trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Hvor den konklusjonen kommer fra, som representanten startet sitt innlegg med, at hun ikke håper at representanten fra Kristelig Folkeparti ikke går inn for barns rettigheter, skjønner jeg ikke. Jeg argumenterte tvert imot i mitt forrige svar for at barns rettigheter er generelle, og at de gjelder for alle barn, både de som er under barnevernstiltak, og også andre barn og unge. Vi skal komme sterkt tilbake til inkorporeringen av barnerettighetene i norsk lov siden, så det skal vi få diskutert mye. Når det gjelder dette med helsestasjoner, mener jeg at det er viktig at kommunen ser på det forebyggende arbeid på to måter. Det ene er det forebyggende generelle arbeidet for barn og unge som skal koordineres. Det andre det forebyggende arbeidet og koordineringen for spesielt utsatte barn og unge. Det er i forhold til det jeg mener at vi bør få barnevernet til å ta det ansvaret som de faktisk er spesialutdannet til. Det er oppsiktsvekkende at det i dag bare er 5 pst. av bekymringsmeldingene som kommer fra helsestasjonene. Det betyr at vi har en jobb å gjøre. Men når det er sagt: Hvis det i en kommune vil være mest hensiktsmessig å legge dette til helsestasjonen, sier vi i Kristelig Folkeparti at det er greit. For det viktigste er at kommunene selv finner fram til hensiktsmessige måter å gjøre dette på, og at koordineringen faktisk blir gjort. Så det er prioritet nr. 1, men vi ønsker å vise barnevernet tillit slik at de kan ta i bruk sin spesialkompetanse også på dette området.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Det er et flertallsvedtak som jeg ikke helt kan slippe, for her snakker representanten om at Arbeiderpartiet har stått for rettssikkerhet, og at de har styrt landet i store deler av de siste tiårene. Pasientrettighetsloven mener jeg bygger på en del av de samme verdiene som det Arbeiderpartiet bygger på: lik rett for alle. Det er en generell lov som prioriterer pasienter ut fra behandlingsbehov. Pasienter som har størst behov for behandling, skal få hjelp først. Dette gjelder i prinsippet uavhengig av diagnose, alder og kjønn, selv om dette er kriterier som kan spille inn i vurderingen av den enkeltes behandlingsbehov. Hva er det som gjør at Arbeiderpartiet nå går bort fra like rettigheter for alle og vil begynne å la noen folk gå foran andre i køen? Skal et barn som ikke er under barnevernstiltak, men har større behov enn slike, nå settes bak i køen? Dette ønsker jeg representantens svar på.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Hovedbegrunnelsen for å opprette disse fylkesnemndene i 1993 som kom istedenfor barnevernsnemnda og sosialutvalget i kommunene, som var en tidligere ordning, var å styrke rettssikkerheten for barn og foreldre i barnevernssaker. Når jeg har hørt på argumentasjonen til Fremskrittspartiet når de ønsker å legge ned fylkesnemndene, mens de ønsker å opprette lokale barnevernsnemnder, klientutvalg – kall det hva du vil – og det ikke har vært nærheten som har vært argumentasjonen til Fremskrittspartiet, men hvordan ordningen fungerer, undrer det meg litt at man isteden ønsker å lage lokale fylkesnemnder i alle kommuner. I tillegg må jeg få lov til å påpeke én ting. I Fremskrittspartiets merknad i innstillingen står det at fylkesnemnda ikke har noen ankeinstans. Men et vedtak i fylkesnemnda kan bringes inn i de ordinære domstoler for overprøving. I 2001 f.eks. ble ca. 35 pst. av sakene sendt videre til overprøving i tingsretten. I forhold til det regner jeg med at det må være en liten feil. Så et siste spørsmål – jeg skal ikke gi representanten altfor mange: Når det gjelder åpen adopsjon, er det en uenighet i komiteen. Vi i Kristelig Folkeparti og Høyre har sagt at vi er skeptiske til å innføre en «light»-versjon av åpen adopsjon, mens Arbeiderpartiet og SV har gått inn for å vurdere dette med åpen adopsjon. Vi ønsker å følge dette nøye, men vi er skeptiske til å lage en åpen adopsjonsordning, for det vil svekke adopsjonsinstituttet. Kan Fremskrittspartiet i debatten si litt om hva man mener om en slik sak?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Jeg har opplevd Sosialistisk Venstreparti som et parti som ofte står sammen med Kristelig Folkeparti om å få til gode resultater for mennesker som trenger det, mer enn å være et parti som heiser flagget til topps og skal ha ære og berømmelse for forslag. Grunnen til at jeg begynner med denne innledningen, er forslag nr. 14 fra Sosialistisk Venstreparti. Der foreslår man at det skal utbygges MST-team i alle fylker, og at det videreføres og opptrappes som planlagt i de fylkene hvor et slikt tilbud ble gitt i 2002. Dette er å slå inn åpne dører. Jeg henstiller til representanten å oversende dette forslaget. Det vil bli et signal som er fryktelig negativt hvis dette blir nedstemt. Grunnen til at jeg sier det, er at meldingen er klar på dette, brev fra statsråd Dåvøy som ligger som vedlegg til innstillingen bekrefter dette, og jeg opplever dette som å slå inn åpne dører. Jeg skulle ønske at vi kunne konsentrere oss om å få til ting på områder som fortsatt gjenstår. Og så kan jeg ikke unngå å kommentere forslag nr. 15. Nå skal Sosialistisk Venstreparti innføre tilsyn også etter adopsjon. Det vil være et helt nytt og radikalt prinsipp å innføre. Vi har tilsyn allerede i dag når det gjelder fosterhjem, så forslaget kan bare ses i sammenheng med adopsjon. Dette er selvfølgelig for dem som er under barnevernets tiltak. Men adopsjonsprosessen er like alvorlig når det gjelder barn under barnevernstiltak som barn generelt. Det vil være en svekkelse av hele adopsjonsinstituttet hvis vi nå skal begynne å føre tilsyn inn i familier.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Jeg er absolutt enig i at et vedtak er sterkere enn en flertallsmerknad, men det er ikke det saken gjelder. Dette er en sak som Regjeringen sier i meldingen at den skal gjennomføre, og statsråden bekrefter det i et brev. Da mener jeg det er sterkere enn både flertallsmerknader og vedtak. Vi kan bare slutte oss til meldingen, og da vil dette skje, isteden for å komme med forslag om dette. Jeg henstiller til representanten å vurdere enda en gang om det er mulig å oversende dette forslaget, slik at det kan ligge som et forslag og bli enstemmig oversendt. Det vil jeg innstendig be representanten om å gjøre.