Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Stortinget skal nå, langt på dag, når alle begynner å bli litt varme og slitne, behandle en sak som i seg selv er ganske komplisert, fordi den inneholder en rekke forslag til endringer i mange lover. Den har dessuten en tittel som ikke umiddelbart forteller den uinnvidde hva saken egentlig dreier seg om, i alle dens fasetter. Saken blir heller ikke enklere av at det er vekslende flertall og mindretall i komiteen for og imot regjeringas ulike lovforslag. Dessuten er verken Kristelig Folkeparti eller Miljøpartiet De Grønne representert i komiteen, så når vi kommer så langt som til votering i saken en eller annen gang i natt, gjelder det å ha tunga rett i munnen, samtidig som det påhviler innpiskerne et stort ansvar for at de voterende faktisk gjenspeiler det som er stortingsflertallets syn i saken. Som saksordfører er det mitt ansvar her og nå å forsøke å dra oss igjennom hovedpunktene i saken, på en måte som gjør at Stortinget har oversikt over det vi skal ta stilling til. Men før jeg gjør det, har jeg som saksordfører en liten oppfordring til statsråden, som jeg håper han vil ta til seg og i hvert fall reflektere over, med tanke på framtidige saker. Jeg har vært stortingsrepresentant i ni år og saksordfører for mange saker, men aldri har jeg slitt mer for å skaffe meg oversikt over innholdet i en sak enn jeg har gjort med denne proposisjonen. Tittelen kan ved første øyekast tyde på at dette er en teknisk tilpasning til vedtak Stortinget allerede har gjort, når det gjelder ny uføretrygd og ny uførepensjonsordning for offentlige tjenestepensjonsordninger, men så enkelt er det altså ikke. Forslagene omfatter endringer i en rekke lover – folketrygdloven, endringsloven til folketrygdloven om ny uføretrygd, som først trer i kraft 1. januar 2015, samordningsloven, lov om krigspensjon for militærpersoner, lov om krigspensjon for sivile m.v., sjømannspensjonstrygdloven, Statens pensjonskasseloven, lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet, krigsskadestønadsloven, fiskerpensjonsloven, yrkesskadetrygdloven, sykepleierpensjonsloven osv. Noe av dette er rent tekniske tilpasninger til ny uføretrygd, noe er nødvendige tilpasninger til ny uføretrygd og ny uførepensjonsordning i offentlig tjenestepensjon, men som kan gjøres på litt ulike måter, og der valgt tilpasning får betydning for framtidige ytelser. Noen av forslagene er ikke tilpasninger til ny ordning, men forslag til endringer i vedtak Stortinget allerede har gjort. Noen forslag omhandler en rekke ytelser og har egentlig ingen sammenheng med iverksettelsen av ny uføretrygd og ny offentlig uførepensjonsordning og kunne som sådan vært fremmet i en egen proposisjon, der tittelen ikke hadde handlet om uføretrygd eller uførepensjon i det hele tatt. I tillegg foreslås en oppsplitting i en av paragrafene i endringsloven til folketrygdloven, som gjør at paragrafnumrene i noen av endringsforslagene ikke samsvarer med paragrafnumrene i den loven det foreslås endringer i. Da komiteen skulle behandle forslag til framdrift i saken, var et av spørsmålene vi skulle ta stilling til, om vi skulle ha høring i saken. I utgangspunktet tenkte vi at det kanskje ikke var nødvendig. Vi forholdt vi oss da til sakens overskrift. Jeg tror de fleste med en gang oppfattet dette som en sak som bare inneholdt nødvendige tilpasninger til tidligere vedtak, men vi bestemte likevel å avholde høring. Kun én organisasjon meldte seg, Landslaget for offentlige pensjonister. Jeg har en mistanke om at det kanskje kan skyldes at de færreste – i likhet med oss i komiteen – greide å lese ut av sakens tittel hva saken egentlig omfattet. Hvis det er tilfelle, er det et demokratisk problem som vi bør reflektere over, enten vi er i posisjon eller i opposisjon. Da kommer min lille henstilling til statsråden, for tidligere statsråd Rigmor Aasrud startet et prosjekt – Klart språk i staten – som nåværende moderniseringsminister Jan