Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-29:
Det høres bra ut, president, og det vil skape glede enten det er jul eller ikke! Kristelig Folkeparti er tilfreds ikke bare med dette, men i enda større grad med at det gradvis er blitt et bedre regelverk, en større åpenhet og bedre rapporteringsrutiner til Stortinget på det området vi nå debatterer. Men vi kan forbedre regelverket og praksisen ytterligere, og det vil Kristelig Folkeparti gjerne være med og bidra til. Derfor er vi glad for at en samlet komité ber regjeringen om «større åpenhet og økt innsyn, og ber om at en vurdering av status på dette området inkluderes i neste melding». Spesielt viktig var det for Kristelig Folkeparti at komiteen nå ber om en vurdering i neste års melding av om «risikovurderingene er robuste nok og om praksis er streng nok når det gjelder eksport til autoritære regimer, regimer som per definisjon kan bli ustabile og der det foreligger fare for at utstyret kan benyttes til intern undertrykking eller menneskerettighetsbrudd. I denne vurderingen ber komiteen om at det også vises til andre lands praksis og EUs adferdskodeks og Norges anvendelse av denne, med særlig vekt på kriteriet om å vise respekt for menneskerettigheter og internasjonal humanitærrett». Kristelig Folkeparti er av den oppfatning at Norges praksis ikke har vært streng nok når det gjelder regimer som Libya, særlig, og i noen grad også Saudi-Arabia, som det faktisk er eksportert til de senere år. Flere høringsinstanser som komiteen har hatt på besøk, Kirkens Nødhjelp, Norges Fredslag, Changemaker og Forum for Utvikling og Miljø, har i brev til komiteen gitt uttrykk for at de stiller seg uforstående til at regjeringen først solgte militærutstyr til regimer som Saudi-Arabia, Egypt og Libya, som den visste var – og er – undertrykkende og udemokratiske, for deretter å fordømme at disse regimene opptrer undertrykkende og udemokratisk, og at utenriksministeren til tross for dette fremdeles fastholder at regjeringens politikk er restriktiv nok. I etterpåklokskapens lys synes jeg for min del det er vanskelig å si seg uenig i en slik kritikk. Kristelig Folkeparti mener det er grunn til at regjeringen på nytt vurderer hvorvidt praksis overfor udemokratiske regimer og regimer som bryter menneskerettighetene, er streng nok. De fleste vil nok mene at eksporten av militærutstyr til disse landene i Midtøsten og Nord-Afrika i utgangspunktet bør forstås som i strid med det eksisterende norske regelverket, inkludert menneskerettighetskriteriet i EUs felles posisjon, som Norge er bundet av. Det kan derfor argumenteres for at dagens regelverk er strengt nok. Men når vi ser hva den faktiske praksis har vært, og når vi ser det i ettertidens langt klarere lys, er det grunn til å sette spørsmålstegn ved dette. Det er ikke sikkert at det er nok kun med en påpeking av at eksisterende regelverk bør fortolkes strengere. Derfor har jeg atskillig sympati for Venstres forslag som er framlagt her i dag, samtidig som jeg mener at komiteens merknader og bestilling til regjeringen langt på vei fanger opp det Venstre er ute etter, og det er slik Kristelig Folkeparti vil forholde seg til det. Spørsmålet om vedtaket fra 1997 om at UD skal vurdere spørsmål knyttet til demokrati og menneskerettigheter, bør erstattes med et nytt vedtak som uttrykker en slik holdning som jeg her har gitt uttrykk for, langt tydeligere, bør diskuteres i neste runde. Det vil i så fall være et vedtak der Stortinget presiserer at det ikke skal eksporteres våpen eller annet militærutstyr til stater der det er en betydelig risiko for at dette kan bli brukt til alvorlige og systematiske brudd på menneskerettighetene eller til intern undertrykkelse. Det er også viktig å diskutere hvorvidt det regimet som vi har praktisert, med skiftende regjeringers tilslutning, er robust nok til å ta opp i seg situasjoner som den vi nettopp har bak oss, hvor vi det ene året eksporterer militært utstyr til et land som vi neste år deltar i en omfattende militær aksjon mot. Det bør være et tankekors for flere enn dem som gir uttrykk for det i debatten. Kristelig Folkeparti ser i første omgang fram til regjeringens vurdering av dette. Så får vi komme tilbake til hva den skal avstedkomme. Det er bred enighet om at Norge må spille en pådriverrolle internasjonalt i spørsmålet om merking og sporing av våpen og ammunisjon, og gå foran med et godt eksempel. Komiteen mener Norge skal fortsette å spille en pådriverrolle internasjonalt i disse spørsmålene og arbeide for å etablere internasjonalt bindende instrumenter for merking og sporing. Kristelig Folkeparti er glad for at regjeringen vil arbeide for at merking og sporingsmekanismer for norske våpen og ammunisjon forbedres, og arbeide for tilsvarende system internasjonalt. Vi vet at en internasjonal enighet om et folkerettslig bindende instrument for merking og sporing av håndvåpen og ammunisjon kan begrense de humanitære lidelsene som bruk av håndvåpen medfører. Det er viktig å huske på at det er det vi faktisk snakker om her, og det er derfor engasjementet på bred basis er så sterkt i forhold til dette. I og med at Norge fortsatt ikke krever sluttbrukererklæring ved salg av våpen til allierte, til tross for at regjeringen forpliktet seg til dette i Soria Moria II, har vi i dag ingen garantier for at ikke norske våpen, ammunisjon og utstyr havner hos aktører vi ikke ønsker skal bruke dette utstyret. Flere av de høringsinstanser komiteen har hatt inne, har uttrykt stor utålmodighet i forhold til denne prosessen og oppfølgingen av regjeringens forpliktelser på dette punkt. Regjeringen skriver selv i meldingen: «Det er regjeringens mål å innføre sluttbrukererklæringer fra alle land, og arbeide for at dette blir norm i NATO.» Det kunne være interessant å høre litt mer om hvordan utenriksministeren ser på regjeringens progresjon mot dette målet. Den samlede verdien av norsk eksport av våpen og annet forsvarsmateriell var i 2010 på 3,9 mrd. kr. Det var vel 18 pst. mindre enn året før, men det er likevel åpenbart at denne industrien bidrar til en betydelig verdiskaping. Ingenting av det som er sagt fra vår side i denne debatten, skal undergrave, eller, skal jeg si, minimere den betydningen som norsk forsvarsindustri har for den nasjonale staten. Den bidrar også til utvikling av teknologi som har betydelig sivil nytte. Norge er en av verdens største våpeneksportører. Staten eier bl.a. 50 pst. av Nammo, som er en av verdens store ammunisjonsprodusenter, og Nammo har fabrikker i en rekke land utenom Norge. Vi følger naturligvis eksportregelverket i de landene fabrikkene ligger. Flere av disse landenes eksportregelverk er dessverre ikke like strengt som det norske, bl.a. praktiserer USA, Finland og Tyskland eksport av våpen og ammunisjon til Kongo og Saudi-Arabia, land som Norge ikke selger våpen til fordi de er i krig eller trues av krig, eller på grunn av menneskerettighetssituasjonen i disse landene. Her ligger det også en utfordring som vi må se nærmere på. Industrien har selv påpekt at nye og vanskelige problemstillinger dukker opp når norske produsenter også driver produksjon i andre land og samproduksjon med produsenter i andre land.