trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-12-19:
Mye av denne debatten handler om penger og hvem som vil putte på aller mest. For opposisjonen er det lett å bruke penger. En bryner seg jo aldri på noen andre partiers ønsker. Jeg tok i mitt første innlegg opp organisering, for det handler også mye om hvordan man bruker pengene. Ett eksempel jeg vil vise til i sykehussektoren, er organdonasjon. Det dør om lag 850 personer i respirator på norske sykehus per år. Bare om lag 450 blir innmeldt som mulige donorer. Det er altså en forskjell på 400, og hvorfor blir ikke alle 850 innmeldt? Ute på donorsykehusene finnes det ikke donoransvarlige leger eller sykepleiere som har et dedikert ansvar – et godt eksempel på en sviktende organisering og noe som ikke nødvendigvis koster mye penger. Opplæringen av legene og sykepleierne som skal spørre og holde noen kunstig i live, er viktig – også med tanke på å møte de pårørende, som skal være enige. Går vi over til norske blodbanker, tror jeg vi også der har et eksempel på mulige forbedringer når det gjelder organisering. Det er Røde Kors som rekrutterer 90 pst. av norske blodgivere. Stiftelsen Organdonasjon og Røde Kors stimulerer vi ikke til samarbeid om den givergleden som vi er helt avhengige av i norsk helsesektor. Stiftelsen Organdonasjon får 6 mill. kr årlig fra staten. Røde Kors får ca. 2 mill. kr til å rekruttere blodgivere. Hvorfor denne forskjellen, og hvilken effekt gir det? Her må vi se på hva som virker, og hvordan det skal organiseres. Vi må også tørre å stille oss spørsmålet: Når vi tilbyr Stiftelsen Organdonasjon 6 mill. kr årlig, og stadig flere sier nei til å donere organer, hvordan henger det sammen? Det er ikke sikkert at det er noen sammenheng i det hele tatt. De gjør en god jobb, men vi må tørre å stille oss disse spørsmålene. Norske blodbanker får heller ikke fram blodplasma til dem som er kreftrammet. Vi må se på hvordan vi kan få til det i Norge. Så til noen saker som Venstre har fått på plass i dette budsjettet: utredning og prosjektering av luftambulanse i innlandet, 10 mill. kr. – viktig for et av de områdene som er betegnet som et svart hull på norgeskartet; Senter for krisepsykologi i Bergen, som er et operativt nasjonalt kriseorgan når det oppstår store kriser og ulykker i samfunnet – viktig å få forankret det; og ikke minst har vi fått på plass et klyngeprogram for helse, noe som er viktig. Apropos avtalen med Kina i dag – norsk velferdsteknologi har stort potensial. Det skal vi vite å utnytte.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-12-19:
Tilbake til debatten om hvordan vi bruker pengene: Situasjonen er i dag den at det oppholder seg for mange på sykehus som ikke skulle vært der. Det er fordi vi ikke greier å forebygge, avdekke tidlig nok og sette inn behandling tidlig nok. Dialysesalene rundt om i norske sykehus fylles opp. For mange får dialyse på grunn av diabetes, som jeg har vært inne på, for mange må amputere av den grunn, og for mange blir blinde og svaksynte av den grunn. Venstre drev igjennom det nasjonale forsøket med oppfølging på avstand. Det viser at 40 pst. færre trenger å legges inn på sykehus. Vi har altså mye å gå på. Så til representantene Aasrud og Aasland når det gjelder Sykehuset Innlandet, Sykehuset Telemark og Sørlandet sykehus: Hvorfor ikke se på en samordning av Sykehuset Telemark og Sykehuset i Vestfold? Det er 15 år siden Oppland og Hedmark fikk beskjed om å drifte åtte sykehus sammen. Hvorfor skal Telemark drifte ett sykehus?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Det er et bredt flertall i Stortinget, hvor Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre mener det er bra å samordne digitale helse- og informasjonstjenester for ungdom i en felles lavterskel elektronisk arena med en tydelig folkehelseprofil. I merknadene blir det sagt klart fra om at det er uklokt å bygge ned den kompetansen som i dag finnes hos nettjenesten Klara Klok. Flertallet ber regjeringen i merknaden bygge videre på det fagmiljøet Klara Klok har etablert i Nordland, og at man må vurdere å legge driften av den framtidige e-arenaen for unge til Bodø. Derfor fremmer Arbeiderpartiet og Senterpartiet i dag et forslag i tråd med den merknaden, hvor vi sier: «Stortinget ber regjeringen opprettholde telefon- og nettjenesten Klara Klok, og eventuelt legge en mer omfattende nettjeneste for ungdom til det allerede eksisterende, gode miljøet som er bygd opp i Bodø.» I lys av lørdagens begivenheter og Venstres standpunkt, hvor de ville stemme for sitt eget inntektsopplegg, har jeg bare ett spørsmål til representanten Kjenseth: Vil representanten fra Venstre i dag støtte dette forslaget, som er i tråd med den politikken Venstre står for?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Norge – og resten av verden – står foran et fundamentalt skifte. Ofte blir det formulert eller beskrevet som den fjerde industrielle revolusjon. Digitaliseringen slår inn over alle sektorer og endrer måten vi samhandler på og måten vi skaper verdier på. Den gir mange muligheter – og mange utfordringer. Vi er relativt godt rustet til å møte disse endringene. Vi har en høyt utdannet befolkning, vi har en stort sett godt utbygd infrastruktur, og vi tar tidlig i bruk ny teknologi. Teknologien gir store muligheter innenfor helse og omsorg: Oppgaver kan løses mer treffsikkert og langt rimeligere. Ressurser kan frigjøres. Flere kan få hjelp. Symptomer kan oppdages tidligere. På sitt beste kan digitalisering gi færre feil, raskere hjelp, bedre kommunikasjon, mer treffsikker behandling og en enklere hverdag for både ansatte og pasienter. Vi kan få en helsetjeneste som i større grad forebygger og løser pasienters problemer utenfor fastlegekontoret og utenfor sykehuset – hvis vi griper mulighetene. Det offentlige verken kan eller bør utvikle all infrastruktur og alle digitale tjenester selv. Å samarbeide med en offensiv offentlig helsetjeneste kan derimot gi norske bedrifter et viktig fortrinn for å lykkes, for å skape nye arbeidsplasser og for å vokse globalt. Det er også i tråd med den nye anskaffelsesloven som trer i kraft i