Michael Tetzschner (Høyre), 2020-11-26:
Jeg vil også begynne med å takke vår komitéleder og saksordfører for godt arbeid, og for at alle komiteens grupper – de som ønsket det selv i hvert fall –kunne bli inkludert i et saklig samarbeid om det vi kunne være sammen om. Det var ikke til hinder for at de enkelte grupperingene har hatt gode muligheter til å få frem sine særstandpunkter der flertallet arbeidet seg frem til en helhetlig langtidsplan som også samler et bredt flertall i denne sal. Jeg vil si det er en styrke for Stortinget og parlamentarisk samarbeid når vi kan arbeide slik. Så får vi leve med at et av medlemmene syntes det var mer interessant å ikke delta i alle de uformelle arbeidsmøtene og heller appellere til oss gjennom mediene, der vi også fikk gjenfortalt hva vi hadde ment, og av og til hva vi ikke hadde ment – litt brudd med den gode samarbeidsholdningen vi ellers hadde. Det er synd, for det kan også være at Senterpartiet med det marginaliserte seg fra en bredere innstilling – men det er et valg som de selvfølgelig er suverene til å ta. Særlig ett tema ble viktig under komitébehandlingen, ikke minst med en tett kommunikasjon med forsvarsministeren underveis. Det var at vi nå i forståelse med regjeringen utmynter et klart flertall her i salen for at Norge skal bli med i European Defence Fund, EDF, eller på norsk: Det europeiske forsvarsfondet. Vi finner at dette harmonerer godt med regjeringens egen europastrategi for 2018–2021 og arbeidsprogrammet for samarbeidet med EU, der det å sikre norsk forsvarsindustri gode vilkår ble omtalt som en av prioritetene. Da understreket regjeringen hvor viktig det er å sikre norsk forsvarsindustri markedsadgang i Europa. Så kan man spørre: Men har vi ikke det automatisk, vi er jo med i EØS og har tilgang på alle EU-landenes offentlige konkurranse, osv.? Det er bare det at innenfor forsvarssektoren og forsvarsanskaffelser har alle land betinget seg unntak fra denne konkurranse- og anbudstenkningen. Det betyr at hvis man skal inn her, må man ha andre arrangementer fordi EØS-avtalen på dette punktet ikke gir oss adgang. Da må det mer forpliktende samarbeid til for å sikre forsvarsindustrien den markedsadgangen vi ønsker. Forskning og utvikling på tvers av landegrensene er et viktig tiltak for å bryte ned disse handelsbarrierene og for å sikre en bedre utnyttelse av midlene på forsvarsområdet. Så hvis Norge skal styrke den industrielle kompetansen i Forsvaret, som vi så gjerne vil, må vi i større grad samarbeide med andre nasjoner om utvikling av materiell, slik vi gjør med Tyskland om ubåter og missiler, og som EDF skal legge til rette for på et overordnet europeisk nivå. Forsvarsindustrien er avhengig av en ekstra inngangsportal for å delta i europeiske forsknings- og utviklingsprosjekter sammen med europeiske allierte. Konsulentselskapet BDO har på oppdrag fra Forsvarsdepartementet anslått at et norsk utenforskap til EDF kan bety bortfall av 60 pst. av vår våpeneksport til EU, og 40 pst. av all vår eksport av forsvarsmateriell går i dag til EU-land. Regjeringens bevisste arbeid for å holde døren åpen til EDF har gitt oss denne muligheten. Den 28. september i år besluttet EUs medlemsstater at Norge, som eneste ikke-medlem, skal få anledning til å delta i forsvarsfondet. Da må vi jo benytte den anledningen. Europakommisjonen har foreslått å sette av omkring 7 mrd. euro i perioden frem til 2027. Norges andel av dette antas å bli ca. 2 mrd. kr for hele syvårsperioden. Det samme konsulentselskapet, BDO, har også gjort en beregning av de økonomiske gevinstene. De er på om lag 3 mrd. kr. I tillegg kommer alle de politiske og sikkerhetspolitiske argumentene for å være med i et forsterket europeisk samarbeid, en forsterket europeisk komponent i NATO, som også våre transatlantiske alliansepartnere ønsker seg. Da er vi veldig glade for at vi kunne utmynte i et romertallsvedtak, XXIV, en marsjordre om at Norge blir med i EDF.