Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
Grunnen til at jeg har funnet det nødvendig å anmelde denne interpellasjonen, er at det har oppstått betydelig usikkerhet rundt arbeidet med forskrifter i medhold av den nye opplæringsloven. Usikkerheten bestyrkes ikke uvesentlig gjennom et referat i Skolefokus nr. 19 dette år fra et foredrag statsråden har holdt på Lærerforbundets ekstraordinære landsstyremøte. Under den litt paradoksale overskriften «Giske med utstrakt hånd» leser man her følgende: «Forskrifter vedrørende kompetansereformen vil ventelig foreligge rundt nyttår.– Vi skal sørge for forskrifter som slår ring om skolen og fylkeskommunen i dette arbeidet, sa Giske. Han underslo ikke at Stortingets formulering «andre aktører» kan bety privatskoler: – Det blir en tøff runde med Stortinget om hva «andre aktører» betyr, sa statsråden, som er imot privatskoler. – Jeg akter å kjempe imot den gryende privatiseringen, og jeg håper jeg har Lærerforbundet med meg. Han karakteriserte privatskoler, eller friskoler som svenskene kaller det, som ensretting: – Jeg frykter vi får en ny type friskoler dersom privatskolevesenet slippes løs: Skoler som er fri for mangfold, fri for likestilling, og annet vi mener det er verdt å kjempe for.» Det er mange bemerkelsesverdige siderved disse ytringene, bl.a. sammenblandingen av ulike kategorier private skoler på ulike nivåer i skolesystemet. Men det aller mest bemerkelsesverdige er at en nærliggende tolkning av det statsråden har sagt i dette foredrag, er at han ønsker å utfordre Stortinget til omkamp når det gjelder forståelsen av hva Stortinget har ment med det som ble sagt ved behandlingen av den nye opplæringsloven. Så langt jeg kan forstå, er det ingen tvil om hva stortingsflertallet har ment. Stortingsflertallet har helt uttrykkelig slått fast at fylkeskommunene, når de følger opp det ansvaret loven legger på dem for å sikre at voksne får innfridd retten til videregående respektive grunnskoleutdanning dersom de ikke har dette fra før, står helt fritt til å benytte «studieforbund, fjernundervisningsinstitusjonar og andre som gir tilbod om grunnskoleopplæring og vidaregåande opplæring for å oppfylle plikta til å gi opplæring til vaksne». Det finnes ikke skygge av tvil om at stortingsflertallet har ment at de ulike tilbydere av utdanning på dette området skal behandles likt fra fylkeskommunens side. Det var under Stortingets behandling av den nye opplæringsloven en viss uenighet når det gjaldt spørsmålet om eksamensrett for institusjoner som ikke hører inn under den offentlige skolen. Men også på dette punkt har flertallet uttalt seg helt klart: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmet fra Sosialistisk Venstreparti, har merket seg at forslaget til lovbestemmelse gir hjemmel for forskrift som gir nærmere bestemmelser om krav til kompetanse for undervisningspersonell. Flertallet er enig i at også personer uten formell pedagogisk kompetanse, men med tilsvarende realkompetanse, kan tilsettes som lærer. Personer med lang erfaring i undervisning av voksne er viktige ressurspersoner i voksenopplæringen." Og så kommer det avgjørende punkt: "Flertallet vil likevel peke på at tilbydere som får anledning til å gi standpunktkarakterer eller annen form for formell kompetanse, må ha lærere med godkjent kompetanse.» Den åpning som stortingsflertallet har gitt for å slippe retten til å sette standpunktkarakterer mer eller mindre løs i markedet, er altså meget betinget og meget trang. Grunnene til dette burde ligge helt oppe i dagen. Det er et alminnelig rettssikkerhetsprinsipp at alle elever skal behandles likt. Det har hittil også vært et helt klart prinsipp i norsk skolepolitikk at retten til å sette standpunktkarakterer er avhengig av at den formelle kompetanse er utvilsom, og også at det fra de utdanningsmyndighetene som har ansvaret for å føre tilsyn, blir ført tilsyn med at denne retten blir forvaltet på en betryggende måte. Det er viktig at de forskriftene som skal gis med basis i opplæringsloven og på grunnlag av Stortingets behandling av opplæringsloven, faktisk gjenspeiler det som er stortingsflertallets standpunkt. Stortingsflertallets standpunkt er at tilbyderne skal behandles likt, at det i prinsippet bør være slik at private tilbydere kan basere seg på å gjøre bruk av det vel etablerte institutt som har vært der i lange tider for å konstatere om realkompetanse er til stede, nemlig privatisteksamen. Privatisteksamenen har sin opprinnelse nettopp i ønsket om at det skal være adgang til å få dokumentert realkompetanse uten at man nødvendigvis har fulgt de regulære opplegg i den offentlige skolen. Det står fritt å melde seg opp til denne prøve, og prøven er den mest objektive form for testing vi har når det gjelder å konstatere hvorvidt realkompetansen faktisk er til stede. Det er viktig at de forskriftene som blir gitt, ikke etterlater noen tvil om at det er fylkeskommunen som sitter med ansvaret, at fylkeskommunen er forpliktet fra Stortingets side til å behandle alle tilbydere likt, og at skolemyndighetene er forpliktet til å føre tilsyn med at eksamensretten blir forvaltet på en betryggende måte. På disse punktene har det versert ulike oppfatninger av hva som er meningen med de utkastene til forskrifter som har vært sendt ut, og derfor imøteser jeg med stor interesse hvorledes statsråden vil tolke disse forskriftene. Jeg imøteser også med stor interesse statsrådens vurdering av hvorvidt utkastet til forskrifter er i samsvar med det Stortinget har sagt.