helsedepartementet viser at samarbeidet mellom sykehusene og pleie- og omsorgstjenesten i kommunene er til dels mangelfull og problematisk i forhold til pasientbehandling ved utskriving/tilbakeføring og oppfølging. Det er uakseptabelt at pasienten blir gjort til kasteball mellom de ulike nivåene i helsetjenesten. Hva vil statsråden gjøre med dette?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-05-22:
Jeg takker helseministeren for svaret og er enig i at det er viktig med gode samarbeidsformer. Men jeg tror også at det er andre grep som må tas her. Den undersøkelsen som FAFO og SNF gjorde, viser at det er størst problem i forbindelse med eldre pasienter, kreftpasienter, psykiatripasienter, døende og rusmiddelmisbrukere. Noen av disse gruppene var også helseministeren inne på. Jeg tror det er viktig at bl.a. gruppen eldre får en annen status i norsk helsevesen. Professor i medisin ved Universitetssykehuset i Akershus, Jan Eriksen, påpeker at en del eldre på ingen måte får fullgod behandling og blir sendt hjem uten at de har fått innfridd det de har krav på. Dermed blir pleietyngden og behandlingstyngden fortsatt veldig stor i førstelinjetjenesten. Jeg vil da spørre helseministeren: Er det ikke riktig at vi nå ser på bl.a. finansieringsordningen for en del av disse pasientene med sammensatte lidelser, og at vi også ser på hva vi må ruste opp i førstelinjetjenesten og pleie- og omsorgstjenesten for at disse pasientene skal bli tatt godt nok hånd om?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-05-22:
Jeg har lyst til å påpeke at den undersøkelsen som vi begge har vist til, jo viser at dette problemet har økt de siste fem årene. Det er også konklusjoner som tyder på at effektivitetsjaget og lønnsomhetsstressingen i sykehusene har gjort at dette problemet har økt fordi man skal skrive ut pasienten stadig raskere, og fordi de med kompliserte lidelser ikke får behandling utover det de er innlagt for, kanskje etter en rask og øyeblikkelig diagnose. Jeg tror derfor at dette er et ressursspørsmål som vi må se på i en bredere sammenheng. Sykehusfinansieringen med ISF-modellen og DRG-systemet må ses på i forhold til de med sammensatte lidelser, slik at det dekker opp bedre, og at disse får en skikkelig behandling. Kommuneøkonomien, med førstelinjetjenesten i helsevesenet, må rustes opp, og det samme gjelder for pleie- og omsorgssektoren, som egentlig er sosialministerens bord. Samhandling er viktig. Jeg vil derfor spørre helseministeren: Burde det ikke, sammen med økt ressurstilgang og bedre fordelingsnøkler, tas et tak for at disse ulike nivåene kunne samarbeide på en bedre måte, ved at man ser hele helsetjenesten fra førstelinje og opp til spesialisttjeneste i en større sammenheng?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-05-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kirke- og kulturministeren som vil bli besvart av olje- og energiministeren: «Når en prest og en sogneprest er gift samtidig som de har boplikt i hver sin prestebolig i hver sin kommune, oppstår en uvanlig situasjon. Dette blir nå tilfellet i Eidskog kommune i Hedmark. Synes ikke statsråden, på generelt grunnlag, det eksisterende regelverket er noe firkantet, og at det derfor bør være rom for mer smidighet, og kanskje aller helst at boplikten heller bør basere seg på frivillighet?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-05-22:
Jeg takker statsråden for et godt svar. Jeg tolker det dit hen at den omtalte saken vil løse seg til alles beste. Det vil si at den ene boplikten frafalles, og det er bra. Men det bør allikevel ikke være en sak, Det bør være en selvfølge, slik jeg ser det, at prestene selv må få lov til å bestemme hvor de ønsker å bo, og hvordan de ønsker å bo. I avisen Glåmdalen av 16. mai står det: «Egil Sundby, direktør for Opplysningsvesenets fond, sier til Glåmdalen at det ikke fins noen retningslinjer for hvordan fondet skal behandle denne typen dispensasjonssøknader fra boplikt.»Og:«Det er i utgangspunktet ikke så lett for prester å få dispensasjon fra boplikten.» Det er der det kommer inn at det må være mer smidighet i slike saker, men jeg tolker svaret fra statsråden dit hen at det vil det nå bli.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-05-22:
