trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-06:
Jeg takker for et betimelig og aktuelt spørsmål. Om bakgrunnen kan det sies følgende: Skattyterne har rett til overprøving av ligningen når de er uenig i ligningskontorets vedtak. Dette er en lang tradisjon i Norge, og det er lang tradisjon for at dette skal skje i et folkevalgt organ. Det er historisk og demokratisk forankret i tanken om at folket selv, ikke Kongen, skulle ilegge skatten. En slik demokratisk kontroll er ansett for å være en viktig rettssikkerhetsgaranti. I mange ligningsnemnder er det oppnevnt medlemmer med juridisk eller regnskapsmessig kompetanse, men det er ikke stilt spesielle kvalifikasjonskrav i loven. I forarbeidene til ligningsloven er det likevel nevnt at nemndene bør være sammensatt av kvalifiserte personer med innsikt i de viktigste næringer og yrker i distriktet. Det er ansett som viktig at nemnda får en slik sammensetning, og at den har gode forutsetninger for å vurdere det faktiske grunnlaget i saker innenfor kommunen. Samtidig vil nemndmedlemmene ofte ikke ha spesielle forutsetninger for å løse juridiske tolkningsspørsmål eller andre skatterettslige spørsmål. Utgangspunktet her er at ligningskontoret skal redegjøre for aktuelle rettslige problemstillinger i saksforberedelsen. Ligningssjefen har rett til å møte i ligningsnemnda, og hvis nemnda innkaller ham, har han plikt til å møte. En av ligningssjefens oppgaver er å redegjøre for rettsspørsmål og besvare spørsmål fra nemnda. Det kan således ikke forutsettes at nemndmedlemmene skal sette seg inn i kompliserte juridiske problemstillinger på egen hånd. En viss opplæring bør uansett skje, og jeg har fått opplyst fra Skattedirektoratet at de har satt i gang tiltak nettopp for å bedre opplæringen av nemndmedlemmene. Gjeldende veiledning for medlemmene i ligningsnemnda blir nå revidert. I den forbindelse blir det kartlagt hvilke typer opplysninger det er behov for utover det som allerede framgår av veiledningen. Skattedirektoratet vil også kontakte fylkesskattekontorene om standardisering av opplegget for opplæring av nemndmedlemmene. Slik orientering vil bli gitt i forbindelse med samlinger for nemndene når de er oppnevnt. Direktoratet understreker at representanter for ligningskontoret bør gi opplæring i skatterett som er tilpasset nemndas behov. I tillegg er det bestemt at nemndmedlemmene skal få hvert sitt eksemplar av Skattedirektoratets Lignings-ABC. Direktoratet arbeider også med å lage en ny vedtaksmal for ligningskontorene. I malen blir det lagt vekt på at det skal være lett å forstå vedtak og begrunnelser. Dette vil trolig også lette nemndmedlemmenes arbeid med å sette seg inn i og ta standpunkt i klagesakene. Avslutningsvis vil jeg gjerne nevne at lokale tiltak virker samtidig med tiltak fra sentralt hold. Til en viss grad er det derfor opp til lokale ligningskontorer og nemnder å utforme egnede arbeidsformer og opplæringstiltak.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-06:
Statsråden er enig i det ut fra det som ble skrevet i avisen om den aktuelle sak. Jeg har lyst til å legge til at på forhånd hadde dette nemndmedlem, i likhet med alle andre, fått en generell veiledning. Det er mulig at den veiledningen ikke er god nok, og derfor sa jeg også i mitt svar at det vil bli kartlagt hvilke typer opplysninger det er behov for i forhold til nemndmedlemmene. Med andre ord: Man skal ikke nå bare sende ut ny informasjon slik Skattedirektoratet ser behovet, men også slik brukerne ser behovet. Hva gjelder kort tid til å sette seg inn i saker, står den enkelte nemnd selvfølgelig fritt i forhold til hvor lang tid de vil sende ut saker på forhånd. Men jeg er enig med spørreren i at det må være et minimumskrav at man får skikkelig tid og anledning til å sette seg inn i sakene, både tidsmessig og opplæringsmessig.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-06:
Det vil statsråden gjøre. Jeg har pekt på at det ikke bare er de 29 sidene med skriftlig informasjon som legges til grunn, men også samlinger for likningsnemndenes medlemmer og i tillegg en opplæring fra likningskontorenes side i forhold til nemndene. Avslutningsvis vil jeg bare understreke at man ofte er i den situasjon som politiker, også lokalt, at handlingsrommet som loven gir, ikke er ubegrenset, men at det der ligger visse skjønnsmuligheter, og da er det viktig å få vite innenfor hvilke rammer man kan handle i henhold til gjeldende lovverk, som både spørrer og svarer er enige om er for komplisert.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-06:
«Hustad leir, Forskolen for sivile vernepliktige, er vedtatt nedlagt uten den på forhånd varslede evaluering av skolen, og uten at de berørte i det hele tatt ble konferert. Forskolen har bygd opp en unik kompetanse som nå vil forsvinne, og de vernepliktige mister et tilbud som er viktigere enn noensinne, nemlig hvordan man kan løse konflikter ved hjelp av ikke-voldelige midler. Hvordan vil statsråden forklare et slikt vedtak, og hvordan vil man sikre en kvalitativt bedre opplæring i framtida?»
