trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2003-05-22:
Når Regjeringen har valgt å gå fra to år til tre år, skyldes det rett og slett en understreking av den betydelig større graden av mobilitet som finnes i vår befolkning, hvor folk over tid jobber andre steder. Vi er mer globalisert, mer internasjonalisert. Men vi har også større flytting mellom ulike deler av landet, og det betyr at behovet for i gitte situasjoner å leie ut sin bolig uten å måtte selge den er større. Vi har derfor sett at det har vært et problem for enkeltmedlemmer rundt omkring når toårsgrensen har blitt praktisert hardt. Vi syntes at det da var naturlig å gå lenger, bl.a. fordi vi altså har en helt annen type samfunnsstruktur enn den vi hadde i 1960. Derfor er dette en praktisk tillemping for enkeltmennesker som kommer i livssituasjoner hvor de kanskje i en periode ikke kan bo på det stedet de har bodd, og derfor har behov for å leie ut sin bolig. Man kunne pragmatisk satt grensen et annet sted, men vi vet også at toårsregelen for en rekke enkeltmennesker har vært et problem som har tvunget frem salg.
Erna Solberg (Høyre), 2003-05-22:
Forundring er ikke nødvendigvis det samme som kritikk. Det er mulig det forundrer Arbeiderpartiet at vi er opptatt av ryddighet i forhold til både konkurranseutsetting og til hva som er offentlige og hva som er private oppgaver i måten vi organiserer disse på. Men det er faktisk helt i tråd med at vi er opptatt av at vi skal ha skikkelig konkurranseutsetting. Vi skal ha skikkelige, ryddige forhold rundt måten vi organiserer ting på – og skal ikke, bare fordi det en gang historisk har vært slik, regulere den enkeltes eiendomsrett til en bolig gjennom borettslag. At det har vært drevet et register av NBBL, gjør heller ikke at de har en eiendomsrett til alltid å gjøre det. I det øyeblikket staten går inn og regulerer en virksomhet, må vi også tenke igjennom hvordan reguleringen av den virksomheten faktisk fungerer. Vi gjorde dette fra Regjeringens side basert på at når vi lovregulerer noe, er det på samme måte som det representanten Anne Helen Rui fra Arbeiderpartiet sa om tinglysing generelt: Det er viktig at myndighetene har et særlig ansvar for at dette blir korrekt, at det derfor påhviler – som Arbeiderpartiet mente om alle andre typer rettigheter på eiendomsmarkedet – det offentlige, og at det er en statlig oppgave å ha ansvar for dette. At vi lovregulerer dette, innebærer ikke at vi kan privatisere føringen av det. For å sitere representanten Anne Helen Rui: «Det er staten som er erstatningsansvarlig på objektivt grunnlag dersom feil begås av tinglysinga» i disse sakene, og det er staten som bør ha kontroll med hvordan det utvikler seg. Derfor synes jeg at den modellen som Kristelig Folkeparti og Høyre har foreslått i Stortinget, fremmer Regjeringens intensjon – nemlig at vi skulle ivareta dette som et klart statlig ansvar, men at vi kunne konkurranseutsette driften for å få ned kostnadene og sørge for at de som kunne drive det billigst, fikk drive. Det er en modell som jeg synes ivaretar formålet til Regjeringen på en god måte. Så registrerer jeg at dette er et område hvor man ikke mener det er så viktig å ha et samordnet opplysningssted, men et område hvor man mener at man skal holde seg til den gamle tradisjonen med NBBL og kanskje etablere et privat monopol. For å si det sånn: Dette kommer til å more meg i en hel kommunevalgkamp, hvor vi altså blir anklaget for å være uryddige i konkurranseutsettingen. Dette synes jeg er en uryddig måte å få valgt et statlig reguleringspålegg på, istedenfor å gjøre det ryddig ved å si at staten har ansvar for hele dimensjoneringen av hvordan dette skal gjøres – eventuelt å konkurranseutsette det, slik som mindretallet i komiteen mener. Jeg synes det har mange paralleller til hele den debatten vi har om kvalitetskrav, og om hva som skal settes i forhold til andre typer konkurranseutsetting. Men her har altså de som vanligvis er imot det – fordi de tilfeldigvis liker organisasjonen, og fordi organisasjonen har en tradisjon for det – valgt en privatisert løsning. Det bryter litt med prinsippene i denne debatten.
