Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
La meg starte med det enkleste, som er å takke saksordføreren for en grundig redegjørelse, og jeg må vel si at jeg var enig i 90 pst. av det han sa. Jeg regner med at hadde jeg sagt at jeg var 100 pst. enig, hadde det ikke blitt noen debatt her i kveld. Så enkelt kan vi ikke gjøre det på en torsdagskveld. Det er helt korrekt som saksordføreren redegjorde for, at denne proposisjonen også handler om andre ting enn kjøp av jagerfly, men det store fokuset har utvilsomt vært på pris, prosess og kjøp av flyene. Så har saksordføreren helt rett i at prisen på de fire første ikke er problemet. Men det er altså sånn at noen av oss har vært bekymret for veien videre og konsekvensene videre. Det som saksordføreren sa om JSM-missilet, er selvfølgelig også en viktig faktor i denne saken og viktig som sådan. Men jeg tror jeg vil starte med noe annet. Jeg tror rett og slett jeg vil starte med å gratulere Forsvaret, starte med å gratulere Luftforsvaret og jeg holdt på å si min gode venn oberst Charles Svensson – som er den som har jobbet med prosjektet i Forsvaret, sammen med andre av hans kolleger – for at Stortinget i kveld faktisk skal gjøre det vedtaket de skal gjøre. I den grad det har vært et snev av tvil, kommer den til å være borte når denne kveldens debatt og avstemning er over – så fremt det ikke skulle skje noe særdeles overraskende når det gjelder Venstres forslag. Det tror jeg er bra, fordi man da får en forutsigbarhet framover. I tillegg vet jeg ikke om det er urimelig eller uhørt å si takk til USA, som skal levere produktet til oss etter hvert. Videre må jeg si at jeg synes Arbeiderpartiet har håndtert denne saken fortreffelig. Jeg synes man har gjort en strategisk og taktisk jobb. Man har konkludert med fly. Man har valgt en strategi som gjør at ved å velge å gå inn for de fire flyene nå blir det ikke noe mer snakk om valg av type fly i hvert fall, fordi man umulig kan kjøpe en type treningsfly og så gå bort fra det etterpå. Så her fanger bordet ettertrykkelig. I tillegg går jeg ut fra at det også handler om å få på plass kontrakter mot norsk forsvarsindustri, som selvfølgelig også er positivt. Jeg er – i hvert fall til en viss grad – overrasket over at SV er med på dette. Her skal man altså legge føringer for et kjøp hvor man skal bruke i overkant av – i hvert fall opp mot – 70 000 millioner norske skattekroner til å subsidiere og støtte amerikansk forsvarsindustri. Men det er kanskje en tid for å slutte å bli overrasket. Det man trodde var umulig før, er mulig i dag. I så måte står det respekt av det som regjeringen legger fram her. Allikevel mener jeg det er regjeringen som i all hovedsak har vært grunnlaget for den uroen som har vært her. Jeg leste en uttalelse fra en fransk teolog som het Adolphe Monod som jeg syntes var veldig bra. Han sa: Alt som er verdt å gjøre, er det verdt å gjøre bra. Prosessen i denne saken synes jeg ikke har vært bra. Etter å ha sittet og sett på høringen igjen i dag synes jeg ikke at statsråden var spesielt tydelig. Jeg synes statsråden virket svak og unnfallende i en del av spørsmålene. Hvis saken hadde vært like enkel og grei som saksordføreren redegjorde for, vet jeg ikke om det hadde vært så stort behov for høring, og om det hadde blitt såpass mye tvil som det ble. Jeg tror jeg skal tillate meg å lese en kommentar som sto i Aftenposten dagen etter høringen. Jeg siterer følgende: «Forsvarsminister Grete Faremos redegjørelse for Stortingets utenriks- og forsvarskomité i går var preget av unnvikende manøvrer og få direkte svar på de mange spørsmålene som komiteen stilte om kampflykjøpet. Men i aller siste sekvens av Faremos deltagelse slapp en av hennes bisittere fra Forsvarsdepartementet, avdelingsdirektør Frede Hermansen, katten ut av sekken. Det amerikanske F-35(JSF) var ikke billigere enn den svenske Gripen. Anslaget fra produsenten Lockheed Martin på 18 milliarder kroner for 48 fly ga et «ufullstendig bilde».(…) Prisen var egentlig 31 milliarder kroner. Mens svenskenes tilbud, statsgarantert, var 20 milliarder.» (JSF) (…) Det er muligens sånn at selv om saksordføreren mener at alt har vært klinkende klart, har altså noen oppfattet denne prosessen til ikke å være spesielt ryddig, og det har til de grader regjeringen bidratt til. Så i den grad man kan snakke om manøver, oppfatter jeg at like mye av det har vært en unnamanøvrering for å unngå å ta ansvar for det som skjer. Det skumle er at Stortinget i kveld gjør et vedtak som er bindende for det som kommer til å skje etterpå. Jeg håper selvfølgelig at statsråden og regjeringen har rett i at prisen ikke vil komme til å overstige prisen på de fire flyene vi skal vedta kjøp av i dag, for det er ikke tvil om at Stortinget havner i en situasjon