januar, og med regjeringens egen melding om en digital agenda, som vi har hatt til behandling her tidligere i høst. Helse Midt-Norge har i flere år forberedt en anbudsprosess for å samle helseinformasjon i én felles journal, både for sykehusene og de kommunale tjenestene, herunder både fastlegene og sykehjem. Anbudet på kontrakten for Helseplattformen, med en ramme på 2,7 mrd. kr, ble utlyst i år, og det var 11 selskaper – deriblant DIPS ASA – som søkte om prekvalifisering. Det var fem utenlandske selskaper som nådde opp i den prekvalifiseringen. Det viktigste kriteriet var referanser til store kompliserte prosjekter, men problemet er at det aldri har vært gjennomført sånne prosjekter i Norge før. Dermed er det ingen norske selskaper som har den typen referanser, selv ikke den største leverandøren av denne typen tjenester i Norge, DIPS ASA. De andre kriteriene var antall fagpersoner og selskapets økonomiske og finansielle størrelse. Ingen norske IKT-programvareselskaper har så mange ansatte eller så høy omsetning som det minste prekvalifiserte selskapet, som har ca. 30 000 ansatte og en omsetning på om lag 4 mrd. kr. I dag legger vi ned tjenesten Klara Klok, en tjeneste som var digital helt fra starten av. Det er å gå baklengs inn i framtiden. I Arbeiderpartiet er vi opptatt av å gi et løft for digitale verktøy og for digital kompetanse for ledere på alle nivåer, både i Helse- og omsorgsdepartementet, på sykehusene og på det kommunale fastlegekontoret. Digital kompetanse må bli viktigere for utdanningen også i helsetjenesten. Framtiden er digital. Det må den være for alle.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2016-12-19:
SV har lenge hevdet at noe av det viktigste innenfor helsepolitikken er å satse på forebyggende arbeid blant barn og unge. Dette til tross er det vanskelig å finne noen form for satsing i SVs alternative budsjett som retter seg inn mot forebygging for barn og unge. Det var også overraskende at SV gikk imot standardiserte tobakkspakninger, der det viktigste formålet er å hindre at barn og unge starter med tobakk. Røyk er fortsatt trolig en hovedforklaring på sosiale helseforskjeller. Derfor er dette et viktig forebyggende tiltak, rettet særskilt inn mot barn og unge. Mitt spørsmål til representanten er om det forebyggende arbeidet for barn og unge ikke lenger er så viktig for SV, eller om vi kan tolke dette som at SV er fornøyd med den store satsingen som regjeringen allerede har gjennomført på området.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2016-12-19:
Opptrappingsplanen for habilitering og rehabilitering peker ut en ny retning for økt mestring, bedre helse og en tryggere hverdag der den enkelte brukers egne mål og ressurser skal være utgangspunktet for helsehjelpen som gis. Høyre mener at rehabilitering må ses på i et livsløpsperspektiv og vil derfor jobbe tett på brukerne og pasientorganisasjonene for at hver enkelt skal få et tilbud som passer deres situasjon. Når regjeringen nå allerede har igangsatt mange viktige grep og lovendringer, er det for at fremtidens habilitering og rehabilitering i størst mulig grad skal kunne tilbys der livet leves – i hjem, i barnehage, i skole, på fritidsarenaer, i bo- og nærmiljø og på arbeidsplassen. Det er viktig at man klarer å gjøre habiliterings- og rehabiliteringstilbudet mer treffsikkert enn det er i dag, opp mot aktuelle aldersgrupper. Behandlingstilbudet som gis, må derfor ta høyde for at barn, ungdom, voksne og eldre er i ulike livsfaser. Det er svært positivt at regjeringen foreslår å etablere et nasjonalt prosjekt som skal gi bedre behandlingsforløp til barn med hjerneskade. Samtidig er det minst like viktig at vi får etablert en god tjeneste som lytter til og møter ungdommen der de er, at ungdom med alvorlig sykdom og/eller nedsatt funksjonsevne gis gode muligheter til å mestre overgangen til voksenlivet. Det er også positivt at regjeringen ønsker å teste ut nye arbeidsmåter og modeller for bedre oppfølging av pasienter med kroniske sykdommer, herunder at personer som rammes av Parkinsons sykdom, skal kunne koble seg på ParkinsonNet. Folkehelsemeldingen innlemmer for første gang psykisk helse i folkehelsearbeidet og viser til at: «Vi kan spares for mye lidelse om vi tilbyr nok terapeutiske tilbud.» Et godt eksempel kan være å tilrettelegge for gode aktivitetstilbud for personer som rammes av demens, slik at de kan leve gode liv til tross for sin sykdom. Det er tiltak som kan bidra til en bedre helse for den enkelte, i tråd med målene som er i opptrappingsplanen.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2016-12-19:
Når man hører på representanten Karin Andersen og SV, er det åpenbart at de har formidabelt med penger. Det er ikke så rart når man ser på deres alternative statsbudsjett, hvor man foreslår å øke skatteinnkrevingen med 23,2 mrd. kr eller – sagt på et litt mer forståelig språk – 23 000 mill. kr. Da SV satt i regjering, så vi lite til dette. Dagens regjering klarer faktisk å gi skattelettelser til både folk flest og norsk næringsliv, samtidig som vi sikrer økt behandling og innsats i helsevesenet. Spørsmålet til representanten Andersen er: Har SV andre løsninger i opposisjon enn i posisjon? Og har de andre virkemidler til å finansiere alle gode formål enn å få sugerøret enda lenger ned i folks lommebøker, på jakt etter enda flere skattekroner?
Bent Høie (Høyre), 2016-12-19:
Denne replikken har jeg svart på noen ganger før, og svaret er veldig klart. Hvis Kvaløya ønsker å få statlig støtte til rehabilitering av det gamle sykehjemmet, bør de få av gårde søknaden før 2021. Da er det fullt mulig også å søke om rehabilitering av plasser. Etter 2021 vil de kun få tilskudd for de ekstra plassene de etablerer, rett og slett fordi det Norge vil ha behov for etter 2021, er å øke kapasiteten i eldreomsorgen slik at vi er i stand til å møte den økningen i antall eldre som kommer. Kommunene har ansvar for å vedlikeholde sine egne bygg. Det får de penger til fra staten gjennom kommunerammen. De har nå hatt tiår på å få statlig tilskudd til både å få til ensengsreformen og å rehabilitere eksisterende bygg.
