Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-06-12:
Først vil jeg også benytte anledningen til å takke saksordføreren for et godt utført arbeid. Som flere har vært inne på, var det forsøk på samtaler, og det var reelle samtaler mellom opposisjonspartiene og regjeringspartiene, men de førte dessverre ikke fram. Bakgrunnen for innføring av KRL-faget i sin tid var ønsket om å skape et samlende skolefag som gav elevene kjennskap til ulike religioner og livssyn, men med særskilt vekt på kristendom gjennom at den gis en «kvantitativ forrang » i undervisningen. Det ble innført i 1997, og det er et fag som har skapt bølger helt fra innføringen. For Høyre har det vært viktig i den prosessen vi har vært igjennom i komiteen, å understreke en ting som spesielt viktig: Vi må kjenne oss selv for å forstå andre. Det er viktig at elever i norsk skole i dag får grundig og god kunnskap om alle religioner og livssyn, men også om kristendommen, som har vært med på å forme Norge gjennom en tusenårig tradisjon og arv. Vi klarte i forbindelse med forliket om stat og kirke å bli enige om en samlende verdiparagraf i Grunnloven. Den lyder bl.a. som følger: «Værdigrundlaget forbliver vor kristne og humanistiske Arv. » Da er det mange av oss som egentlig syns det er ganske skuffende at vi ikke klarte å finne den samme enigheten i en så viktig som dette er. Men det er altså sånn at Regjeringa, og kanskje spesielt SV, ønsker et annet religions- og livssynsfag enn det vi har i dag. Det er i og for seg greit nok. Det som ikke er like greit, er at man tilslører viktige saksforhold gjennom en nokså selektiv bruk av det Menneskerettighetsdomstolen sier i sin dom. Jeg kommer litt tilbake til det. Og ikke minst: Man bruker altså en dom om faget slik det var for elleve år siden, til å legitimere endringer i faget i dag. Jeg må nok si på bakgrunn av alle innlegg som har vært så langt, at i den grad det skapes uro i skolen og uro rundt faget, er det noe regjeringspartiene må ta på sin kappe ved at de har skapt betydelig uro om hvordan faget nå skal forstås, og ikke minst betydelig uro fordi de toner ned vekten på den kristne og humanistiske arven. Det er en grunnleggende uenighet mellom opposisjonspartiene og regjeringspartiene om hvordan dommen skal forstås. Statsråden har flere ganger sagt både underforstått og nokså tydelig at de som er uenig i Regjeringas tolkning av dommen, ønsker et fag som er i strid med menneskerettighetene og i strid med det domstolen sier. Det er jo ingen som ønsker et fag som er i strid med menneskerettighetene. Men det er en del i Stortinget som ikke ser behovet for å gå lenger enn det domstolen legger opp til. Og regjeringspartiene har, som flere har vært inne på, lagt opp til å gå langt utover det domstolen krever. Det ble gjort vesentlige endringer i faget både i 2002 og 2005, og det er i stor grad ryddet opp i de problemstillingene som var aktuelle den gangen. For å gå litt nærmere inn på både dommen og de endringene som har foregått: Dommen er fra 2007, og den relaterer seg til faget som det var under innkjøringen mellom 1997 og 2001. Det er naturlig at den gjør det, nettopp fordi det tar lang tid å få en sak opp for EMD, da alle nasjonale rettsmidler må være uttømt på forhånd. Det knytter seg også interessante poenger etter min oppfatning til de endringene som er gjort opp gjennom årene med faget. For det første ble koblingen til skolens formålsparagraf tatt ut av § 2-4 i 2005. Det er ett av de punktene domstolen kritiserer, den nære koblingen mellom KRL-faget og en kristen formålsparagraf. Det er det altså ryddet opp i. For det andre er det ryddet opp i fritaksbestemmelsen. Tidligere var det slik at man måtte søke om fritak - i dag melder man om fritak. Man skal altså slippe å begrunne hvorfor man ikke ønsker å ta del i undervisningen. Det er en dom som er avsagt under sterk dissens, 9-8. Det betyr altså at det på langt nær er soleklart hva som er den riktige juridiske forståelsen, og det er iallfall et paradoks at man vektlegger så sterkt en dom avsagt under så tydelig dissens så mange år etterpå om et fag som i realiteten ikke lenger eksisterer i den formen som domstolen håndterer det. Endringen Regjeringa foreslår, går som sagt lenger enn det opposisjonen mener er nødvendig. Det kreves i dommen ikke en endring i faget, det kreves heller ikke en endring i den kvantitative forrangen som kristendommen