Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-13:
Stortinget har etter min mening gjennom Riksrevisjonens undersøkelse fått en god redegjørelse rundt bruken av øremerkede tilskudd som statlig virkemiddel overfor kommunesektoren. Og det er riktig som flere har påpekt i debatten, at mens Stortinget for veldig mange år siden sa klart ifra at vi i sterkere grad skulle styre kommunene gjennom mål og resultatstyring kombinert med frie inntekter, dvs. skatter og rammetilskudd, så har storting og regjering i den perioden stort sett gjort det motsatte, nemlig øremerket mer og mer. Jeg har merket meg at komiteen mener at det nå er grunnlag for å redusere antall øremerkede tilskuddsordninger. Det er Regjeringa enig i. Jeg er derfor glad for at komiteen så klart og bredt sier at regjering og storting bør bestrebe seg på å utvikle andre og mer egnede styringsmekanismer overfor kommunesektoren for å nå de målsettinger en er enig om. Hvordan målene skal nås, skal i større grad overlates til lokale folkevalgte organer, og Stortinget må da i større grad godta variasjoner også i utforminga av tjenestetilbudene lokalt. Jeg er enig i dette, og jeg vil vise til at det i kommuneøkonomiproposisjonen for 2001, som blir presentert for Stortinget den 19. mai, vil bli lagt fram forslag om innlemming av øremerkede tilskudd i inntektssystemet, og det vil også kunne bli aktuelt å avvikle enkelte øremerkede tilskudd. Videre viser jeg til det forsøket som nå pågår i 20 kommuner, hvor flere øremerkede tilskudd tildeles som rammetilskudd. Jeg merker meg også at det blir pekt på at de øremerkede tilskuddene som forutsetter en kommunal egenandel og aktivitetsøkning, øker inntektsforskjellene mellom kommuner i favør av rike kommuner. Jeg merker meg at komiteen mener at øremerkede tilskudd som krever kommunal medfinansiering, bør trappes ned, selv om disse ordningene anses som de mest effektive for raskt å styrke et tjenesteområde. I stedet, sier komiteen, må det utvikles resultatmåling for effekten av prisnøytrale tilskudd, og det tar selvfølgelig Regjeringa med seg i det videre arbeidet som vi nå er midt oppe i. Komiteen sier at tilskudd som fullfinansierer den kommunale satsinga, virker bedre i forhold til fattige kommuner, og det tar vi selvfølgelig også med oss. Jeg er enig i den selvkritikk som ligger i at komiteen konstaterer at Stortinget selv ikke har fulgt opp egne målsettinger i overføringene mellom staten og kommunene, og at en også er oppmerksom på at den måten å styre på medfører en fare for å passivisere kommunene ved utstrakt bruk av nasjonale handlingsplaner. Kommuner som har vært tidlig ute med å prioritere et område, og som senere ser at andre kommuner får mer inntekter gjennom nasjonale handlingsplaner, vil kanskje være mer avventende ved neste korsvei. Komiteen etterlyser videre at det foretas en gjennomgang av de øremerkede ordningene med sikte på å etablere gode rapporteringsrutiner, og en gjennomgang av rapportering av økonomisk informasjon fra kommuneforvaltninga til staten for de øremerkede tilskuddene. Det vises her til at det er liten sammenheng mellom tilskuddsstørrelsen og den administrative belastninga. Dette mener jeg er et viktig punkt, for vi har etter hvert utviklet så mange øremerkede ordninger som krever så mye byråkrati, at det er på tide nå å gå den andre veien, i forhold til både å redusere antall øremerkede midler og også å redusere byråkratiet rundt det. Jeg har selv møtt representanter for små kommuner som f.eks. sier at de pengene de har fått som de skulle bruke til psykiatrien for å hjelpe folk som har psykiske lidelser, utelukkende har gått med til å ansette de folkene som skulle sitte og sørge for at planene, rapportene, søknadene osv. var i orden. Det er et eksempel på at vi er på ville veier når det gjelder bruken av øremerkede midler, og ikke minst det byråkratiet som vi har bygd opp rundt det. Derfor er det et klart mål også for denne regjeringa at vi er nødt til å minske byråkratiet rundt ordningene, få færre øremerkede midler og sørge for at de folkene vi har til disposisjon i kommunesektoren i mye større grad brukes i direkte tjenestetilbud til folk flest, i stedet for at de skal administrere, rapportere og lage planer og søknader i forhold til øremerkede midler. Utfordringa er med andre ord å finne gode rapporteringsrutiner for øremerkede tilskudd uten at det belaster kommunene i for sterk grad, og her må det etter min mening betydelige forenklinger til. Det kan gjøres på flere måter. Når det gjelder de store øremerkede tilskuddene som benyttes over flere år til løpende driftsoppgaver i kommunene, som f.eks. barnehagetilskuddet, kan rapporteringa knyttet til tilskuddet integreres i den ordinære rapporteringa som nå utvikles gjennom det såkalte KOSTRA-prosjektet. For de mange små øremerkede tilskuddene som er vanskelig å fange opp i den ordinære rapporteringa gjennom KOSTRA, mener jeg, som Riksrevisjonen, at det kan være forsvarlig å forenkle rapporteringskravene i stor grad, f.eks. ved at det ikke kreves særskilte regnskapsdata for slike tilskudd. Dette er Regjeringa innstilt på å gå nøye gjennom for å få til ei forenkling, også på dette området. Jeg har også merket meg at komiteen legger til grunn at det i vurderinga av nye øremerkede tilskudd skal tas med opplegg for evaluering av tilskuddet og vurderinger om når det skal avsluttes eller innlemmes i inntektssystemet. Det er jeg helt enig i at vi er nødt til. Oppsummert virker det nå som om det er bred enighet om å gi et klart signal om at det nå skal settes et mye sterkere og mer kritisk søkelys på bruken av øremerkede tilskudd, både fra Regjeringas og Stortingets side. Dette er i tråd med det som sies i Regjeringas tiltredelseserklæring om at den statlige detaljstyringa må reduseres, og at kommunesektoren må gis økt handlingsrom. Den første milepælen vil vi ha i tilknytning til behandlinga av kommuneøkonomiproposisjonen for år 2001, hvor Regjeringa som nevnt vil legge fram forslag til en plan for innlemming/avslutning av øremerkede tilskudd. Jeg vil til slutt understreke at dette er en krevende prosess, slik flere også har vært inne på. I den offentlige debatten tror jeg svært mange etter hvert er enige om at bruken av øremerkede midler må ned, men når en kommer til de praktiske og konkrete forslagene, er det dels en ganske øredøvende stillhet, dels motstand mot å innlemme akkurat det øremerkede tilskuddet. Et lite eksempel på det er at når vi i flere omganger har forsøkt å innlemme leirskoletilskuddet, har alle de ordførere som hadde leirskoler, umiddelbart vært på døra og sagt at akkurat det tilskuddet kan vi ikke innlemme. Det er bare ett eksempel på at dette er en krevende prosess. Når vi på tvers av partigrensene nå er enige om at bruken av øremerkede midler må ned, håper jeg vi kan stå sammen om at det følger noen konkrete forslag i kjølvannet av det, som jeg håper vi også kan stå sammen om ved senere korsveger.