Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-17:
Hedmark er et stort og allsidig jordbruksfylke, og utviklingen i fylket er om lag som landsgjennomsnittet når det gjelder antallet jordbruksbedrifter, arbeidsforbruk og areal. Det er riktig at antallet foretak som søker produksjonstilskudd, er redusert med 4 400 de siste fire årene, eller 8,7 pst. For Hedmark var reduksjonen 403 foretak, eller 9,7 pst. Men i fireårsperioden før de fire årene var reduksjonen for hele landet over 11 000. Disse tallene er ikke helt sammenlignbare på grunn av en reform i søknadsprosedyrene i forrige periode og endringer i grunnvilkår, men tallene viser at tendensen er avtagende. Til tross for det er jeg ikke fornøyd med utviklingen. Jeg er heller ikke enig med representanten Bredvold i at antall dekar dyrket areal er sterkt redusert totalt sett. Totalt jordbruksareal – dvs. fulldyrket jord og annen eng og beite – steg sammenhengende fra 1970-tallet til rundt århundreskiftet med over 15 pst. Deretter er totalarealet redusert med ca. 2 ½ pst. Og mye av det kan ifølge Budsjettnemnda for jordbruket forklares med at nye digitale kart tas i bruk, og det medfører en teknisk reduksjon i registrert areal. Det er fulldyrket areal, særlig kornarealene, som er redusert, mens eng og beite har økt. Det er imidlertid betydelig variasjon rundt gjennomsnittet. Områder bl.a. på Vestlandet og i Agder/Telemark har større reduksjon de siste årene. Dette tar Regjeringen svært alvorlig. Det har derfor vært adressert i de siste jordbruksavtalene, og vi vil ha betydelig oppmerksomhet om det også framover. Men det hører også med til dette bildet at den teknologiske utviklingen, med stadig større maskiner, bidrar til at en del marginale arealer går ut av drift. Regjeringen har som mål å sikre et aktivt landbruk over hele landet og å sikre jordbrukets evne til å betjene hjemmemarkedet – med det vi har naturgitt grunnlag for å produsere i Norge – når befolkningen vokser. Derfor har vi lagt til rette for et inntektsløft i jordbruket, og vi har prioritert det grasbaserte husdyrholdet. Men produktivitetsframgangen fortsetter, teknologien utvikler seg, kostnadene øker, og markedets etterspørsel endrer seg. Derfor fortsetter også den lange trenden med sysselsettingsreduksjon og færre aktive jordbruksbedrifter. Men Budsjettnemndas tall viser at avgangstakten er redusert de siste årene. Teknologiens og produktivitetsframgangens betydning kan illustreres ved at de siste 50 årene er jordbruksbedriftene blitt fire ganger større, målt på areal, og produksjonen har økt med over 80 pst. Likevel utføres det nå 25 pst. mindre arbeid i hver bedrift, inkludert leid arbeid. Jordbruket er en vareproduserende næring med vanskelige produksjonsforhold i et høykostland. Den virkeligheten må landbrukspolitikken ta utgangspunkt i. Jeg må si jeg undres litt hver gang jeg hører representanter fra Fremskrittspartiet antyde at politikken er mislykket fordi det fortsatt pågår en strukturell utvikling i jordbruksnæringen. Til tross for det utgangspunktet vi har, har vi et geografisk spredt småskalajordbruk i Norge. Jordbrukspolitikken er motstrømspolitikk. Overføringene er høye internasjonalt sett fordi utgangspunktet gjør det nødvendig med de målene vi har for jordbrukspolitikken. Og virkemidlene har ikke minst en betydelig distrikts- og strukturprofil. Det gir et mer spredt jordbruk og langt flere aktive bedrifter enn vi ellers ville hatt, og ikke minst langt flere enn vi ville hatt dersom Fremskrittspartiets jordbrukspolitikk hadde vært gjennomført. På dette punktet mener jeg Fremskrittspartiet rir to hester som løper hver sin vei, og faren for å forskreve seg er, som kjent, stor i denne situasjonen. Vi vil arbeide videre for at jordbruket skal være en attraktiv næring med gode inntektsmuligheter, og som i økende grad utvikler ny virksomhet og et bredt næringsgrunnlag.