trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-04-11:
Representanten Lysbakken mener at jeg er høystemt når jeg snakker om fred i Europa. Jeg mener tvert imot at jeg er ganske nedstemt, ikke minst med tanke på det scenarioet som representanten Tetzschner trakk opp. Lysbakken vil heller snakke om arbeidsmarkedssituasjonen, og det synes jeg utenriksministeren har gjort rede for på en tilstrekkelig måte. Jeg skal ta opp et annet tema. Vi har tidligere i dag hatt en debatt i salen om klima knyttet til vern av myrarealer. Og nei, dette skal ikke dreie seg om at noen står til knes i myr og ikke kommer videre, det skal dreie seg om forskningssamarbeid. De tall som representantene fra SV og mine kolleger i Venstre har trukket fram når det gjelder omfanget av lagret karbon i våre myrer, er resultatet av forskning. Karbonfangst kan ikke gjennomføres uten en betydelig forskningsinnsats. Det grønne skiftet kan ikke gjennomføres uten internasjonalt forskningssamarbeid. Verdenssamfunnet – og jeg gjentar: verdenssamfunnet – har som mål å begrense den totale oppvarmingen til 1,5 grader sammenlignet med førindustriell tid. Menneskelig skaperkraft må strekkes til det ytterste for å nå dette og samtidig bevare vårt velferdsnivå. Skal vi klare det, er vi helt avhengig av at forskningsmiljøer jobber sammen på tvers av landegrenser. Et av de viktigste verktøyene for dette samarbeidet er Horisont 2020, rammeprogrammet for forsknings- og innovasjonssamarbeid i EU. Her markerer norske forskere seg sterkt. Bjerknessenteret i Bergen, f.eks., spiller i Champions League innen klimaforskning. Før jul fikk senteret EU-finansiering av tre nye prosjekter som vil kunne tette sentrale kunnskapshull i klimaforskningen for å støtte framtidige rapporter fra FNs klimapanel. Prosjektene involverer fagmiljøer fra et tosifret antall land, men styres fra Bergen. Midt oppe i Storbritannias brexit-kaos er det urovekkende at partier som Senterpartiet, SV og Rødt på ramme alvor vil trekke Norge ut av EØS-avtalen. Da vil de i realiteten også gjøre det vanskeligere for Bjerknessenteret og andre norske toppmiljøer å drive med fremragende forskning. Disse forslagene er basert på et resonnement om at Storbritannias utgang fra EU på et eller annet vis vil åpne for bedre avtaler i framtiden. La meg slå fast: Storbritannia er en viktig forskningsnasjon som vi uansett fortsatt ønsker tett faglig samarbeid med. Men brexit kommer til å gjøre det vanskeligere for oss. Nylig kunne f.eks. Forskningsrådet melde at faren for en hard brexit gjør at norske søkere til Horisont 2020 nøye må vurdere risikoen ved å samarbeide med britiske partnere. Norge trenger EØS, og EU trenger Norge, bl.a. for klimaets skyld.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-04-11:
Jeg tar selvsagt til meg den påminnelsen jeg fikk om § 55 i forretningsordenen, som jeg fikk av presidenten tidligere. Jeg har sikkert ikke uttrykt meg klart nok, men jeg skal gjøre et nytt forsøk. Det europeiske forskningssamarbeidet som Norge i dag er deltaker i, er i stor grad resultat av EØS-avtalen. Avtalen åpner for at tusener av norske akademikere har mulighet til å hente inspirasjon fra europeiske læresteder, og vi nyter godt av akademikere fra EU-området. Når man åpner opp for tvil om EØS-avtalen, setter man også dette europeiske samarbeidet på spill.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-11:
Det er mye som er udemokratisk med EU, men jeg tror at utenriksministeren får EU til å framstå verre enn det faktisk er. Det tegnes et slags bilde av en autoritær institusjon der selv det minste avvik fra Brussels vedtak er farlig, nærmest straffbart. Det er farlig å bruke reservasjonsretten innenfor EØS, skal vi tro Søreide. Det er også farlig om Norge så mye som tenker på andre løsninger enn EØS. Det høres nærmest ut som at det å ha en selvstendig vurdering av hva som er best for Norge, er en slags handling som vil utløse reaksjoner og straffetiltak fra EU. Hvem er det i så fall som skal straffe Norge hvis vi på selvstendig grunnlag vedtar en utredning av alternativer til EØS, og er tvangstrøya EØS så trang og så stram at det vil medføre en slags fare hvis det norske stortinget vedtar en utredning av alternativene til denne avtalen?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-11:
Det gjelder referatsak 308. Den ønsker Rødt, Arbeiderpartiet og Senterpartiet å behandle etter § 39 annet ledd bokstav c i Stortingets forretningsorden. Begrunnelsen for det er kort fortalt at Telenor vil avslutte vedlikeholdet av kobbernettet fra og med 1. mai. Stortinget må ta stilling til forslaget vårt før vedlikeholdet stanses, noe som vil være viktig for mange som da vil miste vedlikeholdet sitt. Derfor ønsker vi å få behandlet saken før 1. mai.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-11:
Nær 80 pst. av vår eksport går til EU, og Norge er altså ikke på størrelse med verken Kina eller USA. Det betyr at vi er i en helt annen situasjon enn landene i det eksempelet som representanten nevner, ved forhandling av frihandelsavtaler. Men selv eksemplet med Canada, som jeg nevnte, som er et relativt stort land, har også tatt veldig lang tid å forhandle og er fortsatt ikke ratifisert. Hele kjernen og essensen i vår EØS-tilknytning er at vi har lik tilgang til det indre marked, på samme vilkår som EU-land. Det er det som gir den sømløse eksporten, det er det som gir oss – fem millioner mennesker – tilgang til et hjemmemarked på 500 millioner mennesker. Og det er det som er bærebjelken i vår tilknytning til EU, og som er svært høyt verdsatt av mennesker som driver arbeidsplasser rundt omkring i distriktene, for å nevne noe. Vår vurdering er, veldig klart, at for Norges del ville disse betingelsene bli dårligere dersom vi skulle finne alternativer til EØS-avtalen som ikke er fullt EU-medlemskap.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-11:
