Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-07:
Jeg vil først få lov til å takke saksordføreren, i hvert fall for den delen hvor hun representerte Senterpartiets politikk, for både moralsk støtte og gode refleksjoner. Når det gjelder Arbeiderpartiets innlegg, har jeg lyst til å si at det er en kjent tilnærming fra Arbeiderpartiets side at statskirkeordningen ikke er et hele, men delt inn i forskjellige bestemmelser i Grunnloven. Formelt er det naturligvis slik at det er ulike bestemmelser i Grunnloven som til sammen utgjør statskirkeinstituttet. Reelt må vi som et ansvarlig politisk organ ta stilling til helheten. Det betyr at en må ha en helhetlig vurdering – det forventer jeg kommer frem også i meldingen fra Regjeringen til høsten – av statskirkeordningen som sådan og hvilke resultater det vil føre til for Grunnloven. I forslaget til Fremskrittspartiet står det klart at vi ønsker en prosess frem til en folkeavstemning, hvor vi skal klargjøre hvordan denne voteringen skal skje. Forholdet mellom stat og kirke har vært gjenstand for en rekke utredninger. Det har vært utredet en masse forskjellige tilknytningsformer mellom stat og kirke. Det siste er Gjønnes-utvalgets innstilling. Utvalget har innstilt på at det bør skje et skille mellom kirke og stat. Dette fikk i gang en landsomfattende debatt om hvordan fremtidens folkekirke skulle se ut. Kirken selv er delt i spørsmålet om det fortsatt skal være en statskirke eller ikke. De politiske partiene er delt på tvers av tradisjonelle partigrenser, og Arbeiderpartiet har lansert sin egen modell, som verken har vært til høring eller til vurdering av andre enn Arbeiderpartiet selv. De tre regjeringspartiene har tre ulike standpunkt i spørsmålet, og opposisjonen er ikke samlet i sine konklusjoner. Dette er med andre ord et spørsmål som det til tross dets viktighet ikke er helt enkelt å ha en entydig holdning til i det politiske miljø, selv om Fremskrittspartiet er helt tydelig på at vi ønsker et skille mellom kirke og stat, fordi vi på den måten mener at vi vil få en kirke som er selvstendig og fri fra politiske styring. Samtidig må også vi erkjenne at det for å endre kirkeordningen er nødvendig med en helhetlig behandling av alle bestemmelsene i Grunnloven som berører forholdet mellom stat og kirke. Disse endringene må altså oppnå kvalifisert flertall i Stortinget for at kirkeordningen skal kunne moderniseres. En slik endring vil påvirke hver enkelt av oss i større eller mindre grad, og da mener vi det er viktig at hver enkelt av oss får muligheten til å si sin mening, særlig når det politiske lederskap svikter. Når politisk ledelse spriker i alle retninger i et så viktig spørsmål, har de folkevalgte muligheten til å be folk om et råd om retningsvalg. Derfor mener Fremskrittspartiet det i dagens situasjon vil være en fordel å be om folkets råd. Etter at folk har sagt sitt om hovedretningen, vil vi kunne sette oss ned tverrpolitisk og følge opp. Fremskrittspartiet mener det er fornuftig å legge en slik folkeavstemning til høstens valg, men registrerer at komiteen for øvrig mener det vil være praktisk umulig. Derfor har vi selvfølgelig lagt fram et subsidiært forslag – i tillegg til det primære – som sier at det vil være åpent når folkeavstemning kan gjennomføres, men det vil likevel sikre at folket blir hørt før beslutning tas. Da kan det jo være at Senterpartiet – om ikke i denne omgang – vil støtte forslaget i neste omgang. Forholdet mellom stat og kirke er et ømtålig emne for mange. Det er også spørsmålet om det er naturlig å avholde folkeavstemning om en slik sak. Jeg har naturligvis respekt og forståelse for det, men jeg frykter at vi nå er i ferd med å etablere en situasjon hvor det ikke vil bli mulig å komme til nye og fornuftige reformer i forholdet mellom stat og kirke. Slik situasjonen er nå, vil det altså ikke bli flertall for å endre forholdet mellom stat og kirke. Det er ikke grunnlag politisk for tilstrekkelig enighet i spørsmålet. Det eksisterer intet politisk lederskap i Regjeringen som bidrar til å forene interesser eller være en drivende kraft i forhold til fremtidige endringer. Kirkestatsråden burde vært den som kunne drive prosessen videre og inn i et konstruktivt spor. Han har isteden valgt å være Arbeiderpartiets talsmann i saken og forholder seg tydeligvis ikke lenger til at Regjeringen består av ytterligere to partier, et som vil beholde dagens ordning, og et som vil skille kirke og stat. Det er ingen ting som tyder på at Regjeringen vil bli enig med seg selv, og selv om den skulle bli det, er det fortsatt langt igjen frem til et grunnlovsmessig flertall. I et slikt utydelig politisk terreng vil en stå seg på, etter Fremskrittspartiets mening, å gi folket muligheten til å gi Stortinget et råd om retning i arbeidet med en så viktig sak. Derfor tar jeg opp Fremskrittspartiets primære og subsidiære forslag.