Abid Raja (Venstre), 2018-11-13:
I den ellevte timen på den ellevte dagen i den ellevte måneden for 100 år siden var første verdenskrig over. Millioner av menneskeliv gikk meningsløst tapt i en brutal krig verden aldri hadde sett maken til. Denne krigen la grunnlaget for den skjøre mellomkrigstiden med interne stridigheter, gjensidige fiendebilder og en mistro mot demokratiet. Forlengelsen av denne krigen, som skulle få slutt på alle kriger, var den katastrofale andre verdenskrig, der folkemord, angrepskrig og brannbomber truet med å utslette den franske revolusjons prinsipper om frihet, likhet og brorskap. Det var det europeiske prosjektet som framfor alt gjorde det mulig for Europa å unngå den avgrunnen en tredje verdenskrig ville bety. Erkjennelsen til dem som undertegnet Romatraktaten, var at bare samarbeid, integrasjon og samhold ville kunne avverge en ny katastrofe. Et forent Europa var fra første stund et fredsprosjekt. Derfor er det helt riktig av utenriksministeren å trekke fram EUs iherdige innsats for å redde atomavtalen med Iran, fordi denne avtalen var et av de mest målbare framstegene for å unngå atomvåpenkappløp i Midtøsten. EU er ikke bare et intraeuropeisk fredsprosjekt, men bidrar til trygghet og avspenning i hele verden. EUs viktigste oppgave når det gjelder Iran, er tosidig; på den ene siden må europeerne holde liv i avtalen og styrke de reformvennlige i Teheran, samtidig må de holde bakkanalen åpen for å se hvilke endringer som skal til for å få amerikanerne tilbake til forhandlingsbordet. At EU snakker med én stemme om Iran, om amerikansk proteksjonisme eller om russisk aggresjon, er utrolig viktig. Selv om Norge ikke er medlem av EU – ennå – er det gjennom europeisk samhandling vi kan oppnå våre utenrikspolitiske målsettinger. Nå har regjeringen tatt et riktig og viktig steg i å stoppe nyutstedelse av eksportlisenser for flerbruksvarer til Saudi-Arabia. Jeg håper flere land vil følge vår utenriksminister i dette grepet, og at Saudi-Arabia gis et tydelig signal om at det finnes internasjonaler normer og regler som alle medlemmer av verdenssamfunnet – fellesskapet – må følge. Når europeiske ledere har tatt til orde for et tettere europeisk forsvarssamarbeid, slik at vi kan hevde våre viktige internasjonale spørsmål og forsvare europeiske interesser, så la det ikke være noen tvil om at jeg og Venstre støtter videre integrasjon på forsvarsområdet. Det er økonomisk og sikkerhetspolitisk fornuftig og bidrar til styrket forsvarsevne for samtlige land som deltar i samarbeidet. Men vi må ikke glemme – som utenriksministeren på klokt vis tok opp i sin redegjørelse til Stortinget – at europeisk samarbeid må bygge opp under, ikke svekke, den transatlantiske alliansen. Uavhengig av dagens amerikanske president er det transatlantiske fellesskapet et verdifellesskap som gir oss reell internasjonal innflytelse. På samme måte som et samarbeid med EU er viktig og avgjørende for at Norge skal få gehør globalt for sine saker, er alliansen med USA og Canada avgjørende for at vi som europeere skal kunne fortsette med å få gjennomslag for en regelbasert, åpen verdensorden. Samtidig som vi applauderer president Macrons ønske om mer samarbeid på forsvarsfeltet, kommer den applausen med en innstendig oppfordring om å beholde NATO som den sentrale arenaen for sikkerhets- og forsvarspolitisk samarbeid. Da Romatraktaten ble undertegnet, var det imidlertid ikke denne internasjonale rollen som var tiltenkt forbundet, formålet var å legge til rette for et fellesskap som ikke lenger kunne gi grobunn for nye totalitære bevegelser. Det er i denne ånd EU i dag med rette forsvarer rettsstaten på vegne av et europeisk fellesskap. Denne regjeringen har vært klar i sin tale om at Ungarn, Polen eller andre ikke får lov til å tukle med viktige rettsstatsinstitusjoner, medier, domstoler eller sivilsamfunn. Vi har vært prinsipielle i vår håndtering av EØS-midlene og gjort det klart at Orbáns og Kaczyn?skis forsøk på å etablere illiberale demokratier ikke er forenlig med å motta vår støtte, og jeg vil oppfordre regjeringen til å fortsette denne taktfaste holdningen til forsvar av rettsstatlighet i hele Europa. Utenriksministeren redegjorde for at Norge nå for alle praktiske formål har oppnådd en avtale som ordner norsk-britiske forhold etter brexit. Det er bra, men som utenriksministeren framhevet, er britenes vanskelige situasjon en viktig lærepenge for vår hjemlige EØS-debatt. Når den største industrifagforeningen i Fellesforbundet nå snur og sier nei til EØS-avtalen, og Arbeiderpartiet vakler i sitt standpunkt, er det viktigere enn noen gang å hegne om avtalen. Jeg startet innlegget mitt med å referere til 100-årsdagen for slutten av første verdenskrig, en krig som førte med seg massenedslakting av unge europeere. Jeg vil referere en av mennene som sto på slagmarken i Belgia og Frankrike. Hans ord er kanskje den viktigste påminnelse om hvorfor vi ikke skal ta europeisk samarbeid for gitt. Henri Barbusse sa i 1916: To hærstyrker som bekjemper hverandre, er som en stor hær som begår selvmord. Meningsløsheten med krig kunne ikke vært mer poengtert uttrykt.