Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
La meg før jeg glemmer det, ta opp våre forslag, nr. 3–7 – så er det gjort. I forhold til brutto utgiftsramme på ca. 36 milliarder kr innenfor rammeområde 17 i St.prp. nr. 1 og Tilleggene nr. 1–4 har Fremskrittspartiet gjennom eget budsjettforslag flyttet på ca. 370 mill. kr eller vel 1 pst. Selv med 1 pst. er det mulig å få en markert og klar politisk profil. Og selv om Fremskrittspartiets alternative budsjett ikke er vedtatt, og selv om Fremskrittspartiet under trussel om kabinettsspørsmål har valgt å støtte Regjeringens budsjett, er det likevel både riktig og viktig å bruke noen ord nettopp på Fremskrittspartiets alternative budsjett. Først og fremst vil jeg vise til den delen som de andre partiene definitivt ikke vil snakke om, nemlig utenlandsbudsjettet. Også for 2002 har Fremskrittspartiet foreslått at vi kan sette opp et eget statsbudsjett for de varer og tjenester vi som søkkrik oljenasjon kan kjøpe i utlandet, uten at temperaturen i norsk innenriksøkonomi blir berørt med en tiendedels varmegrad. I et slikt utenlandsbudsjett kan også utdanningssektoren tilgodeses med viktige poster. Her har Fremskrittspartiet foreslått følgende: 1 milliard kr til kjøp av IKT-utstyr til hele utdanningssektoren500 mill. kr til studieplasser i utlandet2 milliarder kr i ytterligere fondsøkning i Forskningsfondet Etter vår mening er det åpenbart at et slikt økonomisk løft ville gi stor effekt. Vi kunne gjennom et år kommet meget langt med hensyn til å utruste skoler og høyere læresteder med topp utstyr for riktig mange elever. Gjennom kjøp av studieplasser ville vi kunne øke studiekapasiteten og sikkert også studiekvaliteten. Det er beklagelig at vi fortsatt ikke får en konstruktiv debatt om en slik lønnsom bruk av oljepenger, og beklagelig at vi foreløpig ikke samler flertall for tiltak som ville kunne gi hele utdanningssektoren et løft. Fra Fremskrittspartiets opprinnelige innenlandsbudsjett for rammeområde 17 nevner jeg spesielt følgende forhold: Rammen for kap. 2410 Statens lånekasse er økt med mer enn 400 mill. kr.Kap. 920 Norges forskningsråd og kap. 286 Fondet for forskning og nyskaping er samlet tilført 360 mill. kr.Kap. 240 Private skoler og kap. 282 Privat høgskoleutdanning er tilført betydelige midler.Vi har også kuttet kraftig, bl.a. i bevilgninger til opplæring i morsmål og norsk for innvandrere og asylsøkere – en post som synes sterkt overbudsjettert. Spesielt vil jeg vise til at Fremskrittspartiet nok en gang gjentar sine strukturforslag for norsk utdanningssektor – strukturforslag som etter Fremskrittspartiets mening radikalt ville endre tilbud, finansiering og kvalitet. Det er fristende å vise til den OECD-undersøkelsen om elevers kunnskaper som ble kjent gjennom media i forrige uke. Norge har en utgiftskrevende utdanningssektor, men den stryker til eksamen. Det er den offentlige monopolskolen som stryker til eksamen! Den offentlige monopolskolen – enhetsskolen der alt skal utjamnes nedover – har vært selve bærebjelken i etterkrigstidens norske skolesystem. Bjelken er råtten; nå faller det offentlige skolehuset sammen, ikke bare på grunn av dårlig vedlikehold, men også på grunn av dårlig innhold. Også i dag er det en alarmmelding i media om elendige resultater i norsk skole. I dag er det fersk statistikk som viser at elevene blir stadig dårligere til å regne. Tiden er overmoden for nytenkning. Tiden er overmoden for å endre system. Fremskrittspartiet har løsningen: fri adgang til etablering av skoler og læresteder innenfor rammen av et nasjonalt godkjennings- og evalueringssystem, og med en finansiering som gjør at statlige penger følger eleven og studenten. Elever og studenter må bli kunder. Elever og studenter må kunne sette krav til undervisningsproduktet. Konkurransen vil stimulere til nytenkning og kreativitet. Fri skoleetablering vil også gi den offentlig drevne skolen et puff fremover og oppover. I den sammenheng må vi i det minste si oss tilfreds med at innstillingen fremviser et flertall av Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre som vil gjennomgå privatskoleloven med sikte på å forenkle godkjenningssystemet og korte ned saksbehandlingstiden. Ikke minst vil dette flertallet se på privatskolenes økonomiske grunnlag for bedre å sikre foreldres og elevers valgmuligheter. Det er et lite, men viktig skritt i riktig retning. Fra Fremskrittspartiets side forutsetter vi aktiv oppfølging fra Regjeringen. Det er tankevekkende at i den omtalte OECD-undersøkelsen ligger Sverige markert foran Norge når det gjelder de tre fagene som var fremvist. Sverige tok et radikalt grep på sin skolepolitikk for snart ti år siden; de slapp skolene fri, de åpnet for etablering av private skoler på en helt annen måte enn det nåløyet flertallet fortsatt tviholder på i Norge. I arbeidet med budsjettet for rammeområde 17 har Fremskrittspartiet ikke lagt frem nok et alternativt budsjett. Vi har i stedet valgt, gjennom forhandlinger med andre partier, å søke flertall for endringer som Fremskrittspartiet fant viktig. Med bakgrunn i St.meld. nr. 27 for 2000-2001 og Innst. S. nr. 337 for 2000-2001 – Kvalitetsreform av høyere utdanning – har vi