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-06:
Jeg har veldig stor forståelse for frustrasjonen til de ansatte ved Hustad leir over at de føler at de ikke er blitt tatt med i denne prosessen. Jeg syns det hadde vært mer ryddig om dette ikke hadde vært fremmet som et budsjettforslag, og at vi hadde hatt muligheten til å ha en debatt om denne skolens framtid. Jeg syns på en måte at det er trist at man ikke på forhånd kan varsle noen om et så dramatisk forslag, som da også dessverre ble vedtatt. Jeg skulle ønske at statsråden ville tenke seg om en gang til og foreta en evaluering og så komme tilbake til dette i revidert nasjonalbudsjett.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-06:
De sivile vernepliktige er vel ikke de som opp gjennom åra har fått mest penger, og jeg syns det er synd at man bruker økonomiske argumenter for å legge ned forskolen, for det er det jeg oppfatter som det mest tungtveiende argumentet som blir brukt fra departementets side. I VG i går stod det at 75 000 elever utsettes for mobbing i den norske skolen. En veldig viktig del av arbeidet ved forskolen og VOKT-linja har vært å forberede unge menn som er der av ikkevoldsoverbevisningsgrunner, og som kan gjøre et viktig arbeid i skolene for å forebygge mobbing. I tillegg mener jeg det er spesielt relevant i disse dager å jobbe på et ikkevoldelig plan og drive konfliktløsning på et ikkevoldelig plan. Jeg er spent på hva som kommer av alternative undervisningsopplegg for denne gruppa. Jeg håper at departementet kan ivareta den kompetansen som nå er bygd opp, og få til et skikkelig opplegg i skolen hva gjelder antimobbingtiltak og ikkevoldelige tiltak.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-06:
Internatskolen for de sivile vernepliktige på Hustad ble foreslått nedlagt i St.prp. nr. 1 for 2001-2002, framlagt av regjeringen Stoltenberg og fulgt opp av regjeringen Bondevik. Forslaget ble vedtatt av et bredt flertall i Stortinget. For meg er det tre ting som er viktige i denne saken. Vi skal sørge for at vernepliktige fra alle deler av landet blir behandlet likt. Vi skal sørge for at pengene blir brukt på best mulig måte, og vi skal ha en kvalitativt god undervisning i voldsforebyggende tjeneste. Internatskolen på Hustad innebærer et fire uker langt opphold for sivile vernepliktige fra de nordligste fylkene og fra Vestlandet. De vernepliktige fra Østlandet er ikke omfattet av en slik opplæring, hvilket i seg selv er problematisk. I tillegg har det vist seg at skolen ikke har kunnet gi undervisning som er allment tjenesteforberedende, fordi sivile vernepliktige avgis til et stort mangfold av tjenesteoppdrag. Departementet bebudet derfor i St.meld. nr. 22 for 1995-1996 en vurdering av forskolens fremtidige omfang og funksjon. Stortinget gav sin tilslutning til dette. Dette ble også skolens ansatte informert om. De ansatte ble i tillegg informert i forbindelse med framleggelsen av St.prp. nr. 1 i oktober 2001. En relevant problemstilling i denne sammenhengen er at internatskoleundervisning beslaglegger for mye av de få ressursene vi har i siviltjenestesektoren. Internatskoleundervisning er i seg selv en dyr undervisningsform. Samtidig eksisterer det en kø av sivile vernepliktige som venter på å avtjene sin verneplikt. De midlene vi sparer ved å legge ned internatskolen, skal brukes til å korte ned køen, slik at de sivile vernepliktige i størst mulig utstrekning skal kunne få gjøre sin tjeneste samtidig med sine jevnaldrende i Forsvaret. Dernest skal det nå under ledelse av Justisdepartementet utarbeides et nytt undervisningsopplegg for den voldsforebyggende tjenesten ved Hustad. Undervisningen skal baseres på korte kurs og seminarer rettet direkte mot de sivile vernepliktige som faktisk skal gjøre voldsforebyggende tjeneste. Erfaringen fra Østlandet, hvor Siviltjenesteadministrasjonen på Dillingøy har etablert det suksessfulle voldsforebyggende prosjektet «Bypass», viser at denne undervisningsformen kan gi en kvalitativt særs god voldsforebyggende tjeneste. Sentralt personell ved skolen vil videreføre sitt arbeid innenfor volds- og konfliktforebyggende arbeid, hvilket vil være verdifullt ved utformingen og gjennomføringen av det framtidige undervisningsopplegget for denne tjenestesektoren.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-06:
Nå er det et faktum at saken allerede er behandlet av Stortinget og har fått tilslutning av et bredt flertall. Det er også slik at evalueringen kom til uttrykk i Justisdepartementets statsbudsjettsproposisjon. Når saken blir gjort til gjenstand for politisk behandling innenfor rammen av statsbudsjettet, er det visse bestemte begrensninger for offentliggjøring av forslaget. De ansatte ble derfor orientert på det tidligst mulige tidspunkt. Men jeg har understreket, og gjentar gjerne, at vi er opptatt av å beholde viktig kompetanse. Derfor vil både rektor og biblioteket, inkludert bibliotekaren, bli beholdt ved Hustad. Det vil si at oppsigelsene ved Hustad rammer åtte av i alt elleve stillinger, mens det i tillegg allerede er 40 stillinger ved administrasjonen som videreføres. Det er nettopp den kompetansen vi har, som vil bli brukt for å sikre kvaliteten rettet mot den type erfaringer som jeg beskrev når det gjelder «Bypass»-prosjektet, og som hører til under administrasjonen på Dillingøy.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-06:
Vi beholder kompetansen ved Hustad. Jeg har nevnt både rektor og bibliotek, og vi vil ta med oss erfaringer fra Dillingøy som nettopp er kommet til uttrykk i «Bypass»-prosjektet, og som jeg også har kjennskap til fra min tidligere tilværelse både som Oslo-borger og som stortingsrepresentant for Oslo. Det er nettopp den type erfaringer vi vil ta med oss, for vi tror de er særdeles nyttige. Jeg er enig med representanten i at alle gode krefter, også sivile tjenestepliktige, skal få lov til å ta del i det arbeidet som her blir skissert, nemlig å forebygge vold.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-06:
Kriminalomsorgen har 57 forskjellige driftsenheter som består av fengsler, frigangsavdelinger og overgangsboliger med svært forskjellig sikkerhetsnivå og regimer. I tillegg til disse 57 kommer en rekke friomsorgskontorer med underkontorer. Forut for at en person som er dømt til ubetinget fengselsstraff, settes inn til domssoning, foretas en vurdering av hvor innsettelse skal skje. Vurderingen skjer med utgangspunkt i gjeldende regler der faktorer som type lovovertredelse, domslengde, eventuelle tidligere straffbare forhold, personlige forhold, sikkerhet osv. teller. Ut fra sviktstatistikken er det tydelig at det gjøres gjennomgående gode vurderinger før noen gis soning i åpen anstalt. Fengsler av den type som Hof representerer, har tradisjonelt tatt imot personer som er dømt for overtredelse av veitrafikkloven, herunder promillekjøring og fartsoverskridelse. De senere årene har fengslet også tatt imot domssonere med korte dommer som er dømt for annen type lovovertredelse, bl.a. overtredelse av legemiddelloven. Gjennomsnittlig domslengde er én måned og tre uker. Gjennomsnittlig belegg ved Hof har de senere årene vært 67 pst. av ordinær soningskapasitet, dvs. 72 innsatte. I fjor steg tallet noe, til 78 pst. Dette tilsvarer et gjennomsnitt på 85 innsatte. Dette indikerer også at man foretar en kraftig selektering for ikke å utfordre sikkerhetsnivået. Press på lukkede plasser i regionen har enkelte ganger medført at fengselsledelsen har måttet overføre innsatte fra fengsler med høyt sikkerhetsnivå til Hof fengsel. Dette har i de fleste tilfeller ikke medført spesielle problemer for fengslet. I tilfelle problemer oppstår, prøver fengslet å få overført innsatte til andre fengsler med et høyere sikkerhetsnivå. Totalt antall stillinger ved fengslet er 36. Flesteparten av de tilsatte har fengselsfaglig eller håndverksfaglig utdanning. Under forutsetning av at Hof fengsel kan fortsette med å ta imot den type innsatte som de gjennomgående hittil har tatt imot, finner jeg det sikkerhetsmessig forsvarlig med dagens nattbemanning ved Hof.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-06:
Det foretas kontinuerlig en vurdering av både soningsbehov og sikkerhetsbehov, som Kriminalomsorgen har ansvaret for, og som ligger under de seks regioner. Ser vi f.eks. på institusjoner som Ilseng, Hof, Sandeid og Verdal i sammenheng, vil man konstatere at bemanningen er omtrent den samme. Det er jo basert på at vi innenfor den totale kriminalomsorg skal foreta en meget grundig vurdering av hvem som ender hvor. Basert på dette og basert på de erfaringer vi har, vil jeg nå holde meg til den måten som man jobber med disse spørsmålene på. Jeg stoler på det skjønnet som utøves lokalt. Jeg må også tilføye: Jeg har i møte med ansatte i fengselsvesenet, senest i går i Kristiansand, opplevd at dette er svært motiverte og flinke mennesker som også har en betydelig evne til å løse praktiske utfordringer og samarbeide med andre instanser. Så når det gjelder spørsmålet om bemanningssituasjonen ved Hof, som jeg tidligere har besvart, føler jeg at sikkerhetsnivået er tilstrekkelig, og jeg vil styre etter de bemanningsregler og spilleregler som vi har gjort så langt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-06:
I likhet med andre steder i landet er narkotikaproblemet i Arendal bekymringsfullt. Politidirektoratet opplyser imidlertid at Arendal ikke skiller seg spesielt ut sammenliknet med andre byer i landet. Den registrerte narkotikakriminaliteten er relativt sett som landsgjennomsnittet pr. 1 000 innbygger. Arendal-området ligger imidlertid utsatt til, med bl.a. nær beliggenhet til Kristiansand og havneforbindelse til kontinentet. I Arendal har man sett det som en formålstjenlig strategi å uroe og «stresse» misbrukermiljøene. Hensikten er å dempe spredning av narkotika og hindre rekruttering til miljøene. Denne satsingen har gitt politiet inngående kjennskap til aktuelle personer, trender og miljøer. Uniformert politi brukes i større grad enn tidligere. Politidirektoratet har ved henvendelse til Agder politidistrikt fått opplyst at politiet i Arendal ikke har noe belegg for påstanden om at enkelte innvandrermiljøer står for en vesentlig del av omsetningen av narkotika i distriktet. Politiet i Agder følger utviklingen nøye, og jeg har full tillit til at narkotikabekjempelsen i Arendal er gitt høy prioritet – både når det gjelder forebyggende arbeid og oppfølging av straffbare forhold. Det generelle bildet er i alle tilfeller bekymringsfullt. Det er klare indikasjoner på negative utviklingstrekk når det gjelder ungdomsgruppers forhold til narkotika. Både i Arendal og landet for øvrig registrerer politiet at ungdom ofte bagatelliserer sitt forhold til narkotikabruk. På bakgrunn av disse utviklingstendensene og de store sosiale og helsemessige skadene som narkotikabruk medfører, har Regjeringen nylig nedsatt et statssekretærutvalg som innen kort tid skal legge fram tiltak på sentrale områder for å styrke arbeidet mot rusmisbruk. Etter Regjeringens syn må kampen mot narkotika bekjempes på to fronter samtidig – vi må hindre tilgangen på narkotiske stoffer, og vi må stoppe nyrekrutteringen. I tråd med Regjeringens satsing på barn og unge vil vi styrke den samlede, forebyggende innsatsen for å hindre nyrekruttering. Forebyggende og holdningsskapende politiarbeid skal i denne forbindelse være høyt prioritert, noe som også vil framgå av handlingsplanen mot narkotika, som Politidirektoratet vil ha ferdigstilt innen mars 2002. Det er viktig at bekymrede foreldre får møte lokalt politi. Jeg vil derfor gå inn for at alle foreldrene på ungdomsskoletrinnet, fortrinnsvis 8. klasse, på et fellesmøte skal kunne få informasjon om narkotikasituasjonen lokalt og hvilken rolle foreldrene kan spille for å forhindre narkotikaondet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-06:
Både representanten og jeg deler bekymringen for det som foreldre her opplever. Jeg har møtt det personlig. Jeg vet hvordan det oppleves. Det var derfor jeg understreket så sterkt at man skulle komme inn i skolen for å gi informasjon, slik at foreldre kan mobiliseres til å gjøre det de kan. Så retter selvfølgelig representanten søkelyset mot politi og spesielt mot bakmenn. Man har nå fått igang den enheten som heter Catch, som nettopp skal gå etter bakmennene i organisert kriminalitet. Jeg fikk senest i går, ved besøk i Agder politidistrikt, bekreftelse på at distriktet er svært opptatt av å gå etter bakmenn når det gjelder narkotikaomsetning. Det er ingen tvil om at vi finner disse bakmennene representert i kosovoalbanske miljø. Det er det ingen grunn til å legge skjul på, ingen grunn til å pakke inn. Det er slik det er. Men det er mitt inntrykk at politiet har lagt trykk på disse gruppene, at de har nådd langt i sitt arbeid, og at de prioriterer det. Jeg syns det er positivt å kunne si det, for på dette punkt deler representanten og undertegnede, som skal gi uttrykk for Regjeringens syn, samme syn på både det som må skje forebyggende, og det som skal skje for å bekjempe ondet ved å ta bakmennene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-06:
La meg uttrykke det på folkelig norsk, som jeg både som stortingsrepresentant og statsråd har gjort tidligere: En drittsekk er en drittsekk helt uavhengig av hudfarge og bakgrunn. Jeg har aldri lagt skjul på at vi i kosovoalbanske miljøer finner noe av kjernen i narkotikaomsetningen. Men av den grunn kan vi ikke si at det gjelder alle. Det gjelder en avgrenset gruppe. Denne avgrensede gruppen av borgere som misbruker tilliten til medborgere med både kosovoalbansk bakgrunn og annen bakgrunn, skal selvfølgelig bekjempes med alle de midler politiet står for. Derfor var jeg særdeles engasjert i min forrige periode som justisminister for å få ekstraordinære etterforskningsmetoder for politiet, og jeg vet at politiet nå har nytte av disse metodene i Agder. Jeg kan forsikre representanten om at dette er noe jeg vil følge nøye, for jeg deler hans bekymring for Arendal og Arendals tilknytning til Kristiansand og innfallsporten til kontinentet. Men en hyggelig melding til representanten er det vi skal gjøre ved å møte foreldrene i 8.-klasse, for jeg syns det er viktig å ta foreldrenes uro på alvor slik at de blir med oss i kampen mot dette.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
«Ansatte ved Hof fengsel er oppgitte over bemanningssituasjonen ved institusjonen. Fortsatt er det kun to nattevakter som skal passe på 108 innsatte. Mener statsråden at dette er tilstrekkelig bemanning?»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er klar over at det foregår en selektering, og at det er et annet klientell enn det Hof fengsel var bygd for. Men man kan jo tenke seg ekstraordinære situasjoner, f.eks. ved sykdom og ved brann. Da synes jeg at to personer er lite. Jeg kan imidlertid ikke se at det finnes retningslinjer for hvor mange ansatte det bør være på et visst antall innsatte ved de forskjellige kategorier fengsel. Kunne statsråden tenke seg å ta initiativ for å lage noen slike retningslinjer?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg skal få stille justisministeren følgende spørsmål: «Narkotikaproblemet er stort i Arendal. Mange foreldre bringes til sammenbruddets rand når de oppdager at deres barn er kommet i kontakt med narkotiske stoffer. Tilgangen på narkotisk stoff skal være det minste problem i Arendal. Fra ulike kilder er informasjonen at enkelte innvandrermiljøer står for en vesentlig del av omsetningen av slike illegale stoffer i Arendal. Dette er urovekkende opplysninger. Hva er statsråden syn på denne situasjonen?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Bakgrunnen for at jeg tar opp denne saken, er bl.a. henvendelser fra stadig flere fortvilte foreldre fra Agder som rett og slett ikke lenger makter sine barns rusmisbruk. Det gjør ofte et sterkt inntrykk på meg å komme såpass nær innpå de tragediene som utspiller seg i kjølvannet av at både Arendal og hele landet for øvrig nå formelig flommer over av narkotiske stoffer. Jeg syns det blir gjort altfor lite for å stoppe tilgjengeligheten. Resultatet er at stadig flere ungdommer og norske familier får lagt sine liv i ruiner. Er det ikke nå på tide å satse på å ta bakmennene, de som virkelig profitterer på andres elendighet i denne sammenheng?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg takker for svaret, men jeg mener at vi her i landet altfor lenge har vært altfor passive i vårt forhold til å bekjempe kriminelle utenlandske miljøer, innvandrermiljøer, som vi vet har hånd om tilnærmet all narkotikaomsetning og illegal import i Norge. Disse innvandrerdominerte kriminelle miljøene er en stor utfordring. Her i Norge tror jeg vi ennå ikke har forstått hvor godt organisert og farlige disse bakmennene i den illegale narkotikahandelen egentlig er. Det er for galt at mange av redsel for å få rettet beskyldninger mot seg om å spre fremmedfrykt og rasisme, blir tilbakeholdne med å påpeke innvandrernes negative rolle som sådan i denne sammenheng. Mitt spørsmål er: Det bør vel ikke være slik, når det gjelder negative ting vi kan knytte til innvandrermiljøer, at man av frykt for å bli beskyldt for å spre rasisme og fremmedfrykt lar være å ta del i den debatten?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «I forbindelse med Stortingets behandling av statlig overtakelse av sykehusene uttrykte både sosialkomiteen og kommunalkomiteen at det måtte legges opp til et raust og ryddig oppgjør fra statens side slik at en unngikk tvistemål i rettsapparatet. Svært mange fylkeskommuner er ikke kommet til enighet med staten, bl.a. i overdragelse av boliger. Av resultater som foreligger, ser det ut som fylkene ikke behandles likt. Hva er gjort for å imøtekomme Stortingets forutsetninger for oppgjøret?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrerer at helseministeren i sitt svar mener at staten langt på vei har ført drøftinger om fylkeskommunens eiendommer og overtatt disse i samsvar med de føringer som Stortinget har lagt knyttet til lovteksten. Men etter de opplysninger jeg har fått, kan jeg ikke unnlate å peke på at jeg som saksordfører, i likhet med Stortinget for øvrig, var veldig opptatt av at denne overtakelsen måtte skje uten tvistemål i rettsapparatet. En kan få det inntrykk at konfliktnivået er vel høyt, spesielt når det gjelder boliger og kanskje også undervisningsbygg. Det var gledelig å høre at statsråden i alle fall antydet en runde nr. 2. Mitt tilleggsspørsmål er: Er det slik å forstå at statsråden er villig til å gå en runde til med de fylkeskommunene som nå har varslet tvist omkring overtakelsen av spesielt boliger, men kanskje også undervisningsbygg og muligens noen andre bygg som jeg ikke vil gå inn på her?