Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-06-19:
Det foreligger en innstilling, så vi kunne like gjerne ha droppet hele debatten, startet representanten Bjørn Hernæs sitt innlegg med å si. Nå er det faktisk slik at det i de aller fleste saker foreligger en innstilling. Men når det er sagt, skjønner jeg veldig godt at representanten Hernæs gjerne skulle ha sett at vi hadde sluppet denne debatten i salen i dag, og at man kunne ha stukket innstillingen i en skuff, hvor den hadde blitt forbigått i stillhet og ikke fått offentlighetens oppmerksomhet. Den såkalte gjennomføringsproposisjonen må kunne kalles tidenes mageplask for et parti som har gjort seg til talsmann for større forsvarsbevilgninger enn de fleste andre i alle år, og som har sett det som sin ambisjon å konkurrere med Fremskrittspartiet på denne arenaen. Det må også kunne sies å være tidenes mageplask for en statsråd som var høyt på banen to–tre dager etter regjeringsskiftet i fjor høst, iallfall, og hvis jeg ikke husker mye feil, var det bl.a. sagt at vi trengte ikke 48, men 72, kampfly, og at disse på toppen av det hele skulle finansieres utenfor enhver forsvarsramme. Det vi nå ser som et resultat av forliket mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, må trygt kunne sies å være tidenes nedtur for regjeringspartiene, og spesielt for Høyre. Man skal ikke lese mye i dagens innstilling før man også ser dette. Jeg vil spesielt peke på side 7 i innstillingen, hvor jeg siterer fra flertallets merknader: «Flertallet vil understreke at Forsvaret fremdeles vil ha en sterk nasjonal territoriell funksjon i ressursovervåkning og suverenitetshevdelse. Flertallet vil imidlertid legge avgjørende vekt på grenseoverskridende samarbeid for å redusere sårbarheten og styrke evnen til internasjonal og alliert samhandling.» Det er et sterkt fokusskifte for partiet Høyre i forhold til hva man sa i innstillingen for nøyaktig et år siden. Jeg tar meg ikke bryderiet med å sitere fra innstillingen for et år siden, men den sier altså det stikk motsatte. Der hevder Høyre at man skal ha det nasjonale forsvar i fokus, og at internasjonale oppgaver må komme som et supplement på områder der vi har spesiell kompetanse til å delta i internasjonale oppgaver. Det er mange som hevder at 11. september gir en ny dimensjon til de utfordringer vi står overfor. På et vis gjør det selvfølgelig det, men det 11. september i fjor først og fremst viser, er at det fortsatt er et behov for å kunne reagere raskt – ikke først og fremst på angrep fra en annen stat, men på eventuelle terroranslag. Evnen til å kunne reagere raskt reduseres gjennom den omstillingen som Forsvaret nå er inne i. Det som bygges opp, er evnen til å kunne delta i krigshandlinger mot dem som allerede har begått terrorhandlinger eller gått til angrep på andre nasjoner, slik vi nå gjør i Afghanistan. Etter Senterpartiets oppfatning vil vår viktigste oppgave også i internasjonal sammenheng fortsatt være knyttet til innsats vi kan gjøre innenfor landets grenser. Jeg tenker da på forvaltning og kontroll med våre enorme havområder og nordområder. Vår viktigste oppgave også i internasjonal sammenheng er å unngå at konflikter får bygge seg opp, og unngå at det oppstår kriselignende situasjoner i dette sårbare området hvor det finnes enorme ressurser. Det vil ha mye større verdi også for alliansen og for våre samarbeidspartnere, enn det å kunne delta i konflikter rundt omkring i verden der de måtte oppstå. Så til noen områder innenfor innstillingen som jeg spesielt vil kommentere. Jeg finner det sterkt å beklage at flertallet i komiteen nå legger opp til en så sterk nedbygging av kystovervåkningen som man gjør. Senterpartiet ønsker derfor å opprettholde Kystradar Sør, og vi ønsker å opprette en maritim overvåkningssentral ved Reitan. Det flertallet i denne komiteen og flertallet i Stortinget i dag gjør, står i sterk kontrast til det som er påpekt gjennom sårbarhetsmeldingen om behovet for å ha en sterk kystovervåkning og å styrke denne delen. Man klarer altså ikke å se samfunnets ressurser som en helhet. Forsvaret bygger ned den kompetansen og de ressursene som man har investert i over mange år, for så at vi sannsynligvis kan ende opp med ut på høsten å gjøre vedtak om at dette skal bygges opp på sivil hånd. Senterpartiet er også sterkt uenig i det flertallet nå vedtar med hensyn til Heimevernet. Jeg begriper ikke hvordan det skal være mulig å opprettholde en styrke på 83 000 mann uten å legge inn økte bevilgninger. Jeg frykter at dette kommer til å føre til at vi ikke ender opp med passiv rulleføring av 23 000 menn, men av 83 000 menn(presidenten klubber) (presidenten klubber) Jeg tar opp de forslagene hvor Senterpartiet er forslagsstiller.