Erna Solberg (Høyre), 2003-05-22:
Det gleder meg å høre prisingen av markedet – jeg skal huske det til andre debatter – at markedet vil løse dette ved å gi oss lavere kostnader. Det gjør markedet i veldig mange sammenhenger hvis det ikke er store initielle investeringskostnader ved å etablere et system. Det kan det i denne sammenhengen faktisk være for å få alternativer som skal holde kostnadsnivået nede. Det er en av grunnene til at en ren markedsløsning, hvor man altså har flere tilbydere, ikke nødvendigvis gir en god nok styring av hvordan utgiftene knyttet til dette kommer til å bli for de enkelte medlemmene. Nå vil jeg understreke at jeg ikke tror at dette er det største poenget i forbindelse med den biten. Men det er interessant å konstatere at alle de prinsipielle innvendingene mot å konkurranseutsette, mot å la private delta på enkelte områder, faller vekk når man liker organisasjonen. At det offentlige skal sitte og detaljregulere dette istedenfor å forvalte et regelverk som er samlet under tinglysningen, som allerede har løsninger på det, er ikke da noe problem. Det betyr vel at man kanskje skal være litt mer pragmatisk også i andre debatter om konkurranseutsetting av oppgaver, for det kan være mange andre parallelle situasjoner hvor markedet faktisk lettere enn på dette området kan gi lavere kostnader, fordi det ikke er den samme initielle kostnaden ved å komme inn på markedet som det kommer til å være hvis man skal etablere et helt register og drifte det uten at man er garantert kunder på forhånd.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-05-22:
Jeg ber om en ny votering. Jeg tror noen i vår gruppe stemte feil.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-13:
Det gjorde jeg.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-13:
Først vil jeg få gi ros til statsråd Solberg for hennes innsats og engasjement for å forbedre og forenkle plan- og bygningslovgivningen. Men jeg vil gå rett på et par konkrete saker. Det ble nevnt Dokument nr. 8:59 for 2000-2001, som er en vesentlig del av grunnlaget for denne odelstingsproposisjonen. Det ble fremmet av representantene Erna Solberg, Foss og Hoddevik i sin tid, og her var det et forslag som gikk ut på at meldingsordningen skulle utvides til 300 m2. På meg virker det som om statsråden tilsynelatende har forlatt dette forslaget om å utvide meldingsordningen til å gjelde tiltak opp til 300 m2, men kanskje tar jeg feil. Jeg vil gjerne at statsråden svarer på akkurat det. En annen ting: Det er nedsatt et utvalg som skal jobbe med, se på og gå gjennom den eksisterende plan- og bygningsloven i løpet av en treårsperiode. Betyr det at Høyre vil foreta seg noe med plan- og bygningsloven i løpet av denne perioden, eller skal man sitte i tre år og vente på den endelige innstillingen fra dette utvalget?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-01-13:
Denne endringa trur eg alle som har byggjeplanar, gleder seg over. Fyrste fase i forenklinga av plan- og bygningsloven er no gjennomført. «Dette har vi venta på så lenge» – og Regjeringa er i farten. Og når representanten frå SV seier at dette er ei «detaljregulering», er min respons: neppe så, broder! Sanninga er vel at kommunane i mindre grad skal leggja seg bort i detaljar – det skal verta færre detaljar, og så skal dei auka tempoet. For regjeringspartia har det vore viktig å redusera saksbehandlingstida og forenkla sjølve saksbehandlinga. Dette er gode nyheiter for alle som har byggjeplanar, som eg har sagt, og for heile byggjebransjen. Brukarane skal kunna stilla krav til offentlege tenester. Kristeleg Folkeparti står på brukarane si side og ynskjer derfor å gjera Noreg enklare gjennom å fjerna unødvendige lovar, reglar og forskrifter. Eg skal ikkje gjenta alt som er sagt av så mange her, men det er sett fristar for å korta ned tida til å behandla saker, og eg vil nemna nokre fristar som iallfall har gleda meg og Kristeleg Folkeparti. Det er at det er tolv vekers generell tidsfrist for å behandla byggjesaker, og det er for mange kommunar nesten ein revolusjon. Så er det ei vekes frist for kommunane til å avgjera søknader om mellombels brukstillating og to vekers frist for kommunane   til   å   avgjera   søknader  om  ferdigattestar – det er vårt forslag. Ein føreslår også å redusera behandlingstida for enkle tiltak til tre veker, og dette betyr store endringar for dei som er i denne marknaden. Endringane legg til rette for auka tempo, større føreseielegheit og meir føremålstenleg arbeidsfordeling mellom kommunane og aktørane, og ikkje minst skapar det eit enklare og klarare lovverk til glede for enkeltmennesket og byggjebransjen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Eg vil i denne saka gi ros til statsråden som har sytt for å få fram ei sak til Stortinget om heilt nødvendige forslag til forenklingar. Eg vil òg gi ros til saksordføraren, Torbjørn Andersen, som i komiteen har sytt for ein omfattande og samtidig ryddig gjennomgang på eit komplisert område. Senterpartiet sitt syn framgår av innstillinga, og eg viser til henne når det gjeld dei ulike lovendringane, både det som gjeld tidsfristar, og andre forenklingar. Det framgår der at Senterpartiet dels er med i fleirtalet som støttar Regjeringa sine forslag, og dels er med på forslag som går lenger, både kortare tidsfristar og ytterlegare forenklingar. Lat meg berre understreka at når Odelstinget no går til det skrittet å vedta å innføra tidsfristar, kan det innebera auka kostnader for nokre kommunar. Det er kommunar i dag som har kortare fristar for byggjesaksbehandling enn det vi føreslår, og andre kommunar vil sjølvsagt ha moglegheit til å slutta seg til ein slik praksis. Men det vil òg vera nokre kommunar som no blir nøydde til å setja inn auka ressursar på denne typen saker. Vi føreset at statsråden i kommuneproposisjonen for 2003 drøftar dette nærmare, slik at dei vedtaka vi gjer i dag, ikkje inneber at det er skule, omsorg eller andre lovpålagde oppgåver som må betala dette. Vi støttar forslag om eit regelverk som òg varetek det som skjer dersom kommunane ikkje overheld dei tidsfristane som no er sette. Vi meiner at dei må få tid til nødvending omstilling, difor vert bortfall eller reduksjon av byggjesaksgebyr fyrst innført frå 1. juli 2004.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-01-13:
Eg stemte feil.