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Jeg gir helseministeren honnør for det han nå signaliserte. Samtidig er jeg helt på det rene med og innforstått med at det i departementet har vært jobbet meget godt og meget effektivt i en svær prosess. Så jeg synes det har skjedd veldig mye bra på kort tid. Jeg vil sette i fokus én ting til som vi ikke har vært inne på i denne runden. Det er slik at fylkeskommunen bør kunne få overta de bygninger og alt det tilhørende som skal til for å videreføre en god helsetjeneste – det betyr så godt som alt av bygninger. Det har reist spørsmålet om dette med tilbakeføringsklausulen, hvor Stortinget sa nei til å føre tilbake bygninger. Men så er det noen tilfeller i den praktiske hverdagen der det kan være urimelig at staten overtar slike bygninger der en faktisk allerede har vedtatt å legge ned virksomheten. En skulle tro at det kun gjelder innenfor deler av psykiatrien. Kan det tenkes at det er noen tilfeller der det ikke er rimelig at fylkeskommunen skal gi fra seg eiendommer som faktisk er besluttet nedlagt? Jeg ser på det som unntaksområder.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
La meg understreke at jeg ikke bare langt på vei mener å ha fulgt Stortingets forutsetninger, jeg mener at jeg har fulgt Stortingets forutsetninger. Jeg må minne om at de vedtak Stortinget har gjort og den tidsplan Stortinget forutsatte for gjennomføringen av sykehusreformen, stilte meget store krav til alle aktører i dette bildet, inklusiv fylkeskommunene. Det er derfor ikke til å undres over at denne prosessen har vært krevende og til dels vært preget av ulikheter i syn og direkte konflikter. Jeg er imidlertid helt enig med representanten Kristoffersen i at det er et mål å unngå mange tvistemål i rettsapparatet. Derfor bekrefter jeg at jeg er åpen for en supplerende dialog med fylkeskommuner som ønsker det, før vi endelig avgjør hvilke saker som må sendes til en nemnd. Det er jo den mekanisme Stortinget har forutsatt i avklaringsprosessen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Loven må forstås slik at det er den aktuelle virksomhet på overføringstidspunktet som skal ligge til grunn for vurderingen av hva som hører inn under spesialisthelsetjenesten, og hva som ikke gjør det. Vi har forholdt oss til at Stortinget stemte ned et forslag om en generell tilbakeføringsklausul og har derfor naturlig nok ikke kunnet tilby slike tilbakeføringsklausuler i drøftingene med fylkeskommunene. Når det gjelder vurderingen av enkelteiendommer, finner jeg det vanskelig å gå inn på det nå annet enn å si at det må være den konkrete status når man overtar virksomheten, som må være utgangspunktet, slik loven og dens forarbeider er å forstå.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Gjennom vedtak av statsbudsjettet for 2002 ble det etablert nye rammebetingelser for bruk av Medi 3 ved at Medi 3 ble vedtatt innlemmet i ordningen med innsatsstyrt finansiering. Det ligger nå til rette for å bruke denne institusjonen der den kan bidra til å oppfylle de helsepolitiske mål. Det pågår en dialog mellom Helse Midt-Norge og Medi 3 med henblikk på en avtale på nærmere definerte behandlingstilbud. Jeg legger vekt på at Helse Midt-Norge må ha anledning til å følge opp saken med utgangspunkt i sitt helhetlige ansvar. Men det er også viktig at den intensjonen som ligger til grunn for innlemmingen av Medi 3 i ISF, blir fulgt opp. Med dette utgangspunktet vil jeg påse at den oppfølging som skjer, samsvarer med intensjonene i det vedtatte budsjettopplegget for 2002. For øvrig arbeider departementet som kjent med å lage en bredere ordning som på en generell måte skal kombinere ISF-ordningen og fritt sykehusvalg for private sykehus. Med bakgrunn i Sem-erklæringen arbeides det nå med å lage et opplegg for å innlemme de private sykehusene i det helhetlige tjenestetilbudet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Jeg er glad for denne markering fra representanten Nesviks side av at en her må balansere hva som er overordnet helsepolitikk, og hva som er driftsspørsmål. Jeg viste til at det nå pågår en dialog nettopp mellom Helse Midt-Norge og Medi 3 om en avtale. Og jeg må si at jeg i lys av den store endring og omorganisering som har skjedd for få uker siden, innrømmer Helse Midt-Norge noe tid til å få på plass alle sine avtaler når det dreier seg om avtaler fylkeskommunene ikke har hatt tidligere. Men jeg vil, som jeg sa i mitt første svar, påse at den oppfølging som skjer, samsvarer med intensjonene i det budsjettopplegget som representanten Nesvik refererte til.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Jeg forsøkte i mitt første svar til representanten Nesvik å gi uttrykk for at det var nettopp det som hadde skjedd. Det har vært kontakt med Helse Midt-Norge. Det er bekreftet overfor meg at den prosessen er godt i gang. Jeg forplikter meg til å påse at Stortingets intensjoner blir ivaretatt, og da bør representanten Nesvik også være beroliget i forhold til det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Som det er opplyst om i Regjeringens tilleggsnummer til forslaget til statsbudsjett, vil det med en så stor overgang som det som nå skjer for de offentlige sykehusene, være en del usikkerhet knyttet til den samlede budsjettsituasjonen. Det er derfor varslet overfor Stortinget at det vil skje en gjennomgang av budsjettsituasjonen i tilknytning til revidert nasjonalbudsjett i vår. I denne situasjonen er det med basis i Stortingets budsjettvedtak lagt vekt på å holde det høye behandlingsomfang som er etablert i 2001 i sykehusene, samtidig som det skal settes sterkt trykk på tiltak som kan gi bedre bruk av sykehusenes ressurser i tråd med intensjonene i reformen. Dette er rammen for den budsjettoppfølging som nå skjer i de regionale helseforetakene. Jeg er klar over