Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-23:
Tusen takk til Nikolai Astrup, som tar opp debatten om hvordan vi sørger for at de kvotene vi kjøper, er mest mulig effektive, og er effektive med hensyn til både å erstatte utslipp, og å gjennomføre prosjekter som ellers ikke ville blitt gjennomført. Dette er det blitt rettet mye kritikk mot. En god del av de prosjektene som ble gjennomført, har man ved spørreundersøkelser funnet ut ville blitt gjennomført uansett. En god del av prosjektene er prosjekter som ikke kommer i tillegg til, og som reelt sett erstatter, men som på mange måter igjen er prosjekter som ikke oppfyller de strenge kravene. Derfor har FN i sine kontrollorganer stemt ned en god del prosjekter og sagt at dette er prosjekter som ikke bidrar til å redusere, som ikke har sterk nok overføring av teknologi. Derfor dropper man å gi godkjente kvoter til disse prosjektene. Det betyr ikke at prosjektene er dårlige, men det betyr at de ikke ville kommet i tillegg, og dermed ikke vil bidra til å redusere det samlede utslippet av CO2. Det er en av de viktige debattene i tiden framover, som handler om hvordan skal vi sørge for at dette fungerer bedre. Det andre som vi vet fungerer, er EUs kvotemarked. Nå er det etter finanskrisen dessverre blitt betydelig mer gjennomhullet på grunn av at det innad i EU åpnes for mye større kjøp av CDM-kvoter, kvoter utenfor EUs eget område, slik at vi ikke lenger er 100 pst. sikre på at det å sørge for å kjøpe en EU-kvote reelt sett reduserer noe mer, men man har en større grad av gjennomhulling. Dette gjelder det å jobbe for å stramme inn i tiden som kommer, både gjennom samarbeid i EU og samarbeid internasjonalt i kvotesystemet. Det viktigste vi kan gjøre, er å sørge for at det settes et tak på de samlede utslippene i verden. Uansett hvor mye CDM-mekanismer og utviklingsmekaniser vi har, og så lenge hovedvekten av CDM-ene kjøpes fra India og Kina, vet vi at det ville fungert utrolig mye bedre om vi hadde klart å få på plass et tak for verdens samlede utslipp. Det lyktes vi ikke med i København, og det er det vi er nødt til å lykkes med i tiden som kommer. Det er derfor jeg synes det er viktig å sørge for å trekke fokuset hjemover. Hvis man ser på utslippene fra Norge – vi er et av verdens aller rikeste land, vi klarer oss bra, det må vi kunne si, også gjennom finanskrisen – så slipper vi ut tre ganger så mye CO2 som den gjennomsnittlige kineser. Amerikanerne slipper ut fem ganger så mye som den gjennomsnittlige kineser. Jeg kan ikke fatte og begripe at vi er i stand til å få til en avtale med de landene i verden som er vekstøkonomier, hvis vi ikke klarer å vise at det er mulig å få til å redusere utslippene i vårt eget land. Det er derfor det som er i klimaforliket, en reduksjon på to tredjedeler av de samlede utslippene vi skal ha i Norge, er ekstremt viktig, og som jeg er veldig fornøyd med at vi har i klimaforliket. Jeg vil komme med to utfordringer tilbake til Nikolai Astrup. Det ene går på det med å brenne kvoter. Det høres jo veldig fint ut å brenne kvoter. Problemet med å brenne kvoter er at det på mange måter nøyaktig er det samme som å overoppfylle våre egne forpliktelser. Om vi velger å brenne 10 pst. av kvoten, eller om vi velger å overoppfylle våre egne forpliktelser med 10 pst., er ett fett i alle praktiske sammenhenger. Da er spørsmålet: Har Høyre tenkt å fremme noe forslag om at vi ytterligere skal overoppfylle våre kyotoforpliktelser? Jeg har aldri sett noe sånt forslag fra Høyres side. Da synes jeg også at det er merkelig å si at man står på klimaforliket, mens man på en måte har noen andre tanker om dette. Jeg er gjerne med på en diskusjon som sier noe om hvordan vi eventuelt bør stramme inn enda mer når det gjelder disse tingene, men noen konkrete forslag fra Høyre om det har jeg aldri hørt. Det andre er spørsmålet om hvordan vi oppfyller kuttene hjemme. Der har jeg heller ikke sett Høyre på banen. Vi er nå i en situasjon der Klimakur er blitt lagt fram. Det er en meny med hva slags kutt vi kan gjennomføre. Debatten fram mot klimameldingen neste år vil komme til å handle om hva slags kutt vi skal gjennomføre hjemme. Den beste måten representanten fra Høyre kan påvirke dette på, er ved å være klar på hva slags kutt som skal gjøres, og prøve å fremme de forslagene i god tid før Regjeringen fremmer sin melding. Her i Oslo, f.eks., er det som vil være mest effektivt, å skrinlegge de største veiprosjektene. Men der er Nikolai Astrup på feil side.