trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-04:
E18 mellom Oslo og Kristiansand er en av de viktigste stamvegstrekningene i landet vårt, og vegen har stor betydning både for befolkningen og for næringslivet. Deler av dagens E18 har svært lav standard i forhold til trafikkmengden. Dette fører til mange ulykker, køer og forsinkelser for trafikantene og støy og forurensning for dem som bor langs vegen. Dette er bakgrunnen for at det er bygd ny firefelts motorveg på E18 fra Eik i Buskerud til Kopstad i Vestfold. Bygging av ny motorvegbru over Drammenselva er i gang, og videre utvidelse av E18 til firefelts motorveg gjennom Kleivenetunnelen er under planlegging – et prosjekt som for øvrig vil bli nærmere omtalt i Nasjonal transportplan for perioden 2006–2015, som legges fram til våren. E18 fra Kopstad sørover i Vestfold er høytrafikkert, og det er i perioder kapasitetsproblemer på strekningen mellom Kopstad og Larvik. Det skjer også mange alvorlige ulykker, og randbebyggelsen langs E18 påføres ulike miljøulemper. Jeg er derfor glad for at flertallet i komiteen er enig i Regjeringens vurderinger av behovet for utbygging av strekningen Kopstad–Gulli, og på den måten støtter forslaget. Utbyggingen av strekningen Kopstad–Gulli omfatter bygging av tolv kilometer firefeltsveg, og er planlagt finansiert både med statlige midler og bompenger. Bompengeinnkrevingen vil skje gjennom et utvidet innkrevingsopplegg i de eksisterende bomstasjonene i Sande. Det legges opp til å starte anleggsarbeidene høsten 2004, med åpning for trafikk i løpet av 2007. Prosjektet vil bedre både framkommeligheten, trafikksikkerheten og miljøforholdene på strekningen. Det forventes en reduksjon i antallet drepte og skadde på mellom 70 og 90 pst., med størst reduksjon for de alvorlige ulykkene. Med denne utbyggingen, og det som ellers er i gang og under planlegging, vil det være sammenhengende firefelts veg fra Oslo til Tønsberg. Det vil videre være behov for å bygge ut strekningen mellom Langåker og Bommestad. Jeg vil komme tilbake til gjennomføringen av dette prosjektet i forbindelse med Nasjonal transportplan for perioden 2006–2015. Jeg har merket meg at også flertallet i komiteen vil vurdere framdrift og prioritering av gjenstående parseller på E18 mellom avkjøring til Tønsberg og Telemark grense i forbindelse med kommende Nasjonal transportplan. Når det gjelder Rv 4 i Oppland, foreslår Regjeringen et endret opplegg for finansiering av fase 1 i den planlagte utbyggingen. Dersom opplegget som ble vedtatt av Stortinget gjennom behandlingen av St. prp. nr. 74 for 2000-2001, hadde blitt lagt til grunn, ville dette medført reduserte bompengeinntekter. I tillegg har også kostnadene økt. Dette ville igjen ført til urasjonell anleggsdrift, høyere kostnader og samfunnsøkonomisk tap som følge av forsinket åpning av anlegget. Jeg er derfor glad for at flertallet i komiteen har sluttet seg til Regjeringens forslag om endringer i bompengeopplegget.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-04:
Nå er jeg kjent med at Fremskrittspartiet har en offensiv vegpolitikk, og ønsker å bruke betydelig – for ikke å si mye – mer penger på vegbygging rundt om i landet. Når vi skal lage et samferdselsbudsjett, handler det om å få mye veg og jernbane og samferdsel igjen for de pengene vi bruker, og det handler om å lage et samlet budsjett som landet er tjent med. Derfor kan vi ikke bruke alle de titalls – for ikke å si hundretalls – milliarder som Fremskrittspartiet vil bruke på vegutbygging på kort tid, utover det som Regjeringen har lagt inn. Det er viktig å gjøre noe for å få bukt med trafikksikkerheten. Det kan vi gjøre på mange felt. Vegbygging er ett, men det er mange andre tiltak som må gjennomføres for å få ned ulykkestallene – ikke minst det at vi skaper en holdning til trafikkreglene som gjør at vi får ned antallet ulykker.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-04:
Det er riktig at det var en betydelig trafikkvekst i nordfylket da ny firefelts veg ble åpnet. Hva skjedde også? Jo, trafikkulykkene gikk dramatisk ned. Det har helt klart vært en viktig faktor for oss i det videre arbeidet med hvilken vegløsning vi skal ha i Vestfold. Hva som kommer til å skje med trafikkveksten videre, vil avhenge av flere forhold. Men det er sannsynlig at trafikkveksten vil være der så lenge vi legger til rette for fire felt. Venstre er opptatt av miljø, og opptatt av jernbanen. Det kommer vi fortsatt til å være. Det er mange steder i landet hvor vi gjerne skulle hatt opp trafikktallene for dem som reiser med jernbanen. Det som påvirker det, kan være mange ting. Det som skjer i Vestfold nå, er at det koster mer for bilistene å reise på vegen enn på jernbanen. Det er også en måte å legge til rette for jernbanen på.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-04:
Det er slik at vi ut fra beregninger som er gjort, vet at hvis alle respekterte alle trafikkregler og fulgte alle de påbud og forbud som er laget innenfor transportsektoren, ville vi kunnet halvere antallet ulykker, og antallet alvorlige ulykker. Det er meget viktig kunnskap for oss når vi skal drive trafikksikkerhetsarbeid. Det er også slik at når vi driver med en gjennomgang av måten vi driver vårt samferdselsarbeid på, f.eks. innenfor vegsektoren, er det fordi vi vil ha mer veg igjen for hver krone vi bruker. Derfor må vi gjennom en omlegging, og derfor må vi gjennom en periode hvor vi strukturerer arbeidet på en helt annen måte enn vi har gjort før. Det er ikke slik at bare vi har veger, så får vi ned antallet ulykker. Vi ser nå en sterk tendens til, sier både Politiet, Trygg Trafikk og Vegvesenet, at folk kjører mye mer aggressivt enn det man gjorde før.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-04:
