André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2004-03-25:
At konkursbo blir innstilt før en kan danne seg et bilde av hva som egentlig har skjedd, er et problem. Dette er bakgrunnen for at justiskomiteen i flere perioder har vært opptatt av å finne en løsning som sikrer boet midler til nødvendig bobehandling. 15. juni 1999 ble følgende vedtak fattet i Stortinget: «Stortinget ber Regjeringen utrede ulike måter å sikre at det er nok verdier i konkursboer til å kunne drive en forsvarlig bobehandling.» Med nødvendig bobehandling menes i sammenheng med legalpant ikke en fullstendig og uttømmende bobehandling, men muligheten til å få et overblikk og en vurdering av om det bør foretas en nærmere undersøkelse for å avdekke eventuelle kreditorsvik eller andre ulovligheter. Komiteen er samlet i synet på at det vil være ønskelig å etablere en legalpantordning. Dette betyr at en gir boet førsteprioritet til å få dekket sitt behov for nødvendige bobehandlingskostnader. Komiteen er likevel delt i synet på hvor grensen for legalpantets størrelse skal gå. Alle medlemmer går for et utgangspunkt på 5 pst. av panteobjektene. SV ønsker intet ytterligere tak, mens flertallet, Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, ønsker en begrensning på 700 ganger rettsgebyret pr. panteobjekt. Fremskrittspartiet mener taket bør være på 100 ganger rettsgebyret pr. panteobjekt, og dette henger også sammen med at den bevilging man kan få for å foreta en slik bobehandling i dagens situasjon, er 50 000 kr. Fremskrittspartiet mener det får holde å øke dette med 50 pst., og ikke ganger ti. Dette skyldes altså at vi ikke ser det store behovet for en meget høy økning. Der hvor det vil være mer enn ett panteobjekt, vil man meget raskt komme opp i svært så store beløp. Legalpantordningen er en særnorsk nyvinning. På den bakgrunn bør en være forsiktig med å båndlegge for store verdier. Selv om det ikke nødvendigvis betyr at alle midlene som båndlegges, vil bli benyttet i en bobehandling, vil kredittinstitusjonene nødvendigvis måtte prise dette inn når det skal ytes kreditter. Denne ulempen vil være en særnorsk ekstrabelastning for næringsliv og privatpersoner som er etablert i Norge. Slike særnorske ekstrakostnader vil medføre svekket konkurranseevne, og spesielt problematisk er det i en etableringsfase. Da er det jo, som en vet, mest problematisk å få skaffet til veie risikokapital. For å unngå uheldige utslag i forbindelse med skipsfartsnæringen mener Fremskrittspartiet også at det er nødvendig med et unntak for skip og flytbare innretninger som er registrert i Norsk Internasjonalt Skipsregister og Norsk Ordinært Skipsregister. Skipsfart er en viktig næring i Norge, som omfatter mange arbeidstakere både direkte, og ikke minst indirekte på leverandørsiden. Det å påføre skipsfartsnæringen ytterligere særnorske regler vil gjøre en vanskelig situasjon enda vanskeligere. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at dersom vårt forslag til begrensning faller, vil faktisk ulempen overstige fordelen ved legalpant. I det tilfellet ønsker vi å stemme imot hele paragrafen. Når det gjelder rekvirentkravet, mener Fremskrittspartiet det er uheldig å øke dette på nåværende tidspunkt. Dersom vi sammenlikner oss med våre naboland, er det Norge som har det høyeste rekvirentkravet. Da kan det ikke være noe behov for å øke dette ytterligere. Det er et problem at private ikke ser seg tjent med å påta seg byrden ved å være konkursrekvirent. Justiskomiteen uttalte i sin Innst. O nr. 77 for 1998-1999: «Komiteen er opptatt av de samfunnsmessige negative konsekvenser dagens situasjon kan medføre, ved at kreditorer ikke ser noen mening i å begjære skyldneren/virksomheten konkurs fordi det ikke er dekning...» Dette betyr også at de neppe vil påta seg noe større ansvar dersom deres økonomiske belastning vil øke. Selv om det i utgangspunktet er det offentlige som vanligvis er rekvirent, blir det ikke noe bedre ved å få det private til å ta sitt ansvar dersom kostnadene øker. Jeg vil ta opp Fremskrittspartiets forslag.