Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2000-03-28:
Fastlegereformen innebærer at alle innbyggere i Norge får rett til en fast lege. Dette er en meget viktig og omfattende reform innen primærlegetjenesten. Den skal bidra til økt kvalitet og bedre utnyttelsen av de samlede legeressurser i landet. Innføringen av fastlegeordningen vil få stor betydning for den enkelte innbygger. Den er et viktig redskap for å styrke pasientrettighetene. Reformen vil spesielt komme pasienter til gode som har stort behov for legehjelp. Jeg er derfor glad for at et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV, støtter at fastlegeordningen skal innføres. Komiteens medlemmer fra Høyre og Fremskrittspartiet støtter prinsippet om at alle som ønsker det, skal få en fast lege. Disse medlemmene mener imidlertid at det er uheldig å innføre en fastlegeordning på et tidspunkt hvor man har manko på faste leger, og at ordningen derfor ikke kan iverksettes i hele landet fra starten av. Disse medlemmer foreslår derfor at fastlegeordningen skrinlegges inntil videre. Forslaget om å etablere en fastlegeordning, som vi i dag har til behandling i Ot.prp. nr. 99 for 1998-99, bygger på St.meld. nr. 23 for 1996-97, Trygghet og ansvarlighet, Om legetjenesten i kommunene og fastlegeordningen. Denne stortingsmeldingen ble lagt fram på grunnlag av erfaringer fra et treårig forsøk i fire kommuner i perioden 1993-96. Ved behandlingen av denne stortingsmeldingen la flertallet i Stortinget 13 hovedprinsipper til grunn for det videre arbeidet. Arbeidet er fulgt opp gjennom et eget prosjekt i Sosial- og helsedepartementet. Forslaget om å etablere en fastlegeordning har vært ute på høring. De fleste høringsinstansene har vært positive til innføring av ordningen. For å kunne gjennomføre reformen har det vært helt nødvendig at det er et tett samarbeid mellom Sosial- og helsedepartementet, Kommunenes Sentralforbund og Den norske lægeforening. Kristelig Folkeparti ser derfor positivt på at departementet har lagt stor vekt på innvendingene til høringsutkastet og forslag til endringer. Dette samarbeidet er formalisert gjennom et samarbeidsorgan der også Oslo kommune er med. Partene har inngått en intensjonsavtale om å forhandle seg fram til enighet om å etablere lokale samarbeidsorgan, lage sentrale rammer for hvordan de lokale, individuelle avtalene som skal inngås mellom kommunen og fastlegen, skal være – og finne løsninger ved midlertidig legemangel. Ved innføringen av fastlegeordningen er det først og fremt hensynet til befolkningen som er viktig. Fastlegereformen er en rettighetsreform. Alle innbyggere i dette landet har i dag gjennom kommunehelsetjenesteloven rett til nødvendig helsehjelp, nødvendig legehjelp. Gjennom fastlegeordningen får vi en tilleggsrett – retten til å ha fastlege. Også denne retten vil bli hjemlet i kommunehelsetjenesteloven – § 1- 3 annet ledd. Denne retten innebærer at den faste legen må prioritere meg og de andre innbyggerne som står på legens liste. Alle vil ha rett til å skifte fastlege inntil to ganger i året og rett til ny vurdering hos en annen fastlege. Den som ønsker det, kan stå utenfor fastlegeordningen. Fastlegeordningen er en trygghetsreform. Den gir innbyggerne trygghet. Dersom jeg har behov for legehjelp, enten ved at jeg på egen hånd tar kontakt med lege eller ved at jeg etter utskriving fra sykehus eller sykehjem har behov for medisinsk oppfølging, innebærer reformen at jeg vet hvem som plikter å ta meg imot og følge meg opp. Reformen innebærer også at en lege har ansvar for den enkeltes journal. Dette gir den enkelte lege gode muligheter til å få et helhetlig bilde av pasientens helse. Fastlegeordningen er en tilgjengelighetsreform. Den vil gjøre det lettere for innbyggerne