at det ligger betydelige utfordringer i dette både for regionale helseforetak og for helseforetakene, i dette tilfellet for Helse Nord og universitetsklinikken i Nord-Norge. Jeg registrerer at Helse Nord legger vekt både på produktivitetsforbedrende tiltak og på at det er et langsiktig perspektiv på forbedringstiltakene. I denne situasjonen og med de forutsetningene som jeg her har angitt, finner jeg det ikke riktig å gripe inn i Helse Nords budsjettoppfølging. Jeg føyer også til at eventuell inngripen av den foreslåtte typen vil bryte med et meget viktig element i den nye foretaksmodellen, nemlig det helhetlige ansvaret som er tillagt styrene for de regionale helseforetakene. Jeg har tillit til at det arbeides ut fra strategier som skal videreutvikle et godt helsetilbud og en god universitetsklinikk for landsdelen. Stortinget vil for sin del få anledning til å komme tilbake til sykehusøkonomien i revidert nasjonalbudsjett. Det reises også spørsmål om åpenhet og debatt i beslutningsprosessen. Jeg minner om at den nye foretaksmodellen har som oppgave å gjennomføre den helsepolitikk som besluttes av nasjonale demokratiske organer, med Stortinget på toppen. At disse beslutningene gjennomføres med lojalitet og kraft, er også et viktig demokratisk element. Det er heller ikke slik at de rammebetingelser som Stortinget fastsatte for de nye foretakene, innebærer at gjennomføringen skjer i noen form for full lukkethet. Offentlighetsloven gjelder for foretakene. Jeg forventer en aktiv informasjonsoppfølging fra foretakenes side. Jeg har nå bedt foretakene om å opprette brukerutvalg, noe som også skal bidra til større åpenhet. Som kjent ble det i forslaget til helseforetakslov foreslått regionale rådsorganer, nettopp ut fra det formål å styrke kontakten med lokale politiske miljøer. Dette var en av de få bestemmelser i lovforslaget som ikke ble vedtatt av Stortinget. I den videre dialog med foretakene vil jeg likevel legge vekt på at det kan utvikles hensiktsmessige kontaktformer med den regionale og lokale forvaltning. Den nye foretaksmodellen skal kombinere to viktige hensyn – nasjonalt fastsatt helsepolitikk skal gjennomføres lojalt og med kraft, og gjennomføringen skal skje med god medvirkning fra dem som blir berørt. Det er prinsipper som jeg vil legge vekt på å følge opp i det videre arbeidet med å gjennomføre denne store reformen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Den gangen reformen ble vedtatt, tror jeg Stortinget var sterkt opptatt av den overordnede politiske og folkevalgte styringen av helsepolitikken. Derfor ønsket man å samle et helhetlig ansvar for sykehusdriften i denne sal. Denne reformen innebærer en fristilling og en ansvarliggjøring av sykehusene som foretak ved at det i styrene for foretakene er utpekt medlemmer som ikke sitter der som representanter for politiske partier eller for geografiske regioner, men i kraft av sin personlige egnethet. Jeg tror det vil være en trussel mot demokratiet dersom vi trekker disse styremedlemmene inn i prosesser av partipolitisk karakter. Men når dette er sagt, vil jeg også si at jeg tror mye kan gjøres når det gjelder å utvikle en god dialog – høringer, kontaktmøter, prosesser i forbindelse med fylkesplaner osv. – mellom foretakene og de regionale folkevalgte organene, dvs. kommunene og fylkeskommunene. Det vil jeg arbeide for. Og så skal vi – som representanten Lena Jensen var inne på – høste erfaringer fra de foretakene som faktisk har valgt åpne møter, og se hvordan det har fungert. Jeg skal ha en fordomsfri holdning i vurderingen av de erfaringene. Men det er litt tidlig å trekke konklusjonen etter seks uker.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Jeg kan forsikre representanten Lena Jensen om at jeg i høyeste grad følger utviklingen nøye når det gjelder måten reformen fungerer på. Jeg tror det er viktig at man uansett utgangspunkt – uansett standpunkt til reformen da den ble vedtatt – følger utviklingen med et åpent sinn. Det var jo ikke slik at alt var såre vel, at det ikke ble foretatt kutt i driften, og at det ikke var geografiske ulikheter under fylkeskommunal drift. Tvert imot: Av ventelistetallene fra det siste året med fylkeskommunal sykehusdrift ser vi store geografiske forskjeller mellom fylkene når det gjelder ventetider. Jeg ønsker å bruke denne reformen aktivt og konstruktivt til å skape et bedre tilgjengelig helsetilbud og å skape mindre geografiske forskjeller. Og hvis noen har trodd at reformen skulle skaffe sykehusdirektørene en direkte adgang til statskassen, har de tatt feil. Det tror jeg man må tale klart og tydelig om.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Innledningsvis vil jeg presisere at autorisasjonsordningen for helsepersonell har som formål å bidra til sikkerhet for pasienter og til kvalitet i helsetjenesten samt til tillit til helsepersonell og helsetjeneste. Det er derfor et grunnleggende vilkår for å få autorisasjon som helsepersonell at søker bl.a. har gjennomgått utdanning som fyller de gjeldende faglige krav. Helsepersonelloven regulerer 27 forskjellige helsepersonellgrupper som kan få autorisasjon. Mensendieckterapeuter er ikke en autorisert gruppe i Norge, og yrkestittelen er derfor heller ikke beskyttet. Dette innebærer at en person med mensendieckutdanning kan utøve yrket og kalle seg mensendieckgymnast i Norge uten å søke om autorisasjon eller lisens. Det vil være arbeidsgiver i helsetjenesten i Norge som avgjør om det vil være behov for å tilsette personer med slik utdanning. Etter det jeg har fått opplyst, kvalifiserer ikke den nederlandske mensendieckutdanningen til autorisasjon som fysioterapeut i Nederland. Av denne grunn kommer heller ikke rådsdirektiv 89/48/EØF om gjensidig anerkjennelse av vitnemål til anvendelse ved søknad om autorisasjon som fysioterapeut i Norge. Norsk mensendieckutdanning følger imidlertid samme rammeplan som fysioterapiutdanningen, og begge kvalifiserer for autorisasjon som fysioterapeut i Norge. Den tidligere praksis som representanten Kvakkestad viser til, ligger mange år tilbake i tid. Senere har kravene til utdanning som fysioterapeut vært endret en rekke