trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-11-11:
Jeg tolker det svaret dit hen at han ikke kommer til å møte i spørretimen, heller ikke i den muntlige, som statsministeren faktisk gjør. Etter dette svaret må jeg si at dette er en regjering som har en utrolig arrogant holdning overfor parlamentet. Jeg respekterer enhver regjerings holdning til hvordan den ønsker å organisere arbeidet sitt, men det å innføre egne statsrådsposter, som er brudd på en lang tradisjon, og at statsministeren holder seg med statsråder uten noen som helst portefølje eller ansvarsområde, er faktisk ganske nytt siden vi fikk kongemakten. Kongen holdt seg gjerne med statsråder som skulle ordne opp for ham, men vi har ikke en slik parlamentarisk tradisjon. Dette er en helt ny tradisjon. Det mener jeg er uttrykk for en ganske stor arroganse overfor det norske parlamentet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-11-11:
Mitt spørsmål går til kommunalministeren. Det var nok mange lokalpolitikere rundt omkring i det ganske land som satte kaffen i halsen denne helgen, da man fikk høre Senterpartiets frittalende representant her i Stortinget, Ola Borten Moe, uttale at han ønsket at man skulle innføre tvang i forbindelse med bosetting av flyktninger i norske kommuner. Det er en kjent sak at når det gjelder norsk innvandringspolitikk, har denne regjeringen ikke hatt store problemer med å bruke tvang, særlig i forbindelse med opprettelse av asylmottak, uten å orientere lokaldemokratiet om eller innvie det i slike opprettelser. Nå er neste bølge kommet, i den forstand at man nå skal bosette en rekke av de flyktningene som har fått opphold under den asylpolitikken som har vært fullstendig ute av kontroll de siste årene. Og igjen vil man benytte et slikt virkemiddel – nemlig å overstyre det lokale skjønn, overstyre lokaldemokratiet, sette til side den skjønnsmessige vurderingen som lokalpolitikere gjør når det gjelder de ansvarsfulle vedtakene som treffes – når man vurderer mottak for og bosetting av flyktninger. Mitt spørsmål til statsråden er: Er det slik at man nå fullstendig setter til side prinsippet om lokaldemokrati, at man for å – skal vi si – bøte på en manglende styring fra statens side når det gjelder norsk innvandringspolitikk generelt og norsk asylpolitikk spesielt, er villig til å sette lokaldemokratiet til side, overstyre fullstendig, og plassere flyktninger i norske kommuner uten å forespørre lokalpolitikerne?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-11-11:
Det er ikke riktig slik som kommunalministeren forsøker å fremstille det som, at Fremskrittspartiet ønsker tvungen kommunesammenslåing. Vi lytter til lokaldemokratiet – det gjør vi i alle saker som angår det. Derfor synes jeg det er veldig rart at særlig en statsråd fra Senterpartiet indirekte tar til orde for å overstyre kommunene – dette gjelder jo nettopp det skjønnet som utøves lokalt. Alle statistikker viser at kommunene er veldig ansvarlige i de vurderingene som gjøres når det bosettes flyktninger. Så det er ikke noe behov for å ta i bruk et slikt virkemiddel. Jeg merker meg at hver gang det er snakk om innvandringspolitikk, om asylpolitikk og om bosetting av flyktninger, bruker rød-grønne politikere begrepet «tvang» og er villig til å ta det i bruk. Jeg etterlyser det samme engasjementet når det gjelder å bruke tvang for å sørge for f.eks. full sykehjemsdekning. Hvorfor er det slik at hver gang rød-grønne politikere tar i bruk tvang, er det gjerne i forbindelse med forslag innenfor norsk integreringspolitikk og innvandringspolitikk?
Trond Helleland (Høyre), 2009-11-11:
Etter å ha hørt statsråden er det tydelig at tvangstanken ikke har grobunn i hele Senterpartiet, men i alle fall deler av Senterpartiet ønsker å bruke tvang for å plassere flyktninger i kommunene. Navarsete sier at dette er en interessant og viktig debatt, det er viktig å reise denne debatten. Det er jeg enig i, ut i fra det perspektivet at neste år skal det bosettes dobbelt så mange i norske kommuner som det er gjort i år. Ikke minst er det en eksplosjon når det gjelder enslige mindreårige asylsøkere som nå får bosetting i Norge. Det blir regnet med at det skal bosettes 1 600 i kommuner neste år. Vi vet at nettopp denne gruppen ser kommunene det som vanskelig å ta imot. Spørsmålet blir: Hvis en ikke skal bruke tvang, hvilke tiltak vil statsråden og Regjeringen iverksette for å få bosatt disse enslige mindreårige asylsøkerne, som ofte har et vanskelig utgangspunkt?
Trond Helleland (Høyre), 2009-11-11:
Mitt spørsmål går til kommunal- og regionalministeren, og jeg skal prøve å holde meg til hennes ansvarsområde, nemlig kommunestrukturen. Om hun vil ta ansvar for en tjenlig kommunestruktur, er jo et annet spørsmål. Den 25. september, altså rett før Navarsete overtok, sendte Regjeringens representant fra Sogn og Fjordane, fylkesmann Flæte, et brev med en tydelig melding. Der står det: «Staten kjem i aukande grad med krav og forventningar som mange små kommunar ikkje er i stand til å etterleve(…) (…) Og videre: «Det er ein fare for at reformene kjem snøggare og er meir omfattande enn kommunane har ressursar til å gjennomføre. Det kan i sin tur føre til A-, B- og C-kommunar.» Videre skriver han: «Vi er urolige for ein kommunestruktur som smuldrar opp dei reformene som vi alle forventar skal skje. Fylkesmannen har eit tilsynsansvar, og vi finn det rett å peike på at det for oss synest å bli ei aukande utfordring at omfanget av reformer ikkje tek omsyn til ein fastlåst kommunestruktur.» Så sier han til slutt: «Og det bør i båe høve gjevast markante insentiv for å få til friviljuge løysingar.» Det ene spørsmålet er om statsråden er enig i dette. Samhandlingsreformen har jo satt fart på debatten om kommunestrukturen, og vi har nå i tidligere spørrerunder hørt at statsråd Navarsete er opptatt av dette med samkommuner. Hun pekte på Finland som et godt eksempel. Det er kanskje det å bemerke at i Finland har de ingen ordentlig fylkeskommune. Der er det et indirekte valgt fylkesnivå. Men uansett blir det mange lag med forvaltningsnivå oppå hverandre, og altså svært usikkert om det er mulig å få til en demokratisk styring av kommunene med det opplegget. Vil statsråden gi kommunene incentiver, slik at de frivillige kan slå seg sammen, slik det var under Bondevik II-regjeringen, da Erna Solberg var minister?