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Dagens samfunn er tøft for barn og unge. Mange unge og ungdommer er veldig mye alene, og de fleste foreldrene har en heldagsjobb. Mange barn og unge trenger oppfølging, og mange trenger voksenkontakt. Som vi alle er kjent med, ser vi en bekymringsfull utvikling for mange av våre unge. Selvmord er en av de mest kjente dødsårsakene for barn og unge mellom 10 og 19 år. Spesielt gjelder dette for jenter. Barneombudet rapporterer også om en jevn strøm av henvendelser særlig fra jenter som sliter med bl.a. selvmordstanker av alarmerende karakter. I det lys er det forunderlig at Kristelig Folkeparti ikke ser betydningen og viktigheten av å etablere en nødtelefon for unge. Hvorfor ønsker ikke Kristelig Folkeparti et slikt tiltak velkommen som ett av flere bidrag for å hjelpe barn som er i en fortvilet situasjon, som trenger akutt hjelp, og som ber om hjelp? Jeg skulle ønske at dette var ett av de 70 tiltakene, som representanten Eriksen nevnte flere ganger, som Regjeringen hadde med i meldingen.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
I barnevernsloven er det beste for barnet en overordnet grunnverdi. Det er også i samsvar med FN-konvensjonen om barnets rettigheter. I alle sammenhenger vil det si at man først og fremst skal ta hensyn til hva som gagner barnet best. Disse hensynene skal også ivaretas i de tilfeller hvor barnet plasseres utenfor hjemmet. Her er jeg faktisk litt i tvil om Fremskrittspartiet er helt enig med seg selv. I forslaget fra Fremskrittspartiet flyttes fokus fra barnets beste til barnets nærmeste familie. Hvordan mener Fremskrittspartiet at barnets beste blir ivaretatt når det skal lovfestes at barnets nærmeste familie alltid skal utredes som første alternativ? Mener Fremskrittspartiet at den nærmeste familie alltid er det beste for barnet? Hvordan blir da barnets egen medvirkning i den sammenhengen godt ivaretatt?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Jeg vil videreføre litt av replikken fra representanten May Hansen til representanten Rafiq over til statsråden. Stadig flere barn og unge kommer til Norge for å søke asyl. I de første ni månedene i fjor forsvant 65 av disse barna. Barna er ikke engang etterlyst, og ingen vet hvor de holder til. Når saken ender som en politisak, er det viktig med en god koordinering mellom barnevernet og politiet. Sannsynligheten for at disse barna lever som prostituerte, er stor. Disse barna har sannsynligvis også mange traumatiske opplevelser med seg fra der de kommer fra. Komiteen er kjent med at Regjeringen er i gang med en del tiltak overfor disse barna, spesielt i forhold til vergeordningen. Statsråden sier selv i meldingen at barnevernstjenestens rolle i arbeidet med enslige mindreårige må styrkes, og at det må gjøres barnevernsfaglige vurderinger. Hvorfor vil ikke da regjeringspartiene støtte forslaget fra Arbeiderpartiet om iallfall å utrede en endring av barnevernsloven, slik at mindreårige asylsøkere under 18 år på lik linje med enslige norske barn blir ivaretatt av barnevernet ved ankomst til Norge?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Først til representanten Eriksen. Hun kaller partiet mitt «Fremskritt». Vi heter Fremskrittspartiet eller FrP – bare til orientering. Det som virkelig opprører meg, er at representanten Eriksen fra Kristelig Folkeparti synes det er oppsiktsvekkende at Arbeiderpartiet, SV og Fremskrittspartiet går inn for at særlig utsatte barn skal ha rett til psykiatrisk behandling og behandling for rusmiddelmisbruk. Dette gjelder barn som er under tiltak fra barnevernet. Hun bruker unnskyldningen, for å si det slik, at vi har jo en pasientrettighetslov. Nå er det en gang slik at vi vet at det finnes lange køer til tross for pasientrettighetsloven.Det finnes lange køer for å få behandling innenfor psykiatrien, og det finnes kanskje enda lengre køer for å få plass på en institusjon mot rusmiddelmisbruk for barn under 18 år. Så jeg vil bare spørre representanten Eriksen om hun virkelig mente det hun sa, at det var oppsiktsvekkende at vi gikk inn for å få rett til behandling av barn som er under tiltak i barnevernet.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Jeg har også veldig lyst til å spørre Arbeiderpartiet om en konkret sak. Det gjelder fosterforeldre. Fremskrittspartiet har fremmet et forslag om at man skal gjøre en lovendring slik at man først vurderer annen biologisk familie som fosterforeldre. Dette får vi dessverre ikke støtte for. Arbeiderpartiet sier i sine merknader at det ikke er nødvendig å lovfeste det, for det kan man skrive i retningslinjene. Meg bekjent er retningslinjer rådgivende, så jeg lurer på hvorfor Arbeiderpartiet ikke vil ha en lovendring.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Representanten Rafiq snakket noe om politisk forankring. Hun tenkte seg at det politiske engasjementet ville øke på kommunalt nivå hvis man fikk en årlig rapport om barnevernets situasjon i kommunen. Hvordan tenker representanten Rafiq at dette kan øke engasjementet? Skal det å få en lefse blant alle de andre som kommunestyrerepresentanter får – hvor det står noen kolonner, noen rammer og noen tall side opp og side ned – kunne øke engasjementet til kommunepolitikerne? Kommunepolitikeren har ansvaret både for økonomien i kommunen og for økonomien i barnevernet. Er det ikke da på tide at politikeren igjen får ansvaret også for det faglige innholdet i barnevernet?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Representanten Pedersen trenger ikke være redd for at vi ikke har barnets beste i fokus. Uansett hva vi gjør, er det barnets beste eller barnets rett som kommer først. Når vi ønsker en lovendring som går på at biologisk familie skal utredes først, er det fordi vi i altfor mange tilfeller har sett at biologisk familie som har vært fullt i stand til å ta vare på barnet, og ønsket å gjøre det, ikke har fått anledning til det. Derfor ønsker vi at det skal vurderes som første alternativ. Er det ikke et reelt alternativ, får man se på andre alternativer. Det er det vi har ment. Det står i forslaget «som første alternativ».
