Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-05-04:
La meg først få beklage at debatten om en såpass begrenset sak har blitt så lang som den har blitt. Det skyldes det enkle faktum at regjeringspartiene ikke var i stand til å stole på hverandre og ha én talsmann, og da blir matematikken slik at vi får en debatt på noe over en time. I de årene vi har behandlet Lånekassen hvor jeg har sittet i komiteen, har det etter hvert blitt bred enighet om at subsidieringen gjennom Lånekassen i all hovedsak skal ligge innenfor studietiden. Grunnen til det er at det er den mest målrettede måten å sikre lik rett til utdanning på. Da treffer en rent fysisk dem som studerer og hjelper dem til å få en mulighet til å kunne ta høyere utdanning, uavhengig av økonomisk ståsted. Ved å subsidiere renten og legge inn subsidiene i tilbakebetalingsfasen i stedet blir det nærmest som å drive skarpskyting med hagle – en treffer, men en treffer alt mulig. Og en bruker svært store midler på mennesker som rent faktisk har de best betalte jobbene i Norge, og som i alle henseender egentlig ikke har behov for den subsidieringen. Derfor blir det litt rart for meg når representanten Stråtveit sier at dersom vi hadde hatt en politisk styrt rente, ville man ikke fått en høy renteøkning på den måten som vi har sett nå. Nei, det er mulig at vi ikke ville ha fått den da, men da ville vi nesten helt sikkert ha fått den senere. For jeg skulle likt å se de budsjettforhandlingene til Regjeringen og de gruppemøtene til Kristelig Folkeparti der de skulle prøve å løfte inn subsidier for å holde renten lav i en tid hvor en skal få gjennomslag for sine hjertesaker. Vi vet at ved budsjettbehandlingen i Stortinget de siste to årene er det stort sett bare kontantstøtten en har gitt midler til. Jeg er ikke overbevist om at Regjeringen ville ha prioritert å holde renten lav selv om de hadde hatt den muligheten. Så er det en diskusjon i innstillingen om rentepåslaget for å dekke administrasjonsutgiftene. Det er selvfølgelig interessant hvis statsråden ønsker å komme tilbake til Stortinget med et forslag om en endring av det. Det er noe vi skal ta opp da. Men la meg få lov å si til det representanten Petter Løvik sa i sitt innlegg, og også til Høyres holdning i innstillingen, der man går inn for at påslaget skal reduseres, uten å anvise konkret dekning for det, at det er en måte å drive politikk på som Arbeiderpartiet ikke vil være med på. Vi kan ikke sitte midt i perioden og fremme forslag som vi vet vil koste inntil 234 mill. kr i verste fall, uten overhodet å anvise dekning. Høyre antyder dekning på ett punkt her, og det går ut på at påslaget til dekning av administrasjonsutgiftene kan settes ned. Men administrasjonsutgiftene – de totale utgiftene i Lånekassen – er 190 mill. kr, og trekker man 234 mill. kr fra 190 mill. kr, får man minus 44 mill. kr. Skulle man ta alt dette, måtte man rett og slett legge ned Lånekassen og la den betale tilbake 44 mill. kr til staten årlig for å få dette til. Dette er et regnestykke som helt umulig kan gå i hop, og jeg synes det er underlig at man ikke i alle fall kan vente med det til revidert nasjonalbudsjett, og da vise at en faktisk er villig til å gjøre det, i stedet for å komme med det midt i perioden.