der bordet fanger. Det valget vi gjør i kveld, vil ha betydning – jeg holdt på å si langt på vei uavhengig av hva prisen blir etterpå. Jeg synes det er skummelt, for av og til diskuterer vi lånegjelden til befolkningen i dette landet. Vi er bekymret for at volumet går opp. Hvis renten stiger, vil folk greie seg. Det er en positiv bekymring, fordi man er redd for konsekvensene videre. I tillegg: Hvis en kommune hadde prøvd seg på noe lignende, føler jeg meg overbevist om at fylkesmannen ville ha satt foten ned og kalt det uansvarlig; det er altfor usikkert å gjennomføre det. Men Stortinget skal altså rett og slett gjøre et vedtak som har konsekvenser som jeg håper inderlig vil holde seg innenfor den rammen som man hadde lagt opp til. Hvis ikke kommer dette til å skape en politisk situasjon senere som vil bli svært interessant. At flykjøpet er viktig forsvarsmessig, er hevet over enhver tvil. Det er viktig at vi får et nytt og moderne fly. Det er viktig for at vi skal kunne gjøre jobben vår med hensyn til egen suverenitet, men også som et NATO-land. Og som saksordføreren sa, F-16-flyene trenger etter hvert avløsning. For Fremskrittspartiets del har det ikke vært noen tvil om at vi trenger flyene. Vi har vært kritiske til prosessen. Så var saksordføreren også inne på et mulig industrieventyr. Finansavisen har en artikkel i dag som sier noe om potensialet i framtiden. Men det er jo også slik at man gjennom denne kontrakten har akseptert «best value». Slik jeg har forstått det, betyr det at vi kan treffe en innertier. Men det ligger også en stor grad av risiko der, på grunn av at vi ikke kommer inn blant dem som skal levere. Så jeg får håpe, som saksordføreren, at vi treffer. Hvis ikke kan dette bli kostbart, og vi sitter igjen med lite etterpå, dog med unntak av flyene som vi skal kjøpe. Så kunne jeg tenke meg å fokusere litt på innstillingen som sådan. Jeg kunne tenke meg å referere til et par ting som står der, og håper selvfølgelig at statsråden kan kommentere det når hun skal ha sitt innlegg siden. Det er altså en komitémerknad som lyder som følger: «Komiteen deler høringsinstansenes oppfatning om at industrielle leveranser for norsk industri er svært viktig, og vil nok en gang understreke betydningen av at den industrielle verdiskapingen i tilknytning til anskaffelse av nye kampfly med tilhørende system for Norge, må være i samme størrelsesorden som anskaffelseskostnadene.» Betyr det da at hvis vi ikke får til dette, skal en ikke ha flykjøp? Når Stortinget bruker ordet «må», ser jeg fram til å høre hvordan statsråden fortolker det. Likeledes er det en annen merknad fra regjeringspartiene, og jeg ønsker å referere den også. De sier: «Disse medlemmer viser til at kostnadsbildet regjeringen benyttet i St.prp. nr. 36(2008–2009) vil ligge til grunn for anskaffelsen, og at det må opereres med klare øvre kostnadsrammer i kontraktsforhandlingene.» (2008–2009) Igjen: Saksordføreren var inne på og redegjorde for at man har en buffer, man har 61, og man har 11 i slakk oppover. Man har altså et tak på godt og vel 70 mrd. kr. Når Stortinget er så tydelig i sitt krav om det, ser jeg fram til å høre statsrådens svar på: Hvis man skulle komme opp i en situasjon gjennom kontraktsforhandlingene hvor dette blir et problem, hva gjør vi da? Er ideen da å kjøre det videre, ta en ny runde i Stortinget og innrømme at man tok feil? Vil det være en idé å redusere kjøpet til et lavere antall fly, eller anser statsråden at dette er helt uproblematisk, og at det ikke kommer til å skje? Det handler av og til om å ta et politisk ansvar, om å ha ryggrad til å ta beslutninger og å være sikker på at det man gjør, er rett. Og noen ganger når man er sikker på at man har rett, tar man likevel feil, fordi ettertiden endrer konklusjonene på det man trodde på tidligere. For å konkludere: Fremskrittspartiet kommer til å støtte forslaget slik det foreligger. Vi har vært bekymret for prosessen. Vi har vært bekymret for usikkerheten. Og vi hadde, som saksordføreren var inne på, et forslag om å utsette avgjørelsen til høsten, fordi vi ønsket at Stortinget skulle få bedre tid til å gjøre et forarbeid – for å sørge for, i den grad det var mulig, å være mer sikker på det som foreligger. Vi registrerer at det vil ikke komiteen gjøre, og det forholder vi oss til. Vi har prøvd, og tapt, og erkjenner at slik er det. Og da kommer vi til å støtte innstillingen. Jeg registrerte, etter å ha hørt igjennom høringen igjen i dag, at statsråden brukte begrep som «sikker på», «trygg på» og «basert på». Det gleder meg jo å høre statsråden, som er så tydelig, som tar ansvar, og som er seg sitt politiske ansvar såpass bevisst – for det vil være svært overraskende hvis vi har hørt det siste ordet i denne saken, slik den har vært omtalt så langt.