trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-29:
Jeg vil først få takke representanten Abid Q. Raja for det engasjementet han har og har vist for kvinners rettigheter. Dette er et felt som gjennomsyrer alt vi gjør i utviklingspolitikken – og i veldig stor grad i utenrikspolitikken. Grunnene til det er åpenbare, det er de grunnene som Abid Q. Raja selv nevner. Jeg var på en konferanse i går og lanserte en ny indeks for kvinner, fred og sikkerhet sammen med PRIO og Georgetown Institute for Women, Peace and Security. De har satt sammen ulike indekser for nettopp å kunne gi et bedre bilde av hvordan situasjonen for kvinner er generelt, både når man snakker om tilgang og inkludering, når man snakker om juridiske rettigheter, og når man snakker om vold mot kvinner. De dagene vi nå har gått inn i, der den store internasjonale kampanjen markeres, har også vi i Utenriksdepartementet gitt startskuddet for. Vi er engasjert i en rekke initiativer for å bidra til å redusere vold mot kvinner, og vi vurderer alltid om prosjekter som vi er involvert i, på ulike måter kan bidra til å gjøre situasjonen verre når det gjelder menneskerettigheter og kvinners rettigheter spesielt. Da søker vi selvfølgelig å unngå å delta i de prosjektene. La meg også understreke at en veldig viktig del av arbeidet vi gjør, særlig knytter seg til to ting. Det ene er utdanning, og spesielt utdanning for jenter, der Norge går helt i front. Det andre er spørsmålet om seksuelle og reproduktive rettigheter, hvor Norge også går helt i front. Der ser vi på begge områder at det internasjonale engasjementet tidvis nå er redusert. Det er en betydelig bekymring vi har, for vi kobler disse to tingene sammen med menneskerettigheter, kvinners rettigheter spesielt, og søker på den måten å ta en internasjonal lederrolle.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-29:
Jeg kan selvfølgelig ikke innestå for hvordan enkelte journalister beskriver ting som skjedde på møter i Myanmar, men jeg kan fullt stå inne for den beskjeden jeg ga, både i plenumsmøter med andre asiatiske og europeiske land og også i direkte møter med Aung San Suu Kyi. Vi har vært både klare og tydelige i fordømmelsen av det som skjer i Rakhine, at det kreves full humanitær tilgang, en stans i volden og trygg retur for flyktningene. Og det dreier seg ikke kun om – som jeg også sa til Aung San Suu Kyi – en trygg retur tilbake, men noe å returnere til og en stans i volden mot dem som kommer tilbake. Jeg har overhodet ikke vært forsiktig i min omtale av verken menneskerettighetene eller det som skjer. Men det er samtidig viktig å se kompleksiteten i et land som for første gang på over 50 år hadde demokratiske valg, som har levd 70 år sammenhengende i konflikt, og som fortsatt gjør det, og det som nå skjer, med både økende nasjonalisme og betydelige utfordringer internt i landet. Militærstyret har fortsatt 25 pst. av plassene i parlamentet. De peker ut noen av de aller viktigste ministerpostene. Likevel var min beskjed til Aung San Suu Kyi tydelig. Det ene var at vi holder den valgte regjeringa ansvarlig, og – for det andre – at det som nå må skje, er at vi kommer videre i den situasjonen som har oppstått, for å bedre situasjonen for rohingyaene. Vi har ikke økt bistanden i de årene som nå er bak oss, eller framover – den ligger på ca. 250 mill. kr i året. Det er samtidig avgjørende at vi bruker det langvarige engasjementet vi har i Myanmar, til å bidra til en bedring i situasjonen både i landet og for flyktningene som har kommet over til Bangladesh. Det er ca. 620 000 bare den siste tida. Vi har styrket vår humanitære innsats i området med 80 mill. kr bare siden august, nettopp for å bidra til at det som er en dramatisk situasjon, kan få en løsning.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-29:
Den nåværende utenriksministeren har ikke endret syn. Faktum er at vi i de fire årene som har gått, har endret den politikken som de rød-grønne førte når det gjaldt f.eks. det å ta opp menneskerettigheter med Etiopia. Nå er det et gjennomgående tema i vår dialog med Etiopia, og det må det være, for det er en veldig bekymringsfull utvikling når det gjelder menneskerettigheter i Etiopia. Så tilbake til Myanmar: Den rød-grønne regjeringa åpnet opp igjen kontakten med Myanmar rundt 2010/2011. Noe av det viktige nå er å bidra til at de prosjektene vi har, som knytter seg til demokrati, sivilsamfunn, godt styresett og menneskerettigheter, bidrar til å gjøre situasjonen bedre. Hvis det internasjonale samfunnet nå vender den sivile og ansvarlige regjeringa ryggen, vil etter alt å dømme de moderate kreftene marginaliseres og mer av det militæret styret igjen komme til makten. Det er en situasjon som ikke vil være en bedring for befolkningen i Myanmar. Det er den balansegangen og de avveiningene vi og alle andre land akkurat nå gjør.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-29:
Jeg er opptatt av at det skal stilles krav, og vi stiller også krav. Men, som jeg sa i mitt svar til representanten Huitfeldt, hadde vi bak oss en tid, i den forrige regjeringas regjeringsperiode, hvor det var en svært ensidig oppmerksomhet om økonomisk vekst, oppfylling av bærekraftsmål og miljøspørsmål. Da kom menneskerettigheter i andre rekke. Det var min kritikk, og det har regjeringa gjort noe med i denne perioden ved å løfte menneskerettigheter opp som en svært viktig del av agendaen, spesielt når det gjelder Etiopia og en del andre land. Vi tar det jevnlig opp med myndighetene der man mener det er problematisk. For eksempel tok Børge Brende i fjor opp unntakstilstanden, som nå er opphevet. Den var problematisk. Det at vi har denne dialogen, gjør også at vi kan ha menneskerettigheter som en del av den helt naturlige dialogen med de landene vi samarbeider med. Det er en endring fra den gangen Eirik Sivertsens parti satt i regjering. Da var det fokusert veldig ensidig på den økonomiske veksten.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-29:
Jeg skal heller ikke fortsette polemikken rundt spørsmålet om Etiopia og menneskerettigheter, men det er et faktum at regjeringa har endret sin innretning på menneskerettighetsspørsmålene. Vi har bl.a. levert en egen stortingsmelding om saken, det gjennomsyrer vår utenrikspolitikk, og den har fått bred støtte i Stortinget. Så til spørsmålet om rohingyane og andre: Det er fra regjeringas side helt nødvendig å tilpasse den innsatsen vi gjør humanitært og for flyktninger, når vi ser hvor mange flyktninger vi har i verden i dag – og det har vi også gjort. Vi har økt den humanitære responsen betraktelig. For første gang har vi nå et humanitært budsjett på over 5 mrd. kr – 5,2 mrd. kr – og det er nettopp for å kunne håndtere det som er stadig flere oppdukkende kriser der flyktninger er involvert på ulike måter, enten ved at de er internt fordrevne, eller ved at de må flykte til andre land. Dette kommer vi til å fortsette med. Vi holder hele tida øye med hvor behovene er størst, og vi tilpasser oss de behovene. Vi er en stor giver, og det skal vi fortsette å være.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-29:
Det er også litt vanskelig å få tak i hva representanter for opposisjonen mener man skal gjøre, når man både sier at man ønsker å videreføre en langsiktig hjelp, samtidig som enkelte åpenbart mener at man skal kutte ned i den hjelpen. Det som er utfordringen i Myanmar nå, er at vi har en veldig skjør demokratisk valgt regjering som er under betydelig press. De har et ansvar. De holdes til ansvar for den politikken som føres i landet. Samtidig, dersom hele det internasjonale samfunnet nå skulle redusere eller kutte sin langsiktige støtte – som vi fra norsk side særlig konsentrerer om godt styresett, demokratiutvikling, fred og forsoning, dialog mellom folkegrupper for å hindre konflikt – er resultatet etter alt å dømme at situasjonen for det sivile styret, for menneskerettigheter og for marginaliserte grupper ville bli enda mer utfordrende. Derfor må vi gjøre begge deler. Vi må både ha et langsiktig engasjement – noe som jeg også opplever at den rød-grønne regjeringa hadde – samtidig som vi stiller krav i vår dialog, og vi stiller krav om at den flyktningsituasjonen som er nå, får en løsning.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-29:
Noe av det aller første og viktigste vi har gjort i denne sammenhengen, er å være en pådriver for at vi nå får til en uavhengig undersøkelse fra FN av det som har skjedd, og det som skjer. Det vil i så fall danne grunnlaget for eventuelt videre arbeid gjennom Sikkerhetsrådet. Det er avgjørende viktig at det blir en uhildet vurdering av situasjonen som er og har vært, og ikke minst at det sikres full tilgang for humanitære aktører og for undersøkelseskommisjoner. Det var også et sentralt poeng jeg tok opp i mine samtaler i Myanmar i forrige uke. For det andre er det nå avgjørende viktig at anbefalingene fra Annan-kommisjonen implementeres. Det har også vært et helt tydelig krav fra norsk side. Vi har sagt oss villig til, og er rede til, å bistå og bidra i gjennomføringen av det mer langsiktige arbeidet som følger av Annan-kommisjonen. Det er nettopp fordi at skal man sikre en fredelig utvikling, må man også ha fred og forsoning mellom ulike folkegrupper.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-11-29:
Mitt spørsmål går til integreringsminister Sylvi Listhaug – vi bringer alle de sterke, kvinnelige ministrene som er på besøk i dag, på talerstolen. Når det gjelder æreskultur, sosial kontroll, tvang, vold og overgrep, var det også en interpellasjonsdebatt om dette i Stortinget i går. Vi har snakket mye om kvinner som føler seg forulempet, og som tar til motmæle. En del av utfordringen her er menn, og spørsmålet til integreringsministeren går på å ta tak i både historie, religion og menns behov for å bruke kontrollmekanismer: Er statsråden tilfreds, etter fire år med Fremskrittspartiet i regjering, med hvordan en har tatt tak i mannens utøvelse og bruk av hersketeknikker generelt, men blant minoritetsmenn spesielt?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-11-29:
Jeg hører statsråden er lydhør når det gjelder flertallets vedtak. Jeg hører også at statsråden ramser opp en god del usikkerhetsmomenter knyttet til både forskrift, instrukser, UDI eller UNE, tidspunkter og rettsråd. Men dette er også noe regjeringa kan påvirke underveis, til en kommer tilbake til Stortinget. Som et eksempel har Kristelig Folkeparti og Venstre vært opptatt av å beholde rimelighetsvilkåret – med det ville trolig rundt 220 av dem det nå gjelder, og som skal få saken sin gjenopptatt, antakelig fått bli – mens det er sårbarhetskriterier det er blitt flertall i Stortinget for nå å bruke som grunnlag for å gå gjennom disse sakene. Jeg anslår at det kan gjelde ca. ti som får opphold etter den nye gjennomgangen. Mellom null og 220, har statsråden noe anslag for hvor mange dette kan gjelde?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Jeg tror ikke Fremskrittspartiet alene kan greie å endre hvilke holdninger menn – verken i innvandrermiljø eller ellers i samfunnet – utviser mot kvinner. Det som imidlertid er viktig, er at vi jobber for å endre kultur og holdninger internt i innvandrermiljø som har dette som problem. Vi har lagt fram en handlingsplan med mange tiltak som følges opp, og vi følger også opp med nye tiltak knyttet til de historiene som nå har kommet fram, om barn som blir sendt ut av landet for å avnorskes eller for å bli tatt hånd om på en måte som er i strid med norsk lov. Jeg mener det er utrolig viktig og nødvendig, som barne- og likestillingsministeren var inne på, at miljøene selv tar et oppgjør med dette og endrer kultur. Vi har mange lover og regler. Vi er avhengig av, for at disse lovene og reglene skal benyttes, at noen anmelder sakene, og at man får forfulgt det i straffesystemet for å statuere eksempel. Interpellasjonsdebatten i går var veldig bra. Et av de punktene som jeg tror alle var enige om, er at vi må starte opplæringen tidligere, gjerne i barneskolen, om hvilke rettigheter man har.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Dem som en kommer i kontakt med via hjelpetiltakene, og som trenger å benytte våre bo- og støttetilbud, får selvfølgelig hjelp til det. Så er jeg sikker på at det finnes mange der ute som burde fått hjelp, men som av ulike grunner ikke tar kontakt, kanskje fordi de synes det er beintøft å skulle bryte kontakten med familien, kanskje fordi de i lojalitet til sine foreldre velger å få sin frihet satt til side heller enn å gå og søke hjelp. Derfor er det viktigste at vi har tilgjengelighet til dem som er der, og jobber for at flere skal melde fra, og det arbeidet er selvfølgelig svært viktig for oss. Sånne debatter som har vært i det siste, mener jeg bidrar til å vise fram at det er et hjelpetilbud der ute, og viser også hvor man kan henvende seg for å få hjelp. Så jeg mener vi har et godt tilbud når det gjelder akkurat det, men det må bli enda bedre kjent.