Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-06-16:
Vi må sjå verkelegheita i augo, for den innhentar oss likevel. Og norsk verkelegheit for ein del muslimske kvinner er dessverre at norsk skilsmisse ikkje vert anerkjend og sett på som gyldig i familie og miljø. Det skapar sjølvsagt problem. Og endå verre: Mannen har ein uavgrensa og svært enkel rett til muslimsk skilsmisse, mens kvinna må gjennom ein komplisert prosedyre eller må få hans løyve til det same. Det kan gjevast i ekteskapskontrakten, men det får ho berre svært sjeldan. Dette er ikkje akseptabelt, og Kristeleg Folkeparti tek det svært alvorleg. Vi er naturlegvis ikkje for skilsmisse – det er, som Karin Andersen påpeikte, eit nederlag for alle partar – men vi er for like rettar også her. Det er vanskeleg å unngå religiøse eller kulturelle barrierar. Her har vi likevel funne, meiner eg, ei løysing som er både enkel, gjennomførleg og sannsynlegvis effektiv. Noreg kan nemleg syta for at den opninga for likestilling som alt finst i muslimske ekteskapskontraktar og muslimske tradisjonar og lovverk, vert nytta, og at det er føresetnaden for familiesameining etter giftemål. Då tippar eg at slik likestilling kjem på plass. Eg er glad for at eit samla storting i punkt B i innstillinga krev nettopp dette. Lat det vera klart: Vi kan ikkje ha noko parallelt, legalt lovverk som gjeld for muslimske kvinner, men ingen andre. Norsk lov gjeld alle. Norsk lov skal ikkje diskriminera. Norske reglar vert likevel misbrukte på ein kvinnefornedrande måte, som kan innebera både bigami og trygdemisbruk, utan å samanlikna dei to tinga. Det er heller ikkje akseptabelt. Forslaget i punkt C i innstillinga prøver å ramma inn eller å avskjera slikt misbruk. Eg vil råda Regjeringa til så hurtig som mogleg å få kvalitetssjekka og få på plass forskrifter i utlendingsloven som hindrar den diskrimineringa og den uakseptable, kvinnefornedrande praksisen som vi har fått avdekt at nokre kvinner lever under. Dersom vi i Noreg skal oppfylla våre menneskerettsforpliktingar, må vi treffa tiltak som gjev kvinner og menn også frå muslimske miljø lik rett til skilsmisse så vel som til å inngå ekteskap. Det er det dette forslaget er eit forsøk på. Eg trur at det vil vera effektivt. Det trur eg også fordi dei miljøa som dette skal tena, meiner det. Til slutt: Innstillinga inneheld også forslag til ny ekteskapslovgjeving, der ein kvar for seg skal erklæra ikkje berre at ekteskapet er inngått av eigen fri vilje, men også at dei godtar kvarandres like rett til skilsmisse. Dette vil vera ei hjelp for å unngå tvangsgifte – det er derfor det er slik – og for å sikra likeverd for dei som giftar seg her i Noreg. Slikt lovverk trur Kristeleg Folkeparti vil vera til hjelp og støtte for unge til å ha kontroll og råderett over eige liv. Kristeleg Folkeparti trur at lov skapar haldningar, haldningar som vert udiskutable, men sjølvsagt på sikt. At jenter står opp og forlangar endringar, t.d. som dei vi no føretek, viser at endringar er på veg, og at lov faktisk skapar haldningar. Det er jo det vi ynskjer for dei som strir med desse problema i dag. Så er det sjølvsagt at forslaga vert avklarte i forhold til internasjonale konvensjonar som Noreg er tilslutta. Det skulle elles berre mangla. Det hastar med å få på plass desse forskriftene, og eg vil oppmoda både statsråd og regjering om å syta for det utan unødige forseinkingar. Men vi må alltid ha tid til ein normal prosedyre og høyringsrunde. Den kan sjølvsagt vera både kort og effektiv.