Jeg takker nok en gang for svaret. Men retningslinjene, i hvert fall slik som jeg tolker dem ut fra det som ble sagt i den artikkelen, er forholdsvis vage, og kanskje de rett og slett mangler. Man må se på dette, slik at man får retningslinjer som er både smidige, enkle og greie å forholde seg til. Dagens samfunn forandrer seg, og jeg tror det er flere prester i dag enn det var før som ønsker å få sin egen bolig, for på den måten å gli inn i lokalsamfunnet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Det er praksis for å gi fritak for boplikten når plikten vil være til hinder for at et presteektepar kan bo i samme bolig. Skriften sier: «Det som altså Gud har sammenføyd, skal mennesker ikke skille.» For det tilfellet representanten Bredvold beskriver, betyr dette at det vil være en kurant sak for den ene av ektefellene å få fritak for boplikten. Spørsmålet om prestens bosted var formodentlig et forhold som de berørte menighetene også var kjent med under prosessen med å tilsette ny prest. De fleste prestestillinger i Den norske kirke er tillagt tjenestebolig med boplikt. Ordningen med tjenestebolig for prester har lang tradisjon. Den er begrunnet både i folks behov for å ha lett tilgang til presten og i muligheten for forflytning og rekruttering, særlig til utkantstrøkene. I tillegg kommer at boligen ofte brukes som et arbeidsredskap i menigheten. For menigheten oppleves det gjerne som berikende at presten er en del av lokalmiljøet. Prest som ikke ønsker å bo i presteboligen, kan søke om fritak for boplikten. Fritak blir gitt når det foreligger særlige grunner. Som eksempler kan jeg nevne helsemessige forhold, eller at presten nærmer seg pensjonsalder. For øvrig vil søknader om fritak for boplikt måtte avgjøres etter en konkret vurdering av både de tjenstlige hensyn og de personlige forholdene som gjør seg gjeldende i det enkelte tilfellet. Prestens ønske skal tillegges stor vekt, men boplikten bør ikke praktiseres så liberalt at ordningen med tjenesteboliger gradvis avvikles, uten at konsekvensene er klarlagt og akseptert både i presteskapet og i Kirken for øvrig. Spørsmålet om boplikt var oppe som sak på Den norske Kirkes presteforenings siste generalforsamling i september 2000. Om lag to tredjedeler av forsamlingen stemte da for å beholde boplikten. Når presteskapet aksepterer plikten, er nok årsaken at man ser at det vil være vanskelig å beholde et tilbud om bolig, uten at det også er plikt til å bo i den boligen som stilles til disposisjon. Dette er en vurdering som Kultur- og kirkedepartementet er enig i.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Når det gjelder slike tilfeller som representanten Bredvold tar opp her, er det en etablert praksis at det vil bli gitt unntak fra boplikten. Det sier seg selv at et presteektepar skal bo i samme bolig, og dermed vil de få dispensasjon. Når det gjelder andre delen av Bredvolds synspunkter, nemlig at presten selv skal få bestemme hvor han skal bo, hører det spørsmålet helt klart sammen med boplikten. Det er ikke slik, slik ordningen er i Kirken i dag, at presten selv kan bestemme dette. På visse bestemte vilkår kan det innvilges dispensasjon fra boplikten, men det må vurderes i det enkelte tilfelle, slik som jeg detaljerte det i mitt første svar.