Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-01:
Strategien «Bærekraftig utvikling – en ny kurs for Norden» utgjør et solid grunnlag for å kunne utvikle Norden og nærområdene i bærekraftig retning de neste 20 årene. Oppfølging av strategien betyr omfattende forpliktelser for de nordiske landene både nasjonalt og innen det nordiske samarbeidet, og vil være en viktig oppgave under vårt formannskap i det nordiske regjeringssamarbeidet i 2002. Strategien må også ses i forhold til utarbeidelsen av tilsvarende strategier i EU og OECD, hvor Norden kan være en pådriver og gjennom dette fremme et økt og forpliktende internasjonalt samarbeid om bærekraftig utvikling. Videre vil strategien kunne utgjøre et felles nordisk bidrag ved 10-årsmarkeringen av Rio-konferansen i 2002, Rio+10. Et bærende element i strategien er integrering av miljøhensyn i sektorene, som betyr at de enkelte sektorer påtar seg ansvar for å oppfylle miljømål og internasjonale miljøforpliktelser. Samarbeidet på tvers av sektorer må følges opp både på nasjonalt og nordisk nivå. Det nordiske samarbeidet omfatter mange sektorer, og det forutsettes at det enkelte ministerråd skal følge opp strategien for sitt ansvarsområde. Det nordiske miljøsamarbeidet bygger på prinsippet om nordisk nytte og tar utgangspunkt i målsettingen om høyest mulig ambisjonsnivå, som betyr at man ved å følge det nordiske landet med høyest ambisjonsnivå kan bruke samarbeidet som en løftestang både nasjonalt og internasjonalt. Et nytt nordisk miljøhandlingsprogram for perioden 2001-2004 ble vedtatt av de nordiske miljøvernministrene i november 2000. Dette er gjort gjeldende fra 1. januar i år med forbehold om Nordisk Råds behandling. Programmet gir retningslinjer for det nordiske miljøsamarbeidet for de neste fire årene og utgjør grunnlaget for miljøsektorens samarbeid med Nordisk Råd og de viktigste sektorene med betydning for miljøutviklingen. Handlingsprogrammet tar for seg viktige spørsmål, som miljøproblemene i Nordens nærområder og i Arktis, EUs miljøsamarbeid og samordning av nordiske posisjoner i internasjonale prosesser. For Norge er satsingen mot havforurensning og samarbeid om renere energi og klimatiltak spesielt viktig. Det er positivt at handlingsprogrammet legger vekt på å følge opp den nordiske handlingsplanen for natur- og kulturmiljøbeskyttelse i Arktis. Miljøhandlingsprogrammet vil bli et viktig verktøy for å følge opp strategien for bærekraftig utvikling, nettopp fordi den legger vekt på det sektorovergripende perspektiv og samarbeidsformer. Et konkret eksempel på dette er området miljø og helse, som har kommet inn som et nytt tema i det nordiske miljøsamarbeidet. Jeg ser på dette som et svært viktig tema, også i forhold til de utfordringer representanten Randi Karlstrøm tok opp i sitt innlegg, om at virkningen bør bli gjeldende for hele det nordiske nærområdet. Hovedansvaret for oppfølgingen av strategien vil ligge på de enkelte land og de selvstyrte områdene. Derfor må den nasjonale politikken sikre at alle berørte sektorer tar ansvar for oppfølgingen innen eget område. Dette vil kreve, også nasjonalt, samarbeid over sektorgrensene. Her hjemme har vi over flere år forsøkt å integrere bærekrafthensynet løpende i politiske prosesser som budsjett- og planleggingsprosessene. Det har i den norske tilnærmingsmåten til bærekraftig utvikling på miljøområdet vært viktig å fastlegge nasjonale mål som ivaretar oppfyllelsen av Norges internasjonale forpliktelser på miljøområdet. Gjennom stortingsmeldingene om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand har Regjeringen skaffet seg bred tilslutning til de nasjonale målene og hovedlinjene i miljøvernpolitikken. Meldingene bygger på at miljøpolitikken må bli en del av alle politikkområder at det internasjonale miljøsamarbeidet må bygges ut og styrkes at det må åpnes for bedre lokal forankring av miljøvernpolitikken for å skape større legitimitet at samarbeidet med næringslivet må videreføres med sikte på å få utløst enda mer av potensialet for miljøsatsing på dette området I arbeidet med å integrere miljøvernpolitikken i andre sektorers politikk er sektorvise miljøhandlingsplaner blitt viktige verktøy. Grunnlaget for arbeidet med slike planer er gitt i St.meld. nr. 58 for 1996-1997. De sektorvise miljøhandlingsplanene bygger på prinsippet om målstyring og kostnadseffektivitet på tvers av sektorene. I planene beskrives sektorenes miljøpåvirkning og Regjeringens planer for miljøinnsatsen i vedkommende sektor. Miljøhandlingsplanene er på denne måten en viktig del av den samlede miljøvernpolitikken, og det er en forutsetning at disse miljøhandlingsplanene blir fulgt opp som en integrert del av de ordinære budsjett- og styringssystemene innenfor departementenes forvaltningsområde. I løpet av de tre siste årene har åtte departementer presentert sine sektorvise miljøhandlingsplaner, Samferdselsdepartementet, Forsvarsdepartementet, Olje- og energidepartementet og Fiskeridepartementet i tilknytning til statsbudsjettene for 1999 og 2000, og i tilknytning til statsbudsjettet for 2001 presenterte Landbruksdepartementet, Nærings- og handelsdepartementet, Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet sine miljøhandlingsplaner. Til neste år vil det være Kulturdepartementet, Utenriksdepartementet, Finansdepartementet og Justis- og politidepartementet som skal legge fram sine forslag til miljøhandlingsplaner i tilknytning til statsbudsjettet. Dette viser at vi har kommet godt i gang i Norge med å integrere miljøhensynet i sektorenes løpende virksomhet, noe som er helt avgjørende for å få til en bærekraftig utvikling. Samtidig arbeider flere land for tiden med nasjonale strategier for bærekraftig utvikling. Disse skal presenteres på Verdenstoppmøtet for bærekraftig utvikling i 2002. Regjeringen vil for sin del ta utgangspunkt i den nordiske bærekraftstrategien på nasjonalt nivå i arbeidet med innspill til Verdenstoppmøtet.