Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-14:
Regjeringa vil til våren leggja fram ei stortingsmelding om utjamning i levekår. Som sosialkomiteen har merka seg, vil meldinga m.a. fokusera spesielt på om det er mogleg gjennom spesielle tiltak å gjera det enklare å kombinera arbeid og trygd, slik at fleire med sosial- og helseproblem kan behalda ei tilknyting til arbeidslivet. Mål om utjamning av forskjellar og styrking av tenestetilbodet ligg til grunn for Regjeringa sitt arbeid med sosial- og helsepolitikken òg i budsjettet for 1999. Lat meg nemna fylgjande eksempel: VI vil vidareføra hovudtrekka i dagens sjukelønsordning. Mange eldre vil oppleva ei betre eldreomsorg fordi eldresatsinga held fram. Alle krigspensjonistar får likt pensjonsgrunnlag. Fleire funksjonshemma får ein lettare kvardag gjennom personleg assistent og andre tiltak som fylgje av revidert handlingsplan med tiltak for 66 mill. kr. Rusvern og førebyggjande tiltak får tilført 42 mill. kr i ekstra satsing. Dei siste åra har vi sett ein stor auke i sjukefråværet og utgiftene til sjukepengar. Mykje av auken har nok samanheng med auken i sysselsetjinga. Vi må likevel ta utviklinga alvorleg. Det er i dag altfor mange som slit mellom arbeid og sjukdom. Regjeringa vil derfor kontinuerleg vurdera korleis sjukefråværet kan bli mindre. Vi etablerer no i lag med partane i arbeidslivet ein idébank for sjukefråværsarbeid, ulike forsøkstiltak i offentleg sektor, styrking av trygdeetaten si oppfylging av sjukmelde med særleg fokus på ordninga aktiv sjukmelding samt forsøk med brukarkontor, som inneber ei samlokalisering av trygdekontor, sosialkontor og arbeidsmarknadsetat, og som eg òg har merka meg komiteen gjev si fulle tilslutning til. Ein stor del av sjukefråværet er konsentrert om relativt få personar med lange og mange sjukefråvær. Målretta arbeid mot dei 5 pst. som står for over 80 pst. av langtidsfråværet, er vektlagt i meldinga om rehabilitering som vi la fram sist fredag. Gode levekår for eldre og verdige forhold i eldreomsorga vår er ei prioritering som eit samla storting står bak. Gjennomføring av handlingsplanen for eldreomsorga i tråd med dei vedtaka som Stortinget har gjort og gjer i dag, vil kanskje vera det viktigaste tiltaket i FNs internasjonale eldreår i 1999. Eg er glad for å kunna seia at så langt har handlingsplanen for ei betre eldreomsorg vore vellukka. Det er lagt planar i kommunane for styrking av tenestene som lovar godt for framtida. Men vi står framleis overfor store utfordringar. Det gjeld m.a. å rekruttera og kvalifisera nok personell til dei 13 000 årsverka som kommunane no planlegg. Handlingsplanen for helse- og sosialpersonell skal hjelpa kommunane til både å rekruttera nytt og å kvalifisera det personellet dei allereie har. Eg har merka meg dei forslaga og merknadene komiteen har kome med om bruken av skjønnstilskotet og unntak frå aktivitetskrav for 1999. Dette skal departementet fylgja opp, slik at vi får best mogleg utnytting av ressursane. For Regjeringa er det svært viktig at eldre som bur i fattige kommunar, òg får nyta godt av dei øyremerkte midlane til eldreomsorga. I eit stramt økonomisk opplegg vil enkelte kommunar ha vanskar med å stilla til disposisjon den eigendelen i frie midlar som trengst for å utløysa øyremerkte midlar. Det er bakgrunnen for Regjeringa sitt ynske om å vurdera aktivitetskrava, slik at vi ikkje sit igjen med ubrukte midlar til eldreomsorga når 1999 er over. Det er eit sjølvsagt krav at dei øyremerkte midlane skal gå til eldreomsorg. Når Regjeringa har føreslått å utvida planperioden for byggjeprosjekta med to år, er det fordi ein del kommunar har signalisert at dei treng meir tid til å gjennomføra ei god planlegging av nye, større byggjeprosjekt. Eg trur det er lurt at kommunane kan bruka den tida dei treng, for å planleggja gode løysingar. Men skulle søknadsinngangen i 1999 overstiga talet på tilsegnsfullmakter som Husbanken har til disposisjon for 1999, vil Regjeringa koma tilbake til dette i revidert nasjonalbudsjett. Like viktig som dei kvantitative sidene ved pleie- og omsorgstenestene er innhaldet i tenestene. Det trengst framleis forsking, dokumentasjon og meir kunnskap om eldre og om desse tenestene. Nasjonalt geriatriprogram er eit viktig bidrag til dette. Eg vil gjera