trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-10-04:
For kort tid siden gledet vi oss over åpningen av Stavangers nye konserthus, et fantastisk bygg drevet frem av Høyre-styrte Stavanger. Denne store satsingen er ledd i en offensiv politikk for å styrke Stavanger-området som en moderne europeisk region for fremtiden, noe som er veldig flott. Men Stavanger er ikke alene om å ønske seg en god og fremtidsrettet kulturarena. Hvis kulturministeren hadde sjekket, ville hun ha sett at det i hvert fall er 40 prosjekter som ligger på hennes bord, og flere kommer. Eksempelvis kjenner vi til millardprosjekter i Oslo, som nytt nasjonalmuseum og rehabilitering av Nationaltheatret. Bergen har en lang liste både med rehabiliteringsprosjekter og nye bygg, og en lang rekke bygg innenfor museumssektoren er anmeldt, hvor det også ropes etter magasiner. Til tross for store økninger på kulturbudsjettet vet vi at det skal holde hardt å finne statlige midler som dekker dette behovet. Derfor er det nødvendig å tenke nytt, noe Høyre har etterspurt ved flere anledninger, men dessverre er det lite respons å få. Hvor er pilotprosjektet som gir oss erfaringer med Offentlig Privat Samarbeid for kulturbygg? Svenskene prøver det ut, med kulturhuset i Umeå. Også et stort prosjekt i Malmö er eksempel på det. Hvor er pilotprosjektene som stimulerer til kombinasjonsløsninger, slik vi eksempelvis har sett det på Terningen Arena i Elverum? Det er mye å hente i den type modeller. Og kanskje er det slik at en gaveforsterkningsordning eller en målrettet skatteincentivordning kunne bidratt til at vi økte de private bidragene inn i kulturbyggene? Andre land har gode erfaringer med det. Det finnes givere dersom man møter dem med en annen og mer positiv holdning. Hvor er pilotprosjektet som kan vise at et OPS-prosjekt kunne løst deler av den magasinutbyggingen som det skrikes etter i Museums-Norge? Et prosjekt ligger klart på Maihaugen, det er bare å sette i gang. Det dreier seg om et stort magasinprosjekt, også koblet opp mot å ivareta de små og verneverdige håndverkene i vårt land, som også er en viktig målsetting. Kultur-Norge har fått store økonomiske bidrag gjennom Kulturløftet. De er smurt ut veldig flott, men etter gamle mønstre og gamle løsninger. Vi trenger en ny politikk, og vi trenger en ny regjering for å finne vilje til akkurat dette.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Regjeringen sier at den vil sikre gode helsetjenester for folk, at den vil følge opp Samhandlingsreformen, og at den vil satse på utdanning. Men de sier lite eller ingenting konkret om hvordan de skal gjøre dette. Utfordringene i dagens helsesektor er store, og det er ingenting som tyder på at de blir mindre. Selv om vi har fått en ny helseminister som er veldig fornøyd i sitt møte med den private helsesektoren, og derfor helst vil snakke om hvor godt det fungerer, så betyr ikke det at alt er på stell i helsesektoren. Flere folk får konstatert ulike kroniske sykdommer, og vi lever lenger. I mange tilfeller fører dette til et stort sammensatt hjelpebehov. I tillegg viser framskrivninger at dersom vi ikke gjør endringer i måten som vi løser oppgavene i sektoren på, må hver fjerde ungdom ta helsefaglig utdanning i 2025. Går vi enda ti år framover, er tallet at hver tredje ungdom på landsbasis må ta den slags utdanning. Dette er selvsagt ingen bærekraftig utvikling. Men vi må uansett rekruttere og utdanne flere. Det må endringer til i hvordan vi løser oppgavene. Fremskrittspartiet mener at for å sikre tilstrekkelige, trygge og gode helsetjenester, så må det også satses vesentlig på utdanningssektoren. I mai behandlet og vedtok Stortinget Meld. St. 13 for 2011–2012 Utdanning for velferd, Samspill i praksis. Meldingen inneholder mange gode konkrete løsninger på utfordringer innen det helsefaglige og sosialfaglige området, som det både var mulig og viktig å gjennomføre snarest mulig. Fremskrittspartiet hadde store forventninger til at regjeringen virkelig ønsket å sette i gang gode tiltak for å styrke helsesektoren. Fremskrittspartiet og de andre opposisjonspartiene fremmet en rekke gode forslag i saken. Regjeringspartiene stemte ikke for et eneste konkret forslag. De stemte kun for at saken ble vedlagt protokollen. Forslagene ville gjort at vi hadde fått flere faglærte og en bedre helsetjeneste hurtigere. I dag er strykprosenten enkelte steder så høy som 50 pst. innen sykepleierutdanningen. Flertallet støttet ikke engang Fremskrittspartiets løsning for å redusere frafallet, nemlig å tilby forkurs innen norsk, matematikk og engelsk for søkere til sykepleierutdanningen, når karakterene til søkerne tilsa at det var behov for det. Dette ville nok kostet noen kroner, men ville gitt langt bedre kvalifiserte søkere til utdanningen. Melding nr. 13 er nok et eksempel på regjeringens handlingslammelse. I dag har vi hørt mye selvskryt fra regjeringspartienes representanter. Det er ikke måte på hvor godt alt går i dette landet. Men Fremskrittspartiet har gode løsninger, og vi har vilje til å gjennomføre det – ikke minst.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Norge er flere år på rad kåret til verdens beste land å bo i. Én årsak er at vi legger til rette for og stimulerer til at kvinner kan være yrkesaktive og slik delta i verdiskapingen. Nylig utpekte Redd Barna oss til verdens beste mammaland. Det betyr at vi gjør mye rett i landet vårt. I Arbeiderpartiet er vi opptatt av å bekjempe uønsket deltid. Tall fra Arbeidskraftundersøkelsen viser at siden regjeringen Stoltenberg overtok og fram til i dag er andelen ufrivillig deltid faktisk halvert. Debatten i dag har vært spesiell. Høyre har i hele dag drevet med svartmaling av hvordan det står til her i landet. Men svartmaling er ingen ny aktivitet fra Høyre. Jeg husker godt hva Høyre forsøkte seg med i oppkjøringen til valgkampen foran stortingsvalget i 2005. Daværende næringsminister Børge Brende fra Høyre varslet dommedag dersom de rød-grønne skulle vinne valget. Men dommedagsprofetier slo ikke til. Arbeid til alle har alltid vært Arbeiderpartiets viktigste sak. Siden 2005 er det, som flere har vært inne på, skapt flere enn 300 000 nye arbeidsplasser. Da