Bent Høie (Høyre), 2016-12-19:
Der jobber vi på flere områder. For det første mener jeg det er for mange barn og unge i dag som må bli for syke før de får hjelp. Da hender det at de havner i nettopp den køen representanten tar opp. Det mener jeg er unødvendig. Derfor er det slik at regjeringspartiene sammen med samarbeidspartiene nå bygger opp et psykisk helse-tilbud i kommunene. Det ansettes nå rekordmange psykologer i kommunene. Vi har i tillegg nå brukt til sammen over 1 mrd. kr til å bygge opp skolehelse- og helsestasjonstilbudet. Det tror jeg er det viktigste vi kan gjøre. Så er det sånn at vi har gjeninnført den gylne regel. Jeg er ikke fornøyd med måten helseregionene har fulgt opp den på. Det betyr at det kommer til å bli forsterket oppdrag når det gjelder å bygge opp tilbudet til barn og unge innenfor psykisk helse og i spesialisthelsetjenesten i 2017.
Bent Høie (Høyre), 2016-12-19:
Det er helsetjenesten som har ansvar for denne type tilgang til de som jobber i tjenesten, og der er det også slik at det hele veien er en vurdering av hvilke tilbud som skal være tilgjengelige gjennom at det enkelte sykehus eller avdeling kjøper tilgang, eller om det skal være en tilgang som er åpen for alle, både de som jobber i helsetjenesten, og befolkningen ellers. Der skjer det forhandlinger. Det skjer endringer i valuta, og det skjer endringer i måten disse ulike tjenestene tilbys på. Jeg tror det klokeste er at det er de som sitter med disse vurderingene og helhetsbildet, som tar den type beslutninger om hvilke typer kontrakter og avtaler som skal inngås.
Bent Høie (Høyre), 2016-12-19:
Det jobbes med diabetesplanen. Så er det slik at Norge og Danmark har organisert helsetjenesten på ulike måter. I Norge har vi etablert et system for å vurdere og ta i bruk nye metoder, og den metoden representanten her tar opp, er nå til vurdering og beslutning i Beslutningsforum, og det er det som vil kunne gi oss svar på om dette er en tjeneste som skal høre hjemme i spesialisthelsetjenesten og finansieres av sykehusene, eller om det er en metode som mer naturlig hører hjemme under folketrygden og blir en avtale med helseforetakene.
Bent Høie (Høyre), 2016-12-19:
For det første er det ikke en varslingssak hvis en ansatt og sentral leder i et helseforetak velger å slutte i sin stilling. Det er det viktig at en holder orden i når en bruker varsling som begrep. Så er det en feil framstilling av situasjonen i Sykehus-Norge representanten kommer med. Denne regjeringen har altså klart å prioritere høyere vekst i pasientbehandlingen enn det forrige regjering klarte å få til gjennom sine åtte år. Til neste år vil det være en bevilgning på 1,5 mrd. kr i vekst i sykehusenes økonomi. Det er på nivå med det som var vanlig under forrige regjering. Så hvis dette innlegget er en beskrivelse av konsekvensene av den typen prioritering av sykehusene, er det en rimelig hard dom representanten kommer med over SVs mulighet for å få gjennomslag for SVs politikk i regjering. Sykehusene har en sunnere økonomi enn på lenge, det investeres rekordhøyt, færre pasienter står i kø, og flere får hjelp.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Bent Høie (Høyre), 2016-12-19:
Jeg vil bare svare på noen av spørsmålene og kommentarene som er kommet i debatten så langt. Først til diskusjonen om Klara Klok, der det framstilles som om barn og unge nå skal miste et digitalt helsetilbud. Det er ikke korrekt, tvert imot. Gjennom arbeidet med ungdomshelsestrategien kom det fram, som vi også ser av statistikken, at barn og unge bruker Klara Klok mindre og mindre fordi de rett og slett ikke finner fram på samme måte som før. De ønsker én vei inn, og det er ung.no, for alle spørsmål enten det gjelder helse, sosial, rettigheter eller andre typer spørsmål. Det er også det vi nå legger til rette for og har bevilget penger til. Vi er i en god dialog med Nordland fylkeskommune, hvis de fortsatt ønsker å være en mulig leverandør av den typen tjenester inn under ung.no. Men det er noe fylkeskommunen må ta stilling til. Så har en rekke representanter vært oppe og på ulik måte beskrevet diskusjoner som foregår i ulike deler av landet. Da vil jeg minne om at Stortinget har behandlet Nasjonal helse- og sykehusplan. I Nasjonal helse- og sykehusplan er det lagt opp til et veldig klart oppdrag for at alle helseregionene skal starte arbeidet med utviklingsplaner, og det første de skal avklare i den sammenhengen, er struktur knyttet til akutt og føde. Det er de prosessene som nå er i gang, men innenfor de kravene til prosess og innhold som Stortinget har bestemt gjennom Nasjonal helse- og sykehusplan. Det betyr at kommuner, pasientorganisasjoner og fagfolk nå sitter i arbeidsgrupper og diskuterer dette. At det blir beskrevet i media, tror jeg ikke bør overraske noen i denne sal. Det er faktisk en helt naturlig del av at vi har åpne, demokratiske prosesser. Men de beslutningene som skal fattes i løpet av våren knyttet til disse spørsmålene, skal selvfølgelig være innenfor de rammene Stortinget har bestemt i forbindelse med Nasjonal helse- og sykehusplan. Jeg skal ikke gå mye inn på diskusjonen rundt sykehusøkonomi. Mange har besvart det tidligere. Det må ikke være noen tvil om at sykehusene også får vekst i sin økonomi i 2017. Den kommer på toppen av tre år med høyere vekst enn det sykehusene har hatt tidligere. At det da er enkeltsykehus og enkelte steder der en diskuterer utfordringer med økonomien, er heller ikke noe nytt. Det hender f.eks. at både enkelte avdelinger og enkelte sykehus bruker mer penger enn det Stortinget har bevilget, og da er de nødt til å håndtere det ved å redusere utgiftene sine. Sånn er det også på de andre områdene i samfunnet, og det er faktisk sånn at det er denne salen som bestemmer hvor mye penger sykehusene skal bruke. Vi ønsker ikke å komme i en situasjon der virksomheter under staten over tid bruker mer penger enn det Stortinget har bevilget.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
