trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
På vegne av ærede kollega Vidar Kleppe går mitt spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Sjøfartsdirektøren har nylig indikert at han vet hva som skal til for å sikre en bedre beredskap langs kysten, men har unnlatt å gi offentligheten kjennskap til dette. Har statsråden noen formening om hva som skal til for å sikre en bedre kontroll med hva som ferdes langs kysten, slik at vi i fremtiden kan forebygge ulykker forårsaket av fartøyer som ligger utenfor den norske flaggstatkontrollen?»
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for et fyldig og godt svar. Tillat meg likevel et oppfølgingsspørsmål: For et par uker siden under et møte i Tromsø fremmet sjøfartsdirektøren behovet for en overvåking av skipsfartens aktiviteter utenfor territorialgrensen. Det var for så vidt statsråden innom. Sjøfartsdirektøren anbefalte at ansvarlige myndigheter også skulle ha ansvar for å varsle øvrige etater dersom denne overvåkingen avdekket unormale forhold. Hans ord var å prioritere proaktive løsninger fremfor reaktive løsninger. Dette var begrunnet i at det ofte er rimeligere å forhindre en ulykke enn å rydde opp etter en ulykke. Har ministeren ytterligere synspunkter på dette?
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Har ministeren noen formening om hvordan disse problemområdene organiseres i våre naboland, og om noen av disse modellene kan være interessante for Norge?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg er enig med representanten Terje Knudsen i at vi bør og må forbedre kontrollen med skip som ferdes langs kysten vår. Det er riktig at Sjøfartsdirektoratet har kommet med flere forslag til tiltak for å bedre beredskapen langs kysten. De forslag og ideer som er fremlagt fra sjøfartsdirektørens og Sjøfartsdirektoratets side, er ikke unntatt offentlighet. Sikkerhet og beredskap langs norskekysten er et tema som Regjeringen er opptatt av. Dette berører ansvarsområder under flere statsråder, og vi har allerede gått inn i en diskusjon om og arbeid med tiltak slik at vi kan legge frem en samlet pakke for Stortinget, enten det vil bli som en budsjettsak eller på annen måte. De områdene vi nå vurderer, er maritim overvåking, lostjeneste, forsering av arbeidet med elektroniske sjøkart, for å nevne noe. Sistnevnte punkt er en del av Sleipner-kommisjonens anbefalinger, som Regjeringen vil følge opp i nærmeste fremtid. Videre vurderer vi en utvidelse av territorialgrensen fra fire til 12 nautiske mil, varsling om transport langs kysten og mulighetene for å effektivisere samspillet mellom ulike aktører i forbindelse med skipsulykker. For så vidt gjelder erstatningsansvar, vil jeg gjerne orientere om at nye og betydelig høyere ansvarsbeløp for norske skip innføres allerede 20. februar i år. Bakgrunnen for dette er vedtakelse av en egen konvensjon, og vi er det første landet som kommer til å innføre de ordningene nasjonalt. Den internasjonale maritime organisasjon vedtok i oktober 2000 å øke beløpet for oljesøl fra tankskip. Denne beløpshevingen trer i kraft i 2003. For så vidt gjelder søl av bunkersolje, håper jeg at det i Den internasjonale maritime organisasjon i mars i år kommer til å bli vedtatt en konvensjon. Det vil styrke det internasjonale regimet når det dreier seg om erstatning ved søl av olje.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg synes at det var et godt forslag det sjøfartsdirektøren kom med om at vi skal legge oss mer opp til den ordningen som man har bl.a. i USA. Da vil Forsvaret – Kystvakten – komme mer inn i bildet og kunne være de som melder fra i forkant. Dette er ett av de forslagene som ulike departementer nå ser på sammen, der ikke minst Forsvarsdepartementet, Miljøverndepartementet og Næringsdepartementet er involvert. Så det er et viktig spørsmål.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Den ordningen de har i USA med en type kystpoliti, så å si, virker som å være et bra forslag å gå nærmere inn på. Vi går nå gjennom ansvarsforholdet i forhold til hva som skjedde ved de ulike skipsulykkene vi har vært oppe i, om det er behov for innstramming for å få systemer og rutiner til å fungere bedre. Vi vil komme tilbake til Stortinget med en egen sak om dette, men jeg kan ikke nå si hvordan den vil bli fremmet for Stortinget.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Forskriften som representanten Kongshaug sikter til, er forskrift av 31. august 2000 om arbeid av ungdom på norske skip. Den er basert på Rådsdirektiv 94/33 om vern av unge personer på arbeidsplassen. Forskriften søker å benytte de dispensasjonsmuligheter direktivet åpner for. Vilkåret for å gi dispensasjon er at dette er nødvendig som følge av den unges yrkesopplæring, hvor saklig grunn foreligger, eller i særlige tilfeller. Dispensasjonsmulighetene knytter seg til: forbud mot særlig farlig arbeid alminnelig arbeidstid på 8 timer om dagen og 40 timer i uken forbud mot nattarbeid minimumskrav til hvileperioder Forskriften opererer med to systemer for dispensasjon: 1. Generell dispensasjon for arbeid som ledd i yrkesopplæring. Det er gitt en generell dispensasjon for alt arbeid som inngår som ledd i den unges yrkesopplæring, dvs. videregående opplæring eller arbeid som ledd i lærlingkontrakter. Det vil i disse tilfeller ikke være nødvendig å søke om dispensasjon. Skjer arbeidet som ledd i yrkesopplæring, vil man, uten å søke, fullt ut kunne benytte de dispensasjonsmuligheter som følger av forskriften. Ved å knytte den generelle dispensasjonsadgangen til yrkesopplæring søker en også å motivere fiskerinæringen til en formalisering av den opplæring som i dag finner sted. Dette vil igjen kunne føre til en dokumenterbar yrkeskompetanse for fiskere.2. Dispensasjonsordning etter individuell vurdering. For ungdom som ikke arbeider om bord som ledd i yrkesopplæring, vil det måtte søkes om dispensasjon i hvert enkelt tilfelle. Søknadene må behandles individuelt, og det sentrale vurderingstema vil være om den unges sikkerhet og helse er godt og hensiktsmessig ivaretatt. Det er derfor min vurdering at man ved praktisering av forskriften vil kunne utvise den nødvendige fleksibilitet dersom den unges arbeid om bord blir tilrettelagt på en sikkerhetsmessig forsvarlig måte og i samsvar med de øvrige krav som følger av forskriften.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
I utgangspunktet vil jeg si at jeg vil være avvisende til det å ha en generell dispensasjon for fiskerinæringen. Vi vet en god del om sikkerhetsutfordringer. Vi har hatt mange runder i dette huset opp gjennom årene med å få fiskerflåten til å bli mer observant og aktivt jobbende for sikkerhet og helse. Hvis vi skal få unge mennesker inn i denne næringen – noe vi skal ha – må vi være sikre på at de er sikret rent helse- og miljømessig. Det gjelder unge mennesker, som vi har et ansvar for. De dispensasjonssøknadene som er kommet, er faktisk blitt innvilget, men det betinger at man må kunne dokumentere hva man lærer de unge opp i. Det synes jeg er et ansvar som påligger fiskerinæringen.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg vil tro at partiet Venstre er opptatt både av kvalitet, miljø og helse, og ikke minst av å få fiskerinæringen og fiskeflåten opp på et kvalitetsmessig høyt nivå når det gjelder sikkerhet. Det er ikke noe i veien for at man kan få individuelle dispensasjoner for 17-åringer, men man må altså kunne dokumentere hvilken situasjon 17-åringen befinner seg i. Det synes jeg måtte være veldig greit. Og igjen: De dispensasjonssøknadene som er blitt innlevert, er også blitt innvilget.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Til det er å svare at vi i Stortinget nettopp har gitt enkelte incentiver direkte til fiskeflåten for å opparbeide et langt bedre nivå når det gjelder sikkerhet. Da skulle jeg også tro at vi er enige om at man ikke må ha en generell dispensasjon for å ha helt unge mennesker i arbeid.