Her var det mye på en gang. For det første er det ikke slik at andre land enn de som har EØS-avtalen, eller fullt EU-medlemskap, har tilgang til det indre marked. Det betyr at for oss er det vurdert å ha betydelig større fordeler enn det har ulemper. Og så er det ingen som har sagt at det ikke også har noen ulemper. Vi må også være med på å dele pliktene når vi får ta så stor del i fordelene ved å være en del av det indre marked. Jeg syns det er en ganske drøy påstand fra en Senterparti-representant at norsk arbeidsliv er i ferd med å bli ødelagt, og jeg ber selvfølgelig også representanten om å belegge den påstanden. Det er ingen som sitter med hendene i fanget. Norge fører under denne regjeringa en meget aktiv og effektiv europapolitikk, der vi søker å både påvirke og ikke minst være en del av det europeiske fellesskapet, som vi er både verdimessig, kulturelt, politisk og ikke minst økonomisk. Det har regjeringa tatt stilling til i den strategien vi leverte i fjor, der vi ønsker et tettere samarbeid med EU. Jeg vet at det er noe representanten Navarsete misliker å høre, men det er det som tjener norske interesser best.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-11:
Jeg synes også det er ganske spesielt å peke på søkningen til enkelte fag og si at dette er EØS-avtalens feil, eller at det skal være et tegn på at deler av norsk arbeidsliv er i ferd med å bli ødelagt. Statsminister Solberg har tatt et initiativ overfor EU for å bidra til å få bukt med arbeidslivskriminalitet. Det er et positivt initiativ som er blitt godt mottatt i EU. Vi ser også at arbeidslivskriminalitet er et område der regjeringa utnytter det handlingsrommet som er i EØS-avtalen. Det gjelder både godkjenningsordning i renholdsbransjen, krav om lønns- og arbeidsvilkår og begrensninger i antall kontraktsledd i offentlige anskaffelser. Men EØS-avtalen er også et veldig godt eksempel på at vi har fått rettigheter i Norge som vi i utgangspunktet ikke hadde. Det gjelder f.eks. ansattes rettigheter ved virksomhetsoverdragelser, skriftlig arbeidsavtale, regler om masseoppsigelser, informasjon til og konsultasjon med arbeidstakere og enkelte arbeidsmiljøstandarder og likebehandlingsregler for innleide arbeidstakere.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-11:
Det er ikke slik at ESA har overprøvd Høyesterett. Det var Tariffnemnda som kom fram til sitt vedtak, og det er bare en presisering av det representanten Lysbakken sa i sitt hovedinnlegg. Som jeg var inne på i mitt svar til Navarsete, jobber regjeringa selvsagt aktivt mot både arbeidskriminalitet og sosial dumping. Det kjenner representanten godt til. Ikke minst redegjorde arbeids- og sosialministeren for dette i sin del av EØS-redegjørelsen, som fant sted i høst. Så syns jeg det er veldig interessant at vi har en debatt om et SV-forslag om å utrede alternativer til EØS-avtalen, men det er ingen av representantene som snakker om hva disse alternativene skulle være, og hvordan de skulle kunne tjene norske interesser bedre. Det man hele tida snakker om, er hva man mener er feil med EØS-avtalen. Det kan vi gjerne ha en debatt om, og det har vi ofte. Men det er ingen som er villig til å si noe om hva de ser for seg av alternativer til EØS-avtalen, som skulle kunne tjene norske interesser bedre.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-11:
Før jeg svarer på det, vil jeg svare på spørsmålet knyttet til det å legge fram en bred utredning. Den delen av det norske storting – rett nok en liten – som ønsker en utredning av alternativer til EØS-avtalen, må jo ha en tanke om hva de alternativene skal være, før man setter i gang en utredningsprosess og potensielt setter i gang en utmeldingsprosess av EØS. Jeg syns det er veldig rart at man ikke har en tydeligere og klarere tanke rundt det. Vi vet hva alternativene er. Jeg listet dem opp i mitt innlegg, og vi vet også hva konsekvensene av dem er. Vi vet hvordan det treffer land som velger andre løsninger. På noen områder syns kanskje de landene at det er en bedre løsning, men for Norge er våre interesser best ivaretatt gjennom EØS-avtalen – dersom vi ikke får et fullt medlemskap i EU. Reservasjonsretten er et spørsmål vi har vært inne på tidligere. Reservasjonsretten er reell, men det har aldri vært meningen at den er uten konsekvenser, og det vil gjelde i en konkret vurdering av om reservasjonsretten skal brukes også i framtida.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-11:
Jeg syns det er oppløftende å høre at representanten Lysbakken anslår at denne regjeringa kommer til å sitte til evig tid, og jeg tar det til meg som et positivt tegn. Jeg syns det er veldig spesielt at utgangspunktet for spørsmålet og debatten som Lysbakken nå fører, er at EØS-avtalen tvinger fram en tvangsprivatisering av jernbanen. Det er rett og slett ikke riktig. Men det er den type argumenter vi veldig ofte møter fra nei-siden. Fjerde jernbanepakke legger opp til at konkurranse skal være hovedregelen, men regelverket er ikke låst. Det betyr samtidig at det fortsatt kan tildeles kontrakter på samme måte som vi gjør til NSB i dag, og ikke minst: Jernbanepakka inneholder ingen krav til at staten skal gi fra seg eierskapet til jernbanen. Staten kan fortsatt eie infrastrukturen, og det er ingen krav til at jernbanen skal privatiseres, selv om det gis adgang for private selskaper til å operere på jernbaneskinnene. Vi må ha riktig utgangspunkt for debatten. Da blir den også bedre.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-04-11:
Nå gjør representanten Moxnes det han elsker aller mest i verden når det gjelder debatter. Det er først å tegne opp et bilde og en argumentasjon som jeg ikke har, og så argumenterer han mot det etterpå som om jeg har det. Jeg har ikke sagt at det er farlig å bruke reservasjonsretten, men jeg har pekt på at det har konsekvenser. Jeg har heller ikke sagt at det er farlig for Norge å utrede alternativer. Jeg har bare pekt på at det er uklokt, og jeg mener at norske interesser er best ivaretatt gjennom EØS-avtalen, så sant vi ikke går for et fullt medlemskap i EU. Jeg mener at det signalet vi ville sende ved i dag å gå inn for en utredning av alternativer til EØS-avtalen for Norges del, ville være et signal som vil være uheldig for Norge å sende i en situasjon der det er mye uro i internasjonal politikk, der vi har en sterk og solid avtale som ivaretar næringslivets interesser, distriktenes interesser, og som bidrar til å sørge for økonomisk velstand og vekst, og som betaler for veldig mange av de velferdsreformene Moxnes ønsker å bruke penger på.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
