Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-06-11:
Regjeringspartiene liker å beskrive sin samferdselspolitikk som et taktskifte; man går nå i takt, men særlig fortere går det ikke. La oss se litt på realitetene. I dag har vi hørt regjeringspartiene skryte av at de øker NTP-rammen med 40 pst. i forhold til gjeldende plan. Ja, det stemmer nok det, og det er bra, men ikke godt nok, for kostnadene har også økt med 40 pst. Det er denne realiteten Regjeringen blir veldig provosert av at vi stadig tar opp, nemlig at det riktig nok er større økonomiske ressurser i sektoren nominelt sett, men det bygges ikke flere kilometer veg enn under Bondevik-regjeringen. Høyre har helt andre løsninger og tar helt andre grep enn denne regjeringen. Vi har presentert en helhetlig strategisk plan som vi har kalt Høyres transportplan. Her presenterer vi løsninger som skal gi oss muligheter til å utnytte det handlingsrommet som foreligger i de nærmeste 10–15 årene, før andre store og tunge samfunnsoppgaver gjør seg gjeldende. Høye oljeinntekter gir oss sannsynligvis minst 500 milliarder kr mer å rutte med de neste ti årene enn vi ville hatt med dagens nivå. Høyre mener det er avgjørende at vi klarer å disiplinere oss til å anvende disse ressursene til å investere for framtiden de neste ti årene. Derfor har Høyre funnet fram til systemer som forplikter oss til å bruke oljeinntekter på nettopp langsiktige investeringer. Fordi vi i Høyre har forpliktet oss til å prioritere samferdsel, vil det bety økning i direkte bevilgninger til veger og jernbane, men også en rekke andre grep. Vi prioriterer 31 friske milliarder mer enn Regjeringen til investeringer i veger, som representerer en økning i forhold til Regjeringen på 40 pst. Vi vil etablere et vedlikeholdsfond på 50 milliarder kr. Men dette er ikke nok. Vi laget vår egen nasjonale transportplan nettopp fordi vi ikke syntes Regjeringens plan var egnet som utgangspunkt for å legge en strategisk samferdselspolitikk for neste periode. Vi vil ha en egen transportplan når vi går i regjering til høsten. Høyres transportplan beskriver løsninger på noen av de største utfordringene som er knyttet til samferdsel i Norge, nemlig å ta igjen det enorme etterslepet både innenfor investeringer og vedlikehold. Gammel medisin som Regjeringen anviser, hjelper ikke lenger, selv om de øker dosene noe. Den er dessverre gått ut på dato. Det må nye virkemidler til. Høyre mener at problemene og manglene innenfor samferdselssektoren har blitt såpass alvorlige og omfattende at nytenkning og nye løsninger, som Høyre nå lanserer i stor skala, er helt nødvendig. Høyres tydelige satsing på OPS som prosjektform er et sentralt element. Høyre fremmer konkrete forslag om OPS-løsninger på 23 strekninger og i alt 35 enkeltprosjekt. Vi ønsker å få innført OPS-organisering også på jernbanesektoren og faktisk også utrede OPS-løsning på sjøen, nemlig for Stad-tunnelen. Dette betyr at Høyre vil igangsette tre til fem OPS-prosjekter hvert år i tiårsperioden med et årlig investeringsvolum på anslagsvis 5–7 milliarder kr mer enn Regjeringen, bare innenfor vegsektoren. Dette betyr dobbelt så rask realisering av viktige strekninger på våre riksveger som det Regjeringen legger opp til, og i løpet av 15 år vil vi med Høyres modell ha et moderne riksvegnett i Norge. For å få dette til vil Høyre innføre omfattende reformer i måten vi planlegger å utføre oppdragene på. Høyre vil endre våre transportetater fra å være byråkratiske, litt tunge og lite dynamiske til å bli mer operative og handlingsorienterte. De må bli fleksible, ha fokus på løsninger og få en langt friere stilling enn i dag. Alle tilsynsoppgaver må overtas av andre, slik at kompetansebasen som etatene utgjør, rendyrkes, og tro meg, med Høyres modell vil viktige fagfolk som ingeniører og andre innenfor veg og bane strømme til de fristilte selskapene, for her kommer det til å bli moro å jobbe. Disse etatene skal konkret bygge framtidens Norge. Jeg skal ikke gå gjennom alle de 23 handlingspunktene i Høyres transportplan, men viser til at