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Hvis jeg skal svare på alle de spørsmålene som jeg fikk av Høyre nå, må jeg få ti minutter til, men jeg skal redegjøre så godt jeg kan. Når det gjelder barnevernstilsynet og hvilke oppgaver det skal ha, skal det være en ankeinstans. Vi blir dessverre ikke kvitt fylkesnemndene. Fremskrittspartiet ønsket i utgangspunktet å bli kvitt dem. Dem blir vi ikke kvitt. I fylkesnemndene sitter det representanter oppnevnt av fylkesmannen. Samtidig skal fylkesmannens helse- og sosialavdeling kontrollere barnevernet. Det er barnevernet som legger saker fram for fylkesnemnden, og klagesakene går til fylkesmannen. Ser ikke representanten fra Høyre at det blir en «bukken og havresekken»-problematikk, og at et barnevernstilsyn vil være et helt uavhengig kontrollorgan på lik linje med Konkurransetilsynet, Datatilsynet og andre slike tilsyn? Det er det vi ønsker, som kan sikre at det ikke foregår maktmisbruk i barnevernet, som vi har sett gjentatte ganger. Nå husker jeg ikke helt spørsmålet, men det gikk på sentralisert barnevern, hvordan det kan gjøre jobben bedre. Det er jo klart, for det er altså et fritt organ, et fritt organ som helt på egne vilkår kan gå inn og se på arbeidsmetoder som er brukt, maktovergrep som er gjort, og faktisk foreta en undersøkelse om det.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
For å ta det siste først: Når det gjelder åpen adopsjon, har vi signalisert helt klart hva vi mener. Vi er i utgangspunktet helt imot åpen adopsjon. Når det gjelder representanten Eriksens syn på at vi ønsker å opprette lokale fylkesnemnder, er det helt feil. Vi ønsker at enhver barnevernssak, saker om tvang, saker som altså går i fylkesnemndene, skal til det ordinære rettsapparatet. Det disse fylkesnemndene har blitt, er en særdomstol bestående av et par politisk oppnevnte, et par sakkyndige og en dommer. Dette ønsker vi ikke. Vi ønsker at saken skal behandles i full bredde i det ordinære domsapparat. Når det gjelder de lokale utvalgene, sier vi at de skal ha innstillingsrett til fylkesnemndene, for vi blir ikke kvitt fylkesnemndene nå heller. Det er for å ansvarliggjøre lokalpolitikerne, slik at de faktisk vet hva som skjer, og gi også dem en mulighet til å påvirke det arbeidet som barnevernsarbeiderne gjør. Derfor ønsker vi at vi skal ha politiske utvalg som skal ha innstillingsrett, for å være sikre på at saken faktisk er tilstrekkelig nok belyst, nemlig at begge parter er blitt hørt også når saken går fra en kommune.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Først vil jeg si at barnevernsmeldingen legger opp til å endre en del av Befring-utvalgets punkter som var mindre bra. Det er veldig bra. Det er godt med all endring som er av det gode for de særlig utsatte barna. Statsråden snakket om at barnevernets legitimitet blir bedret ved at det blir større åpenhet. Så lenge bare ett av de barna som er under offentlig omsorg, lider, vil barnevernets legitimitet ha store problemer. Og så lenge vi kan lese om én barnevernssak i mediene, vil tilliten til barnevernet være dårlig. Jeg har tenkt å spørre statsråden om hvordan hun kan ta de nødvendige grep slik at taushetsplikten ikke hindrer barnevernet i å arbeide mer åpent. Noe annet enn en koordinering av det forebyggende kan ikke jeg se er med i denne meldingen. Det er ikke noe revolusjonerende, det er ikke noe som skulle gi barnevernet større aksept ute i samfunnet enn i dag. Jeg spør rett og slett: Hvordan har statsråden tenkt å gjøre de nødvendige grep, slik at den allmenne oppfatningen av barnevernet blir annerledes enn det den er?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Jeg hadde ikke tenkt å ta noe treminuttersinnlegg, men jeg ble så utrolig provosert av representanten Afshan Rafiqs kommentar til dette med barn som er under tiltak i barnevernet, og deres behov for rus- og psykiatritilbud. Enten er det en utrolig arroganse, eller så er det veldig lite kunnskap om det som skjer, når man snakker om en syttenåring som er lettere animert, som skal gå foran andre når det gjelder tilbud om rusbehandling. I min hjemby døde en tolvåring av en overdose heroin. Vi har foreldre som kommer gråtende til barnevernet og ber om hjelp fordi de ikke lenger har kontroll med sin utagerende pode eller datter. Barn som har vært utsatt for seksuelt misbruk, har store traumer og føler ofte selv skyld. Dette er noen av de mest utsatte barna i Norge. Er det nødvendig at disse skal måtte gå og vente i et halvt år for å få den nødvendige behandlingen? En syttenårig lettere animert gutt er jeg helt sikker på at det kommunale barnevernet kunne greid å prate til rette og funnet tiltak for. Det er ikke ham vi snakker om. Vi snakker om de aller svakeste av de svake, som er helt hjelpeløse, og som hvis de ikke får umiddelbar hjelp, har et ødelagt liv foran seg.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Jeg tror aldri barnevernstiltak kan bli en snarvei til behandling. Hvis det er barn som står utenfor og har større rusmiddelmisbruk og trenger mer psykiatrisk behandling enn de som er innenfor barnevernet – vel, da har ikke barnevernet gjort jobben sin. Vi snakker om tiltak. Vi snakker ikke om omsorg. Vi snakker om barnevernstiltak. Det er en vesentlig forskjell. Det dreier seg om de som bor hjemme, og som må få en nødvendig oppfølging. Jeg tror det er en begrepsforvirring. Tiltak er ikke det samme som omsorg. Tiltak er den totale oversikten i barnevernssaker, og så kommer noen som er på omsorg. Noen har tiltak i hjemmet, og noen har tiltak utenfor hjemmet.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Jeg håper ikke representanten fra Kristelig Folkeparti mener at vi ikke skal gi barn rettigheter. Vi har en barnekonvensjon rett rundt hjørnet som nettopp arbeider med en del av det. Det forebyggende arbeid for barn og unge er mye mer enn barnevern. Vi sier ikke at helsestasjonen skal ta over barnevernets ansvar. Det vi sier, er at helsestasjonen skal ha en pådriverrolle i det forebyggende arbeidet for barn og unge, og det er mye mer enn barnevern. Brukerne skal kunne gå inn én dør, og de ulike instansene skal møte familien på helsestasjonen. Det er urealistisk å tillegge barnevernet det ansvaret, uten at det tilføres flere ressurser. Det har ikke flertallet sagt et eneste ord om. Alle som var på høring om denne meldingen, mente at det var helt urealistisk å legge dette til barnevernet. De eneste som mente at det var mulig, var FO. Men hvis barnevernet skulle ha den rollen, trengtes det vesentlig flere ressurser. Hvor store ressurser vil Kristelig Folkeparti legge inn for at et presset barnevern skal kunne ivareta den oppgaven man her legger opp til?