La meg først si, til representanten Reiten, at det er helt uaktuelt for Arbeiderpartiet å skulle forhandle bort EØS-avtalen i kommende regjeringsforhandlinger. Så sier Lysbakken: Vi ønsker en bedre avtale enn EØS. Men vi får aldri høre bedre for hva, og for hvem. Det har vi etterlyst, men ikke fått svar på. Hovedalternativene til en avtale med EU er vår EØS-avtale, hvor vi er innenfor det indre marked, eller en tredjelandsavtale, en handelsavtale, hvor vi er utenfor det indre marked. Det er hovedalternativene. EØS er vår handelsavtale. Å være innenfor markedet betyr at tre fjerdedeler av norsk eksport har et hjemmemarked på 500 millioner mennesker. Det er en veldig viktig forskjell. Å si at dette ikke handler om arbeidslivet vårt, er totalt misforstått. Det handler om å sikre arbeidsplasser. Det er utfordringer med sosial dumping i norsk arbeidsliv, men det er ikke et eneste av de tiltakene som er satt i verk, som er blitt stoppet av EØS-avtalen. På arbeidstakersiden er EØS-reglene minimumsregler, ikke maksimumsregler. Så at vi har en regjering som burde gjøre mer, kan vi ikke beskylde EØS-avtalen for. De som sier at vi kan bruke den gamle handelsavtalen, ser bort fra at handel i dag er noe annet enn det har vært. Det handler om verdikjeder, integrering. En bil i Storbritannia settes sammen av flere tusen deler fra mange land. Derfor er det å ha grenseløs passering veldig viktig. Så har vi integreringen av tjenester og varer, og ca. 40 pst. av eksportverdien ligger nå i tjenester, ofte koblet på varer. Det er det ingen handelsavtale som er god nok til å fange opp. Hvis man går rundt og tror det, bør man sette seg inn i handelspolitikken. Som representanten Amundsen sa: Denne markedsadgangen er av vital betydning for norske bedrifter. Det er viktig. Hvis vi skal ha en avtale, er det altså å være utenfor markedet; da er det slutt på fri bevegelse og felles arbeidsmarked. Men hva gjør vi da med de 330 000 EU-borgerne som bor og arbeider i Norge? Hvilke rettigheter skal de ha? Det må vi tenke gjennom. Eller skal vi sende dem hjem? De kan ikke bare være her, uten å ha rettigheter. Hvem skal passe på at de får helsetjenester og rettigheter hvis vi er utenfor det felles regelverket? Og så vil jeg si at er det ett parti i denne salen som burde være den største forsvarer av EØS-avtalen, er det Senterpartiet, for den dagen EØS-avtalen av en eller annen grunn skulle forvitre, da er det de politiske kreftene for medlemskap som blir sterkest.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Det er noe fascinerende med Fremskrittspartiets Per-Willy Amundsen. Han dyrker Fremskrittspartiets yndlingsidrett, nemlig å framstå med et janusansikt. Han sier at EØS-avtalen er av vital betydning for næringslivet – det er helt riktig – men så skal han snakke med alle kritikerne om det som er å kritisere. Da sier han at man må skaffe seg kunnskap om alternativene til EØS. Ja, men det er jo ikke vanskelig. Det er følgende alternativer til EØS: Det er medlemskap, og så er det EØS-avtalen, som liksom er neste lag av integrering, hvor vi er med i nesten hele det indre marked bortsett fra fisk og landbruk, handelspolitikk og euro. Så har man Sveits-avtalene, som dekker færre deler av det indre marked enn det EØS-avtalen gjør. Så har vi tollunionen som Tyrkia har med EU. Det er et alternativ. Det er bare å gå inn og studere. Så har vi de tradisjonelle frihandelsavtalene som er av varierende omfang. Canada har den mest moderne avtalen. Den har også litt for tjenester, men er for dårlig for Storbritannia, for det er en tjenesteøkonomi. Så finnes det noen partnerskapsavtaler. Det er bare å gå inn og studere hvis man vil skaffe seg kunnskap, i stedet for å stå her og klage på at man ikke kan få lov til å utrede det i regi av den norske regjering. Jeg må si det hender at Høyre i denne debatten, i hvert fall utenfor denne salen, skremmer med SV og Senterpartiet i et regjeringssamarbeid. I så måte har de nok med sine egne plager, etter det vi har hørt her i salen. Så til Navarsete, som berørte EØS-midlene. EØS-midlene er ikke en juridisk forpliktelse. Det er ikke en betaling for markedsadgang, det er en misforståelse. Det er et bidrag til sosial og økonomisk utjevning i Europa, som vi riktignok forhandler om, men vi er ikke juridisk forpliktet. Det er land vi tidligere har hatt inne, som nå er ute. Jeg er klar over at Senterpartiet stryker disse i sine alternative budsjetter, og det er ganske oppsiktsvekkende, for det betyr at man ikke respekterer inngåtte avtaler mellom den norske regjering og andre land. Det er noen land som driver sånn, men jeg håper ikke at Senterpartiet virkelig har tenkt å bli sånn. Vi betaler ikke inn til EUs driftsbudsjett, bortsett fra til de programmene vi er med i, f.eks. Horizon 2020 og Erasmus. Vi får egentlig ganske mye bra lovgivning gratis og frankofritt fra Brussel. Så får vi noen lover som er utfordrende, og som vi må håndtere med norsk politikk.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Bare en kort merknad til representanten Amundsen, som sier at det er et eksempel på at EU tiltar seg mer og mer makt. Altså: Det finnes ikke noe mystisk vesen nede i Brussel som heter EU, som tiltar seg makt. Men det finnes 28 land som møtes og blir enige om at på det området gjør vi ting i fellesskap, f.eks. at vi nå skal oppfylle Parisavtalens betingelser for utslippskutt av klimagasser. Det er det som skjer. Det er ikke noen byråkrater som tiltar seg makt i Brussel. Det samme gjelder Lysbakken, som snakker om den økonomiske politikken som føres i Brussel. Nei, det føres ingen økonomisk politikk i Brussel, men de er enige om noen rammer for den økonomiske politikken. Den økonomiske politikken er landenes ansvar, og den føres i hvert enkelt land. Og hvis Navarsete er misfornøyd med artikkel 19-forhandlingene, vil jeg bare si: Hun bør glede seg til kravene fra EU på landbrukssiden. Hvis vi skal forhandle en handelsavtale, blir artikkel 19-forhandlingene blåbær.
