Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Det som har vært kjennetegnet for norsk politikk siden annen verdenskrig, har vært at når det kommer til de store spørsmålene, de viktige reformene, har man klart å få flertall i denne sal – ofte et bredt flertall. Det er mange eksempler på at Arbeiderpartiet har dratt opp de store linjenes politikk, og hvor sentrum og også Høyre etter hvert har gitt sin tilsutning til dette. Politikken har vært tuftet på tre elementer: en økonomisk politikk hvor man har en åpen økonomi med god handelsbalanse, og hvor alle bidrar etter evne til fellesskapet, en velferdspolitikk hvor alle skal sikres inkludering, trygghet for helse og utdanning og minimumsløsninger i bunnen hvis man faller utenfor arbeidslivet, og en arbeidslivspolitikk tuftet på trepartssamarbeidet, som har gitt oss en sentral, forutsigbar framforhandlet lønnsutvikling med relativt lav streikehyppighet – et samarbeid som også har satt oss i stand til å gjennomføre tunge reformer, og som kan spille på lag gjennom moderasjon i trange tider. Dette er ute i verden kjent historisk som den nordiske modellen. Resultatet av denne politikken har ført til relativt små forskjeller og et stabilt samfunn som har høy vekstkraft. Vi står nå i fare for å bryte med dette også i Norge. Det at Høyre og Fremskrittspartiet nå er et reelt regjeringsalternativ alene, gir oss den potensielle faren at vi nå kan få en regjering som politisk-ideologisk ligger til høyre for partiet Høyre. Hvorfor kaller jeg det en fare? Jo, hvis man går inn i de to partienes alternative statsbudsjetter og analyserer hva de faktisk prioriterer mest, er bildet ganske skremmende. Hvis man tar det tankeeksperimentet at man ser for seg at Høyre og Fremskrittspartiet skulle blitt enige om et statsbudsjett i dag på de alternative budsjettene, ligger skattekuttforslagene deres på en gyllen middelvei på om lag 20 mrd. kr. Da forutsetter vi at begge gir og tar like mye i forhandlingene. Men la meg nå si at Høyre vinner fram litt ekstra, fordi de har gitt garantier. Da blir kanskje skattekuttet på 17 mrd. kr. Hvordan vil det påvirke nasjonen Norge i framtiden? Jo, det første året vil man klare å finansiere opp dette med sine kutt i bistand, rasering av landbruket og nedbygging av offentlig tjenesteyting. Nå vil jeg ile til og si at bistandskutt man her kan se for seg, er både umoralsk og uanstendig. Konsekvensene av rasering av landbruket vil bety noe mer enn for bare den enkelte bonde. Det vil også ramme hardt i nærings- og nytelsesmiddelindustrien og i reiselivet, og det vil bety et endret bosettingsmønster i nasjonen. I mitt hode er det i hvert fall ikke slik at det går en hel haug med folk rundt i offentlig sektor uten at de gjør gagns nytte for seg. Men hva så med år to i et slikt scenario – hva skal de da kutte for å opprettholde de skattelettene de har innført? Man kan ikke rasere en næring mer enn én gang, og man kan ikke si opp folk mer enn én gang. Det verste er at man med 17 mrd. kr ikke engang er i nærheten av å innfri sine egne løfter når det kommer til skattelette. Tar man de to partiprogrammene og ser på hva den gylne middelvei er der, er det ca. 54 mrd. kr i skattelette – altså tre ganger mer enn det man ser av rasering med kuttet på 17 mrd. første året. Dette er det som er kjernen i det som jeg frykter, og som potensielt kan gi oss et helt nytt Norge. Vår statsminister har tidligere gitt et bilde på forskjellen mellom en rød-grønn regjering og en sentrum–Høyre-regjering. Det er som å se for seg to båter som legger ut fra kai med litt forskjellig kurs. Til å begynne med er ikke forskjellen så stor, men etter hvert blir den større og større. Dette er et bilde jeg synes er beskrivende. Dette er også årsaken til at man, når man har tatt over etter borgerlige regjeringer tidligere, har kunnet rette opp igjen en del av effektene av en slik regjering. Her kan jeg jo nevne en skakkjørt kommuneøkonomi og en svekket arbeidsmiljølov som de ferskeste eksemplene. Men ser vi for oss et bilde med en flertallsregjering som ligger til høyre for partiet Høyre, blir bildet helt annerledes. Da må man heller se for seg to speedbåter som kjører i ganske forskjellig retning, og hvor forskjellene er store med én gang, og øker etter hvert. Dette scenario vil skape et helt nytt Norge, hvor det ikke lenger er «gjør din plikt, krev din rett» som gjelder, men heller om du har råd til å kjøpe minimumsløsninger, om du har råd til å kjøpe deg trygghet for deg og dine, og hvor forskjellene i samfunnet vil bli radikalt større. Et slikt samfunn kan man fint klare å skape på fire år med et flertall fra Høyre og Fremskrittspartiet, men det er ikke mulig å reversere det etterpå. Det har tatt oss generasjoner å bygge landet til verdens beste land å bo i, og det trengs ikke mer enn fire år med en regjering som fører en så uansvarlig og uanstendig fordelingspolitikk som man ser i de alternative statsbudsjettene til Høyre og Fremskrittspartiet, for totalt å endre det Norge som veldig mange av oss er glad i.