Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2004-04-01:
Kulturmeldingen, Kulturpolitikk fram mot 2014, som Regjeringen har lagt fram, er etter Fremskrittspartiets mening en grei beskrivelse av dagens situasjon på kulturfeltet. Fremskrittspartiet hadde ventet seg en mer visjonær og nytenkende melding, særlig fordi utviklingen går fortere i dag enn bare for få år tilbake. Fremskrittspartiet ønsket seg en melding hvor man faktisk la de store linjene for det kommende tiår. Regjeringen leverte ikke en melding med store linjer. Vi i Fremskrittspartiet mener at kulturmeldingen er tafatt. Mest av alt mener vi at den viser at Regjeringen ikke evner å prioritere innenfor kulturfeltet. Slik meldingen ligger, er den lite mer enn en god statusrapport. Siden kulturmeldingen er så lite visjonær, håpet Fremskrittspartiet at i hvert fall Stortingets behandling av denne skulle vise forskjellene i kulturpolitikken og konsentrere seg om de store linjene. Slik ble det ikke. Kulturkomiteens medlemmer har i sitt arbeid også kommet fram til at man vil nevne konkrete enkeltsaker. Dette gjør at det som egentlig hører hjemme i budsjettbehandlingen, nå også får fokus i det langsiktige perspektiv. Dessverre kan det se ut som om de virkelig store visjonene og de lange linjene drukner i gode enkeltsaker. Men slik ble altså kulturmeldingen til slutt, og det er et tungt, stort og omfattende dokument vi i dag skal debattere. Det som er interessant å se, er at det nå danner seg konturer av tre blokker også innenfor kulturfeltet – det er regjeringspartiene, det er den sosialistiske blokken, og så er det Fremskrittspartiet. Det betyr at alle nå faktisk må ta innover seg at Fremskrittspartiet også innenfor kulturfeltet har en politikk, noe man i en årrekke har hevdet at vi ikke har. Til og med på kommentarplass i Dagbladet onsdag 31. mars 2004 skriver Hege Duckert at dette «varsler at Fremskrittspartiet nå tas på alvor, også på kulturfeltet». Ja, vi skal tas på alvor. Vi har lagt ned mye arbeid i behandlingen av kulturmeldingen. Vi har, i motsetning til noen av de andre partiene, skrevet merknadene våre selv og uten hjelp fra kulturfeltet. Vi har hatt en bred behandling av kulturmeldingen internt i vårt parti, og hvis noen trodde at folkevalgte og tillitsvalgte i Fremskrittspartiet ikke brydde seg om kultur, kan jeg opplyse om at over 60 av våre lokallag og fylkeslag har kommet med gode innspill og kommentarer til meldingen. Så engasjementet har vært stort i hele fremskrittsbevegelsen for denne meldingen. Da får vi heller ta den kritikken vi får, for at vi har konsentrert oss mer om innholdet enn om rettskrivingen. Det som må være statens og Regjeringens viktigste oppgave innenfor kulturpolitikken, må være å sørge for at vi ivaretar norsk kultur og tradisjon. I en kulturmelding der globalisering og integrering er hovedmålene, er det svært viktig at man også tar vare på den norske identitetsfølelsen og de norske kulturtradisjoner som er særegne for Norge. I utgangspunktet ønsker Fremskrittspartiet, og dette har vi faktisk programfestet, at kulturen, så langt det er mulig, skal være fri og uavhengig av politisk styring. Likevel er det viktig å understreke at de ressursene som brukes, bør brukes på en slik måte at vi tar vare på våre kunst- og kulturskatter. Det må gjøres på en slik måte at våre etterkommere også kan glede seg over dem og dermed også kjenne sine røtter og sin norske identitet. Når dette er sagt, er det også viktig å understreke at det er svært mye i kulturmeldingen det er konsensus om. Komiteen står samlet om en rekke gode enkelttiltak som Fremskrittspartiet uten problemer kan slutte seg til. Særlig gjelder dette konkrete saker som det også kan leses om i budsjettinnstillingen for 2004. Hva er det da som gjør Fremskrittspartiets kulturpolitikk så forskjellig fra andres? Vi ønsker som sagt et fritt og uavhengig kulturliv, hvor breddekulturen er det viktigste. Vi ønsker å bruke statlige kulturkroner