Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-10:
Vi får håpe at stemma held gjennom heile innlegget – det er litt vår i lufta for tida. I forvaltningsorganiseringa står målet om lokalt og regionalt sjølvstyre ved sida av andre viktige ideal, som idealet om rettsstaten og idealet om velferdsstaten. Det har difor vore ei viktig politisk målsetjing at i tillegg til å overføre oppgåver til det regionale nivået skal ein sikre ei effektiv iverksetjing av nasjonale mål, som t.d. likeverdige tenestetilbod over heile landet og rettstryggleik for den enkelte. Det er sjølve kjernen i fylkesmannens oppdrag og rolle, og innstillinga slår fast at det skal liggje fast, sjølv om innstillinga og meldinga på andre område betyr ei overføring av oppgåver som fylkesmannen i dag har hand om. Fylkesmannen skal framleis vere ein garantist for rettstryggleik på regionalt nivå på ei rekkje område, m.a. ved å gjennomføre klage-, tilsyns- og kontrolloppgåver i høve til kommunane. Kommunane er den viktigaste velferdsprodusenten overfor innbyggjarane, og dei oppgåvene gjer dei stort sett aldeles utmerkt, men vi må ha eit system som sikrar at innbyggjarane får dei tenestene dei etter lova har krav på, og at kommunar og fylkeskommunar handlar i tråd med lov- og regelverk. Fylkesmannens myndigheit til å føre tilsyn med kommunale verksemder og handsame klager på kommunale enkeltvedtak er sentralt i så høve. Moglegheitene for innbyggjarane til å klage til eit anna organ enn det som har gjort vedtaket, står sentralt i norsk forvaltning. Fylkesmannen si rolle som klageinstans for kommunale enkeltvedtak utgjer ei velkjend og velprøvd ordning. For innbyggjarane er denne ordninga enkel, ho er rimeleg, ho er effektiv, og ho oppfyller kravet om uavhengigheit. Eg er glad for at Framstegspartiet står aleine om framlegget om å innføre ein forvaltningsdomstol for kommunale planvedtak til erstatning for denne ordninga. Fylkesmannen skal òg framleis vere regional sektorstyresmakt i høve til kommunane på ei rekkje område. Interessefelleskapen mellom stat og kommune føreset ein tett dialog og ei konstruktiv samhandling mellom nivåa om korleis mål skal nåast. Den nasjonale politikkens legitimitet vert styrkt gjennom at staten er til stades, synleg og tilgjengeleg, både lokalt og regionalt. Legitimiteten vert òg styrkt gjennom ein stat som aktivt søkjer å samordne sine aktivitetar retta mot kommunane. Betre samordning av regional statsforvaltning er ei utfordring vi skal ta alvorleg. NIBR gjorde ei undersøking for Fornyings- og administrasjonsdepartmentet på kva kommunar, fylkeskommunar, LO og NHO i kvart fylke meiner om regional stat. Det er slik at mange av dei store meiner at variasjonar i tilknytingsform, altså at vi har fått ei større fristilling av statlege verksemder, og etatskultur er vel så viktige årsaker til fragmentering og dårleg samordning som den geografiske inndelinga. Det er òg grunn til å merke seg at NIBR viser at endringane i regional stat dei siste åra ikkje ser ut til å ha ført til meir effektiv ressursbruk. Mange respondentar, som altså var kommunar, fylkeskommunar og organisasjonane i arbeidslivet, melder om auka møteverksemd, fleire reiser og lengre saksbehandlingstid som følgje av ny organisering. Lokaldemokratikommisjonen la fram si siste utgreiing sist vår. Dei understreka tydeleg at hopehavet mellom det nasjonale og det lokale demokratiet har vorte stadig viktigare i og for utviklinga av det norske velferdssamfunnet. Som dialogpartnar og bindeledd vil fylkesmannen få ei viktig rolle å spele framover for at det hopehavet skal gå godt føre seg. Regjeringspartia får støtte frå Venstre og Kristeleg Folkeparti til at ein i framtida må sjå inndelinga av dei regionale statsetatane meir i samanheng og som ein del av ein helskapeleg regionalpolitikk. Regjeringa vil difor gjennomføre ei vurdering av inndelinga av den regionale staten når inndelinga av det folkevalde regionale nivået er avklåra. I den vurderinga vil omsynet til innbyggjarane og næringslivet så vel som omsynet til samhandlinga med andre offentlege organ vere viktige kriterium. I kor stor grad den prosessen vil resultere i endra inndeling, står att å sjå, men eg har merka meg fleirtalets oppmoding om at det no må leggjast stor vekt på å få ein samanfallande og harmonisert struktur. Regjeringa har gjennom Sora Moria-erklæringa forplikta seg til at omstilling i offentleg sektor ikkje skal føre til auka sjukefråvær, eller til at tilsette vert støytte ut av arbeidslivet. Som ansvarleg for den overordna arbeidgjevarfunksjonen i staten vil eg difor leggje til rette for at denne omstillinga for dei statleg tilsette skjer innanfor trygge rammer og i god dialog med dei tilsette sine organisasjonar.