Olemic Thommessen (Høyre), 2007-12-12:
Høyre tar utgangspunkt i at den enkelte, og den enkelte familie, i størst mulig grad skal ivareta egen velferd og sette agendaen for eget liv. Det viktigste fundamentet for å bidra til dette er en sunn økonomisk politikk som ivaretar husholdningenes økonomi. I det store bildet handler dette om sysselsetting, skattenivå, rentenivå – ja, kort sagt en sunn økonomisk tilnærming. I det moderne velferdssamfunnet ser vi at en stadig større del av vårt liv er knyttet til offentlige velferdstilbud, ikke minst gjelder dette i de årene vi har barn, og gjerne befinner oss i tidsklemma. Som enkeltmennesker, og familier, har vi ulike behov. En god velferdspolitikk er derfor etter Høyres mening en politikk som gir fleksible løsninger og mangfold av tilbud. Høyres familiepolitikk bygger i tråd med dette på ønsket om stor valgfrihet for familiene. Høyre mener velferdstilbudene er et offentlig ansvar, men vi har en åpen tilnærming til om det er offentlige eller private aktører som skal utføre arbeidet. Vi har ofte problemer med å forstå regjeringspartienes frykt for de private aktørene. Det offentlige har alle muligheter til styring og kontroll gjennom lovgivning, tilsynsordninger og godkjenningsordninger, og ikke minst i kraft av å være en betydelig – ja noen ganger også eneste – innkjøper av tjenestene. Høyre mener at de private bidragsyterne innenfor offentlige omsorgstjenester er en nødvendig forutsetning for å få til et reelt mangfold. De private aktørene gir viktige erfaringer når det gjelder utvikling av nye måter å jobbe på, nye tilbud, økonomistyring, nye samarbeidsformer og kanskje også nye måter å organisere virksomheten på. Dette betyr selvsagt ikke at ikke også offentlige virksomheter har evne til utvikling, men det betyr at all virksomhet, offentlig som privat, har behov for noen å sammenligne seg med, noen som bidrar til større faglige miljøer og noen å høste erfaringer fra. I dette bildet har rene offentlige tilbud en tendens til å bli litt topptunge og styrt etter felles lest, gjerne ut fra rasjonaliseringshensyn. Private aktører vil også gjennom den konkurransen de representerer, bidra til økt kvalitet i tilbudene og større bredde når det gjelder den forskningen som gjøres. Høyre ønsker altså private aktører velkommen, i barnehagen, i barnevernet og innenfor en bredde av omsorgstjenester under andre departementer enn dem vi skal snakke om i dag. Dagens regjering arbeider etter en annen kurs. Med et utrykt ønske om at de fleste omsorgstjenester og velferdsgoder bør være drevet av offentlige aktører, fremstår den med et halvhjertet forhold til de private aktørene. Dette gir seg litt forskjellige uttrykk, avhengig av hvilke sektorer vi snakker om – antagelig også avhengig av i hvilken grad Regjeringen faktisk sett er avhengig av de private tilbudene. Når det gjelder våre budsjetter, er det jo særlig barnehagene og barnevernet vi snakker om. Skal vi ta Regjeringen på ordet, synes det private tilbud på barnehager å være helt ok, mens private aktører i barnevernet ikke har grunn til å føle seg spesielt ønsket. Går vi litt under overflaten, ser vi imidlertid at Regjeringen også når det gjelder barnehagene, i større grad legger godkjaken til mot de offentlige barnehagene enn mot de private. Høyres inntrykk er at regjeringspartiene er redde for å miste makt og innflytelse over tilbudene, og at de derfor foretrekker å holde det hele innenfor en tydelig offentlig, helst statlig, kontroll. Høyre ser at de aller fleste av oss lever gode og rike liv, med mange muligheter til livsutfoldelse. Vi skal likevel ikke miste av syne de grupper blant oss som daglig strever for å få endene til å møtes. Der hvor barn blir rammet av familiens fattigdom, må det settes inn målrettede tiltak, både