Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-02-05:
Det er ikke noe nytt fra Fremskrittspartiet, deres politikk er ganske enkel: Dersom den personen som erverver en landbrukseiendom, ønsker å bruke den til hytte, er det etter partiets syn helt greit. Det ansvar og det privilegium som ligger i det å overta en landbrukseiendom, er det opp til den enkelte å gi innhold. Og det er den som betaler best, som erverver eiendommen. Det er en holdning som er stikk i strid med den norske eiendomsrettstradisjonen, men det er jo helt i tråd med den søreuropeiske tradisjonen, hvor en har slike forhold, som fører til betydelige samfunnsmessige konflikter - fordi det gir store klasseforskjeller, bl.a. Men når jeg bad om ordet, var det på grunn av partiet Høyre, som sier at det å ha plikter er et inngrep i eiendomsretten. Jeg føler da et behov for å trekke noen historiske linjer. Da en i denne sal diskuterte konsesjonslovene etter 1905, var Høyre systematisk mot enhver konsesjonslov og plikter knyttet til eiendomsretten. Og tilsvarende: Da en diskuterte odels- og konsesjonslovgivningen i 1975, var partiet Høyre mot bo- og driveplikter. Når vi kombinerer det standpunktet med partiets standpunkt om et felles jordbruksvaremarked som historisk vil gi svært lave jordbrukspriser, får en en eiendomsrettspolitikk hvor den som betaler mest, skal overta, og de som da skal arbeide med jorda, vil få en svært mye lavere lønnsomhet gjennom lavere priser. I en tid som den vi nå er inne i, med svært mange som har lettjente penger, vet vi at det ganske raskt vil føre til radikale endringer i hvem som eier landbrukseiendom. Jeg vil bare presisere Høyres lange linjer, om noen skulle være i tvil om dem. Høyres lange linjer er at de med penger skal eie landbrukseiendom. Dermed får vi de mellomeuropeiske forskjellene blant folk, mellom dem som eier, og de få som driver - i det hele tatt samfunnsforhold som er svært lite gagnlige. Senterpartiet har et eiendomsrettssyn hvor eiendomsretter og eiendomsplikter kjøres sammen. Det tilrettelegger for mer likeverdige samfunnsforhold, og det er noe som er akseptert som en stor styrke internasjonalt, både samfunnsmessig, maktmessig, økologisk og landbruksmessig, fordi det sikrer en mer langsiktig bruk av arealene. Derfor er Senterpartiet sjølsagt på linje med Regjeringa når den ønsker å stramme inn den personlige boplikten ved alle eiendomsoverdragelser. Det er et nødvendig trekk. Et videre nødvendig trekk er sjølsagt at en bedrer lønnsomheten ved å arbeide med jord. Dersom en skal ta klimaforpliktelsene og de utfordringer som vi der har, på alvor, må arbeid knyttet til fotosyntesen få en langt større aktelse gjennom bedring av økonomien. Det er noe som nå skjer internasjonalt, og det gir klare signaler om at vi også må følge opp det nasjonalt. Hvis vi kombinerer dette med det tredje trekket, nemlig å bedre kommunikasjonene, ikke minst datakommunikasjonen, utover i landet, vil en kunne få en mulighet for at de mange som ønsker det privilegium det er å erverve en gård, kan få mulighet til å kombinere landbruksvirksomhet, bygdevirksomhet og servicearbeidsplasser på det stedet en bor, og altså ha mulighet til å utfolde seg, både i forholdet til sine barn og i forholdet til sitt yrke. Det er her enestående muligheter. Denne tredelingen har et klart syn på hvordan eiendomsretter kombineres med eiendomsplikter, bedring i lønnsomheten ved å arbeide på jord og i skog - fordi det er fornybar energi, som er helt essensielt i forhold til de store utfordringene - og det å legge til rette for kommunikasjoner som tar vekk avstandskostnadene. Det gir en ny æra for det å bo på og drive en gård. Jeg glad for at Regjeringa på ett vis er i gang med det i den saken vi nå snakker om: plikter knyttet til eiendomsretten.