Trond Helleland (Høyre), 2009-11-11:
Da tolker jeg det slik at statsråd Navarsete er skarp motstander av tvangssammenslåing av kommuner. Det er ikke overraskende. Men at statsråden også er motstander av å gi incentiv, gi økonomiske virkemidler, gulrøtter eller hva en vil kalle det, for at kommunene skal slå seg sammen, er mer overraskende. Det betyr at statsråden sier: Jeg er for kommunesammenslåing, men jeg skal overhodet ikke bidra økonomisk til at det er lønnsomt. Ikke engang en vei er statsråden interessert i å gi for å få kommunene til å slå seg sammen. Det har vist seg å være et godt virkemiddel. Spørsmålet mitt gjelder egentlig det demokratiske underskuddet. Statsråden viste til IKS, hun viste til samkommuner, hun viste til en rekke konstruksjoner som er opprettet for å få kommuner til å samarbeide bedre. Men dette blir jo et rådmann- og ordførervelde, der kommunestyrene er satt ut av spill uten mulighet til å påvirke beslutninger. Synes statsråd Navarsete at det er bedre med denne type konstruksjoner enn velfungerende store kommuner?
Erna Solberg (Høyre), 2009-11-11:
President!
Erna Solberg (Høyre), 2009-11-11:
Det er akseptabelt.
Erna Solberg (Høyre), 2009-11-11:
Årsaken til at jeg ber om ordet i dag, er den lange forfallslisten fra statsråder til dagens spørretime. Jeg mener at det ikke er akseptabelt. Jeg mener at det er helt åpenbart at en statsråd som er i landet, har møteplikt i Stortinget og bør møte i spørretimen. Det blir ekstra spesielt fordi man i forbindelse med noen av de spørsmålene som representanter fra Høyre har stilt, også har fått tilbakemelding fra et av statsrådskontorene om at det kan bli vanskelig å møte før ut i desember. Da er mitt spørsmål til Presidentskapet om Presidentskapet vil sørge for å innskjerpe møteplikten for statsråder til å svare i spørretimen, og sørge for at vi får en kortere forfallsliste. I dag er 40 pst. av spørsmålene som er stilt, utsatt på grunn av at statsråder ikke er til stede.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Statsråd Karl Eirik Schjøtt-Pedersen er utnevnt som statsråd ved Statsministerens kontor. Han skal bistå meg med å lede Regjeringens arbeid. Ansvaret for iverksettelsen av vedtak på Statsministerens kontor vil ligge hos meg som statsminister og sjef for kontoret. Med konstitusjonelt ansvar menes det rettslige ansvaret som kan gjøres gjeldende mot medlemmer av Stortinget, regjeringen og Høyesterett for straffbare og andre rettsstridige forhold som innebærer brudd på konstitusjonelle plikter. Det er Stortinget som avgjør hvorvidt det skal tas ut påtale, og Riksretten som avgjør hvorvidt konstitusjonelt ansvar skal gjøres gjeldende mot en statsråd. Det konstitusjonelle ansvaret som gjelder for statsråd Schjøtt-Pedersen, er det samme som gjelder for andre statsråder. I likhet med andre statsråder vil statsråd Schjøtt-Pedersen etter Grunnloven § 5 og § 30 tredje ledd være ansvarlig for de beslutninger som han er med på å treffe i statsråd. Statsråd Schjøtt-Pedersen vil også på lik linje med andre medlemmer i Regjeringen være ansvarlig for at han ikke bryter ansvarlighetslovens bestemmelser gjennom utførelsen av sitt embete. Han vil f.eks. kunne holdes konstitusjonelt ansvarlig dersom han medvirker til noe som er i strid med Grunnloven eller andre lover, dersom noe som krever beslutning av Stortinget, blir foretatt uten Stortingets samtykke, eller dersom han medvirker til at statens eiendommer eller øvrige midler ikke blir forsvarlig anvendt, eller på annen måte viser uforstand eller forsømmelighet i sin virksomhet. Når statsråd Schjøtt-Pedersen møter i Stortinget, vil han være ansvarlig for å følge bestemmelsen i Grunnloven § 82 om at ingen medlemmer av Statsrådet må legge fram for Stortinget uriktige eller villedende opplysninger. Statsråd Schjøtt-Pedersen vil møte i Stortinget ved ulike anledninger. For eksempel vil det være naturlig at han møter i forbindelse med generelle debatter som finansdebatten og trontaledebatten. Statsministerens kontor legger normalt ikke fram proposisjoner eller meldinger til Stortinget. I likhet med statsministeren vil derfor heller ikke statsråd Schjøtt-Pedersen legge fram saker for Stortinget. Dette vil nå, som tidligere, bli gjort av den enkelte fagstatsråd som har ansvaret for sitt fagområde. Det er i tråd med lange tradisjoner og i samsvar med Grunnloven §§ 3 og 12 at regjeringen selv bestemmer hvordan den organiserer sitt arbeid, herunder fordelingen av arbeidsområder mellom statsrådene i regjeringen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Først litt til historieskrivingen. Det avgjørende er at det er i tråd med Grunnloven, det er i tråd med lang tradisjon, og det er i tråd med det flere regjeringer har gjort, at det er regjeringen selv som bestemmer hvordan den organiserer sitt arbeid. Det skal selvsagt være forenlig med at alle regjeringens medlemmer er ansvarlige overfor Stortinget. Som det gikk fram av mitt svar, er altså statsråd Schjøtt-Pedersen konstitusjonelt ansvarlig overfor Stortinget når det gjelder alle de saker som er behandlet i statsråd. Han er selvfølgelig også ansvarlig for alle de opplysninger han måtte gi fra f.eks. Stortingets talerstol. Det kan også Stortinget følge opp. Det er det som ligger i den kontrollfunksjonen som Stortinget har. Ansvarlighetsloven gjelder for ham. Han er selvfølgelig også ansvarlig når det gjelder opplysninger han gir til Stortinget. Så er det slik at i Norge er det fagstatsrådene som svarer på spørsmål knyttet til de ulike fagområdene. Derfor vil det også være praksisen framover når det gjelder de ulike fagområder.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Det er ikke riktig at det er helt nytt. Også tidligere har vi hatt statsråder uten portefølje i Norge. I veldig mange andre land er det vanlig med denne typen statsråder. I Sverige har man en lignende ordning, selv om systemet i Sverige er noe annerledes. Det vi baserer dette på, er nettopp det som står tydelig i Grunnloven, og som er en lang tradisjon, nemlig at regjeringen selv bestemmer hvordan regjeringens arbeid organiseres. Så er hele regjeringen – alle statsrådene – ansvarlige overfor Stortinget. Det er også Schjøtt-Pedersen i de sakene som er behandlet i statsråd eller når det gjelder den informasjonen han gir Stortinget fra Stortingets talerstol.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-11-11:
Over til noe helt annet: «I dagens forsvar blir over 90 pst. av de vernepliktige sikkerhetsklarert. Målet er at alle skal gis klarering i starten av tjenesten. Ifølge Vernepliktsrådet er det likevel slik at én av fem soldater ikke rekker å få sikkerhetsklarering i løpet av hele førstegangstjenesten på grunn av lang saksbehandlingstid. Dette legger klare begrensninger på deres oppgaver og muligheter til relevant tjeneste. Hvilke konkrete grep foretar statsråden for å rydde opp i denne situasjonen?»
