Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2020-03-05:
Først har jeg lyst til å takke komiteen for et godt, konstruktivt, men også krevende samarbeid i en veldig alvorlig sak, en sak som handler om mange mennesker, og som har påvirket deres liv kraftig. Den har ført til at mange mennesker har havnet i fengsel, har måttet tilbakebetale store pengebeløp, har endt opp med gjeldsordninger, og ikke minst har måttet leve med stor skam. Dette er en sak som Stortinget og komiteen har brukt mye tid på, og det er et samlet politisk Norge som ønsker å komme til bunns i den. Landet fikk vite om denne saken gjennom en pressekonferanse og en pressemelding 28. oktober 2019. I pressemeldingen kom det fram følgende: «Reglene for å ta med sykepenger, arbeidsavklaringspenger og pleiepenger fra Norge til et annet EØS-land mens man har vært bosatt i Norge, har ikke vært praktisert riktig siden EUs trygdeforordning kom i 2012.» Stortinget ble deretter informert gjennom en redegjørelse 5. november av daværende statsråd Anniken Hauglie. I den redegjørelsen fokuserte hun på prosessen knyttet til innlemmingen av trygdeforordningen i 2012, på enkelte forhold fram til 2017 og videre på hendelsesforløpet fram til pressekonferansen som ble holdt i oktober i fjor. Hun sa også at det ville kunne være behov for å gå lenger tilbake i tid. Det er denne redegjørelsen kontroll- og konstitusjonskomiteen fikk oversendt fra Stortinget, og som vi har lagt til grunn for vårt arbeid. Vi har gjennom prosessen stilt mange spørsmål, særlig til arbeids- og sosialministeren, men også til justisministeren og statsministeren. Vi avholdt også en høring over to dager 9. og 10. januar i år. Dette er en sak som har skapt et enormt engasjement, både i folket, i media og i det politiske Norge. Det har også vært en diskusjon om hvorvidt man kunne være trygg på den vurderingen om at EØS-regelverket faktisk har blitt praktisert feil, om hvor langt tilbake i tid det kan være mulig at det har blitt begått feil, og om den gamle forordningen også kunne ha blitt praktisert feil. Det er store og viktige spørsmål. Komiteen har lagt til grunn at vårt hovedfokus i denne omgangen er fra implementeringen og prosessen fra 2011/2012. Den 8. november oppnevnte regjeringen et granskingsutvalg som fikk som mandat å gå grundig og fullstendig gjennom denne saken, hvor alle sider skal belyses. Som alle er godt kjent med, ble den første delrapporten fra dette utvalget lagt fram i går. Det som bl.a. kom fram der, er at et enstemmig utvalg mener at regelverket har blitt praktisert feil. Det var en nyttig avklaring å få, selv om utvalget understreker at de ikke avgjør rettstilstanden. Vi i Stortinget har hele veien lagt til grunn den vurderingen som regjeringen har gjort, som kom fram under redegjørelsen, og at den var korrekt. I går fikk vi en bekreftelse på dette. I delrapporten kom det også fram at det blir viktig å gå tilbake i tid. Vi legger til grunn at Stortinget senere vil få den fullstendige rapporten, som også går tilbake til før 2012. Komiteen har i innstillingen en del felles betraktninger – eller merknader, for å bruke det korrekte ordet – som vi er enige om, men vi er ikke enige om alt. Uansett: Det som er det viktigste vi er enige om, er hvor alvorlig denne saken er, og at den uretten som har blitt begått mot enkeltmennesker, må rettes opp. Jeg vil nå ta en rask gjennomgang av tidslinjen i saken, fra da urolighetene rundt praktiseringen av regelverket begynte for alvor. Stortinget er kjent med at det fra 2014/2015 begynte å bli stilt en del spørsmål internt i Nav, men at det var først da Trygderetten i perioden fra juni 2017 til mars 2018 avsa flere kjennelser hvor avslag fra Nav ble henvist til ny vurdering på grunn av manglende eller feilaktig vurdering, det virkelig begynte å bre seg uro. I november 2017 ble Arbeids- og velferdsdirektoratet orientert fra Nav klageinstans om det som hadde skjedd i Trygderetten. Ett år etter dette, altså i november 2018, tar Trygderetten grep selv og sender brev til en av klageinstansene om at de ønsker å gå til EFTA-domstolen. Arbeids- og sosialdepartementet får da henvendelse om å drøfte dette her. Fra januar 2019 og fram til oktober går det mye fram og tilbake. Komiteen har gått gjennom den korrespondansen som har vært tilgjengelig og gitt til oss fra denne perioden. Jeg vil si: Ting tar tid. Det er i flere runder av korrespondansen lange tidsrom i dialogen mellom de ulike aktørene, og det er også i denne perioden forvirring rundt korte og lange opphold. Det komiteen har påpekt om bl.a. det, er at departementet i mars 2019 slo fast at kortvarige opphold var praktisert feil, men ikke før i august slo man fast at dette også gjaldt lengre opphold. Det er ganske lang tid, det, fra 5. mars til 30. august. I komiteen er vi ikke helt enige om når man mener at arbeids- og sosialministeren, Nav-direktøren og flere burde ha slått alarm, og når man burde ha visst ting. Som alle er godt kjent med, fokuserer regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i stor grad på tiden før 2012, mens vi som er flertallet i komiteen, har fokusert særlig på selve håndteringen av saken, når den ble eller burde