trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-06-15:
Representanten Lønning sier til min store forundring at Senterpartiet melder seg ut av de store utenrikspolitiske debattene i denne sal. Da må jeg rett og slett få be om at Lønning presiserer hva det er han mener. Hvilke store utenrikspolitiske debatter er det han mener at Senterpartiet har meldt seg ut av? Nå er det slik i Senterpartiet, jeg aner ikke hvordan det er i Høyre, men det er slik i Senterpartiet at der mener vi faktisk omtrent de samme tingene, enten det er en parlamentarisk leder som drar en debatt, eller om det er et medlem av utenrikskomiteen som drar en debatt. Og Inge Lønning skal leve i trygg forvissning om at når vår parlamentariske leder, Marit Arnstad, håndterer spørsmålet om EUs kampgrupper i denne sal, så er det et uttrykk for Senterpartiets holdninger, inkludert mine. Jeg forstår at det ikke nødvendigvis fungerer på samme måte i Høyre. Det får vi ta til etterretning.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Jeg synes det er veldig synd at regjeringspartiene ikke har en mer åpen holdning i forhold til å utrede og til her hjemme å jobbe med hvordan man kan styrke FN finansielt. Det er jo ikke slik at utredningen og vurderingene av hvordan dette skal gjøres, nødvendigvis er det som blir det internasjonale resultatet. Men det at en overhodet ikke vil ta i den problemstillingen, synes jeg er veldig sørgelig. Det er sørgelig at en ikke inntar en noe mer åpen og inkluderende holdning i et så viktig spørsmål. Jeg vil takke utenriksministeren for en kort redegjørelse om de norske posisjonene når det gjelder den viktige reformen av FN. Kanskje burde vi hatt en litt større debatt om et så viktig spørsmål. Jeg merket meg at han mente at dialogen med de norske NGO-ene nå var på et godt spor. Hvis det er tilfellet, er det svært gledelig, for det har på et tidligere stadium blitt oppfattet som at det har vært en del hemmelighold, og at det har vært vanskelig å komme i dialog med departementet. Hvis det nå har ordnet seg og dialogen er god, er det ingenting som er bedre.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-15:
Det som jo er det avgjørende her, er innholdet i det som blir den fremtidige politikken. Om man velger en avtale, er det på mange måter et virkemiddel for å oppnå noe substansielt. Og jeg er enig med Thorbjørn Jagland i at det er behov for å oppnå en del substansielt, ikke minst når det gjelder miljøspørsmål og standarder, og sikre at den aktiviteten som foregår i områdene, er slik at vi kan være trygge på den fremover. Jeg tror ikke at veien å gå er å begynne i den enden Orheim-utvalget foreslo. Men selve poenget, nemlig at man må oppnå det som er innholdet, da i samtaler med Russland og andre aktører, er vi enig i, og det skal vi følge opp.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-15:
Det har ikke vært et poeng for meg å advare mot Fremskrittspartiet i det hele tatt, i hvert fall ikke i denne sammenheng. Min referanse til skjæringspunktet dreier seg ikke bare om nordområdespørsmålene, men slik norsk utenrikspolitikk ofte er utformet. Da vil man ofte finne det skjæringspunktet som jeg nå nevner. Dette er ytterligere et eksempel på dette. At vi i denne saken har Fremskrittspartiet om bord på svært mye av substansen – ja, ikke bare Fremskrittspartiet, men en del andre også – vil jeg gjerne understreke. Men det var ikke mitt poeng. Mitt poeng var egentlig av mer generell art. Jeg kan vel også gjøre Høglund oppmerksom på at det ikke er i forhold til Fremskrittspartiet denne problemstillingen er mest interessent. Den er uhyre interessant i forhold til to andre partier i Stortinget, og hvordan et rød-grønt alternativ nå skal komme ut av det å skape utenrikspolitikk, om de skulle få et flertall.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-15:
Åslaug Hagas første kommentar kan selvsagt ikke bli stående. Jeg registrerer at hun ikke begrunnet den, og det er kanskje det som da bør stå igjen etter det, og jeg tror heller ikke hun er i stand til å begrunne den påstanden. Det jeg sa om minister, synes jeg på ingen måte kan betegnes som respektløst. Hvis hun ikke tåler den kommentaren engang, nemlig en påpekning av at midlertidighet er et problem i forhold til en langsiktig problemstilling, synes jeg at hun kanskje er litt for hårsår, for å si det litt forsiktig. Når det gjelder Kystvakten, vil jeg vise til de redegjørelser som forsvarsministeren har gitt, både i det skriftlige materialet og i de debattene som har vært. Forsvarsbevilgningene under den sittende regjeringen er høye(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-15:
Det som er det avgjørende, er at vi har klare synspunkter på hva de formelle spørsmålene består i. Når det gjelder fiskevernsonen, har uenigheten dreid seg om hva slags jurisdiksjon Norge har, hvordan det forholder seg til Svalbardtraktaten; mange mener at Svalbard har en egen sokkel. Men hvis man skulle gjennomføre det synspunktet, ville Norge også da ha kompetanse etter traktaten, og det betyr at vi jo her ikke vil være i noe tomt rom. Det gjør at vi skal være klar over at vi har et regelverk og et synspunkt på hvordan dette skal forvaltes, som vil være tilfredsstillende i forhold til den situasjonen vi står oppe i.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-15:
Jeg konstaterer at vi da ikke fikk fulgt opp den forrige replikkens første poeng. Det er jeg tilfreds med. Når det gjelder det andre poenget, drøfter jo ikke vi Kystvakten i vår melding, og det betyr at de meldingene som er fremlagt om dette fra forsvarsministerens side, og de debattene som har vært, selvfølgelig også står i denne saken, og er det svaret som gis. Vi har et godt forsvar, vi har en god kystvakt, og jeg tør si at vi har et nivå som er tilstrekkelig i forhold til den oppgaven man står overfor. At man på alle områder selvfølgelig gjerne ville hatt mer – det gjelder jo ikke bare Forsvaret, men det gjelder også på mine forvaltningsområder – er ikke ukjent, men at vi her har et nivå som er tilfredsstillende, tror jeg vi meget klart kan konstatere.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-15:
Nå begynner vel presidentens tilgivelse å sitte lenger og lenger inne. La meg likevel si at det jeg mente med ønsket om åpenhet, ikke først og fremst gjelder i forhold til organisasjonen. Det gjelder i forhold til den offentlige debatten i Norge. Jeg tror det er svært viktig at alle engasjerer seg, og at det blir så stor bredde som mulig. Jeg har ikke spesielt hatt kontakt med NGO-ene på dette området, men jeg regner med at de i likhet med andre i hvert fall vil føle at det er nok posisjoner å ta tak i. Vi har også holdt en del foredrag om dette, så det vil være mulig å gå tilbake og sjekke noen av standpunktene. Jeg har lyst til å legge til at det også er viktig å være i dialog med andre land, og ikke minst det såkalte Human Security Network, som Norge har hatt stor glede av å delta i, fokuserer nå på enkelte sider, i særlig grad på menneskerettighetssiden. Vi prøver altså å bygge allianser for å få til resultater på noen områder.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-15:
Jeg har lyttet til debatten, men jeg er ikke helt sikker på om jeg får tak i den, for den tar for det første ikke høyde for at representanten Høglunds Dokument nr. 8-forslag jo omfatter vesentlig mer enn det debatten til nå har dreid seg om. Og de sidene som nå ikke er trukket frem i debatten, er jo kanskje også de største svakhetene ved dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg synes det er fortjenstfullt at vi ikke går runder om den delen av det, men jeg vil bare peke på at det er én viktig side ved denne debatten. Når det så dreier seg om norsk utenrikspolitisk debatt i sin alminnelighet, tror jeg det er veldig viktig at man nå ikke skaper seg myter om myten om at det ikke foregår en grundig utenrikspolitisk debatt i Norge. Det er på det rene at det forskes mye i Norge. Det skrives mye i forskermiljøer. Det som skrives, danner ofte grunnlag for debatter, og det er nok slik at politikere bare i begrenset grad kan regissere debattene. Her er vi på mange måter prisgitt både at det finnes medier som er villige til å ta den, og at det finnes mennesker som er villige til å delta i den, men jeg har ikke opplevd noen politiske partier som særlig tungbedte når det gjelder å delta i utenrikspolitiske debatter. Vi er nå oven i kjøpet i en fireårssyklus hvor partiene nettopp har foretatt sine grundige programbehandlinger, hvor man nettopp har tatt det overordnede grepet på hva man mener bør være landets utenrikspolitikk. Og det er jo det overordnede grepet som nå skal testes i det valget som kommer. Så her har vi altså hatt både mye tenkning og mye debatt. Når vi nå får en debatt her i salen som nærmest bygger på det premisset at intet debatteres, blir det hele ganske eiendommelig. Og når vi attpåtil har fått levert eksempler ved dette møtets åpning, nemlig en debatt som nettopp tok utgangspunkt i at vi anmodet forskere om å komme med en del synspunkter, så viste det seg at heller ikke den delen av virkelighetsoppfatningen bekreftes av det som rent faktisk skjer ute. Vi har altså også brukt fagfolk for å skaffe oss underlag for debatten. Men det at man ikke har et overordnet grep, det vil jeg reservere meg mot. Det er noe partiene virkelig tar på det største alvor, og det er vel derfor vi har orientert oss som vi har gjort, fordi vi mener at vi i den løpende debatten som er, har et godt grep på hva hovedprioriteringen måtte være. Det er også ganske instruktivt at i innstillingen gir alle partiene et kraftfullt svar på den oppfatningen Fremskrittspartiet har om hvordan prioriteringen er. Det svarer jo nettopp komiteen på i komiteinnstillingen, og det er et uttrykk for både at dette er gjennomtenkt, og at debatten finnes.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Lyrikeren Rolf Jacobsen sier i sitt dikt «Nord»: «Det er langt dette landet. Det meste er nord.» Fram til i dag har dette ikke vært korrekt, men med den kunnskap vi i dag har om ressursene i nordområdene, er Rolf Jacobsens påstand i ferd med å bli en sannhet. De enorme olje- og gassressursene som finnes i nordområdene, har ført til at de energikrevende nasjonene har kastet sine øyne på denne framtidige energiregionen. I fire år har dagens regjering sittet på gjerdet, mens kritikken fra nord har vært besk. I siste liten kommer St.meld. nr. 30, Muligheter og utfordringer i nord – et halvhjertet forsøk på å følge opp Orheim-utvalgets innstilling Mot nord! og et mottiltak for å imøtekomme kritikken fra landsdelen. Det må sies at komiteens innstilling er med på å gjøre en svak stortingsmelding meget bedre. Bevilgningene i revidert budsjett er selvsagt også tatt godt imot i nord. Det har løftet seg i løpet av den siste måneden. Dog – en langsiktig nasjonal politikk for hvordan Norge skal hevde sin suverenitet i nord gjennom tilstedeværelse og aktivitet, er det Norge trenger nå. Dette krever en nasjonal strategi. Det krever bilaterale avtaler som skal sørge for felles standarder og felles kjøreregler for utvinning av olje og gass, felles kjøreregler for transport og felles miljøstandarder. Vi trenger å ha en nasjonal utviklingsstrategi som går 30 år fram i tid. Dersom Norge skal ha som politisk mål å optimalisere ressurstilfanget i nord – og en slik strategi bør vi ha – må det bli i et langsiktig perspektiv og under parolen «fisk og olje i godt naboskap». I forrige uke kunne vi lese i finnmarksavisene at oljeselskapene får skryt av fiskerne i Finnmark. Snøhvit-utbyggingen og letingen i Barentshavet har skjedd uten konflikter. En nasjonal langsiktig strategi for utvinning må ha også fiskernes støtte og tillit. Kravene til sikkerhet mot utslipp må være ufravikelige. Miljøtiltak og sikkerhet fordrer et styrket bilateralt samarbeid i nord. Ressursuttakene i nord er et nasjonalt ansvar med en internasjonal dimensjon. Norge må meisle ut en helhetlig nordområdepolitikk. Norge må ha økt aktivitet og tilstedeværelse i disse områdene. Norge må meisle ut en langsiktig nasjonal politikk som ivaretar alle disse perspektiv. Sist, men ikke minst vil jeg igjen understreke: Utvinning av olje og gass i nord er en nasjonal oppgave som på grunn av områdets strategiske beliggenhet krever en nasjonal politikk med et internasjonalt fokus.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Nordområdemeldingen inneholder flere positive grep som vil være grunnleggende i utformingen av den videre nordområdepolitikken. Sett fra Nordlands side mener jeg at meldingen vektlegger utenriksforholdene vel mye. Det vil i framtiden være viktig at man ser næringsutvikling, bosetting, infrastruktur, bærekraftig forvaltning av ressursene, miljøhensyn og forsvars- og sikkerhetspolitikk i en sammenheng, der både det lokale og regionale har en sterk innflytelse i forhold til det internasjonale. Det betyr at ressursene i nordområdene skal komme befolkningen i Nord-Norge til gode. Da er det viktig å videreføre og styrke Barentssamarbeidet, ikke minst for å styrke samarbeidet med Russland. Det bør legges mye større vekt på forskning, utvikling og kunnskapsoppbygging, og dette arbeidet bør legges til aktører som er i området. Dette er en forutsetning for å ivareta de interessene Norge har i nord. Norge er en kyststat, og den nordlige landsdel er avhengig av ressursene som hentes ut fra kyst- og havområdene, men