Tore Sanner har trykket til sitt bryst. Prop. 66 L for 2013–2014 hadde neppe stått seg i dette perspektivet. Som folkevalgte skal vi ta stilling til viktige spørsmål for innbyggerne våre, og et minimum er da at vi skjønner hva saken går ut på. Klart språk er ekstra viktig når vi har kort tid til å behandle saken, som i dette tilfellet. Det er et gammelt ord som sier at det i mange tilfeller kan være lurt å holde munnen lukket og la andre tro du er dum, istedenfor å åpne munnen og heve enhver tvil. Når jeg i dette tilfellet våger å trosse dette kloke rådet og faktisk åpne munnen, er det delvis fordi jeg i mitt tidligere liv, som jeg sa, har vært saksordfører for mange saker, men at jeg også har vært saksbehandler på pensjon i trygdeavdelinga i det daværende Sosialdepartementet, og jeg har vært forsker på uførepensjon i trygdeforskningsgruppa ved Institutt for anvendt sosialvitenskapelig forskning. Men jeg hadde altså problemer med å trenge gjennom teksten i denne proposisjonen. Så min anmodning til statsråden er derfor at han med kritisk blikk vurderer om det er mulig å forenkle språket i framtidige proposisjoner om så kompliserte spørsmål. Tilbake til saken, som jeg velger å gjennomgå med utgangspunkt i politikk og ikke teknikk. Med det som rettesnor har jeg valgt å dele forslagene inn i fire hovedgrupper. Den første består av helt greie tilpasninger, som enten er av teknisk art, eller som det er bred politisk enighet om, både partiene imellom og blant høringsinstansene som har avgitt uttalelse ikke i vår, men til departementets, høring i saken. Dem velger jeg rett og slett ikke å bruke tid på her, bortsett fra ett, som gjelder opphevelse av bestemmelsen om uføretrygd til hjemmearbeidende ektefelle. Det innebærer at de få – i praksis kvinnene – dette gjelder, heretter skal bli vurdert i forhold til sine framtidige muligheter på arbeidsmarkedet, noe som vil gi dem en høyere uføregrad enn om de skulle bli vurdert i forhold til mulighetene til å utføre husarbeid. Det er alle enige om. Den andre hovedgruppa er forslag til nødvendige tilpasninger til allerede vedtatte regler, men der ulike løsninger er mulige, og der det er forskjellige meninger blant høringsinstansene. Det gjelder bl.a. de ulike forslagene til endringer i samordningsloven, utformingen av et midlertidig gjenlevendetillegg til uføretrygden i påvente av nye, permanente regler og nye, enklere regler for etteroppgjør der den utbetalte ytelsen har vært for lav eller for høy. En samlet komité har her – tross ulike syn blant de berørte – valgt å støtte regjeringas forslag. En tredje hovedgruppe av forslag gjelder ny politikk som Stortinget ikke tidligere har tatt stilling til, og som det delvis er politisk uenighet om. Det gjelder reduksjon av folketrygdens ytelser under opphold i institusjon under statlig ansvar og i anstalt under kriminalomsorgen. Ytelsene som har størst endringer, er ny og gammel uføretrygd og uførepensjon, ny og gammel alderspensjon, tidligere familiepleier, gjenlevende ektefelle og barnepensjon. En samlet komité støtter at regelverket harmoniseres for alle de nevnte ytelsene. Reglene må dessuten endres der de er knyttet til begrepene grunnpensjon og tilleggspensjon, som etter hvert vil forsvinne. En samlet komité støtter også de nye reglene for omregningstidspunkt under opphold i institusjon, som innebærer at omregningen skjer i den fjerde måneden etter innleggelse. En samlet komité støtter dessuten regjeringas forslag om å videreføre dagens regler om at ytelsene ikke skal reduseres ved innleggelse i somatiske sykehusavdelinger. Komiteens mindretall, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, har imidlertid i mindretallsforslag nr. 3 bedt regjeringa om å utrede konsekvensene av hel eller delvis likebehandling mellom pasienter i somatiske sykehusavdelinger og pasienter som er innlagt i psykiatriske avdelinger. Mindretallet støtter her Mental Helses påpekning av at dagens praksis kan virke diskriminerende, men