Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-01-28:
Senterpartiet vil bidra til å fremme et europeisk samarbeid som kan føre til et åpent Europa der folks levekår blir satt i sentrum. Dette er i tråd med folkets nei fra 1994. Etter vårt syn er de viktigste utfordringene Europa står overfor i årene framover utover det å løse konfliktene på Balkan, å hindre økte forskjeller mellom øst og vest og mellom grupper i folket. Å kjempe mot arbeidsløshet og økte sosiale forskjeller må være en hovedoppgave i det europeiske samarbeidet. Folkets nei har ikke ført Norge inn i en internasjonal isolasjon, slik noen hevdet ville skje før folkeavstemningen. Som det framgår av utenriksministerens redegjørelse, har Norge et nært samarbeid med EU og EU-landene, samtidig som vi er med i en rekke andre europeiske og internasjonale organisasjoner. Senterpartiet er opptatt av å utnytte den handlefriheten Norge har, politisk og økonomisk, samtidig som vi selvsagt skal yte vårt ved bl.a. å betale for de avtaler og samarbeidsprosjekter som inngås med EU. Vi må ikke oppfattes som snyltere. Da jeg er av de siste fra Senterpartiet som har ordet, vil jeg konsentrere meg om ett område, nemlig utdanning i et europeisk og internasjonalt perspektiv. Å ha kontakt med omverdenen er en naturlig del av vår kultur. Dette er selvsagt ikke avhengig av vår tilknytning til unionen, men bygger på gjensidig respekt, lange tradisjoner og ulike samarbeidsavtaler samt naturlig samkvem mellom folk over landegrensene. Kontakt og kommunikasjon skjer på mange måter og raskere enn noensinne, både ved reisevirksomhet og elektronisk kommunikasjon. Nasjonenes grenser er ingen barrierer lenger. Det gir oss spennende utfordringer Læreplanene for det norske skoleverket har en grundig basis i norsk og europeisk kulturhistorie. Slik legges det et godt grunnlag hos elevene til å utvikle internasjonal og nasjonal forankring. Dette er viktig for å utvikle positive holdninger og solidaritet hos den yngre generasjon, noe som er av fundamental betydning for en fredelig og vennligsinnet innstilling. Dette er ikke minst viktig overfor våre nye landsmenn, flyktninger og asylsøkere. Klarer vi å få til gode samarbeidsrelasjoner i skolen og oppvekstmiljøene, vil dette virke positivt i forhold til det flerkulturelle samfunnet som Norge er blitt. Handlingsplanen fra 1990 om internasjonalisering i videregående skoler har ført til mange spennende prosjekter sammen med EU-land. Elever og lærere har vist stor entusiasme, og dette fortsetter. Dette er foruten å være kompetansebyggende også holdningsdannende. Å bli kjent med vår egen kulturarv og historie er viktig for identitetsskaping, men like viktig er det å skaffe seg innsikt i andre europeiske lands kulturbakgrunn. Senterpartiet innser at et internasjonalt arbeidsmarked og stor mobilitet stiller krav til innholdet i utdanningen og til godkjenning av kvalifikasjoner. Kunnskap kjenner ingen grenser. Vi må løse utfordringene sammen med andre. Samarbeid gir viktige impulser til det norske samfunnet. Derfor deltar vi aktivt i en lang rekke internasjonale organisasjoner og mange opplæringsprogrammer. Gjennom bl.a. programmene Leonardo og Sokrates deltar Norge i et omfattende europeisk samarbeid. Liknende avtaler fins på høgskole- og universitetsnivå. EØS-avtalen gir oss rett til deltakelse i en rekke programmer, som miljø- og forbrukervern, energisparing, kulturprosjekter i tillegg til forskning og utvikling. Deltakelse i forskningsprogrammene er viktig og helt nødvendig i den norske forskningsinnsatsen, samtidig som det muliggjør viktig nettverksbygging for næringslivet. Dette er en god måte å være i konstruktiv dialog med EU på. Selv om EØS-avtalen sikrer gjensidig godkjenning av beviser for utdanning og yrkeskompetanse og lik adgang til studier og forskning, må Norge forsere arbeidet med godkjenningsordninger for folk med profesjonsutdanninger utenfor EØS-området. Det er viktig for at bl.a. flyktninger og asylsøkere skal få relevante arbeidsoppgaver, samtidig som det vil bøte på kompetansemangelen som fins på mange fagområder i vårt samfunn. Vi har en enestående anledning til å imøtekomme dette nå når kompetansereformen skal settes ut i livet. Til slutt: Norge sa nei til medlemskap i unionen i 1994, men vi har ikke sagt nei til Europa. Debatten her i dag på bakgrunn av redegjørelsen fra utenriksministeren viser at dette har fått full tilslutning.