Erna Solberg (Høyre), 2001-01-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Verdens Gang skriver 15. januar 2001 at UDI/Statsbygg var informert om kravet om bygging av gangvei i tilknytning til det planlagte Onsrud Transittmottak i november 1997. Da prosjektet ble stoppet høsten 1999, var det samme gangvei som ble brukt som begrunnelse. Hvordan kan statsråden forsvare at prosjektet ikke ble stoppet da man ble kjent med nye store kostnadselement, men at man derimot fortsatte å bruke minst 10 mill. kroner til ingen nytte?»
Erna Solberg (Høyre), 2001-01-24:
Det statsråden her kommer med, er jo helt nye opplysninger, og det var greit å bli informert om dem så kjapt. Men når det går på selve spørsmålet knyttet til saksbehandlingen og arbeidet med transittmottaket, er det flere problemstillinger som her blir aktualisert. Det ene er selvfølgelig egnetheten ved det nye valget man hadde, og som man da har gått vekk fra, så vidt jeg forstår statsråden. Det andre er hvilket lys det setter på UDIs og Statsbyggs kapasitet og egnethet til å løse disse problemene. Det er jo slik at UDI tradisjonelt har hatt en videre adgang innenfor reglementene i forbindelse med bygging og etablering av mottak, fordi de har hatt behov for raskt å bygge kapasitet opp og ned. I dette tilfellet er det et transittmottak som skulle være langt mer permanent, og hvor man burde kunne være innenfor de vanlige saksbehandlings- og bevilgningsreglementene. Jeg vil be statsråden om å kommentere hvordan man oppfatter at UDIs rolle har vært både i forhold til dette og den administrative kapasitet og evne de har når det gjelder andre saker som VG har hatt oppslag om i det siste.
Erna Solberg (Høyre), 2001-01-24:
Jeg er glad for at statsråden sier at hun vil komme tilbake med en redegjørelse til Stortinget. Vi har, som statsråden vet, til behandling St.meld nr. 17 for 2000-2001, som jo er en egnet anledning, og det er også sendt spørsmål knyttet til saken til departementet. Det er likevel ett forhold knyttet til etablering av transittmottak jeg vil ta opp – siden man nå sannsynligvis legger opp til et helt nytt prosjekt – og det er avklaringen i forhold til de frivillige organisasjoner som i dag driver slike transittmottak. Historien knyttet til Onsrud/Trandum viser en meget dårlig behandling fra UDIs side både av Røde Kors og av Flyktningebistand AS – som har drevet mottak på Trandum – når det gjelder informasjon knyttet til når man skulle avvikle på Trandum og videreutviklingen for Røde Kors’ transittmottak i dag. Fordi disse organisasjonene også er ansvarlige arbeidsgivere, er det et behov for at de snart får klarhet i hvor lenge det transittmottaket som i dag eksisterer i Bærum, skal fortsette, slik at man kan behandle de ansatte og det store og gode kompetansemiljøet som eksisterer der, på en ordentlig måte. Vil statsråden sikre at UDI nå har en løpende dialog med de frivillige organisasjonene?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Som kjent var jeg ikke statsråd i det aktuelle tidsrommet, og jeg kan derfor heller ikke svare for hvordan mine forgjengere har vurdert denne saken. Det er ikke mulig for meg nå i ettertid å vurdere eller kommentere de beslutninger som ble tatt av tidligere politisk ledelse i departementet. Jeg vil imidlertid orientere om at jeg i går ble kjent med at Luftfartsverket har sendt på høring et forslag om å plassere Trandum-området i støysone 3, mens det i dag ligger i støysone 1 og 2. Forslaget er begrunnet med forventet økning i flytrafikken i årene framover. Innenfor støysone 3 er det etter min mening, ut fra de opplysninger jeg nå har, ikke tilrådelig å foreta nyetableringer eller nybygging. På bakgrunn av de siste opplysningene som jeg nå har fått, synes det lite aktuelt å etablere en ny mottaksenhet som dekker både Utlendingsdirektoratets og politiets behov i Trandum-området. Regjeringa vil derfor vurdere spørsmålet om etableringa av en ny felles mottaksenhet på nytt, og komme tilbake til Stortinget med en slik vurdering så snart som overhodet mulig. Det er åpenbart for meg at planlegging, koordinering og ledelse av dette prosjektet ikke har vært god nok. Jeg vil derfor ta initiativ til at vi får en grundig vurdering av dette med sikte på at denne typen prosjekter kan realiseres på en bedre måte i framtiden.