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-11-11:
Jeg takker for et konstruktivt svar. Et enstemmig storting har slått fast at verneplikten skal være både relevant og meningsfylt. Da er det svært viktig at man får på plass en sikkerhetsklarering så raskt som overhodet mulig, og aller helst før Rekruttskolen er gjennomført, slik at når disse blir fordelt til sine kommende stillinger, har de allerede en sikkerhetsklarering i bunn. Jeg er fornøyd med de tre hovedmålene som statsråden tar opp. Likevel vil det nok dessverre være eksempler på at saksbehandlingstiden vil være for lang, slik at saksbehandlingen ikke er ferdig før den enkelte vernepliktige har gått over i sin ordinære stilling. Jeg har også stor forståelse for skepsisen til en stor grad av forhåndsklarering, altså sikkerhetsklarering i forkant av påbegynt tjeneste, nettopp ut fra det som forsvarsministeren sier, at det er en inngripen i personvernet og derfor må begrenses. Men samtidig er det slik at kanskje man ser at enkelte allerede før man kommer inn i tjenesten, vil få en stilling som må ha den typen klarering, og de kan dermed klareres i forkant.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-11-11:
Jeg vil igjen takke for svaret. Det er 90 pst. av de vernepliktige som i dag er i stillinger som trenger sikkerhetsklarering, så statsrådens hovedmål om å begrense antallet stillinger med sikkerhetsklarering er helt åpenbart det viktigste sporet å følge. Jeg ser fram til at man i løpet av kort tid har helt andre tall, og håper at statsråden følger dette nøye opp, slik at årene fram til nå faktisk blir toppen, hvor man ser en klar nedgang av både tidsbruken for den enkelte klarering og ikke minst av antallet som blir stående uten sikkerhetsklarering ved påbegynt ordinær tjeneste.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Jeg er opptatt av at vernepliktige, på linje med andre som har behov for sikkerhetsklarering, skal få behandlet søknadene om sikkerhetsklarering innen rimelig tid og med en forsvarlighet som ivaretar rettssikkerheten til den enkelte. I dag er saksbehandlingstiden i enkelte tilfeller åpenbart for lang. Forsvarsdepartementet har derfor tatt flere viktige skritt for å korte ned tidsbruken. En klareringsprosess, der det foretas personkontroll, er et inngripende tiltak mot en enkeltperson. En slik prosess bør derfor ikke iverksettes dersom ikke tjenesten tilsier et behov for at vedkommende klareres. I 2008 ble sikkerhetslovens regler om objektsikkerhet endret. Endringene her vil også medføre behov for færre sikkerhetsklareringer. Dette vil frigjøre kapasitet til å behandle de resterende sakene raskere. Lovendringen planlegges å tre i kraft tidlig i 2010. Jeg vil følge denne utviklingen nøye. Det må likevel understrekes at saksbehandlingstiden vil kunne variere fra sak til sak, avhengig av hvilke funn som gjøres gjennom personkontrollen. La meg gå litt tilbake i tid. I 2007 nedsatte Forsvarsdepartementet en arbeidsgruppe som fikk i oppdrag å identifisere tiltak for kortere saksbehandlingstid i sikkerhetsklareringssaker for vernepliktige. Gruppen avgav sin rapport i 2008. Basert på denne rapporten gav departementet Forsvaret våren 2009 i oppdrag å iverksette tre viktige tiltak for å redusere saksbehandlingstiden. For det første går nå Forsvaret igjennom hvilke stillinger som faktisk krever sikkerhetsklarering og eventuelt klareringsnivå. Som flere også har pekt på, er det neppe behov for å klarere alle vernepliktige til nivået «Hemmelig». For det andre er det gitt oppdrag til Forsvaret om å overføre ansvaret for registrering av opplysninger til rekruttskolene som har større nærhet til personellet. For det tredje skal Forsvaret også forbedre rutinene for rapportering av vernepliktige som dimitterer før klareringsavgjørelse er foretatt, slik at disse sakene raskt kan avsluttes. Som nevnt har departementet gitt Forsvaret i oppdrag å iverksette flere tiltak. Jeg vil avslutningsvis nevne at departementet nå forbereder endringer i regelverket knyttet til klarering av personell med dobbelt statsborgerskap, slik at også disse sakene kan behandles mer effektivt.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Som jeg nevnte i mitt svar, er det åpenbart slik at vi har hatt enkelttilfeller med en altfor lang saksbehandlingstid. I departementets oppfølging for å rydde opp i disse sakene har vi etter mitt syn funnet en balansert løsning mellom regelendringer og det å iverksette praktiske tiltak innenfor gjeldende regelverk. Jeg håper at gjennomgangen av hvilke stillinger som trenger klarering, også vil bidra til å løse saksbehandlingstidsutfordringen, men ikke minst også ta vare på det behovet for rettssikkerhet som den enkelte som skal klareres, har krav på.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Som jeg allerede har sagt, kan jeg love at dette er et område jeg vil følge nøye. Ikke minst med de regelendringstiltakene som jeg allerede har redegjort for, håper jeg at vi også får til en konstruktiv endring med sikte på å få ned saksbehandlingstiden for de enkelte sakene med hensyn til klarering, som fortsatt selvsagt skal finne sted.