Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-12-09:
Det ble jo et historisk forlik denne gang, hvor de såkalte hovedmotstanderne i norsk politikk fant sammen til en løsning som etter min mening var den eneste rette og nødvendige i den tid vi er inne i. Det er ingen grunn til å gjøre noe annet enn å gi Arbeiderpartiet honnør for at de stilte opp og bidrog til å ta ansvar i den situasjonen som man var i budsjettmessig. Jeg er også glad for at dette forliket innebærer at norsk næringsliv slipper unna de skatteøkninger som ville vært alternativet med en annen regjering. Jeg er også glad for at norsk næringsliv og landet for øvrig slipper den situasjon at et forlik ville innebære økt bruk av oljeinntekter i norsk økonomi, et økt forbruk som ville brakt landet tilbake til den situasjonen man var i da de internasjonale lavkonjunkturene slo til på en slik måte at det brakte konkurranseutsatt sektor i landet i en svært, svært vanskelig situasjon, mange i en nokså håpløs situasjon, som for så vidt representanten Akselsen var inne på i sitt hovedinnlegg, men han unngikk å komme inn på årsakene til at norsk næringsliv fikk de vanskeligheter som han selv beskrev. Når uttrykk som manglende næringspolitikk blir brukt i denne debatten, blir det på mange måter meningsløst. Jeg våger den påstand at det er ikke på noe område denne regjeringen har lyktes mer enn nettopp på det næringspolitiske området. Når vi tar i betraktning den lavkonjunkturperioden vi har vært igjennom, det utgangspunktet norsk industri og næringsliv hadde da Stoltenberg-regjeringen gikk av, lå vi, med Russland som ett unntak, på europatoppen på rentefot og hadde en kronekurs som var så sterk at eksportindustrien led hver dag. Vi hadde noen lønnsoppgjør bak oss som gjorde at man sakte, men sikkert kvelte den norske konkurransekraften. I perioden som har gått, når vi nå snart tar fatt på det tredje budsjettår, ser vi at vi har vært i stand til å gi tilbake håp, tro og optimisme, det som skal skape grunnlag for verdiskaping, for økt sysselsetting og økt satsing og nyskaping i norsk næringsliv. Da er ikke den gamle medisinen som førte til de mange problemene i en situasjon hvor kjøpekraften i de internasjonale markedene forsvant, løsningen, og som ville vært alternativet hvis det eksempelvis skulle vært Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet som skulle fordelt godene og skapt løsningene for folk flest de kommende år. I dag ser vi at industriproduksjonen er i ferd med å øke. Vi ser økte investeringer innenfor IKT. Vi ser at bedriftene ansetter flere, og vi ser at Næringslivets Hovedorganisasjon melder om økt optimisme blant sine medlemsbedrifter. Vi ser økt satsing for første gang på mange, mange år innenfor forskning og utvikling, og vi ser at Aetat melder om færre ledige rundt omkring i Norges land. Det er soleklart at uten den budsjettpolitikk og den finanspolitikk som har vært ført, med betydelig motstand ikke minst i denne sal, ville det vært en umulig situasjon å bringe rentefoten ned fra det historisk høye nivå sammenliknet med ethvert annet land, fra syvtallet og ned til 2,5 pst. som vi har i dag. Vi ser at optimismen er på tur tilbake. Kronekursen har man fått brakt ned på et nivå som gjør at eksportindustrien i hvert fall innenfor eurosonen ser atskillig lysere på sitasjonen enn de har gjort på lange tider. Dette krever selvfølgelig disiplin. Men det krever også at vi i denne salen er i stand til å målbære den optimisme og fremtidstro som er nødvendig i tider som dette. Norge vil i løpet av neste år ha lagt bak seg et år med relativt lav økonomisk vekst. Denne veksten vil endre seg. Hvis de prognosene som alle faglige eksperter presenterer, slår til, vil Norge fremstå som det land i Europa med høyest vekst. Det bare dokumenterer og viser at den politikk som har vært ført, har gitt de resultater som norske arbeidsplasser, norske investorer og norske bedrifter i dag synes å ha god grunn til å glede seg over.