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Vi snakker om de svakeste barn og unge vi har i vårt samfunn, og vi er opptatt av rettssikkerhet. Det er faktisk overordnet økonomi. I meldinga står det at 11 fylkeskommuner innvilger færre tiltak enn før i år 2000. I Østfold f.eks. innvilger man kun tiltak av 43 pst. av henvendelsene. Dette er meget alvorlig, og avslagene begrunnes rundt omkring i økonomi. Kommunenes og fylkeskommunenes økonomi har blitt dårligere under denne regjeringa. Hele komiteen understreker viktigheten av at det norske rettsvern også skal gjelde mindreårige asylsøkere. Vi har snakket mye her i dag om likhet for loven. De første ni månedene i fjor forsvant 65 enslige mindreårige asylsøkere fra norske mottak uten at de ble etterlyst. Ingen vet hvor de er. Noen av de 65 er antakeligvis ikke mindreårige, men man regner med et tall på 45. Den yngste er ei jente på 14 år. Komiteen frykter at en del av disse barna lever som slaver og prostituerte. Det har vi en flertallsmerknad på. Det er ikke akseptabelt at barn i Norge blir behandlet på denne måten. Det sier vi også. Dette er barn som ofte har en meget traumatisk bakgrunn som gjør at de trenger særskilt oppfølging. Hvorfor støtter ikke regjeringspartiene da likhet for loven? Hvorfor støtter man ikke det forslaget som ligger her fra Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, der vi ber Regjeringen endre barnevernsloven slik at enslige mindreårige asylsøkere under 18 år skal komme inn under dette lovverket, som alle andre barn under 18 år i dette landet som ikke har foreldre?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Det er helt motsatt, vi har stor tiltro til politikerne ute i kommunene. Men hvis representanten Afshan Rafiq hadde vært til stede på høringene, ville hun hørt at det kom fram der: Det er ikke noe engasjement når det gjelder barn og unge i kommunene. Etter at man kuttet ut barnevernsutvalgene, har det dabbet av. Barn og unge er nedprioritert. En annen ting som er ganske ille, er de helseforetakene vi nå har fått, hvor det ikke er politisk innsyn i det hele tatt, hvor politikere ikke vet hva som skjer, og hvor vi ikke har påvirkningsmulighet. Politisk valgte representanter på alle plan ivaretar demokratiet og ivaretar enkeltmennesket – og vi er meget skremt over det som skjer i foretakene.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Forslag nr. 14 ligger selvfølgelig på bordet for å forsterke det som ligger i meldingen. Det er klart at et forslag som er vedtatt i dette stortinget, er noe helt annet enn en flertallsmerknad i innstillingen. Jeg skjønner at det er problematisk å stemme imot det, når det egentlig er flertall for et slikt team i alle fylker. Når det gjelder tilsyn etter adopsjon, mener vi at dette skal gjelde barn i de tilfellene hvor det gjøres en omsorgsovertakelse etter barnevernsloven. Vi mener at disse barna har krav på et visst rettsvern til de er 18 år. Ofte har de også behov for tiltak opp gjennom oppveksten, fordi de ofte har en bakgrunn som gjør det nødvendig. Derfor mener vi, og det har vi fått innspill på fra ulike faginstanser, at dette er viktig og riktig, og derfor fremmer vi dette forslaget.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Forslaget er fremmet på bakgrunn av at vi har fått svar fra departementet. Det er ikke slik at dette er videreført i de fylkene hvor det er satt i gang i samme grad som opptrappingsplanen har sagt. Det er faktisk slik at det er fylkeskommunen som må betale av egne midler for å føre dette videre. Disse psykiatrimidlene har fulgt helseforetakene, så dette er bare en presisering av at dette må på plass. Her må det et samarbeid til på tvers av departementer, et samarbeid mellom psykiatri og barnevern, men det er Barne- og familiedepartementet som skal ha ansvaret for det.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Jeg er helt enig med statsråden i at vi har et barnevern med høy kompetanse, som gjør en meget godt jobb ut fra de knappe ressursene som fins rundt omkring i kommunene. Når det er sagt, vil jeg si at vi på østfoldbenken hadde et møte med fylkesmannen i Østfold her for tre uker siden, og da fikk vi noen ganske bekymringsfulle meldinger: totalt sett en økning av antall barn som er i kontakt med barnevernstjenesten, økning i antall meldinger, økning i antall henlagte saker, økning i vedtak om hjelpetiltak, økning i antall akuttplasseringer, økning når det gjelder plassering etter atferdsparagrafer, ca. 12 pst. av barn plassert i fosterhjem hadde ikke tilsynsfører, fristoversittelser, økning i antall fristoversittelser og økning i undersøkelsessaker som trekker ut i tid mellom tre og seks måneder. I 52 saker var fristen på seks måneder overskredet. Det har vært en økning i saker hvor undersøkelsene trekkes mot seks måneder, noe som kun skal skje i særlige tilfeller. Ingen vesentlig økning i bemanning. Det kreves betydelig mer ressurser for å ivareta barn rundt omkring i dette landet i forhold til den økte problematikken vi har. Jeg ønsker at statsråden helt konkret vil komme med et forslag om hva hun vil gjøre med den ressursmangelen som gjør at dette rammer våre aller svakeste barn.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Jeg blir bekymret når statsråden er så positiv til at det blir satt i gang flere hjelpetiltak, og at omsorgsovertakelsen er stabil. Dette er jo ikke riktig. Det er statistikk nå som tilsier at det er en tendens til at omsorgsovertakelse blir satt i verk for sent for mange barn som lever under sviktende omsorg. Saksbehandling og beslutning er ofte en prosess som skjer mellom barnevern og foreldre. Det må ikke bli slik i hjelpeapparatet at en omsorgsovertakelse er siste utvei etter at alt annet er prøvd og har feilet. Jeg vil henvise til prosjektet «Barn som plasseres utenfor hjemmet – risiko og utvikling», som underbygger påstanden om at sen intervenering og omsorgsovertakelse får alvorlige konsekvenser for barns utvikling. Undersøkelsen ble gjennomført av NOVA og Barnevernets utviklingssenter på Vestlandet i samarbeid med det fylkeskommunale barnevernet, finansiert av Norges forskningsråd. Rapporten refereres i en kortversjon av Norges barnevern. Psykolog og forsker Elisabeth Backe-Hansen ved Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring mener at det satses for mye på frivillige hjelpetiltak, og at flere barn burde vært plassert utenfor hjemmet. Hun presiserer