Hvordan vi skal få folk til å respektere trafikkreglene, handler om at alle vi som ferdes på norske veger, gjør det vi kan for å respektere dem. Så vet vi at vi er mennesker og makter det ikke alltid. Men hvis vi gjør det vi kan, kommer vi et godt stykke videre på den vegen. Jeg tror ikke at bare det å satse på ytterligere vegbygging vil hjelpe oss til målet, dessverre. Hadde det vært én veg å gå, og kun den ene, for å hjelpe oss fram til å nå målet med nullvisjonen, hadde vi kunnet gjøre det. Men det ene og alene å satse på vegbygging, er dessverre ikke løsningen. Vi må satse på vegbygging der det er behov for dét. Vi må satse på vedlikehold der det er mest behov for dét. Vi må kanskje til og med satse på jernbanen på enkelte strekninger hvor utfordringene er av en slik karakter at vi ikke klarer å få bukt med trafikkulykkene ene og alene på vegsiden.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-04:
Det er ikke billig å bygge veg i Norge, og det er heller ikke billig å bygge jernbane i Norge. Derfor er det en utfordring å få til begge deler på et tidspunkt da vi helst vil gjøre begge deler, eller kanskje til og med prioritere rekkefølgen annerledes. De største anleggsprosjekter i Fastlands-Norge i år er nettopp på jernbanen, og det er prosjekter som også vil ha betydning for Vestfoldbanen. Det er viktig at vi får holdt en god framdrift på prosjektene, og da snakker vi om prosjekter nær Oslo. Det betyr at vi pr. i dag jobber med å legge bedre til rette for jernbanen også i forhold til Vestfold, samtidig som bilistene blir belastet med økte kostnader. Så får vi se hvordan vi videre skal gå fram systematisk i forhold til Vestfoldbanen, bl.a. i Nasjonal transportplan.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2003-11-04:
Nå har ministeren redegjort for hvordan hun skulle få ned antallet ulykker, nemlig at man skulle få befolkningen til å følge trafikkreglene 100 pst., altså at alle sammen fulgte trafikkreglene. Hvordan hun skulle klare å få det til, er meg en stor gåte. At hun kan klare å få ned antallet ulykker ved å håndheve trafikkreglene strengere, det forstår jeg. Men hun sier at man kan klare å få maksimalt 50 pst. reduksjon ved at alle i dette landet følger trafikkreglene, og da er fremdeles 50 pst. av ulykkene igjen. Det var det representanten Nistad prøvde å få et svar på: Hva akter statsråden å gjøre for å få alle ulykkene bort? Det er tross alt vedtatt en nullvisjon i dette forumet, og etter bevilgningen på veisektoren å dømme, er man langt fra å nå i mål der.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2003-11-04:
Både før og etter annen verdenskrig, helt fram til 1970-tallet, var det en uttalt politikk å bygge dette landet for framtiden. På den måten skulle framtidige generasjoner kunne leve i et velferdssamfunn. Den store satsingen på å styrke næringslivet og sikre befolkningen var først og fremst ved å bygge en god infrastruktur. Dessverre har det stoppet opp. Næringslivet og befolkningen roper etter bedre veger for å sikre næringsliv og befolkning gode transportløsinger, men også av trafikksikkerhetsmessige årsaker. Svaret de får fra Stortinget, er en stadig reduksjon i samferdselsmidlene sett i forhold til det totale statsbudsjett. De siste ti år har flytting av bedrifter og befolkning stadig skutt fart, og svaret fra Stortinget på fraflyttingen har vært å sende mer penger til kommunene. Er det noen i denne salen som har sett en kommune som har flyttet? Nei, det er ikke de som flytter, det er næringslivet, bedriftene og befolkningen som flytter. Og hvorfor flytter de? Jo, fordi bedriftene og arbeidsplassene legges ned og flyttes til mer sentrale strøk. Og hva må Stortinget gjøre da? Etter Fremskrittspartiets syn bør man høre på hva næringslivet sier. Komiteen har reist rundt i hele landet og hørt på næringslivet, og de sier: Mer veg, mer veg og mer veg. Og de får mindre veg. Det er rimelig klart at hvis man skulle ha redusert avstandsulempene som ligger i å etablere bedrifter og dermed arbeidsplasser langt unna markedet, har man tre muligheter. Det ene er å senke avgiftene som er pålagt de forskjellige transportformer, bl.a. drivstoffavgifter. Det andre er å bygge ut infrastrukturen slik at kostnadene reduseres, og det tredje, som tydeligvis flertallet i salen legger opp til, er at bedriften flyttes sørover. For Fremskrittspartiet er det rimelig klart at det er punktene en og to som det må gjøres noe med. E6 mellom Trondheim og Kirkenes i Finmark har en usammenhengende vegstandard med relativt få områder med moderne vegstrekninger, men mange plasser der det er masse svinger og sterkt ulykkesbelastede områder. Vegen har veldig lav regularitet på vinterstid, og den er stadig stengt på grunn av trailervelt og utforkjøringer, eller fordi bergingsoppdrag foregår på fjellovergangene. Det koster for næringslivet, og fører til at man taper i konkurransen med dem som ligger nærmere markedet. Enkelte strekninger er i tillegg sterkt ulykkesbelastet, slike som Grane–Hattfjelldal i Nordland fylke. Så blir det her fra Anne Berit Andersen fra Høyre ramset opp en masse kostnader som staten kommer til å få på akkurat det. Men dette er jo kostnader som noen tar i dag. Det er jo næringslivet og befolkningen i disse distriktene som tar disse kostnadene ved at man får økte kostnader for næringslivet, og ved at befolkningen som bor i dette området, blir belastet med ulykker. Og så er det tydeligvis noen som ikke følger med når det gjelder Fremskrittspartiets budsjettforslag som legges fram hvert år. Men det skal jeg komme tilbake til i det neste treminuttersinnlegget.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2003-11-04:
Det er jo bra at noen klarer å holde optimismen oppe ved å bringe folk inn i eventyrland, og det trengs nemlig for næringslivet og befolkningen når man ser på hva Høyre og Arbeiderpartiet har lovet i Nasjonal transportplan, og ikke opprettholdt. 2,4 milliarder kr ligger de etter når denne perioden er over, pluss det som ble lovet i Sem-erklæringen, 2,4 milliarder kr til – med 4,8 milliarder kr har de ført næringsliv og befolkning bak lyset, og så kommer de til oss og forteller at vi i Nasjonal transportplan skal se helheten framover. Nasjonal transportplan er blitt redusert til å bli en dårlig vits på grunn av at det som legges inn i Nasjonal transportplan, ikke opprettholdes, og man holder ikke det man lover. Når representanten fra Arbeiderpartiet kommer opp her og sier at vi må ta ansvaret for de budsjettforhandlingene vi har vært med på, og den enigheten vi har kommet fram til med Regjeringen, så vil jeg si at vi gjør det. Vi fikk valget mellom pest og kolera – pesten var Arbeiderpartiet, som bevilget 200 mill. kr mindre enn Høyre og de andre regjeringspartiene. Da valgte vi det beste for dette landet og næringslivet rundt om i hele landet, for da fikk vi i hvert fall litt mer penger enn det vi hadde fått om vi hadde inngått samarbeid med Arbeiderpartiet, som ville ha gjort at det ble enda verre for distriktene, også for det distriktet som representanten kommer fra. Fremskrittspartiet tar ansvaret for det budsjettsamarbeidet vi har gått inn i. Men vi ville selvfølgelig helst ha brukt de 5,7 milliarder kr ekstra vi hvert år legger inn – og viser dekning for – i våre alternative budsjetter. At flertallet på Stortinget ønsker å stemme ned dette, tar vi til orientering. Men kanskje blir det slik at framgangen til Fremskrittspartiet fortsetter, og at man mer og mer må ta innover seg de ønskene som befolkningen i dette landet har. Kanskje det da er på tide å permittere regjeringen som sitter.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2003-11-04:
Utbygging og delvis bompengefinansiering av Rv 4 er, som det har vore sagt her, vedteke tidlegare, ved behandlinga av St.prp. nr. 74 for 2000-2001. Då det viste seg at parallellinnkrevjinga ikkje på nokon måte blei nokon suksess, vesentleg på grunn av stor avvising, skal departementet, Vegdirektoratet, Statens vegvesen og lokale myndigheiter ha stor ros for å ha vore konstruktive når det gjeld å finne anna løysing slik at anleggsdrifta kunne halde fram. Det er viktig for å få ei rasjonell drift, og det er viktig ikkje minst for å få på plass ei nødvendig og etterlengta vegomlegging og utbetring snarast råd er. Ikkje minst har næringslivet i området vore svært oppteke av ei utbetring av Rv 4 i årevis. På Raufoss ligg eit av landets største industrimiljø, med store transportbehov, transport som i stor grad går med store, tunge køyretøy. Næringslivet har aldri late vere å peike på behovet for ein betre vegstandard innover mot Oslo. Strekninga Reinsvoll–Hunndalen, som inngår i fase 1, er, slik ho er no, sterkt ulykkesbelasta og fører til mykje støy og stor belastning på sentrumsmiljøet i Raufoss. Derfor vil ei omlegging utanom Raufoss betre framkomsttilhøva, betre miljøet og betre trafikksikkerheita. Det andre prosjektet i denne fasen, forbikøyringsfelt i det vi kallar for Lyngnabakkane, er òg viktig for framkomsttilhøva, særleg på grunn av at det her køyrer mange saktegåande, tunge køyretøy. Vi ser no at kostnadsoverslaget er auka sidan behandlinga av St.prp. nr. 74 for 2000-2001, men det er verdt å peike på at framleis har prosjektet stor samfunnsnytte. Det er òg viktig å streke under at dette er eit prosjekt som er høgt prioritert i fylket. Riksvegmidlar er prioriterte hit, og fylkeskommunen stiller opp med nødvendig garanti. Derfor er eg glad for at proposisjonen og innstillinga legg opp til å få gjennomført dette fort. I St.prp. nr. 74 for 2000-2001 var òg statusen for arbeidet med fase 2 omtalt. Der blir det sagt at Samferdselsdepartementet vil komme attende med ein finansieringsplan for fase 2 i ein seinare proposisjon. Eg vil nytte dette høvet til å streke under det nødvendige i at dette blir følgt opp. Fase 2 er omlegging av Rv 4 på strekninga Roa–Jaren, omlegging av Rv 4 med bygging av forbikøyringsfelt på strekninga Amundrud–Lygna S samt utbetring av Rv 34 på strekninga Grime–Vesleelva. Av desse prosjekta er det omlegginga av Roa–Jaren som er det største prosjektet. Det er eit prosjekt det er heilt nødvendig å få gjennomført av omsyn til både trafikksikkerheit, miljø og framkomsttilhøve. Reguleringsplanarbeida går sin gang, og alt ligg til rette for at dette skal kunne gjennomførast i tråd med tidlegare vedtak. Eg oppfattar av det som er sagt både her og i innstillinga, at ein samla komite er oppteken av det same, særleg når det i innstillinga blir referert til departementets eiga utsegn frå den nemnde St.prp. nr. 74, der departementet sjølv strekar under det viktige i å sjå dei to fasane i samanheng, og at dette har vore ein viktig føresetnad ved den lokale behandlinga av saka. Det skulle love godt for ei realisering òg av fase 2, etter planen.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-11-04:
Dokument nr. 8:130 gjelder utbygging av E6 mellom Trondheim og Kirkenes. Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet ber Regjeringen «fremme forslag om en fremdriftsplan for, og tilleggsfinansiering utenom de nåværende samferdselsbudsjetter, av utbygging av E6 på strekningen Trondheim–Kirkenes. Planen skal baseres på firefelts motorvei fra Trondheim til Steinkjer, tofelts motorveistandard mellom Steinkjer og Kirkenes, og med kapasitet på steder med større trafikk(ÅDT) enn 10 000, finansiert over statsbudsjettet, og med ferdigstillelse innen 2015». (ÅDT) Forslaget fra forslagsstillerne er med bakgrunn i bl.a. at E6 mellom Trondheim og Kirkenes har en usammenhengende veistandard, fra relativt moderne, rette, brede tofelts motorveistrekninger med god framkommelighet til smale, svingete, gamle veistrekninger med en uheldig blanding av alle trafikantgrupper. I tillegg peker de på at det er et statlig ansvar å sørge for at veinettet i Norge er tilpasset transportbehovet. Alt det som er sagt til nå, er det ikke vanskelig å være enig i. E6 er og blir hovedpulsåren. Men komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, vil peke på at forslaget i Dokument nr. 8:130 for 2002-2003 vil ha en sterk innvirkning på framtidige samferdselsbudsjett og på prioriteringer i kommende Nasjonal transportplan 2006–2015. Flertallet vil derfor ikke ta stilling til realitetene i forslaget, men henviser til behandlingen av Nasjonal transportplan 2006–2015 og framtidige budsjett. Jeg synes det er litt rart at medlemmene fra Fremskrittspartiet kommer med denne saken nå. Det har vært, i hvert fall slik jeg oppfatter det, bred politisk enighet om å vente for å se alt i sammenheng når man skal evaluere Nasjonal transportplan. Det har også vært snakk om her i dag at en burde se det når man står foran evalueringen av planen, som skal starte i 2004. Så jeg må si jeg er litt forunderet over at Fremskrittspartiet ønsker å håndtere denne saken på en slik måte. Jeg synes det er viktig at man får muligheten til å se alt i sammenheng. Og som jeg sa innledningsvis, er E6 hovedpulsåren. Vi er nødt til å ha en satsing på veiprosjekter, men vi må se det i sammenheng med både vei, bane, fly og det som går sjøveien. Til slutt vil jeg anbefale flertallets innstilling til Dokument nr. 8-forslaget.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-11-04:
Først vil jeg si at representanten fra Høyre, Anne Berit Andersen, egentlig sa alt om Fremskrittspartiet når man snakker om hvilken politikk man driver. Når man hører på representanten Kenneth Svendsen, skulle man nesten tro at svartedauden var neste stopp. Det er jo ikke slik. Det skjer jo en del ting på samferdselssiden, inkludert Nordland, det må vi vel i denne salen kunne innrømme. Men jeg er enig i at det skjer for lite, og jeg er utålmodig, spesielt i forhold til dette med næringslivet og i forhold til dette med bosetting. Jeg tror vi alle sammen må enes om at satsing på E6 er viktig. E6 er og blir hovedpulsåren. Så er det også slik at når Kenneth Svendsen snakker om budsjettet, og man kommer tilbake til det i prioriteringene, så prøver Kenneth Svendsen og Fremskrittspartiet gang etter gang å unngå virkeligheten, at man har vært med på de budsjettforlikene som har vært i Stortinget, i ganske lang tid, og det betyr at man har vært et støtteparti for det budsjettet, inkludert samferdselsbudsjettet, som ligger her i dag. Så det er nesten slik at når man først har vært med på en runde i forhold til budsjettet, så starter man egentlig på nytt, så kaster man det på båten, og så vil man ikke vedkjenne seg det ekteskapet. Det må da snart begynne å gå hjem hos noen at sånn er det, uansett hvordan Kenneth Svendsen og Fremskrittspartiet prøver å komme seg unna det. Jeg tror jeg skal avslutte der.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-11-04:
Vi skal ikke lage en føljetong ut av dette. Jeg skal ikke be om ordet flere ganger – og får det vel heller ikke. Men når representanten Kenneth Svendsen nesten beskylder Arbeiderpartiet for å ha vært med på Sem-erklæringen, må det være en stor misforståelse. Det er jo Fremskrittspartiet som er støtteparti når det gjelder Sem-erklæringen, så dette skjønner jeg ikke helt. Det er mulig at vi kan oppklare det etterpå. Vi er jo snart inne i en budsjettbehandling, og da får vi komme tilbake til disse tingene. Jeg tror det er viktig at man – som sagt tidligere fra denne talerstolen – ser ting i en sammenheng. Og det er vel ingen – får jeg håpe – som ikke er villig til å være med på å satse for at man skal ha gode samferdselsløsninger. Gode samferdselsløsninger er også gode rammebetingelser. Det gjelder ikke bare veier, men en total pakke. Dette får vi komme tilbake til – i budsjettet og også i Nasjonal transportplan. Jeg tror vi alle må være villige til å ta et løft for både sentrale strøk og distriktene.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-04:
Jeg tar ordet for å understreke at vi er enig med flertallet i komiteen i at denne type forslag naturlig hører hjemme i behandlingen av Nasjonal transportplan, fordi Nasjonal transportplan skal se alle transportsektorer i en helhet. Jeg har ikke oppfattet at Fremskrittspartiet på noe punkt har vært uenig i at man skal behandle Nasjonal transportplan. Derfor er det litt overraskende at man tar ut deler av infrastrukturen og lager enkeltforslag ut av det. Det er vel bare en type demonstrasjonsforslag. Jeg har sett litt nærmere på forslaget og den rammen det har. Det framgår av svaret fra departementet at det å gjennomføre dette forslaget vil koste ca. 33 milliarder kr. Det er ingen tvil om at stamvegen i Nord-Norge på svært mange strekninger er dårlig. Man har flere mil med veg uten gul midtstripe. At det kreves store investeringer i årene som kommer, er det ingen tvil om. Vegdirektoratets forslag til Nasjonal transportplan, som baserer seg på årets ramme, har fram til 2015 en totalramme på 2,8 milliarder kr. Hvis man grovt skal anslå å ruste opp de viktigste flaskehalsene i Nord-Norge, jeg tenker da fra Nordlands grense og nordover – Helgelandskrysset, riksvegen mellom Bodø og Fauske, riksvegen mellom Narvik og Bjerkvik, riksvegen sør for Alta, Ulsvågskaret, altså alle de store flaskehalsene som vi vet det må gjøres noe med – vil det ha en ramme på ca. 5 milliarder kr. Inklusiv Lofast har det en ramme på 6 milliarder kr. Det er altså 24 milliarder kr som skiller forslaget fra Fremskrittspartiet og det det vil koste å ta de største flaskehalsene i Nord-Norge. Og vi vet at det å ruste opp kortbanenettet vil koste milliardbeløp med hensyn til å innfri sikkerhetskravene som nå kommer, som er svært viktig for Nord-Norge. Vi har behov for å øke riksvegfergerammen med flere hundre millioner i årene som kommer, vi har behov for å øke innsatsen på hurtigbåtdriften i årene som kommer, og vi har behov for å øke innsatsen i forhold til rassikring – altså svært mange sektorer og svært mange områder innenfor infrastrukturen som har stor betydning for Nord-Norge. Og man kan stille følgende spørsmål til Fremskrittspartiet: Hva har de tenkt å gjøre med alle de øvrige områdene som vil ha stor betydning for kommunikasjon og samferdsel i Nord-Norge? Dette forslaget virker svært lite gjennomtenkt. Man legger det fram som et eget Dokument nr. 8-forslag, og det ble vel lagt fram omtrent samtidig som man la fram forslaget om å ruste opp E6 mellom Oslo og Trondheim til firefelts motorveg, som hadde en ramme på 20 milliarder kr. Vi er da oppe i over 50 milliarder kr. Det er ingen sammenheng i politikken. Det illustrerer egentlig at Fremskrittspartiet ikke har noen sammenhengende samferdselspolitikk i det hele tatt. Den er basert på demonstrasjonsforslag av den type vi har sett her. Så jeg vil bare understreke at utfordringen for samferdselen i Nord-Norge må ses i en sammenheng, og det må behandles i forbindelse med Nasjonal transportplan.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-11-04:
Jeg har etter å ha hørt på debatten følt et behov for å komme Fremskrittspartiet til unnsetning. Det er helt uriktig når det blir påstått at det ikke er sammenheng i Fremskrittspartiets politikk. Det er ikke noe parti, mitt eget, Høyre, inkludert, som har en så klar profil, og sammenhengende profil, når det gjelder samferdselspolitikk som det Fremskrittspartiet har. Det er en konsekvent overbudspolitikk, og samferdselspolitikk omfatter ikke fire områder – det omfatter ikke lufttrafikk, ikke sjøtrafikk, ikke bane, men vei. Og når man påberoper seg næringslivet som ber om bedre veier, så er det helt riktig. Derfor er det desto mer viktig å vurdere hvilke veiprosjekter man skal sette i gang, og i hvilken sammenheng. Da først får vi mer for pengene, da får vi mer valuta for pengene, og vi får mer arbeidsplasser for pengene. Jeg må bare gjenta: Det er galt å anklage Fremskrittspartiet for ikke å være konsekvent i samfedselspolitikken. Det er en samferdselspolitikk som bringer samferdselsdebatten over i eventyrland.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Selskapet Innovasjon Norge skal se dagens lys 1. januar 2004. Vi har ved flere anledninger i høst diskutert dette med innovasjon i Norge og etableringen av selskapet. Det har vært spennende å følge prosessen litt fra sidelinjen. Jeg må si at vi har stor tro på det nye selskapet og de mulighetene det gir for samarbeid på tvers av bransjer, noe vi ikke har sett tidligere. Det å få portaler som gjør at folk kan gå et sted og få hjelp, er veldig bra. I dag behandler vi lovforslaget til det nye særlovselskapet. Som det framgår av innstillingen, er det ikke mye vi er uenige om. Men vi har endret på noe i forhold til forslaget fra Regjeringen. Den viktigste endringen ble foretatt i formålsparagrafen. Der hadde Regjeringen utelatt ordet «distrikt», som saksordføreren nevnte. Dette er nå på plass, og vi er fornøyd med det. Selskapet skal bidra til å utløse næringsmessige muligheter i hele landet, i regioner og i distriktene. Det er viktig at en har mulighet til å sette inn midler som går på tvers av distrikt og regioner. Vi har i SNDs historie sett flere eksempler på dette. Innovasjon Møbel er et slikt program, som favner bedrifter i flere regioner. Derfor må det ikke være tette skott mellom regionene som hindrer en i å utnytte ressursene i hele landet. Reiselivsnæringen er også et slikt område. Arbeiderpartiet understreker derfor viktigheten av at en har virkemidler som er landsdekkende, og som kan brukes på den måten som er fornuftig i forhold til de enkelte bransjer. Det er selskapets formål og virkeområde – samt organisering. Det er viktig at Innovasjon Norge blir et selskap for de små og mellomstore bedrifter, som selv ikke har et stort nok apparat til f.eks. å profilere seg i utlandet, eller til å finne fram til miljøer som kan bidra til produktutvikling og bedre design. Så til kvinnene. SND har de siste årene satset på kvinner og innovasjon. Arbeiderpartiet og SV er veldig opptatt av at dette fortsetter. All erfaring viser at det skal litt mer til for at kvinnene satser for seg selv, enn for at mennene gjør det. Derfor er det nødvendig med en egen satsing på kvinner. Som vi sier i innstillingen, gikk 17 pst. av bevilgningene til næringsrettede virkemidler til kvinner i 2002. Vi ønsker at dette skal økes. Vi kunne ha gjort som regjeringspartiene, bare sagt at dette skal økes, men vi mener at en må være mer målrettet enn som så. Vi ber derfor om at minst 30 pst. av de landsdekkende ordningene skal gå til kvinnerettede prosjekter. Det jeg nå sier, er rettet til regjeringspartiene og til spesielt SV. Er det viktig at det finnes landsdekkende ordninger? Hvis ikke er denne anmodningen bortkastet. Det er et spennende selskap som 1. januar går i gang. Stortinget må i framtiden bidra til at dette selskapet har gode nok virkemidler å jobbe med. Vi ønsker det nye selskapet lykke til og håper at det skal bidra til mer innovasjon i Norge.
Erlend Nornes (Høyre), 2003-12-11:
Med matlova får ein på plass eit grunnlag for eit heilskapleg regelverk på matområdet som sikrar folk helsemessig trygg mat og fremjar kvalitet, forbrukar- og marknadsomsyn og god dyre- og plantehelse. Det er tilfredsstillande å sjå at det er brei semje om at me får ei god lov på eit viktig område. Lovforslaget regulerer forhold langs heile matproduksjonskjeda frå primærproduksjon til omsetnad – den såkalla jord/fjord til bord-tankegangen. Dette siste er også ei tilpassing til internasjonal forvalting av matområdet, m.a. EUs Food Law. Eit fleirtal i komiteen forventar at denne store reforma innan matforvaltinga skal sikra forbrukarane trygge matvarer og ei god dyre- og plantehelse på ein betre måte enn i dag og dessutan sikra kvalitativt betre tenester for brukarane. Lovforslaget inneber også ei forenkling av lovstrukturen, ved at 13 lover heilt eller delvis vert samla i ei lov. Også administrativt vil ein etter kvart få ei rasjonalisering ved at fire tilsyn vert samla i eitt nytt tilsyn. Dette er viktig, for det er ingen tvil om at det store stridsspørsmålet har vore finansieringa av det nye mattilsynet. Eit fleirtal i komiteen har samla seg om at inntil 80 pst. av utgiftene til Mattilsynet kan dekkjast ved avgifter. For 2004 er det lagt opp til vel 76 pst. avgiftsfinansiering. Den nye finansieringsmodellen vil redusera talet på ordningar frå dagens 40 til om lag 20. Fleirtalet legg i innstillinga til grunn at økonomiske effektiviseringsgevinstar skal koma næringsmiddelindustrien og andre brukarar til gode. Intensjonane med å etablera eit nytt mattilsyn var å redusera kostnadene både for staten og tilsynsobjekta. Det vart antyda ein reduksjon på ca. 10 pst. i høve til drifta av dei tidlegare tilsyna. Eit anna fleirtal i komiteen har funne grunn til å peika på dei høge kostnadene ved kjøttkontroll og annan kontroll av kjøttprodukt. Det er ynskjeleg å redusera desse kostnadene framover ned mot eit nordisk nivå. Dette fleirtalet ber difor i innstillinga departementet om å ta effektiviseringsinitiativ og koma tilbake våren 2004 med ei vurdering av mogelegheitene for kostnadsreduserande tiltak på kort og lang sikt. Desse tiltaka må koma næringsmiddelindustrien og andre brukarar til gode.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-12-11:
Komiteen sendte et brev til helseministeren som vi fikk svar på, angående hvor mye pliktsubjektene, altså bedriftene, betalte av Mattilsynets utgifter. Svaret fra helseministeren var at de direkte utgiftene i bedriftene, som det jo er rimelig at bedriftene betaler, var 30 pst. av Mattilsynets utgifter. Men de andre 70 pst. bidrar jo disse virksomhetene veldig mye til. De kan ikke ta disse utgiftene ut ved å redusere sine marginer, fordi mange kjøttbedrifter så vidt går i balanse. Så mitt spørsmål til helseministeren blir: Hvorfor er det logisk at næringsutøverne skal dekke mer enn det dobbelte av kostnadene staten har for sitt tilsyn med pliktsubjektene, når de øvrige kostnader gjelder de forpliktelsene staten faktisk selv har i forhold til forbrukerne?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-11:
Jeg lyst til å kommentere tre–fire forhold i denne nye matloven. Det første går på det punktet at dyrevelferd blir en del av matloven. Det er vi i SV veldig glad for. Sjøl om man har produkter fra dyr som er sunne å spise, og det er helt flott kvalitet på kjøttet, tror jeg forbrukerne etter hvert også er opptatt av at disse dyrene har hatt et liv som er akseptabelt. Å se dette i sammenheng er derfor veldig viktig. Så over til det som flere har vært inne på, gebyrnivået. Vi i SV ønsker at vi skal arbeide for å få et gebyrnivå på maks 70 pst. som belastes næringa. Grunnen til det er at vi i Norge i dag har et høyt kostnadsnivå, og vi vet at både landbruket og næringsmiddelindustrien sliter med det. Da er det urimelig at vi også på gebyrsida skal komme høyest i Europa når det gjelder de områdene som belastes næringa. Derfor ønsker vi å jobbe for at vi skal komme ned mot 70 pst., og har lagt inn et forslag om en maksgrense på 70 pst. som belastes næringa når det gjelder den nye matforvaltninga. Et tredje forhold som jeg ønsker å ta opp, gjelder det som går på veiledning. Vi vet at mange av tilsynene som etter hvert kommer, har en litt sånn pekefinger – man går rundt og passer på – og litt sånn revisjonspreg. Vi tror det er viktig at den nye matforvaltninga også har en veiledningsjobb i forhold til produsentene, slik at man sammen med produsentene kan finne gode løsninger og ikke bare være en ren kontrollør. Mange gjør feil – ikke av ond vilje, men ganske enkelt fordi de ikke kan dette godt nok. Da er det viktig at den nye matforvaltninga også inntar den rollen. Til slutt har jeg lyst til å ta opp en liten kuriositet som hele komiteen er enig om, og det er at vi skal oppheve loven fra 1970 om forbud mot å plukke moltekart. Jeg har registrert i dag at det er betydelig interesse rundt akkurat det punktet i den nye matloven, men jeg har også registrert at hele komiteen er enig om at vi skal oppheve loven. For min del må jeg si at jeg er mer bekymret for at vi plukker for lite bær enn at noen plukker litt kart. Skulle det derimot vise seg at noen skarer av folk raserer norske moltemyrer og tar karten, får vi ta saken tilbake til Stortinget og eventuelt endre loven. Så tar jeg opp det forslaget som SV har fremmet.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-11:
Dette er en sak vi er relativt enige om, og det blir derfor heller ikke den store debatten. Når det gjelder avgiftsnivået, er jeg enig med saksordføreren i at det debatterte vi i forrige sak, så jeg syns ikke det er noen grunn til å ta opp det igjen. Jeg har derimot tatt ordet for å kommentere ett forhold. Et bredt flertall i komiteen sier at det skal være minst én dyrevernsnemnd innenfor hvert av Mattilsynets lokalområder – jeg understreker: minst én dyrevernsnemnd. Vi vet at Norge er et langstrakt land, og for enkelte lokalområder er det ganske store områder vi snakker om. Derfor er det viktig at man ikke blir for grådig med å etablere antall dyrevernsnemnder, slik at man mister den oversikten som det er viktig at en dyrevernsnemnd har. Vi i SV er også positive til den tenkning at man må ha inn både legfolk og fagfolk i dyrevernsnemndene. Den blandingen tror vi er veldig sunn. Det gjør at man får inn den fagkunnskapen som skal til, og samtidig den lokalkunnskapen som er helt nødvendig for at man skal kunne drive dyrevernsnemndene på en god måte. Og med en god måte tenker vi ikke minst på dette med forebyggende dyrevernsarbeid, at man klarer å sette inn mye ressurser, slik at det ikke bare er når det er dyretragedier på gang dyrevernsnemndene griper inn, men at man klarer å bruke ressursene slik at man kan gi veiledning og råd før dyretragedier inntreffer.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-11:
Jeg vil også få lov til å gi statsråden ros for raskt arbeid. Jeg vet at det som har skjedd fra juni og fram til i dag, har vært en meget krevende prosess, så på dette området syns jeg vi har grunn til å dele ut blomster til statsråden. Men jeg har lyst til å stille statsråden et spørsmål, og det gjelder det ene ordet som kom inn i formålsparagrafen, ordet «distrikters», som ikke var med da proposisjonen kom fra Regjeringa, og som Stortinget nå har bedt om skal komme inn i formålsparagrafen. Gleder det statsråden at det ordet kom inn? Eller smerter det statsråden?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2003-12-11:
Matlovens hensikt er å legge grunnlaget for et enhetlig regelverk på matområdet som sikrer befolkningen helsemessig trygg mat og fremmer øvrige relevante hensyn på matområdet, som kvalitet, forbrukerhensyn og markedshensyn samt god dyre- og plantehelse. Jeg synes organiseringen av det nye tilsynet legger til rette for et godt samarbeid mellom næringene og Mattilsynet. Det er viktig at dette tilsynet skal gi råd og samtidig påse at vi har trygge matvarer av riktig kvalitet. Det har også vært av stor betydning for Regjeringen i størst mulig grad å videreføre rettstilstanden på de ulike områder som innlemmes i matloven, og at loven etablerer et felles hjemmelsgrunnlag for regulering langs hele matproduksjonskjeden, slik at prinsippet fra jord/fjord til bord blir fulgt opp i loven. Matloven har vært mye omtalt i media. Dette har i stor grad å gjøre med størrelsen på brukerfinansieringen. Her synes jeg vi i komiteen har kommet fram til en god løsning. Vi har fått besluttet at hjemmelen som bestemmer størrelsen på