trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Nå dreier jo denne saka seg om tvungen megling gjennom konfliktrådene. Og jeg understreker det jeg sa, at det som gir legitimitet til akkurat denne ordninga, er jo nettopp at den er frivillig. Da må den gjelde for alle som blir henvist til konfliktrådene. Så sa jeg også at vi syns det er viktig å bevisstgjøre flere på at konfliktrådsordninga kan brukes. I mitt innlegg refererte jeg også til den handlingsplanen mot barne- og ungdomskriminalitet som Stortinget har behandlet. Da sa jeg nettopp at de ungdomskontraktene som utprøves i Danmark, er vel verdt å se på for å finne ut hvilke erfaringer man har i Danmark. Det sa også et samlet storting da vi behandlet Handlingsplanen mot barne- og ungdomskriminalitet. Vi ser at det er behov for å prøve ut nye ordninger for å fange opp de barna som begår kriminelle handlinger før de blir 15 år. Blant annet ser vi at noen av dem som havner i det uføret, er mindreårige asylsøkere. Vi har flere ganger bedt om at det må settes inn et mer intensivt arbeid for å fange opp disse barna, for de er et veldig lett bytte for kriminelle gjenger og rekrutteres dit. Vi er slett ikke fornøyd med hvordan vi håndterer enslige mindreårige asylsøkere her, og jeg lurer på om Høyre vil være med og se nærmere på akkurat denne problematikken. Ellers understreker jeg at det aller viktigste når det gjelder denne barnegruppa, for det er det det er, er å ha to tanker i hodet samtidig: å forebygge, men ha raske reaksjoner.(Presidenten klubber.) Jeg ser at det er én til som skal ha replikk, og da kan jeg komme tilbake til det. (Presidenten klubber.)
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Jeg er glad for at Høyre også ser alvorlig på problematikken når det gjelder enslige mindreårige asylsøkere. Jeg tror at her trengs det et samlet storting for å gjøre noe med det, bl.a. å ansvarliggjøre barnevernet på et veldig tidlig tidspunkt og også etterlyse barnefaglig kompetanse på asylmottakene. Ordninga med fosterheim er også noe som er verdt å prøve ut. Vi er opptatt av at legitimiteten til konfliktrådene skal beholdes. Da tror vi ikke at vegen å gå er å hjemle nye ordninger til konfliktsrådsordninga. Under høringer i barne- og familiekomiteen da vi jobbet med handlingsplanen, registrerte jeg også at det ennå ikke er noe land som har kommet fram til en sesam sesam-løsning når det gjelder å hindre barn under 15 år i å begå kriminelle handlinger. Det er noe som vi er nødt til å ta på alvor. Vi må se om det finnes reaksjonordninger som hjelper. Det er vi opptatt av. Men igjen: Det aller viktigste er å forebygge og ha en samfunnsutvikling som inkluderer alle og ikke ekskluderer.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Jeg mener det er viktig å lage en prosess for hvordan man skal ivareta reaksjoner overfor de under 15 år, ikke minst fordi reaksjoner overfor barn ofte må kombineres med også å gi dem hjelp. Derfor er vi avhengige av en prosess som ivaretar både hensynet til hjelp og hensynet til grensesetting. Jeg mener derfor at vi er nødt til å utvikle ulike typer tiltak som er tilpasset det barnet, den situasjonen og den handlingen som er foretatt. Konfliktråd vil etter min oppfatning opplagt være ett av alternativene i en sånn type tiltakskjede. Vi kan gå til andre land og se at de har utviklet ulike typer tiltak fra de helt enkle som går på advarsler, en eller annen form for samfunnstjeneste av kortvarig art eller ungdomskontrakter. Nettopp fordi dette intenst dreier seg om individer som trenger spesiell oppfølging og spesiell vurdering for hver enkelt, kan vi ikke på en måte si at det er reaksjonen. Vi er nødt til å ha en samlet type virkemidler, og vi er nødt til å lage et system som gjør at vi finner ut av hva som passer for hver enkelt på en god måte. Da trenger vi å jobbe igjennom hvordan vi skal gjøre det, for det er ikke så veldig enkelt. Og da er det ikke noen god idé, slik jeg ser det, nå å si én reaksjon, nemlig obligatorisk, tvungen konfliktrådsløsning, når vi ennå ikke har tenkt gjennom og har konkrete forslag, i konfliktrådsloven for den saks skyld, om hvordan beslutningene skal tas om hvem som skal til konfliktråd, og hva som skal gjøres hvis de likevel ikke møter.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Jeg synes representanten Stang stiller gode spørsmål, for det er jo nettopp de problemstillingene som jeg ble intervjuet om i Aftenposten, og som representanten refererte til, som er de utfordringene man i den tverrdepartementale arbeidsgruppen strever med å finne gode løsninger på, for i det øyeblikket man skal finne reaksjoner på kriminelle handlinger også for barn under 15 år, kan man selvfølgelig ikke basere det fullt ut på en eller annen form for frivillighet, man må ha en eller annen ordning der samfunnet sier at det forventer vi at en gjør, og det forventer vi ikke at en gjør. Å etablere en slik ordning og en slik prosess knyttet til barn med begrunnelse i et behov for reaksjon og i et behov for hjelp, det er det vi strever med å finne løsningen på. Men vi har ikke en ferdig løsning ennå, og derfor kan vi på en måte ikke starte med å si at det tiltaket er en mulighet og det tiltaket er en mulighet, uten også å se på i hvilken sammenheng og hvordan samfunnet skal beslutte hvilke reaksjoner som er riktige for hvem, og på hvilke tidspunkter.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Det er mulig at Høyre oppfatter dette som et kvantesprang. Jeg har vanskelig for å se at ikke Arbeiderpartiet og alle fornuftige personer alltid har ment at alle barn fra de er bittesmå har behov for reaksjoner og grensesetting når de gjør noe galt, og det er egentlig det vi grunnleggende sett snakker om. Det som har vært Høyres og Fremskrittspartiets innfallsvinkel til dette gjennom mange år, har vært å hamre på den kriminelle lavalder. Jeg mener det ikke er noen god løsning å senke den kriminelle lavalder, for det betyr at en tar et regelverk tilpasset voksne personer og skal tre det nedover hodet på barn, som ikke dette regelverket er laget for eller egnet for. Vi er nødt til å lage systemer, både tiltak og prosesser, knyttet til barn som tar hensyn til at de er barn. Det er det vi arbeider for å klare å finne en løsning på. Jeg tror ikke Arbeiderpartiet kommer til å gå inn for en tvungen konfliktsrådsløsning, fordi det er en grunnleggende forutsetning i en meglingssituasjon at en er innstilt på å være der. Det jeg sier, er at situasjonen vil være annerledes den dagen vi har alternative reaksjoner også overfor barn under 15 år, for da vil konfliktråd være et alternativ som gjør at man kan møte i en konfliktrådssituasjon med et ønske om å være der, mer eller mindre på samme måte som det man i dag har når man er over 15 år. Jeg tør ikke å love når vi kan være klar med et forslag. Vi arbeider for at vi tidlig på våren skal kunne klare å sende ut et høringsnotat. Men erfaring har lært meg at ting noen ganger tar lengre tid enn man liker, og derfor tør jeg ikke å love hvor raskt vi klarer å få det til.