også at det er uforsvarlig å øke vekten på hjelpetiltak ytterligere når man ikke vet hvilke tiltak som virker, og at de tiltakene som settes i gang, i liten grad er evaluert. Jeg vil også påpeke at det fra 1996 til 2000 har vært en nedgang i 11 fylker når det gjelder delen av undersøkelser som fører til tiltak. Østfold ligger lavest. Der er det kun iverksatt tiltak i 43 pst. av sakene, mens det i Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal er iverksatt tiltak i 63 pst. av sakene. Det er store forskjeller. Når vi også vet at Østfold har den høyeste andelen av barn som er under barnevernstiltak, 27 pr. 1 000 barn, er dette meget alvorlig. Østfold har store problemer med rus og vold, fylket har det laveste utdanningsnivået i Norge, og det er veldig dårlig kommunal og fylkeskommunal økonomi. Jeg vil hevde at dette har sammenheng med lite ressurser i barnevernet, og det viser hvor viktig det er at barns rett settes foran politiske prioriteringer. Jeg syns det er trist at statsråden ikke har tatt med seg disse signalene inn i denne meldingen.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Det virket som om Afshan Rafiq var forbauset over at vi var opptatt av rettssikkerhet. Min santen er det faktisk Arbeiderpartiet som har hatt regjeringsmakt i dette samfunnet i svært mange år og sørget for at vi har den rettssikkerheten vi har i vårt land. Det bør kanskje Afshan Rafiq legge seg på minnet. Når vi er opptatt av at fylkesmannen skal overprøve barnevernet, er det fordi vi ønsker en rettferdig fordeling for alle våre barn i hele landet. Nå er det slik at vi vil ha en ensartet behandling. Fylkesmannen har i dag mulighet til å overprøve. Vi ønsker at han skal ha en instruksjonsrett. Som Afshan Rafiq burde vite veldig godt, har mange kommuner en økonomisk situasjon som av og til – jeg sier av og til – kan gå på bekostning av det beste tiltaket for barn. Vi ønsker derfor at fylkesmannen kan gå inn og rettlede kommunene og si at her må tiltak settes inn til barnets beste. Det er bakgrunnen for at vi ønsker å gi fylkesmannen en instruksjonsrett.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Når det gjelder vurdering av fosterforeldre, ønsker vi at barna skal være delaktige i plasseringen. Vi har et håp om at det finnes ressurser i den nærmeste familie, men det er faktisk slik at av og til kan den nærmeste familie være barnets verste fiende. Derfor ønsker vi ikke å støtte det lovforslaget. Når vi går inn for at det skal bakes inn i retningslinjene, er det fordi de er rådgivende, og da må det vurderes i hvert enkelt tilfelle. Vi tror faktisk at det beste for barnet er at det blir foretatt en vurdering i hvert enkelt tilfelle. Mange besteforeldre, tanter og onkler kan være utmerkede fosterforeldre, ja kanskje de beste, men da blir det vurdert ut fra barnets aktuelle situasjon, og ut fra hva som er det beste for barnets framtid.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Det var et godt spørsmål fra en som lever etter utsagnet: De siste skal bli de første. Når det er sagt, er det faktisk slik at barn som trenger psykiatrisk hjelp, og som er under barnevernets omsorg, kanskje er de aller, aller svakeste. Det er dem vi snakker om. Vi ber om en vurdering. Vi ber om at disse barna skal ha rettigheter, og de må vel være dem som trenger det aller mest. Det er en dobbel belastning for disse å få problemer. De har av forskjellige årsaker kanskje vært nødt til å innordne seg andre enn foreldrene. De er under barnevernet, og det er i seg selv i mange tilfeller en stor menneskelig belastning. Når de attpå til har tilleggsproblemer, bør de min santen kunne få den hjelpen de trenger så raskt som mulig! Det er det Arbeiderpartiet står for i dette spørsmålet.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Det har jeg ikke, og det er med stolthet jeg gjør det nå.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Vi er gjort kjent med at antall saker i barnevernstjenesten i kommunene øker fra år til år, og barnevernet melder om for lite ressurser og stor gjennomtrekk av ansatte i førstelinjetjenesten. Noen steder har fosterforeldre møtt opp til fem forskjellige saksbehandlere på like mange år. Det rammer de svakeste i vårt samfunn. Barnehjemsbarna må stadig brette ut sjela si og tankene sine for nye medhjelpere. Stillingene besettes ofte av nyutdannede barnevernspedagoger med liten erfaring. Men egentlig skulle disse stillingene være statusstillinger man avanserte til, da kontinuitet er meget viktig for disse barna. Så til kommuneøkonomien som jo er med på å styrke barnevernet. Jeg har lyst til å spørre representanten fra Høyre: Hva kan Høyre bidra med for å sikre forebyggende tiltak og riktig og nok personell i en situasjon hvor vi alle vet at dagens kommuneøkonomi ofte resulterer i dårlig tjenestetilbud også for denne gruppen? Så helt til slutt. Hvorfor tør ikke representanten Afshan Rafiq og Høyre være med på et forslag fra Arbeiderpartiet, der vi ber Regjeringen om å utrede konsekvenser av å innføre en godkjenningsordning av mottak for enslige mindreårige asylsøkere på lik linje med barnevernsinstitusjoner? Hva er det Høyre frykter ved å støtte dette forslaget?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Barneombudet melder i dag om at mange barn mishandles uten at barnevernet melder fra til politiet. I Stockholm får politiet ifølge barneombudet mer enn hundre ganger flere meldinger om barnemishandling enn politiet i Oslo får. Det er faktisk ikke fordi barnevernet er flinkere i Sverige enn i Norge. Arbeiderpartiet har i arbeidet med barnevernet og endringer i barneloven vært opptatt av ulike offentlige etater, som bl.a. politi og barnevern, og at disse må samarbeide tettere på tvers av etatsgrensene. Det er viktig at taushetsplikten ikke er til hinder for et godt samarbeid mellom offentlige etater. Målet er en koordinering, målretting og kvalitet i det forebyggende arbeid med barne- og familievernet, med andre ord: barnets beste. Mishandling av barn er aldri barnets beste. Deler statsråden Arbeiderpartiets bekymring over at mange barn blir utsatt for grov mishandling uten at dette blir anmeldt til politiet? Støtter statsråden Arbeiderpartiets og komiteens forslag om tettere samarbeid mellom ulike offentlige etater til beste for barna? Og så spør jeg faktisk: Hva vil statsråden ytterligere gjøre for at det blir meldt fra til politiet om barn som blir mishandlet? Nå må vi i Norge slutte å mene at dette er en privatsak. Barn skal ikke lide uansett. Det er faktisk forbi med de dager da man tuktet den man elsket!
