Trond Helleland (Høyre), 2015-03-12:
Våre verdier som vi har tatt for gitt, blir utfordret på ulike måter – av kriser og konflikter i våre nærområder i sør og øst, og av terrorbevegelser som er blitt mer radikale, mobile og autoritære. Redegjørelsen i forrige uke synliggjorde viktigheten av sikkerhet og av å opptre samlet. Situasjonen i Ukraina og Russlands stadige brudd på folkeretten fikk med rette mye plass i redegjørelsen. Situasjonen der viser en krevende sikkerhetspolitisk situasjon, og vi er som NATO-land ikke frakoblet dette. Andre land med grense til Russland og en russisktalende befolkning er i særdeleshet i Russlands interessesfære. Vi må som NATO-land forholde oss til komplekse trusler. Dette møter oss og våre allierte europeiske samarbeidspartnere også i sør. Jeg synes det er interessant med det representantforslaget som er fremmet i dag, om atomvåpen. Som flere talere har sagt, er vi alle mot atomvåpen. Vi ønsker at atomvåpen ikke skulle være en del av det arsenalet som både NATO og andre parter har. Men i en situasjon der Europa sikkerhetspolitisk er mer utfordret enn på flere tiår, synes jeg det ville være spesielt og feil om Norge nå skulle begynne å så tvil om vår støtte til NATOs strategiske konsept. Vi skal jobbe for ikke-spredning, vi skal jobbe for nedrustning, vi skal jobbe for å se på alle sider ved atomvåpen, men det at Norge skulle ta en slags lederrolle og bryte ut av NATO-alliansens fellesskap, vil jeg sterkt advare mot. Ved NATOs sørlige grense har råskapen tatt seg opp. Det demokratiske vakuumet som vanstyre og stadige statskollapser har etterlatt seg, har skapt frihavner for stadig mer brutale og radikale grupper. ISIL erobrer nye landområder. De møter motstand etter hvert, men de utgjør fortsatt – og vil utgjøre – en betydelig sikkerhetsrisiko. De er som et virus som forplanter seg der de ser en mulighet. I de siste ukene har vi sett at de har inntatt byer i Libya med adgang til Middelhavet. Situasjonen i landet er kaotisk med ikke mindre enn 1 700 klaner som nå kjemper om Libyas vei framover. NATO-landet Italia og statene ved Middelhavet har grunn til å ta denne trusselen på fullt og stort alvor. ISILs framferd kjenner ingen grenser og stopper ikke med brutale drap på uskyldige mennesker. UNESCO snakker nå om en kulturell rensing i Irak. I flere byer er kulturskatter knust, på linje med det Taliban gjorde i Afghanistan. Flere tusen år gamle statuer og kulturminner som utgjør vår felles kulturarv, blir knust, og hendelsene blir kringkastet. Mange unge mennesker har sluttet seg til terroristene. Basert på medlemslands innrapportering anslår FN at 15 000 fremmedkrigere fra over 80 land har sluttet seg til ISIL. Mørketallene er sannsynligvis store. Vi har opplevd terror i Brussel, Paris, København og Ottawa. De ønsker å skape kaos og hat og angriper folk med andre religioner – spesielt jøder – det frie samfunnet, journalister og myndighetspersoner. ISIL har, som vi vet, planer om et kalifat som skal strekke seg enda lenger. Slik sett var det alarmerende at terrorgruppen Boko Haram i Nigeria har gitt sin støtte til ISIL. Sammen med Al Shabaab i Somalia utgjør disse en trussel ikke bare mot landenes integritet – de terroriserer, dreper og mishandler dem som ikke er rettroende. Vårt svar mot de asymmetriske truslene fra terroristene må være en felles front blant alle som tror på demokratiske prinsipper og menneskerettigheter. Globale trusler krever global bekjempelse. I Nord-Irak trenger sivilbefolkningen vår støtte. Minoritetene er avhengig av sikkerhet fra de kurdiske selvstyremyndighetene, som igjen trenger støtte fra det internasjonale samfunn. Jeg er glad for at det er blitt etablert en koalisjon der også Norge bidrar med 120 instruktører. Innsatsen er prekær. Den kristne minoriteten i regionen lever nær sagt innesperret. Kristne i Irak har de siste tiårene gått fra en befolkning på mellom 1 og 1,4 millioner til under 400 000. I Irak har kristne levd side om side med andre religiøse grupper. Sunni–sjia-konflikten de siste tiårene har bidratt til å gjøre regionen mer og mer utrygg for alle minoriteter. Det er avgjørende at landet og regionen står opp for religionsfrihet, og at religionsdialog får en mer sentral plass. Samtidig må myndighetene legge forholdene til rette for stadig større grad av frihet og demokrati. Vi opplever en omskiftelig og uforutsigbar sikkerhetspolitisk situasjon. Vi må forholde oss til komplekse trusler av både konvensjonell og asymmetrisk art. Det kan bidra til å gjøre andre land og organisasjoner bedre rustet til å forebygge og håndtere disse truslene. Heldigvis blir flere og flere land også mer demokratiske og mer opptatt av å samarbeide og samhandle med hverandre. Så som utenriksministeren sa i sin redegjørelse, skjer det mye positivt i verden. Problemet er bare at det tragiske som skjer – i Irak, med ISIL og i Russland – overskygger det, og det må vi ta på alvor.