Børge Brende (Høyre), 2000-12-12:
Først vil jeg bemerke at jeg synes det er positivt at finansministeren har valgt å utsette den tvungne innføringen av egenkapitalmetoden. Det er et godt forslag i forbindelse med denne loven. Jeg er også glad for at statsråden har registrert at komiteen nå ønsker forskrifter knyttet til muligheten for avvikende regnskapsår. Det er et eller annet i departementets byråkrati som ikke fungerer helt på det punktet etter min mening, for når f.eks. Skiforeningen søker om mulighet for avvikende regnskapsår og de får nei med den begrunnelse fra departementet at man ikke i tilstrekkelig grad driver med sesongbetont virksomhet, så bærer det preg av noe dårlig skjønn etter mitt syn! Det har komiteen også fastslått, og statsråden har tatt det innover seg. Det som da gjenstår, er rett og slett en nærmere begrunnelse for hvorfor finansministeren ikke har valgt å gjennomgå kapittel 2 nærmere etter det brev som Kredittilsynet sendte statsråden den 28. september 2000, der det faktisk sies: «– Lovkapitlet mangler logiske klare prinsipper og rammer for hva regnskapsføringen skal omfatte», og at krav som stilles «ikke har kontrollverdi i forhold til de kostnader som kravene vil medføre for norsk næringsliv.» Mener finansministeren at Kredittilsynet tar feil her? Og hvorfor mener finansministeren at Kredittilsynet tar feil? Mener f.eks. finansministeren at det ville vært et fornuftig krav at et bilbudfirma skal oppbevare ordresedler i originalformat eventuelt i fem år, eller mener statsråden at det er noe byråkratisk?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Jeg har ingen problemer med å se at den foreliggende lov har svakheter. Det er også en årsak til at Regjeringen har lagt fram forslag om å utsette den pliktige iverksettelsen av kapittel 2. Og det er også slik at forskriftsarbeidet i departementet var planlagt å omfatte forslag til lempninger som ikke forutsatte unntakshjemler i loven, i hovedsak knyttet til f.eks. krav til spesifisering av kontantsalg på motpart, krav om at kassaapparat skal være synlig for å skrive ut kvittering til kunden osv. Men det vesentligste elementet her er jo at Stortinget faktisk har vedtatt loven, og det er denne regjeringens utgangspunkt. Og da er det altså slik at Kredittilsynets synspunkter ikke er noe nytt. Kredittilsynet var med i utredningen av loven og hadde på linje med andre høringsinstanser mulighet til å gi uttalelser om saken som et ledd i lovforberedelsen. Kredittilsynet gav, etter det jeg er gjort kjent med, også da uttrykk for tilsvarende synspunkter som i brevet av 28. september i år. Den forrige regjering, regjeringen Bondevik, valgte likevel å fremme lovforslaget. Og et flertall i Odelstinget og Lagtinget vedtok gjeldende lov. Det har den sittende regjeringen forholdt seg til. Det overrasker meg at de som utgjorde flertallet ved behandlingen av den forrige loven, ikke har forholdt seg til det. Det tar jeg til etterretning. Men som ansvarlige for å følge opp det lovvedtak Stortinget har gjort, har vi faktisk forholdt oss til at Stortingets organer Odelstinget og Lagtinget har vedtatt en lov basert på forslag fra regjeringen Bondevik, og hvor vedtaket var et resultat av et felles standpunkt mellom sentrumsregjeringens partier i Stortinget og Arbeiderpartiet. Det har vi lagt til grunn, og vi har søkt å legge til rette for en iverksettelse av loven som skulle være mest mulig tjenlig for brukerne.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Jeg er ikke helt sikker på om dette er et replikkordskifte eller om det ikke er det, men jeg antar at det er det, derfor finner jeg grunn til å svare. Som sagt, jeg har ikke noen problemer med å se at loven har svakheter. Til en viss grad kan man møte det gjennom forskrifter, til en viss grad kan man møte det gjennom å gi brukerne mer tid, slik som vi faktisk har foreslått, og til en viss grad kan man møte det gjennom å gjøre lovendringer, slik vi faktisk også har gjort. Vi har gått igjennom og sett på hvordan vi kan møte de største svakhetene som måtte være der. Når jeg likevel er litt forundret over sentrumspartienes holdning, er det med bakgrunn i at det jo ikke var lite engasjement som ble lagt i å sørge for å få flertall for loven for relativt kort tid tilbake. Og da var det også slik at Arbeiderpartiet gikk sammen med sentrumspartiene om å sikre et flertall for det. Det denne regjeringen lojalt har forholdt seg til, og det Arbeiderpartiets gruppe i Stortinget har forholdt seg til, er at det er et lovvedtak som ligger der, og at oppgaven nå er å få en tilfredsstillende gjennomføring av det. Så tar jeg selvsagt til etterretning at man ønsker en utredning av kapittel 2. Det skal vi selvsagt gjennomføre, og siktemålet er at vi skal komme raskest mulig tilbake til Stortinget med det. Men det er samtidig viktig å understreke at blant de ting som kapittel 2 reflekterer, er et økt kontrollbehov bl.a. i forhold til økonomisk kriminalitet. Det er det viktig å ivareta, og da er det viktig at det langvarige lovforarbeidet som tidligere var gjort, ikke er gjort til ingen nytte. Men som sagt, jeg tar til etterretning den beslutning som er, selv om jeg er noe forundret over flertallets sammensetning.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-12-12:
Jeg hadde i utgangspunktet ikke tenkt å delta i debatten, til tross for at tilbakesendelsen gjelder en lov som er fremlagt av regjeringen Bondevik, som finansministeren helt riktig påpeker. På bakgrunn av Børge Brendes innlegg fant jeg det i utgangspunktet ikke nødvendig å delta i debatten. Men finansministeren sier at han har «ingen problemer med å se at foreliggende lov har svakheter». Det har altså også vi innsett, til tross for at vi var delaktige i å legge fram loven. Jeg mener at også i politikk er det ingen skam å snu når man ser at kravet til dokumentasjon f.eks. er for omfattende, som tydeligvis også finansministeren har innsett, siden det er foretatt forenklinger, det er foretatt ytterligere utsettelse, og det på toppen av det hele blir sagt fra finansministerens side at han ikke har noen problemer med å si at loven har svakheter – som det ble sagt fra talerstolen her nå. Jeg må si at da har jeg problemer med å forstå at finansministeren og Arbeiderpartiets gruppe legger så stor prestisje i å få loven vedtatt med nettopp de svakheter som finansministeren nå påpeker, når det er en lov som han selv ikke engang har hatt ansvaret for å legge fram, og hvor de partier som hadde ansvaret for å legge fram loven, har erkjent at det er grunn til å ta en ny gjennomgang på dette. Jeg har problemer med å forstå det resonnement som Arbeiderpartiets gruppe og finansministeren her bærer til torgs.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-12-12:
Jeg er av den formening at de som bryr seg aller mest om dyrenes ve og vel, er de som er dyreholdere i Norge – som steller dyrene til daglig, og som er avhengig av at de trives. Når det da framstilles som om dagens norske dyrehold inneholder element av dyreplageri – som det må bli slutt på øyeblikkelig – syns jeg det er drøyt. Og det er da dagens måte å holde gris på vi diskuterer nå. Jeg ønsker at statsråden også bekrefter at dagens måte å kastrere gris på ikke er å betrakte som dyreplageri. Senterpartiet er med på en merknad der vi refererer til uttalelser fra dem som jeg vil tro kan aller mest når det gjelder å vurdere hva som er mest vondt. Det er altså disse uttalelsene vi har referert til, for vi har ikke så mye annet å holde oss til. Og ut fra det har vi støttet det som var Regjeringens opplegg for en overgangsperiode, som innebærer at kastrering skal bli forbudt, men at vi skal ha strengere regler i en overgangstid. Ellers vil jeg benytte anledningen til å henvise til den merknaden i innstillingen om norsk landbruk og matproduksjon som gikk på at vi ville ha en tilbakerapportering omkring forebyggende tiltak mot rovdyrskader. At det er dyreplageri for de beitedyrene som blir rammet, tror jeg ikke det er noen uenighet om, og det er viktig å få redusert dette. Det ble satt en frist til ut inneværende år for Regjeringen til å legge fram en sak om de forebyggende tiltakene mot rovdyrskader. Hvordan ligger det an med Regjeringens tempoplan når det gjelder den saken?
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
Jeg vil gjøre representanten fra SV oppmerksom på at alle stemmer for det lovforslaget vi skal stemme over i dag. Det er også kjent at Kristelig Folkeparti har betydelig sympati for flertallets forslag, og jeg ser heller ikke bort fra at Kristelig Folkeparti vil slutte seg til det når saken skal voteres over i Stortinget. Men grunnen til at vi har vært kritisk, er at Stortinget har gjort det til en sport å komme med pålegg uten å betale. Jeg har et spørsmål til ministeren: Når tror han han kan komme tilbake til Stortinget med lovforslag, og når kan vi iverksette forbudet? Eller for å si det på en annen måte: Hvor lenge skal smågris fortsatt kastreres uten bedøvelse? Det andre spørsmålet er: Hvordan skal iverksetting av forbudet i tamreindriften skje? Det er dette forslaget som kanskje innebærer den mest dramatiske bruksendring.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-12-12:
Det har ingenting å gjøre med den veterinære innsikt hos Høyres to representanter i næringskomiteen, og at den ene fremstår som bedre enn den andre. Men man kan tidvis føle seg hensatt til veterinærinstitutt når en hører innleggene. Som presidenten forstår, er det ikke ubetydelige kunnskaper som er samlet i næringskomiteen! Det som er hovedtemaet i debatten, og som for så vidt har vært det i debatten som har gått, går på kastrering av gris. Kunne grisene – jeg holdt på å si – ha vært til stede i dag, så hadde det vært 650 000 glade griser, tror jeg. Nå er de ikke det, så jeg får snakke til dem som er her! Det vi i dag gjør, er å vedta prinsippet om å avvikle noe som jeg vil betegne som en metode for kastrering som antas å ha sin opprinnelse så langt tilbake at i hvert fall ingen i denne sal husker det, det må være i den mørkeste middelalder, antakeligvis. At Senterpartiet og Kristelig Folkeparti fremdeles har håndbremsen på, er for så vidt ikke noen stor overraskelse, men jeg har skjønt det slik at delelinjene internt i hvert fall i Kristelig Folkeparti har gått mellom kvinner og menn, som sannsynligvis har hatt litt forskjellig standpunkt. Det er for så vidt også forståelig. Det som er hovedsaken i dyrevernloven når det gjelder kirurgiske inngrep og bedøvelse, er at det er et forbud mot at andre enn veterinærer skal gjøre kirurgiske inngrep, og det er et forbud mot å foreta kirurgiske inngrep uten bedøvelse når det må antas å gjøre «mykje vondt». Det er vitenskapelig slått fast at kastrering gjør «mykje vondt», som det står i høringsnotatet fra den daværende Bondevik-regjeringen. Høyre tok relativt tidlig standpunkt til denne saken, og innstillingen er jeg veldig glad for ved at vi har fått tilslutning til et prinsipp om at vi så raskt som mulig skal innføre et forbud mot kastrering. Vi har lagt til grunn dyreetikk og dyrevelferd oppi det hele, og i mindre grad vært villig til å skjele til kostnadene knyttet til dette. Det må etter mitt skjønn være underordnet. Hvordan dette skal gjøres i siste instans, om det skal gjøres ved «spleiselag», som er et ofte benyttet ord når man ønsker å bevilge alt fra statskassen, får vi komme tilbake til siden. Jeg vil bare uttrykke glede over at vi har fått til det vi nå har fått til. At ingen andre land har vedtatt dette, gjør meg ingenting. At vi går foran på dette området, syns jeg er veldig bra, og det lover veldig godt. Det standpunktet som vi går inn for, er for øvrig helt i overensstemmelse med det som var statsråd Gjønnes" og Bondevik-regjeringens standpunkt i sin tid i forbindelse med høringsuttalelsen. Morten Lund påpekte noen ganger at Arbeiderpartiet i denne innstillingen går imot sin statsråd og imot Regjeringen. Det kan man jo i varierende grad kommentere og mene eller ikke mene, men jeg synes det ser ut som om statsråden tar dette veldig fint.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