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Mange av de spørsmålene som representanten her stiller, er de samme spørsmålene som vi i departementet stiller oss akkurat nå. Derfor jobber vi nå med både å utrede og vurdere de tingene som er vedtatt i Stortinget, og hvordan vi skal følge det opp videre. Det er klart at vi kommer til å ha behov for å komme tilbake for å få en avklaring av en del av disse spørsmålene, fordi de vedtakene som er fattet, kan tolkes på mange ulike vis, og vi er opptatt av å følge opp Stortingets vedtak på best mulig måte, i tråd med det Stortinget faktisk mente. Det handler om hva slags endringer som kreves – forskrift eller instruks eller begge deler? Hva skal endringene materielt sett bestå i? Det må vi ha en avklaring av. Hvilke saker omfattes av retten til ny vurdering? Hvem skal foreta den nye vurderingen? Er det UDI eller UNE eller begge etater, avhengig av hvor i prosessen saken befinner seg? Hvordan skal saker håndteres der den det gjelder, er i utlandet? Skal de oppholde seg der mens den nye vurderingen skjer? Skal det måtte bes om en ny vurdering, eller skal UDI og UNE foreta en ny vurdering av eget tiltak? Skal det gis fritt rettsråd? Hvilke tidspunkt skal den nye vurderingen ta utgangspunkt i? Skal det være en nåtidsvurdering, eller skal forholdene på det opprinnelige vedtakstidspunktet legges til grunn, eller skal det eventuelt være en kombinasjon av disse to? Dette er jo voksne menn som kom da de var mindreårige. Vi jobber med å gjøre den jobben som vi advarte om at Stortinget ikke hadde gjort på forhånd, nemlig å utrede og se på konsekvensene av hvordan dette praktisk sett skal utføres, for det er jo det regjeringen gjør når man legger fram saker for Stortinget – man gjør disse vurderingene i forkant. Jeg kan forsikre om at vi jobber for fullt med å komme tilbake til Stortinget, til de partiene som vedtok dette, slik at vi kan få en avklaring og være sikre på at vi følger opp dette i tråd med det som er Stortingets intensjon.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Ja, vi jobber nå med disse spørsmålene og vil komme tilbake til de partiene som har fattet vedtak, sånn at vi kan få avklaringer som gjør at vi kan gjennomføre dette i tråd med det som er Stortingets intensjon. Men hele saken viser jo hvor mange spørsmål som dukker opp når Stortinget fatter kompliserte vedtak som ikke er utredet. Vi vil gjøre det vi kan for å komme tilbake på en måte som er i tråd med Stortingets ønske. Det er derfor det tar noe tid å gå gjennom dette. Da vil vi selvfølgelig komme med forslag til hvordan dette kan gjøres, men vi er avhengig av, med tanke på de som har fattet disse vedtakene, som kan gjennomføres på forskjellige måter, å være sikre på at det er intensjonen bak forslagene vi da går videre med. For mitt vedkommende er dette en svært høyt prioritert sak. Jeg håper at når vi da kommer tilbake, kan partiene som har fattet disse vedtakene, gi raske tilbakemeldinger, slik at vi kan iverksette.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Dette er helt ukjent for meg. Selvfølgelig er det slik at Norge er en del av Dublin-regelverket, og det betyr at hvis andre land kommer over personer som har fått sin sak behandlet i Norge, vil de ta kontakt med norske myndigheter for å få i stand en Dublin-retur. På samme måte som vi, dersom det kommer asylsøkere fra andre land som har fått sitt vedtak i andre land som de er ansvarlig for, henvender oss til de landene for å sende i retur de personene som det angjelder. Norge tar fullt ut sine forpliktelser i henhold til Dublinkonvensjonen. Det kommer vi til å fortsette med. Når det gjelder dem som henvender seg til myndigheter i andre land, og som har saken sin i Norge, vil jeg anta at det i de aller fleste tilfeller blir tatt kontakt med norske myndigheter, og at de blir sendt tilbake til oss.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Jeg har tillit til den jobben som utlendingsmyndighetene gjør. Det betyr også den saksbehandlingen de bedriver, at den er i tråd med de lover og regler som Stortinget faktisk legger som premiss. Så er det sånn at det regelverket som her er til diskusjon stadig vekk, knyttet til enslige mindreårige med midlertidig oppholdstillatelse, 16–18 år, ble innført av Arbeiderparti-regjeringen fordi man så at man hadde store ankomster. Det er grunn til å minne om at dette er et regelverk vi nå forvalter, som også en tidligere regjering så at det var behov for. Så er det gjort vedtak i Stortinget om endringer. Vi jobber med å komme tilbake til de partiene som har fattet disse vedtakene, sånn at vi kan få gjennomført det i tråd med det som er intensjonen i vedtakene. Jeg har altså tillit til at den jobben som utlendingsmyndighetene gjør, er skikkelig og ordentlig og i tråd med det regelverket som er.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Det som gjelder nå, er vel å få gjennomført det vedtaket som er fattet i Stortinget på en best mulig måte. Poenget er at vedtakene kan tolkes på mange forskjellige måter. Da har jeg behov for at de som fremmet dette forslaget, de som stemte for det, kan fortelle i klartekst hvordan man tenkte det. Det viser noe av det problematiske med at Stortinget fatter vedtak uten at det er gjort utredninger, uten at det er gjort den type avveininger som vi ser at vi må gjøre i rikt monn etter at vedtaket er fattet. Vi kommer selvfølgelig til å følge opp vedtakene som er fattet i Stortinget, men det viser i hvert fall at det er en del løse tråder som vi må få landet. Da er jeg opptatt av at de partiene som står bak dette, kan bidra til disse avklaringene.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Det er veldig vanskelig å si. Det avhenger også av hvordan partier som har vedtatt dette, mener at det skal gjennomføres. Det er der jeg har mange spørsmål som jeg vil komme tilbake til. Rimelighetsvilkåret er for det første ikke vedtatt fjernet, og jeg har heller ikke sett det – så langt i hvert fall. Selv om jeg ser at det her er løpende nye vurderinger som gjøres i partiene, og man skifter standpunkt i sak etter sak, er det i hvert fall foreløpig ikke vedtatt å gjøre endringer på det. Det som er viktig å si, er at å fjerne rimelighetsvilkåret betyr at de som kan få beskyttelse i eget land – i eget land – skal ha det. I en verden der det er 65 millioner mennesker på flukt, mener jeg det er riktig at de som kan få beskyttelse i sitt eget land, faktisk får det. Jeg tror at alle forstår at det å komme til Norge og få opphold her vil innebære en forbedring av livsstandard og livskvalitet – av alt – for de aller fleste som gjør det, men det er ikke bærekraftig å legge opp til.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2017-11-29:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til likestillingsministeren. Skal Norge lykkes, er vi avhengig av høy sysselsetting og likestilling. Beskjeden til innvandrerkvinner må være følgende: Bor en i Norge, skal man lære seg norsk, og man skal inn i arbeidslivet. I Norge er det ikke noe som heter at kvinner skal gå hjemme. I Norge er det arbeidslinja som gjelder. Regjeringen selv sier at kontantstøtten hemmer sysselsetting. Derfor er mitt spørsmål til likestillingsministeren – dersom det fortsatt er slik at det er likestillingsministeren som har ansvaret for likestilling, og ikke fiskeriministeren: Hvordan mener regjeringen den fremmer likestilling og integrering ved å dele ut 7 500 kr per måned av skattebetalernes penger til innvandrerkvinner for at de skal gå hjemme og ikke delta i arbeidslivet, og for at de ikke skal sende ungene sine til barnehagen for å lære seg norsk til skolestart?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-29:
Det kunne vært fristende å følge opp til utenriksministeren om Norge faktisk går inn og fyller det tomrommet som oppstår når konservative regjeringer trekker tilbake støtte, særlig til prosjekter som handler om kvinners helse og kvinners seksualitet, for det er kamparenaen over alle kamparenaer i hele verden. Men mitt spørsmål går til integreringsministeren, fordi i går fikk Stortinget en proposisjon på bordet, og det er justeringer av årets budsjett. I den kan vi lese at midlene til ordningen med nasjonalt bo- og støttetilbud for personer over 18 år som er utsatt for tvangsekteskap og æresrelatert vold, ikke er brukt opp, og i går diskuterte vi altså opp og ned hvor viktig det er at det står et hjelpetilbud og ikke minst et trygt og godt botilbud klart på øyeblikket for dem som tør å bryte ut. Da er mitt spørsmål til statsråden: Hvorfor har man ikke sikret at dette tilbudet har blitt tilgjengelig for alle dem vi mener har behov for det, i stedet for at man må sende pengene tilbake igjen til regjeringen og ikke bruke dem opp?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-29:
Mange av disse temaene blir jo tatt opp i et dokumentforslag som SV har fremmet, og som ligger til behandling i Stortinget nå, bl.a. basert på den rapporten, så det håper jeg vi kan få en avklaring av. Så til det fortolkningsbehovet som finnes: Jeg er glad for at statsråden nå sier at de som har vært innom Norge, og der Norge har hatt et ansvar etter Dublin-avtalen, selvfølgelig må omfattes av Norges ansvar og da selvfølgelig innenfor det vedtaket som ble fattet her i Stortinget. Det er jo en avklaring for dem som har lagt ut på ny flukt fordi de var redd for å bli tvangsreturnert. Så er spørsmålet: Stortingsflertallet har gitt statsråden en slags blankofullmakt til å stramme inn på regler og underliggende regelverk, men nå sier statsråden at fortolkningen av dette vedtaket skal tas opp og avgjøres av det stortingsflertallet som har vedtatt det. Betyr det at regjeringen ikke anser at den fullmakten de har fått fra Stortinget til å stramme inn på regler, gjelder dette vedtaket?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-29:
Jeg registrerer at statsråden ikke svarer på det hun blir spurt om – på om man skal styrke UNHCR. Det er også veldig vanskelig å få tak i hvilke konsekvenser det har for den bistanden Norge nå gir til Myanmar, som skulle være endret etter de retningslinjene som statsråden sjøl sier de har gått inn for, nemlig at man skal legge mer vekt på menneskerettighetene i den dialogen. Dette handler altså ikke om at noen ønsker at man skal vende dette regimet, eller denne hjelpen, ryggen, sånn som statsråden antyder at noen kanskje ønsker – tvert imot. Hvilke krav er det regjeringen nå stiller til den bistanden som gis – helt konkret – slik at man kan følge opp den menneskerettighetssituasjonen som er veldig alvorlig, og som statsråden sjøl sier regjeringen legger mer vekt på nå enn før?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-11-29:
Jeg har et spørsmål til barne- og likestillingsministeren. Økonomisk selvstendighet var en forutsetning for at norske kvinner ble frigjort. Det samme gjelder kvinner med minoritetsbakgrunn. Når likestillingsministeren bruker som bevis på at likestillingen går framover at bruken av kontantstøtte går ned, må hun nesten forklare det. Hvis det er et dilemma mellom valgfrihet på den ene siden og likestilling på den andre, velger altså likestillingsministeren bort likestilling. Hva vil likestillingsministeren gjøre for at likestillingen skal gå framover, og bruken av kontantstøtten gå ned, som etter likestillingsministerens mening fører til framgang?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-11-29:
Mitt spørsmål går til utenriksministeren. Myanmar er av de landene i verden hvor Norge sto opp for menneskerettigheter – deltok aktivt gjennom dialog med både militærregimet og opposisjonen for å få Aung San Suu Kyi ut av husarrest. Vi bidro dermed til en demokratisk utvikling i landet. Nå ser vi at soldater fra Myanmar har jaget rohingya-befolkningen over grensen til Bangladesh. Tusenvis har mistet livet, kvinner er voldtatt, barn er drept, og menn er henrettet. Vi må stå opp mot religiøs forfølgelse, enten det handler om kristne i Irak eller muslimer i Myanmar. Myanmar ble høsten 2014 valgt ut av regjeringa som ett av tolv såkalte fokusland for norsk bistand, et land vi samarbeider tettere med enn noen gang. Ifølge Aftenposten var utenriksministeren forsiktig da hun møtte sin kollega i forrige uke. Utenriksministeren vil bidra til en løsning, sier hun. Men er det lettere å finne en løsning gjennom å være forsiktig? Er den nye linjen at vi må være forsiktige når vi snakker om menneskerettigheter? Det var egentlig det stikk motsatte vi gjorde under militærregimet. Mitt spørsmål er: Hvilke konsekvenser vil den brutale forfølgelsen av rohingya-folket få for den økende norske bistanden til Myanmar?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-11-29:
Det jeg hører utenriksministeren si her, er at situasjonen ikke vil få noen konsekvenser for norsk bistand. Norge er for lite villig til å stille krav til sine bistandsmottakere, sa dagens utenriksminister da hun var leder av utenriks- og forsvarskomiteen. Når framskrittene uteblir eller utviklingen går i feil retning, får det ikke konsekvenser, var hennes kritikk, og det gjelder særlig på områder som menneskerettigheter og godt styresett. Den gangen kritiserte Eriksen Søreide bistanden til Etiopia. Mitt spørsmål er: Hvilke konsekvenser får endringer på menneskerettighetsfeltet for bistanden til både Etiopia og Myanmar? Er det Etiopia som har forandret seg, eller er det utenriksministeren som har forandret syn på norsk bistand?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-11-29:
««Værnes har betydelig ledig kapasitet i dag», skrev regjeringen i langtidsplanen for Forsvaret i juni 2016 som begrunnelse for å samle Luftforsvarets skoleaktivitet. Endringene ble oppgitt å medføre et investeringsbehov på 270 mill. kr. Har Værnes fremdeles «betydelig ledig kapasitet», og er investeringsbehovet fremdeles 270 mill. kr?»