Afshan Rafiq (Høyre), 2003-02-11:
Arbeiderpartiet hevder å være opptatt av å bevare rettssikkerheten i barnevernssaker. Det er jo veldig positivt, og jeg er glad for at også Arbeiderpartiet er blitt opptatt av rettsvern. Men hvorfor etterlyser de da en vurdering av om fylkesmannen skal gis instruksjonsrett overfor det kommunale barnevernet? Det jeg håper representanten Eirin Faldet kan oppklare, er hva de ønsker å oppnå ved en slik instruksjonsrett. Jeg minner da om at Arbeiderpartiet i sine merknader eksplisitt sier at de ønsker at fylkesmannen kan «overprøve» barnevernet på tvers av faglige råd. Det er nå slik at fylkesmannen kan overprøve alle vedtak som fattes i det kommunale barnevernet. Fylkesmannen er også klageinstans for alle kommunale barnevernsvedtak. Jeg vil gjerne få stille representanten Eirin Faldet et helt konkret spørsmål, som jeg håper jeg kan få et klart svar på: La oss se for oss en sak hvor fylkesmannen griper inn og instruerer barnevernet til å gi et tilbud til et utsatt barn. Hvis foreldrene er uenige i den instruksjonen som fylkesmannen gir, hvem skal de da klage til? Mener Arbeiderpartiet at foreldrene da skal klage til den samme fylkesmannen som har instruert barnevernet?
Afshan Rafiq (Høyre), 2003-02-11:
Jeg vil minne Eirin Faldet om det hun sa tidligere i dag, at det tross alt er Arbeiderpartiet som i hovedsak har sittet med regjeringsmakten de 20 siste årene. Og det resultatet hun viser til bl.a. innenfor barnevernet, er nettopp et resultat av den politikken i hovedsak arbeiderpartiregjeringene har ført. Så her er det viktig å ta ansvar også når det gjelder dette. Det Samarbeidsregjeringen nå faktisk gjør, er nettopp å ta ansvar, å ta en del viktige grep som de tidligere regjeringene ikke har tort å ta. Så til kommuneøkonomien. Det er riktig at kommuneøkonomien er stram. For vi vet at dersom den ikke er det, vil den svekke kronekursen. Det vil føre til høyere renter, og det vil også bidra til at flere arbeidsplasser går tapt. Vi har sørget for at kommunene har fått bedre økonomi ved at vi har gitt dem et stramt budsjett. Det har for mange kommuner betydd mer penger i form av at renten er blitt satt ned, og det betyr igjen at de har fått bedre økonomi til å prioritere de tiltakene de ønsker å prioritere, deriblant også barnevernet.
Afshan Rafiq (Høyre), 2003-02-11:
Jeg vil bare minne representanten Karin S. Woldseth om at jeg sa at dette kunne være blant enkelte tiltak som kan settes i gang i forhold til å øke det politiske engasjementet rundt denne saken. Dette var ikke det eneste tiltaket, men et eksempel på hvordan man kunne gjøre det. Jeg vil her vise til meldingen, for der er det jo slik at man fokuserer på at man ønsker å øke det politiske engasjementet og bevisstheten rundt barnevernets arbeid i dag. Det er også slik at etter dagens lov er det anledning til å opprette klientutvalg, og det er ca. 130 kommuner som allerede også har gjort det. Det er helt opp til kommunene hvordan de ønsker å organisere dette i forhold til sine lokale utfordringer og lokale behov. Som sagt, rent prinsipielt må det jo være kommunene som selv får lov til å bestemme hvordan de ønsker å organisere sitt arbeid. Men jeg ser jo dessverre at både Arbeiderpartiet, SV og Fremskrittspartiet, som lenge har talt varmt om det lokale selvstyre, nå er på vei bort fra sine løfter om å styrke det.
Afshan Rafiq (Høyre), 2003-02-11:
Vi er kjent med at dette er en gammel SV-sak. Men jeg er også litt forbauset over at Fremskrittspartiet nå hopper på dette. For Høyre er det viktig at enslige mindreårige asylsøkere blir tatt godt vare på. Det er ikke sikkert at de trenger barnevernstiltak alle sammen. Det er heller ikke sikkert at de er barn, faktisk, for det har også forekommet, selv om mange utgir seg for å være det. Det er heller ikke sikkert at de er reelle asylsøkere. Mottakene skal likevel være av god kvalitet, og oppholdet der bør være så kort som mulig. Så vidt meg bekjent, er det kommunene som i dag har ansvaret for dem, og de fleste av kommunene tar meget godt vare på mindreårige flyktninger. Men selvfølgelig kan det bli bedre. Det er det ingen tvil om. Men dersom det foreligger særskilte behov, har barnevernstjenesten plikt til å følge opp enslige mindreårige. Barnevernstjenesten skal bl.a. følge opp en bekymringsmelding om enslige mindreårige som reiser fra mottaket til slekt eller andre, og som ikke dukker opp igjen. Dette har vi sett at de ikke har vært flinke nok til. I tillegg har UDI utarbeidet en del rutiner som omhandler barn som forsvinner fra mottak. Disse rutinene skisserer bl.a. ansvaret til mottaket, til politiet, til barnevernet, til vergen osv. Grunnen til at vi ikke støtter dette forslaget, er nettopp at det finnes et verktøy som kan virke effektivt når mindreårige asylsøkere forsvinner. Men det som er viktig, er at man klarer å effektivisere det og få det til å virke slik det skal. Det er jo det som er problemet i dag, at det ikke gjør det.