SV vil stemme for alle forslagene i innstillingen. Det er mange gode forbedringer i lov om dyrevern, og behandlingen i komiteen har gjort forslagene enda bedre. Jeg vil gi ros til Arbeiderpartiet, som har maktet å bevege seg enda litt lenger enn det Regjeringen har gjort, og jeg vil spesielt gi ros til Høyre for å ha dratt i land flertall mot kastrering av gris uten bedøvelse. Jeg oppfatter at de har gjort det ut fra et verdistandpunkt, hva som er riktig og galt. Det burde Verdikommisjonens partier også ha gjort, men det utgangspunktet har på en måte forduftet her. Nå prates det om økonomi, om hvor dyrt dette blir, og alle andre gjør det, og da må vi gjøre det også. Med vantro har vi i SV lest sentrumspartienes merknader om kastrering av smågris uten bedøvelse. Den som trur at kastrering uten bedøvelse ikke er verre enn med bedøvelse, kan prøve sjøl. Kastrering er fjerning både av testikler og sædledere. Det er et alvorlig inngrep. Å etterlyse dokumentasjon på «dyreetiske gevinster» av å slutte med denne praksisen er tragisk og uetisk. Gris brukes faktisk som treningsobjekter for kirurgiske inngrep på mennesker fordi vi er så like. Og så argumenterer Senterpartiet og Kristelig Folkeparti med at her må Norge ikke ha et særnorsk regime og verken skille oss ut eller gå foran EU. Hvordan i all verden skal vi som er mot medlemskap i unionen fordi vi mener at vi på sjølstendig politisk og etisk grunnlag vil ha frihet til å ha en bedre politikk – og til å gå foran bl.a. i kampen for rein og trygg mat og mot de farer som industrilandbruket påfører dyr, miljø og forbrukere – bli truverdige når vi ikke bruker en slik mulighet som det vi har i dag? Her kan vi gå foran, og flertallet er faktisk med for en gangs skyld. Jeg har lyst til å si: Gratulerer! Og så står altså Senterpartiet og Kristelig Folkeparti igjen som politiske kastrater. Vi gir norsk landbruk et dyreetisk kvalitetsstempel i dag som ingen andre har, og det er ikke noen tvil om at forbrukerne vil sette pris på dette. Dyr som skal bli verdifull og sunn mat, skal ikke håndteres som om det var et stykke tre. SV vil slåss for at norsk landbruk skal produsere hoveddelen av norsk mat også i framtida, og vi ser muligheter også for eksport. Da må vi være bedre, vi må beholde og øke forspranget, som ministeren pleier å si. Dyreetikk, dyrevern og miljø må være en av hovedstrategiene i en slik ny, framtidig landbrukspolitikk.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Jeg tror representanten Lund har rett i at vi har en bondestand i Norge som legger stor vekt på å holde dyr på en måte som gjør at dyrevern og dyrevelferd står i høysetet. Derfor har vi også en god standard på disse områdene, og det skyldes ikke bare at vi har et godt lovverk, men at vi faktisk har utøvere i næringen som legger stor vekt på det. Det er absolutt mitt hovedinntrykk også. Så er det selvfølgelig slik at på alle områder er det ingen regler uten unntak, men hovedinntrykket er absolutt at vi har en god standard i den norske bondestand. Det er selvfølgelig ikke slik at det å kastrere gris i dag kan defineres som dyremishandling eller brudd på eksisterende standarder og regelverk, fordi det foregår innenfor de lover og regler som finnes. Men så er det slik på dette området som på alle andre områder at samfunnet ikke er statisk. Ting forandrer seg, vi får ny kunnskap, ny forskning. Til enhver tid settes det nye etiske standarder, og ikke minst har vi fått en situasjon der heldigvis forbrukerne etter hvert i mye sterkere grad kommer inn som styrere av viktige områder, også innenfor landbrukspolitikken og innenfor vårt dyrevernsystem. Derfor tror jeg det er rett at vi nå tenker framover, og jeg tror at et av de områdene der vi bør skjerpe lovverket, er nettopp knyttet til spørsmålet om kastrering.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Når det gjelder det første spørsmålet, sa jeg i mitt innlegg at Regjeringen tar sikte på å komme med en ny proposisjon om de spørsmålene til Stortinget i løpet av vårsesjonen. Det vi da vil vurdere, er om det er mulig ut fra vårt beste skjønn å fremskynde fristen for når det skal være et generelt forbud mot å kastrere gris. Som sagt foreslår vi i den proposisjonen vi har fremmet, året 2007. Vi har fått et klart pålegg fra flertallet i Stortinget nå om å prøve å jobbe med sikte på at den datoen kan settes tidligere. Men det vil vi komme med en nærmere vurdering av i den proposisjonen som kommer i løpet av våren. Samtidig tar vi innover oss at vi må fremme en lovtekst som innebærer at uansett om denne overgangsperioden blir kortere eller like lang som den vi opprinnelig hadde foreslått, skal det være slik at inntil det generelle forbudet gjennomføres, skal det kun gjennomføres kastrering med bedøvelse og utført av veterinær. Det kommer vi med i løpet av vårsesjonen, og vi er allerede i gang med det arbeidet. Så til det andre spørsmålet knyttet til hvordan vi skal gjennomføre endringene for tamrein. Så snart forslaget er vedtatt i dag, må vi jobbe med forskriften. Jeg lyttet med stor interesse til det innlegget som Randi Karlstrøm selv holdt i debatten tidligere i dag. Jeg syntes det var mange gode innspill til hvordan man rent praktisk må gripe fatt i dette arbeidet overfor en næring som, og der deler jeg i og for seg Karlstrøms vurdering, har et noe annet utgangspunkt enn det generelle husdyrholdet i Norge.