å få nødvendig tilgjengelighet til allmennlegehjelp. Jeg slipper å ringe til flere leger for å spørre om time. Jeg vet at min allmennlege må prioritere meg ut fra hva som anses nødvendig eller faglig forsvarlig. Fastlegeordningen gir andre deler av helsetjenesten forutsigbarhet i samarbeidet med lege og enkeltpasienter. Den vil bidra til kontinuitet i lege–pasientforholdet og vil føre til en bedre ressursutnytting i helsetjenesten. For kommunene betyr innføringen av fastlegeordningen at de må foreta forhandlinger og inngå avtale med den enkelte fastlege. Kristelig Folkeparti er glad for at alle allmennleger ved innføringen av fastlegeordningen blir gitt anledning til å inngå fastlegeavtale med kommunen, enten de har driftstilskudd eller ei i dag. Det er kommunene som har plikt til å sørge for at alle innbyggere får tildelt en fastlege. Ved opprettelsen av fastlegeordningen har kommunene en unik sjanse til å planlegge, eventuelt restrukturere, sin allmennlegetjeneste – spesielt gjelder det interkommunalt legevaktsamarbeid. Fastlegeordningen gir også kommunene mulighet til å innhente og systematisere kunnskap om pasientene og tjenesteproduksjonen i kommunens primærhelsetjeneste. Det er viktig at alle kommuner i løpet av sommeren/høsten 2000 inngår individuelle fastlegeavtaler. For å kunne oppfylle rettighetene i fastlegeordningen er det viktig at kommunene sørger for å inngå avtale med mange nok leger. Kommunen må dekke behovet for vikarer ved langvarig ledighet. Reformen innebærer en omstrukturering av finansieringssystemet for allmennlegetjenesten – fra driftstilskudd til per capita-tilskudd. Fastlegen vil motta et fast tilskudd pr. pasient på sin pasientliste. Per capita-tilskuddet skal tilsvare 30 pst. av inntektene. De resterende 70 pst. av allmennlegenes inntekt vil bli dekket ved trygderefusjon og egenandel. Kristelig Folkeparti ser det som positivt at vi ved innføring av fastlegeordningen får en klar dreining mot et finansieringssystem som økonomisk belønner behandlingsaktivitet. Kommunenes utgifter vil i utgangspunktet bli kostnadsnøytrale, med mindre man må øke antall legestillinger innen primærlegetjenesten. For legene innebærer reformen nye muligheter. De får klart definert hvem som er deres pasienter, ved at den enkelte mottar en pasientliste fra trygdekontoret. Disse pasientene skal prioriteres. Legene gis muligheter til å planlegge og avgrense sin arbeidstid. Reformen åpner for nye samarbeidsformer mellom legene og gir legene trygghet for fraværsdekning. Reformen gir legene mange interessante muligheter til å systematisere kunnskap om sine pasienter og følge pasientene over lengre tid. Jeg vil understreke at leger som til daglig arbeider med forskning og undervisning, eller f.eks. militærleger, kan få fastlegeavtale og arbeide i en gruppepraksis. Legene vil, som i dag, ha sin praksis som selvstendig næringsdrivende, men i mindre kommuner hvor det er ønskelig, kan allmennlegen fremdeles være ansatt i en kommune. For de legene som ikke inngår fastlegeavtale, vil refusjonsretten i Rikstrygdeverket falle bort. For å utnytte ressursene best mulig er det en stor utfordring innen helsetjenesten å benytte det rette nivået til den enkelte oppgave. Kristelig Folkeparti ser det som riktig at det innføres henvisningsplikt til spesialisttjenester i andrelinjetjenesten også utenfor sykehus. Innføring av fastlegeordningen har også sine utfordringer. Den største utfordringen ligger i å få et tilstrekkelig antall allmennleger til å inngå fastlegeavtale med den enkelte kommune, og ikke minst at en får en nødvendig geografisk spredning av legene. Manglende legedekning i primærhelsetjenesten skyldes i stor grad høy konsentrasjon av leger i visse strøk av landet. Det er i de