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Sikkerhetssituasjonen i Afghanistan er krevende, og dette stiller store krav til våre soldater og avdelinger. For å sikre at de er godt forberedt til internasjonale operasjoner, setter Forsvaret derfor strenge sertifiseringskrav. Regjeringen har gjennom langtidsproposisjonen styrket øvingsperioden før utenlandsoperasjoner. Øvelse Faryab er en viktig sertifiseringsøvelse for våre avdelinger som sendes til Afghanistan. Sluttevalueringen for øvelse Faryab viser at PRT 14 har gjennomført en meget god trenings- og utdanningsperiode. Samtidig er det klart at en mindre del av avdelingen ikke innfridde alle krav. Dette gjelder deler av infanteritroppen som inngår i PRT Meymaneh. Enheten er rekruttert fra Hans Majestet Kongens Garde og har, i tillegg til tolv måneders førstegangstjeneste siden 9. august, gjennomført spesifikk trening rettet mot Afghanistan-oppdraget. På grunn av sitt spesielle oppdrag er tjenesten i Hans Majestet Kongens Garde forskjellig fra andre hæravdelinger. Garden har gode soldater, men det har vist seg å være behov for en mer målrettet avdelingsutdanning tilpasset Afghanistan-oppdraget. Forsvaret foretar nå en evaluering av treningen for PRT 14 for å kartlegge årsakene til at deler av infanteritroppen ikke bestod kravene. Samtidig er det positivt at Forsvaret har et sertifiseringssystem som avdekker eventuelle kompetansemangler. Dette gjør at Forsvaret ved behov kan iverksette tiltak, slik at avdelinger kan løse sine oppdrag og ivareta sikkerheten for personellet på en god måte. Infanterienheten fortsetter sin trening i Norge til den er godkjent før den sendes til Afghanistan. I mellomtiden vil en infanterienhet fra Telemark bataljon ivareta oppdraget. Avdelingene i Hæren har i 2009 i gjennomsnitt ca. 20 øvingsdøgn. Soldater som deltar i internasjonale operasjoner, gjennomfører i tillegg en misjonsspesifikk treningsperiode. I dette tilfellet har det vist seg at soldater som ble rekruttert fra Garden, hadde et ekstra treningsbehov. Dette blir nå fulgt opp på en god måte. Jeg mener derfor at den manglende sertifiseringen ikke kan relateres direkte til det generelle øvings- og aktivitetsnivået. Jeg vil avslutningsvis understreke at resten av styrken på 300 personell som ble testet på øvelse Faryab, har bestått sertifiseringskravene og er således godt kvalifisert til tjeneste i Afghanistan.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Jeg mener at den konkrete saken ikke kan relateres direkte til det generelle øvings- og aktivitetsnivået i Hæren, og Regjeringens forslag til budsjett legger gjennomgående til rette for at aktivitetsnivå og personelloppbygging vil kunne bli videreført på samme nivå som i 2009. Budsjettet for 2010 oppfattes i Forsvaret som stramt, men det vil på prioriterte områder likevel være mulig med aktivitets- og kapasitetsøkninger. Og da er misjonsspesifikk trening og øving til internasjonale operasjoner et slikt prioritert område. Jeg vil gjerne understreke at den misjonsspesifikke treningen, som gjennomføres i inntil seks måneder før deployering, kommer i tillegg til den ordinære utdanningen som gjennomføres i løpet av førstegangstjenesten.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Jeg skal ikke gjenta meg selv, men jeg ser behov for å understreke igjen at det er strenge sertifiseringskrav før utreise til deltakelse i oppdrag, f.eks. i Afghanistan, og at det er lagt til rette for en misjonsspesifikk trening som gjennomføres i inntil seks måneder før deployering. Så kan sikkert representanten Kristiansen og jeg ha lange og gode diskusjoner om hvordan gjennomføre ambisjonen i langtidsplanen for Forsvaret. I perioden fram mot 2012 har vi en felles ambisjon: å balansere på en god måte ambisjonen for Forsvaret med tilgjengelige ressurser.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-11-11:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Hæren avsluttet nylig øvelsen Faryab, en avsluttende sertifisering for PRT 14 som deretter vil reise til Afghanistan i månedsskiftet november/desember 2009. I forbindelse med øvelsen ble det klart at en del av den oppsatte styrken ikke klarte sertifiseringskravene. Hvilken del er dette snakk om, hvor mye har disse soldatene øvet gjennom sin førstegangstjeneste, og ser statsråden en sammenheng mellom det meget lave øvings- og aktivitetsnivået i Hæren og det at en avdeling nå ikke klarte sertifiseringskravet?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-11-11:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette var et enkeltstående eksempel. Det kunne ha vært vist til nokså mange andre eksempler på den situasjonen dagens norske forsvar er i. Jeg slutter meg til det som statsråden sier om at sikkerhetssituasjonen er krevende, og den skulle dermed tilsi økt satsing, økt styrking, på begrepet «øving og trening». Gårsdagens budsjetthøring om Forsvarsdepartementets budsjett avslørte imidlertid den situasjonen vi er i. Eksempelvis har Ingeniørbataljonen en tredjedel av de ressursene den trenger for å oppfylle vedtatte utdanningsmål. Vi fikk høre om artillerister som gjennom de to ukene sist vinter var på den store NATO-øvelsen «Cold Response», og som ikke fikk skyte et eneste skarpt skudd. De ladet med luft, som de sa. Viser ikke det generelt lavere aktivitetsnivået innenfor øving at de styrkene som skal ut i skarpe oppdrag, er dårlig rustet for situasjonen?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-11-11:
Igjen takk for svaret, men jeg kan ikke slutte meg til statsrådens konklusjoner. Jeg tror at dette eksempelet som jeg viste til i mitt spørsmål, illustrerer en meget alvorlig situasjon, som i Afghanistan kommer til å vise seg mer og mer krevende. Dette er meget tydelig understreket, ikke minst av Riksrevisjonens gjennomgang av aktiviteten i Forsvaret, hvor det konkluderes med at Forsvarets operative evne samlet sett ikke er styrket i perioden 2005–2008, slik som forutsatt. Den nylig fremlagte gjennomgangen fra Riksrevisjonen understreker dette på nytt. Man når rett og slett ikke de nivåer man har satt som ønskemål. Den operative evne er blitt lavere enn ønsket, og det pekes på en utstrakt reduksjon av øvelsesaktiviteten. Ligger ikke den dypeste forklaringen nettopp i de konklusjonene som Riksrevisjonen har gitt, og som blir anskueliggjort i mitt spørsmål?
