Ove Trellevik (Høyre), 2016-06-09:
Først må eg få lov til å takka saksordføraren og kollegaene i komiteen for eit godt samarbeid og ein god prosess i denne saka. Eg vil gjerne framheva komitéleiar Pollestad, som har leia møta på ein svært god måte og klart å skilja partihatten frå komitéleiarhatten på ein utmerkt og god måte. Det var rosen for i dag, gode komitéleiar. Så til sjølve saka. Dette er ei stor og viktig sak, både for det offentlege og for innbyggjarane flest. Det er trass alt innbyggjarane som til sjuande og sist er sluttbrukarane av alle offentlege tenestetilbod. Det er difor denne lova er ei viktig lov som ofte vert brukt til å vareta også andre samfunnsomsyn. Lova vert fort eit politisk verktøy for å nå ulike politiske målsetjingar i samfunnet vårt. Men bakgrunnen for sjølve lova er EØS-retten, men òg ønsket om forenklingar både i EU og ikkje minst her i Noreg, i tillegg til å forbetra sanksjonsreglane ved brot på regelverket. Det har opp gjennom tidene vore mykje kritikk for at regelverket er for komplisert, for detaljert, for formalistisk, så det er svært positivt at regjeringa har teke tak i dette. Men så er det slik at når me politikarar tek borti dette, har me ein tendens til å vera for alt me er for, eller me ønskjer å markera det me er imot. Då vert det ofte slik at lova må vareta mange andre omsyn òg. Mange gode omsyn har vorte foreslått her: barnearbeid, likestilling, miljø, klima, fattigdom, integrering, innovasjon, lærlingar osv. Slike ekstra samfunnsomsyn gjer det svært vanskeleg for oppdragsgjevaren å skaffa seg varer og tenester av riktig kvalitet, yting og pris, sett opp imot behovet ein eigentleg skal dekkja, når det er svært mange andre samfunnsomsyn lova skal vareta. Det er veldig viktig å vera nøktern, og det har regjeringa lagt godt opp til. Det er trass alt innbyggjarane og samfunnet som må ta kostnaden med eit omfattande og krevjande regelverk. Regjeringa har prioritert klima og miljø, arbeidslivskriminalitet og menneskerettar som viktige utfordringar i samfunnet som lova bør prøva å vareta. Her har regjeringa fått full støtte frå komiteen. Komiteen går litt lenger enn regjeringa, men er vel vitande om at det vert meir krevjande å følgja regelverket med tilsvarande større risiko for å gjera feil i forvaltninga. Innkjøp er inga enkel sak for forvaltninga. Di fleire omsyn lova skal vareta, di meir kompleks vert lova, og faren for feil vert større. Arbeidet med revisjon av innkjøpa til forvaltninga vert større, og byråkratiet vert større. Til sjuande og sist vert samfunnet sine kostnader større. Riksrevisjonen har allereie peikt på at eksisterande regelverk viser at det er mangel på kompetanse når det gjeld offentlege innkjøp. Det er manglande etterleving av regelverket, og det er mangelfull intern kontroll. I tillegg er innkjøpsarbeidet lite formålstenleg organisert mange plassar. Det er god grunn å forventa at det nye regelverket vert enklare, men Høgre meiner òg at det er svært viktig at me har fokus på at forvaltninga også vert betre. Dei største diskusjonane har likevel vore knytte til frivillige lag og organisasjonar, og i kva grad me kan reservera kontraktar for dei aktørane. Dei reservasjonsreglane me har i dag i gjeldande lov, lèt seg ikkje vidareføra i ny lov grunna EØS-retten. Me har i den seinare tida sett fleire saker både i Oslo og Bergen der byrådet prøver å reservera kontraktar for ideelle organisasjonar. Det vert ikkje mogleg på same måte som i dag. Men regjeringa er tydeleg på at ein ønskjer å utnytta handlingsrommet som ligg i EØS-regelverket, samtidig som me må respektera at det går ei grense for når ein bryt prinsippa om likebehandling av tilbydarane. Komiteen har såleis peikt på ei rekkje særtrekk ved tenestene til dei frivillige laga og organisasjonane, og som kan gje dei eit konkurransefortrinn. Men det er viktig å hugsa på at også andre tilbydarar står fritt til å tileigna seg slik kompetanse og slike kvalifikasjonar – og tilby det. Ta