på en slik måte at flest mulig får glede og opplevelser av dem. Det skulle det vel ikke være særlig tvil om heller, når man ser på eksempler på forslag som vi har fått flertall for i de senere årene, f.eks. utleie av kunst og en betydelig endring av tippenøkkelen, som har medført en formidabel økning av kulturkroner f.eks. gjennom Den kulturelle skolesekken. Fremskrittspartiet er opptatt av at ikke størsteparten av kulturkronene blir lagt igjen i prestisjebygg, f.eks. i sentrale østlandsstrøk, men spredt utover hele landet. Fremskrittspartiet støtter Regjeringen i opprettelsen av en ny ordning for tildeling av midler til regionale kulturbygg. Dette vedtaket er i tråd med tippemiddelvedtaket. La meg presisere at den nye ordningen skal omfatte alle regionale møteplasser og formidlingsarenaer for kultur. Det betyr at alle prosjekter om regionale kulturbygg kan søke om disse midlene, uavhengig av hvordan disse regionale byggene tidligere har sortert budsjettmessig. Fremskrittspartiet er skeptisk til at Kulturrådet skal forvalte betydelige summer. Derfor foreslår vi å avvikle dette rådet. Hvorvidt det er et supperåd, skal jeg ikke gå inn i, men det kan til tider se ut som Kulturrådet glemmer at det som foregår i Oslo, bare er en liten del av alt det fantastiske som foregår rundt om i landet. Dessverre blir finkulturen dyrket i større utstrekning i Kulturrådet enn på grasrota i norsk kulturliv. Breddekulturen er viktig både når det gjelder hvor mye mer man får ut av kulturkronene, og også for at Norge skal fortsette å utvikle talenter, aktivisere barn og unge og derigjennom et engasjement for å ta vare på og verne om vår kultur og våre tradisjoner. Fremskrittspartiet mener at det er den frivillige og deltakende kultur som er ryggraden i norsk kultur. Profesjonelle kunstnere som ikke finner klangbunn i folket, viser med all tydelighet at det er et gap mellom den kulturen som folk kjenner seg igjen i, på den ene siden, og elitekulturen på den andre. Derfor mener Fremskrittspartiet at vi også i årene framover må dreie de offentlige kulturbudsjetter over mot frivillige og deltakende kulturaktiviteter. Slik deltakelse har den store fordelen at kunstneren og publikum blir forent i én, og at man derigjennom får et forsterket kulturutbytte. Spesielt på ett område i kulturpolitikken skiller Fremskrittspartiet seg fra de andre partiene. Regjeringspartiene vil øke bevilgningene. Venstresiden vil tallfeste en økning. Fremskrittspartiet vil ikke øke de offentlige bevilgningene til kultur. Vi mener at det er flott at det brukes mer penger på kultur, men den økte satsingen bør komme som private midler og av at kultursektoren selv genererer en langsiktig evne til å tjene penger. Samtidig ønsker Fremskrittspartiet at de pengene som bevilges, i størst mulig grad brukes på en slik måte at de gir flest mulig glede og opplevelser, og at de stimulerer til andre inntektskilder. En måte Fremskrittspartiet ønsker å stimulere kultursektoren på, er ved å bygge ut samarbeidet mellom kultur- og næringsliv. De verdier som ligger i kulturen, kan i høyeste grad berike næringslivet. Det tror vi selv de mest næringsfiendtlige kunstnerne er enige i. Samtidig er det helt åpenbart at også næringslivet kan berike kulturlivet. Fremskrittspartiet ønsker en målrettet satsing på et slikt samarbeid, og vi er glade for at vi har fått en samlet komite med på dette. Dessverre tar det altfor lang tid å ramse opp alle de gode tiltakene i kulturmeldingen vi støtter. Mine 10 minutter er snart over, her på talerstolen i hvert fall, men én ting er jeg spesielt glad over og kan ikke la være å nevne, og det er at fra 2006 kan seilskutene sette fulle seil. Mitt ønske er at jeg da står i baugen og ser utover og fremover og ikke mister horisonten av syne. For der fremme ligger morgendagens kulturuttrykk, og de er kanskje helt annerledes enn dem vi i dag trodde var mulige. Jeg vil med dette ta opp våre forslag som ligger i innstillingen.