I Politisk kvarter  30. september sa statsråden følgende om investeringstilskuddet til sykehjem: Selvsagt skal det være mulig også etter 2021 å søke støtte om renovering, så fremt kommunen også legger opp til økning av antall plasser. Seinere har jo statsråden i dette hus gått fra dette utsagnet. I budsjettproposisjonen er han faktisk like uklar. Her skriver han at man endrer på investeringstilskuddet slik at det fra 2021 utelukkende gis tilskudd til prosjekter som gir netto tilvekst av plasser. Jeg har et sånt prosjekt. På Kvaløya i Tromsø planlegger man å renovere et stort sykehjem etter 2021, men sånn at man i renoveringa bygger noen ekstra plasser. La oss si man renoverer 50 plasser og samtidig etablerer 10 nye. Statsråden bør avklare følgende spørsmål, som ikke besvares i proposisjonen: Hva slags tall blir lagt til grunn for utregning av investeringsstøtte etter 2021 for prosjektet på Kvaløya? Er det de 60 nye/renoverte plassene, eller kun de 10 nye?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Jeg fikk et visst behov for å snakke om ventetider og ventelister, for det er blitt en debatt som nesten foregår på en annen planet. Når vi hører helseministeren og regjeringspartiene snakke om dette, skulle man tro at man ikke hadde fått med seg det som skjedde i vår, da sykehusene selv og Dagens Medisin avdekket at det ser litt annerledes ut i realiteten hva angår ventetider og ventelister, enn det de offisielle statistikkene viser. I høst fikk vi altså avdekket at 160 000 pasienter står på interne lister i sykehusene og blir skjøvet på i pasientbehandlingen. Dette er pasienter som ikke reflekteres i den offisielle statistikken. Helseministeren gikk da ut og innrømte at sykehusene nok hadde et logistikkproblem. Det kan han ha rett i, men jeg synes helseministeren også har et forklaringsproblem. For eksempel tallet 80 000 færre pasienter som venter på behandling, hva slags tall er det – eller 80 000 i kø, som han snakker om? Antall pasienter som venter på behandling, sier Norsk pasientregister ikke har noe å si isolert sett for kvaliteten på behandlinga i norske sykehus. Det tallet kan være høyt, og det kan være lavt. Og begge deler kan være positivt eller negativt – alt etter hva som ligger bak de tallene. Det vi må se på, er følgende: Er det en god match mellom antall pasienter som befinner seg i sykehusene, og de ressursene vi stiller til disposisjon? Det er det vi må spørre om. Og hvordan ser vi det? Det ser vi på mange ting, men vi ser det vesentlig på tre ting. Det ene er ventetidene – reelle ventetider i hele pasientforløpet. Det andre er kvaliteten på behandlingen, og det tredje er hvordan sykehusene kommuniserer med pasientene. Når det gjelder det siste, tror jeg de fleste vil innrømme at vi har en del å gå på. Kvaliteten må vi hele tida se på og etterprøve om den er god nok. Den er høy i norske sykehus, men vi må hele tida etterprøve den. Så er det ventetidene. Det er riktig at de ventetidene som vi kan måle – og det er primært fra henvisning er sendt til første konsultasjon – har gått ned. De har gått ned fra 2010 – 2010, ikke 2013. Det året er ikke en tilfeldighet, for det var det året alle helseforetakene var i balanse igjen – etter at vi hadde strevd med en sykehusøkonomi som vi fikk i fanget i 2005. Og ikke bare det, vi fikk også et tak på antall behandlinger. Her har man svaret på det spørsmålet helseministeren ikke ville gi meg svar på: Det var den borgerlige regjeringa som innførte et tak på antall behandlinger, i 2004. Jeg vil gjerne at helseministeren forklarer hva som var årsaken til at man innførte dette taket i 2004.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Jeg er opptatt av hva slags verdier vi bygger helsesektoren og helsevesenet vårt på. Pasientens helsetjeneste, slik regjeringa definerer det, er noe helt annet enn det Arbeiderpartiet legger i det. Vi snakker om pasientenes helsevesen. Vi snakker om folkets helsevesen, som Senterpartiet gjør. Og vi snakker om at vi skal styrke vår felles helsetjeneste. Pasienter i et marked blir kunder, og da er det den sterkestes rett som gjelder – den som har de tøffeste pårørende, og som bor mest sentralt. Det er den pasienten som vil vinne fram i et system der det blir mer og mer privatisering og marked. Og fritt behandlingsvalg, slik det er rigget under regjeringa, understøtter en slik utvikling. Vi kommer ikke til å reversere noen pasientrettigheter eller rett til valg når vi kommer i regjeringskontorene i 2017. Det vi skal reversere, er privates rett til å ta ut profitt av statlige midler som bevilges til helse.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Arbeiderpartiet har ambisjoner for bedre velferdstjenester i norske kommuner. I helse- og omsorgsbudsjettet foreslår vi flere dagaktivitetsplasser for demente og en tyngre satsing på velferdsteknologi. Det er viktige og nødvendige satsinger. Men det er også grunn til å minne om at en god kommuneøkonomi er helt nødvendig for å kunne styrke eldreomsorgen og gjøre de nødvendige investeringene i årene som kommer. Derfor har Arbeiderpartiet i sitt alternative statsbudsjett prioritert 3 mrd. kr mer til kommunesektoren. Vårt økonomiske opplegg for kommunene gir rom for sterkere satsing på eldreomsorg. Vi vil ha flere ansatte i pleie og omsorg, med vekt på heltidsstillinger og variert kompetanse. Kommunenes organisasjon KS påpekte under kommunalkomiteens budsjetthøring tidligere i høst at regjeringens opplegg for kommunene for neste år i beste fall innebærer en nullvekst uten handlingsrom. Det er forunderlig at en finansminister og partileder fra Fremskrittspartiet gjennom sitt statsbudsjett ikke ruster kommunene slik at de kan styrke eldreomsorgen. Tidligere har Fremskrittspartiet ment at det ikke skulle stå på pengene når det gjaldt eldreomsorg. Det skulle koste hva det koste ville. Selv med rekordbruk av oljepenger evner ikke Fremskrittspartiet å prioritere penger til eldreomsorg. Vi har endt opp med et regjerings-Frp som er mer opptatt av å øke drivstoffavgiftene enn å styrke eldreomsorgen. Når Arbeiderpartiet prioriterer vesentlig mer penger til kommunene enn regjeringen, er det fordi vi ønsker å styrke og bygge ut eldreomsorgen. Med 135 000 ledige mennesker og rekordhøy oljepengebruk burde alt ligge til rette for å få til et løft for eldreomsorgen. Men regjeringen prioriterer