naturlig nok satt vårt hovedfokus på stipendordningen for studentene. De fleste husker nok at Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet sørget for flertall i denne innstillingen for en økning av stipendene fra 30 til 40 pst., med full konvertering – altså en gulrot knyttet til studieprogresjon og eksamensavleggelse. En slik ordning var som kjent også lagt inn i budsjettforslaget fra regjeringen Stoltenberg. At regjeringen Bondevik tar ut igjen den samme ordningen, blir i utgangspunktet ganske provoserende – det kan heller ikke overraske regjeringspartiene. Det viste seg vanskelig å få bevegelse fra regjeringspartiene i stipendspørsmålet, med god virkning i 2002 og 2003. En avtale ble forhandlet frem, men likevel forkastet i tolvte time. Ikke noe sensasjonelt ved det, ofte er det jo slik at i en forhandlingssituasjon er det vanlig prosedyre at forhandlerne sjekker med sin egen organisasjon at fremforhandlet «bytte» er akseptabelt. I dette tilfellet ble altså konklusjonen: ikke akseptabelt. I ettertid er det også åpenbart at det var en riktig konklusjon. Fremskrittspartiet har i forhold til den saken som klart var lagt på topp i prioriteringen – stipendordningen – også klart fått en langt bedre uttelling gjennom budsjettavtale med partiene Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. En uvanlig allianse, vil mange si. Det er en uvanlig allianse, fordi partiene til dels har ganske sterkt ulikt syn på utdanningspolitikken. Men så er det jo slik at budsjettsalderingen for 2002 innenfor en tallramme på 220 mill. kr ikke fører til noen andre systemendringer og strukturendringer enn nettopp stipend for studenter. Og grunnen til at vi greit fant frem til enighet med partiene Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet om økning av stipend, var at alle fire deltakere hadde fokus på denne ene saken, alle fire deltakere var innstilt på å få på plass 40 pst. fra 2002, og alle fire deltakere var innstilt på å få dette til gjennom kompromisser. Fremskrittspartiet er tilfreds med at vi har fått økning fra 30 til 40 pst., vi er tilfreds med at vi har fått en konverteringsandel på l5 pst., og vi er tilfreds med at vi har fått på plass en slik markert økning med virkning fra 2002. Det er jo slik at det største antall studenter nok tar eksamen i slutten av første studiehalvår 2002–2003, dvs. slutten av kalenderåret 2002. Når ordningen trer i kraft fra 1. november 2002, vil derfor svært mange av de studentene som får lån, og som tar eksamen i skoleåret 2002–2003, få glede av stipendøkningen. Og ikke minst: vi bør nå ha sikret en ordning med 40 pst. stipend også for hele 2003. Økningen i stipend er av departementet beregnet til å koste 220 mill. kr. Det kan sies mye om de regnestykkene, men det vil Fremskrittspartiet forfølge utenfor budsjettsaken. Salderingen fra partiene som er i flertall, er fordelt over en rekke kapitler og poster. Det er en blanding av tekniske justeringer, for høy dimensjonering i 2001 samt overføring av ubrukte beløp i 2001 til 2002, og utgiftsreduksjon på budsjettposter for 2002. Ingen liker å bli utsatt for budsjettreduksjon, men etter vår mening er reduksjonene til å leve med. Jeg vil også minne om at de fleste utgiftskrevende postene på budsjettet for Statens lånekasse er overslagsbevilgninger. Her er det både tid og rom til å innjustere deler av kuttene ved utarbeidelse av revidert budsjett om et halvt år. Når jeg understreker dette, er det ikke fordi flertallet er usikre på sin egen saldering, men rett og slett ut fra ønsket om ikke å måtte redusere mer enn det faktisk er nødvendig å gjøre. Av de enkelte salderingspostene innenfor rammen av 2002 er det en post på 12,3 mill. kr, som bl.a. Høyre har valgt å legge stor fokus på. Jeg tenker på kap. 224 Fellestiltak i grunnskolen – ordningen med skriftlig avgangsprøve i grunnskolen blir lagt om. Det er påvist en innsparingsmulighet ved å gjennomføre sensur av sentralt utarbeidede prøver på en annen måte. Når Høyre fremstiller dette som om eksamen forsvinner, og at eksamen blir gjennomført på en forferdelig dårlig måte, må de først bestemme seg for hva de egentlig mener. Deretter bør de ta innover seg fakta. Vi har full tillit til at departementet innenfor et omfattende sentralt styringsverk – med filialer i nesten hvert eneste fylke gjennom Statens Utdanningskontor – kan klare å gjennomføre sensur på en for eleven objektiv og god måte. Skulle derimot den politiske ledelsen i departementet ha behov for mer detaljert instruks, kan sikkert flertallet være behjelpelig. Til slutt: Vi må ta signalene om den offentlige monopolskolens forfall. Vi har penger til bygninger, utstyr og materiell, men vi vil ikke bruke pengene. Vi trenger et system som åpner skolen, åpner skolen for impulser og utvikling. Vi må legge til rette for og oppmuntre til at andre enn det offentlige driver skoler. Vi må fjerne det offentlige skolemonopolet og gjøre elever og foreldre til kunder. Foreløpig er det dessverre for liten politisk vilje til å gjøre noe med strukturen. Da mener vi at vi kunne fått en prosess i undervisningssektoren som også ville gi gode læreresultater. Det er beklagelig at Fremskrittspartiet fremdeles står alene her.