Høyre hadde næringsministeren kunne de vise til noen få titusen nye arbeidsplasser. I mitt hjemfylke, Møre og Romsdal, er det siden 2005 skapt nærmere 10 000 nye arbeidsplasser, hele 7 569 nye i privat sektor. De siste tallene for arbeidsledigheten i mitt hjemfylke er på 1,8 pst. I løpet av trontaledebatten i dag har jeg ikke hørt at en eneste høyrerepresentant har sagt noe positivt om hvor godt det går i landet vårt. Jeg tror ikke folk kjenner seg igjen i elendighetsbeskrivelsen. Høyre har også i løpet av dagen sagt mange ganger at de har nye ideer og nye og bedre løsninger. Det er ikke slik at jo flere ganger man sier noe, jo mer sant blir det. Høyre sin politikk er fortsatt skattelettelser og ønsket om å privatisere velferdstjenestene. Det eneste nye er at de har sluttet å snakke om skattelettelser og privatisering. Til slutt et hjertesukk: Jeg husker godt hvor frustrerende det var å være kommunestyrerepresentant da Erna Solberg var kommunalminister. Jeg vurderte faktisk å slutte som kommunestyrerepresentant. Heldigvis ble situasjonen en helt annen da vi tok over. Kommunene er blitt styrket med 60 mrd. kr siden 2005. Det har bl.a. resultert i at vi har fått hele 22 000 nye ansatte i kommunehelsetjenesten. Det er resultat jeg ikke ser noen grunn til å svartmale.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-10-04:
Flere representanter har allerede beskrevet situasjonen i Europa og de utfordringene våre naboland møter når det gjelder økonomi og høy arbeidsledighet. Med dette som bakteppe skal vi være takknemlig for at Norge er i en helt annen posisjon, takket være våre petroleumsressurser og vår evne til å kombinere ressursgrunnlaget med kompetanse for å sikre landet et godt økonomisk fundament. Dette gjør at vi har høy sysselsetting og etterspørsel etter varer og tjenester innenfor industrien, eller i alle fall den delen av norsk industri som er oljerelatert, enten den er rettet mot norsk sokkel eller for eksport. Utfordringene fremover står likevel i kø fordi vi allerede er på god vei til å ha et todelt næringsliv, hvor den delen som er petroleumsrelatert, går på høygir, mens den andre delen av norsk industri og tjenesteyting sliter fordi det er nedgang i viktige eksportmarkeder. Denne situasjonen avspeiler seg bl.a. i investeringsviljen innenfor de ulike sektorene. SSB forventer at investeringene i industri utenfor oljerelatert næringsliv vil være ca. 9,5 pst. av totalen dette året. Dessverre er forventningene til hva som skjer neste år, ganske dystre, og SSB forventer at bare rundt 7 pst. av investeringene i næringslivet vil komme til den delen som ikke er avhengig av petroleumsaktiviteten. Dette er en alvorlig situasjon, og vi risikerer en forvitring av industrikompetanse i Norge dersom denne todelingen får fortsette i samme retning. Manglende investeringsvilje er et faresignal. Det er farlig å gjøre seg altfor avhengig av én faktor, og vi trenger å styrke annen type industri i Norge. Hvilken politisk kurs vil best sikre industriutviklingen og arbeidsplasser i Norge fremover? Hvilken politikk skal føres for å stimulere og tilrettelegge for at også den delen av industrien som ikke retter seg mot petroleumssektoren, skal ha vekstmuligheter også i Norge? Denne regjeringen har i løpet av sine syv år hatt om lag 270 mrd. kr mer til disposisjon enn tidligere regjering. Det er interessant å se hvordan dette økte handlingsrommet er benyttet. Vel, det kan i alle fall umulig ha blitt benyttet til å styrke kvaliteten ved norske universiteter. Dessverre var ingen av våre universiteter å finne blant verdens 200 beste på en ranking omtalt i Dagens Næringsliv i dag. Å satse på økt kunnskap er faktisk noe av det viktigste vi kan gjøre for å bygge fremtiden, og det virker som om Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har oversett dette faktum. Høyre ser behovet for at vi får en styringsdyktig regjering som evner å investere i fremtiden. Vi trenger ikke fire nye år med en regjering som ikke har klart å ta denne utfordringen på de syv årene de allerede har hatt til rådighet. Vi trenger en ny politikk, nye ideer og bedre løsninger for samfunnet fremover.
Olov Grøtting (Senterpartiet), 2012-10-04:
Vi i Senterpartiet er som kjent opptatt av å ta hele landet i bruk. Derfor er vi også opptatt av et best mulig transportsystem, både for folk og varer. Den rød-grønne regjeringen har gjort mye disse sju årene, og bevilgningene til samferdsel har økt mye. Framover blir den store utfordringen å få enda mer igjen for pengene vi investerer. Dette er det også mange på høyresiden som snakker om, og det lanseres mange til dels lettvinte løsninger. Men det er faktisk ikke slik at det finnes lettvintløsninger på de store utfordringene vi har innen samferdselssektoren. Vi i Senterpartiet erkjenner at snarveiene ikke finnes. Vi har gjort mye, og vi tar tak videre, spesielt innenfor tre områder: Vi skal øke utbyggingstakten ved å bygge lengre strekninger i ett, og planleggingen må også gjøres for lengre strekninger. Av og til stopper prosjekter opp av forskjellige årsaker. Det kan være av jordvernhensyn, og jordvern er viktig for å sikre produksjon av norsk mat – og for matvaresikkerheten. Jeg mener man allerede svært tidlig i en planleggingsfase må luke vekk traseer som kommer i konflikt med større arealer dyrket mark, nettopp for å sikre rask framdrift. Vi i Senterpartiet mener at det lokale handlingsrommet må beholdes, men det må raskere statlig styring inn der man lokalt ikke kommer til enighet om viktige samferdselsprosjekter. Det andre viktige området er å få enda mer for pengene, og da trenger vi en mer forutsigbar finansiering. Det er dette transportetatene etterspør, og det er det store samferdselsprosjekter trenger for å sikre optimal framdrift. OPS er ikke nødvendigvis svaret, men det viktigste er at prosjektene sikres framdrift og finansiering i et lengre perspektiv. Det siste området vi vil ha fokus på framover, er helhetlig utbygging. For å ta unna befolkningsveksten som er varslet, trenger vi en kraftig kollektivsatsing i og rundt byer. Utbygging av intercitytilbudet og andre togtilbud vil være helt avgjørende for å spre befolkningsveksten, slik at også fylker som Hedmark kan få ta del i veksten og ikke minst avlaste det sentrale Oslo-området. Jeg er også opptatt av å knytte landsdeler sammen med robuste transportkorridorer, det gjelder både med jernbane, vei og fly. Ett av de prosjektene jeg er mest opptatt av, er å elektrifisere Røros- og Solørbanen. Det er et rimelig tiltak – og med stor samfunnsøkonomisk lønnsomhet. Det er viktig for persontrafikken, selvfølgelig, men aller viktigst er det for å sikre en rask og robust måte å sende gods på mellom nord og sør i dette landet. Det er noe som ikke minst fiskerinæringen i nord vil nyte godt av.