Grunde Almeland (Venstre), 2019-04-11:
Disse temaene henger jo sammen, for våre største utfordringer i verden i dag er knyttet til klima, migrasjon og fattigdom, og dette er utfordringer Norge ikke kan løse alene. Vi er avhengig av samarbeid med andre land gjennom bl.a. EØS. Derfor er jeg veldig glad for at regjeringen i går ba Stortinget om å slutte seg til en avtale med EU om felles oppfyllelse av klimamålet for 2030. Det er den mest forpliktende klimaavtalen Norge kan inngå. Avtalen sikrer at vi når våre klimamål, og den vil gi gode, forpliktende rammer for norsk klimapolitikk fram mot 2030. Vi er avhengig av et tett samarbeid med EU for å nå klimamålene. Dette er et område hvor EU ligger i front, og hvor det er viktig at Norge kobler seg på. Som flere har påpekt, er det veldig spesielt at vi her diskuterer alternativer til vår solide EØS-avtale når vi samtidig ser kaoset som rår i Storbritannia. Britenes vanskelige situasjon burde være en viktig lærepenge for vår hjemlige EØS-debatt. Brexit viser hvor dårlige alternativene til EØS er, og hva det betyr av usikkerhet for britiske borgere og bedrifter. Og når det påpekes at vi mangler kunnskap om alternativer, blir i hvert fall ikke jeg beroliget av at mindretallet trekker fram muligheten for en bilateral avtale etter modell av den Sør-Korea har med EU, som alternativ til vår EØS-avtale. Mange fryktet at brexit skulle gi en dominoeffekt, og at flere land ville kunne bruke trusler om «leave» som inngang for å tilegne seg spesielle konsesjoner fra EU. Slik gikk det ikke. Tvert imot har brexit bidratt til å knytte EU-landene tettere sammen. På samme måte burde brexit-kaoset bidra til en enda større oppslutning her hjemme om EØS-avtalen. Derfor er det for meg helt uforståelig at mindretallet vil sette i gang tiltak som kan skape usikkerhet om vår viktigste avtale med EU. Grunnleggende liberale verdier utfordres i deler av Europa. Jeg er bekymret over utviklingen i både Ungarn og i Polen, og jeg er glad for at EU og regjeringen har vært tydelig på at vi ikke aksepterer at Ungarn, Polen eller andre får lov til å tukle med viktige rettsstatsinstitusjoner, medier, domstoler og sivilsamfunn. Og når en oppvoksende generasjon ber oss som politikere stå sammen om globale utfordringer, mener jeg det er det vi bør gjøre. For det finnes alternativer til EØS, men alternativene – de få gangene de nevnes – er alle løsere tilknytning, hvor resultatet blir vanskeligere, iallfall for noen. Isolasjon er ikke framskritt.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2019-04-11:
Jeg er en svoren tilhenger av EØS-avtalen først og fremst fordi jeg kommer fra distriktet. Det skal bli artig i lokalvalgkampen å se senterpartirepresentanter gå rundt og si at den eksportbedriften de har i sitt fylke, skal miste sitt viktigste hjemmemarked. Det skal bli interessant, og det skal jeg sørge for at man blir påminnet om. I en usikker verden er EØS-avtalen nettopp en trygg avtale. Den sikrer oss med våre 5 millioner innbyggere et marked med 500 millioner innbyggere. Den har tjent oss godt og kommer fortsatt til å gjøre det i framtiden. Det er arbeidslivskriminaliteten som representanten Lysbakken mener er bakgrunnen for dette forslaget. Da det ble fremmet i fjor, sa han til Aftenposten at bakgrunnen for forslaget var at han var lei av at EØS-tilhengere sa at det ikke fantes noe alternativ, når de aldri hadde tillatt en utredning om alternativer. Det er to ting å si til det. For det første: Jo, det finnes et velprøvd alternativ, og det er EU-medlemskap. Det er et alternativ mange land har prøvd og høstet gode erfaringer med, og som jeg gjerne skulle sett at også Norge kunne høstet erfaringer med. Det andre er at det vil man jo ikke ha uansett. Man vil ikke ha EU-medlemskap, så da er det en svekkelse av dagens avtale man er ute etter, og for Høyres del er det uaktuelt å gå den veien uansett. Støtten til EØS har aldri vært høyere i Norge, og motstanden mot EU har aldri vært mindre. Det er bra. Det er nå flertall i alle EU-land for å fortsette å være EU-medlem. La oss ta arbeidslivskriminaliteten. Statsminister Erna Solberg har vært en av de fremste for EU og EØS nettopp for å bekjempe arbeidslivskriminalitet. I et eget brev til EU i 2017 sendte hun beskjed om at innsatsen her måtte økes. Når det SV og Senterpartiet reagerer på, er utenlands arbeidskraft som ikke opererer innenfor loven, viser det nettopp at dette er et europeisk problem som må løses europeisk. Alternativet er jo å stenge grensene og ikke la europeiske arbeidstakere få lov til å komme hit i det hele tatt, men skjære alle over én kam. Jeg vet ikke om det er spesielt solidarisk. Derfor burde SV vært de fremste tilhengerne av EUs arbeidsmarkedsbyrå, som nettopp har som oppgave å sikre at europeiske arbeidstakere får informasjon om hvilke rettigheter de har, om hvilke vilkår de kan stille, og om arbeidslivet i de ulike europeiske landene. Privatisering og jernbanereformen blir tatt opp ofte. Jernbanereformen og anbudsutsettelsen på Sørlandsbanen ble gjort av denne regjeringen før jernbanepakken kom. Dette er ikke noe som EØS har påtvunget oss. Dette er vår politikk. Når den samme driveren kan levere anbud som før var på 6 mrd. kr, men nå er på 3 mrd. kr, halvere prisen bare fordi vi innfører konkurranse, og vi da får 3 mrd. kr å bruke på andre viktige velferdsformål i dette kongeriket, da er det bra. Det er vår politikk.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-04-11:
Da Norge hadde vært med i EØS i seks måneder, skrev VG, bl.a., at vi gikk mot eksportrekord, med en økning på 10,2 pst. fra samme tid året før. Aalesundfisk AS var av dem som jublet over avtalen. De hadde fått en vekst på 25 pst. i forhold til samme periode året før fordi de fikk tollreduksjoner som ikke handelsavtalen hadde gitt dem. Men de syntes det var forsmedelig at fisken måtte foredles andre steder, siden vi mister muligheter når vi ikke er medlem fullt ut. Vi kunne skapt flere arbeidsplasser langs hele kysten dersom dette var tilfellet, det hadde jo vært et alternativ. Videre sto det at gravide i jobb hadde fått flere rettigheter, arbeidsgivere ble pålagt å gi skriftlig avtale til ansatte, prissamarbeid mellom bransjer som skadet norske forbrukere, ble forbudt, og norske kommuner måtte begynne å grave opp gamle, rustne vannrør fordi norsk vannkvalitet ikke nådde EU-standard. For å ta det siste: Statens institutt for folkehelse regnet ut at dårlig vannkvalitet i Norge førte til 300 000 sykedager. Næringsmiddelindustrien slet, og slakteriet Axel Dønnum AS installerte eget renseanlegg fordi de ikke stolte på det kommunale vannet. Merkostnadene for norsk næringsliv handlet ikke bare om handelsbarrierene mellom norske bedrifter til EU, men om at vi ikke hadde gode nok standarder her hjemme, og det har vi fått. Jeg kjenner ikke til en eneste avtale som gir Norge de fordelene og mulighetene EØS-avtalen har gitt oss. Jeg