Nikolai Astrup (Høyre), 2015-06-02:
Denne saken handler om hvorvidt det er regjeringen eller Stortinget som skal bestemme om det skal gis tillatelse til gruvedrift og deponering av avgangsmasse fra norske gruver. I saken vises det til to konkrete prosjekter som det har vært jobbet med over flere år. Høyres syn er at dagens regelverk og praksis ivaretar hensynet til miljø og næringsutvikling på en god måte. Dersom representantene bak forslaget mener at miljøhensyn skal tillegges større vekt enn i dag, vil det være langt mer ryddig om det ble foreslått endringer i forurensningsloven og annet relevant lovverk fremfor å flytte beslutningen fra regjering til storting. Stortingets oppgave er å vedta lover, mens det er regjeringens oppgave å styre på grunnlag av lovene Stortinget vedtar. Det prinsippet har fungert utmerket i alle år og bør videreføres. Regjeringen har godkjent reguleringsplanen for Engebøfjellet og gitt utslippstillatelse med strenge miljøkrav, som gjør det forsvarlig å deponere avgangsmassene i Førdefjorden. Det har gjennom mange år vært utredet hvilke konsekvenser en eventuell deponering av avgangsmasser i Førdefjorden vil ha for livet i fjorden, spredning av miljøgifter og andre miljøkonsekvenser. Konklusjonen på dette omfattende arbeidet er at det er miljømessig forsvarlig å deponere avgangsmasser i fjorden. Det vil ha konsekvenser for miljøet på havbunnen i det området massene deponeres, men vil ikke føre til varig ødeleggelse av Førdefjorden. Rolf Arne Kleiv og Sunniva Haugen, begge professorer ved Institutt for geologi og bergteknikk på NTNU, skriver i Dagens Næringsliv den 18. mai i år: «Enkelte steder er sjødeponi den beste løsningen(…) På grunnlag av den mest omfattende konsekvensutredningen for etablering av ny gruvedrift i Norge noensinne, har direktoratet konkludert med at fordelene ved deponering i sjø oppveier ulempene. Alternative deponiløsninger på land er ikke vurdert som mer miljøvennlige.» (…) Det er altså på grunnlag av «den mest omfattende konsekvensutredningen for etablering av ny gruvedrift i Norge noensinne» at Miljødirektoratet har trukket sine konklusjoner. Mange har uttrykt bekymring for fisken i fjorden. Fiskeslagene i området gyter ikke i det aktuelle dybdeintervallet fra 320 meter til 150 meter. Blålange, som er trukket frem, gyter ikke i så grunne farvann som Førdefjorden, ifølge Havforskningsinstituttet. Flere har også uttrykt bekymring for villaksen, men den svømmer normalt ikke så dypt. Landdeponi ble vurdert av den forrige regjeringen, men ble vurdert som uaktuelt for dette prosjektet. For å sitere daværende miljøvernminister Bård Vegar Solhjell i Firda den 25. mars 2013: «Sist haust bad vi Klif undersøke landdeponi som eit alternativ, i håp om at det kunne løyse gruvesaka raskare. Men landdeponi gjekk ikkje.» Miljødirektoratet er også tydelig på at landdeponi ikke er et vesentlig bedre alternativ basert på miljøfaglige kriterier. Hva som gjør at SV og deres tidligere regjeringspartner Senterpartiet nå mener at det Klif i 2012 mente ikke gikk, nå er mulig, vites ikke. Forslaget om å konsekvensutrede landdeponi fremstår som lite annet enn et forsøk på å trenere saken. Juridisk vil det også være problematisk dersom Stortinget nå stiller nye forutsetninger for å gi en tillatelse som allerede er gitt. Høyre ønsker gruvevirksomhet i Norge, og verden trenger mineralene. Rutil er et titanråstoff. Bruksområdene er mange. Det kan f.eks. brukes til å lage metallet titan, som er sterkere enn stål og mye lettere. Titan kan brukes i proteser og elbilbatterier. Det er derfor anvendelig i en lang rekke produkter som også trengs i fremtidens næringsliv. I Norge kan vi utvinne dette viktige stoffet med begrensede miljøkonsekvenser og svært strenge krav til miljøet underveis i prosjektet. Det er god næringspolitikk, og det er god miljøpolitikk. Massene fra gruven føres i rør ned til sjøbunnen. Kjemikaliene som ikke inneholder miljøgifter, bidrar til at gruveslammet bindes sammen og synker raskere innenfor deponiområdet. Slammen spres ikke. Deponiet overvåkes kontinuerlig. Hvis partiklene mot formodning skulle spres, må bedriften straks sette i verk tiltak, og om nødvendig må de stenge driften. Det stilles krav som begrenser negative effekter fra sprengning, støy og støv og bruk og utslipp av prosesskjemikalier. Det blir stilt krav om tilbakefylling og alternativ bruk av avgangsmasser. Særlig viktig er strenge vilkår for spredning av partikler fra sjødeponiet og overvåking av partikkelspredning og naturmangfold. Bedriften må bl.a. iverksette et miljøovervåkingsprogram i Førdefjorden. Det etableres et system for overvåking og kunnskapsbasert risikovurdering av sjømattryggheten fra området. Overvåking og dokumentasjon skal kontrolleres av myndighetene. Det er første gang det stilles krav om å dokumentere trygg sjømat i en utslippstillatelse. Selskapet Biologge AS mener at avgangsmassene fra Engebøfjellet kan være egnet som tildekkingsmasse for forurenset sjøbunn i norske og utenlandske havner. Dersom dette medfører riktighet, er det et paradoks at massene ikke kan deponeres på 350 meters dyp i Førdefjorden. Norge trenger flere ben å stå på. Velferden må finansieres, og vi må sikre verdiskaping over hele landet. Da er det viktig å vurdere hvordan vi kan realisere prosjekter som dette med minst mulig skade på miljø, natur og norsk særpreg. Jeg mener regjeringen har balansert disse hensynene med denne beslutningen.