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
Jeg har lyttet med stor interesse til næringskomiteens debatt om denne saken, og det har gått opp for meg at den også har et utdanningspolitisk aspekt. Næringskomiteens leder gjentok flere ganger i sitt hovedinnlegg at det var bekymringsfullt at man skulle kreve universitetsutdannelse for å kastrere smågris. Nå har jeg ikke oppfattet at det er universitetsutdannelse i sin alminnelighet som kvalifiserer på dette området. Jeg har oppfattet det slik at det er utdanning fra en vitenskapelig høyskole, nemlig Veterinærhøgskolen. Det gjør det kanskje litt mindre bekymringsfullt for næringskomiteens leder. Fra spøk til alvor. – Det som forbløffer meg mest i denne saken, er Kristelig Folkepartis plassering i bildet. Partiet pleier i sin alminnelighet å være svært opptatt av etikk, og jeg går ut fra at det også omfatter dyreetikk. Da er det forbausende at man vektlegger økonomiske og praktiske hensiktsmessighetshensyn sterkere enn hensynet til å unngå å påføre dyr unødvendige lidelser. Hvorvidt det er dyreplageri å kastrere gris eller ikke, blir en relativt uinteressant debatt. Det som er helt sikkert, er at det er å påføre dyr unødvendige lidelser. Derfor skulle jeg gjerne ha hørt en nærmere begrunnelse for hvorfor Kristelig Folkeparti mener at det er greit ut fra rent økonomiske, næringsmessige betraktninger å innta et slikt standpunkt.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen.
John Dale (Senterpartiet), 2000-10-18:
Eg legg med dette fram eit Dokument nr. 8-forslag om at Stortinget skal få seg førelagt planen om å etablera eit forvaltingsområde for ulv.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg vil på vegne av Thore Aksel Nistad, Christopher Stensaker og meg selv få lov til å fremsette et privat forslag om å omdanne NSB BA til et ordinært aksjeselskap samt åpne for konkurranse på Jernbaneverkets anlegg.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Høyre-byrådet i Oslo har varslet at det blir store innskrenkninger på Ullevål sykehus fordi det er viktigere å spare penger enn å behandle pasienter. Det samme er situasjonen ved andre av landets sykehus. Dette skjer i en situasjon hvor den norske stat mottar nærmere hundre tusen millioner kroner mer enn beregnet for inneværende år. Regjeringen sitter som en passiv tilskuer. Statsminister Jens Stoltenberg har sagt at det ikke kommer sykepleiere opp av borehullene i Nordsjøen. Men det kommer penger til å kunne lønne de sykepleiere og leger som er tilgjengelige, slik at de arbeider istedenfor å bli sagt opp eller ikke å arbeide. Mitt spørsmål til statsminister Jens Stoltenberg er derfor: Hvor lenge vil regjeringen Stoltenberg sitte som en passiv tilskuer til at syke mennesker ikke får behandling, når vi har nok penger til å bedre kapasiteten øyeblikkelig fra 1. november, slik at de får behandling?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg takker for nok en bortforklaring av de faktiske forhold. Og de faktiske forhold er at Ullevål sykehus må spare 300 mill. kr. Sjeflegen sier at dette betyr at mennesker ikke får behandling. Det samme sies fra Haukeland, fra Regionsykehuset i Tromsø og fra andre sykehus. Og når nå statsministeren gang på gang snakker om omorganiseringer, kanskje jeg kunne spørre: Når har man tenkt å begynne med det i hvert fall mest fornuftige, å sikre midler slik at sykehusene kan ansette servicepersonale og kontorpersonale, slik at sykepleiere og leger gjør mindre kontorarbeid, og behandler pasienter? Der er det penger som trengs. Fremskrittspartiet har fremmet forslag om å styrke årets budsjett – ikke neste års, men årets budsjett – med 2 milliarder kr, for å stryke underskuddene ved alle landets sykehus samt sikre full kapasitetsutnyttelse i november og desember. Og fordi vi har så lange køer, har vi foreslått å bruke 3 milliarder kr av de ekstra hundre milliardene til å kjøpe operasjonskapasitet i utlandet, for det blir ikke inflasjonsdrivende. Vil vi kunne få Regjeringens støtte til å gjøre noe nå, slik at ikke syke mennesker eventuelt dør mens de venter på behandling?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Utenriksminister Jagland har også sagt at han er sterkt opptatt av Norges anseelse i utlandet, og så vidt jeg skjønner, er også statsminister Stoltenberg opptatt av å tegne et positivt bilde av Norge i utlandet. Når da utenriksministeren sier at norske næringslivsledere – det kunne tolkes som at han skar alle over én kam – er i koma, hvilken lyst til å investere i og handle med Norge skaper det hos bedrifter i andre land? Samtidig sa han, så vidt jeg har forstått, at undertegnede – lederen for det største opposisjonspartiet – også befinner seg i konstant «kåma». Er det noe statsministeren er enig i? Det kunne være artig å vite om statsministeren også mener at jeg er i koma, slik at vi vet hva slags bilde som tegnes også av det politiske Norge i utlandet. Hvis næringslivslederne er i koma, og lederen for det største opposisjonspartiet – størst på meningsmålingene for øyeblikket – også er i koma, er det kanskje ikke det bildet man ønsker å tegne av et land?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Regjeringen vil ikke sitte passiv og se på at mennesker som trenger behandling, ikke får det. Derfor har vi foreslått en kraftig opptrapping av satsingen på norsk helsevesen. Det vil bli bevilget mer penger til norsk helsevesen enn noen gang før i det statsbudsjettet vi har foreslått for 2001. Norge har gått fra å være blant de landene som hadde en legedekning omtrent som gjennomsnittet i de rike land i verden, til å være absolutt på topp. Vi har hatt omfattende investeringer i nytt utstyr, og vi skal kjøpe enda mer utstyr og bevilge enda flere penger til norsk helsevesen. Men så sier Regjeringen noe mer, nemlig at i tillegg til å skaffe mer penger enn noen gang, må vi se på de åpenbare organisasjonsproblemer som er i helsevesenet, som bl.a. illustreres ved Ullevål sykehus, der driften er klart dyrere enn ved mange andre sykehus, og der vi ser at operasjonsstuer står tomme, at verdifullt utstyr ikke brukes, og at leger bruker stadig mindre tid på å behandle pasienter. Så vi mener at man både må skaffe mer penger – det har vi gjort gjennom mange år – og i tillegg må se på hvordan sykehusvesenet organiseres.