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Tryggleik og fridom for alle – det er vårt prosjekt. Like moglegheiter for alle og arbeid til alle er det det handlar om. Arbeid er det viktigaste du kan ha for å oppnå tryggleik og fridom, i tillegg til ein velferdsstat som stiller opp dersom du vert sjuk, får barn eller vert gammal og treng hjelp. Difor har arbeid til alle alltid vore sak nr. éin for oss i Arbeidarpartiet. Da er det gledeleg å konstatera at sidan me overtok i 2005, har det vorte skapt over 300 000 nye arbeidsplassar – to av tre i private bedrifter. Til samanlikning vart det skapt 25 000 i Bondevik II-regjeringa. Aldri før har så mange vore i arbeid her i landet. Me har den lågaste arbeidsløysa i Europa. Men det betyr ikkje at me er ferdige. Me er nøydde til å satsa vidare på arbeidslivet; først og fremst ved å halda orden i norsk økonomi, sånn at me tryggjar arbeidsplassane. Dersom me set kronekurs og rente på spel, kan det gå ut over våre eksportretta bedrifter. Difor held me fast på handlingsregelen. Difor er det utrygt med eit mørkeblått økonomisk eksperiment som stiller spørsmål ved handlingsregelen, og som vel skattekutt framfor velferd. Me skal fortsetta å satsa på arbeidsplassar, ved å legga til rette, forenkla og styrka forsking og innovasjon. Det er viktig at me byggjer bruer inn til arbeidslivet for alle. Den nye uførereforma skal gjera det lettare å kombinera arbeid og trygd. Da må det leggast til rette for at fleire får moglegheit til å vera med. Både det offentlege og det private må bidra. Regjeringa har varsla at det offentlege skal kunna bidra med tilskot til bedrifter som tilset dei med nedsett arbeidsevne. Mange gjer ein god innsats. Fotballaget på min heimplass har laga eit eige prosjekt, som heiter «Ja, jeg kan». Follo fotballklubb har i fleire år engasjert menneske med spesielle utfordringar i klubben. Viktige arbeidsoppgåver blir utførte av personar med f.eks. Asperger syndrom, personar som tidlegare har hatt rusproblem, personar med psykisk utviklingshemming osv. Dette har gjeve mange menneske moglegheiter i arbeidslivet som dei kanskje aldri ville fått elles – og deltaking i eit inkluderande miljø. Det har vore viktig for den enkelte, men kanskje endå viktigare for klubben. Klubben seier sjølv at han har vorte betre, og det er ein plass der det er triveleg å vera. Dei unge spelarane har tileigna seg viktige erfaringar i møte med menneske som er noko annleis enn dei sjølve. Prosjektet skal no vidareførast saman med Nav, Follo Futura og bedrifter i Follo. Regjeringa skal laga politikk og legga til rette, men me er òg avhengig av dei frivillige, bedrifter og positive menneske.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
I Norge lever vi på den grønne gren. Folk i andre deler av verden og i Europa har helt andre forutsetninger for hverdagen sin, enn oss. Vi blir friskere, flere får utdanning, alle har barnehageplass, god likestillingspolitikk har vi, og ikke minst har vi holdt det viktigste løftet denne regjeringa ga – at vi skulle komme gjennom krisa med Europas laveste arbeidsledighet. Arbeiderpartiet vil ta Norge videre i denne retninga. Vi vil arbeide hardt og systematisk for å gjøre teknologien bedre og for å gi mennesker hjelp og behandling uten unødvendig ventetid fordi datasystemet er for gammelt, eller fordi vi ikke samhandler nok. Ikke minst skal vi jobbe hardt og iherdig for at alle skal ha jobb. Høyre mener regjeringa mangler handlekraft og gjennomføringsevne. Skal vi måle oss etter Høyres mål – ja, så har vi ikke lyktes. Denne regjeringa har ikke redusert antall ansatte, vi har ikke fått økte ledighetstall, vi har ikke en skole som skiller barn etter foreldrenes lommebok, vi har ikke kommersielle skoler eller kommersiell omsorg for de gamle. I Høyre-styrte Bergen forfaller skolene, i Kristiansand inviterer Høyres ordfører til byball under prismekroner for å gi overskudd til kommunale tiltak for rusavhengige. Slik handlekraft har heldigvis ikke denne regjeringa eller vårt parti. I prismekronenes skygge lusker de økte klasseforskjellene. Vår politikk har en annen retning – handlekraften har næring i fellesskapstanken, i en politikk som omfordeler, i handlinger og tjenester som sikrer at ingen står alene om oppgaver de ikke kan løse selv, eller som de ikke har råd til, og vi har en trygg økonomisk politikk. Representanten Solberg synes å mene at økonomiske oppgangstider gjør som verselinja i en kjent julesang: De daler ned – om ikke i skjul, så som et slags automatisk dryss over oss, bare her i Norge. Sånn er det ikke. Å gi arbeid til alle er hardt, daglig arbeid og krever godt trepartssamarbeid. Også her går Arbeiderpartiet og høyresida i forskjellig retning. Representanten Solvik-Olsen sier regjeringa mangler visjoner. Ja, vi mangler Fremskrittspartiets visjoner om ikke reduserte klimautslipp, om mer bilkjøring, om frislipp av alkohol og ikke minst om en utrygg økonomisk politikk. Fremskrittspartiets politikk skal gi trygghet til alle, sier de. Jeg lurer på om de som er avhengig av trygdeytelser, ville vært veldig trygge dersom Fremskrittspartiet hadde fått styre i 2012. Da kuttet nemlig Fremskrittspartiet 2 mrd. kr i trygdeytelsene fra den ene dagen til den andre. Etter mine begreper er det en ganske utrygg situasjon å være i. Høyresida vil ha en annen grunnleggende politikk – det er forskjellen – og med Fremskrittspartiet som partner blir den grunnleggende politiske retninga dramatisk forskjellig fra vår. Denne regjeringa vil ta Norge videre, og vi skal kjempe til siste minutt for å få velgernes tillit for nye fire år.
