Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2009-05-05:
Det er en utopi å tro at fattigdom kan bekjempes uten næringslivets medvirkning. Dette sitatet er hentet fra Kofi Annan, og jeg synes det er en glimrende måte å begynne denne debatten med nettopp det at næringslivet er nødt til å være en del av løsningen på de globale utfordringer vi står overfor. Det er også utgangspunktet for stortingsmeldingen vi behandler i dag – et positivt syn på næringslivets mulighet til å bidra til utvikling i fattige land. Det å opptre samfunnsansvarlig handler ikke bare om å følge lov og rett, f.eks. ikke å drive med korrupsjon eller hvitvasking eller å underbetale arbeidere. Det handler heller ikke om å gi en liten del av overskuddet sitt til veldedighet. For eksempel er det ikke slik at bedrifter som raserer regnskogen, men kjøper skolebøker til barna som bor der, ikke er samfunnsansvarlige. Verden går ikke framover ved at vi unngår å bryte lover og normer. Verden går heller ikke framover ved at vi kjøper oss fri med milde gaver. Verden går kun framover ved hjelp av bedrifter som forstår at de er avhengige av et levedyktig, bærekraftig samfunn, og som bidrar til å bygge slike samfunn. De bedriftene som tar sitt samfunnsansvar på alvor, er de bedriftene som er opptatt av at hele virksomheten skal sette et positivt fotavtrykk etter seg. Det er næringslivsledere som forstår at næringslivet ikke kan lykkes i samfunn som mislykkes. I praksis betyr det å forstå hvordan vår tids største utfordringer – klimaendringer, vannmangel, pandemier, migrasjon, fattigdom og korrupsjon – påvirker bedriften, hvordan de truer bedriften, og hvordan bedriften kan være en del av løsningen på problemene. De som er virkelig gode på samfunnsansvar, gjør det til et konkurransefortrinn. Derfor er det også så veldig gledelig å se at stadig flere bedrifter innser at de ikke kan operere i et vakuum uten å forstå og ta hensyn til verden rundt seg. Selv om dette er den første stortingsmeldingen vi fremmer om temaet, betyr ikke det at dette er nytt for dem det gjelder, altså bedriftene. Og Norge har veldig mange store bedrifter som er ledende når det gjelder samfunnsansvar, og norske arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjoner og sivilsamfunn har jobbet lenge med tematikken. Vi har vaktbikkjer her hjemme som utrettelig har debattert og tvunget både bedrifter og politikere til å sette samfunnsansvar på dagsordenen. Myndighetene har også vært på banen en god stund, men nå er det første gang vi samler innsatsen som har blitt gjort, sammen med forslag til nye tiltak og visjoner for hvor vi vil på et og samme sted, nettopp i denne meldingen. Det har bidratt til – og vil forhåpentligvis fortsette å bidra til – økt debatt om oppmerksomhet omkring temaet. Det er også gledelig med tilbakemeldinger om at folk synes at meldingen er en veldig god ABC, et slags oppslagsverk for dem som ønsker å jobbe seriøst med samfunnsansvar. Meldingen legger et godt grunnlag for hvordan vi som myndigheter skal bidra til arbeidet med et mer samfunnsansvarlig næringsliv framover. Myndighetene har flere roller å spille. Vi er lovgiver, vi er ofte eier, investor, innkjøper, tilrettelegger og partner. Derfor er det også viktig at vi i denne meldingen skisserer hvordan myndighetene skal utøve og tilrettelegge for samfunnsansvaret i alle disse ulike rollene. Det er en selvfølge at staten går foran, f.eks. gjennom at vi sørger for at forventninger om samfunnsansvarlig oppførsel blir tydelig kommunisert og fulgt opp i bedrifter der staten er inne som eier og nettopp har makt til å gjøre noe med det. Vi skal bruke de verktøyene det aktive eierskapet gir oss, til å sørge for at norske statlige bedrifter går foran. Så skal vi gjennom en rekke tiltak stimulere til økt bevissthet rundt samfunnsansvar generelt sett i alt næringsliv. Vi innfører også utvidet rapporteringskrav i regnskapsloven, slik at også bedrifter skal begynne å rapportere om samfunnsansvar. Vi tror at å pålegge bedrifter å vurdere sin egen virksomhet også langs denne dimensjonen, vil stimulere til at flere bedrifter blir bevisste på hvilke temaer innenfor samfunnsansvar som er relevante for deres virksomhet, og derav kan de identifisere utfordringer og muligheter og skape endring. Det vil også bli enklere for sivilsamfunn og enkeltpersoner å få tak i informasjon og oversikt over hvordan norske selskaper forvalter sitt samfunnsansvar. Jeg er glad for at hele komiteen er enig i at når det nå skal utarbeides slike nye rapporteringskrav, må det gjøres på en måte som faktisk bidrar