kjenner ikke til et eneste alternativ som gir Norge så mange fordeler og integrerer oss så dypt inn i et marked som EØS-avtalen. Vi utreder egentlig EØS-avtalen hver eneste gang vi forhandler nye handelsavtaler. Vi forhandler tollfrie kvoter for eksport av norske varer opp mot tollfrie kvoter for import av varer som konkurrerer mot våre egne her hjemme. Etter at kvotene er brukt opp, slår tollbarrierer inn. Vi har ulike standarder på produkter og tjenester, som i verste fall gjør at vi ikke er kompatible for salg av varene våre, eller at vi ikke har lyst til å tillate varer inn til våre egne forbrukere. Gjennom EØS-avtalen har vi harmoniserte regelverk som gjør at vi har friksjonsfri handel med vårt største marked, og at vi kjenner kvaliteten på varene som kommer over våre grenser. Gjennom EØS-avtalen har vi sikret forbrukeres rettigheter på alt fra vannkvalitet til miljøstandarder på produkter og forbud mot prissamarbeid. Det er interessant at noen skal tro at vi får en glimrende avtale med Argentina for alle norske produkter uten å være villig til å åpne opp for en stor tollfri kvote på argentinsk biff. Det er vel, når jeg tenker meg om, et godt argument mot EØS-avtalen, men neppe i norsk landbruks interesse. Vi gikk inn i EØS-avtalen fordi det utvider vårt handlingsrom – ikke fordi det begrenset det – fordi det ga norsk næringsliv større muligheter enn man hadde med den gamle handelsavtalen, fordi det sikret flere norske arbeidsplasser i hele landet enn den gamle handelsavtalen, og fordi det knyttet oss til vårt nærmeste verdifellesskap på en sterkere måte enn noen alternativ handelsavtale vil gjøre. Alternativer finnes – det heter fullt medlemskap.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-04-11:
Ser statsråden at eit lovforbod mot machete vil kunne vere problematisk for yrkesutøvarar? Han var inne på det i innlegget sitt. Det er mange – fagarbeidarar innanfor både gartneri og hagebruk og snikkarar – som brukar den typen knivar som det no er planar om skal verte forbode. Det vil òg skape store problem for mange i bl.a. friluftsliv. Vi har i dag, som statsråden òg sa, eit lovverk som forbyr å gå med kniv på offentleg stad. Då lurer eg på: Finst det andre tiltak statsråden heller vil vurdere, t.d. styrking av tolletaten gjennom budsjettmidlar eller å gje dei heimlar til å beslagleggje knivar som vert borne på offentleg stad, før dei kjem dit, med omsyn til aldersgrense og diverse sånt? Kunne statsråden presisere kva han tenkjer å kome med i rundskrivet?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Jeg oppfatter situasjonen, både lokalt her i Oslo og også fra en del andre steder i landet, som ganske alvorlig, særlig fordi det blir flere slike ungdomskriminelle grupper, og da får også bakmennene mer makt. Men i innstillingen skriver regjeringspartiene: «Disse medlemmer er svært fornøyde med den helhetlige satsingen som nå gjøres for å bekjempe gjengkriminalitet.» Det synes jeg står i motsetning til den virkelighetsoppfatningen jeg har av situasjonen. Og Politidirektoratet og Riksadvokaten skriver i brev av 21. februar 2019 at de pålegger Oslo politidistrikt og Øst politidistrikt innen 15. mars 2019 å utarbeide «en revidert plan som bereder grunnen for en kraftfull, forpliktende og bred innsats mot de såkalte gjengene på det sentrale østlandsområdet.» De krever en forsterket innsats. Det er en utålmodighet som uttrykkes fra Riksadvokaten og Politidirektoratet, som jeg ikke synes er i samsvar med den beskrivelsen i innstillingen, at man er «svært fornøyde». Er statsråden enig i at man ikke kan slå seg på brystet og være svært fornøyd?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Jeg er glad for de tallene statsråden refererer, men det er altså noen konkrete tiltak som handler om mer enn budsjett, som vi konsentrerer oss mest om her i dag. Jeg hadde en opplevelse forrige dagen. Jeg snakket med en mor som hadde en gutt som hadde sittet på ungdomsenheten på Eidsvoll, hvor det er bare fire plasser for hele Oslo og Østlandet. De var veldig fornøyd med tilbudet – psykologer, barnevern, utdanning osv. – men han måtte ut derfra på grunn av at det var fullt, det var en yngre som skulle prioriteres. Politiet sier også i Klassekampen i dag at det for et titalls unge i Oslo er plasser i ungdomsenheten som ville vært det beste – få dem helt ut av miljøet, få det gode tilbudet. Når regjeringspartiene nå i snart ett år har snakket om at man trenger slike tiltak – og det er jo bare snakk om å øke antallet plasser i ungdomsenheten på Eidsvoll, de sier jo at de har mulighet for å bygge ut der – er dette en sak regjeringen nå jobber med, budsjettmessig, og som statsråden ønsker å få fortgang i?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Jeg takker for svaret. Det at man hele tiden skal vente på evalueringer osv., oppfatter jeg mest handler om ungdomsstraff og ungdomsoppfølginger. Ungdomsenhetene har et så lite antall plasser at det er et ganske lite grunnlag for å evaluere. Tilbakemeldingene er svært gode, og politiet etterlyser intenst behovet. Men et spørsmål til når det gjelder inndragning: Sivilrettslig inndragning, som statsråden ikke gikk nærmere inn på, er noe som regjeringspartiene, helt ok, snakket om i fjor sommer, man skal ta blingbling fra gjengene. Det får man ikke gjort ved å bruke dagens lovhjemmel, som er knyttet til en straffesaksbeslutning. Kan man ta det sivilrettslig, er det et enklere spor, uten den omfattende straffeprosessen. Vi hadde en utredning – som ligger der – for to år siden. Da jeg for noen måneder siden spurte daværende statsråd, kom det ikke noe svar på om han hadde rørt denne utredningen, der høringen var ferdig i februar 2017. Har nåværende statsråd tenkt å ta tak i den?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
En av grunnene til at vi fremmer forslaget om aktsomhetsplikt, er å få de dyre bilene bort fra kriminelle. Nå har de lært seg at de ikke skal la bilene stå i sitt navn, men la dem stå i navnet til folk som ikke har noe på rullebladet. Forslaget om aktsomhetsplikt er en anbefaling jeg fikk fra bl.a. folk som jobber med dette hos Riksadvokaten, så det vil jeg anbefale statsråden om ikke å avfeie for lett. Men jeg vil spørre om det statsråden sa om dataavlesing. Det vi spør om her fra Stortinget, er rett og slett en oppfølging av det regjeringen sa til oss da man fremmet lovhjemlene om dataavlesing for et par år siden, at det var viktig for å kunne bekjempe kriminelle gjenger som har bakmenn som opererer i det skjulte, å komme inn på deres kommunikasjon. Og vi har ikke bedt om noen som helst detaljert rapportering om hvordan politiet bruker det, hva som skjer i saker; vi har rett og slett spurt: Er det tatt i bruk? Har man ressurser til det? Har man utdannet folk til det? For svarene har hele tiden vært uklare, og det er et stort behov for dette. Det er spørsmålet, og det mener jeg man må kunne svare Stortinget på.