hele planen er tuftet på tre hovedpilarer for hva Høyre mener er viktig. Det er først og fremst hensynet til personlig frihet og livskvalitet, men selvsagt også det å gi norske bedrifter konkurransedyktige transportløsninger. Som tredje pilar vil vi i Høyre utvikle løsninger som peker i retning av et grønnere samfunn, med smartere, mer moderne løsninger som spiller på lag med miljøet. I denne sammenheng må jeg få framheve Høyres tydelighet i satsingen på høyhastighetsjernbane i Norge. I mange år ble dette sett på som noe noen få særinger beskjeftiget seg med. Det var først da Høyre tok fatt i saken i 2006, i form av et Dokument nr. 8-forslag, at temaet virkelig kom på dagsordenen. Ære være entusiastene som holdt ut. SV har vært tydelig. Så får vi tro at hele – hele – Arbeiderpartiet etter hvert samler seg om dette. Statssekretæren i det siste regjeringspartiet vil nok finne sin plass i folden etter hvert. For Høyre passer en moderne jernbane med høy hastighet, utmerket komfort, fleksibilitet og miljøfortreffelighet perfekt inn som et satsingsområde relatert til de tre hovedpilarene jeg nevnte at Høyre har lagt til grunn. Høyre har simpelthen klokkertro på konseptet som kombinerer lyntog med regiontog, at denne funksjonen er på samme nett og i korridorer hvor det i generasjoner har vokst fram næringsstrukturer og befolkningskonsentrasjoner. I dette landet flyr vi ti ganger mer med innenriksfly enn i land som f.eks. Tyskland og Frankrike. Mange er ikke klar over at dette betyr et stort trafikkpotensial for høyhastighetstog i Norge. Dette ønsker Høyre å ta fatt i. Vi går inn for å bygge høyhastighetstog der driften av togene er lønnsom, slik at vi ikke bygger noe som blir et driftsøkonomisk subsidiesluk i framtiden. Samfunnet må ta ansvaret for investeringene i bane- og kjøreledning, men den kommersielle driften oppå linjene må være lønnsom. Jeg skulle gjerne sett at de rød-grønne partiene sluttet seg til Høyre, Venstre og Kristelig Folkepartis forslag her i dag; det ville ryddet all tvil til side. Det gleder meg at opposisjonen står samlet i et felles forslag om OPS-løsninger på E39, eller Kyststamvegen mellom Kristiansand og Trondheim, selve eksportvegen i Norge. Den går gjennom industri- og næringsområder med svært stor befolkning og har betydning for nasjonens eksportinntekter og verdiskaping. Her er en rekke strekninger som egner seg for OPS-finansiering. Jeg nevner firefeltsvegen mellom Bergen og Os, den ligger gryteklar i departementet, men også Nyborg-tunellen nord for Bergen er viktig for trafikk nordover mot Sogn og Fjordane. Men det er jo ferjeavløsningsprosjektene, Rogfast, Hordfast og Møreaksen som virkelig representerer revolusjonen i landsdelen, fordi man med de prosjektene får på plass en fergefri kyststamveg mellom Stavanger og Bergen – hvor det bor en million mennesker – og dessuten binder de Møre og Romsdal bedre sammen. En tilnærmet fergefri kyststamveg, som vi da får, vil bidra til kolossal regionutvikling og verdiskapning. En nylig presentert rapport fra Econ Pöyry viser store besparelser for samfunnet ved å bygge fergefritt. Neddiskontert nåverdi er oppgitt til 2,7 milliarder kr. Rapporten konkluderer med at styrkingen av det regionale næringslivet på Vestlandet kommer hele nasjonen til gode, fordi vi her snakker om viktige eksportnæringer for landet. Dessverre har ikke regjeringspartiene eller Regjeringen i sitt dokument nevnt verken ferjefri kyststamveg eller f.eks. Hordfast i Hordaland. Jeg håper det er en forglemmelse, og at de ved neste korsveg kan støtte opposisjonens forslag. Regjeringspartiene viser kun til de mange merknader og ønsker om å få realisert en ferjefri kyststamveg, som framkom i høringene. Men selv nevner de bare at det er viktig at ferjesambandene får hyppige rutefrekvenser på hele strekningen. Høyre vil ha ferjene bort. Vi ønsker en ferjefri kyststamveg så snart som overhodet mulig. Det er synd at ikke regjeringspartiene er enige i dette. Her er det ingen tid å miste. Høyre vil komme i gang med disse OPS-strekningene så snart som mulig.