Kari Storstrand (Fremskrittspartiet), 2009-11-11:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Daglig transporteres barn i skolebuss som ikke har belter. Belter er påbudt i bil, og det er uakseptabelt at barn ikke sikres med belte i skolebussene. Vil statsråden sørge for at barn blir sikret med belter i skolebussene?»
Kari Storstrand (Fremskrittspartiet), 2009-11-11:
At det er innført regler for bilbeltebruk på nyere busser, hjelper jo egentlig svært lite, for det er som regel gamle busser som blir benyttet til skoleskyss. Bilbeltebruken er vel kanskje det enkelttiltaket som har bidratt mest til å redusere omfanget av hardt skadde og drepte i trafikken. Det er klare og strenge regler for sikring av last og varer under transport, men den største verditransporten som daglig utføres her i landet, er transporten av ungene våre. Det er det mest verdifulle vi har, og her stilles det ikke krav til sikkerhet. Vil statsråden fremme nødvendig forslag til endringer i lovverket, slik at det blir forbud mot å frakte skolebarn i buss uten belter?
Kari Storstrand (Fremskrittspartiet), 2009-11-11:
Som bussjåfør kjenner jeg selv den frykten veldig mange sjåfører sitter med hver bidige dag, frykten for at andre personer skal bli skadet eller liv gå tapt. Vi vet jo at så enkle tiltak som bilbelte kan redusere omfanget av skader og dødsfall betraktelig. Slik jeg tolker statsråden, vil jeg nesten påstå at dette er en ansvarsfraskrivelse. Spørsmålet er da: Vil statsråden fortsatt fraskrive seg ansvaret for en sikker transport av skolebarn?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-11:
Eg er oppteken av at alle skuleelevar, uavhengig av kva fylke dei veks opp i, skal ha ein trygg og forsvarleg veg til skulen. Eg meiner likevel at det ikkje vil vera formålstenleg å innføra eit statleg påbod om bilbelte til alle skuleelevar i skuleskyss. Lat meg fyrst visa til gjeldande regelverk om krav til montering av bilbelte i buss. Kjøretøykategorien buss med meir enn 22 passasjerplassar er delt inn i tre bussklassar avhengig av bruksområde, og klasseinndelinga er avgjerande for krav om bilbelte. Buss klasse 1 blir i all hovudsak nytta til transport i by og tettbygd strøk. Buss klasse 3 blir brukt til langruter og som turbussar, mens klasse 2 er ein mellomting mellom turbussar og bybuss. I Noreg er det innført krav om montering av bilbelte på utsette plassar for buss klasse 3 registrert etter 1. april 1991. Krav om montering av bilbelte vart frå 1. oktober 1999 utvida til å gjelda alle sitjeplassar i buss klasse 3 og buss klasse 2. Buss klasse 1 er, med referanse til bruksområdet, ikkje omfatta av krav til bilbelte verken for førar eller for passasjerar. Desse tekniske krava er like i heile EØS-området. Det enkelte transportselskapet vurderer sjølv kva slag typar bussar som skal trafikkera dei ulike rutene. Fylkeskommunane kan likevel fastsetja krav om bruk av ein særskild bussklasse i konsesjonsvilkåra for den enkelte ruta. Fylkeskommunen og kommunen kan gjennom avtalar med transportørane oppretta eigne transporttilbod for skulebarn og stilla særskilde krav om sikring, som f.eks. tilgjengeleg bilbelte i buss brukt i skulebarntransport. Fylkeskommunen har dermed stor fridom ved utforminga av kollektivtilbodet og til å stilla ytterlegare krav til det materiellet som blir nytta. SINTEF har, etter oppdrag frå Samferdselsdepartementet, kartlagt skuleskysstilbodet til fylkeskommunane og utført ein risiko- og ulykkesanalyse knytt til slik transport. Rapporten «Sikkerhet knyttet til transport av skolebarn i buss» vart lagd fram for departementet i mai 2008. Rapporten viser at skulebarn i liten grad blir skadde som passasjerar i buss, og at skadane som oppstår, er lite alvorlege. Ut frå tal henta frå ulykkesregisteret til politiet er det i rapporten rekna at to barn i grunnskulealder er blitt alvorleg skadde under skuleskyss i buss i løpet av perioden 2002–2006. Dette er to barn for mykje. Rapporten viser òg at fleire av fylkeskommunane arbeider aktivt med trafikktryggleik og skuleskyss ved å stilla krav om sitjeplass til skuleelevane og ved andre reglement.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-11:
Eg deler spørjaren si bekymring når det gjeld å sikra barn trygg skuleskyss. Dersom ein ser på dei bussane som i dag er i bruk, som er registrerte før 1. oktober 1999, og som ikkje er pålagde å ha bilbelte, kan ein faktisk, dersom ein skal ettermontera belte, rekna med at det totalt vil kosta 760 mill. kr. Eg meiner vi kjem lenger med å bruka midlane på andre trafikktryggleikstiltak enn eit slik pålegg, særleg i lys av at fylkeskommunane no har eit kraftig engasjement for å sikra alle skulebarn.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-11:
Eg synest det er fint å få så direkte ein bussjåfør si vurdering, særleg fordi bussjåførane er ei av fleire grupper som nettopp sørgjer for at transporten vanlegvis er trygg. Når det gjeld dei reknestykka som er sette opp, er det sjølvsagt teoretisk mogleg å ettermontera belte. Men eg trur vi må ha ein kombinasjon av å bruka betydelege midlar på andre tiltak og å stimulera ytterlegare dei vurderingane som likevel må gjerast lokalt – kva busstype som skal brukast, eventuelt kva anna materiell – når vi skal vareta trafikktryggleiken. Eg fråskriv meg ikkje det ansvaret som eg har, men eg synest det er mest formålstenleg at det er kommunane og fylkeskommunane som her har det avgjerande ordet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-11:
