Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-05-05:
Det er vel unødvendig å presisere at Kjersti Toppe var forrige taler! Det handler om kiropraktorutdanning, men det har blitt en debatt om kostnader. Utfordringen er at det koster antakelig mye mer å ikke etablere utdanningen – og det er det vi diskuterer. Jeg må ta utgangspunkt i det som er positivt, at her er det en stor vilje til å sette inn en innsats. Jeg tror vi er nå over i å snakke om hvordan kiropraktorutdanningen i Norge blir og når den kommer. Når er de første kiropraktorene utdannet i Norge? Til statsråd Røe Isaksen er det en oppfordring om å svinge innom de praktiske mulighetene for å legge til rette for løpene. I Danmark er det sånn at en del følger løpet til legeutdanningen de første årene. Tilsvarende er det i Norge fullt mulig å legge til rette for å øke kvoten på legeutdanningen på ett eller annet av de tre universitetene og la dem følge et treårig løp fram til en bachelorutdanning. I Danmark heter det klinisk biomekanikk, og det er et begrep som vi bør begynne å snakke om i Norge også. Det er både profesjonsbasert og akademisk rettet, så her er det mulig å gå flere løp fram til ulike nivåer. Et annet tips til statsråden er å se på utdanningen av leger, slik de gjør det i Australia. Der er bachelor inntakskrav for legestudiet, og det er da helt uavhengig av hvilken type bachelor man har. Det er en treårig utdanning i bunn, så er det en tre–fire års utdanning fram til lege, og dernest to–tre år i praksisrelatert spesialisering, med 16 institusjoner, eller akademier, som man kaller det der, for den spesialiserte praksisen i utdanningen. Det er en interessant modell. Jeg skjønner for så vidt at vi i Norge diskuterer hvem som skal få autorisasjon, for det er klart det er mange utdanningsløp for både sykepleiere og leger i Australia fram til den type spesialisering. Vi hører også at Bjørknes kan tilby et første år i Norge, så her er det bare å se de mulighetene som ligger, og hvordan vi kan lede de første fram. Utfordringen uansett er at vi må ha en forskningsbasert kompetanse som skal styre dem inn i riktig utdanningsløp, og det må kobles på medisinutdanningen. Vi kan også dra dette litt videre og tenke at vi skal legge til rette for et helsevesen i Norge som har tre dører inn i litt tydeligere grad enn i dag. Der fastlegen har en veldig solid posisjon i norsk helsevesen i dag, er vi i ferd med å åpne for at psykologene får en dør inn, og vi kan også tenke oss at muskel- og skjelettlegene får en tydeligere dør inn. Om de heter manuellterapeuter, kiropraktorer eller muskel- og skjelettleger, får framtida vise. Heldigvis har vi nå åpnet opp for en litt mer dynamisk debatt om hvordan vi skal utvikle det norske helsevesenet, og utdanningsløpene fram dit er vi nødt til å utvikle parallelt. Det har vært veldig statisk i Norge i mange år nå. Den internasjonale debatten om bachelorutdanning og vitenskapelige utdanninger åpnet noen dører i Norge, men jeg tror vi er nødt til å revitalisere den debatten med tanke på utdanningsløp i Norge, der kostnadene ikke skal bli det store problemet. Det er utfordringer vi er nødt til å diskutere, og når utfordringene er så store både i lidelser og i tapte leveår og faktisk utgjør så vanvittig mange milliarder i trygdeutbetalinger, er vi nødt til å diskutere hvordan vi skal bruke de midlene på en litt annen måte. Og her snakker vi bare om promiller av utbetalingene årlig for å finansiere dette.