Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-17:
Nå er jo jeg relativt fersk i finanskomiteen, men jeg skjønner at dette har vært et tilbakevendende tema gjennom de siste tre årene, og at det ikke er første gang man har debatt om dynamiske effekter i denne salen. Det er i og for seg helt interessant å snakke om at enkelte former for skattelette kan ha en selvfinansierende effekt – på alle måter – men jeg må si at det har vært oppsiktsvekkende å oppdage at den dynamiske skattepolitikken så til de grader har blitt et sentralt tema for opposisjonen. Siste gang dynamiske effekter var en sentral del av vår økonomiske politikk, var på 1980-tallet, under jappetiden. Da var mye av tilnærmingen til økonomi preget av skatteletter som skulle være selvfinansierende – altså den dynamiske skattepolitikken – av lavrentepolitikk, og av at man faset oljepengene rett inn i statsbudsjettet. Vi vet hva resultatene av det ble. Når man ser på totalbildet av hva en del av opposisjonspartiene er opptatt av, hva man ønsker seg av utvikling i den økonomiske politikken, mener jeg at de dynamiske effektene og hvor opptatt man er av det, må ses i en sånn sammenheng. Jeg blir, for å være ærlig, noe bekymret av det. Så må jeg også si at jeg synes at det er litt uklart – det kommer ikke veldig tydelig fram i debattene – hva man egentlig snakker om når man diskuterer dynamiske effekter. Tradisjonelt har jo dynamiske effekter vært definert som at man stimulerer til at arbeidstilbudet øker gjennom å gi skattelettelser. Men her får jeg ofte inntrykk av at man også snakker om at det at skatteletter generelt gir folk mer penger mellom hendene, vil generere økt aktivitet. Korriger meg gjerne hvis jeg tar feil, men det er et etterlatt inntrykk fra dem som står bak dette forslaget. Effekten av dette siste, altså at folk generelt får mer penger mellom hendene, er høyst tvilsom. Det er lite forskningsmessig belegg for å kunne si at økt privat forbruk gir større dynamiske effekter enn økt offentlig forbruk, f.eks. Dessuten vil man fort få en inntektseffekt av dette som gjør at folk velger mer fritid når de får mer penger mellom hendene, istedenfor å jobbe mer. Så forsøkte saksordføreren seg på lett harselering med at Finansdepartementet følger med på forskning, og på hva som skjer i forskningsmiljøene rundt skatt og atferd. Det mener jeg er viktig og riktig, fordi det finnes usikkerheter i økonomisk teori rundt dette. Et godt eksempel på det mener jeg er de referansene som man stadig vekk har til skattereformen av 2006. Det framholdes ofte som et eksempel på at de dynamiske effekter er noe virkelig – som om dette var en slags religiøs debatt, det er det ikke – som et bevis på at dynamiske effekter faktisk finnes. Det er riktig at skattereformen av 2006 til dels har vært selvfinansierende. Mye av årsaken til det er jo at det var marginalbeskatningen man gikk løs på. Hvis man skal oppnå dynamiske effekter i tradisjonell forstand, er det marginalskattenivået som er det interessante. Det er det som gjør noe med arbeidstilbudet – ikke det å øke bunnfradraget og den type ting, selv om det kan være hyggelig. Derfor er det også litt merkelig å observere at Fremskrittspartiet i sitt alternative budsjett uten noen videre begrunnelse legger til grunn at deres skattelettepolitikk vil ha en dynamisk effekt på 25 pst. – flatt. Det har ikke blitt sendt til SSB sammen med de øvrige budsjettallene for bekreftelse. Men det er også litt merkelig at man antar at det å heve folks bunnfradrag, f.eks., vil ha en sånn type effekt. Det er høyst diskutabelt. Flertallet ser ikke noe behov for å sette ned et eget utvalg som skal utrede dette. Vi mener at det er bra at Finansdepartementet har den tette kontakten som man har med forskningsmiljøene rundt det. Jeg er spesielt opptatt av at man følger med på empiri. Én ting er å sitte og forske og forholde seg til teoretiske modeller, men det å følge med på empiri og hva som faktisk skjer i de landene som endrer sitt skatte- og avgiftssystem, er viktig. Det mener vi at Finansdepartementet bør fortsette med, sånn at vi også har best mulig grunnlag for å gjøre riktige beslutninger når vi gjør endringer i vårt skatte- og avgiftssystem.