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Vi er allerede i gang med å omorganisere helsevesenet. Vi har satt i gang et arbeid med å omorganisere statssykehusene og regner med å kunne fremme forslag om ikke så veldig lang tid i forhold til det, og vi har foreslått at de også vil kunne bli statsforetak og få en bedre organisasjonsform, slik at de utnytter arbeidskraft, helsepersonell, kapital og utstyr bedre enn de gjør i dag. Det er ikke lenge siden vi innførte et nytt finansieringssystem – innsatsstyrt finansiering – for helsevesenet, som har hatt en kraftig økning når det gjelder antall behandlede pasienter. Vi innfører en fastlegereform, som er en stor og viktig helsereform, og vi har også varslet at vi skal se på hele eierskapet for sykehusstrukturen for øvrig. Så vi er i gang, har gjennomført og har varslet en lang rekke store og små reformer av norsk helsevesen. Resultatet av det er at vi nå har et helsevesen som er i verdenstoppen, mens vi for få år siden lå omtrent på gjennomsnittet. Men vi er ikke fornøyd med det. Det skal bli enda bedre, og derfor varsler vi ytterligere omorganiseringer og ytterligere nye bevilgninger.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Som jeg har sagt, har vi i forhold til det representanten Alvheim spør om, foreslått å øke bevilgningene i 2001, og bevilgningene er allerede økt for inneværende år. Det ble plusset på godt over 1 milliard kr – opp mot 2 milliarder kr totalt – til sykehusene i vår. Noe av det første denne regjering gjorde, var å sørge for at det kom milliardbeløp ekstra til sykehusene i år, og så har vi foreslått ytterligere økning til helsevesenet og sykehusene for 2001. Så det er ikke sant at man sitter stille, man gjør mye i år og foreslår å gjøre enda mer i 2001.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Det er ulike grunner til at sykehusene ikke har kjøpt like mye utstyr i år som Stortinget opprinnelig regnet med. Det som nå skjer, er at vi øker kraftig kommunenes og fylkeskommunenes inntekter. De frie inntektene totalt øker med opp mot 2 milliarder kr, og det er den kraftigste økning i frie inntekter på veldig mange år. Det gjør det mulig for fylkeskommunene bl.a. i større grad å være med på å finansiere kjøp av nytt utstyr, i tillegg til de pengene som kommer direkte fra staten. Og der følger Regjeringen opp til punkt og prikke den utstyrsplanen Stortinget har vedtatt, med fordeling av kostnader mellom fylkene og staten. Så der kommer pengene som forutsatt, og vi gir fylkene mer penger til å betale sin egenandel. Men så er hovedutfordringen samtidig den at vi aldri har hatt mer utstyr på norske sykehus, aldri har investert mer i nytt utstyr på norske sykehus. Samtidig ser vi at verdifullt utstyr brukes bare noen få timer i døgnet, og det er kanskje nå et vel så stort problem som kjøp av nytt utstyr.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg oppfatter ikke at intensjonen med det utenriksminister Jagland sa, var å si at alle norske næringslivsledere er i koma. Det tror jeg alle forstår. Det som jeg oppfatter var hans budskap, var at for mange næringslivsledere har for liten forståelse av det samfunnsansvar de må ta i forhold til lederlønninger, opsjoner og urimelig store inntektsøkninger til ledere i norsk næringsliv. Det var budskapet i det han sa på AUFs landsmøte, og det er et budskap som jeg har inntrykk av at et stort flertall her i Stortinget deler.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
: Denne regjeringen ønsker å satse på næringslivet. Vi har hatt en enestående sterk vekst i private bedrifter, i sysselsetting og produksjon i norske bedrifter, både små, mellomstore og store, og det ønsker vi å videreføre i 2001. Vi har lagt fram et budsjett som innebærer fortsatt vekst i private norske bedrifter – små, mellomstore og store. Alt det er bra, og alt det ønsker vi. Det vi samtidig har sagt, er at for å bidra til å unngå, eller i hvert fall redusere risikoen for at vi får ytterligere økning i rentene, og for at vi fortsatt får en pris- og lønnsvekst i Norge som er høyere enn i våre naboland og dermed også undergraver grunnlaget for næringsvirksomhet, ikke minst i konkurranseutsatte bedrifter, ønsker vi å dempe noe av veksten – ikke bygge ned, men dempe veksten – i privat sektor. Det gjør vi for å trygge grunnlaget for norske bedrifter, og det er en tenkning som er helt i tråd med det som Bondevik-regjeringen la fram høsten 1998, der de også foreslo en variant av konjunkturavgift og andre generelle skattetiltak for å dempe veksten i privat sektor. Der er vi inspirert av sentrum.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Nei, jeg kan ikke bekrefte det. Jeg prøvde å si i mitt forrige svar at det det handler om, er å begrense veksten. Det kommer fortsatt til å være vekst i privat sektor. Når vi snakker om privat sektor, er det både de som konkurrerer med utlandet, og den delen av privat sektor som ikke står i direkte konkurranse overfor utlandet. Og helt i tråd med det tidligere næringsminister Sponheim sa og foreslo i statsbudsjettet for 1999, sier vi at når det er høy vekst, fare for høy kostnadsstigning, må vi også dempe veksten, holde litt igjen, i privat sektor. Sponheim foreslo å øke bedriftsbeskatningen på alle norske bedrifter fra 28 til 29 pst. uten noen kompensasjon, han foreslo en egen konjunkturavgift på bygg- og anleggsinvesteringer, og han foreslo en tvungen sparing for alle norske bedrifter. Den tenkningen er nøyaktig den samme tenkningen vi har nå i forhold til å forsøke å bremse litt på veksten i privat sektor – ikke bygge ned, men bremse veksten – for på den måten å kunne rydde rom til satsing på ting som også er viktige for norsk næringsliv, nemlig at vi har en god skole, et godt helsevesen og en god omsorg for de eldre. Der mener jeg at sentrum og Arbeiderpartiet tenker svært likt. Også når det gjelder reiselivsmoms, foreslår vi det sentrumsregjeringen varslet i nasjonalbudsjettet i fjor høst.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg er litt usikker på hvor viktig det er for Stortinget å høre mine vurderinger av helsetilstanden til Carl I. Hagen og til norske næringslivsledere, men i den grad det kan berolige Hagen, mener jeg at han ikke er i «kåma»(munterhet i salen) og heller ikke i koma. Jeg betrakter Carl i Hagen som – hva skal vi si – en god politisk motstander som jeg setter pris på å diskutere med, og jeg ser fram til mange debatter om viktigere spørsmål enn hvorvidt han befinner seg i koma. (munterhet i salen)
