Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-09:
En av de største utfordringene for oss som sitter i næringskomiteen, er hvorledes vil skal møte endringssamfunnet, altså at ting skjer fortere og fortere. Jeg husker at da jeg ble ordfører på Namsskogan for tolv år siden, fikk jeg mobiltelefon. Det var tre stykker som hadde mobiltelefon på Namsskogan da, det var skogformannen, det var doktoren, og det var ordføreren. Den var som en stor koffert – jeg klarte å bære den, men den var tung, og så kostet den 30 000 kr. Nå har det gått tolv år, og det er både videokamera, fotografiapparat og diverse data inne i en slik en. Og vi vet at utviklingen i samfunnet framover kommer til å gå enda fortere. Det jeg tror er den største utfordringen, er hvorledes vi som politikere klarer å legge til rette slik at næringslivet kan møte endringssamfunnet. I hvert fall i mitt parti er vi opptatt av det vi kaller forebyggende næringsarbeid, dvs. at vi i langt større grad er i stand til å sette inn ressurser, virkemidler, mens bedriftene går så det suser. Peter F. Hjort, som er ekspert på forebyggende helsearbeid, sier at det er 60 ganger så effektivt å drive med forebyggende helsearbeid som med reparerende helsearbeid. Om det samme gjelder for næringsvirksomhet, skal jeg ikke si, men det er ingen tvil om at det at vi går inn i bedrifter og inn i miljøer mens det går så det suser i næringslivet, er helt avgjørende dersom vi skal lykkes i alle de sektorene som er i omstilling. Ett av de områdene der det er en enorm omstilling, er landbruket. Jeg synes at det som landbruksministeren har dratt i gang når det gjelder Landbruk Pluss, er veldig positivt. Tenkningen som ligger bak Landbruk Pluss, der det på en måte blir en litt særegen måte å levere mat til befolkningen på, er absolutt et steg i riktig retning. Men det er en del problemer rundt det. Sist helg møtte jeg en gårdbruker som har lagt om til økologisk drift og ønsker å forvalte geitemelka til sju bønder, og som produserer fremragende geitost. Men så viser det seg at det er massevis av områder som verken departementet eller andre rår over, som er hindringen. Det er hindringer i forhold til at SND, som det fortsatt heter, ikke finner at det er nok samarbeid til at man kan få penger til å investere, det er problemer i forhold til meierisamvirket, som har sine rutiner i forhold til å frakte melk, osv., osv. Så jeg har en sterk oppfordring til landbruksministeren om at man i større grad når man også jobber med Landbruk Pluss, drar med seg alle de andre aktørene som er avgjørende for at man skal lykkes på dette området. Og når vi først snakker om Landbruk Pluss, vil jeg gå litt inn i skogen. Ett av de områdene som bekymrer mitt parti, er at vi har gått mye bort fra kultivering og planting i skogen, som har vært en ressurs i Norge i alle år. Samtidig vet vi at vi sammenliknet med Sverige er en sinke når det gjelder bioenergi. Vi produserer nesten ikke bioenergi i det hele tatt, til tross for at vi har mangel på kraft i Norge. Det er sagt at vi har mellom 5 og 10 TWh for lite kraft i Norge i et normalår. Så vet vi at 1 TWh mer bioenergi gir mellom 400 og 500 arbeidsplasser. Det er mange som snakker om dette kinderegget som gir så mange muligheter. Men hvis vi hadde gjort mer i skogen, hadde i hvert fall det vært en form for kinderegg der vi både hadde skapt arbeidsplasser i områder av landet som er truet av fraflytting, og hadde klart å skape energi som vi mangler i Norge for å dekke opp vårt overforbruk. Vi hadde i tillegg kunnet ta bedre vare på skogen, som alltid har vært og alltid vil være en ressurs. Jeg er bekymret for at vi har en for passiv skogpolitikk i Norge i dag. Så syns jeg det var gledelig at komiteen til slutt klarte å samle seg rundt en innretning i forhold til såkornpengene. Jeg syns at disse distriktspengene, som SV har jobbet mye med i Stortinget for å få igjennom, nå begynner å få en innretning som er veldig interessant. Vi har allerede fått ut 500 mill. kr i en låneordning, og nå har vi ca. 1 milliard kr som skal brukes til såkorn i fire områder i landet. Og det står helt tydelig i komiteens innstilling at dette skal brukes i de mest næringssvake områdene som er truet av fraflytting, i hovedsak såkalte A-, B- og C-områder. Det man i komiteen i tillegg har sagt, er at man nå er villig til å strekke seg opp mot 70 pst. i offentlig kapital, og at den private delen skal utgjøre 30 pst. Det er også helt avgjørende, tror jeg, for å få reist slik kapital i områdene der man ønsket å gjøre investeringer i gode prosjekter som man tror vil være lønnsomme på sikt. Så har man også sagt at når det gjelder privat kapital, er det greit at f.eks. banker, forsikringsselskaper, energiverk osv. går inn med såkalt institusjonell kapital. Jeg syns det er veldig gledelig at alle partier, med unntak av Fremskrittspartiet, har gått sammen om å ta dette grepet overfor Distrikts-Norge, slik at vi også får kapital inn mot gode prosjekter – og det vil jeg understreke – prosjekter som man tror har livets rett, som kan lønne seg framover, og som ikke blir stoppet av at man ikke har kapital. Senest på søndag snakket jeg med ordføreren i Røyrvik, som er en av Norges aller minste kommuner, med 500 innbyggere. De har tre slike spenstige prosjekter. Kanskje vil det vise seg at de vil kunne få til ett eller to av dem, men de mangler penger og hilser et slikt forslag velkommen, slik at man faktisk kan realisere, gjennom at man får inn eiere med både kapital og kunnskap som kan hjelpe bedrifter opp og gå. Til slutt i mitt innlegg vil jeg peke på noe som er en liten kuriositet, men som er viktig for oss i SV. Det er nærbutikkstøtten som vi fikk igjennom i fjor, og som blir med igjen i år. 90 butikker i Norge, 90 små samfunn med mellom 50 og 100 innbyggere jublet i høst da de fikk 50 000 kr hver til nærbutikken. Nærbutikken i et lite samfunn er viktig fordi man i tillegg til at man får handlet de nødvendige dagligvarene der, alt fra strømpebukser til hvetemel, har et sted der man møtes og kan ta en kopp kaffe i lag, et sted der man henger opp plakatene sine, og et sted der det faktisk finnes en del enkle offentlige tjenester. Det betyr at man kan få gjort det aller nødvendigste som man må få gjort for å kunne være bosatt der. Nå har Stortinget igjen vært med på at vi kan forlenge denne ordningen med et år. Jeg syns det er veldig positivt at så mange partier støtter opp om det. Det er et veldig lite beløp for staten, men det er et veldig stort beløp for de små samfunnene – de 90 samfunnene som faktisk flagget da de fikk en sånn beskjed, og som nå ser at de klarer å opprettholde et helt nødvendig servicetilbud. Dette er ikke alle utdøende samfunn. Mange av disse samfunnene har faktisk arbeidsplasser, f.eks. innen både fiskeri og på andre områder, som skaper noe i samfunnet. Det er ikke passive, utdøende samfunn. De er faktisk levekraftige, men veldig små samfunn, og vi er derfor veldig glad for å ha fått gjennom det forslaget. Jeg tar opp de forslagene som SV har fremmet.