Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Sivilombudsmannen har levert en årsmelding for 2006 som er omfattende, informativ og godt strukturert – og i år også med bilde. Saksordføreren kommenterte de fleste viktige sidene av årsmeldingen, så jeg skal bare konsentrere meg om noen få av problemstillingene. Ombudsmannen reiser i årsmeldingen spørsmålet om avgrensning av den offentlige forvaltning og således av sivilombudsmannens ansvarsområde. Det er en viktig problemstilling i lys av den utvikling som er skjedd innen organiseringen av offentlig forvaltning. Utgangspunktet må være at det ikke skal være mulig å organisere seg vekk fra sivilombudsmannens kritiske blikk. Komiteen er derfor enig med sivilombudsmannen i at selvstendige rettssubjekter faller inn under ombudsmannens ansvarsområde når deres virksomhet er knyttet til forvaltningsoppgaver eller bestemte offentlige interesser. Men det må understrekes at dette må ses i sammenheng med sivilombudsmannens instruks, som altså gjelder å se til at den enkelte borger ikke utsettes for urett av forvaltningen. Det må og skal være en grenseoppgang mellom dette ansvaret og ansvaret for andre typer kontroll med forvaltningen generelt, også det som er organisert som selvstendige rettssubjekter. Den siste form for kontroll vil tilligge Riksrevisjonen og/eller organenes politiske styringsmyndigheter. Denne problemstillingen gjelder også et annet tema som omtales i årsmeldingen, nemlig klagesaker som gjelder dispensasjoner i strandsonen. Sivilombudsmannen bruker i sin beskrivelse av arbeidet med de klager som mottas om slike saker, formuleringer som kan reise spørsmål om denne grenseoppgangen er tilstrekkelig klar. Når sivilombudsmannen ber om Miljøverndepartementets syn på hvorvidt dagens dispensasjonspraksis er i overensstemmelse med de nasjonale målsettingene som har vært uttrykt vedrørende strandsonen, uttrykker han seg på en måte som kan reise tvil om det er urett mot enkeltborgere som kontrolleres, eller om det likner mer på en mer tradisjonell forvaltningskontroll. Det siste tilligger Riksrevisjonen. La meg også understreke komiteens påpekning av behovet for å balansere ressursbruken mellom de klagesaker ombudsmannen får inn, og de saker han tar opp på eget initiativ. Det siste er utvilsomt en viktig del av sivilombudsmannens oppgave. Men omfanget må ikke bli så stort at det går ut over behandlingskapasiteten når det gjelder de saker som kommer inn, og som nødvendigvis må ha førsteprioritet. Sivilombudsmannen får i innstillingen vel begrunnet ros i tilknytning til årsberetningen. Derfor vil jeg tillate meg å peke på én ting som forundrer. Sivilombudsmannen bruker 5 1/2 side i sin årsmelding til å argumentere for en omkamp på et vedtak som et enstemmig odelsting fattet så sent som i fjor. Det er, for å bruke et parlamentarisk uttrykk: utidig – spesielt fordi det i debatten ble gjort helt klart at lovendringen ikke skulle medføre materielle endringer i sivilombudsmannens innsynsrett. Når det gjelder flertallets merknad om bruk av nynorsk, er det jo sånn at loven unntar bl.a. sivilombudsmannen fra å måtte benytte begge målformer. Det er altså en henstilling. Loven forbyr jo ikke sivilombudsmannen å gjøre det i noen av de sakene han også framlegger for Stortinget. Sivilombudsmannen behersker jo det målføret utmerket, så jeg tror ikke det skulle by på problemer.