Thor Erik Forsberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Jeg er trygg på at norske foreldre velger å investere i våre barn framfor å velge høyresidens skattekutt. Det er dette stortingsvalget handler om. Den viktigste investeringen foruten å stille opp som foreldre, med trygge rammer og kjærlighet, er å sørge for gode barnehageplasser og en skolehverdag hvor barna møter en lærer som har trygghet, kompetanse og evne og mulighet til å se dem. Vi risikerer ved valget å investere mindre i våre barn. Mest utsatt er barna som vokser opp i kommuner med svakere skattegrunnlag enn gjennomsnittet. Østfold-kommunene og min egen hjemby, Sarpsborg, er blant dem. Skulle Høyre vinne valget, vil utjevningen vi har mellom skatterike og mindre skatterike kommuner, forandre seg. Det betyr at Høyre tar penger fra de lokalsamfunnene som har størst levekårsutfordringer, og sender dem til sine egne kjernevelgere – med store inntekter – i Asker og Bærum. Bare i Sarpsborg vil det bety nær 46 mill. kr mindre. Det tilsvarer ca. 80 færre lærere. Lokalt går Høyre også til angrep på eiendomsskatten og vil fjerne den, som betyr nye 120 mill. kr. Både sentralt og lokalt sier Høyre at man vil satse på kunnskap og utdanning. Det er å tale med to tunger. Dette viser noe av baksiden av medaljen, som verken representanten Ingjerd Schou eller lokale Høyre-topper vil fortelle velgerne om. Kuttene vil i så fall bety at alle talentene i norsk skole ikke får utvikle seg skikkelig. Å kutte i antall lærere i Sarpsborg og i Østfold for øvrig er ikke å investere i framtiden. Det betyr at færre barn blir sett, og det vil bli mindre etter- og videreutdanning for å få mer kompetente lærere. Der hvor Høyre ser utgifter, ser Arbeiderpartiet og foreldre mulighet til å investere mer i våre barn. De mest sårbare barna blir særlig prioritert av regjeringen når vi er inne i en skikkelig opptrapping av barnevernet. Å gi barn og unge verktøy til å mestre livet er å bygge et sterkere samfunn, hvor flere får muligheten til å lykkes i sitt eget liv. Dét er individuell frihet for dem som ikke har de beste oddsene for å skape et godt liv. Politikk er å velge, og regjeringen velger barna framfor skattekutt. Da bygger vi både folket og landet. Det er et ambisiøst mål når vi sier at alle skal med, men det er dét politikk handler om for oss sosialdemokrater.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Vanlige folks arbeidsinnsats er Norges viktigste økonomiske ressurs. Oljeinvesteringene i Nordsjøen skaper store verdier, men vanlige menn og kvinner i vanlige jobber med vanlig lønn skaper enda større. Disse menneskene holder hjulene i gang. Landet må styres i rett retning for dem. Vi tror at vekst og velstand fremmes best når vanlige mennesker føler seg trygge, fordi fattigdom, forskjeller og utrygghet begrenser veksten. Når folk har trygghet for jobb, inntekt, helse og alderdom, våger de å bidra mer både til sine nærmeste og til fellesskapet. Høyresiden mener mindre skatt er en forutsetning for vekst. Men er veksten høyere i høyrestyrte land, ledigheten lavere, overskuddene større, gjelden mindre? Jeg tror heller det er omvendt. Det vi vet, er at de som tjener mest på regjeringsskifte, er dem med høyest inntekt, og at det blir mindre igjen til investeringer i vekst og i velferd når mer penger brukes til skattelette. To pluss to er fortsatt fire. Får vi det bedre med Arbeiderpartiet i regjering enn med Høyre? Ja, det gjør vi. Regjeringen håndterte finanskrisen godt. Norge har Europas laveste arbeidsledighet, og det er skapt 300 000 nye jobber. Nå må vi sikre økonomien for nye generasjoner. Handlingsregelen gir oss anledning til å bruke oljeinntekter på en klok måte, samtidig som den tar hensyn til kommende generasjoner og håndterer svingninger i økonomien. La oss støtte en trygg og langsiktig økonomisk politikk med ansvarlige budsjetter. Høyre sier de vil fjerne formues- og eiendomsskatten, men hindre folk i å bli nullskattytere. Hvordan? De svarer nok gjerne – etter valget. Skattepolitikken vår tar mest hensyn til vanlige mennesker med vanlige jobber og vanlige inntekter. La oss fortsette slik og hindre at de rikeste blir nullskattytere igjen. Vi investerer i framtiden gjennom mer til vei og bane, til utdanning og forskning. Men vi investerer også i trygghet, gjennom å gi kommunene bedre økonomi, så over 20 000 nye årsverk innen pleie og omsorg har kunnet komme på plass. Vi trenger flere årsverk. La oss sørge for det, og for full sykehjemsdekning, i årene som kommer. Delelinjeavtalen med Russland er i havn, Norge har bidratt til klasevåpenkonvensjonen, og vi bidrar til å vaksinere flere barn i fattige land. I forhold til vår størrelse står Norge sterkt i verden. La oss bruke innflytelsen til å arbeide for nye globale klimatiltak, for nedrustning og for diplomati. Å gi mennesker like muligheter er både god politikk og god økonomi. La oss fortsette innsatsen for verdiskaping og rettferdighet, og alltid tenke på morgendagen.