annerledes. I januar 2013 sa partileder Siv Jensen til VG at Fremskrittspartiet ville gjøre det like lett for eldre å få sykehjemsplass som for en asylsøker å få plass på et asylmottak. Hun sa: «Det kan ikke stå på pengene. Det får koste hva det vil.» Når vi nå behandler det siste statsbudsjettet fra denne regjeringen, er det en anledning til å oppsummere hva denne regjeringen har fått til. Tall vi har fått fra Finansdepartementet, viser at veksten i kommunesektorens samlede inntekter har falt fra en årlig vekst på 2,5 pst. i perioden 2006–2013 ned til 1,9 pst. årlig med Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. Det betyr at kommunesektoren og eldre som trenger omsorg, går glipp av om lag 2,5 mrd. kr per år. Derfor er det ikke så rart at dagens finansminister og fiskeriminister i sommer erkjente at dagens regjering ikke har fått til en nødvendig satsing på eldreomsorg. De lovte å komme tilbake i 2017. Det har de heller ikke levert på.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Før valget i 2013 sa Høyre at sykehusene trengte mer penger. Det sa også Arbeiderpartiet. Vi lovte 12 mrd. kr, og Høyre kvitterte ut det samme beløpet. I DN i oktober i år forklarer statsråd Høie at han er fornøyd med situasjonen, selv om han henger etter med flere milliarder for å nå målet om 12 mrd. kr i løpet av perioden. Det er oljeprisfallet som har skylda, sier statsråden. Men målet om skattelette er nådd, så prioriteringen er i alle fall tydelig. Mange sykehus sliter. Sykehuset Innlandet er intet unntak. Tilbud må kuttes, og det er nye runder med å flytte rundt på behandlingstilbud. I innlandet er vi glad for at det bevilges penger til planlegging av ny luftambulansebase. Venstres Ketil Kjenseth skal ha ros for det, men det er et stort men. Sykehuset Innlandet må i år kutte om lag 50 mill. kr for å få balanse i driften. Situasjonen ble ikke bedre etter at forlikskameratene økte effektiviseringskravene med nesten en halv milliard. Det er en fattig trøst at det er bare halvparten av det Venstre har foreslått i sitt alternative budsjett. Vi skal lete etter muligheter for å jobbe mer effektivt i offentlig sektor, men det går noen grenser. Desentraliserte strukturer koster, men sentralisering gir sjelden de effekter som vi har blitt forespeilet når det gjelder økonomi. Mer effektiv drift innenfor dagens rammer er mulig, og det har sykehussektoren bidratt med over lang tid. Operasjonsstuer og utstyr brukes i flere timer i døgnet, og innleggelser planlegges for å få best mulig flyt i bruk av ressurser. Det er bra, men det er et tak for hva som er mulig å ta ut i effektivisering. Utnyttelse av utstyr begrenses av døgnets timer og tilgjengelig personell. Vi bor spredt i Norge. Derfor er det viktig at de lokalmedisinske sentrene får mulighet til å bidra. Men ikke bare fordi vi bor spredt. Det er fornuftig å behandle pasienter på lavest mulig nivå. Jeg skulle ønske at slike tilbud får en framtredende plass på helseministerens dagsorden i tiden framover. Vi trenger de lokalmedisinske sentrene. De gjør en god jobb for pasientene, men det trengs større oppmerksomhet for å sikre de økonomiske rammene.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Budsjettforliket ga et kutt på foreslått ramme på nesten en halv milliard, det har vi hørt mange ganger i dag. Dette er fakta, og det nytter ikke å benekte det, selv om det er for mange i dag er ubehagelig. Dette vil gi et dårligere tilbud. Sykehusene står foran store økonomiske utfordringer. Vi vet at befolkningen blir eldre, og vi vet at sykdomsbildet endrer seg. Dette er kostbart. I tillegg skal sykehusene tilby og betale for nye og dyre medisiner. Arbeiderpartiet mener at det framlagte budsjettforslaget stiller sykehusene i en vanskeligere situasjon. Det er et paradoks at på tross av rekordhøy oljepengebruk i budsjettet og kraftig økt utbytte fra statlige selskap så prioriterer ikke Høyre sitt klareste løfte til landets sykehus og pasienter. Dette er uklok politikk. Jeg var selv i møte med deler av Nord-Norge-benken med Helse Nord for noen få uker siden. Det var før forliket var kjent og kuttene kom. Det er en krevende budsjettprosess, og det er ikke tvil om at det er store forskjeller mellom det å få et kutt på 55 mill. kr til Helse Nord og å få 184 mill. kr mer, som er differansen mellom forliket og Arbeiderpartiets budsjett, som har 1,5 mrd. kr mer til sykehusene. I samme møte ble nye luftambulanser diskutert. På grunn av økonomi får nå Helgeland et mindre helikopter enn det som er der i dag, med dårligere plass og lavere marsjfart. Svaret fra Helse Nord var at dette var begrunnet i økonomien. Et større helikopter ville kostet 25 mill. kr mer. Det har også vært planlagt å stasjonere et ambulansejetfly i Nord-Norge, ikke minst med tanke på beredskapen mot Svalbard. Men også her ble økonomien avgjørende. Det ville ha kostet 65 mill. kr mer med et eget jetfly i Nord-Norge. Nå blir løsningen at man må rekvirere dette jetflyet fra Gardermoen. Det er også gjort endringer i bilambulansetjenesten på Helgeland. Her var også økonomien avgjørende. Dette er bare noen eksempler fra Helse Nord. Vi fikk også høre at vi ligger etter svenskene på robotisering. Svenskene er kommet lenger med velferdsteknologien enn Norge. Også her var en av grunnene økonomien. Forliket vil gi betydelig mindre til helseforetakene, og det vil bety noe både for pasientene og for de ansatte, og ikke minst for tempoet i digitaliseringen. Det er stor forskjell på tilbudet mellom forliket og Arbeiderpartiets budsjett. Helse Sør-Øst ville fått 767 mill. kr mer, men kuttes nå med 229 mill. kr. Helse Vest ville fått 271 mill. kr mer, men får nå et kutt på 81 mill. kr. Helse Midt-Norge ville fått 204 mill. kr mer, men får nå et kutt på 61 mill. kr. Og, som sagt, Helse Nord ville fått 184 mill. kr mer med vårt budsjett, men kuttes nå med 55 mill. kr.