Afshan Rafiq (Høyre), 2003-02-11:
Sosialistisk Venstreparti hevder selv å være et parti som er opptatt av å styrke lokaldemokratiet. I SVs valgmanifest heter det bl.a.: «SV vil frigjøre lokalsamfunnet – gi reell innflytelse til deg og de politikerne du velger som dine representanter.» SV har mangfoldige ganger bevist at de ikke mener noe som helst med disse fagre ordene. Ikke minst i sine merknader til denne stortingsmeldingen viser de en svært liten grad av tillit til sitt partis folkevalgte i fylker og kommuner. SV mener at partiets lokalpolitikere har liten oversikt over og tar lite ansvar for barnevernet. Jeg ville i mitt tilfelle vært meget forsiktig med å uttrykke en slik generell mistillit til alle de dyktige lokale folkevalgte som representerer Høyre i kommunestyrer og fylkesting rundt omkring i landet, men jeg kan være enig i at det kan se ut som om noe av det politiske engasjementet når det gjelder barnevernet har blitt borte. Det er også en annen ting som er merkverdig. SV er så opptatt av lokaldemokratisk påvirkning at de vil pålegge kommunene å opprette samordningsutvalg for barnevernet. SV overser i den sammenheng galant at alle kommuner har full mulighet til å velge et tilsynsutvalg etter barnevernsloven, og at 130 av våre kommuner allerede har gjort det. Gang på gang ser vi at SV fremmer forslag, slik de også gjør i forbindelse med denne stortingsmeldingen, som fører til nye bindinger for kommunene. Et sentralt spørsmål blir derfor om SVs fagre ord om frihet og selvstyre for kommunene bare er prat. Det virker i hvert fall slik når de i virkeligheten sørger for det motsatte.
Afshan Rafiq (Høyre), 2003-02-11:
Som representanten Heggem var inne på, støtter Senterpartiet et forslag om lovhjemlet rett for alle på barnevernstiltak til rus- og psykiatribehandling. For det første er det viktig å understreke at dette egentlig er en sak som hører hjemme i sosialkomiteen. Det er også viktig å understreke at dette forslaget dreier seg om at alle barn som er i barnevernstiltak, bør få lovhjemlet rett til rus- og psykiatribehandling. Det høres vakkert ut. Men ser ikke Senterpartiet at forslaget bryter med hvert enkelt menneskes individuelle rett til behandling fastsatt på medisinsk grunnlag? Den individuelle retten er uavhengig av alder og alle andre faktorer. Og for å sette det litt på spissen: Mener Senterpartiet at en 17-åring med et lett alkoholproblem skal prioriteres foran en 19-åring med en tung psykiatrisk diagnose? Jeg kan ikke tro at Senterpartiet egentlig mener det. Det som er enda verre, er at Senterpartiet ikke er i stand til å se de konsekvensene som et slikt vedtak kan føre til. For det første vil det føre til press på tiltakene. Hvis et barnevernstiltak er det som skal til for å få behandling raskere, er det jo klart at alle med problemer vil ønske seg inn på tiltak. Er det det barnevernet skal bruke ressursene på? Er det riktig at dette gjøres, og hva slags signaler gir Senterpartiet til familiene? Jeg må rett og slett si at jeg er skuffet over at ikke Senterpartiet er i stand til å se konsekvensene av de tilsynelatende gode forslag fra SV, som de stadig kaster seg på.
Afshan Rafiq (Høyre), 2003-02-11:
Til representanten Karin Woldseth: Jeg tror ikke vi er uenige om at alle som har behov for hjelpetiltak både innenfor rus og psykiatri, skal få det når de trenger det. Men vi mener, i motsetning til Fremskrittspartiet, at lovbestemt rett ikke er veien å gå. Dette vil jeg først og fremst begrunne med at vi er opptatt av en individuell medisinsk fastsatt behandlingsgaranti. Den er uavhengig av alder og alle andre faktorer. Men vi synes det å lovfeste en slik rett for alle dem som er under 18 år, eller som er på barnevernstiltak, blir uklokt. For det første vil dette føre til en omprioritering når det gjelder den individuelle retten. For det andre fører det til urettferdighet overfor dem over aldersgrensen eller utenfor tiltak, men som er mer trengende enn dem som kommer inn under loven i henhold til det som Fremskrittspartiet her går inn for. For det tredje rokker det ved kommunens ansvar og prioriteringer, og for det fjerde og siste kan det føre til press for å komme inn på barnevernstiltak som en snarvei til behandling. Når de samme partiene sier at disse institusjonsplassene er en mangelvare, skjønner jeg ikke hvordan man skal kunne gi alle et tilbud ved å lovfeste dette. Da må det også følge penger med, og jeg håper de kan presisere hvordan de har tenkt å få gjennomført det. Jeg vil igjen minne om, som saksordføreren også var inne på, at en lovendring om rett til behandling dessuten vil være i strid med pasientrettighetsloven. Dette synes vi ikke er hensiktsmessig.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2003-02-11:
Staten har et overordnet ansvar for barnevernet, og fylkesmannen skal føre tilsyn med barnevernsvirksomheten i de enkelte kommuner og institusjoner. I tillegg skal fylkesmannen både veilede og kontrollere og også føre tilsyn med de private barnevernsinstitusjonene, og statsråden har til slutt det overordnede ansvaret for barnevernet. Dette er også Fremskrittspartiet enig i. Fremskrittspartiet er også enig i at staten skal ta over ansvaret for det fylkeskommunale barnevernet, og begrunner i sine egne merknader at det med en slik organisering vil bli et mest mulig likeverdig tilbud over hele landet. Men så kommer det en merkverdighet, som representanten for så vidt også var inne på i sitt innlegg. Hun sier at det er svært uheldig at noen oppgaver som er så viktige som barnevern og familievern, blir liggende igjen i fylkeskommunen som restoppgave, og ber Regjeringen utrede og fremme forslag om etablering av statlige tilsyn. Men vi har jo allerede et statlig tilsyn gjennom fylkesmannen, som jo er statens forlengede arm. Det er ikke fylkeskommunene som skal ha tilsyn med barnevernet verken i kommunene eller i regionene. Jeg må få spørre representanten Woldseth om tre ting. For det første: Hva mener hun dette barnevernstilsynet skal gjøre som ikke allerede i dag er ivaretatt av staten gjennom fylkesmannen? For det andre: Hvilke restoppgaver er det hun sikter til som blir liggende igjen i fylkeskommunen? Og for det tredje: Hvordan mener hun at et sentralisert barnevernstilsyn skal kunne levere et bedre tilsyn med barnevernet enn det som gjøres lokalt gjennom fylkesmannen? Dette forstår jeg rett og slett ikke. Jeg synes også det er ganske frimodig, som representanten sa i sitt innlegg, at det er flere fylker hvor fylkesmannen ikke gjør jobben sin. Det mener jeg at representanten Woldseth bør dokumentere.
