Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-10-11:
I går ble Norge valgt inn i FNs sikkerhetsråd. I Kristelig Folkeparti er vi glad for det, og jeg vil gratulere utenriksministeren og utenrikstjenesten med en vel utført jobb. Plassen i Sikkerhetsrådet vil forhåpentligvis vitalisere norsk utenrikspolitikk, og vi trenger en ny debatt om norsk FN-politikk. FN står framfor flere utfordringer. For det første: Det pågår en viktig debatt om finansieringen av FNs arbeid og bidragsskalaen mellom FNs medlemsland, hvor det er nødvendig å få viktige land til å vise større fleksibilitet i sine standpunkter. En annen utfordring er knyttet til hvordan FN kan bli en mer troverdig bidragsyter i fredsoperasjoner. Høstens debatt om dette knyttet til Brahimi-rapporten må ikke få renne ut i sanden – det vil skade FN. Den tredje store debatten er knyttet til utvikling og handel, der FN må få en mer aktiv rolle i forhold til de internasjonale finansinstitusjonene. Det er bra at utenriksministeren har varslet en redegjørelse om norsk FN-politikk i Stortinget. I trontalen varsler Regjeringen at den vil styrke forskningsinnsatsen. Forskningen har sammen med et godt skolesystem en sentral rolle i den moderne kunnskapsøkonomi. Her er Kristelig Folkeparti og Regjeringen enige. Men hvor er satsingen? Stortinget vedtok i vinter å be om en forpliktende opptrappingsplan for norsk forskning slik at vi kommer opp på gjennomsnittlig OECD-nivå i løpet av fem år. En slik opptrappingsplan kom ikke i revidert nasjonalbudsjett i vår, og jeg kan heller ikke finne den i forslaget til statsbudsjett fra Regjeringen. Det Regjeringen her gjør, er å gi med den ene hånden og ta med den andre. Bevilgningene over Forskningsfondet øker, mens grunnforskningen får strammere vilkår gjennom kutt hos universitet og høyskoler. Næringsforskningen får mer midler, men moms på forskningstjenester spiser dette nærmest opp. Og Hervik-utvalgets forslag som skal stimulere næringslivet til økt FoU-aktivitet, følges ikke opp. Det bekymringsfulle er ikke at denne regjeringen gir og tar, og at det dermed går ut i null. Det bekymringsfulle er at Regjeringen ikke evner å legge fram en opptrappingsplan slik Stortinget har vedtatt. Dermed blir det vanskelig å feste lit til det Regjeringen sier i trontalen, og da har jeg ikke nevnt løftene fra Arbeiderpartiets opposisjonstid i vinter. Kunnskapsøkonomien forutsetter et aktivt næringsliv i samarbeid med kunnskapsinstitusjonene. Men kunnskapsøkonomien stiller også større krav til etisk bevissthet og verdier i utøvelse av lederskap og forvaltning av ressurser. Det har ikke minst de siste ukers medieoppslag om norsk næringsliv vist. Derfor blir det så viktig at skolen har en aktiv verdiformidling, og at vi har en offentlig etikkdebatt. Den norske kirke bør være en aktiv medspiller i den debatten. Kristelig Folkeparti vil gi Den norske kirke bedre arbeidsvilkår. Det er viktig å holde fram at Den norske kirke er et trossamfunn som må vises respekt. Det er uheldig at Regjeringen omskriver Kirkens egne målformuleringer, fordi man på denne måten omdøper Kirkens rolle og oppgave. Og det er betenkelig fordi det viser et kirkepolitisk engasjement som vil styre Den norske kirke. Kristelig Folkeparti vil heller gi Den norske kirke større frihet og ansvar. Derfor har vi fremmet et grunnlovsforslag om at Kirken selv skal få utnevne sine biskoper, og dette kan skje uten at vi opphever statskirkeordningen. Kristelig Folkeparti ønsker å fremme en åpen folkekirke, derfor trenger vi å øke satsingen på dåpsopplæring og gi nødvendige ressurser til dette. Kirken trenger økte menneskelige og økonomiske midler. Regjeringen gir et dårlig signal når den reduserer antallet studieplasser innen diakoni og reduserer bevilgningene til den lokale kirke. Regjeringen har i trontalen omtalt kirkepolitikken, men det er senere i høst den praktiske utformingen vil vises. Signalene så langt er dessverre ingen invitasjon til samarbeid.