f.eks. vilkåret «evne til å mobilisera ressursar i samfunnet.» Det er eit flott tildelingskriterium – Kristeleg Folkeparti skal ha mykje ros for at dei klarte å vera så kreative og flinke – det er dei ofte, forresten. Eit eksempel her kan vera Røde Kors si besøkstenest i pleie- og omsorgstenesta. Å knyta til seg ein slik ressurs som Røde Kors si besøkstenest kan òg andre typar tilbydarar med andre organisasjonsformer gjera. Det er ikkje tvil om at òg andre kan tileigna seg slike fortrinn. Me har sett nærmare på dei frivillige sine konkurransefortrinn i form av tenestetilbod og kvalitet ved tenestene, samtidig som me sikrar likebehandling av tilbydarane. Dette er òg svært viktig for Høgre. For å kvalitetssikra at det juridiske handlingsrommet er innanfor EØS-retten, skal no regjeringa utgreia dette. Men det er ei målsetjing at me utnyttar handlingsrommet i EØS-retten fullt ut. Det er ikkje overraskande at Senterpartiet og SV meiner at regjeringa vil utradera heile ideell sektor ved å innlemma EØS-retten på dette området. Det er ikkje tilfellet. Det vert no opp til kommunane og forvaltninga å etterspørja riktig kvalitet og riktig tenest, slik at ein utnyttar dei ideelle organisasjonane sine fortrinn der dei eksisterer. Dette nye regelverket set brukarane sitt behov i fokus, og det er eigentleg meir underordna kven som tilbyr, og kva for organisasjonsform tilbydarane har. SV og Senterpartiet viser eigentleg at dei har svært låg tillit til ideell sektor når dei meiner at EØS-reglane vil utradera dei heilt. Eg trur ideell sektor vil klara seg svært bra. Dei har svært mange fortrinn, og me har fått svært mykje til for dei i denne saka – innanfor EØS-regelverket. Stortinget har innsett at det er ein stor risiko å fokusera på innovasjon i offentlege innkjøp. Frå tid til annan vert me vitne til at hundrevis av millionar kroner av det offentlege vert skusla og rota vekk i tvilsame innovasjonsinnkjøp og prosjekt som havarerer i det offentlege. Fleirtalet vil no utgreia ei risikoavlasting for aktørane i slike innkjøp. Eg håpar at regjeringa fokuserer på ulempene med ei slik risikoavlasting. Det er sett frå min ståstad nærmast uverkeleg at skattebetalarane og innbyggjarane skal stå ansvarlege for kreative innkjøparar og rådyktige seljarar av luftslott for at eksterne selskap skal redusera risikoen ved å bruka skattebetalarane sine pengar. Eg trur ikkje det vert færre risikofylte prosjekt av dette – tvert imot. Det offentlege må ikkje verta ei leikegrind for ulike eksperiment som skal redusera eigen risiko. Ei slik risikoavlastingsordning som det her vert teke til orde for, gjer at me får fleire prosjekt som feilar, me får auka kostnader for samfunnet totalt sett og langt meir byråkrati med å følgja opp slike innkjøp. Det er fleire parti som er opptekne av at norsk industri ikkje skal tapa i konkurransen med andre på grunn av særnorske miljøkrav. Det høyrest tilforlateleg ut. Men det vert nesten umogleg å følgja opp i praksis, og det vil vera svært kostnadskrevjande både for tilbydarar og det offentlege å dokumentera slike krav. Regjeringa arbeider kvar einaste dag for at norsk industri skal få betre og meir like rammevilkår som sine konkurrentar. Men i sak etter sak vert dei stemte ned her i Stortinget av desse partia som vil innføra særnorske lover og særnorske krav til norsk industri. Sjølv om Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet i denne saka ønskjer likebehandling av norske tilbydarar på enkelte område, er det dei same partia som stemmer for at det vert konkurransevriding på andre område. Eg synest det er svært uheldig at dei i den eine saka kan stemma for at det skal verta konkurransevriding, og dei stemmer òg for særnorsk toll, dei stemmer for særnorske skattar, særnorske avgifter og særnorske velferdsgode og ei rekkje andre ting som gjer at dette vert konkurransevridande for norsk industri. Eg oppfattar det rett og slett slik at dei ønskjer å ha like vilkår, men dei ønskjer ikkje å gje like vilkår.