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Også denne gangen ble regjeringspartiene og samarbeidspartiene enige om lite gjennomtenkte kuttforslag i innspurtsrunden til budsjettforliket. For to år siden fikk vi poseavgiften, den ble aldri innført. I fjor kom flypassasjeravgiften, og flere hundre arbeidsplasser på Rygge gikk tapt. I år er det altså sykehusenes tur. Vær så god: 427 mill. kr mindre er julegaven til landets sykehus. Med de beste ønsker for julen og det neste året! Hilsen Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Disse kuttene er så store at de med stor sannsynlighet vil gi kutt i pasientbehandlingen. Vi vet at sykehusene står foran store økonomiske utfordringer: Befolkningen blir eldre, og sykdomsbildet endrer seg. Dette er kostbart. I tillegg skal sykehusene tilby og betale for nye og dyre medisiner. Arbeiderpartiet mener at det framlagte budsjettvedtaket stiller sykehusene i en svært vanskelig situasjon. Nå må de ansatte løpe raskere og jobbe fortere. Legeforeningen og Sykepleierforbundet er rasende. Til tross for rekordhøy oljepengebruk og kraftig økt utbytte fra statlige selskaper klarer altså ikke Høyre å holde sitt klare løfte til landets sykehus og pasienter. Når Helse Midt-Norge skal lage budsjettet for neste år, har St. Olavs Hospital i Trondheim og de andre i foretaket 61 mill. kr mindre å rutte med. Psykiatribygget har aldri vært lenger unna. Hvordan Høyres representanter i Sør-Trøndelag kan forsvare dette, fatter jeg ikke. Jeg trodde vi tverrpolitisk var enige om å bygge St. Olavs Hospital opp, ikke ned. Direktøren ved St. Olavs Hospital, Nils Kvernmo, sier at det ekstra kuttet betyr mye for sykehuset, og at det rammer dem hardt: «Vi har effektivisert i ti år, og forbedret produktiviteten med 40 til 50 prosent. Det er et åpenbart misforhold mellom ambisjonsnivået for spesialisthelsetjenesten og samtidige krav til omstilling.» Det betyr noe hvem som styrer dette landet. Sør-Trøndelag trenger ikke store skattekutt til dem med mest fra før. De trenger en regjering som prioriterer St. Olavs Hospital og midtnorske pasienter. Med Arbeiderpartiet ved roret ville Helse Midt-Norge fått 204 mill. kr mer. I stedet har regjeringen latt oljepengene renne direkte ut i lomma til dem med mest fra før. Nå gjelder det mer enn før. Norge trenger et nytt flertall, og Sør-Trøndelag trenger en ny regjering som satser på sykehusene, og som holder det de lover.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
I et stort budsjett er det ofte slik at det er de små tingene som kanskje blir oversett, som faktisk betyr mest for folk der ute. Den kulturelle spaserstokken er en slik sak. Det å ha tilgang til og få oppleve kulturaktiviteter i ulike former – enten det gjelder barneteater eller mer profesjonelle utøvere innen sang og musikk, eller det rett og slett bare gjelder høytlesning fra en bok du liker, eller et dikt som minner deg om noe fra hjemstedet ditt, der du kommer fra – er av stor betydning for livskvaliteten til oss alle. Det å oppleve kultur gir bedre helse og bedre trivsel. Det har forskningen vist oss lenge, og hvis vi tenker oss om, er det jo helt åpenbart. Det at alle skal ha tilgang til kunst og kultur uansett bakgrunn, helse og lommebok, er en helt klar rettesnor i Arbeiderpartiets kulturpolitikk. Derfor har vi prioritert universelle fellesskapsordninger som bygger ned terskler som Den kulturelle nistepakka i barnehagen, Den kulturelle skolesekken i skolen og også Den kulturelle spaserstokken. Den ble innført da vi satt i regjering i 2007 og bygger på tanken om at eldre eller andre som ikke så lett selv kan oppsøke ordinære kulturtilbud, har like stort behov for og like stor rett til kunstneriske og kulturelle opplevelser som alle oss andre. Så er det slik at regjeringen med Høyre og Fremskrittspartiet foreslo å avvikle hele ordningen i 2015. Til da hadde ordningen gitt eldre i 387 kommuner kulturelle opplevelser av stor verdi, livsglede og helse. Saken skapte, naturlig nok, store reaksjoner da det til og med ble foreslått at de ansatte, sykepleierne og hjelpepleierne, selv bare kunne ta over de oppdragene som profesjonelle kulturarbeidere tidligere hadde stått for. Heldigvis klarte Kristelig Folkeparti og Venstre å redde «spaserstokken» i land, men nå er pengene som før kom fra helse- og kulturbudsjettet, inne i kommunerammen. Og som med alt annet som forsvinner inn i det store sluket, er det nå helt umulig å si hvordan ordningen benyttes rundt om i kommunene. Men at tilbudet er svekket som følge av det grepet, er det liten tvil om.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Helseminister Høies manglende evne til å følge opp egne valgløfter har blitt nevnt flere ganger i debatten. Det er egentlig ikke så veldig rart, for en kan vel etter hvert oppfatte alle løftebruddene fra dagens regjering som synonymt med noe av det som er verdigrunnlaget til regjeringen. Da Høyres nestleder, nåværende helse- og omsorgsminister Bent Høie, lovet 12 mrd. kr mer til sykehusene i valgkampen 2013, var det mange som trodde på det. Men tre år etter at valgløftene ble gitt, oppleves nå mange steder rundt om i landet dette løftesviket på kroppen. Sykehuset Telemark er ikke noe unntak og er nå inne i en meget anstrengt og alvorlig økonomisk situasjon. Men det er ikke bare ved Sykehuset Telemark, det er ved Borgestadklinikken i Telemark, og det er ved Betanien Hospital i Telemark. Men i Sykehuset Telemark skal de altså til neste år kutte mellom 60 og 70 mill. kr, og i de påfølgende år 250 mill. kr. I Sykehuset Telemark var de tidlig ute med å få vedtatt en utviklingsplan. Resultatet av utviklingsplanen er to nedlagte lokalsykehus, økt press på gjenværende avdelinger og en økonomi ute av kontroll. Det er kontinuerlige diskusjoner. Arbeiderpartiet fryktet det da utviklingsplanen ble vedtatt og verifisert i foretaksmøtet. Derfor fremmet vi flere forslag som nettopp ba regjeringen følge situasjonen særdeles nøye og sørge for at det var økonomisk handlingsrom for å gjennomføre utviklingsplanen på en god måte. Men vi talte den gang – og foreslo – for døve ører. Nå i ettertid ser vi konsekvensene. Administrerende direktør har trukket seg og gått fra stillingen på grunn av situasjonen, styrelederen har måttet gå på grunn av situasjonen, og helseminister Høie, som indirekte verifiserte utviklingsplanen, burde kanskje også tatt konsekvensene av den situasjonen. Det er meget alvorlig, og det er en meget anstrengt situasjon ved Sykehuset Telemark. Nå er ny styreleder på plass. En kan forvente at i løpet av neste år får en på plass en ny administrerende direktør.