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Det som har foregått før jeg tok over statsrådstolen, kan jeg ikke kommentere. Det er foretatt vurderinger av tidligere politisk ledelse, og som representanten Solberg er kjent med, er dette en sak som dessverre har pågått helt siden 1995. Men jeg skal, som jeg også har gitt uttrykk for tidligere, så snart som mulig gi en redegjørelse til Stortinget om hva som egentlig har foregått, hvorfor ting har gått galt, og hvorfor det har tatt så lang tid som det faktisk har gjort. Det som jeg synes er helt åpenbart, er at det her har vært mange aktører inne i bildet. Det har helt åpenbart ikke vært god nok samordning og god nok koordinering, og som jeg sa, heller ikke god nok ledelse av prosjektet. Og det er det mange som må bære ansvaret for. Jeg tar selvfølgelig det hele og fulle ansvaret for den tiden jeg har hatt ledelsen for Kommunal- og regionaldepartementet, og vil gjøre det jeg kan for at den type ting ikke skal skje. Når det gjelder UDI spesielt, er det slik at UDI – så langt jeg kan se nå – har gitt riktig informasjon til meg i denne saken, men det er mange ting som har kommet på bordet. Jeg føler behov for å gå gjennom det og har derfor bedt om en redegjørelse fra UDI til i morgen ettermiddag, og jeg vil da se hva som står der.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg er også særdeles opptatt av at informasjon i forhold til mottaksoperatørene blir bedre enn det vi har sett noen eksempler på. Det er heller ingen tvil om at vi, f.eks. på Tanum, har et meget godt miljø med mye fagkompetanse som jeg mener det går an å dra veksler på. Men som jeg sa, med de nye opplysningene som vi fikk fra Luftfartsverket i går ettermiddag, synes det for meg ganske klart at det nå er behov for å gi signaler om, i hvert fall slik jeg vurderer saken nå, at det å bygge et nytt transittmottak på Trandum er lite aktuelt. Det vil jeg komme tilbake til Stortinget med så fort som overhodet mulig. Hva som da skal komme i stedet, om det er å bygge på Tanum, som eksisterer, eller andre ting, må jeg få lov til å få litt tid til å vurdere, men jeg skal i hvert fall komme tilbake med alle opplysninger og med forslag til hvordan vi bør gå videre, så fort som overhodet mulig. Som sagt, ut fra de opplysninger jeg nå sitter på, synes jeg ikke det er forsvarlig å anbefale at en går videre på Trandum.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Konkurranseutsetting av offentlig tjenesteproduksjon er en av de mest omfattende og sentrale trender som har preget kommunesektoren de senere årene. For noen er konkurranseutsetting et mål i seg sjøl, og noen ønsker av ideologiske grunner at mest mulig av den offentlige tjenesteproduksjon skal privatiseres eller konkurranseutsettes. Mitt og Regjeringas utgangspunkt er at vi må ha en sterk offentlig sektor for å sikre en rettferdig fordeling av verdiskapinga, og at mest mulig av de offentlige midlene skal komme innbyggerne til gode og ikke bli til overskudd i private virksomheter. Det er dette som er å sette brukerne i sentrum, slik vi ser det, ved den offentlige tjenesteproduksjon. Men det betyr selvfølgelig ikke at kommunene skal utføre absolutt alle oppgavene sjøl. Når kommunene bygger en skole eller et sjukehjem, setter en bort byggearbeider til en entreprenør, og en samarbeider ofte med frivillige organisasjoner når en avholder f.eks. kulturarrangementer. Det er også mange kommuner som i alle år har latt et privat firma utføre renovasjon – uten at det har vært sett på som privatisering – siden kommunene aldri har hatt egne ansatte på dette området f.eks. Kommunene er forskjellige både med hensyn til areal, hvor mange som bor i kommunen, og infrastruktur, og derfor må kommunene også i stor grad sjøl få bestemme hvordan tjenesteproduksjonen skal organiseres. Men for Arbeiderpartiet er det viktig at kommunene ikke organiserer seg bort fra kontroll og styring over velferdstjenestene. Omfang og utførelse av de offentlige tjenestetilbudene er og skal bestandig være, etter vår mening, de folkevalgtes ansvar.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Denne regjeringa både tenker nytt omkring organisering av hele offentlig sektor, og vi handler også. Det har vi allerede vist gjennom en del konkrete forslag, og det kommer mer de nærmeste månedene. Til tross for at det gjøres veldig mye bra, og det er utrolig mange ansatte som gjør en utrolig god jobb, også innenfor stramme tidsfrister, er det ingen tvil om at offentlig sektor på en del områder både bør og kan organiseres på en bedre måte av hensyn til innbyggerne. Ikke minst gjelder det å samordne tjenestetilbudet, slik at de som trenger hjelp eller bistand fra det offentlige, som hovedregel har ett sted å henvende seg, og vi må slutte å få de mange eksemplene vi har i dag på at folk føler seg – med rette – som kasteballer i det offentlige systemet. Når vi er så opptatt av at det offentlige må ha styring og kontroll med dette, også de folkevalgte, er det fordi vi ønsker at alle skal kunne ha lik tilgang til grunnleggende velferdstjenester, som f.eks. helsetjenester, uansett hvor rik du er, uansett hvor du bor i landet og uansett hvilket kjønn du har. Det mener vi ivaretas best gjennom en sterk offentlig sektor.