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-11-29:
Det at det nå er flere amerikanske soldater som øver hos oss, medfører ikke noen trengsel. Det er fortsatt like stor kapasitet på Værnes til å ta mer av virksomheten dit uten at det koster noe ekstra, slik jeg forstår statsråden.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-11-29:
Hvorfor har ikke forsvarsministeren informert Stortinget om det? Dersom denne treningen skal foregå over lengre tid, er det, som Stortinget påla regjeringen, en vesentlig endring i beslutningsgrunnlaget. Da må det bygges mer, og da blir det mer enn 270 mill. kr. Da blir det mye dyrere enn det regnestykket regjeringen opprinnelig la fram, viste. Spørsmålet er: Hvorfor har man ikke informert Stortinget om det? Det lå som en klar forutsetning i langtidsplanen. ¨
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2017-11-29:
For to veker sidan vedtok Stortinget at iverksetjing av vedtak om oktoberbarna skulle setjast på vent, og at dei skulle få saka si vurdert på nytt. Det synest eg er bra, sjølv om Kristeleg Folkeparti aller helst skulle sett at rettstryggleiken til desse ungane blei styrkt gjennom at rimelegheitsvilkåret ved internflukt igjen blei innført. Men det klarte vi ikkje å få med oss Arbeidarpartiet og Senterpartiet på. Bakgrunnen for dei vedtaka som blei fatta i Stortinget for to veker sidan, var at bruken av midlertidig opphaldsløyve for einslege mindreårige asylsøkjarar har eskalert, og at mange vil bli tvangsreturnerte til Afghanistan. Kristeleg Folkeparti er glad for at utsendinga av oktoberbarna no er sett på vent, og at ungane skal få saka si vurdert på nytt. Så har statsråden sendt, same dag som vedtaka blei fatta i Stortinget, ein instruks til Utlendingsdirektoratet og Utlendingsnemnda om at ein inntil vidare skulle utsetje iverksetjinga av vedtaka knytte til oktoberbarna. Men det er òg det eg kan sjå at statsråden har gjort. No er det stor usikkerheit rundt omkring i landet knytt til kva som faktisk kjem til å skje med desse ungane. Folk spør: Kven er det som skal behandle sakene? Er det UDI eller er det UNE? Kor mange vil få opphald i Noreg? Når skal dei det gjeld, få informasjon, og på kva måte? Og ikkje minst: Korleis skal dei som har forlate landet, få sakene sine behandla, og kva informasjon skal dei få? Vi i Kristeleg Folkeparti er bekymra for desse ungane. Dei har eit veldig usikkert tilvære slik som ting er no. Mange har fått eit håp om at dei kan sleppe å bli tvangsreturnerte tilbake til Afghanistan, der FN i fleire rapportar har påpeika at situasjonen er forverra. Eg forventar at regjeringa følgjer dette, gjev dei det gjeld, informasjon på ein god måte, at dette får høg prioritet, og at ein kan få gjort noko med denne usikkerheita. Mitt spørsmål til statsråden er: Kva er status for vedtaka Stortinget fatta den 14. november, og kva konkrete tiltak og instruksar har regjeringa sett i verk etter at desse vedtaka blei fatta?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2017-11-29:
Eg vil takke statsråden for svaret. Eg opplever at mange av dei same spørsmåla som eg stiller, blir stilte tilbake. Då kan ein jo forstå at ein er i ein prosess, og at det blir utført eit arbeid. Det skal ein ha respekt for, men eg kunne ønskje at statsråden sa noko om når ein kunne forvente at desse tinga kjem tilbake til oss i salen, for det er no ein situasjon der mange lever i stor usikkerheit, og der det er behov for å kome med nokre avklaringar. Eg har lyst til å spørje statsråden: Har ho ein plan for når dei det gjeld, skal få informasjon om korleis dette skal skje, og vil den informasjonen òg gå til dei som ikkje lenger oppheld seg i Noreg, men har anten flykta frå landet vårt eller er blitt tvangsreturnerte med bakgrunn i andre vedtak?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-11-29:
Det er bra at statsråden er i gang med å følge opp Stortingets vedtak. Hun kunne f.eks. begynne med å evaluere sin egen Prop. 90 L for 2015–2016, der man sier at de som ikke får opphold med flyktningstatus, heretter i hovedsak vil få opphold på humanitært grunnlag. En kan jo se etter om det stemmer. Mitt spørsmål dreier seg om den rapporten som vi fikk fra FO, NOAS og Redd Barna, der det sies at i 38 av 50 saker er det ikke gjort barnefaglige vurderinger. I en debatt jeg hadde med Fremskrittspartiets innvandringspolitiske talsmann, sa han at det utvalget ikke er representativt for hvordan saker blir behandlet. Da er mitt spørsmål til statsråden: Har statsråden gått gjennom den samme rapporten? Og har statsråden noen opplysninger om hva som er det representative svaret på de spørsmålene som er reist i rapporten fra NOAS, Redd Barna og FO?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-29:
Jeg konstaterer at stikk i strid med det statsråden sa da hun var i opposisjon, er bistanden til Etiopia økt fra 359 mill. kr i 2013 til 442 mill. kr i 2016, ifølge regjeringens egne opplysninger i statsbudsjettet. Jeg synes ikke statsråden svarer utfyllende eller spesielt godt på spørsmålet fra representanten Huitfeldt om hva det er som har endret seg. Hva er det som gjør at man velger en annen strategi, en annen politikk nå enn det man mente var helt riktig da man satt i opposisjon? Skal man ikke lenger stille krav til bistandsmottakere, noe som utenriksministeren var veldig opptatt av da hun satt i opposisjon?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-11-29:
Eg trur me kan konstatere at ein tek opp menneskerettsspørsmål med land der ein ser at det er ille stelt, men så lønar ein dei ved å auke beløpa. Eg vil ikkje gå vidare på akkurat det, for eg trur ikkje me får noko betre svar enn det som allereie har kome på dei tre spørsmåla, som ikkje er noko særleg til svar. Det er i dag fleire fordrivne i verda enn nokon gong sidan Høgkommissæren for flyktningar i FN starta å føre statistikk i 1951. Å styrkje Høgkommissæren for flyktningar i FN er eit av dei aller mest effektive tiltaka me kan gjere for å avhjelpe situasjonen. Difor auka Senterpartiet i sitt alternative budsjett løyvingane med 100 mill. kr, men regjeringa har ikkje gjort noko med løyvingane til Høgkommissæren for flyktningar i FN dei siste åra. Viss situasjonen for m.a. rohingya-folket fortset å forverre seg, ser statsråden det som naturleg å auke norsk støtte direkte, merkt til dei, for å bøte på den situasjonen – via Høgkommissæren for flyktningar?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-11-29:
Eg vil få stille følgjande spørsmål til forsvarsministeren: «Det er sterk motstand mot regjeringa si flytting av Hæren sine helikopter og nedlegginga av 339-skvadronen på Bardufoss. Utan helikopter mister Hæren moglegheit til m.a. strategisk flytting av soldatar og utstyr, til å evakuere skadde soldatar på ein god måte og til å drive rekognosering og kontroll. Kan statsråden gje døme på eit NATO-land som han meiner har eit like sterkt forsvar som Noreg har som ambisjon å ha, og som ikkje har dedikerte helikopter til sin hærstyrke?»
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-11-29:
Eg takkar for svaret, og eg registrerer at ein ikkje var i stand til å nemne andre land som ikkje har dedikert helikopter til hærstyrkane sine. I forliket som vart inngått i går, vart det òg opna for leige av stridsvogner. Årsaka som Høgres Hårek Elvenes har gitt, er m.a. at stridsvognene som no er på marknaden for kjøp, er for tunge. Dei er sjølvsagt tunge for å tole å bli skotne på av andre stridsvogner i krig – og det er like viktig i Tyskland som i Finnmark. Ei stridsvogn med ammunisjon vil vege ca. 64 tonn, ca. 1 tonn lettare i fredstid utan ammunisjon. U.S. Armys førehandslagra vogner veg ca. 68 tonn. Om statsråden og Høgre ikkje vil satse på Leopard på grunn av eigenvekta, rimar det dårleg med at me òg satsar på hjelp frå NATO, som har tyngre stridsvogner. Ser statsråden at ein her har dårlege argument, og vil han fortelje den eigentlege årsaka til at ein ikkje ønskjer å starte prosessen med kjøp av nye stridsvogner? Om ein skal vente på ny teknologi, kan ein jo vente i det uendelege, for det kjem stadig ny teknologi.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-11-29:
For nokre år sidan vurderte Forsvaret å lease stridsvogner. Då kom ein til at det var altfor dyrt og for dårleg. Senterpartiet er ikkje mot at ein leasar stridsvogner i ein overgangsperiode for å få dei kjapt inn, men ein må parallelt starte prosessen med å kjøpe eigne stridsvogner. Altså: Regjeringa ønskjer å leige inn private helikopter til Hæren og leige/lease stridsvogner til Hæren – kanskje i mange år, for det er ikkje sagt noko om kor lenge dette skal stå på. Dette er spesielt i NATO-alliansen, frå eit såpass stort land som Noreg trass alt er i NATO-samanheng. Når regjeringa òg i praksis legg ned 2. bataljon, må ein stille spørsmål om ein òg skal leige inn soldatar. Me har fått opplyst at det ikkje er plass til stridsgrupper på Skjold på grunn av EBA. Regjeringa må ha tre månader på seg til å telje senger og kasernar for å kunne svare oss på om det er plass. Har ikkje regjeringa oversikt over EBA på Skjold slik at ein kan svare på dette før debatten tysdag 5. desember – om det er plass til ei stridsgruppe på Skjold?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-11-29:
«I budsjettavtalen for statsbudsjettet 2018 øker Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre avgiftene på sjokolade- og sukkervarer og alkoholfrie drikkevarer med over 2 milliarder kroner. Samtidig innebærer avtalen at man fortsatt kan handle momsfritt på nett fra utenlandske nettbutikker for inntil 350 kroner pr. forsendelse. Bransjen melder at netthandelen på de samme produktene som nå ilegges milliarder i økte avgifter, allerede fra før er sterkt økende. Hvilken effekt mener statsråden at denne avgiftsøkningen vil ha for norske arbeidsplasser?»