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
For Arbeiderpartiet er samferdsel viktig. Jeg merket meg tidligere i debatten at leder av transport- og kommunikasjonskomiteen, representanten Hareide, brukte to minutter av sitt innlegg på RLE-faget, men uten å ofre et ord på samferdsel. Det kan bety én av to ting: Tross Hareides høye medieprofil på samferdsel, så er ikke dette en prioritert sak for Kristelig Folkeparti, eller det kan bety at Kristelig Folkeparti er fornøyd med Arbeiderpartiet og regjeringens samferdselspolitikk. Det siste er det ikke vanskelig å skjønne. Én ting er at vi bygger mer og bruker mye mer penger enn tidligere regjeringer, men vi øker også samferdselsbudsjettene år for år. Jernbanen har endelig fått en ny vår. Under rød-grønt styre har vi bygd ferdig og åpnet dobbeltspor mellom Asker og Lysaker og mellom Sandnes og Stavanger. Gevingåsen tunnel er bygd og åpnet i Trøndelag og har kuttet reisetiden mellom Trondheim og Nord-Trøndelag betydelig. Det er blitt bygget og bygges dobbeltspor i Vestfold og mellom Larvik og Porsgrunn. Vi har begynt arbeidet med Follobanen. Det blir oppstart for dobbeltspor Bergen–Arna og ny Ulriken tunnel neste år. Det blir gitt klarsignal for detaljplanlegging av ny mossetunnel på Østfoldbanen med sammenhengende dobbeltspor fra Rygge til Oslo og kraftig redusert reisetid fra Østfold-byene. Dette er ikke skryt, men realiteter. Regjeringen leverer ikke resultater, sier Høyre. Listen jeg nettopp gikk gjennom, er bare et lite knippe av resultater. All politikk handler om prioritering. Jeg kan være med på at denne regjeringen har mer penger å bruke, men la oss se på prioriteringene i en regjeringsperiode. Rett nok mener jeg, og store deler av det norske folk, at det gikk dårlig i Norge sist Høyre satt i regjering, men så dårlig gikk det ikke at de fikk mindre penger å rutte med i løpet av perioden. Men hva skjedde med oppfølgingen av NTP? Bevilgningene sto omtrent på stedet hvil fra rett i underkant av 10 mrd. kr til rett i overkant av 10 mrd. kr på fire budsjetter – på stedet hvil. På de fire siste budsjettene har Arbeiderpartiet og regjeringen økt oppfølgingen av NTP med over 2 mrd. kr til nær 16 mrd. kr. Neste år vil vi øke ytterligere. Det blir for enkelt å sutre over at vi har mer penger å bruke. Det handler også om hvordan man vil prioritere når man sitter i posisjon til det. Når mannen og kvinnen i gata viser utålmodighet og forventninger til samferdsel, da lytter jeg og tar det på alvor. Når Høyre klager over alt som er galt med veier og bane, kan jeg ikke ta det på samme alvor. Arbeiderpartiet vil fortsette å bygge landet tettere sammen, og vi vil gjøre det raskere og smartere enn det vi gjør i dag.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Regjeringen har gjennom trontalen gitt uttrykk for stor tilfredshet, og fortsetter en stø politisk kurs mot ukjent mål. Vi er på vei, men ikke i mål er et vanlig svar man får fra statsrådene når de blir konfrontert med fakta om at helsekøene blir lengre, at frafallet i den videregående skolen øker, at antall unge med psykiske lidelser øker, at voldskriminaliteten øker og at funksjonshemmede ikke kommer inn i arbeidslivet. Men den rød-grønne regjeringen vil aldri komme i mål så lenge de velger feil vei og så lenge de ikke omsetter ord i handling. Kampen mot et klassedelt samfunn er også en kamp for et inkluderende samfunn, et samfunn hvor alle får mulighet til å delta på egne premisser. Jeg merket meg at Audun Lysbakken sa ulike mennesker skal ha like muligheter – det er jeg enig i. Stortinget skal i høst, som siste land i Norden, ratifisere FN-konvensjonen om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne. En av konvensjonens målsetninger er at mennesker med nedsatt funksjonsevne skal få et selvstendig liv og kunne delta fullt ut på alle livets områder. Dette forplikter oss som politikere i et rikt land, og vi har større muligheter enn andre til å innfri målsettingene i konvensjonen raskt. I den forbindelse vil jeg trekke fram noe av det Fremskrittspartiet allerede har foreslått. Vi forventer at regjeringen legger fram en forpliktende opptrappingsplan for et universelt utformet samfunn hvor de økonomiske forpliktelsene er tatt med. Vi forventer at det kommer en TT-ordning som blir et statlig ansvar, og at trygdebilordningen forbedres. Tilrettelegging av boliger og hjelpemidler for å fungere i hverdagen kan ikke være avhengig av kommunale forhold og prioriteringer. Regjeringen må også snart få på plass en rettighetsbasert BPA-ordning og godkjenne ordningen med servicehund. 26-årsregelen, som hindrer at voksne får hjelpemidler til trening og fritid, er også overmoden for å fjernes. Dette er saker Fremskrittspartiet og andre partier vekselvis har tatt til orde for. Nå må det handling til. HVPU-reformen er ikke fulgt opp, verken når det gjelder retten til bolig eller retten til deltakelse i arbeid og aktivitet. Vi hører nå også om kommuner som nekter å godkjenne bygging av boliger til utviklingshemmede, da de frykter økte utgifter. Utviklingshemmede får ikke tilpasset jobb selv om de ønsker det. Dette er ren diskriminering, og det kan ikke aksepteres. Stortinget skal i høst også behandle et representantforslag fra Fremskrittspartiet om hvordan vi skal sørge for å oppfylle utviklingshemmedes rett til utdanning og jobb. Det forslaget forventer jeg at støttes av alle partiene. Så vil jeg avslutte med å nevne behovet for å tilpasse ordningen med pleiepenger. Der har også Fremskrittspartiet et forslag for å få en bedre ordning til behandling i høst. Jeg vil også etterlyse en mer fleksibel sykelønnsordning for dem som har kronisk syke barn. Vi trenger å tilrettelegge for at alle skal kunne delta på egne premisser, men da kreves det politisk handling. Fremskrittspartiet vil fortsette å vise vei og fremme gode forslag som kan realiseres etter neste valg, hvis vi får muligheten til å vise handlekraft.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Jeg har hørt Høyre i dag snakke litt om at de er så idérike. Men jeg lurer litt på hvem som fikk den ideen om å svartmale den fantastiske innsatsen som gjøres ved universiteter og høyskoler, ved å være litt bekymret over at vi har falt noen plasser på en indeks som heter The Times Higher Education. Dette er en indeks med en forskningsmetodikk som professor Bjørn Stensaker, som forsker på akkurat denne indeksen, sier nesten er en skandale. Det er litt tilfeldig hvor man havner på indeksen. Han får støtte av rektoren ved Universitetet i Oslo, som mener at den ikke sier at UiO er noe dårligere enn før, kanskje bare at de andre er litt bedre. Studentorganisasjonene er også kritiske til rangeringene. Indeksen holder rett og slett ikke mål. Den sier ikke noe om tilstanden i høyere utdanning. Vi må forholde oss til reelle tall. Det satses på forskning, det satses på utdanning. Forskning og innovasjon er viktig for hvordan vi som samfunn skal være rustet til å møte de store utfordringene vi står overfor – klimautfordringene, finansiering