Peter Frølich (Høyre), 2019-04-11:
I går var jeg på pub. Der så jeg fotball, og det gikk veldig bra – Brann vant! Det er nesten som en klisjé at når man sitter alene på en pub, kommer man i prat med andre. Jeg kom i prat med en velger som satt for seg selv, og etter hvert dreide samtalen inn på politikk. Han hadde sterke synspunkter på ulike politiske spørsmål, han hadde gode innspill til oss på Stortinget, han mente vi hadde forbedringspotensial både her og der, bl.a. reiseregningsskriving. Han hadde også noen sterke synspunkter på at vi burde samarbeide mer på tvers av partilinjene. Han var Arbeiderparti-velger – han ville veldig gjerne se at det var mer samarbeid mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene. Jeg kunne ikke love ham noen regjeringsdeltakelse med det første, men jeg kunne love ham samarbeid i saker som dette. Og jeg synes at representanten Jan Bøhler skal ha honnør for arbeidet han gjør med gjengproblematikken, og for den dialogen vi har hatt underveis i arbeidet med saken. Det er riktig som representanten Bøhler ramset opp, at her er det grunnlag for bred enighet på mange punkter. Han har nevnt det selv, jeg nevner det igjen: Rekruttering til gjenger går det an å gjøre noe med, høyere straff for enkelte handlinger som er gjengrelatert, ved inndragning av verdier har vi et stort potensial, kontroll i fengslet synes jeg også er spennende – et punkt som definitivt bør jobbes videre med, håndtering av unge gjengangere – et stort problem som vi bør finne sammen i løsningen av. Så det er mye bra i forslaget fra bl.a. representanten Bøhler. Jeg tror vi kan være enige om noen premisser i denne debatten, nemlig at gjengaktivitet er som gift for en by. Den ødelegger tryggheten, den ødelegger trivselen, og den ødelegger oppveksten til barn og unge. Vi skal være tindrende klar på at vi aksepterer ikke lenger at gjengene ødelegger unge menneskers liv, for det er det de gjør. Jeg tror vi kan være enige om i salen her i dag at naivitetens tid er forbi. Vi skal definitivt hjelpe unge mennesker som havner på skråplanet. Det er en del av det å ha storbyer med storbyutfordringer. Men vi kan ikke akseptere at vi blir lurt og latterliggjort av gjenger som spekulerer i godheten vår. Vi må sette tydelige grenser, for det å sette tydelige grenser er faktisk å vise omsorg også for dem som er involvert i gjengaktivitet, men som kan reddes ut. Jeg er helt enig med representanten Bøhler i at det selvfølgelig er lett å la seg frustrere litt av den politiske tradisjonen vi har om at vi ikke alltid stemmer for forslag som isolert sett er gode. Det er nå engang sånn det er blitt – det tar nok lang tid å endre den type tradisjoner. Jeg tror det viktigste vi skal ta med oss i debatten, er den enigheten og det felles synet vi har på veldig mange punkter. Jeg tror også det er fornuftig at departementet jobber grundig og bredt med en rekke forslag og kommer tilbake med dem på en egnet måte til Stortinget. Det ser jeg veldig fram til.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-11:
Jeg oppfatter vel at det merknaden kvitterer ut, er regjeringens satsing i 2019 mot gjengkriminalitet, hvor det bl.a. – som jeg viste til i sted – er bevilget 50 mill. kr. Så er det slik at det Riksadvokaten har kommet med, er en oppfølging av nettopp det regjeringen har bestemt seg for, at man nå skal kjøre hardere mot gjengkriminalitet, at man har bevilget penger til innsatsen mot gjengkriminalitet. Man har altså bevilget 24 mill. kr til styrking av politiinnsatsen. 8 mill. kr av det går til Økokrim og Kripos, og 16 mill. kr av det går til den styrkede satsingen i Oslo-området direkte mot ungdomskriminalitet og gjengkriminalitet. Dette kommer i tillegg til de 50 mill. kr man har gitt til den styrkede innsatsen mot ungdomskriminalitet og gjengmiljøer. I tillegg til det skal man også ha en helhetlig handlingsplan, som gjør at vi virkelig kan få has på disse gjengene i Oslo.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-11:
Som representanten Jan Bøhler sikkert er klar over, kan jeg ikke begynne å kommentere hva vi jobber med i budsjettet, men jeg synes det blir veldig interessant å se denne evalueringen vi får. Det er også mitt inntrykk at ungdomsenheten gjør en meget god jobb. og jeg venter nå spent på evalueringen av den, ikke minst med tanke på tilbakefallsprosenten for dem som har vært der nå. Det er helt tydelig at vi er nødt til å kjøre et litt annet løp enn det som ofte har blitt gjort tidligere, og det er også tydelig at vi er nødt til å være mer konsekvente med hensyn til yngre kriminelle. Vi har også en utfordring med kriminelle som er under 15 år. Det som bekymrer meg veldig, er at det finnes 13-åringer på gata i Oslo med kniv, og dermed er vi også nødt til å forbedre det tilbudet som skal gis gjennom barnevernet.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-11:
Vi skal se på dette med sivil inndragning. Så er det et spørsmål om det kommer til å bli like effektivt som det å kunne foreta inndragning i medhold av straffeloven. Det er noe med det at i dag kan man foreta inndragninger i forbindelse med etterforskning og den type ting, og da vil gjenstanden bli inndratt fram til saken er avklart i rettssystemet. Det er nok litt mer komplisert når det gjelder sivilrettslig inndragning. Dessuten er det helt andre etater som skal gjennomføre en sånn type inndragning, og man trenger en annen type lovhjemmel. Men det er absolutt interessant, og hvis dette er det som kan hjelpe for å få de dyre bilene bort fra de kriminelle, er jeg absolutt positiv til det.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-11:
Det som har vært vurderingen fra departementet her, er at hvis man gir informasjon om hva slags type virkemiddel og hva slags type lovhjemmel man har tatt i bruk, kan man gi informasjon som enkelte vil oppfatte på en sånn måte at de kan tilpasse seg situasjonen.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-11:
Det er helt klart slått fast i Granavolden-plattformen at regjeringen ønsker å forby machete. Så må jeg komme med en ærlig opplysning: Jeg trodde dette var ganske enkelt, at en machete var en machete, men så enkelt var det visst ikke. En machete har veldig mange forskjellige utforminger, og når man skal utstede et forbud mot kniv, må man komme med en presis beskrivelse, sånn at den typen kniver blir forbudt. Da kommer vi inn på problemet med andre typer kniver, som er ganske like, og som i aller høyeste grad har et aktverdig formål, som f.eks. en samekniv, som blir brukt aktivt av en yrkesgruppe. Så her er det noen dilemmaer, derfor jobber vi nå med å finne en presis lovformulering som gjør at vi rammer machete, og ikke kniver som kan brukes til aktverdige formål.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-11:
Det var representanten Lene Vågslid som fikk meg til å ta ordet. Jeg blir også litt lei. Jeg blir lei av å høre at det alltid er manglende ressurser i politiet. Så jeg har lyst til å opplyse Stortinget om at i 2013 var det 1 855 politiansatte i Oslo politidistrikt. I 2018 hadde det tallet økt til 2 155. Det er en økning på 300 politifolk bare i Oslo politidistrikt. Det er 16 pst. økning. Man har styrket påtalemyndigheten med 45 jurister. Det er en økning på 32 pst. I Øst politidistrikt har man også hatt en kraftig økning, fra 979 politifolk i 2013 til 1 185 politifolk i 2018. Det er en økning på 206 polititjenestemenn, en økning på 22 pst. Antallet jurister har i det distriktet økt med 31 pst. Denne regjeringen har tilført politiet i Oslo og i Øst politidistrikt en økning i ressurser, og i tillegg kommer den ekstraordinære satsingen mot gjengkriminalitet, som er på 50 mill. kr pluss 37 mill. kr. Representanten Tybring-Gjedde sa at dette var nesten som et vekkelsesmøte. Det er kanskje ikke så langt unna, men jeg registrerer i hvert fall én ting: Det er bred enighet i denne salen om at vi nå skal kjøre en tøffere linje mot ungdomskriminelle og mot gjenger, og det er jeg veldig godt fornøyd med.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Eg var ikkje på pub i går, eg var derimot i eit intervju med NRK Kveldsnytt om rapporten som er lagd fram i dag, om nærpolitireforma. Denne debatten handlar ikkje om det, men eg har lyst til å innleie med å seie at uansett kva me diskuterer i justiskomiteen når det gjeld politi, er me heilt avhengige av å få til ein betre ressurssituasjon for politidistrikta. Det gjeld òg Oslo politidistrikt. Sjølv om justisministeren og alle dei som har vore justisministrar før han, har vist til satsingar, er det blitt ein vane at ein i denne salen ikkje tek med seg nedtrekka, ikkje tek med seg det politidistrikta faktisk må kutte i. Difor synest eg den rapporten som eg og justisministeren òg har diskutert før i dag, i NRK, er ganske nedslåande, når ressurssituasjonen i dag, slik polititilsette òg opplever det, er forverra sidan 2013. Så er eg litt lei. Eg er lei av at Høgre og Framstegspartiet og regjeringa rosar Jan Bøhler for engasjementet. Det minner meg nesten om ein hersketeknikk. No har Jan Bøhler og Arbeidarpartiet i fleire år etterlyst tiltak mot gjengkriminalitet, hatt konkrete forslag, utfordra i spørjetimen, og fått svar frå justisminister etter justisminister om at dette arbeidet er i gang. Og så er det den visa me skal syngje i dag òg. Det er eg lei av. Eg meiner ein får stemme for det ein er for. Viss ikkje bør ein i det minste vere noko meir konkret om når ein har tenkt å gjere ting, og når me kan forvente oppfølging. Eg trur nemleg at me er einige om ein del av dei tiltaka me diskuterer i dag, men eg kunne tenkje meg at justisministeren – og gjerne andre – kunne vere meir konkret på når ein har tenkt å kome til Stortinget med handling. For eg trur det er mange som bur i Oslo, men òg i andre byar, som blir urolege og bekymra, særleg når det gjeld talet på episodar med kniv som me har sett i media i det siste, seinast førre helg, dagen før det og dagen før det. Difor er det uansett positivt at ein vil sjå på eit macheteforbod. Eg meiner at ein kunne ha gjort det sjølv om ein hadde stemt for forslaga våre i dag, og eg meiner dei forslaga me har fremja saman med Senterpartiet når det gjeld tolletaten, òg må sjåast nærmare på. Så det er dessverre slik at her får me skryt og honnør for engasjementet, men når alt kjem til alt, er det ikkje aktuelt for denne regjeringa å stemme for forslag som kjem frå Arbeidarpartiet. Eg håpar difor at justisministeren og andre kan vere meir konkrete på når dei kjem til å følgje opp dei sakene me har etterlyst no i fleire år.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Representanten Bjørnar Moxnes sa at også Arbeiderpartiet stiller seg bak dette forslaget, og det gjør vi. Vi anbefaler våre medlemmer å stemme for.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2019-10-01:
Hvis ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodningen. Tone Wilhelmsen Trøen inntok så presidentplassen.
