Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
Dyra er våre medskapninger, og dyrevelferd er en viktig del av menneskelig velferd. De som arbeider med og lever av det dyra produserer av verdier, føler også med dyra som sine medskapninger. På alle gårder er det sorg når det er slaktetid. Min bestemor, som var bonde hele sitt liv, sa hun gråt over alle dyr som forlot gården i slaktebil, eller ble trukket til slaktebenken. Likevel lærte jo vi barna å røre i blod ved slakting, og vi visste hvor kjøttet kom fra. Men noen nektet å spise sine venner i en periode i barndommen, da sannheten om livets næringskjeder gikk opp for dem. Arbeidet med endringer i dyrevernloven ble startet og sendt på høring av regjeringen Bondevik. Et av hovedargumentene var å slå fast at tamrein skal omfattes av dyrevernloven. Tamreindrift er nå presisert inn i § 5a i loven, slik at det ikke lenger skal være noen forskjell mellom reindrift og annen husdyrproduksjon i utmarka. Likevel har komiteen presisert at her må en bruke vett og forstand overfor en næring som ikke bare kan hente hjem sine dyr «før frost og snøfall er ventande om hausten», slik som det står i lovformuleringen. Reindrift er en næring som alltid drives ute i naturen, der reinen utsettes hele året for vær og vind, i alle slags årstider, for fare ved flytting og for rovdyr. Etter Kristelig Folkepartis syn skal en ikke kunne anse rovdyrtap som manglende dyrevern. Etter vårt syn vil dette være en privatisering av rovdyrpolitikken og en statlig ansvarsfraskrivelse for en utilstrekkelig rovdyrpolitikk. Når det gjelder kastrasjon av voksen reinsbukk, vil komiteen understreke at en bør tillate kastrasjon av reinsbukk hvis det er nødvendig for den enkeltes reindrift. Dette gjelder etter mitt syn spesielt i Finnmark, der det etter manges syn er nødvendig for at man skal kunne drive den nødvendige driftsformen med lange vandringer mellom sommer- og vinterbeite. Da er kastratene rolige dyr som gjør flokken lettere å håndtere. Imidlertid skal ikke kastrasjon tillates uten bedøvelse og skal i utgangspunktet foretas av godkjente veterinærer. På grunn av avstand og urimelig store kostnader ved pålagt bruk av veterinær til slik kastrering vil imidlertid komiteen fastslå at lekfolk bør kunne få anledning til å skaffe seg nødvendig undervisning og kompetanse til sjøl å kunne utføre slike inngrep. Det har også Regjeringa tatt til orde for i proposisjonen. Men en slik ordning krever en utredning og vil ta tid, og jeg vil be departementet om å få dette meget raskt på plass. For å iverksette en drift innen reindriftsnæringen som er tilpasset en slik lov, vil det gå noe tid. Her må departementet ha et praktisk syn og sikre dekning av kostnader og en god gjennomføring ved å være i tett dialog med både faglag, forvaltning og ledere innenfor reindriftsmiljøet, og også følge opp i reindriftsavtalen med dekning av kostnader. Det vil bli krevende. Men her må det gjøres en god jobb mot næringen, ellers kan iverksettingen bli meget vanskelig. Et slikt pålegg, som oppfattes entydig som et kulturbrudd i en situasjon der mange utøvere på grunn av rovdyrskader ikke har dyr å slakte, føles ikke som god timing fra statens side, og det kan man forstå. Jeg tror presiseringen av at tamrein skal omfattes av loven om dyrevern er viktig for næringens omdømme og for næringens mer myke kulturverdier og tradisjoner. Dyreomsorg er grunnfestet i reindriftskulturen – bare spør kvinnene. Over tid vil også endring i driftsform med økt kalveslakt kunne spare beitet og veterinærkostnader. Men igjen vil jeg påpeke den faktiske situasjonen for flere i reindrifta. De har ingen kalver å slakte på grunn av rovdyrskade, og det er dermed ingen som kan betale veterinærene. Så bruk praktisk folkevett ved iverksetting av forbudet mot reindriftas tradisjonelle metoder innen kastrasjon! Fordi Stortinget ligger på Østlandet har naturlig nok diskusjonen om hvor raskt lovforbudet mot kastrering av grisunger skal iverksettes, fått mest fokus. Regjeringa foreslo at lovforbudet skal iverksettes først i 2007. Dette støtter vi fullt ut. Alle er enige om innføring av krav om veterinær, men vi har villet markere at dette også har en praktisk og økonomisk side som på ingen måte er tatt hensyn til. Vi har foreslått et «spleiselag» mellom næringen, staten og forbrukerne, uten at flertallet har villet støtte oss på det. Så lenge disse realitetene ikke finner sin løsning, har vi litt for liten tillit til at en god gjennomføring er mulig med flertallets tidsplan. Hvis det er mulig å gjennomføre det etter den tidsplanen, er vi glad for det, men vi tror at de praktiske og økonomiske realitetene etter hvert vil sige innover flertallet.