Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-26:
Overordna den debatten om statsbudsjettet som har dominert dei siste vekene, meiner eg at budsjettet for neste år og for så vidt dei siste budsjetta til Regjeringa og krisepakkene som har vorte vedtekne tidlegare i år, viser to ting veldig tydeleg. Det eine er at Noreg har klart seg betre enn nesten alle andre land gjennom ei finanskrise som har vore massiv og gjort enorm skade internasjonalt. Vi har hatt – og har – våre utfordringar med ho i Noreg. Men dei nye arbeidsløysetala på 2,6 pst som kom i går, og som har vore refererte her før, gjer politikarar og folk i andre land nesten utan unnatak misunnelege på det vi har klart å oppnå gjennom finanskrisa. Det er ein imponerande innsats som Regjeringa har gjort, og det grunnlaget vi har klart å leggje for framtida. Men samtidig har vi i budsjettet for neste år og i tidlegare budsjett snudd politikkens retning mot venstre og gjennomført viktige omleggingar av politikken steg for steg. Vi gjennomfører den største velferdsreforma i nyare tid, med barnehagar og eit storstilt lyft for omsorg og skule. Vi tar igjen leiartrøya i internasjonal klimapolitikk i dette budsjettet, med f.eks. ei stor skogsatsing. Vi fører ein langt meir aktiv utanrikspolitikk. Vi har realisert målet om å bruke 1 pst. av BNI til bistand og ligg over det. Og vi gjennomfører gradvis ein meir og meir rettferdig fordelingspolitikk i dette budsjettet gjennom endringar i verdifastsetjinga av bustad i formuesskatten. Det er politisk klare og tydelige forskjellar til ein samla opposisjon. Fordelingspolitikken er ein veldig klar og tydeleg forskjell, for opposisjonen gjennomfører i større eller mindre grad store skattelettar til dei rikaste i Noreg, som svekkjer moglegheita til den typen velferdslyft som dei raud-grøne gjennomfører. Satsinga på velferd versus skattelette er sjølvsagt ein annan dimensjon ved det, og det er andre politiske forskjellar. Men eg meiner det er veldig tydeleg å sjå kor lite samla opposisjonen framleis er i haust når det gjeld retninga på viktige politiske spørsmål. Det er ikkje eit klimapolitisk alternativ som vert presentert. Det er ikkje ein felles alternativ politikk på velferd, omsorg og kunnskap som vert presentert. Det er ikkje ei ny felles retning i utanrikspolitikken, i integreringspolitikken. Tvert imot ser vi framleis ein kanskje endå meir splitta opposisjon på viktige felt. Klimapolitikken, som har dominert debatten i dag, er kanskje det tydelegaste eksempelet på det, for på viktige felt vert det ikkje gjennomført sentrale klimagrep frå opposisjonen. Det som ville ha skjedd dersom det hadde vorte eit anna fleirtal på Stortinget, var at dei tre partia som har vorte med på eit viktig lyft gjennom klimaforliket, ville drege på ein stor møllestein med namnet Framstegspartiet på når dei skulle gjennomføre sin alternative klimapolitikk, som dei hevdar å ha. Derfor er kanskje den største forskjellen der opposisjonen står samla – i tillegg til biodiesel – karakteristikkane av Regjeringa meir enn ein alternativ kurs. Vi har hittil klart å prioritere kunnskap, klima og fordeling både i oppgangstid og gjennom finanskrisa. Eg trur alle må erkjenne at det kan det kome til å bli enda tøffare å gjere i åra som kjem. Men det kjem òg til å bli endå viktigare. Det blir viktigare å sørgje for å utvikle humankapitalen, satse på menneske i Noreg gjennom tøffe tider. Det kjem no òg til å verte viktigare med den grøne omstillinga som er heilt nødvendig når vi skal gå ned på pengebruken. Ikkje minst er det avgjerande nødvendig å skjerme dei som har minst, dei med låge inntekter, dei som lever i fattigdom og dei som står utan arbeid, gjennom den prosessen vi skal gjennom dei neste åra. Den største utfordringa er å leie Noreg gjennom resten av finanskrisa og redusere pengebruken, men på ein slik måte at vi framleis satsar på kunnskap, klima og rettferdig fordeling.