har, og vi har altså, som jeg var inne på, fått et brudd i koblingen mellom en formålsparagraf og KRL-faget. Når flere av representantene fra regjeringspartiene spør hvilken juridisk ekspertise vi lener oss på, er vel svaret på det nokså enkelt. Vi lener oss på dommen, og vi leser dommen fra EMD. Da blir det ganske tydelig at de momentene som Regjeringa legger opp til å endre, ikke er av en slik karakter at de er nødvendige. Dommen kritiserte verken navnet KRL i seg sjøl, fordelingen av stoffmengden eller muligheten for lokal tilpasning ved å skyve enkelte kompetansemål til høyere klassetrinn. Men Regjeringa velger altså i sitt framlegg å overse dette og bruker dommen som begrunnelse. Det er etter Høyres oppfatning feil, og vi har fortsatt ikke fått noen god begrunnelse for hvorfor man gjør nettopp disse endringene, som altså dommen ikke krever. Regjeringa skriver i sin pressemelding fra 7. desember 2007: «Regjeringen foreslår å endre navnet på KRL-faget til Religion, livssyn og etikk som ett av flere tiltak for å følge opp dommen fra Den europeiske menneskerettsdomstol. » Statssekretær Lisbet Rugtvedt uttalte i avisen Vårt Land 2. februar 2008 at «departementet mener det er helt nødvendig med navneskifte for å etterkomme signaler fra menneskerettighetsdommen mot faget i Strasbourg ». Med dette forsøker altså Regjeringa å gi inntrykk av at en navneendring er nødvendig for å oppfylle kravene i dommen. Faktum er at dommen ikke omhandler navnet som et kritisk punkt. Til tross for dette og til tross for ordlyden i høringsbrevet gikk altså hele 75 pst. av de 159 høringsinstansene som uttalte seg, imot å ta bort K-en i fagets navn. Så er det viktig ikke å overse forskjellen mellom kvalitativ og kvantitativ forrang. Den europeiske menneskerettighetsdomstolen slår nokså utvetydig fast at dagens vektlegging må godtas i lys av den tradisjonen vi har i Norge. I dommen sies det at det faktum at kunnskap om kristendommen representerer en større del av faget enn kunnskap om andre religioner og livssyn, mener retten i seg sjøl ikke kan bli sett på som et avvik fra prinsippene om pluralisme og objektivitet. I lys av den betydningen kristendommen har i landets nasjonale historie og tradisjon, må dette anses å falle innenfor landets skjønnsmargin når det gjelder planlegging og oppbygging av faget. Det er omtrent det stikk motsatte av det representanten Lena Jensen i flere replikkordskifter har tatt til orde for. At det ikke skal være et forkynnende fag, har det vært enighet om helt fra starten. Trosopplæringen ble tatt ut av skolen i 1969, og KRL-faget har ikke vært, er ikke og skal ikke være forkynnende. At det av og til har forekommet tilfeller av forkynnende undervisning i faget, er noe som alle partier i Stortinget er imot. Det trengs ingen lovendring for å presisere det. Det er allerede i loven, og det kommer til å fortsette å være i loven. Jeg vil også på tampen få lov til å gi uttrykk for en bekymring som jeg føler er nokså reell. Jeg er bekymret for at vi nå kan komme til å komme tilbake til en situasjon der vi får krav om et todelt fag, der vi får krav om et rent kristendomsfag og et fag som ivaretar andre religioner og livssyn, men som ikke har den samme vekten på kristendom. Grunnen til det er at det allerede har begynt å melde seg ganske mange som nå mener at faget blir så utvannet når det gjelder kristendomsundervisning, at man ønsker seg tilbake til den gamle modellen. Jeg mener at det ville være et nederlag hvis vi i 2008 i Norge ikke greide å skape et samlende, felles skolefag som både vektlegger vår kristne og humanistiske arv og tar opp i seg andre religioner og livssyn og underviser om andre religioner og livssyn. Vi reiser verden rundt for å fortelle om at vi er flinke til fredsmegling og konfliktløsning, men så klarer vi altså ikke det helt elementære, å presentere for våre barn og norske elever et fag der det både blir undervist i kristendomskunnskap og i andre religioner og livssyn. Jeg synes det ville være et nederlag for et fag jeg er oppriktig opptatt av å styrke og å berge, og jeg håper at den debatten vi har i dag, kan bidra til, til en viss grad iallfall, å opplyse de som hører på, og de som leser aviser, ser tv og hører radio, om at det faktisk er en meningsforskjell mellom opposisjonspartiene og regjeringspartiene når det gjelder vektleggingen av Norges kristne og humanistiske arv.