Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-05-29:
Den bakenforliggende årsaken til det vi diskuterer her i dag, sosial kontroll, fysisk og psykisk æresvold i ulike innvandrermiljøer, er at man har tatt med seg gamle tradisjoner og regler fra kaste- og klansamfunnet inn i vårt moderne demokrati. I kaste- og klansamfunnet velger storfamiliene hvilken familie de planlegger at de skal forbindes med gjennom barnas ekteskap, fordi det kan få stor betydning – slik som deres samfunn er organisert – for familiens økonomi, status, makt osv., bl.a. gjennom medgift og senere arv. Disse grunnleggende holdningene eller reglene står i skarp kontrast til vårt moderne demokrati og velferdssamfunn, hvor individets frihet, likestilling og retten til å gjøre egne, frie valg er grunnleggende. Så det er et veldig stort spørsmål som vi diskuterer på Stortinget når vi tar opp disse tingene. Jeg var med og arrangerte et møte på Furuset i midten av februar, hvor vi så illustrert hva slags konsekvenser dette får for unge mennesker i dag. Det møtte opp overraskende mange, ca. 300, som var sterkt engasjert. De fortalte gripende historier om hvordan de opplevde den sosiale kontrollen, hvordan de opplevde at det var planlagt hvem de skulle gifte seg med, og hvordan det er umulig bl.a. å ha andre legninger i miljøene de lever i. Det får store konsekvenser for hele livsløpet. Det er derfor vi har fremmet 22 forslag, som angår alt fra felles regler, nasjonale regler for felles svømmeundervisning, deltakelse på leirskole – altså oppvekstvilkårene – til spørsmål som gjelder f.eks. ærbarhetsattester og uskyldighetskontroller i forbindelse med ekteskap. Jeg er sikker på at Stortinget, representantene her, forstår at dette er spørsmål som haster og er viktige. De unge som var samlet på Furuset i midten av februar, de 300, har sett at debatter har pågått i 20–30 år, f.eks. om søskenbarnekteskap, uten at det er konkludert, men at man skal utrede det videre. Det er utålmodige når de ser at dessverre er i all hovedsak punktene i regjeringens handlingsplan – og jeg forstår at det er prosesser og sånt som ligger bak – ting man skal utrede, videreføre, sikre osv. Det er altså den typen verb: vurdere, evaluere eller forskjellige varianter av de ordene. Det er for å prøve å ta debatten videre at vi har fremmet disse forslagene i dag, og jeg er glad for at av de 22 forslagene Arbeiderpartiet fremmet i vårt representantforslag, er det 7 forslag som vi anser enten framgår av komiteens innstilling, eller hvor regjeringen har meldt at de er sendt på høring, og vi har fremmet 13 forslag sammen med SV og 2 alene. Jeg vil nå særlig ta opp de tingene som jeg mener det er viktig å prøve å komme videre på. Jeg har den holdningen til debatten her i dag at jeg tror alle har det som mål at man skal jobbe hardt med dette, komme videre og oppnå noe, at ingen egentlig ønsker å være bremseklosser, og at alle har hjertet med seg i denne debatten. Så jeg har ikke tenkt å prøve å ta noen eller å drive den typen retorikk, men jeg har prøvd å framheve noen poenger jeg mener det er viktig at hele Stortinget tenker gjennom. Først til et forslag som kun fremmes av Arbeiderpartiet og SV, og som gjelder tilsyn med koranskoler og andre trossamfunns skoler. En av tingene som også ble tatt opp på det møtet jeg fortalte om på Furuset, er at barn som fem dager i uka på hverdagene pluss gjerne søndager er på koranskoler etter skoletid, i stor grad ikke får til en vellykket integrering i nærmiljøet sitt. Det er selvsagt forskjellig kvalitet, det er forskjellige imamer som underviser på koranskolene, men noen av barna utsettes for en ganske sterk indoktrinering når det gjelder holdninger som er i retning av det vi pleier å kalle islamistiske, hvor man snakker om de vantro samfunn, og hvor man skaper skiller i samfunnet fra tidlig oppvekst, og i hvert fall mange barn utsettes for kjønnssegregering osv. Så spørsmålet om tilsyn med koranskoler, som vi tar opp i forslag nr. 2, og som har Arbeiderpartiets og SVs støtte, er noe jeg skulle ønske man tenkte videre på hvordan vi skal komme bedre i gang med, og komme videre på. Utrop, det flerkulturelle bladet, en ukeavis som jeg tror ingen mistenker for å ha feil holdninger til spørsmålene, gjorde en stor undersøkelse av moskeer i 2016 som de skrev om i flere nummer, hvor man – og forskeren som gjennomførte de undersøkelsene – konkluderte med at et