senere årene satt inn mange tiltak for å øke antall allmennleger. Utdanningskapasiteten er økt fra 310 til 590 medisinerstudenter årlig. I tillegg studerer mer enn 1 000 norske ungdommer medisin i utlandet. Det arbeides med å rekruttere leger fra EØS-landene. I 1999 ble det rekruttert mer enn 200 leger fra forskjellige EØS-land. Legemarkedet er blitt strengere regulert. Det ble fra 1.1.1999 innført nytt legefordelingssystem, som har prioritert nye stillinger i primærhelsetjenesten i tillegg til i psykiatri og kreftomsorg. Det opprettes nå få nye legehjemler på sykehusene, som i lengre tid har hatt en sterk vekst. For å stimulere flere leger til å arbeide i distriktene er det satt inn forskjellige stimuleringstiltak, bl.a.: forsøksordninger med interkommunalt legevaktsamarbeid veiledningsordninger for turnusleger økonomisk støtte til spesialistutdanning For å kunne stabilisere legedekningen i distriktene vil det være nødvendig å redusere arbeidsbelastningen som ligger i hyppig legevakt, og det må legges til rette for en større likhet i inntekt enten man er fastlege i Utkant-Norge eller i en stor by. Kristelig Folkeparti støtter – sammen med flertallet i komiteen – derfor at det i fastlegereformen foreslås en utjamningsordning i kommuner med få innbyggere. Kommunene har ansvar for å sørge for at de offentlige legeoppgavene og det samfunnsmedisinske arbeidet blir ivaretatt. Mange har fryktet at de offentlige oppgavene som legetjenesten i sykehjem, skolehelsetjenesten og helsestasjonene skal bli taperne i fastlegeordningen. Disse utfordringene er det tatt fatt i ved at en gjennom prosessen med inngåelsen av fastlegeavtale gir kommunene en ny mulighet til å legge på plass det offentlige allmennlegebehov før listelengden fastsettes. Det er positivt at kommunene får en forskriftshjemlet rett til å stille krav til fastlegene om at de må ta offentlige legeoppgaver for å få fastlegeavtale. Omfanget av oppgavene skal reguleres i fastlegeavtalen til den enkelte. De kommende forhandlingene vil avgjøre avlønningen av disse oppgavene. Jeg tror at det samfunnsmedisinske arbeidet vil bli en stor utfordring – både rekrutteringen til dette og stabiliteten i disse stillingene. Men jeg vil peke på at samfunnsmedisinen vil få nye spennende utfordringer gjennom fastlegeordningen. Rollen som og oppgavene til kommunelege I vil få et nytt innhold. Kommunene bør samarbeide om heltids- eller deltidsstillinger som kan deles mellom kommunene. Det vil bli viktig med konkurransedyktig lønn. Innføringen av fastlegereformen skal altså skje 1. januar 2001 over hele landet. Der det ikke er leger nok, må reformen suspenderes for så å iverksettes ved tilstrekkelig legedekning. Dette er ikke ideelt, men jeg mener reformen er så positiv for alle dem som kan delta, at den ikke kan utsettes i påvente av at absolutt hele landet skal kunne være med. Arbeidet i kommunene framover nå blir særlig viktig. Mange kommuner har kommet langt i forberedelsene, mens andre har mye igjen å gjøre. Det er viktig at kommunene skaffer seg oversikt over tallet på leger som har rett til og ønsker å inngå fastlegeavtale i kommunen, og hvor mange leger de trenger til det offentlige legearbeidet og til kurative oppgaver. Forberedelsene må starte nå, selv om partene forhandler utover våren. Jeg håper fastlegeordningen vil gjøre det attraktivt for leger å arbeide i allmennlegetjenesten. På Cuba kalte de familielegene for «helsens voktere». Det at fastlegen kjenner sine listepasienter i ulike livssituasjoner, gjør ordningen til en viktig faktor i det forebyggende helsearbeidet. Jeg ser fram til oppstartingen av en dynamisk fastlegeordning hvor pasientenes rettigheter og behov er satt i sentrum, men som også er positiv for både legene og kommunene.