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-11:
Jeg beklager hvis det blir oppfattet som om Senterpartiet kaster seg på SVs forslag. Hvis man har lest grundig gjennom våre merknader i forhold til St. meld. nr. 40, vil man ha sett at så ikke er tilfellet. Når det gjelder det spørsmålet som var rettet til oss her, er det de svakeste innbyggerne i samfunnet vårt dette angår. Det går faktisk på barn som er under tiltak av barnevernet. Statistikken viser at ungdommer venter lenger på plass, og at det er få plasser i institusjonen. Så det er med god samvittighet jeg velger å støtte dette forslaget.
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-11:
Jeg vil gjerne stille statsråden et par spørsmål som går på kjente temaer. Gjennom ledende posisjoner i en rekke kommuner i dette landet er Senterpartiet godt kjent med de knappe ressursene barnevernstjenesten har i de fleste kommunene, og de vanskelige prioriteringene som må bli foretatt. Jeg er også kjent med at ressursene til forebyggende tiltak er blitt redusert det siste året. Dette skyldes ikke først og fremst feil prioritering – nei, det skyldes rett og slett mangel på ressurstilgang til kommunesektoren. Er statsråden enig i at økt ressurstilgang både til første- og andrelinjetjenesten i barnevernet er nødvendig for å gjennomføre intensjonene i den meldingen vi behandler i dag? Ut fra personlig erfaring vet jeg også at det ikke er mulig å øke den politiske ansvarsfølelsen i forhold til barnevernet uten å styrke den folkevalgte styringen og innflytelsen over barnevernet. En årlig rapport er ikke tilfredsstillende. Deler statsråden dette synspunktet? Og ser statsråden behov for å ta dette innover seg og følge opp komiteens intensjon i dette spørsmålet?
Frode Hervik (Venstre), 2003-02-11:
Regjeringens melding om barne- og ungdomsvern er en god melding. Venstre er også godt fornøyd med det arbeidet som er lagt ned i komiteen, og vi er glad for at et flertall stiller seg bak hovedtrekkene i Regjeringens melding. En god barndom må preges av trygghet, like mye i form av menneskelig nærhet som romslige materielle rammer. Barn skal sikres mot fysiske og psykiske overgrep, og mot et helsefarlig oppvekstmiljø. Venstre har arbeidet for at Barnekonvensjonen blir inkorporert i norsk lovgivning. Barn må ha rett til å uttale seg før det tas viktige avgjørelser som angår dem, og barnas synspunkter må tillegges stor vekt. Båndene mellom barn og foreldre er grunnleggende, og når foreldrehjemmet ikke kan fylle sine oppgaver overfor barnet, må samfunnet i første omgang søke å gi foreldrene og miljøet omkring bedre mulighet til å løse oppgavene. Først når denne muligheten er tilstrekkelig utprøvd, må det bli aktuelt å skille barnet fra sine foreldre. Venstre er glad for at Regjeringen legger dette til grunn i meldingen. Samtidig vil det være tilfeller der det er best for barnet å få et nytt hjem. Ofte vil det være vanskelig å håndtere barnevernssaker i et lite lokalmiljø. En må få til en sterkere samordning av forskjellige fagområder der det jobbes med vanskeligstilte barn og deres foreldre. Dette fordrer en samordning av lovverk også på departementalt plan. Venstre er glad for at Regjeringen ser at det derfor bør legges opp til tettere regionalt samarbeid innenfor barnevernet, og at det forebyggende barnevernet må styrkes. Venstre er også glad for at Regjeringen merker seg at den generelle flerkulturelle kompetansen innenfor barnevernet bør styrkes. Dette har bl.a. vært et problem i Oslo. Det er viktig at denne kompetansen blir integrert og brukt i praksis. Til slutt vil jeg uttrykke min støtte til det arbeidet Regjeringen har satt i verk for å innarbeide barnekonvensjonen i norsk lov. Venstre ser fram til at det fremmes en odelstingsproposisjon om dette i nær framtid.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Jeg har lenge sagt at familievold, enten den retter seg mot barn eller mot kvinner, ikke er noen privatsak. Det er et stort samfunnsproblem og må behandles deretter. Når det gjelder grov vold mot barn og de oppslagene vi har i media i dag om dette, skal det selvfølgelig anmeldes til politiet. For meg er det en selvfølge. I meldingen sier vi en del om vold mot barn, både i kapittel 6.1.4 og i kapittel 6.1.5. Vi påpeker der at det er svært store mørketall knyttet til fysisk barnemishandling. Dessverre er det slik at fysisk barnemishandling ofte ikke meldes verken til politiet eller, for den del, til barnevernet. Der har vi også en stor utfordring. Det er jo slik at barnevernet også er avhengig av å få inn bekymringsmeldinger dersom de skal gripe fatt i en familie der det utøves vold mot barna. Barnevernet må alltid ha barnets beste for øye, også når det gjelder spørsmålet om anmeldelse i slike saker. Så til den andre delen av innlegget til representanten Faldet. Jeg deler representantens syn når det gjelder åpenhet og større samarbeid. I barnevernsmeldingen står det også om en rekke tiltak i forhold til det. Det tverretatlige samarbeidet må bli mye bedre. Vi må ha større åpenhet. Taushetsplikten skal ikke være til hinder verken i barnevernet eller i andre instanser når det gjelder å gjøre det som er til beste for barna. Vi er godt i gang med tverrfaglig samarbeid i ulike kommuner. Vi har faktisk også en rekke gode eksempler fra kommunene våre om hvordan man har etablert samarbeidsteam til beste for det enkelte barn, ofte med det enkelte barn i fokus, der man lager individuelle planer.