Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Det er mulig det er slik formelt sett som stortingspresidenten nå redegjorde for, skjønt jeg vil sette et spørsmålstegn ved det, i og med at Stortinget ofte fatter vedtak i en absolutt form som det allikevel vil være opp til Regjeringen å gjennomføre. Stortinget har mange ganger fattet konkrete vedtak hvor det ikke står i ordlyden «Stortinget ber Regjeringen». Tvert om, det er faktisk ganske mange romertallsvedtak i forbindelse med statsbudsjettet som har nøyaktig den samme formen som mitt forslag i denne saken, og det ligger helt automatisk under at det er Regjeringen som må fatte de nødvendige gjennomføringshandlinger. Det er aldeles ikke noe spesielt. Hvis man hadde undergitt forslag fra andre forslagsstillere den samme nitide vurdering som man gjør når det gjelder mine og Fremskrittspartiets forslag, tror jeg jeg kunne finne ganske mange analoge forslag som har gått igjennom uten at noen av Presidentskapets medlemmer egentlig har reagert. Jeg synes det er leit igjen å konstatere en slik holdning. Det er ikke hvilket vedtak Stortinget kan fatte, som er til behandling i dag – det er behandlingsformen. Hadde Presidentskapet innstilt på å legge forslaget ut for Tinget i to døgn for så å ta det opp til votering, ville man, når man kom til en eventuell votering noen dager senere, kunne hevde det stortingspresidenten nå hevder, at Stortinget ikke har kompetanse til å fatte et slikt vedtak. Jeg synes imidlertid det er altfor tidlig å komme med dette i en saksprosess med en slik formalprosedyre. Det hadde vært fullt mulig for Stortinget nå å vedta å sende dette forslaget til behandling i en komite, og at komiteen eventuelt fikk en juridisk betenkning og hentet inn synspunkter på hvilke problemer som det eventuelt ville være for komiteen å avgi en innstilling med anbefaling av dette forslaget. Da ville man gitt forslagsstilleren, eller i hvertfall forslagsstillerens partifeller i den komiteen, anledning til å omformulere forslaget, slik at den formelle innvending som stortingspresidenten nå kommer med, ikke hadde vært noe problem. Da kunne man ganske enkelt under komitebehandlingen ha fremmet et forslag: «Stortinget ber Regjeringen trekke statens anke over domsslutning» osv. Det samme kunne man faktisk ha gjort hvis det hadde vært behandlet ved å dele det ut og så sette det opp på dagsordenen to–tre døgn senere. Da ville denne saken være til behandling, og da kunne jeg i salen under realitetsbehandlingen ha trukket forslaget i Dokument nr. 8:69 og fremsatt et annet forslag: «Stortinget ber Regjeringen trekke statens anke over» osv. Hadde Presidentskapet og stortingspresidenten vært innstilt på litt fleksibilitet og vært litt imøtekommende, hadde ikke dette vært noe problem. Jeg vil også her legge til at jeg går ut fra at dette er siste gang vi opplever at et forslag som blir datert ved innlevering 13. februar, kommer til referatsaksbehandling en måned senere. Det skjer ganske ofte at Regjeringen, som står i nøyaktig den samme stilling som enkeltstående stortingsrepresentanter når det gjelder forslagsrett overfor Stortinget, overleverer forslag formelt ved denne talerstolen i et møte om morgenen og får referatsaksbehandling samme ettermiddag. Her har Presidentskapet hatt et forslag i en skuff i fire uker før det kommer til referatsaksbehandling. Jeg håper det blir siste gang at Presidentskapet utviser en slik forskjellsbehandling av representanters forslag og Regjeringens forslag. Jeg tillater meg å vise til hva jeg sa da jeg i dag morges fremsatte et forslag med en ordlyd som tilsa at det virkelig haster med at forslaget kommer til behandling. Jeg synes det naturlige ville være å sende dette forslaget til komite, slik at komiteen kunne ta stilling til det. Dersom man kan presentere en holdbar juridisk betenkning om at Stortinget er avskåret fra å fatte et slikt vedtak, skal jeg i forbindelse med komitebehandlingen med glede få det endret til en annen form, hvor det står «Stortinget ber Regjeringen trekke anken» osv., for å kunne muliggjøre det. Hvis Stortinget fastholder at man vil avvise dette forslaget til behandling, vil jeg selvsagt levere et nytt, helt identisk forslag i morgen, bortsett fra at selve forslagets ordlyd vil være: «Stortinget ber Regjeringen trekke statens anke over domstolsslutning i sak nr. 90-01825 A/23 avsagt den 28. februar 2001 i Oslo Tinghus med saksøker Amelia Riis.» Da er vi altså like langt. Så jeg synes at Presidentskapets behandlingsmåte her er under enhver kritikk. Jeg tillater meg å anbefale Stortinget å stemme for mitt forslag om å sende Dokument nr. 8:69 til justiskomiteen til behandling, så slipper man å demonstrere at Stortinget, med presidenten i spissen, driver med flisespikkeri.