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-11-29:
Jeg spurte konkret om effekten av denne avgiftsøkningen opp mot det at en fortsatt beholder 350-kronersgrensen. 350-kronersgrensen innebærer en målrettet subsidiering av utenlandsk netthandel, samtidig som det nå i budsjettavtalen innebærer en kraftig økning i avgiftene på nettopp de mest utsatte produktene. Senterpartiet tror på hele Norge. Fremskrittspartiet bryr seg tydeligvis ikke om et lite stykke Norge lenger engang. Dette er et målrettet angrep på Freia, på Nidar, på Lerum – på mange andre arbeidsplasser i Norge. Nå skuffer en arbeidsplasser ut av Norge. Fremskrittspartiet har også gått til valg på at særavgifter på en grensehandelsvare skal reduseres, og nå smeller en til med en avgiftsøkning på over 80 pst. Hvor er logikken i det?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-11-29:
Her er det altså en avgiftsøkning på ett år som er større enn de rød-grønne hadde i kroner på fem år. Den kommer på toppen av det nivået som var under den rød-grønne regjeringen. Hvis det er slik at finansministeren mener det nivået var for høyt, burde man redusere avgiftene og ikke smelle til med en ny avgift på toppen av det. Det som svenske aktører på grensen melder, er at en for de produktene som nå får en kraftig avgiftsøkning i Norge, forventer fordoblet omsetning. Det er snakk om at på toppen av en allerede sterkt økende grensehandel forventer en kanskje 1 mrd. kr til i grensehandelen, på toppen av det igjen. Og da er spørsmålet mitt til finansministeren: I budsjettavtalen legger en til grunn et proveny. Men når en regner på det, og at det da vil bli flere tusen tonn i redusert omsetning på disse varene i Norge, hvor mange arbeidsplasser vil gå tapt i Norge som følge av det?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Det er riktig at regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre i budsjettavtalen har blitt enige om å øke særavgiften på sjokolade- og sukkervarer og alkoholfrie drikkevarer. Økningen i særavgiftene på sjokolade- og sukkervarer og alkoholfrie drikkevarer anslås å gi en årlig provenyøkning på om lag 2 mrd. kr. Budsjetteffekten for neste år anslås til 1,84 mrd. kr. Jeg vil vise til at både Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet i sine alternative budsjettforslag har foreslått å øke merverdiavgiften på godterier og brus til 25 pst. En slik endring vil bidra vel så mye til prisøkninger som den økningen i særavgiftene som nå følger av budsjettavtalen. Men en økt særavgift er betydelig mindre byråkratisk enn å øke merverdiavgiften. Særavgiften innbetales av et fåtall produsenter og importører. Merverdiavgiften, derimot, oppkreves i alle ledd og ville berørt tusenvis av butikker, kiosker, bensinstasjoner osv. Varesendinger med verdi under 350 kr som sendes til mottaker i Norge, er fritatt for merverdiavgift, samt eventuell toll og særavgifter. Frakt- og forsikringskostnader inngår i vareverdien. Jeg ser at avgiftsøkningen reiser spørsmål om 350-kronersgrensen. Med en lavere grense kan en forvente at flere forbrukere enn i dag vil bli ilagt et gebyr fra fraktselskapet. Det kan gjøre små vareforsendelser uforholdsmessig dyre. Spørsmålet om avgiftsøkningens effekt på arbeidsplasser må ses i en større sammenheng. Det økte provenyet blir brukt til andre formål i budsjettet. Regjeringen er opptatt av en ansvarlig økonomisk politikk med gode og generelle rammebetingelser som gjør det attraktivt å investere og drive i Norge. Regjeringen har derfor prioritert å gjennomføre vekstfremmende skattelettelser som gir bedre rammebetingelser for hele næringslivet. I tillegg gjennomføres det mer målrettede lettelser for å fremme gründervirksomhet, forskning og utvikling. Det viktigste bidraget er skattereformen, som et bredt flertall på Stortinget har sluttet seg til. Reformen bidrar til at Norge får et mer vekstfremmende skattesystem. Det er de samlede rammebetingelsene som har betydning for vekst og arbeidsplasser her i landet. Her har regjeringen levert, og vi fortsetter i budsjettet for neste år. Etter budsjettenigheten er samlede skatter og avgifter under denne regjeringen redusert med i overkant av 24 mrd. kr når alle forslag er fullt innfaset. Nesten 8,8 mrd. kr er lettelser i næringsbeskatningen. I tråd med enigheten på Stortinget om skattereformen blir skattesatsen for alminnelig inntekt for selskap og personer redusert til 23 pst., og verdsettelsesrabatten for aksjer og driftsmidler i formuesskatten økes til 20 pst. Det blir gjeninnført differensierte satser i arbeidsgiveravgiften for energi- og transportsektoren, og det er innført en ordning med skattefradrag for langsiktige investeringer i oppstartselskap. Så summa summarum: Det er summen av rammebetingelser som er viktig for norsk næringsliv.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Som jeg sa i mitt forrige svar, har det vært viktig for denne regjeringen i samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre å styrke de generelle rammebetingelsene for norsk næringsliv, og det går altså ganske bra i norsk økonomi for tiden. Pilene peker i riktig retning, arbeidsledigheten går ned, veksten tar seg opp, og det er positive signaler som kommer fra stort sett alle deler av landet. Det skal vi glede oss over. Men samtidig, når representanten Gjelsvik nå bruker store ord som «målrettet angrep» og «smeller en til» osv., kan det være fristende å minne om at under den rød-grønne regjeringen gjennomførte man økning i avgiften på alkoholfrie drikkevarer tilsatt sukker og søtning med 80 pst. Da kalte Senterpartiet dette verken for et målrettet angrep eller at man smalt til med avgiftsskjerpelser.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-11-29:
Som jeg sa i mitt første svar, blir det feil når representanten Gjelsvik trekker ut én avgift og lar være å se på helheten. Det er altså summen av belastningen som påføres norsk næringsliv, som er avgjørende for om konkurranseevnen er god eller ikke god. Under denne regjeringen, i samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre, er altså skatte- og avgiftstrykket redusert med over 24 mrd. kr. 8,8 mrd. kr av det har vært målrettet mot norsk næringsliv. Det har vi gjort fordi vi mener det er riktig å ha gode og konkurransedyktige rammebetingelser for et næringsliv som vi nå også ser gjør det bra over det ganske land, og det skal vi glede oss over, i stedet for å ha en selektiv tilnærming til enkeltavgifter. Det er jo slik at også Senterpartiet i sine alternative budsjett har foreslått å øke ulike avgifter, men det er selvfølgelig tilpasset det Senterpartiet mener er rett. Vi mener at det er summen av den belastningen vi legger på næringslivet, som er utslagsgivende for konkurransekraften.
