Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-05:
Spørsmålet om bevæpning av norsk politi er et viktig og omfattende spørsmål, og det er store politiske uenigheter og ulike oppfatninger rundt dette, som også debatten i dag har vist. Innstillingen viser likevel at det er mulig å komme til en ganske omforent oppfatning av hovedlinjene i dette spørsmålet om en strekker seg litt – hvilket jeg oppfatter at komitéflertallet og forslagsstillerne har gjort på en god måte. I regjeringsplattformen er det klart at regjeringen ønsker et bevæpnet politi der det er behov for det, også i normalsituasjon. Forslag i samsvar med regjeringserklæringen har allerede vært på høring. Samtidig må regjeringen erkjenne at det gjennom både media og arbeidet med dette forslaget er klargjort at det ikke er flertall i Stortinget for å åpne for muligheten for generell bevæpning nå. Det vil regjeringen selvfølgelig forholde seg til. Det forklarer også regjeringspartienes holdninger i innstillingen, som også av regjeringspartienes representanter er behørig omtalt fra denne talerstolen. Jeg er samtidig godt fornøyd med at flertallet er tydelig på at spørsmålet om generell bevæpning av politiet ikke skal påvirke muligheten for å bevæpne politiet når det er behov for det, på en negativ måte. En slik bevæpning er aktuelt eksempelvis i perioder hvor det foreligger særskilte trusselvurderinger som gjør at politiet mener det er påkrevd å ha bevæpning også for en noe lengre periode. Vi er inne i en slik situasjon nå. Regjeringen planlegger å legge frem sak for Stortinget for å klargjøre hjemmelsgrunnlaget for slik bevæpning i politiloven. Selv om vi i Norge har et politi som er meget godt utdannet, og som også øver våpentrening årlig, er det relevante argumenter både for og mot allmenn bevæpning av norsk politi. Jeg registrerer at Politiets Fellesforbund er en viktig pådriver for alminnelig bevæpning, og jeg mener det er viktig å lytte til dem som faktisk er i tjeneste for å beskytte borgerne, i debatten om bevæpning. Det er viktig å sikre at de som faktisk skal gjøre denne krevende jobben, er i stand til både å beskytte andre og å beskytte seg selv. Vi skal huske at vi har et av verdens best utdannede politi, og derfor er det vanskelig å sammenligne med Sverige og England. Det er ikke nødvendigvis slik at bevæpning av norsk politi vil bidra til noen bevæpningsspiral, som flere representanter har vært inne på fra talerstolen i dag. Det er også et poeng, for denne statsråden i hvert fall, å si at jeg har tillit til de vurderingene politiet foretar i sånne situasjoner. Jeg har forståelse for at politimenn og -kvinner som forteller meg om situasjoner de har vært oppe i, som i utgangspunktet ble ansett for å være helt ufarlige, plutselig utvikler seg i retning av trusler med både kniv og skytevåpen mot publikum, at det er usedvanlig krevende for tjenestefolk – som skal beskytte borgerne – å måtte løpe av gårde fra situasjonen og ikke få situasjonen under kontroll. Det er også et bilde som det er viktig å ha med seg når en diskuterer alminnelig bevæpning. Samtidig er det argumenter i motsatt retning, og de har blitt presentert av flere fra talerstolen i dag, bl.a. når det gjelder hvordan politiet skal fremstå med et sivilt preg, og noen er også bekymret, som jeg nevnte, for at bruken av våpen generelt kan gå opp. I forslaget konstaterer forslagsstillerne at norsk politi skal være ubevæpnet. Arbeiderpartiet og Senterpartiet opprettholder det standpunktet gjennom å fremme det samme i innstillingen. Etter min mening er det en fare for at et slikt forslag, om det blir vedtatt, setter klare skranker også for hvordan politiet kan bevæpnes i den type ekstraordinære situasjoner vi nå er inne i. Jeg er derfor glad for at komiteens flertall har tatt med en klar grensedragning mellom diskusjonen om generell bevæpning og spesielle bevæpningstillatelser i denne situasjonen. Det er også viktig å dra nytte av de erfaringene vi nå har fått med en lengre periode med bevæpnet politi, og derfor er det klokt å evaluere dette, samtidig som en ser på om og i tilfelle hvordan Stortinget skal involveres dersom en slik form for ekstraordinær bevæpning vil pågå over lengre tid. Jeg vil derfor takke komiteen for et godt samarbeid og en konstruktiv tilnærming til en krevende problemstilling. Samtidig merker jeg meg Arbeiderpartiets noe underlige tilnærming til at samarbeidspartiene i Stortinget faktisk finner frem til gode løsninger sammen. Jeg forstår at det er frustrerende, og jeg kan kanskje også forstå at det resulterer i noen underfundige uttalelser både her i salen og i media, som det ikke er grunnlag for.