Erna Solberg (Høyre), 2003-01-13:
For å begynne med det siste: Det vil nok komme nye endringer, særlig på forskriftssiden, i plan- og bygningsloven i løpet av denne perioden. Det er som sagt forskrifter som skal utarbeides i forhold til det. Hvis vi ser enkelte særlige områder i det arbeidet som bør reguleres i lov, vil vi gjøre det tidligere. På plansiden, som jeg har sagt har større betydning i forhold til å få boligbyggingen raskere opp, vil det nok komme mye større reformer. Planlovutvalget er antatt å avlevere innstilling før påske i år, og i den forbindelse vil hele forsinkelsesbiten som gjelder de større reguleringssakene, og hele planprosessen, være grunnlag for at Regjeringen skal komme til Stortinget med forslag om reformer på det området. Det ligger under miljøvernministerens ansvarsområde. Så til spørsmålet om eneboligen på 300 m2. Da vi foreslo at meldingsordningen skulle utvides, var det med tanke på at man skulle ha et krav til at det var en ansvarlig søker, altså et firma, en som var godkjent til å gjøre dette byggearbeidet. Det er et krav som ligger under forenklede tiltak og ikke under meldingsordningen. Derfor har vi isteden valgt å oppnå akkurat det samme med de tre hovedkravene vi har til forenklede tiltak, som altså er en innskjerping i forhold til det som har vært tidligere, nemlig at man skal ha en ansvarlig søker i forhold til lovens definisjoner, naboene skal ikke klage, og det skal være i henhold til reguleringsplanen. Da har i utgangspunktet ingen myndigheter noe med å si at de skal behandle denne saken på noen måte, fordi det de skal ha av innvendinger, skulle i så fall ha vært avklart som kriterier i reguleringsplanen i fremtiden. I så måte er det ikke bare en enebolig på 300 m2 som vil kunne bygges på denne måten. Under forutsetning av at kommunen ikke har lagt spesielle begrensninger i reguleringsplanen, vil betydelig større bygg enn dette også kunne bygges etter en tre ukers behandlingsfrist og etter forenklede tiltak. Men vi har lagt vekt på at det skal være en ansvarlig søker, slik at vi har forbrukerperspektivet med oss, og at vi har sikkerhet for at papirene er i orden.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-18:
SV går inn for at det skal gis tilbud om sæddonasjon på gitte vilkår også til kvinner som lever i partnerskap, ut fra vårt ønske om å sidestille mennesker som lever i partnerskap eller partnerskapsliknende forhold, med mennesker som lever i ekteskap eller ekteskapsliknende forhold. Så ser jeg at Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet begrunner sin motstand mot å gå inn på dette med ressursmessige forhold, og at man i det ene tilfellet karakteriserer det som sykdom ved sterilitet, i det andre tilfellet ikke sykdom fordi det ikke skyldes sterilitet. Men det vi gir tilbud om allerede i dag, er bl.a. rekanalisering hos menn som er blitt sterilisert. Mener statsråden, som en konsekvens av dette, at en mann som frivillig lar seg sterilisere, er å anse som syk etter inngrepet? Det skulle være begrunnelsen for at vedkommende senere ville kunne få et tilbud om behandling for tilstanden, når man nå skal behandle de to gruppene forskjellig.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-18:
Jeg tok ordet for å prøve som best jeg kan å gi svar på Bjarne Håkon Hanssens spørsmål angående en kvinne i 13. uke som ber om en ultralydundersøkelse uten at det foreligger medisinsk indikasjon for det. Jeg vil uten ironi si at jeg samtidig er litt overrasket over spørsmålsstillingen, og jeg må igjen presisere: Jeg kan av foreliggende dokument samt av Arbeiderpartiets merknader ikke se at Arbeiderpartiet har noen annen lovmessig tilnærming til dette enn det vi har. Det Bjarne Håkon Hanssen på mange måter spør om, er hvordan Arbeiderpartiet skal forstå den loven de selv er med på å støtte. Det er et viktig poeng her. Det vanlige inngangsvilkåret på ulike områder når det gjelder spesialisthelsetjenesten i Norge, som Arbeiderpartiet på mange måter har vært en initiativtaker til å få til, er at det skal foreligge medisinske grunner. For å bli henvist til en spesialist skal det foreligge medisinske grunner og henvisning fra allmennpraktiker. Mener Arbeiderpartiet at man plutselig skal ha et helt annet regime fordi det her handler om ultralyd? Eller skal man ha noenlunde samme regime som for andre typer spesialiserte undersøkelser, enten det måtte dreie seg om røntgenundersøkelse, computertomografi, magnettomografi osv.? For det er egentlig det som det her legges opp til. Jeg har sett i den offentlige debatt at det har vært skissert at det eksisterer et lovforbud mot ultralydundersøkelse dersom det ikke foreligger en henvisning eller skulle være medisinske grunner. I så fall vil jeg spørre: Hvor finner man i dette dokumentet det lovforbudet? Det som er poenget her, er at dersom Arbeiderpartiet mener at enhver kvinne skal kunne gå til et hvilket som helst sted og si at hun vil ha en ultralydundersøkelse, og den skal være refusjonsberettiget, så er Arbeiderpartiet nødt til å foreslå det hvis det skal kunne vedtas. Men det har ikke Arbeiderpartiet gjort. Arbeiderpartiet foreslår ingen annen tilnærming når det gjelder disse spørsmålene enn det flertallet foreslår, med unntak av § 4-4. Og det Arbeiderpartiet foreslår i § 4-4, er å begrense den informasjonen som skal gis til paret, på tross av at Arbeiderpartiet gang på gang har vært ute i den offentlige debatten og sagt at det er flertallet som ønsker å begrense den informasjonen. Så hvis det er noe som det er behov for her, er det å få avklart hva Arbeiderpartiet faktisk kommer til å gjøre her i dag når vi skal votere over dette. Hvis Arbeiderpartiet er mot denne tilnærmingen, vil jeg sterkt fraråde at man stemmer for den, slik som det ligger an til i innstillingen, for det er det som er faktum når man leser innstillingen og ser hvor Arbeiderpartiet står. Jeg etterlyser de avklaringene fra Bjarne Håkon Hanssen. Og så vil jeg si at det eksisterer ikke noe lovforbud mot ultralyd i uke 13. Men det at undersøkelsen skal refunderes eller at man skal henvises videre hvis det foreligger medisinske forhold, er det en praksis som bare skal gjelde på alle andre områder i helsevesenet, eller skal den gjelde på dette området som på andre områder? La oss ikke gjøre dette vanskeligere enn det er.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-18:
Jeg har to anmerkninger. Det gjelder § 1-2 og § 2-14. I selve merknadene fra komiteen er forslagene gjengitt med riktig tekst, men når man ser forslaget til vedtak på sidene 46 og 47, ser det ut som om det i trykken har oppstått feil når det gjelder de to forslagene. Det står i forslaget til vedtak til lov på side 46 under § 1-2: «Loven gjelder humanmedisinsk bruk av bioteknologi på mennesker m.m.», mens det i selve teksten på side 11 står «humanmedisinsk bruk av bioteknologi m.m.», men ikke «på mennesker» – det er jo unødvendig at det står to ganger. Det er det som står foran i teksten, som er riktig gjengivelse av forslaget. Når det gjelder § 2-14, side 47, har det også oppstått en feil i trykken. I § 2-14 fjerde linje står det: «kan bare gjøres i spesielle tilfeller ved alvorlig kjønnsbundet sykdom». Der har ordet «arvelig» falt ut – det skal stå «alvorlig arvelig kjønnsbundet sykdom».