viktig tiltak til gjengjeld for offentlig støtte som Stortinget og regjeringen bør gjennomføre, er tilsyn med koranskolene og med at det er forsvarlige opplegg, uten å gripe inn i det som er religionsfriheten. Et annet forslag, som gjelder represalier, restriksjoner, hvordan man håndhever sosial kontroll, som vi dessverre ikke har fått flertall for, gjelder barn som etterlates, ofte i opprinnelseslandet til familien. Det er der fem–seks gode forslag som det er felles komitéinnstilling på på det punktet, men det er et punkt jeg gjerne vil gjøre Stortinget veldig oppmerksom på. Da Institutt for samfunnsforskning undersøkte og la fram en rapport i 2014 om hvor mange barn som var etterlatt i utlandet, var tallet i deres forskningsrapport, som jeg ikke har sett betvilt, 3 285 barn, ca. 1 450 barn i Somalia. Det er særlig Pakistan, Irak, Afghanistan og Somalia som er de landene som har flest etterlatte barn. I fjor var det 61 barn som ble meldt til UD, altså til UDs integreringsrådgivere og ambassadene i utlandet. Det gapet mellom 61 og 3 285 i rapporten fra Institutt for samfunnsforskning er det viktig for Stortinget å være oppmerksom på. Jeg vil ikke si at alle de 3 285 har det vanskelig, eller at ikke en del av dem går på gode skoler, men det er også grunn til å tro at ganske mange av dem ikke gjør det, og ikke får en forsvarlig opplæring, som foreldrene har plikt til å sørge for at de får etter opplæringsloven. Det bekymrer meg at vi ikke greier å gå mer inn i det, for man bruker ofte begreper som de som er etterlatt i utlandet «mot sin vilje», men det er klart at barn snakker ikke sånn at foreldrene kan utsettes for tiltak fra barnevern, politi, myndighetene osv., så det skal mye til at barna melder dette, selv om de er etterlatt. Jeg har selv møtt barn på T-banen som har fortalt at de har vært etterlatt i to–tre år, uten at det har vært registrert noe sted. Så vi har foreslått et system for rapportering, sånn at vi får en bedre oversikt over hvor mange som er etterlatt, og slik at ambassadene kan sjekke og forsikre seg om at de faktisk går på bra skoler, og ta tak i flere tilfeller enn de 61 de fikk vite om. Vi mener at dette er et svært alvorlig spørsmål, når vi ser på tallene som faktisk den siste rapporten viste. Vi har også foreslått at barnevernloven skal endres slik at barnevernet kan bruke de mulighetene de har, bl.a. via familiene, til å gå inn i saker som foregår i land som ikke har underskrevet på Haagkonvensjonen, der norsk barnevern har flere rettigheter til å operere. De som ikke har underskrevet på Haagkonvensjonen, er f.eks. Somalia og Pakistan. Jeg ser på klokka, og det er en rekke forslag jeg skulle ønske å utdype, og som vi bl.a. ikke forstår hvorfor man ikke kan gå inn for. Igjen viser jeg til dette møtet, og jeg kan vise til mange møter med «de skamløse jentene», som forteller om hvor integritetskrenkende det er å bli utsatt for at man skal ha ærbarhetsattester eller uskyldighetskontroller før man inngår i arrangerte ekteskap. Det vises til at man ønsker å utrede, finne ut om det er lovhjemler som kan brukes eller ikke når man sier at man ikke kan støtte forslaget, men vi foreslår jo at man skal «gjennomgå lovgivningen» og sørge for en lovbeskyttelse for disse kvinnene. Så når ikke regjeringen eller regjeringspartiene kan legge fram her for Stortinget at det faktisk er en slik lovbeskyttelse i dag, hvorfor kan vi ikke be regjeringen om å legge fram at det skal være en lovbeskyttelse? Det er for meg vanskelig å forstå og vanskelig å forklare for disse kvinnene. Det samme gjelder søskenbarnekteskap. Jeg kan vise til f.eks. argumentasjonen fra representanten Abid Q. Raja i et innlegg i Aftenposten fra 20. februar 2011, som jeg er helt enig i, hvor han skrev: «Jeg har vurdert argumentene om risikoen for stigmatisering av søskenbarnekteskap og lest nøye andre mothensyn som har vært fremhevet. Jeg mener imidlertid at det er på høy tid å sette en effektiv stopp for søskenbarnekteskap når vi i dag kjenner til sidevirkningene og den forhøyede risikoen.» Han viste til helserisikoen Folkehelseinstituttet hadde forsket på. «Et forbud, selv om det vil ramme langt flere innvandrere enn etniske nordmenn – er faktisk til det beste for innvandrergruppene selv», skrev Raja i 2011 – det var ekteskapsloven han ønsket å endre. Jeg skal komme tilbake til flere andre ting i debatten, men disse tingene ville jeg framheve først.