av velferdsstaten og integrering. Vi går i front når det gjelder disse områdene. Siden Stoltenberg II-regjeringen tok over, har man økt forskningsbudsjettene med nesten 50 pst. – mer penger, som gir mer forskning. Mange enkeltresultater kan trekkes fram – at vi er i teten når det gjelder fornybar energi. I 2009 åpnet vi verdens første flytende havvindmølle utenfor Karmøy. Finnfjord smelteverk har som mål å bli verdens mest energieffektive smelteverk ved hjelp av miljøvennlig teknologi. De er avhengig av at vi fortsetter å satse. Ledende ingeniører på norske verft bygger skip med en kompetanse som er unik for Norge, fordi vi lærer å tenke innovativt, kreativt, klimavennlig og matematisk, samtidig som vi lærer om ny teknologi. Aldous Huxley, romanforfatteren, har sagt: «Den medisinske forskningen har gjort så enorme framskritt at det praktisk talt ikke er noen som er friske lenger.» Sykehussektoren har i dag 1,5 millioner flere utredninger og behandlinger enn i 2005. Teknologireformene i helsevesenet gjør at alle de som hver dag tar vare på andre mennesker, kan slippe de tyngste løftene. Vi kan forenkle deres hverdag gjennom GPS-bruk og robotmekanismer når vi satser på forskning. Det er et ordtak som sier: Der alle tenker likt, tenkes det lite. Det er en oppsummering av enfoldet eller fravær av mangfold. Norge er blitt et mer og mer mangfoldig samfunn. Det er bra. Det krever også av oss at vi lærer å forske på integrering av minoriteter. Forskning handler om landets mentale kapital. Den skal vi forvalte for framtiden på en klok måte.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2012-10-04:
Høyres fiskeripolitikk har vært gjenstand for debatt i salen i dag. Det er egentlig veldig positivt. Jeg griper derfor muligheten til å rydde opp i litt misforstått rød-grønn tolking fra representantene Lillian Hansen og Irene Lange Nordahl. Høyre har en fiskeripolitikk som har vist seg å fungere godt. Fiskeriminister Svein Ludvigsen fra Høyre satt bak roret i Fiskeri- og kystdepartementet da pessimismen i næringen ble snudd til optimisme. I 2005 ga til og med de største fiskeriorganisasjonene støtte til den borgerlige regjeringens arbeid og ba om en fortsettelse av den fremtidsrettede og forutsigbare fiskeripolitikken som Høyre førte i regjering. Om Hansen og Lange Nordahl er i tvil, så kan jeg berolige dem med at Høyre mener at råfiskloven er grunnsteinen i fiskerinæringen, og at loven skal bestå. Vi mener at loven legger et godt grunnlag for en effektiv og velorganisert markedsplass og god ressurskontroll, men at den er moden for en gjennomgang. Mer konkret mener vi at det bør gis adgang til å inngå individuelle avtaler mellom kjøper og selger om leveranser av fisk, og at dette må innarbeides i forretningsreglene til alle salgslagene. Det må også bli en mulighet for at salgslagene sjøl skal få bestemme salgsmetode. Lokale løsninger vet vi fungerer ofte bedre enn diktat fra et departement. Det bør ryddes opp i eierbestemmelsene i deltakerloven og praktiseringen av disse – dette for å sikre en enhetlig og forutsigbar praksis. Vi må legge bedre til rette for å gjennomføre generasjonsskifte i familieselskaper, og flest mulig må få anledning til å bli fiskere. På prinsipielt grunnlag mener vi det er betenkelig at vi i dag har en særegen prosentregulering av eierskap i havbruksnæringen, men ikke i andre næringer, og vi lurer på hvorfor det skal være slik. Det har vært gjennomført endringer i eierskapsregler tidligere uten at næringen har blitt rasert. Tvert imot opplever vi at vi nå har en næring som eksporterer mer fisk enn noen gang før. Jeg mener at Kyst-Norge heller bør være engstelig for den rød-grønne politikken, med tanke på at tollen på en rekke landbruksvarer nå vil øke. Men det er noe som jeg vil komme tilbake til i et senere innlegg.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2012-10-04:
Mange ulike typer kjøtt og ost kommer trolig til å få langt høyere toll når regjeringen legger fram statsbudsjettet førstkommende mandag. Senterpartiet feirer det som en seier. Men det er en seier med bismak. EU truer med sanksjoner mot norsk fiskeeksport. Norges forhold til EU blir salderingspost i en intern, norsk hestehandel, og Senterpartiets tollseier kan komme til å bli svært kostbar, ikke bare for norske forbrukere, men også for en av Norges viktigste eksportnæringer – fiskerinæringen. Høyre mener det er viktig å opprettholde et visst importvern for å sikre norsk landbruks muligheter til å produsere god norsk mat i alle deler av landet. Samtidig mener vi at det er viktig å minne om at norsk tollvern allerede er blant verdens høyeste – at vi allerede i dag er på tolltoppen. 90 pst. av norsk sjømat går i dag til eksport – 33 millioner sjømatmåltider daglig. Eksportverdien var i fjor på 53 mrd. kr. Ifølge en fersk SINTEF-rapport kan sjømatnæringen femdobles innen 2050. Det er viktig for norsk sjømatnæring å ha et konstruktivt forhold til handelspartnerne våre. Etter en 20 års lang kamp fjernet USA straffetollen på norsk laks, og laksenæringen vant i mars mot EUs minsteprisordning i retten. EØS-avtalen slår fast at Norge og Europa skal arbeide for økt handel. Konsekvensene av å jobbe mot intensjonene i EØS-avtalen og en eventuell handelskrig med EU kan bli store for norsk næringsliv. Spesielt hardt vil det kunne gå ut over fiskerinæringen og gi store skadevirkninger for klippfisk- og tørrfiskeksport til Sør-Europa. I verste fall kan det også ramme lakseeksporten etter hvert. Økt tollvern på norske landbruksvarer kan nemlig resultere i at EU svarer med å svekke markedsadgangen til norsk sjømat. Regjeringen står helt i spagaten når det gjelder handel med matvarer. I internasjonale forhandlinger kjemper Norge og regjeringen for frihandel på fisk, samtidig forventes det aksept for økt tollvern på norske landbruksprodukter. Norge har allerede Europas dyreste mat. Mange familier vil komme til å merke at maten i norske butikker blir enda dyrere og utvalget dårligere. Grensehandelen vil øke. Gapet mellom norske og internasjonale råvarepriser vil øke. På lang sikt vil også norsk næringsmiddelindustri svekkes av økt tollvern. Jeg håper at jeg våkner opp på mandag til nyheten om at regjeringen likevel ikke vil heve tollsatsene på mat. Jeg håper at jeg får høre at regjeringen vil verne om interessene til alle deler av norsk næringsliv. Norske interesser inkluderer også fiskeri- og forbruksinteresser. Det innser Høyre, og det håper jeg regjeringen også vil innse.