ser samtidig at det kan være grunner til at de to pasientgruppene ikke kan ha helt like regler. Derfor er forslaget fra mindretallet at saken utredes før en tar endelig stilling i spørsmålet. Der det er forskjellig syn mellom flertall og mindretall, er regjeringas forslag om en ny regel som medfører at ytelsene til tidligere familiepleiere, gjenlevende ektefelle, barnepensjon, ny uføretrygd og alderspensjon faller helt bort under straffegjennomføring i en av kriminalomsorgens anstalter. Komiteens mindretall, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, mener at dette er å gå for langt, fordi disse ytelsene er opptjent på et grunnlag som ikke har noe å gjøre med de kriminelle handlingene som er begått, og anbefaler Stortinget å stemme imot disse forslagene. De bør etter mindretallets mening heller sidestilles med opphold i institusjon. Mindretallet har også merket seg at en tilsvarende regel ikke foreslås for krigspensjonister og deres barn og eventuelle etterlatte. Komiteens flertall derimot, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, støtter regjeringas forslag om at pensjonister og yrkesaktive bør likestilles under straffegjennomføring. For å gjøre innstillinga i saken så enkel som mulig rundt dette punktet ber komiteen om at avstemninga i denne delen av saken blir lagt opp slik at § 16-12, om ytelser til tidligere familiepleier under straffegjennomføring, stemmes over før § 16-11, om tilsvarende ytelse i institusjon, og på samme måte for gjenlevende ektefelle § 17-14 før § 17-13, for barnepensjon § 18-9 før § 18-8, for alderspensjon §§ 19-22 og 20-23 før henholdsvis § 19-21 og § 20-22, og for uføretrygd § 12-20 før § 12-19. Det enkleste vil være å ta alle disse paragrafene om bortfall av ytelse under straffegjennomføring i én votering før en stemmer over resten av romertall XIV i innstillinga. Da gjenstår den fjerde hovedgruppa av forslag, sortert etter politikk: Det gjelder forslag der regjeringa nå foreslår omkamp på deler av stortingsvedtaket fra forrige periode, om ny uføretrygd og alderspensjon til uføre. Dette er vedtak som dels er trådt i kraft og som dels skal tre i kraft 1. januar 2015. Det var politisk strid om dem i forrige periode, og det er politisk strid om dem nå. Det vedtaket fra forrige periode som allerede er trådt i kraft, gjelder vedtaket om delvis skjerming av uføre mot den nye levealdersjusteringen i alderspensjonen. Vedtaket i forrige periode gir halv skjerming fram til 2018 og innebærer livslang skjerming for uføre født 1944–1951. Begrunnelsen var at uføre ikke har samme mulighet til å tilpasse seg levealdersjusteringen som arbeidsføre har, samtidig som vi manglet, og mangler, underlag som kunne vise hvordan den faktiske tilpasninga blant arbeidsføre ville bli. Vedtaket forutsetter at det i 2018 skal foretas en ny vurdering av hvordan skjermingsbestemmelsen skal videreføres. Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre stemte for denne skjermingsbestemmelsen i forrige periode. Regjeringa foreslår nå å fjerne denne bestemmelsen for uføre født fra og med 1948. Komiteens flertall, Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Venstre og SV, har ikke gitt sin tilslutning til regjeringas forslag om å fjerne denne skjermingsbestemmelsen for uføre. Regjeringas forslag til endringer i folketrygdlovens § 19-9 a er derfor tatt ut av komitéinnstillinga og foreligger i stedet som mindretallsforslag fra Høyre og Fremskrittspartiet. Det samme gjelder regjeringas forslag om å endre de nye bestemmelsene for fastsettelse av inntekt før uførhet, som ble vedtatt i forrige periode og som ennå ikke er trådt i kraft, men som altså skal tre i kraft 1. januar 2015. Denne inntekten – før uførhet – brukes til å fastsette uføregrad. Stortinget vedtok i forrige periode at inntekt før uførhet skulle fastsettes med utgangspunkt i inntekten på uføretidspunktet/året før uføretidspunktet. Regjeringa foreslår nå å endre vedtaket, slik at det er