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Nå er det kommunalt sjølstyre i dette landet, og det synes jeg er en god ting. Men for Arbeiderpartiet er det viktig å understreke at det vi er opptatt av, er så sikre likeverdigheten i tjenestetilbudene rundt omkring i hele landet, og i forhold til det andre jeg sa i det forrige svaret. Det vi da mener er viktig, er at kommunene har styring og kontroll med dette, og vi mener også det er viktig at de folkevalgte kan bestemme både omfanget og utførelsen av det offentlige tjenestetilbudet nettopp for at vi skal kunne nå alle folk rundt om i landet. Så er det jo slik i dag at det er mange måter å organisere et tilbud på rundt omkring i kommunene. Som jeg også viste til i mitt hovedsvar, pågår det f.eks. et godt samarbeid med frivillige organisasjoner mange steder. Det har ikke vi noe imot. Det er også slik som jeg sa, at i mange kommuner har det i mange år vært andre enn kommunalt ansatte som har holdt på med renovasjon, og noen steder fungerer det bra. Men det som er vårt hovedpoeng, er at vi må sikre at vi har en sterk og god offentlig sektor, som nok kan forbedres på mange områder, men som kan ivareta alles behov uansett hvor vi bor i landet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg skal få stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «På oppdrag fra KS har Stiftelsen for samfunns- og næringslivsforskning(SNF) gjennomført en omfattende undersøkelse om konkurranseutsetting og bestiller/utfører-organiseringen i norske kommuner. Undersøkelsen viser at det både har vært og ventes økt bruk av markedsrelaterte virkemidler for å effektivisere den kommunale tjenesteproduksjonen. Tendensen til økt driftsprivatisering er klar i både små og store kommuner. (SNF) Dette er positivt, men hva er Regjeringens syn på den påviste utviklingen?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret som avdekker Arbeiderpartiets syn på dette nå i 2001; her kom det ikke noe særlig nytt fram. I motsetning til Arbeiderpartiet har vi i Fremskrittspartiet lenge hevdet at det offentlige bør fratas den – i praksis – eneretten de har til å utføre velferdsproduksjonen i dag, og at det må etableres et konkurranseprinsipp innenfor hele spekteret av den offentlige velferds- og tjenesteproduksjonen. Vi har i Norge en streng konkurranselovgivning når det gjelder først og fremst private bedrifter, med det formål å sørge for effektiv bruk av samfunnets ressurser gjennom virksom konkurranse. Jeg stiller meg faktisk svært tvilende til om man vil lykkes med å effektivisere og fornye offentlig sektor dersom man prøver å ekskludere markedet og konkurranse som virkemidler i denne moderniseringsprosessen som Arbeiderpartiet har snakket om. Nå er det på tide ikke bare å tenke nytt, men også å handle slik for å skape bedre kår for Velferds-Norge. Jeg er skuffet over at Arbeiderpartiet fortsatt står på det som statsråden innledningsvis sa.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Det er faktisk slik at folk flest er svært lite opptatt av om sykehjemmet er kommunalt eller privat drevet. Folk er opptatt av at velferdstilbudene er tilgjengelig når man trenger dem. Hovedpoenget må jo være at vi opprettholder en offentlig finansiert velferdsproduksjon som både er kostnadseffektiv og kvalitativt god og i omfang dekker befolkningens faktiske behov for hjelp når de trenger det. Men når vi ser at det offentlige ikke strekker til, slik vi ser i dag med helsekøer og andre ting, burde man stimulere private aktører til innsats for å utfylle mangler i velferdstilbudene. Hva, spør jeg, er egentlig så galt med en slik tanke for Arbeiderpartiet? Så lenge alle viktige hensyn ivaretas, bør det ikke spille noen rolle om det er en kommunalt ansatt eller en privat ansatt som steller bestemødrene våre, underviser våre barn eller behandler oss på sykehuset, bare det blir gjort – og under offentlig kontroll og under offentlig betaling og finansiering.
Borghild Tenden (Venstre), 2001-01-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Ifølge Asker og Bærums Budstikke ble mengden beslaglagt ecstasy i Asker og Bærum tredoblet fra 1999 til 2000. Samme tendens ser man andre steder. Det er stadig yngre mennesker som bruker stoffet, og politiet skremmes av alminneliggjøringen. Ecstasy er, ifølge overlege Jon Johnsen i Psykiatrisk Ungdomsteam i Akershus, spesielt farlig fordi det «tømmer» serotonin i hjernen. Foreldreansvaret er klart, men har Regjeringen en strategi som kan bidra til reduksjon av bruken av dette farlige stoffet?»
Borghild Tenden (Venstre), 2001-01-24:
Jeg takker sosialministeren for svaret. Jeg hadde vel ønsket at hun ville gått litt mer konkret inn på ecstasy. Etter mine kunnskaper er det det farligste stoffet av dem alle. Men jeg tillater meg å stille et tilleggsspørsmål. Det kommer stadig nye såkalte party-dop ut på markedet. Sosialministeren nevnte selv GHB. Den industrien som utvikler disse stoffene, ligger i forkant, så det er vanskelig selv for fagfolk å følge med. Blir dette med stadig nye trender blant ungdom tatt på alvor i den forstand at man bevisst bygger opp kompetanse, slik at man så raskt som mulig kan gå ut med informasjon til barn, ungdom, skole og foreldre?