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-11-18:
Som jeg refererte til i mitt innlegg, tar Regjeringen selv til orde for at kunnskap om bioteknologi og nyvinningene på området skal være grunnleggende for behandling av pasienter i det norske helsevesenet, noe som statsråden så vidt var inne på i sitt innlegg. Det å hindre norsk forskning svekker norsk forskning og kompetanseutvikling. Dessuten ser jeg at for kvinnene er resultatet av dette at noen med nødvendige ressurser søker ut av landet for å få det de ønsker, mens andre må avstå fra behandling. Dette er kanskje sortering. Arbeiderpartiet mener at vi skal ha regler innenfor både forskning og behandling, og spørsmålet til statsråden blir da: Hvordan ser statsråden på at Regjeringen har foreslått og Odelstinget vedtar en ordning om kunstig befruktning som baserer seg på forskning i andre land?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-11-18:
Generelt blir jeg nødt til å si det jeg nå sier. Jeg tror ikke at det bare er flertallet som mener at det enkelte mennesket har en egen verdi uavhengig av fysisk eller psykisk status. Jeg mener at det er uverdig av Stortinget å drive denne debatten videre. Jeg kjenner ingen som har tatt til orde for et slikt skille som her trekkes opp. Et grunnleggende prinsipp i pasientbehandling er retten til selvbestemmelse, også i den fasen som omfatter en kvinnes graviditet. Jeg reagerer når noen fra denne talerstol stadig snakker om et sorteringssamfunn. Jeg aksepterer ikke, verken på egne vegne eller på vegne av mitt parti, Arbeiderpartiet, å bli gradert på en skala, der noen fastslår at egne standpunkt til restriksjoner på f.eks. ultralyd skal være mer moralsk eller etisk høyverdig. Ifølge norsk lov er det kvinnen som gjennom sin selvbestemmelse tar de valg hun ønsker. Hun har rett til å gjøre det. Problemet som denne debatten har avklart, er at flertallet gjennom definisjon av fosterdiagnostikk vil innføre et skille mellom praktisk ultralydundersøkelse og formålet med ultralydundersøkelse. Det er svært vanskelig å forstå hvordan dette skillet skal praktiseres, noe som også egentlig statsrådens svar illustrerte, og ikke minst det representanten Ola D. Gløtvold nå sa. Vi har nå bedt om at Regjeringens forslag til retningslinjer for diagnostikk og bruk av ultralyd skal legges fram for Stortinget til orientering. Dette er jo ikke tomme ord, det er ganske tungtveiende årsaker til at det skjer. Det må man ta innover seg, men nå har jeg ikke tid til å gå inn i dette. Så har jeg lyst til å svare veldig kort på iallfall én av utfordringene fra May Hansen. Arbeiderpartiet går ikke inn for noen generell screening av gravide, men vi holder fast på at det er kvinnen selv som har rett til å bestemme hvilken undersøkelse hun skal ha. Dette har ligget til grunn for hele vår holdning til denne loven på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2003-11-18:
Jeg ber om ordet til to forhold. Det ene er at det gjennom debatten er gjentatt og gjentatt uriktige påstander i forhold til dette med informasjon. En uriktig påstand blir ikke riktig selv om den gjentas mange ganger. Dessverre har denne påstanden ikke bare blitt gjentatt i denne debatten, men også i det over året som har gått siden vi behandlet meldingen. Det er helt klart at finner en ved undersøkelser noe som er et avvik, eller noe som en av medisinske grunner har behov for å informere den gravide kvinnen om, skal en gjøre det. Det er heller ingen undersøkelse som skal foretas med bind for øynene. Hovedgrepet i loven er jo at en ut fra hensikten med undersøkelsen lovregulerer det og definerer det som fosterdiagnostikk eller ikke. Så er det også kommet to spørsmål fra Bjarne Håkon Hanssen. Det første spørsmålet er knyttet til en undersøkelse ved den ordinære svangerskapskontrollen i 18. uke der legen finner et avvik. Det som er helt tydelig, og jeg kan ikke se at dette er vanskelig å finne svar på i proposisjonen, er at i det tilfellet skal kvinnen få et tilbud om å bli henvist videre til en institusjon som er godkjent for fosterdiagnostikk. Dette vil sikre kvinnen at den undersøkelsen som gis, gis av kompetent personell, og ikke minst også sikrer genetisk veiledning. Hvis kvinnen ikke ønsker å bli henvist videre, vil det på dette området som på alle andre områder ikke være noen tvang med hensyn til å bli henvist videre. Når det gjelder legens egen mulighet til å vurdere egen kompetanse, er det slik at det er den totale kompetansen i institusjonen som avgjør om en blir godkjent i forhold til å drive fosterdiagnostikk. Dette er et klart tilfelle; der det er fosterdiagnostikk som skal foregå, er det ikke bare den enkelte leges kompetanse som vil være avgjørende, men også miljøets kompetanse til f.eks. å gi genetisk veiledning. I det andre tilfellet er det litt vanskeligere å gi et svar. Bjarne Håkon Hanssen bruker begrepet «vil vite». Men han sier ikke hva den gravide kvinnen vil vite, og det er jo nettopp der på en måte kjernen i loven ligger i forhold til å definere hva som er fosterdiagnostikk. Og der svarte helseministeren på hva som ville være tilfellet hvis dette var fosterdiagnostikk en ønsket å få.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-18:
Jeg tar opp forslaget fra Fremskrittspartiet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-18:
Jeg deltok i FNs generalforsamling i høst og fikk vite i et møte med en representant fra Helsedepartementet og en fra Utenriksdepartementet at Norge i to år har deltatt i en arbeidsgruppe med tanke på å få et internasjonalt forbud mot kopiering av mennesker. Det kunne man fått, men i dette arbeidet har Mexico lagt inn et forslag om at man skal likestille kopiering av mennesker med terapeutisk kloning, og det har Norge støttet. Derfor har vi ennå ikke fått flertall internasjonalt for å forby kopiering av mennesker. Mener helseministeren at hans regjering har fullmakt fra Stortinget til å føre denne type forhandlinger, hvor man sidestiller terapeutisk kloning med kopiering av mennesker? For det er vitterlig ikke riktig og en gal tolkning av problematikken. Det er tross alt 68 representanter i dette stortinget som er i opposisjon, og vanligvis i utenrikspolitiske spørsmål støtter Regjeringen seg på konsensus før den går videre.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-18:
Utviklingen av ultralydteknologien er kommet svært langt, og man kan nå påvise sykdom og avvik hos fosteret ganske tidlig i svangerskapet. Enhver gravid kvinne vil svært ofte tenke: Er alt vel med det fosteret jeg bærer? Og praksis i svangerskapsomsorgen hos lege har de seneste årene vært slik at hvis kvinnen føler seg urolig og ber om en ultralydundersøkelse i 12.–13. uke – kanskje før det også – blir en slik undersøkelse gjennomført. Nå har helseministeren prisverdig svart ganske konkret og klart på spørsmålet fra representanten Bjarne Håkon Hanssen. Hvis en kvinne møter opp hos sin lege for svangerskapskontroll og ber om en ultralydundersøkelse, og det ikke finnes medisinske grunner for dette, får ikke denne kvinnen utført dette hos sin lege, – i tilfelle bryter legen loven. Dette er nå klinkende klart, og det er veldig bra at vi har fått avklart dette i den debatten som nå har gått der ute. Og hvis kvinnen blir henvist til denne undersøkelsen etter hennes ønske, skal hun straffes på pengepungen. Det er ganske alvorlig. Det er en diskriminering av kvinnen, og det er et brudd med den praksis som har vært i svangerskapskontrollen over flere år. Jeg kan ikke tro at det vil være mulig å praktisere denne loven slik som den nå foreligger.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-18:
Først til statsråden. Helseministeren sa han mente å fortelle oss at denne loven ikke innskrenker informasjonen til kvinnen. I tidligere innlegg bekreftet han at så skjer. Kvinnen som oppsøker sin svangerskapslege og ber om en ultralydundersøkelse, vil da ikke få det hvis det ikke er medisinske grunner for det, eller kvinnen skal i tilfelle straffes på pengepungen for å få den informasjonen hun er ute etter. Det var det ene. Men det jeg tok ordet for, var uttalelsene fra denne talerstol fra Per Steinar Osmundnes. Helseministeren sa at vi skal ikke stemple hverandres standpunkter. Det er greit. Men å stå her på talerstolen i Odelstinget og fortelle forsamlingen at Kristelig Folkeparti har et bedre menneskesyn enn Fremskrittspartiet, det er ganske drøyt. Det er så drøyt at jeg blir såret langt inn i hjertet av å høre denne typen uttalelser.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-18:
Kan presidenten ta denne voteringen om igjen?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-11-18:
I dag er det seks institusjoner som er godkjent for å kunne gjennomføre fosterdiagnostikk. Flertallet sier i denne innstillingen at vi bør ha et større nettverk av slike institusjoner, og at det må sikres et desentralisert fosterdiagnostisk tilbud, som bl.a. ultralyddiagnostikk. Hva er Regjeringens plan nå for å kunne etterkomme flertallets syn her, slik at en får et bedre og nærmere tilbud for alle i dette landet når det gjelder slik fosterdiagnostikk?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-11-18:
Jeg må konstatere at bioteknologiloven er mer enn fosterdiagnostikk, men debatten har dreid seg mye om det, og derfor må jeg også først og fremst ta tak i det temaet. For det første må en kunne slå fast at all informasjon skal gis til kvinnen, som i dag, og grunnlaget for den informasjonen skal være best mulig faglig sett. Det ble slått fast allerede i behandlingen av bioteknologimeldingen, det står der og er også delvis gjengitt i forbindelse med behandlingen av loven nå. Så er det grunn til å minne om at vi har en abortlov, en lov om selvbestemt abort vedtatt av et flertall i den lovgivende forsamling her. Den har vi fortsatt, og den kan kvinnen benytte seg av i forbindelse med spørsmål om abort. Derfor går det ikke an å koble disse to tingene opp mot hverandre, at man nærmest skal være avhengig av ultralyd eller fosterdiagnostikk i forhold til lov om selvbestemt abort. Jeg har lyst til, som bl.a. representanten May Hansen gjorde, å minne om Konsensuskonferansen i 1995, der et bredt fagmiljø ble enig om at ultralydundersøkelse skulle tilbys alle gravide som en del av den alminnelige svangerskapskontrollen i uke 17/18. Videre sa også Konsensuskonferansen at ultralyd før dette tidspunkt skulle tilbys på medisinske indikasjoner. En ultralydundersøkelse uten medisinske indikasjoner kan tilbys og foretas, men da uten refusjon. Jeg må si at jeg blir noe forvirret over Arbeiderpartiet. Som flere representanter har påpekt, har man ikke lagt inn noen endringer av lovmessig art i forbindelse med behandlingen av dette. Hvis Arbeiderpartiet mener så sterkt en del av det som er blitt sagt her, burde man ha lagt inn noen endringer, bl.a. at all svangerskapskontroll/ultralydundersøkelse skal være gratis, at det skal være presisert at screening skal foregå når som helst i svangerskapet f.eks., at man ikke skal være bekymret for det økonomiske i dette, og at refusjon skal gis uansett. I stedet er det vitterlig slik at Arbeiderpartiet bl.a. er med på en flertallsmerknad i innstillingen, der det heter: «Dette flertallet mener at annonsering for undersøkelse med ultralyd som ikke er medisinskfaglig begrunnet, ikke skal finne sted.» Det må jo være noe realpolitisk som ligger i dette også. Og når representanten May Hansen var så opptatt av at både flertallet og mindretallet skal presisere hva som er grunnlaget for loven, og hva som ligger i lovens forarbeider, er jeg enig i det, men bl.a. denne merknaden viser jo at Arbeiderpartiet er opptatt av disse tingene.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-11-18:
I mitt innlegg i dag brukte jeg som eksempel en kvinne som var gravid i 13. uke, og som ønsket å få gjennomført ultralyd, ikke fordi det forelå noen medisinsk indikasjon på behovet, men fordi kvinnen ønsket å vite hvordan situasjonen for fosteret var. Jeg reiste da spørsmålet hvorvidt den nye loven åpner for at kvinnen, dersom hun ønsker det, kan få gjennomført en slik ultralydundersøkelse hos en vanlig spesialist, uten å måtte gå til en godkjent institusjon for fosterdiagnostikk. Her vil det være veldig viktig hvordan statsråden selv forstår den lov han har fremmet. Mitt konkrete spørsmål gjelder altså en kvinne som er gravid i 13. uke. Det foreligger ingen medisinsk indikasjon på behovet, men hun ønsker å vite hvordan fosteret har det. Kan hun da, med den nye loven, få gjennomført en ultralydundersøkelse?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-11-18:
Representanten Ballo gjorde et stort nummer av at vi ikke har fremmet forslag til endringer av lovteksten. Jeg skal forsøke å svare på spørsmålene hans, i motsetning til Ballo, som ikke svarte på mine spørsmål. I lovteksten § 4-1 Definisjon er det en meget smal omtale av ultralydundersøkelser: «Ultralydundersøkelser i den alminnelige svangerskapsomsorgen anses ikke som fosterdiagnostikk i henhold til første ledd, og omfattes derfor ikke av denne loven med unntak av § 4-5.» Som i ethvert lovarbeid har også flertallet hatt behov for å definere hva man mener med den alminnelige svangerskapsomsorg. Blant annet har flertallet understreket at det skal være full anledning til å få gjennomført ultralyd tidligere enn 17.–18. uke hvis det foreligger medisinsk indikasjon. Det står ikke i lovteksten, men loven skal selvfølgelig være slik å forstå, fordi innstillingen presiserer at nettopp slik skal loven forstås. På samme måte kan Arbeiderpartiet leve med lovformuleringen, men presiserer i innstillingen vår måte å forstå teksten på. Vi mener at det er behov for å presisere at det for en kvinne skal være anledning til å få gjennomført en ultralydundersøkelse i f.eks. 13. uke, selv om det ikke foreligger medisinsk indikasjon. Og jeg opplever at der er det en uenighet. Jeg har ikke behov for å polemisere noe mer mot representanten, i hvert fall ikke i et treminuttersinnlegg, men jeg opplever at det er en uenighet. På samme måte: Jeg synes at representanten Bent Høie, i motsetning til Ballo, svarte på spørsmålet og gjorde det klart at dersom en kvinne ikke ønsker å bli henvist videre til en godkjent institusjon for fosterdiagnostikk, vil ikke den undersøkende lege på det mellomstore norske sykehus – jeg bruker det som eksempel – ha anledning til å gå videre med flere ultralydundersøkelser hvis ikke sykehuset først søker, og så blir godkjent som en godkjent institusjon for fosterdiagnostikk. Det er også et klart svar; vi er uenige, og det er ett av eksemplene på at vi er uenige.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-18:
Representanten Kristoffersen framstiller det nå slik at det nærmest er noe nytt som er kommet med denne regjeringen, at vi har bestemmelser i norsk lovgivning som regulerer forskning på dette feltet. Det er ikke tilfellet. Vi har hatt et forbud mot forskning på befruktede egg siden 1987 her i landet, og et flertall på Stortinget har i hele denne perioden ønsket en slik regulering. Man har ønsket det, vel vitende om at man på den måten grep inn i de norske fagmiljøers muligheter for å videreutvikle metoder knyttet til assistert befruktning. Men man har valgt å sette ned den grensepålen, fordi man ikke har ønsket at man i Norge skulle tråkke over grensen og gjøre ufødt liv til et forskningsobjekt, enn si tillate terapeutisk kloning, som nå er vedtatt. Jeg mener at det dermed er klart at man nettopp har tatt konsekvensene av at her er det et etisk dilemma, og man har trukket en klar konklusjon.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-18:
Representanten Alvheim har på tross av sitt opphold i FN ikke klart å bli helt oppdatert på hva som har vært Norges posisjon i denne diskusjonen. Norge har lenge arbeidet for at vi skulle få et forbud mot kopiering av mennesker, som representanten Alvheim kaller det, dvs. reproduktiv kloning. Vi skulle få enighet om det først og så gå videre på spørsmålet om regulering av terapeutisk kloning. Det har vi ikke lyktes i å få til. Norge har i internasjonale fora klart gitt til kjenne at den norske holdningen er det som er norsk lovgivning, at så vel reproduktiv kloning som terapeutisk kloning er forbudt etter norsk lov. Og hvis ikke det som er vedtatt norsk lov i Stortinget, skulle være mandat godt nok for den norske regjering i internasjonale fora, spør jeg om hva som da skulle være det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-18:
Spørsmålet om hvem helsetjenesten skal stille opp for i forhold til behov for assistert befruktning, mener jeg må knyttes til hva som er årsaken til at man ikke kan få barn. Når det er medisinske eller anatomiske grunner til dette, mener jeg det er en oppgave for helsetjenesten å ivareta. Det er det ikke i det tilfellet SV går inn for i innstillingen, og som SV så langt står alene om.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-18:
Det som er grunnlaget for Regjeringens forslag til regulering av denne delen av fosterdiagnostikken, er behovet for å sikre kvalitet og faglig genetisk oppfølging av de kvinner og par som gjennomgår slike undersøkelser. Derfor er det viktig at man har et tilbud som både dekker behovet, som er tilstrekkelig desentralisert, og har en tilstrekkelig faglig kvalitet. Det er grunnlaget for forslaget, og vi vil følge opp de merknader som komiteen har på dette punktet, i dialog med fagmiljøene, Sosial- og helsedirektoratet og sykehusene, slik at de intensjoner som klart uttrykkes fra komiteens side, kan oppfylles.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-18:
Noe av siktemålet med Regjeringens forslag er å sikre at fosterdiagnostikk i praksis også reguleres som fosterdiagnostikk etter loven. Uten at jeg i detalj vil kunne gå inn på et tenkt tilfelle som beskrevet av Bjarne Håkon Hanssen her, vil jeg si at hvis formålet med en slik undersøkelse er fosterdiagnostikk, gir loven et klart svar på det spørsmålet. Da må hun henvises videre til en godkjent virksomhet for det formålet. La meg også understreke i denne debatten at når det gjelder den alminnelige svangerskapskontroll, har formålet med den aldri vært å foreta screening av alle gravide i nevnte fase av svangerskapet for systematisk å lete etter markører som kan avdekke arvelige sykdommer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-18:
Debatten har dessverre vært noe skjemmet av en del feilaktige påstander om hva som egentlig ligger i proposisjonen og i innstillingen. Mest alvorlig er de klare tendenser som har vært utenfor denne sal, til å framstille det slik at Regjeringen og flertallet legger opp til å nekte kvinner informasjon om resultatet av en undersøkelse foretatt med ultralyd, og at den påstanden har dekning i proposisjonen og i innstillingen. Det har den ikke. Man kan slå opp på side 76 i proposisjonen og lese hva som står der; det er rett og slett ikke riktig. Jeg synes også debatten har vært skjemmet av et behov for å stemple standpunkter, som vi egentlig burde vært foruten. Det er brukt sterke begreper, og jeg mener for min del at de spørsmålene vi her diskuterer, er så krevende at vi burde klare oss med de saklige argumentene, og ikke stemple meningsmotstandere som fundamentalister, rasister osv. Det synes jeg er en skamplett ved debatten. Men når det er sagt, er jeg tilfreds med at Odelstingets flertall slutter seg til Regjeringens forslag til lov på alle vesentlige punkter. Jeg ser på dette som en merkedag i arbeidet for å sikre etiske rammer rundt denne viktige delen av vår samfunnsutvikling. Jeg ser det også slik at flertallet på den måten markerer tydelig at teknologien ikke skal diktere lovgivningen, men at lovgivningen skal sette rammer for teknologien. Samtidig er det viktig at en i tiden framover legger stor vekt på å skape en utvikling på dette området som gir grunnlag for klarhet for helsepersonell i deres roller, som gir god informasjon til foreldre og kvinner som er berørt av dette, og som ikke bidrar til forvirring om hva som faktisk er Stortingets vilje. Det vil jeg ta et ansvar for, sammen med de faglige myndigheter som skal følge dette opp. Vi vil sørge for å utvikle retningslinjer for svangerskapsomsorgen, slik vi har varslet, og vi vil sørge for å holde Stortinget orientert, slik jeg har lovet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-18:
La meg nok en gang – siden det tydeligvis er behov for det – slå fast det som sies klart i proposisjonen, og som har stått der hele tiden tvers igjennom debatten som har funnet sted i offentligheten mellom fagmiljøene og i pressen: «Hvis det oppdages avvik under en alminnelig svangerskapskontroll finner departementet imidlertid at det er svært viktig at kvinnen informeres om de funn som er gjort og deretter henvises videre til en virksomhet som er godkjent for å utføre fosterdiagnostikk, og som også har kompetanse til å gi eventuell genetisk veiledning.» Denne uttalelsen gjelder også i det tilfelle at kvinnen får en ultralydundersøkelse på andre tidspunkter enn i den ordinære undersøkelsen i 17.–18. uke, som for øvrig ikke er en screeningundersøkelse, men et tilbud. La meg så til representanten Alvheims utfall mot Per Steinar Osmundnes si følgende: Jeg tror verken representanten Osmundnes eller noen andre har gitt uttrykk for at det ene parti eller den ene gruppering i denne sal har et mer høyverdig menneskesyn enn et annet parti. Den slags tror jeg ingen her ønsker å uttrykke. Men jeg synes debatten likevel har vist at diskusjonen bryter på ganske dypt vann når det gjelder synet på hva et menneske er. Det som var representanten Osmundnes´ utgangspunkt, var jo synet på hva et ufødt menneske er, og hva et spirende menneskeliv er. Vi må kunne tåle å høre at vi har ulike syn på fosterets moralske status og et befruktet eggs moralske status, uten at det blir utlagt og forstått som et uttrykk for at man har et mer eller mindre høyverdig syn på det. Det mener i hvert fall ikke jeg. Derimot tror jeg nok at tendenser til å sette stempler på hverandre også kan tenkes å fungere sårende. Det bør vi alle søke å unngå i en debatt som er så viktig, så grunnleggende og så verdiladet som denne tross alt er.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-18:
Det har vært høy temperatur i debatten i media om behandlingen av bioteknologiloven. SV har blitt angrepet for å rokke ved kvinnens rett til selvbestemt abort og kvinnen og mannens rett til å få opplysninger og undersøke om det er noe galt med fosteret på ultralyd. Kvinnens rett til selvbestemt abort er et urokkelig krav fra SVs side. Kvinner har kjempet for selvbestemt abort i lang, lang tid, og dette er en rett SV vil verne om. Kvinner skal ha rett til å bestemme over egen kropp – dette er et grunnleggende syn i SV. Vi skal ikke tilbake til uverdige abortnemder med menn som fattet vedtak som var både usosiale og tilfeldige. Når det gjelder ultralyd i svangerskapet, vil jeg understreke at screeningundersøkelsene rundt 17.–18. uke og de ultralydundersøkelsene det er henvist til på bakgrunn av medisinsk årsak før 12. uke, skal foregå nøyaktig som i dag. Man skal se etter alt man kan se. Det skal som i dag ses etter om det er noe galt ved fosteret, og ved avvik skal man informere foreldrene og henvise videre til fosterdiagnostikk. Jeg har jobbet i svangerskapsomsorgen som jordmor i over 20 år i kommunen og på sykehuspoliklinikk med ultralydundersøkelse. Dette har vært vanlig praksis de siste årene etter konsensuskonferansen i 1995 hvor man konkluderte med at screening i 17.