Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Debatten om hvordan vi forvalter rovdyra våre, engasjerer mange, og det er veldig forståelig. Jeg vil benytte denne anledningen til å takke alle som har bidratt med gode innspill og gode ideer til hvordan vi kunne få til en bedre rovdyrpolitikk enn det det kunne ligge an til. Denne saken påvirker hverdagen for mange av dem som bor i lokalsamfunn som har vært berørt av rovdyr i mange år, mange av dem som lever av sauehold eller reindrift, og mange av dem som er jegere, og det er klart at det påvirker livskvaliteten for mange mennesker. Jeg er glad for at resultatet av komiteens arbeid er et bredt forlik. Det er særdeles viktig på et så konfliktfylt område som dette. Bare Fremskrittspartiet og Senterpartiet har valgt å stille seg på sidelinja i denne saken, og det er selvfølgelig fritt valg. For Arbeiderpartiet har det vært viktig å bidra til å dreie Regjeringas politikk i en riktigere retning. Det tror jeg alle tjener på. Det vil gi en bedre forutsigbarhet og langsiktighet, som er helt nødvendig for å dempe konfliktnivået på dette området. At vi har hatt tre stortingsmeldinger om rovvilt de siste ti åra, sier alt om hvor vanskelig denne saken er. Jeg håper det faktum at det nå er et bredt forlik, gjør at det blir lenge til vi får en slik runde igjen her i huset, og vi som utgjør flertallet i denne saken, har et ansvar for å bidra til det. Jeg er glad for at dagens innstilling avviker fra Regjeringas forslag på vesentlige punkter, for det er nemlig ikke slik at meldinga bidrog til ro og et lavere konfliktnivå. Tvert imot skapte noen av Regjeringas forslag voldsom harme mange steder i landet. Det er mange hensyn vi skal ta når vi vedtar en politikk for forvaltninga av rovdyra våre. Målet om å opprettholde levedyktige bestander, slik at vi ivaretar hensynet til det biologiske mangfoldet, er viktig. Men vi må også ta hensyn til de mange som blir berørt. Landbruksnæringa og reindriftsnæringa er de næringene som er berørt, og vil bli det i framtida. Men hele befolkningen som bor i områder med rovvilt, føler dette på kroppen. Mange sier at de er utrygge, mange føler at livskvaliteten deres er svekka, og det er vi nødt til å ta på alvor. Derfor dreier dette seg også om bosetting og distriktspolitikk. Jeg mener at stortingsmeldinga ikke tar tilstrekkelig hensyn til disse viktige forholdene. Arbeiderpartiet har hele tida ment at vi fortsatt må opprettholde den todelte målsettinga, slik at det fortsatt skal være mulig å drive landbruk i områder med rovvilt. Jeg er glad for at stortingsflertallet i dag så klart understreker at slik skal det være. Men det forplikter. Vi kan ikke, slik Regjeringa gjør i meldinga, øke antallet rovdyr uten at bevilgningene til forebygging og andre kostnader økes. Økt satsing på forebygging, slik flertallet går inn for, er derfor et svært viktig bidrag for å dempe konfliktene når det gjelder rovviltforvaltninga. Det er viktig å understreke at alle tiltak som forlikspartnerne er enige om, skal ligge under Miljøverndepartementet. En forutsetning for å få til en bærekraftig og konfliktdempende rovviltforvaltning er at det skapes tillit mellom myndighetene og dem som føler dette på kroppen. Å skape tillit er en utfordring, og man er nødt til å bidra på begge sider av bordet. Jeg tror at det Stortinget kommer til å vedta i dag, er et viktig steg på den vegen. Det viktigste jeg vil nevne i denne forbindelse, er følgende: Vi får nå flere forvaltningsregioner med politisk oppnevnte rovviltnemnder. Miljøverndepartementet skal være ankeinstans istedenfor DN. Vi får større lokal medvirkning i bestandsregistreringa. Alle de fire store rovdyrartene, inkludert ulv, skal forvaltes av de regionale rovviltnemndene. Vi skal