Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2019-04-11:
De to foregående årene har vist at ekstreme klimahendelser ser ut til å bli stadig vanligere, med de konsekvensene det vil få for norsk landbruk. Vekstsesongen i 2017 ble preget av ekstreme nedbørsmengder i Sør-Norge. I 2018 var situasjonen den stikk motsatte, der store deler av landet ble rammet av den verste tørken på over 100 år. Sett i lys av slike ekstreme værutslag er det riktig og viktig at spørsmålet blir reist om hvordan politikere og landbruket gjennom sine organisasjoner i fellesskap kan gjøre norsk matproduksjon mer robust i møte med et endret klima. Likevel er det ikke nødvendigvis slik at problemene lar seg løse ved at regjeringen utarbeider stortingsmeldinger eller overordnede strategier som Stortinget så vedtar. Spørsmålet om økt klimarobusthet for norsk landbruk har vært belyst og debattert gjennom en god del år, ikke minst da Stortinget behandlet Meld. St. 33 for 2012–2013, om klimatilpasning i Norge, den 19. juni 2013. Den stortingsmeldingen ble fremmet helt mot slutten av den siste perioden til Stoltenberg II-regjeringen, og slik sett skulle en kanskje forvente at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet benyttet anledningen til å sende kraftfulle signaler om hvordan norsk landbruk skulle gjøres mer klimarobust – styringssignaler å gå til valg på i 2013. Men slik ble det ikke. Stortingsmeldingen beskrev utfordringsbildet for landbruket nokså presist, men inneholdt ingen konkrete forslag til tiltak. Det er likevel ingen tvil om at ekstreme klimahendelser de siste årene har blitt en vekker både for regjeringspartier og opposisjonspartier, selv om rollene er byttet om siden 2013. Jeg tror vi alle kan være enige om at den tverrpolitiske enigheten om styrking av avlingsskadeordningen og tilleggsavtalen i forbindelse med fjorårets katastrofale avlingssvikt viser at Stortinget er villig til å ta de grepene som er nødvendig for å sikre norske bønder mot økonomisk havari når katastrofen rammer. Så er det viktig å huske at klimatilpasning av landbruket handler om mer enn klimarobusthet. Landbruket må i likhet med andre deler av næringslivet belage seg på omstillinger for å redusere utslipp av klimagasser. Det pågår for øyeblikket forhandlinger mellom staten og landbrukets organisasjoner om hvordan de utslippsmålene Norge har forpliktet seg på innenfor ikke-kvotepliktig sektor, kan nås for landbruket. Hvis våre felles anstrengelser nasjonalt og globalt for å nå utslippsmålene lykkes, ser også framtiden langt lysere ut for norske bønder. I en næring som helt og fullt baserer verdiskapingen på utnyttelse av jord og biologiske prosesser, er ethvert tiltak som reduserer klimagassutslippene og bidrar til mindre ekstreme klimahendelser, hjelp til selvhjelp. Regjeringen vil i tiden som kommer, ha et kontinuerlig fokus på klimatilpasning av landbruket gjennom budsjettarbeidet, de årlige jordbruksforhandlingene og gjennom styringssignaler til underliggende etater og forskningsinstitusjoner. Hovedformålet med landbrukspolitikken har vært og skal fremdeles være økt matproduksjon på norske ressurser ved å sikre landbruk over hele landet. Det krever en tydelig prioritering i bruken av jordbruksarealer til ulike produksjoner gjennom en konsekvent kanaliseringspolitikk. I årets jordbruksoppgjør ble det bl.a. prioritert tilskudd til areal med driftsvansker til de områder av landet der utviklingen i arealbruk er dårligst. Gjennom det såkalte pyramidetilskuddet ble det også lagt inn en styrking av økonomien til små og mellomstore melkebruk i tråd med de overordnede målsettingene for landbruket. Tilskudd til drenering av jordbruksjord er også blitt videreført i den gjeldende jordbruksavtalen, og i de siste årene har tilskudd til storfe på beite økt kraftig. Alt dette er ordninger og tiltak som bidrar til å oppnå det som er forslagsstillernes intensjon. Selv om hensikten med representantforslaget fra Arbeiderpartiet er den aller beste, er det likevel preget av en tilnærming som kan sies å utfordre den norske landbruksmodellen. Forslagene som blir fremmet, går nemlig langt i å la Stortinget overta styringsrollen på områder som landbrukets organisasjoner i dag forhandler med staten om i de årlige jordbruksoppgjørene. Kvote- og strukturutvikling, tiltak for forsterket norsk fôrutvikling og økte investeringer i oppgradering av vannløp og vanningsanlegg er alle naturlige elementer for forhandlinger mellom staten og organisasjonene om rammer og prioriteringer i jordbruksforhandlingene. I likhet med de andre regjeringspartiene mener derfor Kristelig Folkeparti at intensjonen til forslagsstillerne om bedre klimatilpasning av landbruket er god, men at spørsmål om tiltak for å oppnå det, best blir løst i forbindelse med de årlige jordbruksoppgjørene, der partene selv har mulighet til å formulere treffsikre verktøy i arbeidet for bedre klimatilpasning. Vi i Kristelig Folkeparti står som garantister for at landbrukets organisasjoner vil møte en politisk ledelse i Landbruks- og matdepartementet som er levende opptatt av disse utfordringene og de gode løsningene for å sikre et landbruk som er i stand til møte utfordringene fra et klima i endring.