havet er også en stor transportvei. I tillegg til olje- og gasstransport vil den nordlige sjørute til Asia gi store utfordringer, knyttet til miljø og sjøsikkerhet. Her får vi et stort arbeid med å modernisere den sjørettede infrastrukturen, slik at den kan bli en del av det transeuropeiske nettverket. I dag er diskusjonene store om olje- og gassutvinning i nord. La oss si det så enkelt: Olje- og gassutvinning i nord er kommet for å bli! Hammerfest opplever en rivende utvikling, og den skal fortsette i årene framover. Med økt petroleumsvirksomhet i Barentshavet vil vi skape store vekstimpulser i landsdelen. Norge må føre en offensiv linje og ta styringen i utviklingen og utnyttelsen av ressursene innen petroleumsvirksomheten i Barentshavet. Det kan vi ikke vente med, som noen partier mener. Det er helt nødvendig at vi nå er på banen og legger premissene for miljøhensynene som må ivaretas. Vi venter på en forvaltningsplan for Barentshavet og Norskehavet. Det er sagt at den skal komme våren 2006. Jeg ser fram til at også Nordland VI og VII er med i prosessen for prøveboring. For Nordland vil dette være svært viktig for en utvikling av regionalt og lokalt næringsliv. Det gjelder ikke minst leverandørindustrien, men det gjelder også en utvikling for lokalsamfunnene og regionene. Til slutt: La oss ikke glemme hva kulturen har betydd og vil bety i framtiden for de menneskelige verdiene som ligger i samarbeidet i nordområdene. Dette kultursamarbeidet vil få ny aktualitet i en situasjon der påvirkning fra andre kulturer bare vil øke og øke. Her ligger det store ressurser, ikke minst i den samiske kulturen, som det må tas hensyn til også økonomisk i det videre arbeidet med nordområdepolitikken. Den kan endelig bli løftet opp på et nasjonalt nivå. Og dette skal en rød-grønn regjering vite å ta vare på!
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-15:
Jeg fikk bare behov for å kommentere noe som saksordføreren sa når det gjelder dette med bærekraftige rammer og miljøet og politisk argumentasjon for å gå varsomt fram. Jeg må bare få minne om at man har hatt olje- og gassaktivitet og prøveboringer i Barentshavet siden 1980-tallet. Og så kan man stille det spørsmålet: Hva var beslutningsgrunnlaget den gangen da man satte i gang? Jeg vil jo bare minne om man har utredet miljøspørsmål, konsekvensanalyse, for over 1 milliard kr når det gjelder Barentshavet, så man står ikke her med helt blanke ark. Men jeg tror det er et faktum at når man ber om en samlet forvaltningsplan, og at man utreder stolpe opp og stolpe ned, er det rett og slett for å kjøpe seg tid i et vanskelig internt politisk spørsmål i regjeringspartiene. Regjeringspartiene er så, men situasjonen blir jo ikke noe bedre om man får en ny regjering, for da får man Arbeiderpartiet, som både er for og imot samtidig, inn i regjering i lag med SV, som er helt imot, og Senterpartiet er litt for, men de er iallfall så mye imot at det blir helt umulig. Så av to onder velger jeg meg det første. Så har jeg lyst til bare å komme med noen personlige ytringer når det gjelder dette med omstridt område, for når man har kontakt med bransjen og oljeselskapene, er det viktig å få en avklaring på dette. Jeg er klar over at vi ikke kan vedta en løsning her, men vi kan iallfall sørge for at problematikken når det gjelder omstridt område, ligger øverst i bunken i Utenriksdepartementet eller hvor det måtte ligge hen, og at man fokuserer på å prøve å finne noen løsninger, enten permanente eller på kortere sikt, slik at man har mulighet eventuelt til å få til en felles forvaltning når det gjelder utvinnelse av olje og gass. Hvis vi klarer å få det til, er vi iallfall med og sikrer oss at vi kan bruke norsk miljøstandard; man kan bruke verdens beste miljøteknologi. Vi kan sørge for at norsk leverandørindustri får muligheter for oppdrag. Det vil gi verdiskaping i regionen og i hele Nord-Norge, og man ivaretar og sikrer en rekke arbeidsplasser. Det som for øvrig skuffer meg, er at det er ingen forslag fra de andre partiene. Det blir mye prat, og jeg stiller meg jo det spørsmålet: Hva med oppfølgingen? Hvorfor kan vi iallfall ikke få flertall for forslaget om å få en slik melding annethvert år? Vi får det i en rekke andre tilfeller. Meldingen om rikets miljøtilstand kommer annethvert år, og vi har olje- og gassmeldingen som kommer annethvert år. Hvorfor kan vi ikke få en melding på akkurat dette området annethvert år, slik at vi faktisk får se om Regjeringen er i stand til å levere det Stortinget legger føringer for, og det Stortinget eventuelt vedtar? Det hadde vært en fordel. Men hvis ikke Regjeringen kommer med en slik melding annethvert år, skal jeg iallfall personlig sørge for å ta det opp igjen i en eller annen forbindelse.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge debatten om denne saken. Jeg har bare lyst til å påpeke at med tilslutningen til denne avtalen blir vår spesielle form for et stemmerettsløst medlemskap i EU-samarbeidet utvidet til nok et område. Jeg synes det er gledelig at man åpner for at vi kan slutte oss til, og det er gledelig at en enstemmig utenrikskomite og et enstemmig storting sier ja til det. Når det gjelder begrunnelsen, som saksordføreren har gått grundig inn i, står det i innstillingen: «Komiteen mener at når kriminaliteten er grenseoverskridende, må også mottiltak og rettsforfølgelse være organisert i et forpliktende samarbeid på tvers av landegrensene.» Forpliktende samarbeid er en viktig erkjennelse, og jeg tror også at vi må erkjenne at dette gjelder på mange andre områder hvis vi skal løse en rekke andre utfordringer, f.eks. på miljøsiden. Det er gledelig at de partiene som vanligvis ikke unnlater å benytte enhver anledning til å kritisere eller reise opp farer ved et forpliktende samarbeid over landegrensene, som EU-samarbeidet er, nå slutter seg til denne avtalen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2005-06-15:
Det burde egentlig være helt unødvendig å ta dette innlegget, men nå tror jeg det er på tide å be representanten Lønning om å besinne seg og ta seg en pause. Det representanten Lønning gjorde i sitt forrige innlegg, var rett og slett å anklage Senterpartiet for ikke å være interessert i en internasjonal debatt fordi Åslaug Haga ikke var i salen. Det var en debatt etter en redegjørelse av forsvarsministeren, der undertegnede som forsvarspolitisk talskvinne deltok. Det var en debatt der Senterpartiet deltok ved sin parlamentariske leder. Jeg så ikke Høyres parlamentariske leder et eneste øyeblikk i salen den dagen, men jeg kunne sjølsagt ikke av den grunn drømme om å anklage Høyre for ikke å være interessert i den debatt som foregikk i salen. Nå er det på tide å ta det med ro!
