Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Aller først takk til saksordføreren for ryddighet og for – tross alle omstendigheter i dette oppgjøret – imøtekommende saksordførerskap. Årets landbruksoppgjør ble i både prosess og innhold ikke slik det burde. Derfor ber vi i Arbeiderpartiet, sammen med Senterpartiet, om at oppgjøret sendes tilbake til regjeringa. Jeg tar derfor opp dette forslaget. Norsk landbruk har behov for endringer. Det vil vi være med på. Likevel: Jordbruksdebatten preges ofte av myter, og det påstås at jordbruket er ineffektivt, dyrt og uten evne til omstilling. Arbeiderpartiets nylig framlagte landbruksstrategi, Grønn vekst, legger til grunn at mange, ja nærmere hundretusen mennesker er sysselsatt i tilknytning til jord og skog. Virksomheten er en bærebjelke for distriktsbosettingen vår, og vi vil i framtida være avhengig av økt produksjon. Norsk mat er jevnt over god og sunn. Mindre soyaimport og økt norsk produksjon er god beredskap. Det finnes mange myter om produksjon. I Norge produseres det faktisk mer. De siste tiårene har produksjonen økt med 3 pst., dette til tross for nedgang i arbeidsforbruk med 1 100 årsverk per år de siste årene og nedgang i antall bruk med 39 pst. siden 1999. Det representerer en enorm effektivisering og strukturendring. Produktivitetsveksten har de siste ti årene økt med 4,6 pst., mot ca. 2,5 pst. i norsk industri. Norsk landbruk passer dårlig til karakteristikker som kirkegård eller kommunisme. Tidligere departementsråd i Landbruksdepartementet gjennom mange år, Per Harald Grue, skriver i sine nylig utgitte bøker om norsk landbrukspolitikk – andre bind, side 170 – følgende om jordbruksforhandlingene: «Gjensidig tillit og evne og vilje til løsningsorientert dialog er det viktigste limet i avtalesystemet.» Etter Arbeiderpartiets mening manglet slik evne og vilje fra regjeringas side under årets oppgjør. Limet forvitrer. Vi lever i en tid hvor det er behov for å sikre at norsk produksjon i størst mulig grad skjer på norske ressurser, at vi utnytter dette landets mangfold. Små og store må sikres muligheter til å drive, og regjeringa har ikke lagt opp til et slikt løp. Jeg finner absolutt grunn til å gi både Kristelig Folkeparti og Venstre honnør for at de sto på og bragte resultatet i riktig retning når det meste så som mørkest ut, med havari av forhandlinger, uryddighet i hva som var regjeringas grense, og strukturendringer som var for massive. Etter vår mening nådde de ikke langt nok. Arbeiderpartiet mener at det økonomiske opplegget fortsatt er for svakt, at strukturen i for stor grad rammer de små, og at det er helt nødvendig med en bedre kornøkonomi. Et flertall i Stortinget feller en kritisk dom over regjeringas politikk og gjennomføring av årets oppgjør med klare signaler for neste år. Arbeiderpartiet, SV, Kristelig Folkeparti og Venstre har i hver sine merknader – side 12, 13 og 15 i innstillinga – ordrett like merknader. En god ting kan ikke sies for ofte, og i disse merknadene står det: «Disse medlemmer er tilfredse med at et samlet storting(…) slutter seg til målet om økt matproduksjon, med intensjon om økt selvforsyningsgrad med utgangspunkt i norske ressurser.» (…) Videre sier man at det er: «(…) avgjørende å utnytte ressursgrunnlaget i hele landet.» (…) Det må: «(…) legges til rette for variert bruksstruktur der også små og mellomstore bruk får økt lønnsomhet.» (…) Videre: «Disse medlemmer kan ikke se at det i statens tilbud til jordbruksoppgjør var lagt tilstrekkelig opp til rammevilkår og virkemidler som sikret lønnsomhet også for små og mellomstore bruk. Disse medlemmer understreker at merknader fra flertallet i næringskomiteen om at det må sikres økt lønnsomhet i landbruket, er Stortingets vedtatte landbrukspolitikk, og at det er å forvente at regjeringen i statens fremtidige tilbud tar utgangspunkt i Stortingets forutsetninger for landbrukspolitikken.» Jeg har kanskje i større grad enn ellers referert flertallets merknader, først og fremst fordi vi sjelden ser en regjering som har fått klarere melding fra et stortingsflertall. Det er avgjørende for framtidig politikk, om vi skal komme dit vi vil, at denne forankres i Stortinget. Skal vi klare å sikre den forutsigbarheten som både aktørene og ikke minst vi her i Stortinget har snakket mye om, og skal vi klare å sikre rekruttering til en næring som vi mener bør produsere mat i takt med befolkningsutviklinga, må regjeringa stake ut en ny og annerledes kurs. Norsk jordbruk og norske forbrukere fortjener det.