Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-01-12:
Opp mot 500 millioner mennesker har nå muligheten til å oppnå rett til norske velferdsgoder. «En dags arbeid i Norge er nok. Det må norske politikere ta inn over seg.» Det er ikke et sitat fra meg. Det er forsker og medlem av Brochmann-utvalget, Knut Røed, som sier dette til Dagsavisen den 26. mai 2011. Vi vet at EØS-avtalen, som ble inngått i 1994, har ført til en norsk tilpasning til EU som langt overgår det man da så for seg. Uten at jeg skal gå inn på den debatten nå, venter vi selvfølgelig spent på Stortingets europautvalgs sluttrapport, som er varslet å komme i slutten av denne måneden. Da vil vi sikkert få et nærmere innsyn i de avtalene som Norge har inngått siden 1994 og frem til i dag. Det jeg er opptatt av ved å reise denne interpellasjonen, er ikke å gå til angrep på at vi har arbeidsinnvandring fra EØS-land. Fremskrittspartiet er positiv til at man har et fritt arbeidsmarked, at folk med ulik kompetanse flytter fritt over landegrensene og bidrar til verdiskaping. Det synes vi er positivt. Vi vet at norsk kunnskap reiser ut av Norge, er i Europa, i andre land, og bidrar til verdiskaping, og vi vet at det motsatte skjer. Men det som kanskje er det aller viktigste, er å være bevisst på hvilken type arbeidskraft Norge bør tiltrekke seg i fremtiden. Hvilke typer mennesker er det man ønsker inn i det norske arbeidsmarkedet? Er det ikke de som man ser har mye å bidra med? Jeg registrerer at også Abelia tidligere har reist den debatten. Så ser vi, og det er den store utfordringen, at gjennom EØS-avtalen tas det stadig sterkere grep ikke bare om hvordan det norske arbeidslivet skal utformes, men også om hvordan norsk velferdspolitikk skal utformes. Hvis jeg ikke husker feil, har vi fra 2004 til 2008 hatt en dobling av eksport av trygdeytelser ut av Norge og inn til EØS-området – fra 2,2 mrd. kr til 4,3 mrd. kr Så vil nok kanskje mange si at mye at dette skyldes at nordmenn tar med pensjonene sine ut. Ja, hovedvekten er nordmenn som tar med seg pensjonen sin ut, men vi har også hatt en betydelig økning i form av arbeidsrelaterte ytelser. La meg derfor, uten å tegne et skremmebilde eller et mørkt bilde, ta for meg to–tre problemstillinger innledningsvis. Samtidig som Norge har gode velferdsordninger – noe vi skal være glade for, noe vi skal fortsette å videreutvikle og ta godt vare på; det tror jeg samtlige i denne salen er enige om – så ser vi en økende uro i Europa. Vi ser at arbeidsledigheten øker, vi ser at man endrer, reduserer og svekker velferdsytelsene, og vi ser at stadig flere fra land som Spania, Hellas og Italia går på norskkurs og søker å komme til Norge. Samtidig ser vi at mange kommer hit på kortere opphold og ser muligheten for å få norske velferdsytelser, som kontantstøtte og barnetrygd, sendt hjem til sitt hjemland. Det er en utfordring vi skal ta på alvor, for jeg tror ikke at vi klarer – for å sette det på spissen – å være Europas nye trygdekontor, samtidig som vi skal opprettholde velferden i vårt eget land. Den oppgaven blir for krevende, også for Norge, og derfor tror jeg vi må være villige til å ta en del grep. Tidligere hadde vi regler når det gjaldt dagpenger, som vi gjennom EØS-avtalen ble tvunget til å endre. Hvis man har forutgående opptjeningstid i Europa, kan man komme til Norge og i teorien jobbe én dag – jeg understreker at det er hvis man har forutgående opptjeningstid – og skulle man da bli arbeidsledig i Norge etter én dag, tar man med seg de norske ytelsene tilbake til sitt hjemland, og det norske