utgiftene i matforvaltningen, som dekkes gjennom inntekter fra gebyrer og avgifter, senkes til maksimalt 80 pst. Dette utgjør en reduksjon i forhold til det opprinnelige forslaget om 90 pst. Dessuten har vi knyttet den framtidige rasjonaliseringsgevinsten ved drift av Mattilsynet og kjøttkontrolleffektivisering til nettopp denne brukerfinansieringen. Dette betyr at det på sikt bør ligge til rette for en lavere andel brukerfinansiering. Et annet forhold det kan være interessant å dvele ved, er matloven sett i forhold til kjøttprisene. Det pekes på hvordan brukerfinanseringen kan medføre at kjøttprisene kommer helt i utakt med våre nabolands. Dette har jeg forståelse for, men vil likevel peke på at kjøtt lenge har vært unntatt når det gjelder bidrag til mattrygghet og kontroll. Jeg viser her til hva landbruksministeren har sagt i forhold til nettopp dette. Kvalitet og trygghet vil nødvendigvis måtte koste noe, samtidig som det internasjonalt har utviklet seg et nytt helhetlig felles regelverk bygd på et fra jord/fjord til bord-perspektiv. Alt i alt er resultatene vi ser i matloven et ledd i en større omorganisering av forvaltningen på matområdet som etter mitt syn støtter opp under trygg mat med fokus på både konsumenter og dyrs betingelser.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2003-12-11:
På vegne av saksordføreren viser jeg til innstillingen fra næringskomiteen om lov om endringer i domstolloven og jordskifteloven, Ot.prp. nr. 106 for 2002-2003, som er det siste ledd i arbeidet med å fastlegge organisasjonsformen til jordskifterettene. Det som har vært hovedtema, har vært hvorvidt retten skal fortsette som særdomstol eller inneha rollen som uavhengig forvaltningsorgan. Beslutningen vi har tatt, er at jordskifterettene fortsetter som særdomstol. Det har vært en bred og omfattende runde før Regjeringen kom med sin anbefaling, som bygger på resultatene fra Løken-utvalget. Dette utvalget ble nedsatt i 2000 med oppdrag om å vurdere jordskifterettenes stilling og funksjoner. Jordskifte går så langt tilbake i tid som til landloven av 1274. Dette området har utviklet seg kontinuerlig fram til den jordskifteretten vi har i dag. Hensikten er å klarlegge eiendomsforhold i grensegang eller rettsutgreiingssaker. Jordskifteretten er derfor en viktig institusjon for å sikre rettssikkerheten for grunneiere i Norge, i en tid da mange mener at rettssikkerheten for grunneiere er under press. Det som har vært viktig i arbeidet med endringene i jordskifterettenes stilling og funksjoner, har vært demokratihensyn, uavhengighetsprinsippet, rettssikkerhetshensyn og folkets tillitt. Disse prinsippene har vært utgangspunkt for drøftingene rundt jordskifterettenes framtidige organisering. Resultatet av de forslag som er fremmet, medfører at det foreslås at jordskifterettene administrativt flyttes fra Landbruksdepartementet til Domstoladministrasjonen i Trondheim. Dette vil få den konsekvens at jordskifterettene vil få samme uavhengige stilling i forhold til utøvende makt som de alminnelige domstolene. Fagansvaret for jordskifteloven blir fortsatt i Landbruksdepartementet, og oppgaver forbundet med budsjett og dommerutnevnelser foreslås flyttet til Justisdepartementet. Enheten vil videreføres med en desentralisert struktur. Jeg synes det er hensiktsmessig at jordskifteretten fortsatt organiseres som en særdomstol, ikke som et uavhengig forvaltningsorgan, og dette, sammen med de øvrige forslagene til endringer i denne saken, står en samlet næringskomite bak.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-12-11:
Det er riktig som statsråden sier, at vi på en rekke andre områder også har gebyrfinansiering og finansiering gjennom egenandeler. Det har dessverre vært en tendens til økning på dette området de senere år. Mitt spørsmål til statsråden er: Ser ikke statsråden, all den tid man finansierer nesten hele virksomheten gjennom avgifter, at det ligger ingen incitamenter til å effektivisere og til å redusere sine oppgaver når man vil få betalt for alle de arbeidsoppgaver man utfører, og at man på den måten ikke oppnår de resultater som man kanskje ønsket ved å samle dette i en enhet og dermed effektivisere tilsynet?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-12-11:
Etter det som har vært sagt så langt, er det bare ett forhold som jeg føler behov for å kommentere, og som jeg gjerne vil be statsråden gi en kommentar til når han får ordet. I lovforslaget legges det opp til at departementet skal ha kompetanse til å oppnevne dyrevernsnemndene. Departementet skal igjen delegere til Mattilsynet. For meg framstår det som en liten merkverdighet og som ulogisk at det organ som skal være sekretariat for dyrevernsnemndene, skal ha ansvaret for å oppnevne de samme nemndene, og at Mattilsynet, som på flere områder har nøyaktig den samme kompetansen til å fatte beslutninger som det dyrevernsnemndene får, også skal oppnevne nemndene. Så jeg vil be statsråden vurdere å holde fast på det systemet vi har i dag, hvor det er fylkesmannen som har ansvaret for å oppnevne dyrevernsnemndene. Jeg har problemer med å forholde meg til den begrunnelsen som brukes for at ikke fylkesmennene skal ha dette ansvaret, når man i proposisjonen sier: «Det har vist seg vanskelig å nå ut med tilstrekkelig informasjon til samtlige fylkesmenn.» Man nevner dette i forbindelse med fylkesmannens ansvar for å oppnevne dyrevernsnemndene. Det framstår som litt merkverdig og burde vel egentlig ikke være noe problem. Jeg tror det av både nemndene og Mattilsynet vil bli oppfattet som litt merkverdig at de som har en sekretariatsfunksjon, og som delvis har samme kompetanse, også skal oppnevne disse nemndene. Så jeg vil be om at statsråden kommenterer spesielt det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-12-11:
Det er ikke uvanlig i norsk forvaltning at vi har en gebyrfinansiering av så vel tilsynsoppgaver som forvaltningsoppgaver rettet mot næringslivet. På helseområdet – som nettopp berører mange av de samme problemstillingene som den saken vi diskuterer i dag – har vi eksempelvis Statens legemiddelverk, som har både tilsynsoppgaver, kontrolloppgaver og forvaltningsoppgaver overfor en viktig næring, hvor vi har en gebyrfinansiering på opp mot 99 pst. Så det prinsippet som legges til grunn på dette området, er ikke noe særegent for matområdet. Det er noe som også er anvendt på andre felter av forvaltningen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-12-11:
Jeg er enig med representanten Enoksen i at en virksomhet som Mattilsynet må ha klare krav til effektivisering og incentiver til effektivisering i forhold til de oppgaver som det er satt til. Jeg kan forsikre om at den betydelige omorganisering av tjenesteapparatet som skjer i forbindelse med reformene 1. januar 2004, nettopp stiller store krav om effektivisering. Det er ikke slik at man her legger opp til en 100 pst. avgiftsfinansiering. Det har også komiteen i sin flertallsinnstilling klart markert. Jeg mener derfor at det er en god balanse mellom de effektiviseringskrav som må stilles fra oppdragsgivende departement, administrativt og styringsmessig, og det som ligger i selve finansieringssystemets incitamenter til en effektiv drift.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-12-11:
Jeg skal avgrense innlegget mitt til å handle om det debatten så langt i all hovedsak har handlet om, nemlig ny tilsynsmodell i dyrevernsloven. Jeg kan bekrefte det saksordføreren tok opp i sitt innlegg, at her vil departementet følge opp det som er Stortingets vilje. Tilsynsmyndigheten blir lagt til departementet, ved Mattilsynet, og det er dyrevernsnemndene som får delegert myndighet og kommer inn under forvaltningens instruksjonsmyndighet. Det er også slik det har vært omtalt i dag, at antall nemnder blir redusert, men rollen skal opprettholdes. Og jeg har merket meg de synspunkter som har kommet, bl.a. fra representanten Ryan. Et viktig tema har vært dobbeltkompetansen mellom dyrevernsnemndene og distriktsveterinærene, slik det også er i dagens situasjon. En har mye erfaring med at det ikke byr på store konflikter i praksis. Men vi kjenner også til at det i visse tilfeller har forekommet et dobbelttilsyn, og det er ikke rasjonelt. Når nemndene nå kommer inn under Mattilsynets instruksjonsmyndighet, vil et slikt dobbelttilsyn bli forebygd, slik vi ser det, gjennom det regelverk og de forskrifter og retningslinjer som skal utarbeides, hvor gjennomføring av inspeksjoner og samhandling mellom nemndene og Mattilsynet vil bli nedfelt, slik at tilsynet både blir hensiktsmessig og rasjonelt. Nemndene kan også gjennom instrukser bli pålagt en aktivitetsplikt, noe en ikke har kunnet pålegge tidligere, som nettopp har medført problemer på grunn av stor variasjon mellom nemndene når det gjelder aktivitetsnivå. Stortinget vil på egnet måte bli orientert om hvordan tilsynet med dyrevernsloven fungerer etter den nye tilsynsmodellen. Det er i tillegg satt i gang et stort arbeid med å revidere hele dyrevernsloven, med bakgrunn i stortingsmeldingen som ble behandlet for et halvt års tid siden. Stortingets føringer i forbindelse med dyrevernsnemndene vil bli lagt til grunn i utarbeidelsen av endelig tilsynsmodell. Og det endelige lovforslaget forventes å bli fremmet for Stortinget i løpet av 2006.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
I og med at det er så stor enighet i komiteen, som representanten Andersen Eide har redegjort for, har jeg i realiteten bare noen spørsmål til statsråden. Både i Løken-utvalget, i Ot.prp. nr. 106 og i innstillingen fra komiteen er det pekt på at det nå må foretas en totalgjennomgang av jordskifteloven. Bakgrunnen er at det har vært gjennomført en rekke enkeltstående endringer i loven siden 1979. Lovbestemmelsene er derfor etter hvert blitt lite koordinert. Følgene er at loven har blitt uoversiktlig, og at den er svært vanskelig å forstå både for brukerne og for de som arbeider ved jordskifterettene. Det er derfor viktig at det nå så raskt som mulig blir foretatt en bred gjennomgang av hele loven. Når mener statsråden at en slik gjennomgang kan være gjennomført? Etter vår mening kan det ikke være nødvendig å vente til at overføringsprosessen i forhold til Domstoladministrasjonen er avsluttet, da vil i så fall mye tid gå tapt. Vil det ikke derfor være fornuftig at gjennomgangen starter så snart som mulig?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-12-11:
Ingenting gleder meg mer enn å utløse presidentens spenning. Men la meg si det slik: Det er med statsråder som med stortingsrepresentanter, man greier å uttrykke og erkjenne både sorger og gleder her i livet. La meg si i forbindelse med den ikke ubetydelige endringen som saksordføreren kanskje opplever har skjedd ved at man har utvidet det jeg hadde skrevet inn i formålsparagrafen, at i «Innovasjon Norge har til formål å fremme bedrifts- og samfunnsøkonomisk lønnsom næringsutvikling i hele landet», var hver kvadratmeter av kongeriket iberegnet. Og så kan man selvfølgelig fortsette setningen. Der hadde jeg skrevet: «utløse ulike regioners næringsmessige muligheter». Og så tar man inn ordet «distrikters», slik at det nå blir «utløse distrikters og regioners næringsmessige muligheter». La meg si: Jeg hadde ingen personlig motstand mot å gjøre det, snarere tvert imot, for det skulle ikke skapes et inntrykk av at dette var en slags omlegging av strategien totalt sett. Dette er en enhet som ikke minst har et ansvar for utvikling i norske distrikter. Det var i hvert fall ingen sorg.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-04:
Jeg har gleden av å framsette to forslag. Det ene er om handlingsplan for økt trafikksikkerhet med bl.a. forslag om redusert importavgift på biler og økte fartsgrenser på enkelte veistrekninger. Det andre er et forslag om at alle utlendinger som søker oppholdstillatelse i Norge, må underskrive en erklæring om troskap til Norges grunnlov og løfte om å følge norske lover.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-06-04:
På vegne av stortingsrepresentantene Siv Jensen, Kenneth Svendsen og meg selv vil jeg fremme et forslag om bygging av miljøtunneler for Rv 4 i Oslo indre øst fra Hausmanns bro til Sinsen. Jeg vil også fremme et forslag på vegne av Kenneth Svendsen og meg selv om utbygging av Rv 4 til motorvei gjennom Nittedal mellom Gran i Oppland og Grorud i Oslo.