Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-12-14:
Komitelederen etterlyste hva som var Arbeiderpartiets alternativ til kontantstøtten. Hun hadde ikke fått ordentlig svar på det. Vi ønsker for det første en raskere barnehageutbygging. Det hadde gitt en større valgfrihet for alle de foreldrene som sender brev til kommunen sin, ber om en barnehageplass og får avslag. Det er ikke mye til valgfrihet når man står der uten barnehageplass og er nødt til å finne andre omsorgsløsninger. Vi ønsker å beholde småbarnstillegget i barnetrygden, i motsetning til regjeringspartiene, som – det er helt riktig som foregående taler sa – kuttet småbarnstillegget over natten. Det skulle man tro rammet de fattigste småbarnsfamiliene på en måte som Sjøli virket veldig opptatt av i sitt forrige innlegg. Vi ønsker en makspris i barnehagen. Det har vi oppnådd. Nå ønsker vi også å få den innfaset raskt. Det betyr kanskje 1 000 kr billigere barnehageplass i måneden. Det betyr mye for småbarnsfamilienes økonomi, og det gir større valgfrihet i forhold til å bruke barnehager. Vi ønsker et skatteopplegg som gir lavere skatt for dem som tjener minst, og høyere skatt for dem som tjener mest. Representanten Sjøli står fritt til å kopiere vårt forslag og legge Høyres politikk over i vår retning, hvis det bekymrer henne at folk har for dårlig råd. Så ønsker vi utvidet fødselspermisjon. Statsråd Dåvøy har snakket varmt om at det nærmest er Kristelig Folkeparti som er opphavet til fødselspermisjonen og pappapermisjonen. Vel, når vi har hatt borgerlige regjeringer i dette landet, har ikke fødselspermisjonen blitt utvidet med én dag. Fra 1981 til 1986 var den konstant, i fem år. Fra 1989 til 1990, under en borgerlig regjering, ble den ikke utvidet med én dag. Fra 1997 til 2000, under Bondevik-regjeringen, ble den ikke utvidet med 15 minutter. Og fra 2001 til 2005 har vi ikke fått ett eneste minutt mer fødselspermisjon. All økning fra 18 uker til ett år har skjedd under arbeiderpartiregjeringer. Så jeg tror man må gå tilbake til historieboka hvis man ønsker å finne ut hvor dette kommer fra. Og det kommer til å være slik igjen. Det er kun et regjeringsskifte i 2005 som kan gi foreldre større valgfrihet til å være hjemme. Det må jo være helt innlysende, sier en lærer som tjener rundt 300 000 kr i året, 25 000 kr i måneden: Er det mulig å si opp den jobben og være hjemme for 4 000 kr hvis man har boligutgifter, hvis man har faste utgifter på bil, og hva man nå har? Det er ikke slik at den valgfriheten er reell for de aller, aller fleste. Det er mulig at det er noen i regjeringspartienes kretser som bare kan kutte ut jobben og være hjemme for det. Men for de aller, aller fleste, og vanlige barnefamilier, er ikke det virkeligheten. Bruk heller pengene på å utvide fødselspermisjonen! Vi kan få fire, fem måneder eller sekstimers dag, og 80 pst. tidskonto i to år. Det ville gi en fantastisk mulighet for foreldrene til å velge å være mer sammen med barna sine. Og vi kunne få mer likestilling, for vi kunne gi en del av det til far. Da hadde vi lært far å ta vare på barna i enda større grad, og vi hadde gitt mor muligheten til å ha karriere i yrkeslivet på lik linje med far. Det ville vært likestilling i praksis.