Monica Mæland (Høyre), 2017-11-29:
Jeg avholdt i slutten av september et møte med partene i næringen for å drøfte hvordan arbeidet med å utrede saken skal legges opp. Jeg har merket meg innspillene fra flere organisasjoner, som anser det som viktig at næringen blir involvert i prosessen for å sikre utredningen nødvendig legitimitet. Det er viktig også for meg, og det skal jeg følge opp. Som jeg opplyste om på møtet med partene, ser jeg for meg at vi må utrede tre hovedtemaer. For det første må utredningen klargjøre det juridiske handlingsrommet i saken. I dette ligger at det må vurderes hvilke muligheter Norge har til å stille krav om norske lønns- og arbeidsvilkår i lys av våre internasjonale forpliktelser, herunder flaggstatsprinsippet. For det andre, og gitt at det foreligger et juridisk handlingsrom, vil utredningen måtte vurdere hvilke tiltak som kan iverksettes. For det tredje må utredningen inneholde en vurdering av konsekvensene av eventuelt å stille krav om norske lønns- og arbeidsvilkår. Jeg planlegger å invitere næringen til et nytt møte hvor det blir anledning til å komme med synspunkter på mandatet for utredningen. Utkast til mandat vil selvsagt bli forelagt partene i god tid før møtet. Så snart mandatet er ferdigstilt, vil vi starte arbeidet. Jeg ønsker altså en god dialog med partene i dette arbeidet, som jeg også har hatt i de siste fire årene, hvor vi har gjennomført en rekke endringer for å styrke norske sjøfolk og den maritime næringen.
Monica Mæland (Høyre), 2017-11-29:
Dette er en av de tingene hvor vi må konkludere. For det første er ikke mandatet klart. Det jeg skisserte nå, er hva jeg tenker mandatet bør inneholde, og så kan jo partene ha ulike syn på det. Det er to hovedtilnærminger. Det ble også diskutert på møtet jeg hadde med partene, og det er noe av det vi må konkludere på. Det ene er om vi skal invitere gjennom en anbudsprosess, slik som vi pleier, til å få fagfolk, selvsagt, innen akademia til å gjøre utredningen. Dette inneholder juridisk kompliserte spørsmål som krever faglige tilnærminger. Det andre som ble skissert fra arbeidstakersiden, var ønsket om et partssammensatt utvalg, som det også kan være gode grunner for å ha i mange sammenhenger, men i denne sammenheng har vi jo hatt det. Vi har hatt et fartsområdeutvalg. Vi jobber nå med å implementere anbefalingene fra flertallet. Dette var ikke en del av anbefalingen. Så her skal vi konkludere veldig raskt og i møte med partene, som sagt, gå gjennom mandatet.
Monica Mæland (Høyre), 2017-11-29:
For det første inviterer jeg partene til løpende dialog. Det har jeg hatt gjennom fire år, og det akter jeg fortsatt å ha i dette arbeidet. Hvis man ønsker andre saker belyst, får vi diskutere det også, men jeg har fått et oppdrag fra Stortinget som jeg må svare på. Dette er kompliserte saker. Antall personer og miljøer som kan gjøre dette, er nok begrenset. Men det er klart at her må vi sammen med partene finne en måte å gjøre det på som gjør at konklusjonen får legitimitet. Det er vi alle opptatt av. Jeg har hastverk med å sette i gang. Hvor fort det lar seg gjøre, avhenger av hvem som skal gjøre det, og hvilken tid de trenger. Men vi skal jobbe så raskt vi kan.
Monica Mæland (Høyre), 2017-11-29:
Industriland som Norge har et særskilt ansvar for å kutte utslipp av klimagasser. Dette er nedfelt i våre forpliktelser under Klimakonvensjonen så vel som i Parisavtalen. Derfor går Norge, sammen med andre industriland, foran i klimaarbeidet. Norge har hatt og har ambisiøse klimamål. Målet under Kyotoavtalen for perioden 2008–2012 ble overoppfylt. Fram til 2020 har vi forpliktet oss til å redusere de globale klimagassutslippene tilsvarende 30 pst. av Norges utslipp i 1990. Til 2030 har vi et mål om å redusere utslippene med minst 40 pst. Vi skal også være klimanøytrale innen 2030, og vi har lovfestet et mål om at Norge skal bli et lavutslippssamfunn i 2050. Norges 2030-mål er basert på den best tilgjengelige kunnskap som foreligger i FNs klimapanels femte hovedrapport. Sammenlignet med andre OECD-land er vårt 2030-mål høyt, dersom en global, kostnadseffektiv og regional fordeling av utslippsreduksjoner legges til grunn. Det er riktig at Norge har tjent godt på petroleumsvirksomheten. Verdiene fra våre olje- og gassressurser har gitt oss muligheten til å bygge den velferdsstaten vi har i dag, til å bruke betydelige ressurser på å redusere utslippene i Norge og i andre land og ikke minst til å investere i utvikling og implementering av teknologi som verden trenger, hvis vi skal nå målet i Parisavtalen. Den betydelige satsingen på elektrifisering av transport på vei og på sjø er ett eksempel på et område der Norge har gått foran. Norske utslipp gikk ned med ca. 1 pst. fra 2015 til 2016. En av de viktigste grunnene til det er regjeringens transportpolitikk, der både biodrivstoff og elbilpolitikken vår bidrar til å kutte utslipp. Nedgangen i utslippene bekrefter det bildet vi så da de nye framskrivingene ble lagt fram i Perspektivmeldingen i mars i år. Det viser at regjeringens klimapolitikk har effekt. Da denne regjeringen tiltrådte for fire år siden, manglet det åtte millioner tonn på å nå Stortingets ambisjon for innenlandske utslippsreduksjoner i 2020. Ifølge Perspektivmeldingen fra 2017 er avstanden nå redusert til om lag tre millioner tonn. Norges internasjonale klimainnsats bidrar også til betydelige utslippsreduksjoner utenfor Norge. Gjennom regnskogsatsingen har Norge betalt tre land – Brasil, Guyana og Colombia – for å ha redusert klimagassutslippene sine fra avskoging tilsvarende 250 millioner tonn CO 2 . Vi betaler også for tiltak som reduserer utslippene i andre sektorer, og vi yter støtte til tilpasningstiltak og andre tiltak som reduserer utslippene. Dette er satsinger som kommer i tillegg til – ikke til erstatning for – utslippskutt her hjemme.