–18. uke var det mest gunstige i forhold til terminbestemmelse og morkakeplassering. Fagmiljøene har ikke kommet med noen nye anbefalinger. SV tar gjerne en ny debatt på dette hvis fagmiljøene kommer fram til en annen konklusjon enn konsensuskonferansen i 1995. Vi som har jobbet i svangerskapskontrollen og henvist til ultralyd, har til nå henvist til screening i uke 17–18 og før 17.–18. uke på medisinsk indikasjon. Det er nøyaktig samme praksis som skal følges framover. Det har også vært vanlig at man henvises videre til spesialavdeling hvis man har funnet avvik ved ultralydundersøkelsen. Dette er en sikkerhet som mange kvinner er opptatt av. Det er nødvendig og riktig at de som utfører fosterdiagnostikk med ultralyd, har kvalitetsmessig det beste utstyret og høy kompetanse. Arbeiderpartiet har ikke i denne debatten foreslått å utvide screening med ultralyd. Jeg kan ikke forstå at ikke konsekvensen av den debatten som er ført fra Arbeiderpartiets side, er screening før 12. uke for å se om det er noe galt med barnet.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-18:
Debatten om anonym sæddonor har gått i mange år i Norge. Det har lenge vært klart at vår praksis strider mot FNs barnekonvensjons bestemmelse om at barnet har rett til, så langt det er mulig, å kjenne sitt biologiske opphav. Dette har også tidligere vært påpekt overfor Norge av FNs ekspertkomite for barnets rettigheter. Vi må ta utgangspunkt i barnet og barnets rettigheter i denne debatten. Ved å gi barnet rett til kunnskap ved fylte 18 år tvinges selvfølgelig også foreldrene til åpenhet om sæddonasjon. Det mener jeg er bra. Dette bør ikke holdes hemmelig for barnet. Barnets sosiale og juridiske far vil fortsatt være den viktigste for barnet. Vi vet ikke om barnet vil velge å oppsøke informasjon om hvem som er dets biologiske far, men det å ha åpenhet rundt dette og gi barnet muligheten mener jeg er riktig og nødvendig. Muligheten til å kunne få vite om en er bærer av sykdom og arvelige lidelser bør være tilgjengelig for ethvert menneske. Vi må få en praksis nå i Norge som er i tråd med FNs barnekonvensjon. Jeg er glad for at det er flertall for dette, fordi vi alle i denne sal ved å inkorporere Barnekonvensjonen i norsk lov har forpliktet oss til å gjøre dette. Det er uforståelig at ikke alle partier da støtter dette forslaget om kjent donor. Jeg er glad for at SV nå foreslår at det skal åpnes for inseminasjon av kvinner som lever i partnerskap eller i partnerskapslignende forhold. Dette er et viktig forslag som gir lesbiske kvinner samme rett til inseminasjon som kvinner som er gift, eller som er samboer med en mann i ekteskapslignende forhold. Det er trist at SV står alene om dette forslaget, når vi vet at lesbiske kvinner drar til Danmark for inseminasjon. Vi vet fra undersøkelser at barn som vokser opp i partnerskap eller partnerskapslignende forhold, har gode oppvekstvilkår, og vi har vedtatt stebarnsadopsjon. Det ville vært en konsekvens å tillate inseminasjon nå. Det er spesielt skuffende at ikke Arbeiderpartiet, som har vært så opptatt av kvinnens rettigheter i denne saken, støtter dette. Jeg spør igjen, for det undrer meg etter denne debatten her i dag: Hvorfor har ikke Arbeiderpartiet foreslått screening av alle kvinner før 12. uke, hvis man ønsker at kvinner skal vite? Hvorfor vil Arbeiderpartiet ha et forbud mot opplysning om barnets kjønn før 12. uke, når de vil at kvinner skal ha full rett til all type informasjon under ultralydundersøkelsen i svangerskapsomsorgen? Dette er to vesentlige spørsmål som Arbeiderpartiet ikke har svart på.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-11-18:
I dag debatteres det og tas endelig stilling til store etiske spørsmål. Det handler i stor grad om kvinners frihet til å bestemme over egen kropp. Det handler også om hvordan vi best kan sikre en god omsorg for våre nyfødte. I utgangspunktet er kunnskapen og de mulighetene bioteknologien gir, et gode for menneskeheten. Det er fantastisk at det i dag kan fødes barn ved medisinsk hjelp. Samtidig er det viktig at vi sikrer demokratisk kontroll med anvendelsen av bioteknologien. Jeg må si meg enig med dem som mener at prinsippene i abortloven i dag angripes. Vi ser også at det samme gjelder god svangerskapsomsorg ved at man delvis definerer ultralyd som fosterdiagnostikk. Ultralyd er en undersøkelsesmetode og ikke bio- og genteknologi. Det lages dermed fosterdiagnostikk av forhold som faktisk ikke er det. Med dette fratar vi kvinnene den trygghet de ellers kunne hatt. Opptakten til denne loven er oppsiktsvekkende. Først virket det som om Regjeringen prøvde å legge bånd på hvor mye informasjon foreldrene skulle få, og hvor mye informasjon helsepersonell skulle få se etter. Men det som er enda mer oppsiktsvekkende og trist, er at SV har gått fram og tilbake i denne saken. Jeg mener at det de nå legger opp til, er et tilbakeskritt. Det kan virke som om frykt for ny teknologi går på bekostning av valgfrihet, svangerskapsomsorg og fosterkirurgi. Abortloven handler nettopp om at kvinner anerkjennes som ansvarlige mennesker med kontroll over egen kropp og eget liv. For meg er prinsippet nedfelt i lov om selvbestemt abort urokkelig. Dagen i dag blir i den sammenheng et tilbakeskritt for kvinner i dette landet. Men innstrammingene representerer også en mistillit til at kvinner kan treffe forsvarlige, etiske valg. Jeg synes ved å følge denne debatten at det kan virke som at Regjeringen skyver frykten for sorteringssamfunnet foran seg, og lar være å fortelle om de mange tunge historiene som vi vet finnes ute i landet vårt. Det er både trist og underlig at vi opplever SV som støttespiller til Regjeringen i forbudet mot forskning på befruktede egg og innsnevring av svangerskapsomsorgen. Bakgrunnen skal være frykten for sorteringssamfunnet, skepsis til ny teknologi og jeg vil si en generelt konservativ holdning til fostermedisin. Jeg er svært enig med dem som mener at flertallet uttrykker en form for geografisk dobbeltmoral i denne saken.