Det er venta ein stor vekst i arbeidsplassar og busetnad i Oslo og Akershus i åra som kjem. Det gjev hovudstadsområdet store transportutfordringar som må løysast. Eg er oppteken av at desse utfordringane blir handterte på best mogleg måte og er difor glad for det etablerte tverrpolitiske samarbeidet om Oslopakke 3. Transportutfordringane gjer det nødvendig å finna fram til effektive, miljøvenlege og trygge løysingar. Staten er oppteken av å sjå på heilskapen når dei rette grepa skal gjerast og dei gode transportløysingane for Oslo og Akershus skal prioriterast. Det er difor det er lagt til grunn porteføljestyring for Oslopakke 3, slik at partane fortløpande kan prioritera og velja dei beste tiltaka og prosjekta. Gjennom Nasjonal transportplan for perioden 2010–2013 er staten økonomisk tungt inne i pakken, med store bidrag til veg, og ikkje minst til jernbanesatsinga. Det er òg bra at det er lagt til grunn store midlar til drift av kollektivtransport i pakken. Dette gjev resultat som trafikantane får raskt nytte av. I arbeidet med å løysa transportutfordringane i Osloområdet er det sjølvsagt viktig med godt samarbeid mellom stat og lokale styresmakter. Vi har ei felles utfordring i arbeidet med å prioritera dei beste og viktigaste prosjekta i regionen, samtidig som vi opplever reduserte inntekter i bomringen og høgare kostnader enn forventa på ein del store prosjekt. Stortinget har gjeve føringar for kva retning pakken skal utviklast i. I den konkrete prioriteringa av tiltak skal det leggjast vekt på klimaomsyn. Delen av midlar som går til kollektivtiltak, skal minst vera på nivå med det opphavlege lokale forslaget. Eg støttar ei slik utvikling. Lat meg streka under ein gong til: Eg er glad for at det er etablert eit godt samarbeid mellom Akershus fylkeskommune, Oslo kommune, Jernbaneverket og Statens vegvesen gjennom styringsgruppa for Oslopakke 3. Styringsgruppa utarbeider felles grunnlag for vedtak om handlingsprogram og budsjett i Akershus fylkeskommune, Oslo kommune og Stortinget. I det vidare arbeidet med å drøfta finansieringsgrunnlag og omfanget av pakken vil det bli lagt vekt på brei deltaking frå Oslo og Akershus.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-11:
Styringsgruppa for Oslopakke 3 har sjølv fremma forslag til oppfølging av dei overskridingane som er, bl.a. på Ulven–Sinsen. Dei har føreslått eit låneopptak på om lag 1 milliard kr i 2010. Det er ikkje i tidlegare framlegg for Stortinget om Oslopakke 3 opna for at Fjellinjen AS kan ta opp slike lån. Det er difor nødvendig med Stortinget sitt samtykke til eit slikt forslag. Eg kjem til å følgja det opp og vil om kort tid koma til Stortinget med ei sak som omhandlar dette.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-11:
Eg forstår det slik at Kolsåsbanen er til vurdering i dei sakene som no blir avklarte i styringsgruppa. Bybane er omtalt i Soria Moria II – eg deler representanten Tenden si vurdering av at det er eit veldig viktig kollektivtiltak i fleire byar. I Soria Moria er det sagt at Regjeringa skal sørgja for rammer til fylkeskommunane – det er jo dei som er aktuelle her i lokal samanheng – rammer som gjer at fylkeskommunane kan realisera betre kollektivtilbod, inklusiv bybanar.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-11-11:
«Utbruddet av svineinfluensa har ført til en ekstraordinær situasjon for mange sykehus. Blant annet stanses all planlagt hjertekirurgi ved Universitetssykehuset Nord-Norge for å utvide kapasiteten for intensiv behandling. På grunn av for få intensivsykepleiere og leger har Rikshospitalet utsatt hjerteoperasjoner. Det samme vurderer St. Olavs hospital. Ved Feiringklinikken er det ledig operasjons- og intensiv overvåkningskapasitet. Vil statsråden sørge for at pasienter som får utsatt hjerteoperasjoner ved andre sykehus, får et tilbud ved Feiringklinikken?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-11-11:
Jeg takker statsråden for svaret – et konstruktivt og positivt svar. Det er viktig å sikre at vi har god beredskap, og statsråden var jo selv inne på dette med at pasientene har fått en frist for behandling, og at det kan bli brudd på denne fristen. Pasienter med hjertelidelser – sammen med noen andre lidelser – er kanskje i en veldig spesiell situasjon. Det er mye utrygghet rundt en hjerteoperasjon, og det er jo forståelig at både pasienter og pårørende nå har vært bekymret, og skuffet også, over at inngrep som har vært planlagt i lang tid, er blitt utsatt. Det er viktig å ha god beredskap, og at vi tar alle ressurser i bruk i denne situasjonen. Helsemyndighetene mener – og har vært ganske tydelige på – at dette bare er begynnelsen av pandemien, så vi vil nok se at det ikke bare er området hjertekirurgi, men også andre, som kan bli rammet. Mener statsråden at beredskapen for å kunne ta det som måtte komme, er god nok? Vil hun, hvis den ikke er det, i så fall sikre at vi på sikt har beredskap på de ulike områdene, og da i dette tilfellet som jeg har tatt opp, hjertekirurgi?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-11-11:
Jeg er veldig glad for at statsråden sa akkurat det siste, at pasientene må få nødvendig informasjon om at de faktisk har alternative tilbud, for vi vet jo at noen regionale helseforetak ikke lenger sender sine pasienter til Feiringklinikken fordi det er for dyrt. Det er altså økonomiske begrunnelser som gjør at de ikke blir sendt til Feiringklinikken. Jeg mener det er uakseptabelt hvis det her er snakk om fristbrudd. Det kan være alvorlig for den enkelte. Så jeg håper at statsråden er enig i at økonomiske forhold i denne situasjonen ikke må hindre pasientene i å få nødvendig behandling, men at de kan få tilbud om operasjon andre steder, som Feiringklinikken, som har ledig kapasitet når det gjelder både operasjoner og intensiv overvåkningskapasitet. Jeg har forstått det slik at Feiringklinikken faktisk inngår i beredskapen rundt svineinfluensaen, og da må man også sørge for at den tas i bruk når det blir nødvendig.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
