Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-29:
Som saksordfører vil jeg først bruke litt tid på det som hele komiteen er enig om, og bakgrunnen for saken, og komme til SVs egne syn etter hvert. Utgangspunktet for forslaget er det store arbeidet som ble gjort i NOU 2015: 2, Å høre til – Virkemidler for et trygt psykososialt skolemiljø, som ble overlevert fra Djupedal-utvalget 18. mars 2015, altså for litt over et år siden. I den utredningen peker utvalget på fem hovedutfordringer, som de forslagene som er fremmet i dette forslaget, også gjenspeiler. Det handler om rettssikkerheten til elevene, det handler om skolekultur, det handler om hvordan en kan involvere og samarbeide med elever og foreldre, det handler om ansvarliggjøring og systematikk, og det handler om organisering og ansvarsfordeling i støttesystemet. Utvalget kom med rundt 100 forslag som på ulikt vis svarer på dette, og et knippe av disse er fremmet helt konkret i dette representantforslaget. I innstillingen har komiteen vist til norske og svenske studier, som understreker det dramatiske omfanget av mobbing, og som understreker de dramatiske konsekvensene av mobbing for den enkelte elev. Disse studiene tyder på at rundt 1,5 pst. av elevene i grunnopplæringen opplever omfattende mobbing over lang tid, dvs. om lag 9 000 elever i norske grunnskoler. Tall fra elevundersøkelsen kan tyde på at antallet er enda mye høyere. Uansett snakker vi om forferdelige menneskelige kostnader. Vi snakker om det kanskje aller viktigste spørsmålet for oss som ønsker å lage en inkluderende skole, en skole som kan skape lærende mennesker. Uten et miljø der barn kan trives, uten grunnleggende trygghet, er det heller ikke mulig å få til den skolen vi ønsker oss. Det er vår aller mest dramatiske utfordring. Det handler om trivsel og utvikling. Det handler om barn og ungdoms psykiske helse. Men det handler selvfølgelig også om læring og mestring. Om dette er det bred enighet i komiteen, og alle partier imøteser regjeringens arbeid med dette og den helhetlige oppfølgingen som er lovet i løpet av våren. Jeg vil likevel for SVs del få legge til at når vi har bestemt oss for å stemme for de forslagene som Arbeiderpartiet har fremmet i dette forslaget, er det fordi vi mener det er grunn til å uttrykke utålmodighet. Vi har altså nettopp feiret – kan man si – ettårsjubileum for Djupedal-utvalgets utredning. Forslagene fra utvalget er utformet sånn at de skal kunne iverksettes raskt, nettopp fordi dette haster så mye for de barna det gjelder. Da mener vi også at regjeringen burde handlet raskere, og med det som utgangspunkt synes vi det er riktig at Stortinget sender et signal om det. Vi vil derfor også stemme for samtlige av de forslagene som bringes til votering i dag. Den viktigste anbefalingen til Djupedal-utvalget, sånn som jeg oppfatter det, er å vektlegge bygging av bred kompetanse på skolen. Det er kanskje ikke det forslaget som i utgangspunktet er mest iøynefallende eller mest tabloid, men det er det som vil virke aller mest, det som handler om å bygge kunnskap og kompetanse i kollegiet, i kollektivet, på hver enkelt skole. Det kreves et stort arbeid for å få det til, og det er viktig at regjering og storting tar på seg ledertrøyen i arbeidet med å legge til rette for det. I tillegg er utvalget veldig opptatt av bedre klagebehandling og at en ny nasjonal klageinstans skal få fullmakter til f.eks. å skrive ut bøter, sånn at det blir en effektiv klagebehandling. Disse forslagene støtter vi og håper at regjeringen vil følge opp i det som etter hvert kommer. Forskningen er entydig: Det er det som skjer i klasserommet, som er det aller mest avgjørende. Derfor henger dette sammen med andre viktige skolepolitiske debatter – om lærertetthet, om antall voksne i andre yrkesgrupper som trekkes inn i skolen, om klasseromsledelsens plass i lærerutdanningen og etter- og videreutdanningen, for å nevne noe. Med dette viser jeg til komiteens innstilling og vil også ta opp de forslagene som SV er med på i innstillingen.