Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Denne saken burde ikke vært en sak i Stortinget i dag. Jeg kan forstå at noen kan reagere på avisoppslag. Det kan vel hende at noen hver av oss har reagert skarpt på noen oppslag, uten at vi har sjekket det grundig nok. Det at man, når man har stilt spørsmål og fått klare svar om at det ikke er begått noen konstitusjonelle feil – for det er det vi snakker om – går videre med en protokolltilførsel, der kritikken skal stå videre, er det som har vært problemet med denne saken. Den kritikken er ikke fremmet som forslag i denne saken. Da sier hele komiteen at dette skal legges ved protokollen – altså at dette ikke er en sak, fordi det er ingenting å bebreide. Det kan være stor politisk uenighet om saker. I denne saken var det et enstemmig kommunestyre og et enstemmig fylkesting som delte det synet som regjeringen landet på etter lang saksbehandling. En av de kuriøse delene ved denne saken var jo at man en stund også satte spørsmålstegn ved om statsråder kunne ringe til hverandre. Jeg regner med at statsråder i salen i dag kan bekrefte at det kan man, gjør man og skal man. Det skulle bare mangle. Da man begynte å stille spørsmål om slike ting i kontrollkomiteen, burde det ringt en bjelle om at man var ganske langt utenfor det som er kontrollkomiteens oppgave. En regjering vil jo være fullstendig handlingslammet hvis det ikke er mulig for statsråder å ringe til hverandre og løpende avklare saker som er under behandling. Det er heller ikke en kontroversiell sak å avgjøre en sak til fordel for lokaldemokratiet og det regionale demokratiet, slik de vil ha det. At det er noen partier som kan være uenig i det på nasjonalt nivå, er en helt annen sak. Det er en politisk sak som man kan framføre i en politisk debatt og for så vidt ta opp i Stortinget. Hvis det var slik at regjeringen hadde hatt ønske om å omgjøre denne beslutningen, kunne de ha gjort det, eller representanten Abid Q. Raja kunne fremmet et forslag om å omgjøre denne beslutningen, hvis det er det han mener. Han står fritt – det er helt opp til ham. Problemet med denne saken er at man framfører kritikk på den formelle, konstitusjonelle saksbehandlingen som det ikke finnes grunnlag for. Det burde regjeringspartiene og Venstre sett var urimelig, og de burde ha trukket denne protokolltilførselen og sagt at det var grunn til å undersøke, men da vi fikk vite hvordan det var, viste det seg at dette var innenfor reglene – politisk uenig, ja vel. Jeg leste en kronikk i Dagens Næringsliv da denne saken var som hetest i media. Den gode kommentator Alstadheim, som har en god penn, skrev at hvis representanten Tetzschner var interessert i å høre hvordan en avgående regjering ikke burde oppføre seg, kunne han snu seg i senga. Da regjeringen Bondevik gikk av, avgjorde den en svært kontroversiell politisk sak, som hadde vært en av hovedsakene i foregående stortingsvalgkamp. Hele landet rundt hadde vi diskutert dette. I hver eneste kommune og hvert eneste fylke diskuterte vi, og det var etablert et nytt flertall som var helt uenig i de beslutningene som ble tatt. Vi tok over og måtte ordne opp i det. Men vi sa ikke at det var et brudd på konstitusjonell skikk, eller at den regjeringen som satt, ikke hadde lov til å gjøre det – for det hadde de. Vi var helt uenige i det, men de hadde lov til å gjøre det, så det var ikke mulig å ta dem på formelle grunner, og det var det heller ingen grunn til å gjøre. Jeg er overrasket over at man ikke klarer å skille rollen sin som kontrollør av de konstitusjonelle forhold, og rollen som politiske motstandere, der man har politiske uenigheter og forsøker å danne flertall for det synet man har, i ulike saker. Det er to helt forskjellige ting. Derfor er debattene i disse sakene i kontroll- og konstitusjonskomiteen også helt annerledes enn de andre debattene, for der handler det om at man skal avgjøre politiske uenigheter. Dette handler om hvorvidt man har fulgt reglene. Jeg ser fram til at statsråd Sanner tar ordet og kan bekrefte at det ikke er grunnlag for konstitusjonell kritikk, at det regelverket som lå til grunn for den forrige regjeringen, er det samme regelverket som denne regjeringen følger, og at regjeringen ikke arbeider med planer om å endre regelverket på en slik måte at en praksis i tråd med gjeldende regelverk i dag – som denne saken handler om – ville bli konstitusjonelt feil. Det er viktig å gjøre det, for ellers kan man sette spørsmålstegn ved det at kontrollkomiteen i Stortinget kanskje kan få en svært krevende oppgave framover med å kontrollere regjeringen på et nivå som i hvert fall ikke SV er interessert i. Vi er interessert i å diskutere politikk med en regjering som vi i mange saker er dypt uenig med. Men det har vi tenkt å gjøre åpent, og ikke på formelt grunnlag der det ikke er grunnlag for det. Jeg tror at denne regjeringen har som intensjon å oppføre seg så formelt riktig den kan, sjøl om jeg må innrømme at både saken vi diskuterte i stad og snøscootersaken gjør at man kan begynne å lure. Men jeg forventer at man forholder seg til spillereglene. Skal spillereglene forandres, kan vi være med på å diskutere det og ha meninger om det, men det handler ikke denne saken om. Denne saken handler om hvorvidt man har fulgt spillereglene. Det har man, og jeg forventer at statsråden bekrefter det.