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Vi har de senere år registrert en generell økning i bruk av rusmidler blant ungdom. Det gjelder ikke bare ecstasy, men også bruken av cannabis og amfetamin. Vi ser også at ungdoms bruk av alkohol ser ut til å ha økt relativt dramatisk. Vi kan derfor ikke se isolert på bruken av ecstasy, vi må ta innover oss at ungdom bruker mer rusmidler enn tidligere. Det er flere grunner til denne utviklingen. Blant annet mener jeg vi må se ungdommens bruk av rusmidler i sammenheng med at det er blitt en mer liberal holdning i voksenbefolkningen til alkohol, som jo som kjent er det rusmidlet som skaper størst problemer totalt sett. Alkoholforbruket ser for tiden ut til å være på vei opp, og tiltak for å begrense tilgjengeligheten har mindre oppslutning i befolkningen enn tidligere. Mens voksne i stor grad skiller mellom bruk av alkohol og narkotika, gjør dagens unge ikke dette i samme grad. Mange har derfor ikke den samme restriktive holdningen til narkotika som voksne. Narkotikaseksjonen ved Oslo politikammer rapporterer at ungdom i stadig større grad anser det som trendy å bruke stoff. Uteseksjonen i Oslo beskriver i en rapport om utviklingen i Oslo sentrum at ungdom som tiltrekkes av det som kalles house-techno-kulturen, i urovekkende grad utvikler en ukritisk holdning til narkotiske stoffer, og kanskje da særlig ecstasy. Den samme utviklingen rapporteres også fra andre steder i landet. I desember i fjor holdt jeg et samråd om de nye rusmidlene. Her møtte ungdom som selv har brukt ecstasy, foreldre, sosialarbeidere og narkotikapolitiet. Dette møtet fant jeg svært nyttig. I departementet arbeider vi nå med hvordan vi best mulig skal kunne følge opp og utvikle strategier på grunnlag av bl.a. de rådene som ble gitt. Hva kan så samfunnet bidra med for å snu denne utviklingen? Ved siden av innsats fra politi og tollvesen for å begrense tilgangen til ulovlig innførte narkotiske stoffer som f.eks. ecstasy, står tiltak som kan medvirke til at ungdom ikke bruker slike rusmidler, sentralt. Regjeringen legger derfor stor vekt på å utvikle forebyggende strategier og tiltak. Som representanten Tenden vil være kjent med, har Sosial- og helsedepartementet fra og med 1. januar i år reorganisert det statlige arbeidet med å forebygge rusmiddelproblemer. Vi har lagt særlig vekt på å bringe kompetanse og ressurser nærmere kommunene gjennom de regionale kompetansesentrene for rusmiddelspørsmål. Kompetansesentrene skal utarbeide konkrete planer for innsats og prioriteringer for 2001. Planene skal utarbeides på grunnlag av kunnskap om situasjonen og behov i de enkelte regionene. Vi har bedt om at de legger særlig vekt på hvordan vi kan møte ungdommens eksperimentering med nye narkotiske stoffer, som ecstasy og GHB. Det vil jeg komme tilbake til i løpet av våren.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Dette spørsmålet illustrerer veldig godt hvorfor det ikke bare er snakk om ecstasy i hovedsvaret mitt. Når det gjelder alle disse stoffene, som stort sett har det til felles at de påvirker serotonin-balansen i hjernen, synes det som om industrien hele tiden ligger foran. Derfor må vi ikke fokusere for mye bare på ett stoff. Vi må se på helheten. Vi må forstå hva det er som gjør at ungdommen synes å være villig til å eksperimentere så voldsomt med eget liv.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg vil først minne representanten Nesvik på at et flertall på Stortinget to ganger har avvist representanten Fridtjof Frank Gundersens private lovforslag om likebehandling av vin og øl som inneholder mellom 2,5 og 4,75 volumprosent alkohol. Det skjedde 2. juni 1998 og så sent som 28. mars i fjor. ESA går lenger gjennom å kreve likebehandling av øl, vin og brennevinsblandinger. Regjeringen har frist til den 5. mars med å avgi et svar til EFTA-domstolen. Men jeg vil allerede nå peke på noen grunner til at det er viktig å holde fast ved at den norske omsetningsordningen ikke er i strid med EØS-avtalen: 1. Kravet om likebehandling gjelder bare varer som er omfattet av EØS-avtalen. Det er i dag få produkter på markedet ved siden av øl som har et alkoholinnhold mellom 2,5 og 4,75 volumprosent alkohol. Sider og fruktvin faller utenfor. Nye omsetningsregler vil derimot åpne for produksjon av drikker med mellom 2,5 og 4,75 volumprosent alkohol for salg i dagligvarebutikker. All erfaring tilsier at et utvidet produkttilbud vil medføre økt alkoholforbruk.2. De aktuelle produktene appellerer både gjennom smak og markedsføring i stor grad til ungdom. En liberalisering i samsvar med ESAs krav vil derfor kunne lede til økt forbruk blant unge. I en tid hvor det også er internasjonal fokusering på de utfordringer man står overfor når det gjelder unges alkoholvaner, finner jeg det meget vanskelig å forsvare et liberaliseringsforslag i Norge.3. Jeg vil særlig vise til at WHOs Europeiske Ministerkonferanse i Stockholm i februar i år har «Young People and Alcohol» som tema. Bakgrunnen er stor bekymring over økt alkoholforbruk blant barn og ungdom i hele Europa. Jeg deler denne bekymringen, bl.a. fordi alkoholkonsumet hos norsk ungdom i perioden 1995 til 2000 har økt fra 2,8 liter til 4,8 liter ren alkohol. I denne situasjonen finner jeg det vanskelig å anbefale at vi etterkommer ESAs krav, selv om jeg er klar over at det i behandlingen av saken for EFTA-domstolen ligger en prosessrisiko. Jeg vil derfor prioritere å forsvare det norske regelverket.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