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Arbeiderpartiets alternative budsjett har 1 mrd. kr mer til sykehusene for 2017 enn det regjeringen har. Som mange har vært inne på, lovte Høyre før valget det samme som Arbeiderpartiet – 12 mrd. kr mer til sykehusene over denne fireårsperioden. Arbeiderpartiet har fulgt opp sine lovnader, men det har ikke regjeringen gjort. De ligger vel ca. 3 mill. kr under sitt løfte for hele perioden. Budsjettforliket forverret dessverre situasjonen for sykehusene enda mer. Cirka en halv milliard kuttes i nye effektiviseringstiltak. Dette er et nytt storkutt som Arbeiderpartiet ikke støtter – en regning som nå sendes pasientene og dem som jobber på sykehusene. Sørlandet sykehus sliter økonomisk, og store kutt i antall stillinger er varslet. For Sørlandet sykehus utgjør Arbeiderpartiets forslag om 1 mrd. kr mer og det nye effektiviseringskravet til sammen trolig ca. 70 mill. kr – penger som sykehusene på Sørlandet kunne brukt til satsing på ansatte, utstyr, nye behandlingsmetoder og raskere behandling. Dette skaper som sagt store utfordringer for de tre sykehusene på Sørlandet. Vi har for ikke lenge siden også vært gjennom en opprivende debatt vedrørende Flekkefjord og funksjonsfordeling, igjennom behandlingen av Nasjonal helse- og sykehusplan. Etter dette ble det nedsatt en bredt sammensatt prosjektgruppe som fikk i mandat å se på hva et samlet akuttilbud ved Flekkefjord skal inneholde fra 2018. Et stort flertall har kommet med sin anbefaling, og disse anbefalingene virker positive. Jeg konstaterer likevel at et lite mindretall ennå refererer til regjeringens opprinnelige forslag og anbefaling av 60 000–80 000 innbyggere for å drive akuttkirurgi, basert på det volumet og den kvaliteten som bør legges til grunn. Her burde etter min mening ministeren gi beskjed om at dette ikke skal være noe kriterium etter behandlingen av planen i Stortinget. Jeg konstaterer at det budsjettforliket som foreligger i dag, ikke er noe løft for utviklingen av Sørlandets sykehus framover.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-12-19:
Det var innlegget til representanten Bollestad og statsråd Høie som gjorde at jeg tok ordet. Representanten Bollestad sa at det var noen få partier som stemte imot Nasjonal helse- og sjukehusplan. Ja, det er også en måte å si det på. Senterpartiet var et av dem som stemte imot. Det som er utfordringen, er at de partiene som stemte for, møter massiv motstand på samtlige steder hvor en ønsker å ta vekk akuttkirurgi eller andre deler av akuttmedisin, som er helt nødvendig å ha for et fullverdig lokalsjukehus. Jeg synes at representanten Bollestad burde ha en litt større respekt for det som skjer ute, og de som er berørt der. Også i representantens nærområde er det veldig sterke talspersoner for å ha fullverdige lokalsjukehus, som altså har akuttkirurgi og akuttmedisin, røntgenlaboratorium og anestesi. Dette er omforent. Jeg vil bare forsikre meg om det som statsråden sa om at det er utviklingsplaner. Ja, jeg håper at det skal være reelle utviklingsplaner, hvor de som blir engasjert i det og bruker veldig mye av sin verdifulle arbeidstid – enten det er fagfolk eller folkevalgte – blir reelt hørt på, sånn at det ikke blir skinnprosesser, som det har vært så altfor mye av i denne saken. Jeg vil bare si at fra Senterpartiets side kommer vi til å engasjere oss på sida til dem som ønsker trygghet rundt omkring på de mange store stedene som nå blir utsatt for press for å miste sitt akuttilbud, enten det er på Sørlandet eller i Lofoten, eller det er de som ønsker å få tilbake et fullverdig akuttlokalsjukehus på Kongsberg. Dette er ikke noe å kimse av. Dette er skikkelig alvor. Det er spørsmål om trygghet for folk, og jeg er derfor litt lei meg for at Kristelig Folkeparti ikke har litt større respekt for Senterpartiets engasjement fra denne talerstolen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-12-19:
Representanten Elin Rodum Agdestein bruker sterke ord mot Senterpartiet, så sterke ord at vi er en trussel mot nasjonale interesser. Jeg har hørt det før – jeg har hørt det før. Jeg har sjøl vært en trussel mot fedrelandet, som redaktøren i Drammens Tidende sa det på 1990-tallet. Det gjør ikke noe inntrykk, vi tåler det veldig godt. EØS-avtalen er en hellig ku for både Arbeiderpartiet og Høyre her i salen. Det kommer til å utvikle seg til å bli et betydelig problem, for det er et faktum at det er nasjonalstaten som er den svakestes beste vern, det er i nasjonalstatene at en kan sikre folkestyret og sikre det demokratiet som alle tyr til når en skal rette opp urettferdighet i samfunnet. Som representanten Svein Roald Hansen sa, er EØS-avtalen en dynamisk avtale. Nå er det ikke lenger bare Nei til EU som er enig i at den dynamiske avtalen er en husmannskontrakt, det er også Ja til EUs leder enig i. Statsministeren sa for øvrig også, i forbindelse med brexit, at EØS-avtalen var en meget dårlig avtale. Og når vi vet at EØS-avtalen er koplet til det som EU-tilhengere nå kaller for et eksperiment uten forbilde – hele EU er jo et eksperiment uten forbilde – fordi det er innført en økonomisk union uten en politisk union, er det den systemfeilen som nå i stadig større grad viser seg som et problem, og som folk reagerer mot, helt naturlig nok. Senterpartiet står for at vi skal erstatte EØS-avtalen med en handelsavtale – fra f.eks. å ha friest mulig bevegelse av arbeidskraft til regulert arbeidsinnvandring, fra en arbeidsinnvandring som vi har i dag, som skaper betydelige problemer. Jeg ber om at flere leser Riksrevisjonens rapport om arbeidslivskriminalitet, om sosial dumping i forbindelse med offentlige kontrakter og om manglende innbetaling av avgifter fordi vi ikke har sakene på stell, noe som er helt grunnleggende for å ha orden i arbeidslivet. Nasjonal politikk er viktig, som representanten Svein Roald Hansen sa. Jeg er helt enig i det. Det går an å føre mer eller mindre god politikk innenfor rammene av EØS-avtalen. Nå føres det ikke god politikk, det er vi enige om. Men det som er det viktigste, er at vi per i dag har fått 12 000 rettsakter gjennom EØS-avtalen, som nå gjennomsyrer det norske samfunnet på stadig flere områder, og som fører til at folk kjenner større og større avmakt. Derfor må ikke minst EØS-avtalen erstattes med en handelsavtale.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-12-19:
Jeg er glad for at det er flere som tar ordet om EØS og handelsavtaler. Og jeg håper at flere kan gå til kildene og se hva som skjedde i stortingssalen i 1992, da EØS-avtalen ble drøftet her over to dager. Går en igjennom referatene og ser hva som ble sagt den gangen – hva som ble sagt om hvorvidt det var en dynamisk avtale eller ikke, hva som ble bedyret om at avtalen ikke skulle gjelde på de og de områdene – kan en se hvem som har mest dekning for det som da ble sagt, og det som er situasjonen i dag. Det er ganske entydig klart at det som EØS-avtalen ble framstilt som i 1992, var noe ganske annet enn det den har utviklet seg til. EØS-avtalen er koblet direkte til hele EU-systemet på sin dynamiske måte, og EU har systematisk gått i retning av å utvikle en union og har kommet så langt at en har innført en egen valuta. Problemet er bare at det å ha en egen valuta uten å ha en politisk overbygning, er det ingen andre land i verden som har. Det er derfor et eksperiment uten forbilde. En kan ikke ha en styring av et stort område uten å ha en politisk styring på toppen som er overordnet økonomien. Det har en ikke. Det får en ikke til fordi folk reagerer sterkere og sterkere mot den overnasjonalitet som der ligger. Derfor sitter hele EU-systemet i dag i et skårfeste. En sitter i et skårfeste. En kommer verken opp eller ned, og det skaper stadig større vanskeligheter, og det reagerer folk på. Det er da ganske interessant å høre hvordan de som ser på EØS-avtalen som ei hellig ku, fornekter disse tingene. Senterpartiet er opptatt av næringslivets interesser. Vi er opptatt av at de som driver fiske, de som driver skogbruk, og de som driver annen næringsvirksomhet, sjølsagt skal ha gode handelsforbindelser med EU. Det hadde en også før EØS-avtalen, ved handelsavtalen. Det kan vi få igjen, for vi må ha en gjensidig nytteavtale, og Norge har enormt rike naturressurser. Det som blir klart underkommunisert fra EU-tilhengerne og EØS-tilhengerne, er konsekvensene og de negative konsekvensene for arbeidslivet. Jeg ber om at flere stortingsrepresentanter reiser rundt og ser hva som skjer i praksis i norsk arbeidsliv i dag. Det utvikler seg en kultur der som er den største trussel mot den norske arbeidslivsmodellen som har ført til seriøse og trygge forhold i norsk arbeidsliv. Det er det viktig for Senterpartiet å ta fatt i, og det er nå en av de sentrale begrunnelsene for at vi må få en seriøs debatt om dette. Den ene saken kommer opp etter den andre om hvordan norsk høyesterett forholder seg til EU-systemet, og også om hvordan norsk høyesterett blir overkjørt av ESA, og det er et stort problem.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-12-19:
Jeg merker meg at ingen går inn på det som er hovedproblemet i EU, nemlig at en har en økonomisk union uten en politisk union, som fører til systemmessige problemer, og som folk reiser seg mot rundt omkring. Det bare fornektes. Det som er klart, er at Senterpartiet har sittet i regjering, som representanten Nesvik sa, og vi har gjort oss våre erfaringer både i regjering og etterpå. Det som er viktig nå, er å få opp debatten om hva som er konsekvensene av EØS-avtalen for det som er viktigst for folk, nemlig inntekt for sitt arbeid. Det er i arbeidslivet en avklarer om det er stabilitet i et samfunn, og om det er ordnede forhold. Hvis utryggheten brer seg i arbeidslivet når det gjelder inntekt, er landet ute i kjempeproblemer. Det er det vi ser rundt omkring i Europa, og det er det vi ser også sniker seg inn i Norge ved at stadig færre føler trygghet for eget arbeid. Våre interesser er altså knyttet til folks inntekter fra sitt arbeid, og alternativet er handelsavtalen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Aspaker sa i sitt innlegg at hun og regjeringa hadde økt satsingen på fornybar energi. I 2014 var den posten på 1,3 mrd. kr, og i det som er regjeringas forslag nå, er den på 470 mill. kr. Jeg kan vel ikke akkurat se at det er en satsing. Det er en relativt stor reduksjon i denne budsjettposten. I tillegg lurer jeg på om statsråden er enig med regjeringspartikollega Tybring-Gjedde i at det er nødvendig å reforhandle EØS-avtalen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Flere representanter har vært inne på den akutte humanitære katastrofen som utspiller seg i Aleppo. På slutten av året er det jo slik at regjeringa ofte har noen budsjettposter hvor man ikke har brukt opp alle pengene. Vil Aspaker i samråd med utenriksministeren vurdere å øke den humanitære støtten til flyktningkatastrofen i Aleppo, basert på at det kan være noen gjenværende midler i Utenriksdepartementet som kan bidra i denne svært vanskelige situasjonen?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
En svakhet ved den langtidsplanen som ble vedtatt nå i høst, var at investeringene til landmakt trengte utredning i et år til. Nå har vi akkurat sett et bilde i avisen med mange menn som skulle utrede dette. Da tenkte jeg i mitt stille sinn: Det er godt det er kvinner som er flest når man bestemmer dette til slutt, så får vi en viss balanse i dette. Men det er egentlig ikke mitt spørsmål. Mitt spørsmål er: Hva er status for denne landmaktutredningen? Hvilke forventninger har statsråden, og når kan de første investeringene komme? I den avtalen vi gjorde, la vi opp til at vi allerede nå skulle starte investeringene i kampluftvern, før utredningen er ferdig. Men hva er status for landmaktutredningen akkurat nå?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Jeg har et spørsmål om avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen. Det innebærer en del kutt på budsjettet også fra neste år. På Stortinget har vi vedtatt og skal vedta overordnede måltall. Men på hvilke områder skal det effektiviseres i Forsvaret i 2017, slik statsråden planlegger?