Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Jeg er enig med sakens ordfører i at vi har hatt en god behandling av saken, og at det er en viktig sak vi nå behandler. Vi vet at det allerede har blitt forsket fram at rike mennesker er mer lykkelige enn fattige mennesker, noe som forslagsstillerne påpeker. Men det er også noe vi vet, at de kronene som kommer på toppen av at en har sitt eget hus og hjem, begynner å bety mindre. Som forslagsstillerne er også Regjeringen og de rød-grønne enige i begrunnelsen om at «politikerne kan gjøre mer for innbyggerne hvis hovedmålet er livskvalitet, enn hvis det er økonomisk vekst alene» som skal bety noe. I perspektivmeldingen for 2009 skrev vi følgende om våre hovedmål: «Regjeringen vil føre en politikk som bygger på rettferdighet og fellesskap. Vår oppgave er å styrke, fornye og videreutvikle det norske velferdssamfunnet.» Alle skal ha samme mulighet. I det ligger det ikke at alle skal være like, men at alle mennesker i hele landet skal ha mulighet til å utvikle sine evner og leve gode og meningsfylte liv. Da må arbeid til alle, en bærekraftig utvikling, en mer rettferdig fordeling og styrking av velferdsordningene være på plass. Men det er viktige forhold som ikke fanges opp i de ulike målingene som finnes. Det er frivillighet, det er ulønnet arbeid, det er natur, og det er miljø – og mer enn det. BNP fanger ikke dette opp godt nok, noe som igjen kan føre til at vi overlater til framtidige generasjoner mindre av denne formen for kapital. Det finnes mye forskning og ulike indikatorer for å måle, så vi trenger kanskje ikke finne opp kruttet på nytt. Det er heller ikke det komiteen ber om, men vi må, som komiteens flertall sier, «ha en bred drøfting av måling av livskvalitet, herunder videreutvikling av arbeidet med indikatorer for bærekraftig utvikling». Å måle lykke er ikke enkelt. Det vil nok være ting som gir representantene Høybråten og Syversen lykke, men som ikke nødvendigvis gir meg samme lykkefølelse – og omvendt. Men vi vet alle at om det er representanten Høybråten, representanten Syversen eller meg, er vi mennesker. Vi trenger trygghet, vi trenger nærhet, vi trenger varme. Vi trenger å føle at vi hører til og finnes i fellesskap med familie og venner. Der tror jeg vi er rimelig like alle sammen. Som politikere kan vi være med og gjøre vedtak og bevilge penger som gir folk den formen for kapital, eller rettere sagt: gir folk gode liv, slik at de blir lykkeligere. Når vi bruker penger på f.eks. å etablere frivillighetssentraler, er det ikke så lett å måle det. Da sier iallfall brukerundersøkelser at det minsker ensomhet, det skaper følelsen av fellesskap, det gir nærhet og det gir nettverk. Når vi verner naturen mot utbygging, vet vi at det gir mennesker mulighet til friluftsliv og å bruke naturen. Mange mener at det gir dem gode liv. Når vi bygger barnehager, vet vi at det gir foreldre trygghet for det flotteste de har, nemlig barna sine, og at de føler tilfredsstillelse ved at barna blir tatt godt vare på. Men veldig ofte er dette opplevelser og følelser som blir uttrykt verbalt, og som ikke kan måles i kroner og øre eller produksjonsresultat. Derfor synes jeg denne debatten er viktig, for av og til skal vi spørre oss – kanskje mer i dag enn noen gang før: Hva er det gode liv? Alle haster av gårde, og verden går fort – ikke bare våre liv her på berget, men folks liv i verden: Hva er det gode liv, og hvem har gode liv? Jeg tror at når vi fokuserer på dette, blir vi mer oppmerksomme og handlingsrettede med tanke på å løfte opp alle dem i verden som åpenbart ikke lever gode liv – og det ofte på grunn av den måten vi lever på. Det er ikke en bærekraftig retning, verken for miljø eller mennesker. Jeg så en tegning i VG i 1997, tror jeg det var, av en veldig tjukk nisse som lå på en sofa med nisselua på hodet. Så sier nissen til verden: Jeg er så mett at jeg er helt irritert. Den tegningen synes jeg sier alt. Det er et godt bilde på hvordan vi har blitt, både overfor det som er nært oss, og – det er jeg ikke i tvil om – overfor det som er fjernt fra oss. Vi må ikke komme dit hen at vi ikke bryr oss. Da vil vi alle leve fattige og innholdsløse liv. Så jeg ser med glede fram til den videre debatten i det offentlige rom og i det arbeidet som Regjeringen skal gjøre for at vi skal klare å løfte dette opp. Lykken i livet er ofte de små ting. Mange nok av de små tingene blir som regel noe stort. Til slutt har jeg lyst til å sitere Arnulf Øverlands «En Hustavle»: «Det er en lykke i livet som ikke kan vendes til lede: Det at du gleder en annen, det er den eneste glede. Det er en sorg i verden som ingen tårer kan lette: Det at det var for sent, da du skjønte dette. Ingen kan resten av tiden Stå ved en grav og klage Døgnet har mange timer. Året har mange dage.» Også for Elin Ørjasæter, håper jeg.