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Som saksordføreren sa, har det både utenfor og innenfor dette hus, tidligere, og nå også i år, vært et engasjement for å få FN-dagen som offisiell flaggdag, for å markere FNs internasjonale betydning. Blant annet har FN-sambandet engasjert seg i dette spørsmålet. Derfor var jeg som en av forslagsstillerne opptatt av å samle et bredt politisk flertall bak et slikt forslag, og politikere fra ulike partier ble kontaktet om å stille seg bak. Når representantene fra regjeringspartiene sammen med SV stod bak forslaget, var jeg derfor optimistisk i forhold til at et flertall her i Stortinget ville gi uttrykk for en klar vilje overfor Regjeringa om å gjøre det som var nødvendig for at FN-dagen fra og med i år skulle komme på lista over offisielle norske flaggdager. I den innstillinga fra utenrikskomiteen som vi behandler i dag, gir en samlet komite uttrykk for at FN spiller en helt sentral rolle for internasjonal fred og sikkerhet, og komiteen er enig med forslagsstillerne i at det er viktig å bringe det globale perspektivet inn i Norges 100-årsmarkering av sjølstendighet og unionsoppløsning. En samlet komite gir også gledelig nok uttrykk for at å gjøre FN-dagen til offisiell flaggdag ville være en god symbolsk måte å markere Norges FN-engasjement på. En samlet komite ber også om at det i det pågående arbeidet med revisjon av flaggforskriften vurderes å innføre FN-dagen som offisiell flaggdag, og gir uttrykk for at en er enig i at det blir særskilt flagging 24. oktober i år, for på den måten å markere at FN nå i 2005 feirer sitt 60-årsjubileum. Dette er synspunkter og holdninger jeg deler fullt ut. Men til tross for alle disse positive merknadene fra en samlet utenrikskomite konkluderer altså komiteens flertall, alle unntatt SV, i den foreliggende innstillinga med at forslaget avvises – en konklusjon som i svært liten grad, slik jeg ser det, er i overensstemmelse med de positive merknadene som ligger i innstillinga. Derfor er jeg veldig glad for at alle partiene her i salen nå i tolvte time ser ut til å ha samlet seg om det forslaget som representanten Bjørn Jacobsen nettopp fremmet, og som går ut på at Dokument nr. 8-forslaget blir vedlagt protokollen. Det har også som konsekvens at SV ikke fremmer sitt primærforslag, et anmodningsforslag, som er inntatt i innstillinga, slik også Jacobsen gjorde rede for. Ved at forslaget nå vedlegges protokollen, vil Stortingets klare vilje, slik den kommer til uttrykk i merknadene fra en samlet utenrikskomite, måtte ha stor betydning for departementets konklusjon i den revisjonen av flaggforskriften som nå pågår. Mitt berettigede håp er derfor at vi vil få se at det blir flagget både fra offentlige bygninger og gjerne også fra private flaggstenger på FN-dagen til høsten, og at dette også vil skje hvert år den 24. oktober.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-01-12:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Gjennom media har det fremkommet at det er planlagt å legge ned de meteorologiske stasjonene på Jan Mayen og Hopen på Svalbard. Mener utdannings- og forskningsministeren dette er klokt med tanke på bl.a. håndhevelsen av den 200 mils fiskerigrensen og Norges ansvar for klimaforskning?»
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-01-12:
Først vil jeg takke for svaret. Det er en god stund siden spørsmålet ble sendt, og svaret om at stasjonene ikke skal legges ned, er for så vidt ingen overraskelse, men det er interessant å høre statsrådens svar. Hovedbegrunnelsen for at dette ikke har skjedd, er altså at Meteorologisk institutt sjøl har endret beslutningen. Statsråden sier at Regjeringa ikke har planer om å legge dem ned. Vil dette bety at Regjeringa nå har fått økt fokus på betydningen av å opprettholde disse stasjonene? Er det noe Regjeringa vil ta et politisk ansvar for å følge opp videre?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-01-12:
Det siste er jeg for så vidt enig i. Når jeg var såpass frimodig at jeg i utgangspunktet stilte spørsmålet til utenriksministeren, var det fordi jeg mener at opprettholdelsen av disse meteorologiske stasjonene bl.a. handler om håndhevelsen av den 200 mils fiskerigrensa. Det er sånn at Stortinget venter på en stortingsmelding, som er en oppfølging av Nordområdeutvalgets utredning Mot nord!, som ennå ikke har kommet. Mange har savnet en strategi fra Regjeringa når det gjelder en satsing i nordområdene. Er det sånn at i hvert fall utdannings- og forskningsministeren mener at opprettholdelse av de meteorologiske stasjonene er viktig også i en sånn sammenheng?