få et mer effektivt og raskere uttak av skadedyr. De kommuner som har stor rovviltbelastning, skal få penger som de kan bruke på tiltak innenfor dette området, for å håndtere den situasjonen. Det skal være et tettere samarbeid, spesielt med Sverige, om hvordan vi skal forvalte de dyra som stadig er på begge sider av grensa. Et annet forslag i meldinga som forståelig nok har skapt stort engasjement, er forslaget om en ny erstatningsordning. Med Regjeringas opplegg ville store deler av erstatninga forsvunnet inn i landbruksoverføringene, og bare en liten del ville blitt igjen i Miljøverndepartementet til direkte bruk i rovviltforvaltninga. Ordninga ville etter Arbeiderpartiets syn virket svært urettferdig og rammet dem som på tross av forebygging likevel tapte mest. At flertallet nå går inn for en ordning som både ivaretar forebyggingsbiten og fortsatt skal gi erstatning også for udokumentert tap, er viktig for landbruket, og det vil etter min mening bidra til å dempe konfliktene i forhold til Regjeringas forslag. Denne ordninga skal ligge i Miljøverndepartementet. Det å ta vare på rovdyra er hele landets ansvar. Derfor var det etter min mening uforståelig og uklokt av Regjeringa å foreslå en forvaltningssone for ulv som var avgrenset til et smalt område øst for Glomma. På den måten ville det blitt en liten del av landet og få mennesker som alene måtte bære belastningen med å ha ulv – og dette i et område som allerede har stor belastning både med jerv, bjørn og gaupe. Slike forslag bidrar ikke til å dempe konfliktene; slike forslag øker konfliktene. Derfor var det heller ikke mange som støttet Regjeringas forslag til ulvesone. Både miljøorganisasjoner og næringsorganisasjoner var sterkt imot. Derfor er jeg glad for at ulvesonen nå blir utvidet med bl.a. Oslomarka og Asker og Bærum gjennom det forliket vi har fått til. I tillegg har vi fått skjermet tamreinområdene og de mest sauetette områdene av landet. Det kan kanskje for noen synes merkelig at vi her på Stortinget kan vedta hvor mange ynglinger av hvert rovdyrslag vi skal ha, og at naturen selv ikke kan få ordne opp. Jeg tror det sier mye om hvor sterke følelser og hvor store utfordringer det er knyttet til denne saken. Der Regjeringa foreslo noen ynglende ulv, har stortingsflertallet, slik saksordføreren redegjorde for, satt et bestandsmål på tre ynglinger av ulv årlig innenfor den sonen som Stortinget i dag vil bestemme. Jeg tror vi skal greie å håndtere de utfordringene som vil komme ved å ha tre ulvefamilier i denne sonen. At vi nå kan oppleve ulv f.eks. i Oslomarka, er ikke noe nytt, men jeg synes det er bra. Det var helt nødvendig at en større del av landet tok sitt ansvar, og ikke bare overlot det til et lite område. Jeg mener at de bestandstallene vi nå legger opp til, er forsvarlige. For bjørn og jerv er de mindre enn Regjeringa foreslo, og for gaupe og kongeørn støtter vi Regjeringas forslag. For de mennesker som til daglig lever med rovdyrutfordringer, enten det er store dyretap på grunn av jerv eller frykt for ulven som rusler rundt i byggefeltet, dreier dette seg om hverdagsutfordringer som vi må forholde oss til. Når vi endelig kom i mål i denne saken, sier det seg selv at alle partier har vært nødt til å fire på sine primærstandpunkter. Det gjelder selvfølgelig også oss i Arbeiderpartiet. Vi mener likevel at vi har fått gjennomslag for mange av våre forslag, og jeg opplever også at de tre andre partiene er godt fornøyd. Det tegner bra for et framtidig samarbeid om rovviltpolitikken. Vi har grunn til å takke hverandre for at vi kom fram til dette resultatet. Men det er da særdeles viktig at forvaltninga følger opp de vedtak som kommer til å bli fattet her i dag, slik at konfliktnivået også i praksis går ned.