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Her om dagen løp det inn en melding fra LOs Brussel-kontor, hvor det heter at bare tre land i EØS-området har hatt økning i reallønnen i 2011. Det er Norge med 3 pst., Tsjekkia med 0,8 pst. og Sverige med 0,3 pst. Alle andre land opplevde reallønnsnedgang. Det er nok et bilde av norsk arbeidslivs særstilling i europeisk sammenheng. Mens den gjennomsnittlige arbeidsledigheten i EU-området nå nærmer seg 12 pst. og annenhver ungdom i Hellas og Spania ikke får arbeid, er arbeidsledigheten i Norge under 3 pst. I nabolandet Sverige, der unge mennesker nå søker til Norge for å finne arbeid, er ungdomsledigheten på 25 pst. Det er denne situasjonen Fremskrittspartiets leder, Siv Jensen, i dag beskrev som kortsiktig ubehagelig for arbeidstakerne i Europa. Sånn kan det også oppleves av en som åpenbart tror at arbeidsledigheten i Europa er en teoretisk tallstørrelse. Fremskrittspartiets leder mener vi bør bekymre oss mer over at det går så godt i Norge, fordi det svekker vår konkuranseevne. Formodentlig ville det ha vært bedre om vi hadde stilt i samme klasse som flertallet av landene i Europa, med økende arbeidsledighet og reallønnsnedgang, av hensyn til konkurranseevnen. Jeg tviler ikke et øyeblikk på at hun vil klare å snu denne utviklingen dersom valget neste høst gir borgerlig stortingsflertall og en regjering med Høyre og Fremskrittspartiet. Siden regjeringsskiftet i 2005 er det skapt 330 000 nye arbeidsplasser her til lands, to tredjedeler i privat sektor, og prognosene peker fortsatt oppover. Også i 2013 vil arbeidsstyrken vokse, hvilket også er grunnlaget for vår felles velferd. Samtidig er veksten i arbeidsstyrken et godt bilde på en vellykket næringspolitikk. Nå kan det selvfølgelig være at jeg beveger meg i andre sirkler enn Høyre- og Fremskrittsparti-folk, men i den grad jeg møter næringslivsfolk, er det ikke først og fremst skatten de klager over. De er langt mer opptatt av gode kommunikasjoner, vei og jernbane, altså økt offentlig forbruk, ikke mindre. Vår velferd bygger på høy sysselsetting, trygge arbeidsplasser og et velfungerende og godt arbeidsliv. Vi har utviklet det i Norge. Jeg er redd situasjonen raskt kan bli ubehagelig for norske arbeidstakere om vi slipper Erna Solberg og Siv Jensen med følge inn i regjeringskontorene. Det er dette de vil komme til å angripe: arbeidstakernes rettigheter, ansettelsestryggheten og arbeidsvilkårene. Slik vil de snu utviklingen i norsk arbeidsliv, og det kommer ikke til å stå på gjennomføringsviljen.
Janne Fardal Kristoffersen (Høyre), 2012-10-04:
Framtidsrettet veiutbygging og god infrastruktur er alfa og omega for innbyggerne og for næringslivet i landet vårt. Stamveinettet i Norge er elendig sammenliknet med alle land det er naturlig å sammenlikne seg med. Vi kan ikke gå baklengs inn i framtiden. Det er på høy tid at vi bygger moderne veier med god framkommelighet. Framfor alt må vi sørge for at ikke nye veier er utdaterte allerede før bilistene tar dem i bruk. Flere steder i landet bygges det tofelts stamvei, til tross for at all fornuft tilsier at fire felt ville vært det eneste riktige. Veiutbyggingen skjer stykkevis og delt, og planleggingen tar umåtelig lang tid. Det er på høy tid å tenke nytt når det gjelder veiutbygging i dette landet. Det undrer meg at regjeringen har avvist OPS-modellen der den vil være naturlig. Det viktigste må være å gi vei til folket, ikke hvem som bygger veien. Jeg vil be alle som er skeptiske til OPS: se til Sørlandet og den utbyggingen som har skjedd mellom Kristiansand og Grimstad. Det har vært en stor suksess, og det er ingen strekning i dette landet som har vært bygd på kortere tid. NHO har bestilt en rapport som helt tydelig sier at Statens vegvesen på tre ulike strekninger planlegger vei ut fra feil trafikktall. En av disse strekningene gjelder ny stamvei på Sørlandet. Det planlegges bygging av tofelts vei på deler av strekningen mellom storbyene Kristiansand og Stavanger, til tross for at denne rapporten fra NHO viser at det ikke er tatt høyde for befolkningsveksten som kommer, og det faktum at den økonomiske veksten er ulikt fordelt nasjonalt. Sørlandet er dessverre en landsdel med store utfordringer i forhold til levekår. Landsdelen har mange kommuner som ligger helt på bunnen i SSBs statistikker. Jeg håper regjeringen merker seg at områdene med store levekårsproblemer er identiske med de områdene som har dårlige stamveier. Dårlig veinett gjør pendling tidkrevende, og mange av de små kommunene har et smalt arbeidsmarked og for få arbeidsplasser til egne innbyggere. Levekår handler ikke bare om arv og miljø. Det handler i all hovedsak faktisk om veiutbygging. God infrastruktur gir flere mennesker en ny sjanse, får flere mennesker ut i arbeid og tar hele landet i bruk. Vi har ikke lov til ikke å få fart på veiutbyggingen. Jeg forventer at regjeringen vil gjøre nødvendige endringer i NTP, slik at planlagte tofelts strekninger mellom storbyene Kristiansand og Stavanger bygges som smal firefelts. Det er det eneste framtidsrettede.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-04:
Trontalen har gitt Stortinget innsikt i oppgaver og områder som dagens regjering vil arbeide med og for i det neste året, og det er gjennom debatten i dag gjort grundig rede for de fleste forhold. Jeg er trygg på at Stortinget vil klare å gjennomføre mye god politikk de neste tolv månedene. Derimot er jeg ganske bekymret for den politikken et eventuelt nytt flertall fra dagens opposisjon vil prioritere, om de får styre landet fra neste høst. Opposisjonen lover skatte- og avgiftslette – igjen. De ønsker utstrakt privatisering og kommersialisering av offentlige tilbud og tjenester. De vil sette individet og familien fri. Det høres besnærende ut, men det er en liten hake ved den friheten. Det er bare de personene og familiene med nok ressurser, i ordets videste forstand, som virkelig kan nyttiggjøre seg en slik frihet. Opposisjonen har gjennom de siste åra angrepet regjeringa for å ha lave ambisjoner, for å være sjølsikker og for å være handlingslammet. Sjøl lover de større, bedre og flere satsinger enn de rød-grønne i de fleste debatter. Men høyresida sier veldig lite om hvordan de skal finansiere de lovnadene og de forbedringene de til enhver tid overbyr de rød-grønne politikerne med. Svaret på det får vi ved å lese opposisjonens budsjetter og partiprogram. Høyre-politikk vil avvikle distriktene slik vi kjenner dem i dag. Landbruket er utsatt, det er klart. Det blir hyttebygging og skuterkjøring, men det blir ikke mye produksjon av mat. Kommunene, som er viktige både som tjenesteyter og som en stor arbeidsgiver, ligger egentlig ganske dårlig an. Et blå-blått styre vil føre til at ikke-lovpålagte oppgaver blir redusert eller fjernet, og det meste som går an, blir overlatt til markedet. Folk med høye inntekter, og fast arbeid og noen penger på bok vil være vinnerne i et Høyrestyrt Norge. Det som virkelig bekymrer meg, er hvor lite vi får vite om hvordan Høyre vil drive landet. De har ikke mange ambisjoner. De snakker veldig lite om det som jeg syns er aller viktigst: miljø og rettferdig fordeling. De sier ingenting om hvordan vi skal hjelpe dem som har et helt annet utgangspunkt enn oss. Det vi trenger, er å arbeide enda sterkere internasjonalt med klimaspørsmål, med fattigdomsbekjempelse, med likestillingsarbeid, med toleranse, med menneskeverd, inkludering og demokratisering. Som jeg leser høyresida nå, er deres ambisjoner lysår unna det Norge og verden trenger.
