Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-19:
Jeg tar utgangspunkt i at statsråden ønsker industrien godt og vil utvikle den. Jeg skal være så positiv å si at han også ser at industrien ikke skal saneres i klimapolitisk øyemed. Der har han dog en jobb å gjøre internt i Regjeringen, og det er nettopp derfor vi utfordrer næringsministeren i denne debatten og ikke miljøvernministeren eller olje- og energiministeren. Det har vi prøvd før, og har følt at vi snakker for døve ører. Det smaker likevel litt av festtale når jeg hører næringsministeren snakke om dette tema. Det er mange problemstillinger som omtales, men der industrien påpeker at de trenger avklaringer, får vi heller ikke i dag noen avklaring. Fremskrittspartiet og jeg har i de siste to årene besøkt stort sett alle de store industristedene i Norge. Det er to temaer som kommer opp alle steder. Alle aksepterer at vi ikke kan gjøre noe politisk med etterspørselen etter produktene, men bedriftenes konkurranseevne i forhold til deres utenlandske konkurrenter kan vi gjøre noe med. De to temaene som har kommet opp, gjelder kraft og CO2-regimet. Dette påvirker konkurransevilkårene overfor utlandet betydelig. Alt det andre som statsråden har nevnt – GIEK osv. – er det tverrpolitisk støtte bak. Det er de to viktigste områdene der konfliktene kommer, som industrien også påpeker. Derfor er det viktig at vi fjerner politisk usikkerhet rundt dette, slik at industrien våger å gå videre. Vi må sikre at rammevilkårene er tilpasset våre konkurrenters rammevilkår, slik at det er de beste og mest miljøvennlige bedriftene globalt som overlever, og ikke de som etablerer seg i land uten miljøregelverk de neste årene. Vi må unngå at norsk næringsliv utkonkurreres som følge av norske rammevilkår. Jeg merker meg at næringsministeren ikke vil flytte ut utslipp, og at han sier at han vil ha like vilkår. Det er bra. La meg derfor utfordre ham på tre konkrete punkter, der politikken til Regjeringen i så fall må endres. I dag får norsk industri CO2-kostnader som deres konkurrenter ikke har. Da kan man godt snakke om at man på lang sikt skal få internasjonale rammevilkår som vil legge de samme CO2-kostnader på alle i en næring. Det er viktig. Det støtter Fremskrittspartiet. Derfor sa vi også før København-forhandlingene at vi ønsket å få til en global avtale som er bredest mulig, men hvis den blir svak, stram, på den måten Kyoto-avtalen var, har det ikke noe poeng. Punkt nr. 1 som jeg vil utfordre statsråden på, er CO2-kostnader på egne utslipp. Vi vet at EU begynner å se at konkurranseulempene kan bli store hvis EUs industri får CO2-kostnader på sine utslipp som konkurrentene ikke har. Derfor jobber de med unntaksordninger. De jobber for at mest mulig av kvotene i en periode skal kunne tildeles vederlagsfritt, mens Regjeringen gang på gang har varslet at man i Norge ikke tildeler dette vederlagsfritt etter 2012. Regjeringen sier at industrien selv må betale for dette. Det sa Arbeiderpartiets energipolitiske talsmann, Tore Nordtun, i en pressemelding fra august 2008. Senest i spørretimen i Stortinget på onsdag sa miljøvernminister Erik Solheim at det – og da spesielt for gasskraftverket på Kårstø i dette eksemplet – er «likegyldig» for industrien om de må betale for kvoter, eller om de får dem gratis. Det er det slett ikke, for hvis norsk industri må betale for alle sine kvoter mens konkurrentene får dem gratis, er det en kostnad som gjør at norsk industris margin blir dårligere, og at konkurranseevnen blir dårligere. Vil statsråden derfor gi en prinsipiell avklaring i dag om at Norge vil tildele CO2-kvoter på samme måte til norsk industri som EU vil gjøre til sin industri? Man trenger ikke snakke om nivå her. Det kan godt være 0 pst. gratis eller 100 pst. gratis, men at vi gjør det samme som EU, slik at ikke norsk industri trenger å være redd for dette punktet. Det andre punktet er CO2-komponenten i strømprisene. Ved at EU har CO2-kvoter på kraft, og det er mye kullkraft, blir det også en CO2-komponent i den norske strømprisen så lenge vi er integrert i det europeiske markedet. I EU jobbes det for at industrien skal kunne ta vekk denne CO2-komponenten, bli kompensert på en eller annen måte. Da vi utfordret Regjeringen på dette både i 2008 og i 2009, avviste både miljøvernminister Solheim og energiminister Terje Riis-Johansen at noen kompensasjon ville være mulig, for det ville undergrave poenget med den norske klimakvoteloven. Men igjen: Hvis norske industribedrifter på grunn av hjemfallsordningen i større grad tvinges ut i markedet og må betale for CO2-komponenten i strøm, får de en dårligere konkurransesituasjon. Vil statsråden sikre at Norge blir gitt de samme unntaksmuligheter som industrien i andre land har? Det tredje punktet går på industrikraft. Hjemfall har medført at Elkem har solgt sine vannkraftverk. Der tok Regjeringen feil. Men ni måneder etter at garantiordningen ble levert, er det mange usikkerheter rundt utformingen her. For bedrifter som smelteverket Finnfjord AS er det viktig at denne utformingen kommer på plass veldig kjapt. Kan statsråden si noe om når det vil skje, når garantiordningene er på plass?