For det første skiller jeg mellom de ulike produktene som inneholder alkohol, og ser det ikke bare som væske med en eller annen viss alkoholprosent i seg. Derfor skiller jeg mellom rusbrus og øl. Jeg er enig med representanten i at det er bekymringsfullt at forbruket har økt så betydelig som det har. Derfor ønsker jeg ikke, som jeg grunngav i svaret mitt, at vi skal ha enda flere tilbud som retter seg direkte mot ungdomsmarkedet. Når det gjelder det andre spørsmålet, om hva jeg vil gjøre hvis vi blir dømt, skal jeg i tilfelle komme tilbake til det – men vil forhåpentligvis slippe det.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Det er klart at enhver sak har en prosessrisiko. Det får vi komme tilbake til, som jeg sier, når det blir virkelighet. Og det er ikke det at jeg ikke jeg vil være i forkant, men vi vil komme tilbake til det når realiteten er der. Hvor mye det vil koste oss å gjennomføre denne rettssaken, vet jeg ikke, men jeg vet mye om kostnadene ved å få et enda høyere rusmisbruk blant ungdom. Det ønsker jeg at vi skal være spart for.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg vil fremme følgende spørsmål til finansministeren: «De nye rutinene med å fortolle postsendinger gjør det veldig vanskelig og byråkratisk å bestille varer fra utlandet. Dette gjelder særlig varer som har en lav pris, som for eksempel CD-plater. Det har fremkommet mange eksempler på hvor tungvint dette systemet er. Vil statsråden se på denne saken og fremme tiltak som gjør dette lettere, eventuelt fjerne toll på varer med lav innkjøpspris?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret og vil gjerne stille et tilleggsspørsmål. Jeg ser forskjell på import av varer til videresalg og varer til eget bruk. Nå har jeg fått mange henvendelser om dette, og folk mener at det har blitt atskillig mer tungvint enn det var før. Etter min mening burde man gå tilbake på dette og ha avgiftsfrihet under et bestemt beløp, f.eks. 500 kr. IT-handelen er jo økende, og jeg ser ingen grunn til at man skal skjerme norsk næringsliv for konkurransen fra IT-handelen. Så spørsmålet mitt vil da være om statsråden på nytt vil vurdere å gjøre det enklere når det gjelder slik handel.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Postordreforsendelser under en viss verdi var tidligere fritatt for merverdiavgift ved innførsel. Fra 1. mars 1999 ble reglene endret, slik at det nå skal betales innførselsmerverdiavgift på postordreforsendelser uavhengig av varens verdi. Jeg vil påpeke at endringen ikke har noe med toll å gjøre, da dette har vist seg som en vanlig misforståelse. Endringen medfører at også postordreforsendelser med verdi under 200 kr skal fortolles ved ankomst til Norge. Dersom kunden velger å la Posten fortolle sendingen for seg, betales et gebyr på 120 kr for denne tjenesten. Kunden kan hente pakken på nærmeste postkontor. Kundene har imidlertid også muligheten til selv å fortolle varen over Internett. En slik fortolling gjennomføres ved å gå inn på Tollvesenets hjemmeside på Internett og fylle ut en forenklet tolldeklarasjon. Posten tar da et gebyr på 50 kr. Kunden må i dette tilfellet hente varen på nærmeste regionale postterminal. Tollvesenet oppkrever ikke noe særskilt fortollingsgebyr i forbindelse med deklareringen av varen, verken når denne skjer elektronisk eller manuelt. Den tidligere ordningen med fritak for postordreforsendelser under en viss verdi var begrunnet ut fra administrative hensyn. Varemottaker og tollmyndigheter skulle slippe å tollekspedere småforsendelser. Ordningen medførte imidlertid en konkurranseulempe for norske næringsdrivende som omsatte tilsvarende varer etter de alminnelige regler i merverdiavgiftsloven. Etter en ordinær høringsrunde ble forskriften under regjeringen Bondevik endret slik at man fikk en avgiftsmessig likebehandling av norske og utenlandske næringsdrivende. Det arbeides for tiden med et forenklet system for fortolling av småpakkene. Postsendinger fra utlandet er bl.a. et resultat av e-handel. I Regjeringens IT-politikk er det et klart mål å styrke tilliten til og redusere barrierene for e-handel i Norge. I Regjeringens eNorge-plan, tiltak 1.3.14, er det et klart mål å redusere transaksjonskostnadene ved e-handel som medfører postforsendelser fra utlandet. I høst ble det satt i gang et samarbeid mellom Nærings- og handelsdepartementet, Samferdselsdepartementet og Finansdepartementet for å se på mulige forenklingsløsninger. Det er gjennomført et forprosjekt der det er foreslått konkrete tiltak for å forenkle prosedyrene. Forprosjektet er nå til vurdering i de ulike departementene, og det tas sikte på å finne løsninger som både er kostnadsbesparende for kundene, og som gjør gjennomløpstiden for varene kortere. Det er Regjeringens mål å iverksette disse forenklingstiltakene så snart som mulig og senest innen utgangen av 2001.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Det er viktig å få fart i e-handelen, i første omgang av hensyn til forbrukerne, men også av hensyn til norske næringsdrivende. Og det er to hensyn som må veies mot hverandre. Det ene hensynet er hensynet til norsk næringsliv – og her er det ikke snakk om skjerming, men det er snakk om likebehandling, for man er jo i den situasjon at hvis man gjør fritak opp til en viss grense, vil det være varer som er avgiftsfritatt når de importeres, men som ilegges avgift dersom de omsettes i Norge. Det andre hensynet er hensynet til enkel e-handel. Det er enkelt og greit de to hensynene som må veies mot hverandre. For to år siden kom den daværende regjering til den konklusjon at hensynet til norsk næringsliv måtte veie tyngst. Vi ser at dette hindrer e-handelen, og særlig det vi kaller småhandel, og da snakker vi om massemarkedet. Det er grunnen til at Regjeringen engasjerer seg veldig sterkt i dette, og vi har som mål å løse dette til beste for forbrukerne.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
I forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet bad Stortinget om at togtilbudet for 2000 ble videreført for 2001. Samferdselsdepartementet og NSB BA inngikk den 19. desember 2000 en midlertidig avtale om kjøp av persontransporttjenester for 2001. I denne avtalen går det fram at togproduksjonen for 2000 vil bli videreført i 2001, justert for planlagte endringer som følge av den oppståtte situasjonen med mangel på lokomotivførere. Ruteplanen ble endret 7. januar 2001 slik at denne er tilpasset tilgangen på lokførere. I vurderingen av hvor rutekuttene skulle tas, har det vært lagt til grunn at færrest mulig reisende skulle rammes, og at tilgjengelige lokomotivførere skulle frigjøres og settes inn der togtrafikken er størst. Det framtidige togtilbudet innenfor statlig kjøp-området vil i første omgang bli vurdert i forbindelse med forhandlingene om den permanente avtalen for 2001, i neste omgang i forbindelse med forhandlingene mellom Samferdselsdepartementet og NSB om ny rammeavtale om statlig kjøp av persontransport for perioden 2002-2005. Da vil vi selvsagt vurdere hvordan togtilbudet skal innrettes når lokførersituasjonen igjen er under kontroll.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg har stor forståelse for de problemene dette medfører, selv om man tar problemene der de er minst i forhold til lokførersituasjonen. Det er klart at de som rammes av dette, f.eks. i Gudbrandsdalen, har jo i og for seg ingen føling med hvilke problemer man unngår et annet sted. Problemene for dem som rammes i Gudbrandsdalen, er like store helt uavhengig av årsaken til at dette skjer, så jeg har stor forståelse for både den frustrasjonen og den uroen som dette medfører. Når det gjelder spørsmålet om innretting av framtidige tilbud, er vi for tiden i forhandlinger med NSB om avtale for 2001. I den sammenheng er det rimelig å trekke inn konsekvensene av lokførermangelen også i Gudbrandsdalen. De forhandlingene er imidlertid på et stadium der det ikke er rimelig og riktig å kommentere dem konkret, men jeg tar med meg synspunktene fra representanten Rudihagen inn i disse forhandlingene.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg er helt enig med representanten Rudihagen i at det er en helt sentral målsetting, og da må vi nytte de virkemidlene som er mest hensiktsmessige, også på kommunikasjonssiden. Det representanten Rudihagen sier rundt dette med alternative tilbud, tar jeg med meg i forhold til forhandlingene, for forhandlingene dreier seg nå ikke bare om tog i og med at man har denne lokførermangelen. Så jeg tar med meg disse synspunktene videre. Formålet vårt er jo å sørge for et best mulig kommunikasjonstilbud både der folketettheten er stor, og der avstandene er store.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Ifølge forskrift av 23. desember 1994 nr. 1129 § 6 om losplikt er hovedregelen at fartøyer over 500 bruttoregistertonn og fartøyer som fører særlig farlig eller forurensende last, er lospliktige i farvann innenfor grunnlinjen. § 12 gir losoldermannen adgang til å gi dispensasjon fra losplikten for enkeltseilinger dersom det er mangel på tilgjengelige loser. En slik dispensasjon må være sikkerhetsmessig forsvarlig. Ved samtlige dispensasjoner er det fra myndighetenes side gjort en vurdering av følgende forhold: type og mengde last, fartøyets størrelse, standard og navigasjonsutrustning, besetningens kvalifikasjoner, farvannets beskaffenhet og rådende værforhold. I Oslofjorden sjøtrafikkområde ble det i fjor utført 8 794 losinger, og det ble gitt 471 dispensasjoner. Til sammenligning var tallene for 1999 henholdsvis 9 747 og 135. Denne økningen i dispensasjoner kan delvis forklares med et uvanlig høyt sykdomsforfall blant statsloser i en periode i fjor sommer. Stor mangel på loser medførte at det ble gitt flere dispensasjoner enn normalt, der dette var sikkerhetsmessig forsvarlig. Situasjonen var spesiell og vil kunne betegnes som en unntakssituasjon. En vesentlig del av de gitte dispensasjoner i Oslofjorden gjelder for ytre del av fjorden, et farvann som regnes for å være relativt enkelt. Loskorpset er dimensjonert for vanlig trafikkavvikling. Det er imidlertid ikke til å unngå at det enkelte ganger forekommer enkelte trafikktopper. I slike situasjoner gis det dispensasjon fra losplikt for enkeltseilinger hvor en ut fra en samlet vurdering av de sikkerhetsmessige forhold ikke anser dette uforsvarlig. Det vil ikke være rimelig, verken praktisk eller økonomisk, at lostjenesten dimensjoneres til å dekke enkelte sporadiske topper i trafikken. Bruk av dispensasjoner er dermed et viktig virkemiddel for å gjennomføre lospliktordningen på en hensiktsmessig måte. I forhold til dispensasjonspraksisen for Oslofjorden er trafikksentralen i Horten et av elementene som går inn i vurderingen av dispensasjonsgrunnlaget. Gjennom trafikksentralen kan Kystverket drive overvåking og håndheving av seilingsreglene samt gi nødvendig informasjon og navigasjonsassistanse til fartøy som trafikkerer farvannet. Ut fra dette mener jeg at sikkerheten for sjøtransporten i Oslofjorden er ivaretatt på en forsvarlig måte, og praktiseres i henhold til gjeldende regelverk.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Føre var-prinsippet legges til grunn for både dimensjonering og planlegging av Lostjenesten. Til spørsmålet om man har tilstrekkelig bemanning: I en normalsituasjon har man en bemanning som kan ivareta dette på en permanent god måte, men i 2000 var man i en ekstraordinær situasjon – som jeg beskrev – som medførte et ekstraordinært høyt antall dispensasjoner. Når det gjelder de to konkrete problemstillingene, språkproblemer og dette med farleisbevis, vil jeg bringe det med meg tilbake til Fiskeridepartementet for en nærmere vurdering. Man vil så kunne komme tilbake til dette på en hensiktsmessig måte.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Igjen bare på et generelt grunnlag: Det er føre var-prinsippet som her ligger til grunn. Det vil ligge til grunn når det gjelder dimensjoneringen, men også når det gjelder planleggingen av den praktiske utformingen. Jeg tror jeg har representanten Skarbøviks forståelse for at jeg også vil bringe med meg spørsmålet som gjelder Hvasser, tilbake til Fiskeridepartementet. Jeg forutsetter at man også når det gjelder dette, vil komme tilbake på en hensiktsmessig måte.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
«I Budsjett-innst. S. nr. 13 for 2000-2001 la fleirtalet til grunn at fjorårets togproduksjon skulle vidareførast for 2001. Trass i dette legg NSB ned mellom anna alle mellomdistansetoga på Dovrebanen gjennom Gudbrandsdalen. Dette har ført til at næringsliv og andre i Gudbrandsdalen har fått dramatisk forverra sine kommunikasjonsmoglegheiter mellom anna til og frå hovudstaden. Kva vil statsråden gjere for at Stortinget sine føresetnader blir oppfylte, og for at togtilbodet blir gjenoppretta?»