mitt framover for ytterlegare å fokusera på kvaliteten, på innhaldet i eldreomsorga. Ei meir verdig eldreomsorg må vera overskrifta. Vi må syta for personell som har både tid til og respekt for den enkelte eldre. I Voksenåserklæringa varsla regjeringspartia at vi ville auka minstepensjonen med 1 000 kr. Denne auken vart gjennomført frå 1. mai i år, og 1999 blir det fyrste året med full effekt. Meir enn 300 000 alders- og uførepensjonistar har etter dette fått auka pensjonen sin monaleg. Sidan framlegga i budsjettet om å inndra ein fridag og utvida arbeidsgjevarperioden i sjukelønsordninga ikkje har fått fleirtal, vil Regjeringa utan å vera bunden av budsjettframlegget også koma tilbake til spørsmålet om regulering av grunnbeløpet i samband med trygdeoppgjeret til våren, slik komiteen føreset. I budsjettet føreslo Regjeringa å auka krigspensjonen, slik at alle får same pensjonsgrunnlag. Det er rimeleg at alle innsats- og overgrepspersonar, same kva rang og stilling dei hadde, no blir vurderte likt i høve til krigspensjonen. Eg er glad for at Stortinget samrøystes har slutta seg til forslaget, slik at vi no endeleg har fått sluttført utjamninga av krigspensjonen. Ei interdepartemental arbeidsgruppe vurderer no finansieringssystemet i forhold til kommunar med særleg kostnadskrevjande brukarar av kommunale tenester. Arbeidsgruppa skal sjå nærmare på forholdet mellom skjønnsmidlar og eksisterande øyremerkte skjønnstilskot og vurdera eventuelle andre ordningar. Arbeidsgruppa kjem i den samanhengen òg til å sjå på innsatsmidlane til kommunar med ei særleg overvekt av ressurskrevjande psykisk utviklingshemma. Komitefleirtalet sitt forslag vil altså bli fylgt opp av arbeidsgruppa. Regjeringa vil leggja fram sitt forslag til finansieringsopplegg i kommuneøkonomiproposisjonen for år 2000. Det er ikkje det norske velferdssamfunnet verdig at yngre funksjonshemma mot eigen vilje blir varig plasserte i alders- eller sjukeheimar. Regjeringa fylgjer opp Stortinget sitt krav om at alle funksjonshemma som ynskjer det, skal ha flytta ut før år 2005. For å sikra ein betre kunnskap om denne gruppa er det no teke kontakt med alle kommunane i landet for å finna ut kvifor mange funksjonshemma framleis bur på alders- og sjukeheimar. Eg ynskjer å få greia på bakgrunnen for at utflytting ikkje har skjedd. Denne undersøkinga vil vera bakgrunn for vidare tiltak. Det viser seg allereie no at det ikkje berre er storleiken på tilskotet som hindrar kommunane i utflytting. Manglande kunnskap om sjølve utflyttingsprosessen, korleis ein skal leggja til rette tilbodet i eigen bustad, gjer at mange kommunar vel alders- og sjukeheimen som løysing. Den utvidinga av personleg assistent-ordninga som ligg i budsjettet, vil gjera det lettare for fleire å bu for seg sjølve. I handlingsplanen for funksjonshemma har vi elles funne plass til m.a. betre tilgjenge på fleire trygdekontor, forsøk med omsorgsløn og eit offentleg utval som skal greia ut rettane til funksjonshemma. Dei frivillige organisasjonane er avgjerande viktige medspelarar på sosialsektoren. Vi vil stimulera ytterlegare til det gjennom arrangement i det internasjonale eldreåret gjennom midlar til Frisam og til 17 nye frivilligsentralar, og gjennom auka støtte til organisasjonar som driv førebygging, rusvern og ettervern. Innanfor handlingsplanen for redusert rusmiddelbruk og metadonsatsing får vi gjennomslag i Stortinget for nye 42 mill. kr. Vi fokuserer særleg på førebyggjande arbeid og rusvern. Mange misbrukarar lid under eit for svakt ettervern og nettverk etter behandling. Tilbakefallet er for stort. Eg ynskjer å styrkja heile behandlingsapparatet, inkludert metadonsatsing. For å kunna sikra eit godt og forsvarleg tilbod om metadonassistert rehabilitering er det naudsynt å ta stega gradvis. Det skal byggjast opp eit forsvarleg tiltaks- og kontrollapparat i kommunane rundt kvar einskild klient. Både kompetanse og tiltaksapparat må utviklast i eit forsvarleg tempo, slik at klientane får den oppfylginga som er naudsynt for å lukkast. Oslo har fått ein stor del av midlane som er øyremerkte til metadonassistert rehabilitering. Regjeringa fylgjer no nøye med i utviklinga av dette tilbodet på landsbasis, og vil òg sjølvsagt omfordele midlane på sikt dersom det skulle visa seg å vera fornuftig.