Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2013-03-07:
Komiteen viser i sine merknadar til eit glimrande eksempel frå mitt fylke, Telemark, og det arbeidet som Telemark idrettskrets gjer for å utdanne og rekruttere unge leiarar. Dette er eit konsept som heiter «Aktiv skole 365», og dei har dei ni siste åra hatt dette som eit høgt prioritert arbeid for idrettskretsen. Dei har arbeidd systematisk med trenar- og leiarutdanning for elevar mellom 10 og 19 år. Idrettskretsen har gjennomført kompetansehevingstiltak for lærarar og tilsette i SFO, og dei har gjennomført idrettsskule i SFO. Eg meiner dette arbeidet har stor verdi både for målgruppa, for idrettsbevegelsen og også for samfunnet, og eg synest det er god grunn til å merke seg dette. I 2012 var det 270 unge leiarar og 26 skular med i dette konseptet, og i år er det allereie 70 nye unge leiarar og 7 nye skular med. Dette fører til nesten 400 nye unge leiarar og rundt 10 000 barn og unge som kvar veke er involverte i aktivitet gjennom dette prosjektet i Telemark. Dette er viktig for å møte dei utfordringane rundt inaktivitet, som fleire har nemnt i debatten i dag, og det skaper stor idrettsglede. Dette eksemplet er ikkje berre viktig på grunn av at det er bra for rekrutteringa til idretten sjølv eller fører til auka og betre aktivitet i skuletida, dette er også svært godt inkluderingsarbeid. Då kulturministeren og eg var på besøk hos Telemark idrettskrets i januar, fortalde dei oss at dei la lærar Bjørndals metode til grunn for korleis dei unge lærarane skulle arbeide målretta med aktivitet i eit inkluderingsperspektiv. Denne historia handlar om lærar Bjørndal som hadde ei klasse der spesielt ei jente var utsett for grov mobbing. Ein dag tok denne læraren med seg fire elevar ut av klasserommet for å ta ein prat med dei. Dette var ikkje dei elevane som mobba denne jenta, dette var nokre andre. Til dei sa læraren: «Nei, det er ingen av dykk som har plaga «Else», det er ikkje de som raljerer med henne når ho må lese høgt i timen eller som dyttar henne eller kommenterer korleis ho ser ut. Det er det «Rune» og «Egil» som gjer. Men dykkar ansvar ligg i at de ikkje gjer noko for å stoppe det. De har det til felles at de er klassas mest respekterte: best i gym, best i engelsk, gode i fotball, eller berre populære blant alle. Ingen har større makt enn dykk i denne klassa. Men de bruker denne makta til å sole dykk i, ikkje til å hindre at Else blir mobba, og ikkje til å sørgje for at ho får delta, vere med. Det er patetisk, og eg er enormt skuffa over dykk», sa læraren til desse elevane. Han sa vidare at han forventa at dei spesielt tok eit ansvar for å stoppe det. Dei unge leiarane som er ein del av dette konseptet, har ei stor moglegheit ikkje berre til å bidra til meir og betre aktivitet for dei som ikkje føler seg som ein del av fellesskapet, men til at alle skal få delta. Elevane og ungdommen sjølve er ofte dei beste til å gjere nettopp det – betre enn vaksne. Ein har òg gjennom dette prosjektet motivert og inspirert elevar og ungdom som tidlegare aldri torde eller kunne tenkje seg å leie noko som helst. Dei byggjer sjølvtillit, dei skaper inkluderande fellesaktivitetar i skulane, og dei rekrutterer breitt til barne- og ungdomsidretten i Telemark. Desse elevane blir ein ressurs for skulen, for sine medelevar og for idrettslaget. Eg vil òg rose idretten over heile landet som er aktiv på så mange arenaer med eit aktivt inkluderingsarbeid. Inkluderingsperspektivet er heilt sentralt i Arbeidarpartiets idrettspolitikk for barn og unge. Eg synest konseptet frå Telemark svarar veldig godt på fleire av dei viktige utfordringane me står i når det gjeld folkehelse og problematikk rundt inaktivitet – det at det er viktig å rekruttere fleire og breiare, rekruttere fleire unge leiarar, og ikkje minst arbeidet med at alle skal med.