De regionale helseforetakene har et samlet ansvar for å tilby forsvarlige spesialisthelsetjenester til befolkningen i sin helseregion. Dette omtales som sørge for-ansvaret og følger av lov om spesialisthelsetjenesten. De regionale helseforetakene ivaretar sitt ansvar gjennom bruk av egne helseforetak eller private aktører som Feiringklinikken. Feiringklinikken har siden etableringen vært en viktig privat tilbyder av helsetjenester til hjertesyke. Helse Sør-Øst RHF har avtale med Feiringklinikken, og pasientene i regionen har derfor benyttet seg av tjenester ved klinikken. Det samme har også mange pasienter i de andre helseregionene, men da gjennom ordningen med fritt sykehusvalg. Som representanten Sjøli viser til, har utbruddet av svineinfluensa ført til ekstraordinære situasjoner ved mange helseforetak. Representanten viser også til at Feiringklinikken har ledig kapasitet innen hjertekirurgi, og at pasienter som får utsatt sine hjerteoperasjoner, kan henvises til, og få et tilbud ved, Feiringklinikken. Dersom svineinfluensaen øker ytterligere i utbredelse, kan vi komme i en situasjon der kapasiteten innen planlagt hjertekirurgi utfordres i så stor grad at kravene til forsvarlige tjenester utfordres. I en slik situasjon vil de regionale helseforetakene fortløpende vurdere all tilgjengelig kapasitet, både i helseforetakene og hos de private aktørene, for å sikre at pasientene som trenger hjertekirurgi, får et forsvarlig tilbud. De regionale helseforetakene har orientert meg om at helseforetakene på det nåværende stadiet av svineinfluensaen håndterer alle øyeblikkelig hjelp-operasjoner uten forsinkelser. De har videre orientert meg om at enkelte pasienter som skal inn til planlagt hjertekirurgi, kan oppleve å få utsatt sine operasjoner. Dersom slike utsettelser blir langvarige, forutsetter jeg at det tas kontakt med andre hjertekirurgiske avdelinger, inkludert Feiringklinikken. Dette skjer etter medisinsk-faglige vurderinger og innenfor rammen av kravene til forsvarlige spesialisthelsetjenester. Jeg forventer også at de regionale helseforetakene sørger for at utsettelser av planlagt hjertekirurgi skjer innenfor rammen av kravet til forsvarlige spesialisthelsetjenester, og at pasientene får god informasjon om situasjonen, om sine rettigheter og om alternative løsninger. Fritt sykehusvalg gir pasientene rett til å velge ved hvilket sykehus de skal behandles. Retten til fritt sykehusvalg gjelder alle helseforetak og private aktører som har avtaler med et regionalt helseforetak. Feiringklinikken er omfattet av fritt sykehusvalg. Mange pasienter som skal gjennomgå hjertekirurgi, vil være såkalte rettighetspasienter. Det betyr at de har fått fastsatt en frist for når behandlingen senest må gis, sett i lys av hva som må anses å være medisinsk forsvarlig. Dersom denne fristen brytes, har pasientene rett til omgående å få et nødvendig tilbud om hjertekirurgi, f.eks. hos private aktører som Feiringklinikken.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Våre fagmyndigheter vurderer det ikke slik at dette er en medisinsk krise som følge av pandemien. I tillegg er vaksinasjonen nå i full gang, og ved at flere nå blir vaksinert, forventer man å begrense epidemien betydelig. I den sammenheng er det viktig at de fleste risikopasienter nå er vaksinert, og at vi i hvert fall holder fremdriften, slik at vi innen midten av denne måneden forhåpentligvis skal være i mål med å ha gitt et tilbud til alle risikopasientene. Så er jeg selvsagt enig i at hvis det blir utsettelse på en operasjon, er det til bekymring for den enkelte som venter. Men det som er referert til meg, er at slike utsettelser har vært veldig begrenset, selv om det har blitt utsettelse for noen. Men, som sagt, dette er en situasjon som vi følger nøye, og jeg må si igjen at jeg forventer at helseforetakene orienterer pasientene om at de kan få et tilbud dersom situasjonen skulle føre til store utsettelser.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Som jeg sa, dersom situasjonen skulle bli slik at det vil bli alvorlige utsettelser og man ikke klarer å operere innenfor de fristene som er, er det helt klart at helseforetakene må bruke de mulighetene som finnes. Etter det jeg har fått opplyst, har ikke utsettelsene til nå vært så betydelige, men dette er en situasjon som vi følger. Det er klart at for dem som venter, og som ikke får operasjonen den dagen de er forespeilet, er det krevende. Dette er en situasjon som vi følger veldig nøye, og jeg er sikker på at også helseforetakene følger dette opp på en god måte.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Der er riktig at behandling med Tamiflu og Relenza kan forkorte sykdomsperioden og redusere risikoen for komplikasjoner av influensa. En forutsetning er at behandling starter så tidlig som mulig etter de første symptomene – senest innen 48 timer. Det er ulike årsaker til at Tamiflu ikke selges fritt til befolkningen. Tamiflu er godkjent i EUs sentrale prosedyre for godkjenning av legemidler, der også Norge deltar. Det betyr at legemiddelmyndighetene har vurdert det slik at legemidlets egenskaper tilsier at det skal rekvireres under kontroll av helsepersonell. Det er med andre ord ikke lov til ut fra gjeldende regler å selge Tamiflu fritt, uten resept. Primærhelsetjenesten er tungt belastet med å gjennomføre vaksinering av risikogruppene, og antall smittede øker også. Derfor er det nødvendig å avlaste legene under pandemien. Jeg valgte derfor å gi farmasøyter i apotek en midlertidig rekvireringsrett for disse legemidlene. Denne ordningen gjelder frem til 1. juli 2010, men den kan også oppheves tidligere dersom situasjonen skulle normalisere seg. Ordningen går ut på at enkeltpersoner skriver en egenerklæring på et standardskjema utarbeidet av Helsedirektoratet. Denne erklæringen gjelder både som resept og som journaldokument. Jeg vil derfor understreke at Tamiflu og Relenza fortsatt er reseptpliktige legemidler. Farmasøytene gjør ikke noen medisinsk vurdering av hvor alvorlig tilstanden er. Dersom farmasøyten mener at en slik medisinsk vurdering er nødvendig, skal pasienten oppfordres til å ta kontakt med fastlege eller legevakt. Det er utarbeidet en veiledning som skal hjelpe farmasøytene med å sikre riktig utlevering i apotek. De som kan få disse legemidlene gjennom farmasøyt, er først og fremst de som er influensasyke. I tillegg kan personer i risikogruppene – som har nærkontakt med personer som får influensa – få disse legemidlene som forebyggende behandling gjennom farmasøyt. Det kan ha blitt skapt et inntrykk i noen medier av at Tamiflu kunne utleveres reseptfritt. Dette førte til at apotekene i begynnelsen måtte avvise en del kunder som ikke var influensasyke eller i risikogruppene. Men tilbakemeldingen fra apotekene er at det nå er få misforståelser, og at farmasøytene håndterer den nye utfordringen godt. Selv om vi i Norge har et stort beredskapslager av Tamiflu, er det viktig å sikre at bare de pasientene som har reelt behov for det, får tilgang til legemidlet. Slik jeg ser det, gjør farmasøytrekvirering at vi oppnår dette målet samtidig som vi reduserer risikoen for hamstring. De tilbakemeldingene vi har fått fra apotekene så langt, tyder på at tilgjengeligheten til legemidlene er god, og at ordningen fungerer etter hensikten.