i form av akuttiltak og i form av tiltak som gir muligheter til å komme ut av fattigdommen på sikt, bl.a. gjennom deltakelse i et tilrettelagt arbeidsliv. Høyre har i sitt alternative budsjett særlig fokusert på fattigdom. På familieområdet setter vi inn tiltak med økt barnetrygd for barnerike familier. Vi ser at behovene for bedret økonomi er større hos familier med fire barn eller flere enn hos dem med færre barn. En del barn og unge har av økonomiske årsaker ikke anledning til å delta i fritidsaktiviteter. Vi foreslår derfor å etablere en tilskuddsordning hvor det gis mulighet for ressurssvake familier til å få dekket kontingentutgifter for barn og unge som vil delta i fritidsaktiviteter i regi av frivillige organisasjoner og lag. Innføring av makspris i barnehageforliket har bidratt til at flere kommuner ikke lenger tilbyr inntektsgradert betaling i barnehagene. For noen familier har dette medført økning i barnehageutgiftene. Vi vil derfor bevilge midler til gjeninnføring av inntektsgradert foreldrebetaling, og foreslår 150 mill. kr til dette formålet. Vi merker oss at Regjeringen i dette budsjettet vil likestille trygderettigheter ved svangerskap og fødsel for selvstendig næringsdrivende kvinner. Dette forslaget ble fremmet av Høyre for ett år tilbake, men ble da nedstemt. Når man nå likevel velger å innføre ordningen, er vi ikke fornøyd med at utgiftene til denne ordningen dekkes ved økt innbetaling til folketrygden. Dette er en politikk hvor man gir med den ene hånden og tar med den andre, noe Høyre ikke finner å kunne støtte. Vi har derfor bevilget midler særskilt til inndekning av ordningen. Høyre har i lang tid hatt særlig fokus på barnevernet, med særlig vekt på de tilfeller hvor staten overtar omsorgen for barna. Et kvalitativt godt institusjonstilbud og en god fosterhjemsordning må kjennetegne norsk barnevern. Det er med bekymring vi da registrerer at motviljen mot private aktører, med nedbygging av en rekke gode private tiltak, svekker kvaliteten i tilbudet. Vi må sikre et mangfold av tilbud med høy kvalitet, og vi må sørge for å få kunnskap om hvilke tiltak som er gode, og hvilke som har ønsket effekt. I dag ser vi at forskningsmidler brukt i sektoren, kanaliseres til statens egne tiltak. Det er behov for å øke innsatsen til forskning også til å omfatte det tilbudet vi finner utenfor statens egne institusjoner, og Høyre øker derfor bevilgningene til dette formål i vårt forslag. Regjeringen legger opp til at stadig færre barn skal plasseres i institusjon, men heller få tilbud om fosterhjem. Dette kan være bra. Men forutsetningen for at dette skal være et forsvarlig grep, er at det finnes nok fosterhjem, og at fosterfamiliene har et godt tiltaksapparat rundt seg. Et fosterhjem som skal være et hjem for ungdom med alvorlige atferdsproblemer, rusproblemer og kanskje et kriminelt rulleblad, er nødt til å ha et godt utbygd støtteapparat for å takle de utfordringer de nødvendigvis vil måtte ha. Dette støtteapparatet er i dag ikke tilstrekkelig utbygd. Høyre er derfor sterkt uenig i redusert bevilgning til kjøp av institusjonsplasser, med den konsekvens at man bygger ned institusjonstilbudet før fosterhjemstilbudet er satt i stand til å overta for institusjonsplassering. Det er åpenbart at barn og unge vil lide under slike prioriteringer. Høyres anliggende ved denne budsjettdebatten er altså å understreke betydningen av private aktører. Vi ønsker en tydeligere satsing på målrettede tiltak mot fattigdom og særlig utsatte grupper. Og sist, men ikke minst: Vi ønsker et krafttak som kan få barnevernet på fote og gi alle som trenger det, et godt, relevant tilbud. Dette er et hensyn som må veie tyngre enn ideologiske tilnærminger. Her må Regjeringen bidra til å erstatte en fryktkultur med handlekraft.