ha blitt oppdaget. Jeg vil derfor nå legge vekt på flertallet i komiteens vurdering, for mindretallet har rikelig med tid til å gå gjennom sitt syn i denne saken etter meg. For oss som er i flertallet, men som er i mindretall i Stortinget, har det vært viktig å slå fast at vi er for å gå tilbake i tid, og at vi selvsagt vil se kritisk på feil som kan ha vært gjort tidligere. Vi mener at det er nettopp derfor vi har granskingsutvalget, som bør få alt på bordet når det gjelder tiden før 2012, og i går fikk vi bekreftet at de skal gjøre akkurat det. Flertallet i komiteen mener at feilpraktiseringen kunne ha vært oppdaget tidligere, og vi stiller oss undrende til at kjennelsene i Trygderetten tilbake til særlig 2017 ikke fikk en eneste alarm til å gå, selv om det gjennom alt det vi kan se og har lest, har vært stor uro internt bl.a. i Nav. Jeg tenker særlig på hvor mange mennesker som kunne ha sluppet å bli rammet hvis man da hadde tatt grep. Jeg vet at det var noen kjennelser som gikk i motsatt retning, men diskusjonen var i gang for fullt, uten at den ble fanget opp oppover i systemet. Jeg kan jo som en kuriositet nevne at også tilbake til 2014 var det faktisk en kjennelse som opphevet Navs vedtak, men fra 2017 mener jeg og vi at ting burde ha skjedd. Det er en ganske lang periode fra juni 2017 til august 2019, og i denne perioden ble folk dømt, satt i fengsel og tvunget til å tilbakebetale store summer. Det var ganske sterkt å sitte i høringen vi hadde og høre tidligere riksadvokat Tor-Aksel Busch trekke fram flere tidspunkt der han mener han kunne blitt informert og hindret f.eks. fengslinger. Han nevnte Trygderettens kjennelser tilbake til 2017, da Trygderetten i 2018 ville gå til EFTA-domstolen, og også januar 2019, da saker ble stilt i bero. Han fikk ikke formelt beskjed før i oktober 2019. Bare tenk på hvor mange uriktige domfellelser vi kunne sluppet å ha hvis han hadde blitt informert tidligere. Men det skjedde ikke. Heller ikke da alarmen faktisk gikk, ble han informert. Det som også har bekymret flere av oss, er at vi har sett på korrespondansen internt bl.a. i Nav og opp mot direktoratet, hvor uroen er stor, men hvor ting tar utrolig lang tid. Det går måneder mellom bekymringer kommer og man får svar. Bare ett eksempel: I november 2017 sender Nav klageinstans brev til ytelsesavdelingen, hvor de vil informere om mange henvendelser de har fått om mulig feiltolkning. De får svar i februar 2018. Sånn kan vi ikke ha det. Til alle dem i Nav jeg har sittet og lest e-postene til: Jeg skjønner fortvilelsen mange av dere har følt på, for dere har tatt opp ting. Det var interessant for oss å lese rapporten til Navs internrevisjon. Den er ikke en del av de offisielle papirene for oss i denne saken, men det var ganske utrolig å se hvor mangelfull kommunikasjonen har vært. Eller rettere sagt: Folk har diskutert og tatt opp ting, men det har ikke gått videre. Det er ganske utrolig at bekymringer og spørsmål ikke går oppover, og at det heller ikke er kontakt mellom ulike aktører som håndterer de samme problemstillingene. Jeg er forundret over at ingen følger med på hva som skjer i Trygderetten, at departementet ikke kjenner diskusjoner som går i Nav, eller at ting ikke blir meldt når det er store, prinsipielle diskusjoner på gang. Det er åpenbart at dette må det gjøres noe med. Det har også vært fascinerende å se hvor mye uformell kommunikasjon det har vært, men som ikke verken fanges opp eller kan ettergås av f.eks. kontroll- og konstitusjonskomiteen. Det beste eksempelet tror jeg er at Riksadvokaten sitter på et møte med Nav, som vet, men som ikke sier noe, mens det er en uformell kontakt på gangen etterpå. Sånn kan vi ikke ha det. I Norge har vi vært vant til at folk har tillit til forvaltningen og til politikerne. Nå mener jeg at vi har gått på en smell. Mange har omtalt dette som en Nav-skandale. Ja, det er kanskje en trygdeskandale, men kanskje aller mest en rettsskandale. Folk i dette landet skal være trygge på at de ikke blir uskyldig dømt, dømt på feil grunnlag, men det har skjedd i denne saken. Det som har berørt meg mest i denne saken, er å snakke med flere av dem som har blitt rammet, som har tilstått fordi de har blitt fortalt at de har brutt loven. Tenk på det, å være den lille opp mot staten og være sjanseløs, og man vet det. Derfor: Feil må rettes opp, urett må gjøres rett igjen. Det var under behandlingen av denne saken stor oppmerksomhet rundt om opposisjonen hadde tillit til tidligere statsråd Anniken Hauglie. Til det vil jeg si fra Arbeiderpartiet og flertallet i komiteens side: Hvis hun hadde vært arbeids- og sosialminister i dag, hadde vi fremmet mistillitsforslag, rett og slett fordi vi mener hun burde ha fanget opp ting. Det er statsråden som er ansvarlig, som burde ha visst. Da statsministeren valgte å ta Hauglie ut av regjeringen, satte hun seg selv i en situasjon hvor vi må holde henne og regjeringen ansvarlig. Denne saken er veldig alvorlig. Man burde ha oppdaget og grepet inn tidligere. Det var så mange muligheter til å gjøre noe. Siden mindretallet i Stortinget er i flertall i komiteen, er vår innstilling at håndteringen av saken er sterkt kritikkverdig.