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Når det gjelder legemiddelet Tamiflu, kan ikke jeg svare på hvordan det er håndtert i naboland, selv om det i prinsippet er et legemiddel som er på resept. Vi har – gjennom rådet som vurderer legemidler – innført den ordningen at dette er på resept. Vi er for så vidt i utgangspunktet bundet av det. Etter det jeg har hørt gjennom media, har jeg et inntrykk av at Norge er et foregangsland når det gjelder å få distribuert Tamiflu på denne måten, ved gi reseptretten til farmasøyten.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-11:
Som sagt er det gjennom EUs sentrale prosedyre for godkjenning av legemidler, der også Norge deltar, besluttet at Tamiflu skulle være et reseptbelagt preparat. Mitt inntrykk er at det at vi gav reseptretten til farmasøyten, var et godt grep for å gi flere tilgang til Tamiflu lettere. Det er særlig viktig at de som blir syke, får tilgang til dette preparatet innen 48 timer, som jeg også nevnte i innlegget mitt. Men det er klart at dette er en situasjon vi følger nøye, fordi vi er opptatt av at de som blir rammet av influensa, skal få den beste behandlingen så fort som mulig, og vi vet at dette kan hjelpe. Derfor er også dette grepet tatt. Slik som det er med apotektettheten rundt omkring i landet, er det lettere i hvert fall å komme til apotek enn det var tidligere. Men vi følger situasjonen med influensaen veldig nøye.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-11-11:
Jeg har et spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Helse- og omsorgsministeren har innført en egen ordning for tildeling av den vanligvis reseptbelagte medisinen Tamiflu. Det har i etterkant av dette oppstått misforståelser og vanskeligheter for pasienter som ville benytte seg av ordningen. Hva er grunnen til at ikke Tamiflu, som har påvist dempende effekt på svineinfluensa, kan selges fritt til alle som ønsker å forebygge eller dempe et mulig sykdomsforløp?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-11-11:
Jeg takker for svaret. Først vil jeg si at både Høyre og jeg synes det er veldig bra at statsråden har innført denne ordningen for å lette presset nettopp på fastlegene og selvfølgelig også for å bedre pasientenes tilgang til forebyggende og behandlende medisin mot svineinfluensa. Jeg regner med at statsråden i sitt arbeid med dette har vurdert pandemiforløpet i Norge generelt, men også eventuelle paralleller, eller mangel på sådanne, til andre land – kanskje særlig til våre naboland. Mitt tilleggsspørsmål da vil være: Hvordan er tilsvarende håndtert i våre naboland?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-11-11:
Jeg takker igjen for svaret. Det er vel i alle fall kjent at om det ikke er slik i de aller nærmeste naboland, så selges produktet fritt i enkelte land i Europa. Hva er i tilfelle årsaken til at statsråden vurderer den norske situasjonen annerledes enn man gjør i disse landene, og vil statsråden fortløpende vurdere om ordningen fungerer etter hensikten? Er det eventuelt aktuelt å vurdere tillempninger som gjør det enda lettere for pasientene å få tilgang til forebyggende medisin mot svineinfluensa?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-11-11:
For ordens skyld stiller jeg spørsmål selv om jeg for så vidt har en anelse om svaret. Det lyder som følger: «Fra flere hold ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, NTNU, i Trondheim arbeides det nå aktivt for en vitenskapelig og kulturell boikott av Israel. Det er nå kommet så langt at det skal til behandling i styret ved NTNU. Hva er statsrådens holdning til slike former for boikott, og står det de statlig eide universiteter og høyskoler fritt å vedta denne type boikott?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-11-11:
Statsråden nevner jo den forelesningsserien som var oppspillet – kan man vel kalle det – til denne styresaken om boikott som nå skal avklares. Det er jo et paradoks, vil jeg si, at en gruppering som da ønsker boikott, først har en delvis ensidig forelesningsserie, som så skal munne ut i en boikott. Summen av det er noe motstridende i seg selv. Men det skal jeg la ligge. Fordi det nå også pågår en underskriftskampanje i Tromsø, er det viktig for meg å få følgende klarlagt fra statsråden: Dersom styret ved NTNU eller styret ved Universitetet i Tromsø skulle vedta en akademisk og kulturell boikott, betyr det faktisk, som statsråden sa i sitt svar, at det er et ulovlig vedtak.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-11-11:
Jeg er glad for den avklaringen. Da kan man kanskje spørre seg hvorfor rektor ved universitetet i Trondheim i sin innstilling ikke har gjort det klart at et slikt vedtak faktisk ville være ulovlig, men det skal jeg la ligge. Dette har jo fått stor oppmerksomhet, ikke bare i Norge, men i hele Europa. Det er faktisk slik at jødiske organisasjoner nå har kommet til den norske ambassaden i Paris for å utbe seg en forklaring om hva som egentlig skjer i Norge. Som statsråden kjenner til, er det flere tusen akademikere med norske nobelprisvinnere i spissen som har sagt at dersom et slikt vedtak skulle komme, ville det ikke bare være en boikott av israelske universiteter, men en boikott av samtlige akademikere ved store og viktige institusjoner i tillegg. Så mitt spørsmål er om statsråden er enig i at denne saken har skadet NTNUs omdømme.