Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-06-04:
Debatten vi har i dag, er både oppløftende og nedslående. Den er oppløftende fordi diskusjonen om hvordan vi behandler narkomane, er i bevegelse. Det ligger gode forslag på bordet fra SV, Venstre, Arbeiderpartiet og Senterpartiet om skadereduserende tiltak, om tiltak som flytter fokus fra straff til behandling og psykososial oppfølging, tiltak som vil gjøre behandlingstilbudet mer fleksibelt, og tiltak for å gi mer alburom til kommunene, som jobber med brukerne. Men samtidig vil jeg takke regjeringen for å ha gitt kommunene mer midler til viktig arbeid i rusomsorgen og for å ha fokusert på rusomsorgspørsmålet i sin generelle politikk. Men debatten er også nedslående, fordi et flertall i Stortinget ikke slutter seg til en erkjennelse som det er stor faglig enighet om, nemlig at norsk narkotikapolitikk ikke fungerer på langt nær godt nok. De grønnes utgangspunkt i ruspolitikken er respekt for den enkeltes situasjon og behov, og vi stemmer for mindretallsforslagene. De er gode og tilstrekkelig gjennomtenkte til at dette tar oss et steg videre, og de er i tråd med faglige anbefalinger. Innvendingen mot skadereduserende tiltak er at de kan stå i veien for en overordnet målsetting om total rusfrihet. Men resultatet er at de som ikke klarer å leve opp til dette idealet om full rusfrihet, altfor ofte faller utenfor. Brukerne nektes tiltak som gir mestring og livskvalitet mens de fortsatt bruker rusmidler, og mange dør unge. Hvert liv teller, også i ruspolitikken. Det er nettopp målet om skadereduksjon som gjør at vi støtter forslagene fra Venstre og Arbeiderpartiet om å tillate heroinassistert behandling og tillate andre inntaksmåter enn injisering og også andre stoffer enn heroin. Vurderingen bør gjøres i den enkelte situasjon, av kvalifisert helsepersonell. At brukere velger sprøyterommet, er bedre enn at de velger parker og gater, og vi støtter derfor forslaget fra Arbeiderpartiet og SV om å utvide sprøyteromtilbudet. I dag er straff det primære virkemidlet i kampen mot skadelig rus. For oss i De Grønne er dette en gåte. Straff er definert som et onde som påføres i den hensikt at det skal føles som et onde, og det er en fullstendig feil tilnærming til alle former for avhengighet. Nullvisjonen for rusmiddelavhengighet, som har vært så førende i norsk narkotikapolitikk, har ikke fungert for de tyngste brukerne, og vi må slutte å gjøre det beste til det godes fiende. Vi må ha et system som tillater erfarent, selvstendig tenkende helsepersonell å se individet og bygge opp folk til å orke å ta de beste valgene for seg selv. Vi må venne oss til tanken på at mange av disse folkene trenger oppfølging over mange år. Det er grunnen til at De Grønne støtter forslagene fra SV om varige tilbud og en fast oppfølger fra kommunehelsetjenesten. Men det er også viktig at denne oppfølgingen ikke slutter før brukeren er moden for det. I 2011 hadde Norge 262 overdosedødsfall. Portugal hadde 29. En viktig forskjell mellom Norge og Portugal er at Portugal forlot strafferegimet 1. juli 2001. De hadde tidligere store problemer med rusmiddelavhengighet, men nå går forbruket ned for nær sagt alle stoffer, også blant unge. Det er selvfølgelig ikke alt som er gjort i Portugal, som er overførbart til Norge, men erfaringene er så gode at det burde få oss i Norge til å åpne øynene og ørene mye. På et område hvor Norge så åpenbart selv ikke har funnet de beste løsningene, er det livsviktig at vi nå fremmer tiltak som kan få ned de uakseptabelt høye overdosedødsfallene, tiltak som gir folk verdighet, og som kan redusere den belastningen narkotika påfører både dem og samfunnet ellers.