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Spørsmålet om prestenes boplikt har vært tatt opp i ulike sammenhenger. Det er selvfølgelig ulike argumenter, men samlet sett har også Den norske kirkes presteforening kommet til at dette er en tjenlig og god ordning. Som jeg refererte til, var et bredt flertall på siste generalforsamling enig i at boplikten for prestene måtte videreføres, ut fra de argumentene som er positive i forhold til dette. Det er selvfølgelig også slik at i enkelte tilfeller er det gode grunner for å fravike boplikten. Etter den informasjon jeg har, er det en fleksibilitet og en forståelse i systemet som gjør det mulig for en prest som har gode argumenter, enten han nærmer seg pensjonsalder, det er sykdom inne i bildet, eller det er andre gode grunner, som i dette tilfellet som representanten Bredvold nå tar opp, at boplikten kan fravikes. Men som generell ordning er det fremdeles boplikt for prester i Den norske kirke.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
I Innst. S. nr. 263 for 2000-2001 har Stortinget bedt Regjeringen utarbeide en nasjonal handlingsplan for utbygging av infrastruktur for vannbåren varme. I arbeidet med denne handlingsplanen har departementet bedt om innspill fra bransjen når det gjelder målene for en satsing på vannbåren varme, hvilke barrierer bransjen mener en står overfor, og også forslag til eventuelle tiltak. For å sikre at bransjens syn er gjengitt på en dekkende måte, er de deler av handlingsplanen som baserer seg på bransjens innspill, nå sendt på høring til de involverte partene. Olje- og energidepartementet arbeider videre med den delen av handlingsplanen som omfatter departementets og andre myndigheters oppfølging når det gjelder satsingen på vannbåren varme. Jeg kan dermed forsikre representanten Heidi Sørensen om at det skal være et eget kapittel om tiltak og videre oppfølging fra myndighetenes side når handlingsplanen kommer før sommeren.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Nå kan det virke som at representanten Sørensen har lest mer i denne handlingsplanen enn hva jeg selv har fått anledning til. Jeg finner det vel mest hensiktsmessig å diskutere innholdet i denne planen når den faktisk foreligger, og det vil den altså gjøre før sommerferien. Men jeg kan forsikre om at en rekke av de forholdene som representanten nå tar opp, vil være en naturlig del av denne handlingsplanen. Jeg vil også anta at i den høringsrunden som man nå har gått inn i, vil innspill av den typen som representanten Heidi Sørensen tar opp, også være kommentert. En høringsrunde skal jo være til nytte for departementet. Så i den grad det kommer konstruktive og gode innspill, også i den retningen som representanten nå antyder, vil selvfølgelig departementet ta hensyn til det og innarbeide slike synspunkter i handlingsplanen. For øvrig vil jeg henvise til en debatt som må komme i etterkant av en ferdig behandlet handlingsplan i departementet, og ikke i forkant, slik som jeg nå har forståelsen av at representanten Sørensen vil invitere til.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Jeg har ingen indikasjoner på at vi ikke skulle klare å ferdigstille denne planen før sommerferien. Jeg er litt ubestemt på tidspunktet, men før sommerferien betyr jo før den store ferien setter inn. Da vil det være mulig for både bransjen og politikere å sette seg inn i dette. Jeg merker meg den store forventning som representanten Heidi Sørensen har til handlingsplanen. I og med den betydelige forventning håper jeg selvfølgelig at jeg kan møte de forventningene positivt. Men når jeg hører på representanten, er jeg litt usikker på om jeg i alle deler kan innfri forventningene. Men det er et viktig dokument. Dette handler om en energiressurs som i altfor liten grad er tatt i bruk. Min intensjon med dette dokumentet er at vi skal få et løft og et fornyet engasjement og fokus i forhold til denne ubrukte energikilden.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-22:
«Olje- og energidepartementet har sendt utkastet til handlingsplan for vannbåren varme på høring. Utkastet inneholder ingen forslag til handling, men beskriver utelukkende dagens tilstand og virkemiddelbruk. Hva har statsråden tenkt å gjøre for å sikre at handlingsplanen også vil inneholde forslag til tiltak?»