til å skape utvikling i bedriftene, og at ikke rapportering blir et mål i seg selv og en ekstra papirbyrde for bedriftene. Derfor ber vi også i merknadene Regjeringen se f.eks. til Danmark og til Storbritannia, der det er innført slike rapporteringskrav som er kvalitative, og som utfordrer bedriftene til å vurdere sin egen virksomhet. Det er dessverre ikke slik at alle bedrifter oppfører seg. Vi har altfor mange grelle eksempler på at menneskerettigheter krenkes, miljøet ødelegges, og at fattige land blir enda fattigere fordi mektig næringsliv bidrar til f.eks. å opprettholde korrupte tradisjoner og underbetale arbeidere. Dette kan ikke løses over natta. Men vi skal bidra til økt åpenhet. Bedrifter som bryter slike normer, skal få færre steder å gjemme seg, og organisasjoner som kjemper for menneskerettigheter og miljø, skal få kanaler til å bringe sin kritikk og sine bekymringer opp og fram. Derfor legger vi også opp til å styrke OECDs kontaktpunkt. Vi skal legge bedre til rette for å adressere norske bedrifters brudd på OECDs retningslinjer. Vi skal også utrede om det er hensiktsmessig med et eget ombud for samfunnsansvar, slik mange organisasjoner har tatt til orde for i våre høringsrunder. Når vi nå ber Regjeringen om å se nærmere på det forslaget, er det et uttrykk for at vi i Stortinget er lydhøre, og at vi faktisk er opptatt av de gode innspillene vi har fått i høringsrundene. Dette er interessant å se nærmere på, og det skal vi gjøre, men vi har ennå ikke konkludert. Noen mener at finanskrisen gjør at samfunnsansvar må nedprioriteres i næringslivet. Tvert imot, vil jeg si. Det er nå vi trenger å intensivere arbeidet med samfunnsansvar, og det er minst to grunner til det. For det første er det sånn at det er i krisetider menneskerettighetene er mest utsatt og miljøet får lide på kortsiktighetens alter. Da er det vårt ansvar som myndigheter å gjøre det vi kan for å bidra til å sikre at det til tross for vanskelige tider, opprettholdes en respekt for grunnleggende normer, for menneskerettigheter og miljø. Det andre er at store deler av næringslivet nå er i en slags tillitskrise, og samfunnets tillit til bedrifter og bedriftsledere er sterkt svekket i kjølvannet av finanskrisen. Den tilliten kan ikke gjenvinnes uten at man sakte, men sikkert viser seg tilliten verdig som ansvarlige og langsiktige aktører som tar hensyn til samfunnets interesser. Vi har en visjon om sterkere globale rammer for næringslivets samfunnsansvar. Derfor skal vi jobbe for globale rammeverk og retningslinjer for bedrifters menneskerettighetsansvar, slik som det nå arbeides i FN-systemet under ledelse av spesialrepresentant John Ruggie. Det er et mål å få på plass sterke og konkrete rammer som fremmer økt samfunnsansvar og åpenhet i næringslivet globalt. Norge vil derfor være en pådriver i dette arbeidet på den internasjonale arena, framfor å innføre særnorske regler som kun vil gjelde for norske bedrifter. FNs spesialrepresentant Ruggie leder et viktig arbeid og en banebrytende prosess på dette området. I april i fjor kom Ruggie med en rapport til Menneskerettighetsrådet. Rapporten fastslår tre udelelige prinsipper: Staten har ansvaret for å beskytte mot menneskerettighetsbrudd begått av tredjeparter, næringslivet har ansvaret for å respektere menneskerettighetene i land hvor de opererer, og det er et behov for å etablere mer effektive systemer for erstatning der brudd skjer. Norge har allerede støttet dette arbeidet i lang tid, og vi slår i meldingen fast at det skal vi fortsette å gjøre med økt innsats. Her skal vi ha ambisjoner. Vi kan, hvis vi vil, bidra på dette området, som vi gjorde, og hvor vi var ledende, i arbeidet med forbudet mot klasevåpen. Den prosessen viste at vi kan være pådriver, og at vi kan lykkes. På 70-årsdagen til Gro Harlem Brundtland sa Hillary Clinton i en videohilsen til Gro på Arbeiderpartiets landsmøte at hun var imponert over Norges evne til å «punch above its weight». Når det gjelder næringsliv og menneskerettigheter, kan vi nok en gang bevise at hun har rett. Vi forventer mer av næringslivet enn at det ikke bryter lover, at det ikke bryter menneskerettigheter, at det ikke ødelegger kloden. Denne regjeringen er også tydelig på at vi stiller krav til næringslivet, at vi har forventninger – men først og fremst er vi også tydelige på at verdens fattigste og klodens framtid trenger at bedriftenes kunnskap og ressurser bidrar til å skape en bedre framtid. Denne stortingsmeldingen er en god start på et intensivert arbeid med å fremme et samfunnsansvar også fra myndighetenes side.