Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-04:
Jeg vil takke interpellanten for at hun ønsker å løfte dette inn på stortingsplan, sjøl om jeg syns at debatten har blitt litt underlig og litt ute av fokus – og kanskje kommer jeg til å bidra til det jeg også, jeg vil ikke avfeie det. Det som er en stor utfordring for oss, og som er en utfordring når man har en flertallsregjering, er at vi ofte behandler dokumenter med stor grad av selvfølgelighet, mens det som ofte er konfliktfylt, eller store debatter i miljøer, ikke nødvendigvis havner på vårt bord i Stortinget. Det ligger litt i flertallsregjeringens dynamikk, og det gjør at stortingsdebattene kanskje ikke blir så spennende som de burde være. Det er to aspekter jeg har lyst til å løfte, som ikke blir nevnt så ofte. Vi ser at problemstillingene knyttet til Stjernø-utvalget er veldig reelle. Sjøl om man ikke er enig i konklusjonen, er problemstillingene knyttet til hvilke utfordringer man ønsket løst, veldig reelle. Det er den utviklinga vi ser, med stadig mer spesialisering og med et stadig større behov for å få forskningsbasert kunnskap ut også til yrker som vi tradisjonelt ikke har knyttet det til. En sykepleier i dag forventes det en helt annen kompetanse av når vedkommende kommer ut i yrkeslivet, enn hva man gjorde av en sykepleier for 15 år siden. En lærer i dag stilles det også helt andre krav til. Man må forholde seg til ny kunnskap, ny faglig utvikling og ny kompetanse, som er helt annerledes enn hva det var før. Men på den andre siden er det viktig å huske på at desentraliseringa i utdanningssystemet vårt er sjølve kjernen i velferden vår. Det at vi har klart å spre kunnskap over hele landet på den måten som ligger i vår desentraliserte struktur, har ført til den høye utdannelsen hos hele befolkninga som vi har i Norge, og som er basisen for vår velferd. Da må vi huske på at i framtida vil ikke den utfordringa bli mindre, den vil bli større, for i framtida vil det kreves stadig mer at vi fyller på kunnskapen vår underveis. Det betyr at du må koble jobb og kompetanseheving på mange flere yrkesgrupper, på mange flere faser i livet. Det vil igjen skape store forventninger til en desentralisert struktur. Så det vi må huske på i vår higen etter å skape forskningsbasert kunnskap, er å øke kompetansen og skape kvalitetsmiljø. Så må vi likevel huske på at den desentraliserte strukturen har vært med på å skape den velferden og det kunnskapsnivået som vi faktisk har. Det er noe som vi må prøve å holde på framover. Så er det soleklart at ingen kan være god på alt. Det å utvikle gode ekspertmiljøer – eksellensmiljøene våre – er ikke nødvendigvis i konflikt med det å ha en desentralisert struktur som ivaretar kompetansen hos befolkninga. Så tror jeg at utfordringa for å klare de problemstillingene som er løftet her i dag, sjølsagt er knyttet til finansiering som gir rom for endring. Venstre la inn 300 mill. kr ekstra i SAK-midler for å få til å stimulere til den type endring. For noen dager siden hadde vi en stor debatt om Nav og Nav-omstillinga, som jo var en enorm omstilling i offentlig sektor. En av lærdommene etter Nav-omstillinga er at det å omstille koster penger. I det private er store omstillinger og store omorganiseringer noe som en bedrift regner med koster penger som de må spare inn etterpå. Det offentlige, som statsråden sikkert kjenner, godt representert ved Finansdepartementet med sin logikk, mener at man må spare i omorganiseringa for å klare å få til den innstramminga man skal gjøre. Jeg tror at man må erkjenne at store omstillingsprosesser koster noe, og de forventede innsparingene kommer ikke i omstillinga, men faktisk etter omstillinga. Så det er en utfordring til statsråden å prøve å klare å få den erkjennelsen også inn i Finansdepartementets mørkeste ganger, at skal du klare å få til en omstilling som fører til både en kvalitetsforbedring og en effektivisering, må det gis rom for å gjøre den omstillinga på en god måte.