Kristin Clemet (Høyre), 2005-01-12:
Spørsmålet fra representanten Konglevoll ble opprinnelig stilt til utenriksministeren. Grunnen til at jeg besvarer spørsmålet, er at Meteorologisk institutt forvaltes av Utdannings- og forskningsdepartementet. Bakgrunnen for medieoppslagene som representanten viser til, er et forslag Meteorologisk institutt fremmet overfor eget styre nå i høst. Forslaget gikk ut på å nedlegge virksomheten på Jan Mayen og Hopen i 2005. Instituttet har begrunnet dette forslaget med frykt for at infrastrukturen på Jan Mayen vil forsvinne når Loran C legges ned ved utgangen av inneværende år. Denne infrastrukturen er en forutsetning for Meteorologisk institutts virksomhet på øya. Meteorologisk institutt har nå trukket forslaget, og instituttets styre har vedtatt å opprettholde virksomheten på Jan Mayen og Hopen i 2005. Hovedgrunnen til dette er særlig at Fiskeri- og kystdepartementet i St.prp. nr. 1 for 2004-2005 skriver følgende: «Regjeringens vurdering er at norsk tilstedeværelse på Jan Mayen bør videreføres uansett bortfall av Loran-C/NELS-avtalen.» Når det gjelder behovet for infrastruktur og bemanning av samfunnet Jan Mayen etter 2005, har Fiskeri- og kystdepartementet varslet en vurdering av disse spørsmålene i forbindelse med statsbudsjettet for 2006. Selv om nedleggelse i 2005 ikke lenger er en aktuell problemstilling, vil jeg likevel knytte noen kommentarer til de to punktene representanten tar opp i sitt spørsmål. For det første stasjonenes betydning for klimaforskning. Dersom de bemannede stasjonene hadde blitt nedlagt, ville de kunne erstattes av automatstasjoner. Disse kunne ha foretatt noen observasjoner på en tilfredsstillende måte, mens andre observasjoner ikke ville være av god nok kvalitet for klimaforskningsformål. Samlet ville en nedleggelse dermed ha negativ effekt for norsk klimaforskning. Representantens andre punkt gjaldt opprettholdelse av den norske fiskerisonen. Når det gjelder opprettholdelse av norske suverene rettigheter og forvaltningsansvar, er fysisk tilstedeværelse ingen forutsetning. Det har likevel aldri vært tvil om ønskeligheten av fortsatt norsk tilstedeværelse. Her er behovet for beredskap knyttet til redningsaksjoner et viktig hensyn. For å konkludere vil jeg slå fast at Meteorologisk institutt ikke lenger har planer om å legge ned de meteorologiske stasjonene på Jan Mayen og Hopen. La meg også understreke at Regjeringen ikke har planer om å avvikle infrastrukturen for samfunnet Jan Mayen, som den meteorologiske stasjonen er avhengig av, heller ikke etter nedleggelsen av Loran C.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-01-12:
Som jeg sa i mitt forrige svar, har Fiskeri- og kystdepartementet varslet en vurdering av disse spørsmålene i forbindelse med statsbudsjettet for 2006. Det foreligger altså ikke lenger planer om å legge ned de meteorologiske stasjonene, og Regjeringen har heller ikke planer om å avvikle infrastrukturen for samfunnet Jan Mayen. Men jeg får her legge til at spørsmålet vedrører i og for seg en rekke sektorer og også andre ministre, og det vil jo ikke være helt irrelevant om spørreren også i andre sammenhenger tar opp deler av disse spørsmålene med noen av mine kolleger.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-01-12:
Jeg har besvart spørsmålet fordi jeg har det konstitusjonelle ansvaret for Meteorologisk institutt. Det reises jo en rekke spørsmål her, og, som jeg sa, Regjeringens standpunkt er at suvereniteten i og for seg ikke forutsetter fysisk tilstedeværelse, men ønskeligheten av det er til stede. Når det gjelder utdypende spørsmål knyttet til dette, og fiskerirettigheter, fiskeriinteresser osv., vil jeg anbefale en nærmere dialog med fiskeriministeren. Men jeg skal bringe de synspunktene som er fremkommet her, videre til ham.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-01-12:
Det er et mål at skolen skal gi elevene likeverdig opplæring og godt læringsutbytte. Vi har de senere år fått bedre dokumentasjon om tilstanden i norsk skole, gjennom både forskning, statistikk og norske og internasjonale undersøkelser. Som representanten Lena Jensen påpeker, har ikke norsk skole i tilstrekkelig grad lyktes med å realisere idealet om tilpasset opplæring og muligheten for sosial mobilitet. Dette kan også være en av forklaringene på at elevene har middels motivasjon for læring, slik en analyse av data fra Elevinspektørene skoleåret 2002/2003 viser. Norske elever stiller svakt når det gjelder læringsstrategier. Det er grunn til å tro at det er nær sammenheng mellom tilpasset opplæring på den ene siden og mangel på læringsmotivasjon, læringsstrategier og læringsutbytte på den andre. Representanten Lena Jensen tar imidlertid feil når hun refererer til utviklingen i ressursbruken i norsk skole. Ressursbruken i kommunale skoler ligger på et høyt og stabilt nivå. Statistisk sentralbyrå offentliggjorde 22. desember de siste tallene fra Grunnskolens informasjonssystem, GSI. Statistikken viser at lærertettheten har økt fra forrige skoleår til i år, fra 12,3 elever pr. lærer til 12,1. Den gjennomsnittlige gruppestørrelsen i grunnskolen har også holdt seg stabil, 13,6 elever pr. gruppe i fjor og 13,7 i år. Voksentettheten i skolen, der også andre yrkesgrupper enn lærere teller med, er også forbedret, fra 11,2 elever pr. voksen i forrige skoleår til 10,9 i år. Selv om gjennomsnittlig gruppestørrelse ikke har økt, avdekker statistikken likevel at enkelte skoler har økt gruppestørrelsen merkbart. I likhet med i forrige skoleår vil derfor fylkesmannen bli bedt om å undersøke nærmere om disse skolene bruker for lite ressurser til å ivareta opplæringslovens bestemmelser om forsvarlig gruppestørrelse. Tallene viser også at andelen elever med spesialundervisning er redusert det siste året, spesielt blant elever som mottar mindre enn to timer spesialundervisning i uken. Dette kan tyde på at skolene tilpasser opplæringen for den enkelte i ordinære elevgrupper, og det er i så fall en ønsket utvikling. Statistikken fra SSB bekrefter de siste tallene fra kommunenes egen økonomirapportering, KOSTRA, som viser at ressursbruken pr. elev i grunnskolen har økt, fra ca. 59 000 kr i 2002 til 63 500 kr i 2003. Det finnes lokale forskjeller, men hovedbildet er at kommunene prioriterer skolen høyt økonomisk - og altså stadig høyere. Jeg har tidligere sagt at den norske skolen har et godt utgangspunkt for å lykkes. Dette redegjorde Regjeringen for i St.meld. nr. 30 for 2003-2004, Kultur for læring. Den kunnskapen vi nå har om skolen, skal vi bruke - for å gjøre den bedre. Stortinget gav i sin Innst. S. nr. 268 for 2003-2004 i all hovedsak støtte til meldingens forslag for økt læringsutbytte og bedre kvalitet, herunder en omfattende satsing på tilpasset opplæring og på kompetanseutvikling for lærere, instruktører og skoleledere som starter i disse dager.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-01-12:
Det er helt riktig - som mitt parti påstod før forrige valgkamp, og som nå ettertrykkelig er dokumentert: Norsk skole er ikke en enhetsskole, men en forskjellsskole. Den bidrar ikke til å redusere forskjellene mens elevene går på skolen, men til å opprettholde, reprodusere og delvis forsterke dem. Jeg synes det er veldig gledelig at dette nå er en erkjennelse som har sunket inn i hele det politiske miljøet. Men som jeg sa i mitt første svar: Det blir ikke færre lærere eller større grupper. Den statistikken vi har - Lena Jensen er klar over at vi forholder oss til KOSTRA og til GSI - er det Stortinget har å forholde seg til: Lærertettheten har økt fra i fjor til i år, voksentettheten har økt fra i fjor til i år, og gruppestørrelsen er omtrent den samme - helt i strid med de mange spådommene om en annen utvikling. At det er lokale forskjeller, er ikke nytt - det har det alltid vært. Det er stor oppslutning i denne salen om at vi skal ha lokaldemokrati, at det er kommunene som til syvende og sist skal bestemme hvor mye det skal satses på skole. Det som er nytt, er at denne regjeringen har sagt at vi vil føre et særskilt tilsyn med de skolene som bruker minst ressurser.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-01-12:
For det første: Jeg har lagt merke til at representanten Lena Jensen er meget fornøyd med de utkastene til læreplaner som foreligger fra læreplangruppene. Dette er ikke formelle høringsutkast - de vil bli sendt ut i løpet av januar. Da vil det være en formell, men også en veldig åpen, høringsrunde for alle som har lyst til å gi sitt besyv med. Så vil planene bli fastsatt til sommeren. Jeg får stadig det inntrykk at representanten Lena Jensen mener at det eneste som skal til for å løse de problemene vi har i norsk skole, er mer ressurser. Men vi er det landet i verden som bruker mest ressurser - men vi har ikke de beste resultatene. Jeg er personlig mye mer opptatt av å styrke kompetansen i skolen. Vi har fått en ny lærerutdanning, som er mye bedre enn den vi har hatt, og vi er i ferd med å gjennomføre et historisk kompetanseløft for lærere, instruktører og skoleledere. Det er i størrelsesorden 2-3 milliarder kr eller omtrent ti ganger så mye som det man satset i forbindelse med Reform 97. Det er det aller viktigste. Vi satser også på bibliotek og på skolebibliotek, det er viktig. Det skjer en god opprustning i norsk skole for tiden. Også ved hjelp av Den kulturelle skolesekken satses det på litteratur. I tillegg er det det å si at i motsetning til Finland har faktisk norske skolebarn mange bøker hjemme.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-01-12:
Ettersom vi ikke har sikker informasjon om dette, tror jeg det klokeste jeg kan gjøre, er å ta opp med faglige miljøer eller forskningsmiljøer spørsmål om hvordan vi eventuelt kan kartlegge utviklingen når det gjelder vold i skolen. Jeg synes det kan være grunn til å ta det opp. Jeg synes også det kan være grunn til i den forbindelse, enten det gjelder mobbing eller vold, å ta opp problemstillinger som er knyttet til andre forhold enn atferden eller ting som finner sted mellom elevene. Det er også avdekket at det finner sted ting mellom lærer og elev. Dette dreier seg om lærernes arbeidsmiljø. Det forekommer også voldsepisoder som går ut over lærerne på deres arbeidsplass. Jeg synes derfor det kan være grunn til å utvide dette mobbeperspektivet noe, forhøre oss om hvorvidt vi kan kartlegge situasjonen når det gjelder vold, på en bedre måte, og om vi i noe større grad bør befatte oss med lærernes arbeidsmiljø og ikke bare elevenes læringsmiljø.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-01-12:
Jeg er helt enig med representanten Sortevik i at vi må regne med at det er betydelige mørketall, spesielt når det gjelder ulike typer av overgrep mot lærere, at det er en underrapportering der. Derfor kan det være grunn til å gjøre et mer systematisk arbeid for å forsøke å kartlegge situasjonen. Jeg tror situasjonen samlet sett heldigvis er bedre i Norge enn i andre land. Jeg tror også at vi kan håpe på en positiv utvikling, fordi de tiltakene man eventuelt skal iverksette mot bråk, uro, disiplinproblemer, mobbeproblemer eller voldsproblemer, av og til er sammenfallende. Det å iverksette tiltak som f.eks. Connect, som dreier seg om alminnelige regler for folkeskikk og atferd på skolen, vil nesten med nødvendighet få positive konsekvenser for både alminnelige disiplinproblemer, mobbing og det som er mer alvorlig, nemlig vold. Og Connect-programmet, som gjennomføres på mange Oslo-skoler, tror jeg er et godt eksempel på det.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2005-01-12:
Jeg har et spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «En eldre mann måtte for mange år siden amputere en fot pga. en arbeidsulykke. For å kunne fungere i samfunnet har mannen fått innvilget trygdebil. Ved fornyelse av bilen i 2004 kom han ikke innunder den priskategorien som gir rom for automatgir. Dette til tross for at han hele tiden har hatt dette, og at Trafikkstasjonen har bekreftet at automatgir er nødvendig for han dersom han skal kunne kjøre bil. Mener statsråden at dette avslaget er riktig, og er det ev. behov for å endre regelverket?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2005-01-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette er neppe et enkelttilfelle, det er sikkert mange slike tilfeller. Det kan kanskje virke som en liten sak for Stortinget, men for dem det gjelder, er det en stor sak, og en viktig sak for å kunne fungere i samfunnet. Da er det viktig at regelverket er slik at det stimulerer til deltakelse, ikke til eksklusjon. Jeg forstår det slik at grunnen til at den personen som jeg har brukt som eksempel her, ikke får denne trygdebilen, er at han ved hjelp av proteser har kjempet seg opp av rullestolen og klarer å gå igjen. Hadde han ikke gjort det, hadde det ikke vært noen diskusjon om denne saken. Da hadde han fått den bilen han trenger. Så her må det absolutt være behov for en endring av regelverket for ikke å ekskludere folk på denne måten. Statsråden sier at han vil vurdere en regelendring. Hvilket tidsskjema ser han for seg?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2005-01-12:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg oppfatter svaret som positivt i den henseende at statsråden vil se på regelverket ut fra den undersøkelsen som nå gjøres, og jeg vil følge det nøye.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-01-12:
Avgjørelsesmyndigheten i enkeltsaker etter folketrygdloven ligger som kjent i trygdeetaten. Jeg ber om forståelse for at jeg derfor ikke kan gå inn i denne saken spesielt, men jeg vil likevel gi en redegjørelse for de aktuelle reglene for stønad til bil, og besvare spørsmålet i forlengelsen av det. Personer med nedsatt funksjonsevne som ikke kan benytte bil uten installasjon av spesialutstyr eller tilpasning, kan få tilskudd fra folketrygden til full dekning av nødvendige utgifter til dette spesialutstyret eller til tilpasningen, uten noen økonomisk behovsprøving. Utstyr som kan leveres som standard utstyr fra fabrikk, anses imidlertid ikke som spesialutstyr. Stadig mer av dette utstyret leveres i dag som standard. Det gjelder utstyr som automatgir - som er nevnt i det aktuelle tilfellet - servo, sentrallås, kupevarmer, motorvarmer osv. Stortinget vedtok dette enstemmig i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 1995. Allerede da fant det med andre ord sted en prinsipiell endring i behandlingen av automatgir, idet det ikke lenger betraktes som spesialutstyr. Dagens bilstønadsordning i folketrygden er en differensiert stønadsordning der det skilles mellom ordinær personbil, såkalt gruppe 1-bil, og en tilpasset kassebil, gruppe 2-bil. Ordningen ble i sin nåværende form innført fra 1. april 2003. Stønad til gruppe 1-biler tilstås som en ren kontantytelse i form av et tilskudd som fastsettes av Arbeids- og sosialdepartementet. Tilskuddet er ikke knyttet opp mot én bestemt bil. For gruppe 2-biler gis det et vanlig rente- og avdragsfritt lån som er knyttet opp mot én bestemt bil. Behovsprøvd lån gis opptil en grense som fastsettes av departementet. For tiden er denne grensen på 150 000 kr. Resten av kapitalbehovet, utover 150 000 kr, behovsprøves ikke, men dekkes i sin helhet av folketrygden ved et rente- og avdragsfritt lån. En av intensjonene med den nye bilstønadsordningen har vært å overføre ressurser fra gruppe 1-biler til gruppe 2-biler. Det gjennomføres nå en brukerundersøkelse både for dem som mottar stønad til gruppe 1-biler, og for dem som mottar stønad til gruppe 2-biler. Formålet er å undersøke om gruppe 2-brukerne har mottatt riktig bil og utstyr, og om oppfølgingen etter at bilen er blitt levert, er tilfredsstillende. For personer som mottar støtte til gruppe 1-biler, er formålet med undersøkelsen å se om brukerne har mottatt tilstrekkelig veiledning ved valg av bil. Denne undersøkelsen vil være klar i god tid før påske. Dersom undersøkelsen viser at brukerne ikke er tilfredse, vil det være en prioritert oppgave for trygdeetaten å finne tiltak i forhold til dette. Jeg vil vurdere å gjøre endringer i regelverket om stønad til bil, dersom det viser seg at denne undersøkelsen dokumenterer et behov for det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-01-12:
Jeg vil ikke ut fra de opplysningene som er gitt i spørsmålet, uten videre konkludere slik som spørreren nå gjør, om hva som er årsaken til avslaget. Jeg vil gjøre oppmerksom på at søkeren har adgang til å klage vedtaket inn for fylkestrygdekontoret, hvis han finner grunnlag for det, og så vil denne enkeltsaken bli prøvd i henhold til regelverket. Men det er truffet en bevisst beslutning her i Stortinget om at utstyr som ikke kan anses som spesialutstyr, som f.eks. automatgir, ikke skal gis en behandling i stønadsordningen som om det var spesialutstyr. Og slik saken framstår for meg, ser dette ut til å være bakgrunnen for at saken er vurdert annerledes ved fornyelse av bil. Men det blir som sagt spekulasjoner ut fra de opplysninger som foreligger i spørsmålet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-01-12:
Jeg vil bare bekrefte at jeg vil gjøre det. Framdriften i arbeidet er at denne brukerundersøkelsen vil være ferdig før påske. Rikstrygdeverket vil så gjøre sin vurdering, og departementet vil i forlengelsen av det vurdere om det er behov for regelendringer, eller om det kan være tilstrekkelig med tiltak i regi av trygdeetaten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-01-12:
Spørsmålet ber preg av at det er innlevert i førre veke, men eg vil likevel oppretthalda det. Eg skal då få stilla følgjande spørsmål til landbruks- og matministeren: «Manglande avtalar om veterinær vaktberedskap medfører no uro og uakseptable naudsituasjonar i mange lokalsamfunn. Kva føretek statsråden seg med bakgrunn i gjeldande lovverk for å sikra tilfredsstillande vaktordningar både akutt og på lengre sikt?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-01-12:
Eg takkar for svaret. Det er bra for mange dyr, dyreeigarar og lokalsamfunn at veterinærane no er tilbake på vakt. Senterpartiet er svært nøgd med at partane no er i dialog om ei løysing. Eg skal ikkje dvela ved den undringa som er både hjå oss og hjå andre i forhold til at statsråden lét det gå ti dagar før han greip inn, med påfølgjande 24 døde dyr og mykje unødig liding. Eg vil i staden visa til det som vart sagt om vaktberedskapen då næringskomiteen behandla budsjettet. Då føresette fleirtalet i komiteen at statsråden kom tilbake til det i revidert budsjett, mens fleirtalet i salen føresette at det vart gitt ei orientering om ei heilskapleg løysing i kommuneproposisjonen. Eg reknar no med at statsråden ser at det er nødvendig med begge delar, både ei sak i revidert nasjonalbudsjett og ei sak i kommuneproposisjonen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-01-12:
Til det siste: Det er heilt klårt at dersom statsråden vil, så kan han, med eit fleirtal bak seg, auka løyvingane i revidert budsjett, altså ut frå merknadene frå Arbeidarpartiet, Senterpartiet og Framstegspartiet. Men så går det òg fram av budsjettproposisjonen at det kan sjå ut som om Regjeringa har planar om at kommunane skal overta vaktberedskapen. Då er det veldig viktig at det er eit økonomisk fundament i botnen, og det er òg viktig at kommunane blir høyrde og får seia sitt før ei slik avgjerd blir teken. Kommunane har erfaring når det gjeld endringar f.eks. frå ferdigbehandla til utskrivingsklare pasientar, og når det gjeld skyss av helsepersonell. Pengane er ikkje på plass, kommunane får likevel nye oppgåver. Så eg vil be statsråden kort kommentera kva prosess han ser føre seg der. Eg reknar med at han bekreftar i dag at kommunane skal bli høyrde før han gir ei slik tilråding.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-01-12:
På møte med Den norske veterinærforening 10. januar ble vi enige om et grunnlag for forhandlinger om en avtale om klinisk veterinærvakt for 2005. I den perioden forhandlingene pågår, og fram til resultat av eventuell uravstemning foreligger, vil veterinærene delta i vaktordning basert på de rammene som gjaldt fram til årsskiftet. Jeg er glad for at vi har funnet en løsning som gjør at dyr og dyreeiere nå får vanlig service fra veterinærene på døgnbasis. Vi går nå inn i en periode med krevende forhandlinger, men slik jeg vurderer situasjonen, foreligger det en gjensidig vilje til å finne en forhandlingsløsning. Forhandlingene skal baseres på gjeldende lovverk samt dokumenter fra tidligere forhandlingsprosesser og ta utgangspunkt i Stortingets vedtak om bevilgning til veterinær beredskap for 2005.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-01-12:
Nå er det slik at vi er enig med Veterinærforeningen om rammer for disse forhandlingene. De starter nå og vil pågå intensivt de neste 14 dagene, og vi har gitt oss en tidsfrist fram til mandag 24. med å komme fram til en framforhandlet løsning. Nå var tiden inne for å få det til. Historien om hva som har skjedd helt fram til nå, er ennå ikke kommet ut. Først og fremst har det vært én parts versjon av hva som har skjedd, og kontakten har vært omfattende utover hele høsten, rimeligvis. Dette kunne det vært sagt mye om, men det ønsker jeg ikke å gjøre, for jeg ønsker å skape et best mulig bakgrunnsklima for de forhandlingene som nå skal skje i de neste dagene, og som jeg har et godt håp om skal føre fram til en løsning som vil tjene den veterinære beredskap framover, og innenfor de økonomiske rammer som regjering og storting kan klare å leve med. Jeg vil også minne om at det fra Senterpartiets side ikke ble foreslått en økning av bevilgningene til veterinær beredskap. Det var det vel bare Fremskrittspartiet som gjorde i budsjettbehandlingen.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-01-12:
Det er slik at parallelt med den akutte situasjonen knyttet til 2005 arbeides det med en overføring av ansvaret for vakttjeneste for veterinærene til kommunene fra 2006. Og basert på Sagelvmo-utvalget så er det bred enighet om dette. Veterinærene synes dette er en god løsning, og KS synes det er en god løsning. Derfor er det viktig å få lagt ro rundt den konflikten som har vært nå, nettopp for å skape et godt klima for å finne en god ordning for overgang til kommunene. Det er ikke for å skyve på et problem, for at staten ikke løser dette godt nok, at man gjør dette, men det er i erkjennelse av at Norge er så ulikt på dette området. Det er en så stor dyretetthet i det fylket som f.eks. representanten Meltveit Kleppa kommer fra, i forhold til andre deler av Norge, at vi må ha en mye større grad av skreddersøm, og slik at vi kan ha veterinærer fordelt over hele landet. Den skreddersømmen kan kommunene gjøre. Det klarer ikke staten og departementet å sitte og gjøre. Det er bakgrunnen for den tankegangen. Og vi må selvsagt sørge for at det er økonomi nok for å få til den skreddersømmen rundt omkring.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-12:
Jeg vil tillate meg å stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Forskning viser at vi har en grunnskole som ikke utjevner forskjellene, men i stor grad er med på å reprodusere og forsterke forskjellene i samfunnet. Elever med foreldre med høy utdanning er de som har størst mulighet til å lykkes i skolen. En femtedel av elevene går i dag ut av grunnskolen uten gode nok lese- og skriveferdigheter. Det blir færre lærere, flere barn, større grupper og mindre delingstimer i skolen. Mener statsråden at denne utviklingen går ut over tilpasset opplæring for hvert enkelt barn?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-12:
Jeg vil takke for svaret. Vi har altså en grunnskole som reproduserer og forsterker forskjellene i samfunnet. Vi har en skole der man på forhånd i stor grad kan peke ut hvem som er vinnere og tapere i systemet. For oss som politikere er det å gripe fatt i dette en av de aller viktigste utfordringene vi står overfor. Uansett hvilke tall statsråden velger å bruke, vet vi at det er en klar og tydelig endring i en rekke norske skoler - i form av færre lærere, større elevgrupper og færre delingstimer. Denne utviklingen fortsetter på grunn av den dårlige kommuneøkonomien. Vi vet at kommunene ønsker å prioritere skolen - som man har gjort tidligere, gjennom alle år - men på grunn av den dårlige kommuneøkonomien har skolen vært nødt til å ta sin del av kuttene. Statsråden peker på lærerne som den aller viktigste ressursen for å kunne få en god skole. Derfor mener jeg det er nødvendig med en ny lærerutdanning, som forsterker pedagogikken. Etter- og videreutdanning av lærere er viktig, men det er også behov for flere voksne og flere lærere i skolen. Mener ikke statsråden dette?