nivået på ytelsene vil f.eks. i Hellas eller Spania gi en helt annen kjøpekraft enn i Norge. Vi kan se på kontantstøtten, som vi vet gir én månedlig inntekt tilsvarende 18 timers arbeid for en norsk industriarbeider, 28 timer for en svensk, 49 timer for en spansk og 150 timer for en polsk industriarbeider. Barnetrygden gir en månedlig inntekt tilsvarende 5 timers arbeid for en norsk industriarbeider, 14 timer for en spansk og 44 timer for en polsk. Vi ser også at for en bulgarer som kommer til Norge, kan kontantstøtten som man sender hjem utgjøre nærmere en og en halv årslønn i Bulgaria. Dette er ting man skal ta på alvor, og som man skal, og bør, se nærmere på – hvordan man unngår å tiltrekke seg velferdsflyktninger. Jeg ønsker at vi skal tiltrekke oss kvalifisert arbeidskraft fra Europa, og de som kommer til Norge – la det være klinkende klart – skal ha de samme rettighetene som en nordmann. En som kommer fra Polen, eller fra Bulgaria eller Spania, som bosetter seg i Volda og jobber i Volda – en som kommer som arbeidsinnvandrer fra EØS-området, blir arbeidsledig i Volda og fortsetter å være i Volda – skal selvfølgelig ha de samme ytelsene som Nilsen som bor i Volda. Det er ikke det denne saken handler om. Den handler om at hvis han da drar ut igjen fra Volda og tar med seg ytelsene hjem – f.eks. til Bulgaria – bør man da utfordre EØS og si at her ønsker vi en kostnadsregulering, at vi da regulerer ytelsen slik at den svarer til kostnadsnivået i hans hjemland? Det er det ikke muligheter til i dag. Jeg mener at det kunne ha vært en grei måte å begynne å forhandle på. Jeg registrerer at EU-ambassadør János Herman sier i Klassekampen den 13. desember i 2011 at han varsler endringer om den omstridte EØS-avtalen. EU ser for seg at EØS kan bli et «venterom» for land som vil bli medlem av EU, og da viser han til eksempler som Hviterussland og Ukraina. Det betyr at det også er en debatt internt i EU, og en vilje i EU, til at man ser på siden av EØS-regelverket. Da bør det også være helt legitimt og mulig for Norge å ta opp dette til debatt med EU og si at på grunn av våre forhold må vi få andre typer løsninger – og da en slik kostnadsregulering. Så kan man si at det vil EU aldri bli med på. Men jeg registrerer at statsråden tidligere, før jul, var nedover og diskuterte lønnsnivået. Der sier jo EU i utgangspunktet akkurat det samme – men motsatt vei – at du kan komme fra EU-området inn til Norge og jobbe for den lønnen som du har i ditt hjemland. Vi skjønner alle at det vil være en stor utfordring. Jeg er glad for at arbeidsministeren tok den turen nedover, men det viser at det også må gå an å føre samtaler den motsatte veien når det gjelder velferds- og trygdeytelsene, for å finne de gode løsningene. Samtidig bør man også begynne å vurdere å ha en debatt knyttet til om kontantstøtte og barnetrygd i utgangspunktet er en ytelse som er linket til det å være i det norske arbeidsmarkedet. Eller er det en familierelatert velferdsytelse som vi har designet i det norske velferdssystemet? Jeg mener det siste, og det er også noe som man bør debattere, for i dag er det linket opp mot at man har kommet hit og jobbet og dermed har krav på ytelsen. Jeg håper i hvert fall at vi kan få en god diskusjon. Så blir det sikkert mulig å komme tilbake med flere runder etter i dag, men jeg håper vi kan få en god diskusjon om de utfordringsbildene som er, og at vi møter dette med et åpent sinn og kan ha en kreativ debatt om hvordan vi skal møte den stadig økende utfordringen med at vi eksporterer trygdeytelser ut til EØS-området.