Svein Harberg (Høyre), 2019-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Tone Wilhelmsen Trøen.
Svein Harberg (Høyre), 2019-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Ingjerd Schou.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-10-01:
Det er ei glede å føreslå Eva Kristin Hansen.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-10-01:
Det er ei glede å føreslå Magne Rommetveit.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-10-01:
Eg har gleda av å føreslå Runar Sjåstad.
Hans Andreas Limi (Fremskrittspartiet), 2019-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Morten Wold.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-10-01:
Jeg har den glede å foreslå Nils T. Bjørke.
Terje Breivik (Venstre), 2019-10-01:
Eg har den gleda å føreslå Abid Q. Raja.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-10-01:
Jeg ber om skriftlig votering.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-02-20:
På vegne av stortingsrepresentantene Hadia Tajik, Arild Grande, Eigil Knutsen og meg selv vil jeg legge fram et representantforslag om behovet for nye unntaksbestemmelser og vedtaksrutiner når det gjelder varighetsbegrensningen i arbeidsavklaringsperioden, etter folketrygdloven § 11-12 annet og tredje ledd.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-02-20:
På vegne av representantene Cecilie Myrseth, Nils Kristen Sandtrøen, Kirsti Leirtrø, Øystein Langholm Hansen, Terje Aasland og meg selv vil jeg legge fram et representantforslag om å beholde dagens oppgaver og regionale struktur i Veterinærinstituttet. Jeg vil legge til at vi håper at det kan behandles raskt.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-02-20:
Jeg tror at landbruksministeren har gode intensjoner, men jeg lar meg provosere av svaret som hun gir til ulike representanter her i dag. Det er veldig vanskelig å forstå hvordan man kan si at man skal bevare kompetansen ute i regionene, når de folkene som har kompetanse i dag, har fått oppsigelsesvarsel og må slutte. I Tromsø skal f.eks. antall obduksjoner reduseres og diagnostikk fjernes eller reduseres. Det var ikke det som lå som forutsetning i det vedtaket Stortinget fattet enstemmig i 2015. Man kan ikke si at f.eks. Tromsø skal få spesialkompetanse på Arktis og nordområdene, når de to forskerne som skal bli igjen, flyttes til universitetet og uansett selvfølgelig skal forske på det. Å få merkelappen spesialkompetanse på det de uansett skal gjøre, høres først og fremst ut som en bortforklaring. Jeg lurer på hvordan statsråden kan bruke en sånn retorikk og si at hun skal bevare og bygge opp kompetanse, når det er det motsatte som skjer. Folk sies opp, og oppgaver fjernes eller reduseres.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-02-20:
Mitt spørsmål går til helseminister Bent Høie. I går la statsråden fram på høring et lovforslag om å stramme inn retten til selvbestemmelse i abortloven. Forslaget går ut på at alle forespørsler om fosterreduksjon skal behandles i abortnemnd, altså at retten til selvbestemmelse før uke 12 ikke skal gjelde ved fosterreduksjon, som i dag. I departementets høringsnotat er det også gitt noen føringer for nemndbehandlingen. Det står følgende: «At en kvinne er gravid med tvillinger og vil få omsorg for to barn vil ikke i seg selv føre til at vilkårene i bokstav b er oppfylt. Det vil ikke være tilstrekkelig å vise til at omsorgsbyrden er større ved tvillinger enn ved ett barn.» Som jeg og mange leser dette, betyr det at hvis en kvinne synes omsorgsbyrden ved tvillinger blir for stor, er ikke det tilstrekkelig for å innvilge fosterreduksjon. Etter at statsministeren og helseministeren gjentatte ganger har forsikret Stortinget om at kvinners selvbestemmelse ikke skulle svekkes ved en endring i abortloven, gjør man akkurat det motsatte. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Vil regjeringen med dette forslaget lovfeste et prinsipp om at klarer man ett, så klarer man to?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-02-20:
Jeg synes det er veldig bra å beklage flåsete utsagn. Politikere skal ikke vurderes bare ut fra hva de sier – selv om det også er viktig når man står i en maktposisjon – de skal vurderes ut fra hva de gjør. Nå er det altså helseministeren som legger fram forslag til en lovtekst som sier at når det gjelder tvillinger, skal man ikke skjele til at det er to det er snakk om. Man skal behandle det som en ordinær abort, det skal være den samme begrunnelsen for å få den innvilget i en abortnemnd. Den eneste forskjellen er at hadde det vært ett, hadde man bestemt dette selv. Så hva er egentlig forskjellen på det statsråden legger fram i lovtekst, og det flåsete utsagnet fra hans regjeringskollega Kjell Ingolf Ropstad?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-02-20:
Det som er forskjellen her, er at hvis man skal ta bort ett, må man til nemnd, uansett. Hvis man skal ta bort to, kan kvinnen inntil 12. uke bestemme det helt selv. Jeg tror det etisk sett er veldig vanskelig for disse kvinnene, som er i en særdeles krevende situasjon, å forstå den etiske refleksjonen statsråden som lovgiver legger for dagen. Jeg skal stille spørsmålet litt annerledes. I regjeringens forslag er det presisert at nemnden kan behandle søknader om fosterreduksjon før uke 12, selv om inngrepet i hovedsak foretas etter uke 12. Ved en slik nemndbehandling vil kvinnen fortsatt ha mulighet til å avslutte hele svangerskapet, altså abort av begge fostre. I tilfeller der kvinnen får avslag i nemnd før uke 12, mener statsråden det etisk sett er riktig at kvinnen blir stilt overfor det valget – innenfor sin selvbestemte rett – at hun enten må ta bort begge to eller ingen? Det er: Klarer du en, «klarer du to».
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-02-20:
Jeg vil gjerne stille statsråden spørsmål om flerlinger. I den foreslåtte endringen skiller man ikke på tvillinger og flerlinger. Ved flerlinger, trillinger og firlinger, er det betydelig reduksjon i risiko ved å ta bort foster. Det strides man ikke om blant fagfolkene. Det står i høringsnotatet som statsråden har ansvar for. Når det kan være større mulighet for en kvinne å fullføre et svangerskap ved å utføre en flerlingreduksjon – hvorfor er da kvinnen dårligere i stand til å vurdere dette selv enn en nemnd? Slik forslaget er lagt fram nå, vil alle flerlingreduksjoner bli behandlet i nemnd.