Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-04-04:
Det er viktige spørsmål som tas opp av representanten Woie Duesund. Bakgrunnen for spørsmålene er en rapport fra Foreningen Fattignorge, Fagforbundet og Jussbuss, som dokumenterer forskjeller mellom kommunenes sosialhjelpssatser, og som dermed indikerer forskjellsbehandling av utsatte grupper. Problemstillingen var også tatt opp i en henvendelse fra de samme grupperingene til Sivilombudsmannen i juni 2007. Regjeringen er sterkt opptatt av å bedre livssituasjonen til personer som av ulike grunner blir avhengige av sosialhjelp. Det var derfor vi fra 1. november i fjor innførte et nytt kvalifiseringsprogram med en standardisert kvalifiseringsstønad, der personer som har sosialhjelp som hovedinntektskilde over lang tid, eller som er i faresonen for å komme i en slik situasjonen, er den viktigste målgruppen. Alle NAV-kontor skal arbeide aktivt for å redusere antallet langtidsmottakere av sosialhjelp ved i stedet å tilby kvalifiseringsprogram med tilhørende kvalifiseringsstønad. Et kvalifiseringsprogram er et individuelt tilpasset og arbeidsrettet program, der målsettingen er å gjøre deltakerne i stand til å finansiere sitt livsopphold gjennom eget arbeid framfor å motta trygd. For dem som etter gjennomføring av et kvalifiseringsprogram ikke får arbeid etter endt program, vil dette programmet også kunne bidra til å tydeliggjøre om vedkommende har behov for ytterligere bistand for å komme i arbeid, og/eller om vedkommende kvalifiserer for en varig trygdeytelse. Innføring av kvalifiseringsprogrammet er det viktigste målrettede tiltaket for å hjelpe enkeltmennesker og bekjempe fattigdom i Regjeringens handlingsplan mot fattigdom. For noen vil sosialhjelp være det eneste alternativet i en periode. Sosialtjenesteloven skal sikre forsvarlig hjelp til personer som av ulike grunner ikke selv kan sørge for sitt livsopphold. Stønaden skal utmåles på grunnlag av en individuell og konkret behovsvurdering. Til hjelp for sosialtjenestens saksbehandling har kommunene utarbeidet månedlige stønadssatser for enslige sosialhjelpsmottakere og for familier. Disse er ment som et utgangspunkt for utmåling av stønad i det enkelte tilfelle. Det vil kunne variere kommunene imellom hvilke utgifter satsene er ment å dekke. Der satsene kun er ment å dekke grunnleggende behov som mat og klær, vil kommunene i tillegg måtte foreta en konkret vurdering av den enkeltes behov for stønad til transport, helse, fritidsaktiviteter o.a. som omfattes av lovens livsoppholdsbegrep. Nivået på satsene vil også være påvirket av om utgifter som barnetrygd og kontantstøtte skal kunne dekke, inngår i satsene - eller sagt på en annen måte: om barnetrygd og kontantstøtte regnes som inntekt og trekkes fra den kommunale satsen. At kommunenes satser varierer, gir ikke grunnlag for å konkludere med at det skjer forskjellsbehandling når det kommer til faktisk samlet utbetaling av sosialhjelp. Departementet har siden 2001 gitt veiledende satser for kommunenes utmåling av stønad til livsopphold. Det framgår av departementets rundskriv hva de veiledende satsene er ment å dekke. De statlige veiledende satsene er i likhet med de kommunale satsene kun et utgangspunkt for den individuelle vurderingen og et hjelpemiddel i saksbehandlingen. Et formål med de statlige veiledende retningslinjene var å bidra til en mer ensartet behandling av søknader om økonomisk sosialhjelp og å minske vilkårlige forskjeller i stønadsnivået mellom kommunene. De veiledende satsene har da også ført til at over to tredjedeler av kommunene i 2006 brukte statens veiledende satser eller hadde høyere satser. I mitt svar til Sivilombudsmannen på bakgrunn av hans spørsmål til departementet i juni 2007 om forskjellsbehandling av sosialhjelpsmottakere viste jeg til at departementet vil evaluere ordningen med statlige veiledende retningslinjer for utmåling av sosialhjelp. Evalueringen tar sikte på å få en bedre oversikt over kommunenes praksis ved utmåling av økonomisk sosialhjelp og effekten av de statlige veiledende retningslinjene for kommunenes praksis. I den forbindelse vil departementet også vurdere hensiktsmessigheten av en form for minstesats, f.eks. en minste normering av sentrale kostnadskomponenter for livsopphold. Denne evalueringen pågår nå og er beregnet å være ferdig sommeren 2008. Regjeringen er opptatt av å sikre sosialhjelpsmottakernes rettigheter. Dette innebærer å følge opp regelverket og påse at loven praktiseres etter intensjonene. Vilkårlig forskjellsbehandling skal ikke forekomme. I den forbindelse vil jeg opplyse at Regjeringen har tatt standpunkt til og forbereder nå et lovforslag om statlig tilsyn med kommunenes praktisering av økonomisk sosialhjelp og kvalifiseringsprogram med stønad. Fylkesmannen fører i dag tilsyn med kommunenes tildeling av sosiale tjenester som hjemmehjelp, støttekontakt m.v. Tilsynet omfatter imidlertid ikke tildeling av stønad til livsopphold, altså sosialhjelp, og kvalifiseringsprogram med tilhørende stønad. Klageordning og tilsyn er viktige rettssikkerhetsgarantier for brukerne. Regjeringen foreslår nå at begge ordningene også skal gjelde for mottakere av sosialhjelp. Mens klageordningen skal sikre overprøving og riktige vedtak i enkeltsaker som er påklaget, skal tilsynet ivareta rettssikkerheten for alle som søker kommunen om hjelp. Tilsynet skal bl.a. undersøke om kommunene sikrer tilgjengelighet til ordningen, om det opplyses om klageretten, og om sosialtjenesteloven praktiseres som den skal. I det siste ligger bl.a. kontroll med om kommunene i praksis foretar et konkret og individuelt skjønn ved utmåling av stønad. Lovutkastet, som sendes på høring i august/september, vil også omfatte forslag om å innføre lovfestet plikt til internkontroll for kommunene på de samme forvaltningsområdene. Departementet vil så gå gjennom høringsinstansene, deretter blir det fremmet et lovforslag for Stortinget der siktemålet er at forslagene kan behandles våren 2009 og tre i kraft 1. juli 2009. Det siste som jeg nå var inne på, er altså en orientering til Stortinget om at Regjeringen har besluttet at vi vil innføre kontroll og tilsyn også på dette området, og ikke minst at vi nå også gjennom lov vil pålegge kommunene internkontroll. Jeg skal ikke benytte denne anledningen til å polemisere for kraftig i partipolitisk retning, men det er allikevel interessant at en representant fra Kristelig Folkeparti tar opp forskjellsbehandlingen i kommunene, for dette er jo ikke et nytt fenomen som kom høsten 2005. Kristelig Folkepartis partileder hadde min jobb før meg, og denne muligheten til å innføre tilsyn og internkontroll i kommunene lå åpent i dagen da også, men det måtte et regjeringsskifte til for å få det fram til Stortinget.