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Eg takkar statsråden for svaret, som på ein måte gir ein viss lovnad om betre tider når ein berre får litt større lokførararkapasitet. Eg har forståing for at lokførarane må prioriterast innafor dei områda der NSB har størst behov for dei, men det som nå skjer, er jo at togtilbodet opp gjennom Gudbrandsdalen nærast blir rasert. Det er fem togruter både sørover og nordover som blir borte, og som da gjer det heilt umogleg for næringslivet og for folk å reise inn til Oslo om morgonen og opp att med tog om kvelden. I og med at det er mangel på lokførarar som på ein måte er årsaka til dette og ikkje først og fremst økonomiske problem, så er spørsmålet, all den tid Stortinget har sagt at ein for så vidt er villig til å bruke midlar til å halde oppe togproduksjonen, om ein førebels kunne sette inn eit busstilbod som kunne erstatte noko av det som nå blir borte.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Takk for det. Problemet er at det ei tid framover vil vere noko usikkert, til ein får fleire lokførarar. Det viktigaste nå er at ein får ei mellombels løysing i den prekære situasjonen ein er i nå. Og da var nettopp hovudpoenget mitt at når staten er villig til å bruke pengar på å halde oppe produksjonen, må det kunne gå an enten å gje tilskot til fylkeskommunen fordi dei har eit mellombels busstilbod, eller at NSB sjølv har eit busstilbod til delvis erstatning for dei rutene som nå blir borte. Det er klart at ein her må sjå ting i samanheng – prioriterer ein eitt område, så går det ut over noko anna. Eg har full forståing for det. Det er òg slik at nå satsar Jernbanen i sentrale område og i befolkningstette område. Men mitt poeng er at det må ikkje gå ut over distrikta. Dersom vi meiner noko med den distriktspolitiske målsettinga vår, må vi òg kunne halde oppe eit visst kommunikasjonstilbod ute i regionane.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-01-24:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Det er siste år gitt 465 dispensasjoner fra å ha los om bord i skip i Oslofjorden. Noen mener dette går på sikkerheten løs. Andre mener at overvåkingen i Oslofjorden er blitt bedre etter at trafikksentralen i Horten kom i gang. Hva mener statsråden om sikkerheten for sjøtransporten i Oslofjorden?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-01-24:
Jeg takker for svaret. Det er godt å høre at sikkerheten blir ivaretatt, noe annet ville jo vært oppsiktsvekkende. Men når det er stilt spørsmål ved at så mange dispensasjoner ble gitt siste året, er det fordi man lurer på om føre var-prinsippet er ivaretatt, og man kan spørre om det er nok loser i det hele tatt. Beredskapen må jo være høy hele tiden i Oslofjorden på grunn av store konsekvenser som ellers kan påføres både folk og miljø. Og lostjenesten er en billig forsikring – ikke bare kjenner de farvannet, men de vet også hvordan man hurtig kan formidle hjelp om noe galt skulle skje. Jeg vil ta opp to forhold. Det ene er språkproblemer. Om bord i båtene i dag er det mange som arbeider som ikke kan norsk og heller ikke engelsk, og dette er et problem. Og så er det dette med farleisbevis som jeg også vil spørre om, som her utstedes til kjentmenn, sies det, som skal seile i området. Men det er også kjent at noen har farleisbevis for hele kysten. Hvordan kan man kvalitetssikre disse farleisbevisene?
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-01-24:
En ting er føre var-prinsippet, men dispensasjonene kan få konsekvenser for Losvesenet, og det er det de er redd for. Jeg vet at det nå ligger en sak til vurdering i departementet angående flytting av losstasjonen på Hvasser. Vi vet at den fungerer bra. Vi skal ikke «gamble» med sikkerheten, men ha sikkerheten på topp hele tiden, og – som det er blitt sagt – her er det selvfølgelig ikke bare økonomien som skal styre. Hvorfor vil man rokke ved dette? Jeg vil også spørre: Er brukerne involvert i disse vurderingene? Når vil det komme en avgjørelse når det gjelder losstasjonen på Hvasser?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-01-24:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «En nylig innført forskrift legger nye begrensninger på arbeidstid for ungdom under 18 år på skip. Forskriften medfører at en 17-åring ikke kan gå inn i samme vaktordninger som øvrig mannskap. Det vil i praksis gjøre det langt vanskeligere for ungdom å få jobb om bord på blant annet fiskefartøy, noe som er meget betenkelig i et rekrutteringsperspektiv. Vil statsråden bidra til å få utvist den fleksibiliteten som er nødvendig for at ungdom under 18 år fremdeles skal kunne bli tatt om bord i fiskefartøy?»
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-01-24:
Blant næringsutøverne og for alle oss som er opptatt av fiskerinæringen og utviklingen av den, er forskriften beheftet med stor bekymring. Det konstateres at dette i praksis innebærer yrkesforbud for fiskere under 18 år. Ingen av fartøyene i f.eks. havfiskeflåten har et driftsmønster eller en bemanningsløsning som gjør det mulig heretter å ha personer under 18 år i arbeid. Som vi vet, har fiskere i denne aldersgruppen fram til nå utgjort et betydelig antall. Den mest dramatiske konsekvensen av forskriften er at rekrutteringen til fiskerinæringen langsomt vil tørke ut. Ser statsråden de alvorlige konsekvensene av forskriften? Jeg merket meg de muligheter for dispensasjon som kunne gis, men jeg tror det vil bli et for tungrodd system. Vil statsråden arbeide for at det kan bli gitt en generell dispensasjon fra forskriften for fiskerflåten?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-01-24:
I en tid hvor kampen om arbeidskraften har hardnet til, er det etter min mening en konkurranseulempe for fiskeflåten i forhold til andre næringer at en i praksis ikke tar om bord 17-åringer. Det medfører at ungdommen vil gå inn i andre yrker og dermed lett blir tapt for fiskerinæringen. En sviktende rekruttering til denne distriktsnæringen, en næring som har vært og som vil være en bærebjelke i vårt velferdssamfunn og for vår nasjonale økonomi bl.a. på grunn av de store eksportinntektene, er alvorlig for oss alle. Jeg merket meg svaret som statsråden gav når det gjaldt en generell dispensasjonsordning. Jeg er for så vidt uenig i den holdningen, men jeg vil spørre: Vil det være mulig å arbeide for å endre Rådsdirektiv 94/33 slik at fartøyer blir unntatt? Min påstand er at en 17-åring ikke tar mer skade av å arbeide om bord i en fiskebåt enn en 60-åring.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-01-24:
President! Kan jeg få ordet til en kort kommentar?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-01-24:
Det er slik at de alminnelige lover og forskrifter gjelder om bord på fiskebåtene allerede. De reglene og lovene som skal ta vare på helse og sikkerhet, er jo allerede til stede, selvfølgelig, i og med at det er en arbeidsplass også for andre.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-01-24:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Ifølge Dagsavisen 27. november 2000 har forskere funnet klare tegn på at polarmåker som spiser PCB-holdige egg fra Finnmark, får svekket immunsystem og påvirket arveanlegg. Dette er bare ett av flere eksempler på konsekvensene av PCB. Så langt har både den nåværende og den forrige miljøvernministeren vist liten vilje til å ta et krafttak for å rydde opp i gamle miljøsynder. Vil statsråden ta nye initiativ for å fjerne PCB fra naturen?»