ganger, både i EU og i Norge. Vurderingstemaet ved godkjenning av søkere med utenlandsk utdanning er hvorvidt den utenlandske utdanningen er jevngod med tilsvarende norsk utdanning, eller om søker på annen måte kan godtgjøre å ha den nødvendige kyndighet. Både Statens autorisasjonskontor for helsepersonell og klageinstansen Statens helsepersonellnemnd avslo i desember 2001 en konkret søknad fra en person med nederlandsk såkalt cesar-utdanning, som i Nederland er likestilt med mensendieckutdanningen. Avslagene var basert på en grundig vurdering fra Høyskolen i Oslo av den nederlandske utdanningen og var bl.a. begrunnet med at utdanningen har mange, og også vesentlige, mangler i forhold til norsk mensendieck- eller fysioterapiutdanning. Høyskolen kunne derfor ikke anse den nederlandske mensendieckutdanningen som jevngod med den norske mensendieck- eller fysioterapiutdanningen. Det ble også lagt vekt på at klagers utdanning ikke kvalifiserer til autorisasjon som fysioterapeut i Nederland. Etter min vurdering virker norske helsemyndigheters vurdering av den nederlandske mensendickutdanningen som rimelig ettersom den heller ikke fører til autorisasjon som fysioterapeut i hjemlandet Nederland. La meg for øvrig si at jeg generelt er opptatt av å bidra til forenklinger i godkjenningsordningene på dette feltet. Jeg vil derfor ta initiativ til en gjennomgang av hele godkjenningsordningen med sikte på en størst mulig grad av forenkling innenfor det regelverket vi har, og om nødvendig komme til Stortinget med forslag til lovendringer for å bidra til ytterligere forenkling.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
La meg for ordens skyld gjøre oppmerksom på at vi nå beveger oss inn i grenselandet over mot utdanningsministerens ansvarsområde. Jeg skal derfor avstå fra å komme med noen realitetsvurderinger av det spørsmålet som går på hvordan og på hvilket grunnlag man skal kunne bygge videre et utdanningsløp i Norge med en utdanning fra utlandet. Den generelle ordningen er at det i utgangspunktet er utdanningsinstitusjonene selv som må vurdere den utenlandske utdanningen og hva den er verdt i forhold til det man eventuelt skal bygge videre på i Norge. Men la meg generelt si at vi er opptatt av å ha en god tilgang på helsepersonell i Norge, også med utenlandsk utdanning og opprinnelse. Det må skje på en ryddig måte, og det må skje på et godt faglig grunnlag. Jeg vil konsekvent være på jakt etter forenklinger i administrasjonen og i regelverket når det gjelder dette, slik at vi kan få en smidig tilførsel, basert på forsvarlighet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Jeg skal ikke gå inn i noen polemikk med representanten Kvakkestad om hvem som svarer på hvilke spørsmål. Men det konkrete spørsmålet som representanten Kvakkestad har stilt, er knyttet til godkjenning som fysioterapeut i Norge, og det er vitterlig helseministerens ansvar. Derfor ble de to statsrådene enige om denne arbeidsdelingen. Jeg er klar over at det i premissene for spørsmålet ligger opplysninger som er knyttet til utdanningssektoren. Fra Helsedepartementets side har vi en god dialog med Utdannings- og forskningsdepartementet om disse spørsmålene. Vi er opptatt av at det skal være en sammenheng mellom det utdanningssektoren gjør, og det helsesektoren gjør, i forhold til hvordan vi verdsetter utenlandsutdanning. Dette vil jeg få lov til å komme tilbake til.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg vil få lov til å stille helseministeren følgende spørsmål: «I februar 2001 fikk Medi 3 i Ålesund konsesjon til sykehusdrift, og har blitt innlemmet i ordningen med fritt sykehusvalg. I forbindelse med årets statsbudsjett er det også blitt vedtatt at Medi 3 skal innlemmes i ordningen med ISF fra 2002. Nå viser det seg at dette sykehuset, på tross av Stortingets vedtak, ennå ikke har fått på plass en avtale med det foretaket de sorterer under. Vil statsråden umiddelbart sørge for at disse avtalene blir inngått slik at driften kan starte etter intensjonen?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg er fullstendig klar over at dette, etter de nye reglene om foretak og styringen der, muligens er en tvilssituasjon med hensyn til hva Stortinget skal blande seg opp i. Men det er helt klart at i forbindelse med St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 4 for 2001-2002 la regjeringen Bondevik fram forslag der det står at dette skal innlemmes «fra 2002». Det står ikke i løpet av 2002, men at sykehuset skal innlemmes fra 2002. Nå er man i den situasjon at avtalene ennå ikke er på plass. Jeg er også kjent med at det har vært en diskusjon med foretakene om hvorvidt det er det regionale helseforetak eller Helse Sunnmøre som skal inngå disse avtalene. Er helseministeren enig i intensjonen, at det er Helse Midt-Norge som har ansvaret for å inngå disse former for avtaler?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg takker for det. Jeg la selvfølgelig merke til det statsråden sa om at han vil gi Helse Midt-Norge noe tid, og det er jeg også villig til i en rekke forskjellige saker. Men akkurat i denne saken, der vi snakker om et stortingsvedtak i tråd med budsjettforslaget i St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 4, som går ut på at avtalen skal gjelde fra 2002 og ikke begynne å gjelde i løpet av 2002, og det står spesifisert i budsjettet, må man kunne forvente at det vil skje innen kort tid. Jeg synes faktisk at vi må kunne forvente det nå. Vi er allerede kommet over én måned inn i det nye året, vi skriver nå februar 2002, og det er fortsatt ikke noen avtale på plass. Så spørsmålet mitt til helseministeren er om han vil ta kontakt med Helse Midt-Norge for å høre hvor denne saken står, og eventuelt få fortgang i saken.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Helse Nord har besluttet å kutte 60 mill. kroner ved Universitetssykehuset Nord-Norge uten en foregående offentlig debatt. Kuttet truer et godt, sikkert og fullverdig sykehustilbud i Nord-Norge. Vil statsråden instruere styret om å omgjøre dette vedtaket, og hvordan vil statsråden sikre at slike vedtak i fremtiden ikke blir fattet uten folkelig innsyn og debatt?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-06:
Jeg vil først takke for svaret. SV har tidligere gått mot og vært svært kritisk til lukkede styremøter i helseforetakene. Statsråden svarte i Stortinget på spørsmål fra SV at man i utgangspunktet var enig i åpne prosesser rundt helsepolitikken, men at man ville vinne erfaring fra begge modellene, dvs. både fra lukkede og fra åpne styremøter. Det som nå har skjedd i Helse Nord, er et resultat av lukkede prosesser. Man har fjernet helsepolitikken fra folk – fra folkelig innflytelse, fra debatt og fra engasjement rundt spørsmålet. Resultat: Kun gjennom mediene har man fått vite at det er vedtatt å kutte 60 mill. kr – uten å få en begrunnelse for hvorfor kuttene har skjedd, og hvordan de kunne ha vært gjort, dvs. hvordan man kunne ha prioritert annerledes. Ser helseministeren denne problematikken som er svært viktig i nord, både for det folkelige og det politiske engasjementet og for tilliten til at man fører en god helsepolitikk?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-06:
Jeg vil takke for svaret. Helsepolitikk er et av de viktigste politikkområdene i Norge, å sikre at man har et lett tilgjengelig, sikkert og likt helsetilbud over hele Norge. Et kutt på 60 mill. kr til Universitetssykehuset Nord-Norge er et reelt og stort kutt. Et av de viktigste argumentene for at staten skulle overta sykehusene, var lettere tilgjengelighet til midler man skulle motta, og lettere tilgjengelighet til styringsorganer man skulle forholde seg til. Da Troms fylke hadde ansvaret for sykehusene i nord, var det tøft, men gjennom en folkelig og bred debatt klarte man å sikre et godt og sikkert sykehustilbud – som ofte også gikk ut over andre viktige politikkområder i fylket. Statsråden sier at han vil ha en gjennomgang i revidert nasjonalbudsjett, og at han vil følge opp spørsmålet om åpne/lukkede styremøter. Jeg håper at statsråden har tatt innover seg de signalene som er kommet fra nord, og de signalene som er kommet fra ulike politiske miljøer, i forhold til hvor vanskelig den åpne prosessen og den åpne debatten omkring det å kunne beholde et godt sykehus i nord, er.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg ønsker å stille statsråden følgende spørsmål: «Stortinget har ønsket å lette konvertering av utenlandsk utdanning til tilsvarende godkjent norsk utdanning. Det er også Stortingets ønske at en kan bygge videre på utdanninger for å skaffe seg fullverdig kompetanse uten å måtte starte helt på nytt igjen. Mensendieckterapeuter fra Nederland har tidligere fått godkjennelse som fysioterapeuter dersom de har tatt ekstra fag i tillegg. Hvorfor er denne praksis nå endret?»
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Men det som var utgangspunktet for spørsmålet, var ikke bare om den nåværende utdanningen som vedkommende har, skal godkjennes, men om vedkommende også kan få mulighet til å ta en tilleggsutdanning i stedet for å starte helt på nytt. Det har jeg forstått at man ikke ønsker å gjøre noe med. For øvrig er det verdt å merke seg at Høyskolen i Oslo gav to svar på spørsmålet om dette bør godkjennes – et ja og et nei. Avdelingen for helsefag og mensendieck- og fysioterapeututdanningen kom til den konklusjon at man burde godkjenne dette. Ønsker statsråden å ta et initiativ for å fokusere mer på den tilleggsutdanningen man kan ta for å kvalifisere seg, fremfor å sette alle på skolebenken for å ta de samme fagene og de samme fagkombinasjoner som man allerede har tatt? For det kan da ikke være hensiktsmessig verken for økonomien, for skolekapasiteten eller for den enkelte dette gjelder?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg kan være enig i at dette nærmest hører inn under utdannings- og forskningsministeren, og det var i og for seg den statsråden jeg ønsket å få svar fra. Det er litt underlig at helseministeren ikke så at dette lå i spørsmålet, hvor det står at «det er også Stortingets ønske at en kan bygge videre på utdanninger for å skaffe seg fullverdig kompetanse» osv. At Regjeringen da har valgt å la en annen statsråd svare, får jeg bare ta til etterretning. Er det slik at helseministeren kunne tenke seg å ta et initiativ overfor utdannings- og forskningsministeren for å få en klarere politikk når det gjelder videreutdanning også for utenlandsutdanning, istedenfor at man må begynne fra scratch, begynne helt på nytt?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Jeg har stilt følgende spørsmål til utenriksministeren, og har akseptert at det besvares av utviklingsministeren. Ellers måtte det utsettes en uke, og det er for lang tid, for her er det spørsmål om tid: «En kvinne i en muslimsk delstat i Nigeria er dømt til døden ved steining, fordi hun har født et barn etter skilsmisse. Gjør norske myndigheter noe for å påvirke Nigerias sentralregjering til å gripe inn?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Jeg vil takke statsråden for et grundig svar, for en grundig redegjørelse. Det er en veldig spesiell sak. I den muslimske delstaten Sokoto har altså en 35 år gammel kvinne begått den forbrytelsen å føde et barn etter en ferdig avsluttet skilsmisse. Det er også veldig spesielt i Nigeria, og det vet selvfølgelig statsråden, at man har sharia-lovgivning, for det er jo en muslimsk minoritet vi snakker om, og det er en fundamentalistisk minoritet. Det er en barbarisk – og jeg vil nesten kalle det en gammeltestamentlig – skikk som vi snakker om. Det er også riktig som det ble sagt, at delstaten selv bestemmer dette rettssystemet. Jeg har også lyst til å legge til at 3 000 mennesker er blitt drept i opptøyer bare siden sharia-lovgivningen ble innført for to år siden, og at dette antagelig ikke er siste sak vi ser. Jeg mener at det internasjonale samfunnet ikke kan akseptere den grusomheten som begås mot kvinner i slike samfunn. Safyia-saken er nå i ferd med å bli en internasjonal symbolsak. Selv om vestlige regjeringer holder lav profil, er internasjonal presse veldig opptatt av denne saken. Jeg vil derfor fortsatt be om at Regjeringen utøver det skjønn det måtte være å øve press, uansett underhånden, i denne saken.