gjennomsnittet av de tre beste av de fem siste årene som skal legges til grunn for fastsettelse av inntekt før uførhet. Dette alternativet ble drøftet i forrige periode og forkastet på grunn av negative virkninger for personer med inntektsøkning kort tid før uføretidspunktet. Da sto alle partiene, unntatt Fremskrittspartiet, bak det vedtaket som ble gjort. Flertallet i dagens komite – Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Venstre og SV – står på vedtaket fra sist og har tatt dette punktet ut av innstillinga. Det foreligger nå som en del av mindretallsforslag nr. 1 fra Høyre og Fremskrittspartiet. Både det vedtaket som ble gjort i forrige periode, og regjeringas forslag i dagens sak krever visse unntak fra hovedregelen for at regelverket ikke skal bli for rigid. Unntaksbestemmelsene blir naturlig nok forskjellige – litt med motsatt fortegn – siden vedtaket fra sist og regjeringas forslag nå er forskjellige. Komiteens flertall har lagt det som følger av den allerede vedtatte regelen tilbake i innstillinga, mens de unntakene regjeringa har foreslått, og som logisk må avvises av flertallet i dagens sak, framgår av mindretallsforslag nr. 1 fra Høyre og Fremskrittspartiet. Det siste forslaget, der regjeringas forslag ikke har fått flertall i komiteen, er spørsmålet om differensierte satser for maksimal avkorting for uføre med minsteytelser, der Stortinget har vedtatt 3,3 G for gifte/samboende og 3,5 G for enslige. Stoltenberg II-regjeringa foreslo i Prop. 130 L for 2010–2011 at det skulle være én sats for alle, med 3 G, men Stortingets flertall – Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – endret dette etter avtale i Stortinget. Begrunnelsen var da ønsket om en lempeligere avkorting mot arbeidsinntekt for dem med minsteytelser, og med ca. 70 pst. for alle, uavhengig av sivilstand. Fremskrittspartiet sto da utenfor denne avtalen. Regjeringa foreslår nå å endre dette til én sats for alle, med 3,4 G. Nåværende komités flertall innstiller på at regjeringas forlag avvises, og har derfor tatt det ut av innstillinga. Det foreligger nå som en del av mindretallsforslag nr. 1 fra Høyre og Fremskrittspartiet. Da har jeg redegjort for komiteens behandling av saken og innstilling til Stortinget. Komiteens tilråding til romertall I–XIII, XV–XIX, XXI og XXII fremmes av en samlet komité. Under romertall XIV ønsker mindretallet å stemme mot de paragrafene jeg allerede har redegjort for, pluss den ene, § 12-20, som står i innstillingas romertall XX. Innstillingas romertall XX fremmes av komiteens flertall, Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Venstre og Sosialistisk Venstreparti når det gjelder § 12-7 til og med § 12-9, med unntak av § 12-9 fjerde ledd, som er enstemmig. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV er imot § 12-20. For øvrig er komiteens innstilling under romertall XX enstemmig. Jeg benytter samtidig – for å spare tid – anledninga til å ta opp mindretallsforslag nr. 3, fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV og forutsetter at de øvrige mindretallsforslagene tas opp av forslagsstillerne selv, også hvis de har ønsker vedrørende voteringsopplegget i saken, som jeg ikke allerede har vært inne på. Helt til slutt: Saken er komplisert. Komiteen har hatt kort tid på seg til å behandle den. Vi valgte likevel å behandle saken før sommerferien av hensyn til den magiske datoen 1. januar 2015 når reglene om ny uføretrygd trer i kraft. Det har gjort at det har blitt litt hektisk i komiteen, og som saksordfører vil jeg derfor benytte anledninga til å rette en takk til komitésekretæren, lovkyndige i Stortingets administrasjon, tekstsenteret her på huset og politisk ledelse i departementet for verdifull bistand i forbindelse med komiteens avgivelse og klargjøring av innstillinga før den gikk i trykken. Så vidt jeg kan se, er innstillinga som nå foreligger, om enn komplisert og litt vanskelig tilgjengelig, i overensstemmelse med det som er komiteens mening.