Roald Aga Haug (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Om eitt år står valet om samfunnsretning for neste valbolk. Dei blå-blåe har samla seg. Vi har to regjeringsalternativ å velja mellom, raud-grønt styre eller den mest høgrevridde regjeringa vi har hatt nokosinne. Valet står mellom eit klart og tydeleg raud-grønt alternativ og eit mildt sagt uklart og sprikjande mørkeblått eksperiment. Kva veg skal Noreg ta? Ein overgang til eit blått styre vil ikkje nødvendigvis merkast så veldig – til å begynna med. Høgre freistar jamvel å framstilla det som at folk får alle velferdsgode, trygg økonomi pluss stor skattelette over heile linja. Alt skal vera like bra som med Arbeidarpartiet – pluss litt til. Det verkar for godt til å vera sant. Og det er det også. Dei borgarlege partia vil overlata meir til private. Dei store pengane skal gå til skattekutt. Etter kvart vil det medføra ei satsing på skattekutt framfor velferd, i alle fall velferd for alle. For dei som får store skattekutt på ein god økonomi, spelar velferdsnivået ei mindre rolle. Ein kan alltids kjøpa seg velferd om inntekta er stor og skatten liten. Velferd er ikkje gratis. Ved å vri prioriteringane over på skattekutt vil folk flest få mindre velferd, mens dei velståande har det økonomisk endå betre enn i dag. Det er i dag vegarbeid over store delar av landet. Det er nesten irriterande å måtte venta her og der på grunn av arbeid med vegutbetringar, men berre nesten. For det blir bygt meir veg enn nokosinne. Det skapar likeverd og tryggleik. Vi skal raskare og tryggare fram. Det handlar om å skapa verdiar for næringsliv og folk flest. Skatteinntektene gjev midlar til vegar, skular og barnehageplassar. Innsatsen skal vera eit spleiselag. Vi skal yta etter evne og få etter behov. Arbeidarpartiet skal kjennast att på det. Vi skal ha ein god fellesskule for alle. Vi skal satsa vidare på kvalifiserte lærarar. Det skal vera meir fokus på basisfag og auka innsats mot fråfall. Høgres placebopolitikk om at alt blir bra med skattekutt og privatisering, er utgått på dato. Det er ikkje fornying. Det er same gamle leksa frå nye konservative kostar.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Jeg har sett fram til denne debatten – opposisjonens debatt, opposisjonens mulighet til å markere seg både som opposisjon og, ikke minst, som samlet opposisjon. Men etter min mening har denne debattdagen egentlig vist oss tre ting. Det er uklart, kanskje mer uklart enn tidligere, hva opposisjonens samlede politikk innebærer. Det spriker. Replikkordskiftene opposisjonspartiene imellom i formiddag illustrerte egentlig det veldig godt. Kanskje best eksemplifisert ble det gjennom representanten Skei Grandes replikk, som så å si ble stående ubesvart fra Fremskrittspartiets leder, Siv Jensen, om det i det hele tatt finnes menneskeskapte klimaendringer. På et så sentralt punkt klarer man altså ikke å gi klare svar. Dessuten oppfatter jeg opposisjonens politikk som uklar og uuttalt. Det blir liksom vår oppgave å peke ut de deler av politikken som synes klar – for noe er klart. Neste års valg, og de månedene vi nå går inn i, blir en debatt og en kamp rundt retningen for samfunnet vårt videre. Ett område som kanskje synes å være klarere enn andre fra opposisjonens side, er deres manglende innsats for å kunne opprettholde en aktiv distriktspolitikk og ikke minst – som flere har vært inne på – en aktiv matproduksjon. I et møte med Hedmark Bondelag forleden ble jeg gjort kjent med ny forskning, bl.a. fra mitt eget distrikt. Bare for Hedmarks del betyr primærnæringene vel 14 000 arbeidsplasser – med hele kjeden. Vi snakker altså om en årlig verdiskaping på henimot 5 mrd. kr bare for Hedmark fylke. Vi vet at mange andre fylker også har liknende tall. Her snakker vi altså om å opprettholde bosetting, produksjon av egen mat, ta vare på kulturlandskap og mye mer. Ja, vi snakker i realiteten om trygghet for folks sentrale arbeidsplasser – enten det er ute på åkeren, eller det er i foredling, i videresalg eller noe i administrasjon. Derfor er det etter min mening et betydelig retningsvalg i Høyres og Fremskrittspartiets forslag til kutt overfor både matprodusenter og andre. 1,6 mrd. kr er foreslått fra Høyre og henimot 6 mrd. kr fra Fremskrittspartiet. Det vil være av stor betydning for hele denne verdikjeden om man ikke er villig til å se at dette har store konsekvenser for mange av de kanskje mest sårbare arbeidsplassene vi skal kjempe for inn mot valget neste år.