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Det Regjeringen har gjort, og som Forsvaret iverksetter, er at man innenfor de budsjetter man har vedtatt i Stortinget, både i fjor høst for i år og gjennom den revisjonen av budsjettet som skjedde for inneværende år, der det ble gitt betydelige tilleggsbevilgninger til Forsvarets internasjonale aktiviteter, har gitt Forsvaret frihet til å omdisponere innenfor de rammene. Og så har vi foreslått et forsvarsbudsjett for 2001, som Stortinget nå har til behandling. Innenfor de rammene er det altså rom for noen omdisponeringer, bl.a. for å ta høyde for den kraftige økningen i drivstoffprisene som Forsvaret har blitt utsatt for, på linje med andre norske virksomheter. Så har man prioritert at de pilotene som er i internasjonal tjeneste, eller som utfører internasjonale oppdrag på vegne av Norge, i hvert fall ikke skal rammes av innskrenkninger og nedskjæringer – så vidt mulig. Derfor har de fått trening og aktivitet slik at de kan utføre oppdrag i henhold til de avtaler Norge har inngått i forhold til internasjonale forpliktelser, spesielt overfor NATO-alliansen. Når det gjelder bruk av beredskapslagre, mener Forsvaret selv at det som har vært gjort der, er helt innenfor det som er forsvarlig i forhold til de krav man nå setter til lager i et moderne forsvar.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg tror at hovedutfordringen for Forsvaret, som i store deler av den offentlige sektor for øvrig, er at det går for sakte med fornyelsen. Det er ingen tvil om at den omstillingen som norsk forsvar burde ha gjennomført langt tidligere på 1990-tallet, har gått langt saktere enn forutsatt og langt saktere enn det som burde ha skjedd. Derfor har vi et forsvar som er altfor dyrt i drift, som har en for gammeldags struktur, og der for mye av pengene går med til administrasjon og finansiering av en ikke tidsriktig struktur. Derfor er det viktigste vi nå skal gjøre i forhold til Forsvaret, å få til en langt bedre organisasjon, og fornye offentlig sektor, også Forsvaret. Der har vi varslet ganske store og omseggripende tiltak i nær framtid, og det spennende blir i hvilken grad det er mulig å få flertall for den type forslag, som åpenbart vil være upopulære på kort sikt, men som over tid vil være den beste måten å styrke det norske forsvaret på.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg baserer meg på den informasjon jeg får fra Forsvarsdepartementet. Jeg har ikke selv inspisert alle lagrene. Det jeg får opplyst fra Forsvarsdepartementet, er at det har vært en reduksjon av lagerhold gjennom flere år, men at man mener det er forsvarlig, bl.a. ut fra en vurdering av en ny forsvarsstruktur, en ny tid i forhold til hvordan man vurderer trusselbildet, og at Forsvaret ikke vurderer situasjonen som dramatisk. Men så vil jeg gjerne føye til at når det gjelder alle de utfordringene Forsvaret står overfor, både når det gjelder utfordringer knyttet til økte drivstoffutgifter, antall flytimer for piloter, lager og andre ting, henger dette grunnleggende sett sammen med at vi i for liten grad har gjort noe med hovedproblemet, nemlig at vi har en altfor gammeldags struktur, et altfor overadministrert forsvar. Det er det vi nå prøver å gjøre noe med, i tråd med Regjeringens erklærte målsetting om fornyelse av offentlig sektor. Det skal vi komme tungt tilbake til, og vi gleder oss til å få bred støtte fra alle forsvarsvennene i Det norske storting.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg baserer meg på det jeg får fra Forsvarsdepartementet, og der er vurderingen den at det ikke er korrekt at lagrene nærmest er tomme for sentrale beredskapsprodukter som ammunisjon, drivstoff – det innbefatter olje – og viktige reservedeler. I det legger jeg at det for det første ikke er sant at lagrene nærmest er tomme, og for det andre at situasjonen ikke er dramatisk. Det betyr jo ikke nødvendigvis at vi er fornøyd med situasjonen, tvert imot, vi har gitt uttrykk for at det på mange områder er mangler og problemer i Forsvaret. Det handler altså, som på mange andre sektorer – vi begynte å snakke om helsevesenet tidligere i spørretimen – om penger, men det handler også i veldig stor grad om organisasjon. Der har Forsvaret selv gitt uttrykk for at det er et presserende behov for at noe nå snart skjer, og vi har varslet at forslaget vil komme i nær framtid.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Det ser jeg overhodet ikke. Det jeg ser, er at vi har et løft for norske kommuner som er historisk stort. Vi øker inntektene til kommunene med 5 milliarder kr. I tillegg kompenseres de for økte lærerlønninger og økte feriedager, slik at vi totalt sett snakker om 3,5 milliarder kr oppå det – 8,5 milliarder kr. Det er vesentlig mer enn regjeringen foreslo da Meltveit Kleppa satt i regjering. Da kompenserte man f.eks. ikke for inntektsoppgjøret i 1998 – en vesentlig årsak til at kommunene har hatt økonomiske problemer. Men jeg er helt enig med representanten i at det er viktig å fokusere på fattigdom i Norge. Vi gjør ting i budsjettet i forhold til enslige forsørgere, som får en bedring, vi satser massivt på boligbygging, mer enn på svært lang tid – det er viktig for mange fattige mennesker – og vi er også opptatt av arbeidsmarkedstiltakene. Vi vet at ulikhet veldig ofte har tilknytning til arbeidsmarkedet, at dette handler om mennesker vi må hjelpe inn i arbeidsmarkedet, og derfor er arbeidsmarkedstiltakene en bro for mange fattige mennesker over til en situasjon der de kan leve av egen inntekt. Men at kommuneopplegget skulle være et opplegg der vi altså svekker mulighetene til å hjelpe de fattige, det er jeg dypt uenig i.