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-22:
Det er jeg selvfølgelig veldig glad for å høre. Det som overrasker meg i forhold til det utgangspunktet som er tatt i denne handlingsplanen, er beskrivelsen av virkeligheten. Det er ikke foretatt noen gjennomgang av ressursgrunnlaget vi kan ha å ta for oss av, verken når det gjelder bioenergi, når det gjelder prosessvarme, eller når det gjelder varmepumpetilgang. Det er heller ikke foretatt noen vurdering av hvilke landsdeler det er som har best tilgang på disse ressursene. Det er naturlig å tenke seg at Grenland har god tilgang på prosessvarme. Det er naturlig å tenke seg at Østerdalen har god tilgang på skog og bør prioritere bioenergi, mens områdene langs kysten, som i Sogn og Fjordane, har en unik mulighet til å ta i bruk varmepumpeteknologi. En handlingsplan for vannbåren varme, hvor vi skal legge ny og viktig infrastruktur for framtiden, må se forskjellig ut fra landsdel til landsdel, men det virker ikke som at det er tatt noen slike grep når man skal lage denne handlingsplanen, og det bekymrer meg.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-22:
Det har jeg selvfølgelig stor forståelse for. Men det vekker selvfølgelig også en viss bekymring –denne handlingsplanen har vært et hjertebarn siden jeg satt i Energiutvalget i 1997 og vi begynte å snakke om dette – når jeg leser et utkast som ikke inneholder stort mer enn det vi la fram i utredningen i 1997. Da blir man litt bekymret med tanke på hvor lang tid det går mellom at man får vedtatt at man skal lage en handlingsplan, og til faktiske handlinger blir iverksatt. Vi har definitivt kommet dit at vi trenger handlinger og konkrete virkemidler som utløser dette. Derfor er jeg også spent på å høre om tidsplanen til olje- og energiministeren. Hvis han har så lite som han gir inntrykk av nå, skal det vel kanskje holde hardt om dette skal være ferdig til i juni, som det tidligere er bebudet.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-05-22:
Siden det er to vikarer som står her, får vi gjøre det beste ut av det. Jeg stiller følgende spørsmål: «Gjennom nyhetsoppslag 12. mai 2002 hørte vi at forholdene rundt våre barnevernsinstitusjoner ikke er gode nok. Manglende tilsyn og kvalitet er et faktum. Bondevik II trakk et ferdig utarbeidet lovforslag som ville ha sikret en godkjenningsordning for de private institusjonene. Vil nå Regjeringen endre oppfatning i denne saken og fremme de nødvendige lovforslag som ligger klar til beslutning i departementet?»
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-05-22:
Jeg må si takk for svaret, og jeg er glad for at Regjeringen ser positivt på den videre utviklingen i denne saken. Forslaget som sådant er stilt på bakgrunn av at vi er litt redde. Vi har gjennom nyhetsoppslag i fjernsynet hørt at forholdene rundt våre barnevernsinstitusjoner ikke er gode nok, og manglende tilsyn og kvalitet på tilbudet som gis til noen av våre hardest rammede barn, er et faktum. Det er derfor det haster med å komme i gang med et system som gjør at en kvalitetssikrer barns hjem, for det er jo det det er. Jeg aksepterer at en vil se dette i sammenheng med fylkeskommunens oppgaver, men kan en ikke enn så lenge bruke fylkeskommunen, som jo har kvalifikasjoner på dette området, som en godkjenningsinstans – inntil videre?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-05-22:
Grunnen til at jeg stresser dette litt, er at de barna som har plass på en sånn institusjon, kanskje har større behov for trygghet, nærhet og kjærlighet og et faglig godt tilrettelagt tilbud som ivaretar det enkelte barns spesielle livssituasjon. Det offentlige har jo ansvaret for disse barna, og da er det også det offentliges ansvar at tilbudet blir så godt som mulig, og at det er en god kvalitet. Og det er derfor jeg stresser dette med en offentlig godkjenning av institusjonene så fort som mulig. For disse barna har ikke tid til å vente, og vi har et system for at det offentlige har ansvaret for dem. Og da håper jeg at sosialministeren tar med tilbake til barne- og familieministeren at dette haster det faktisk med.