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg tror vi alle bør være opptatt av å være litt ydmyke i forhold til hvordan vi skal hjelpe fattige mennesker i Norge, og hvordan vi skal bidra til at kommunene blir bedre i stand til å gjøre det. Jeg vil gjerne bidra til en dialog mellom Arbeiderpartiet, Regjeringen og sentrumspartiene om hvordan vi kan gjøre enda mer for fattige mennesker og enda mer for å hjelpe kommunene. Men jeg mener samtidig at man må vokte seg litt for å fremstille det som at det nå legges fram et stramt opplegg for kommunene, mens det før var bedre. Det er ingen tvil om at kommunene hadde veldig stramme år spesielt i 1998 og 1999, bl.a. fordi sentrumsregjeringen ikke la opp til å kompensere for et meget kostbart lønnsoppgjør, mens det skjer nå. 5 milliarder kr i reell vekst, hvorav 2 milliarder kr er frie inntekter, pluss 3,5 milliarder kr i kompensasjon for økte lønnskostnader, er en meget solid satsing, mer enn det partiet til Meltveit Kleppa foreslo.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg er helt enig med representanten Halvorsen i at det er viktig å gjøre noe i forhold til det å bekjempe fattigdom i Norge, og at det ikke er noe mindre viktig selv om det er et mindretall som er fattige. Derfor sa vi i regjeringserklæringen at vi nå skulle løfte mindretallet. Mens vi i forrige århundre avskaffet den åpne fattigdommen som rammet flertallet av befolkningen, må vi nå sørge for at vi avskaffer den skjulte fattigdommen, eller nyfattigdommen, som rammer et mindretall av befolkningen. Da er det mange tiltak, fordi den fattigdommen er mangfoldig. Ett tiltak er å se på retningslinjer og hvordan vi utøver politikken når det gjelder sosialhjelp. Derfor har Regjeringen nå til vurdering forslag fra Stortinget som ble behandlet i forbindelse med utdanningsmeldingen, om å se på spørsmålet om nasjonale normer for sosialhjelp, inklusive hvordan barn behandles innenfor tildeling av sosialhjelp.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Det som haster, er å redusere Norges avhengighet av å importere det Rynning-Tønnesen påpeker, nemlig kullkraft og kjernekraft. Jeg mener at det er noe helt meningsløst i at kraftnasjonen Norge nå i økende grad år for år er avhengig av å importere sterkt, sterkt forurensende kraft fra våre naboland, mens vi altså åpenbart har problemer med å ta i bruk gass til kraftproduksjon selv. Det mener jeg er et mye større miljøproblem, som det haster å gjøre noe med. Så ønsker jeg at vi var i stand til å ta i bruk gass på en mest mulig miljøvennlig måte. Derfor har vi økt bevilgningene til forskning og utvikling som går på såkalte CO2-frie gasskraftverk. Lykkes vi med det, har jeg inntrykk av at alle er tilhengere av gasskraftverk. Mens vi venter på det, eller mens vi forsker på enda mer miljøvennlige gasskraftverk, er spørsmålet: Hva gjør vi da? Da har altså et mindretall i Stortinget ment at vi heller får importere kull- og kjernekraft, mens et flertall har ment at det er bedre at vi tar i bruk gass til kraftproduksjon med den tradisjonelle teknologien.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Det er helt riktig at hvor mye vi importerer, og eventuelt også eksporterer noen år, er avhengig av hvor mye det regner. Det regner litt ulikt i Norge, og derfor er også importbehovet varierende. Men i år med gjennomsnittlig nedbør, eller såkalt normal nedbør, er Norge nå blitt en betydelig importør av kraft. Så i alle år med normal nedbør, eller mindre enn normalt, importerer vi veldig mye kullkraft. Det er bare i år med veldig mye nedbør, som i år, at vi er i balanse eller eksporterer. Men vi kan ikke basere norsk energipolitikk på at det alltid regner «mot normalt» mye. Det er i hvert fall ikke en bærekraftig energipolitikk. Derfor må vi forholde oss til normaltall eller gjennomsnittstall, og da er Norge importør av kraft. Jeg er veldig tilhenger av vindmøller, og jeg er veldig tilhenger av alternativ energi, derfor har vi også økt bevilgningene til forskning på det. I tillegg har vi foreslått å øke kraftprisen. Det er ikke alltid like populært, men det er kanskje det mest effektive tiltaket for å få fram alternativ energi.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Det haster med å stimulere til enda mer miljøvennlig gassteknologi. Derfor har Regjeringen foreslått en kraftig økning i bevilgningen til nettopp det. For øvrig er det slik at det som også haster, det er å redusere utslippene av klimagasser totalt. Derfor haster det med å redusere den avhengigheten Norge har av å importere kullkraft fra våre naboland, i alle år med normal eller gjennomsnittlig nedbør. Det er det som haster. Når det så gjelder prisbildet, mener jeg at storting og regjering alltid skal være veldig varsom med å ha skråsikre oppfatninger av hvordan kraftprisene og kraftmarkedet utvikler seg i årene som kommer. Det vi skal gjøre, er å legge rammer og vilkår som gjør at det blir mer lønnsomt å utvikle mer miljøvennlig kraftproduksjon, og mindre lønnsomt å ta i bruk miljøskadelig kraftproduksjon. Derfor sier vi at ethvert norsk gasskraftverk skal innordnes våre klimaforpliktelser, og være i overensstemmelse med Kyoto-avtalen. Så sier vi at vi må kjøpe utslippskvoter. Da snakker vi om mange hundre millioner kroner i utgifter, og det vil stimulere voldsomt utviklingen av enda mer miljøvennlig teknologi, og derfor er vi altså tilhengere av det.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Den kraftige opptrappingen i helsesektoren som statsministeren gir uttrykk for, kan ikke jeg finne i det statsbudsjettet som foreligger til behandling i Stortinget. Det er, som jeg tidligere har sagt, ikke troverdig. Helsebyråden i Oslo har pålagt den nye direktøren og styreformannen å spare inn 300 mill. kr i 2001. Dette vil ramme 10 000 pasienter, hvorav 20 pst. er prioriterte pasienter. Kan regjeringen Stoltenberg sitte og se på at dette skjer, uten å gripe inn øyeblikkelig i forhold til Oslo kommune, og sørge for at denne innsparingen ikke kommer på tale, slik at pasientene også i 2001 kan regne med å få behandling ved Ullevål sykehus, slik som de har krav på?