trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-11:
Nå nevnte jo representanten Torbjørn Hansen en annen sak der Regjeringen har et stort engasjement, nemlig det å sikre markedsadgang for norske sjømatprodukter, noe som ikke minst kommer fiskeri- og sjømatnæringen i Nord-Norge til gode. Vi har hatt et stort engasjement, og vi skal videreføre vårt store engasjement også i selsaken. Selv har jeg hatt møte både med parlamentarikere, med politikere, enkeltmedlemsland i EU og med to av EUs kommissærer, men det er altså ikke slik at Regjeringen kan diktere EU i denne saken. Når det gjelder finanskrisen, tror jeg nok representanten Hansen kan være enig med meg i at det er ikke noe Stoltenberg II-regjeringen har påført verken fiskerinæringen eller andre bransjer, men det er en situasjon som Regjeringen møter med aktive tiltak for å dempe konsekvensene, ikke minst når det gjelder fiskerinæringen. Den store forskjellen mellom det vår regjering gjør, og det som Bondevik II-regjeringen gjorde, er jo at vi har en aktiv politikk i forhold til nordområdene og Nord-Norge.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-11:
Denne regjeringen fører en aktiv næringspolitikk. Det er ingen tvil om at fiskerinæringen har hatt noen veldig gode år under denne regjeringen. Det skyldes selvfølgelig ikke bare Regjeringens politikk, men vi har aktivt bidratt gjennom forskning, gjennom Marint verdiskapingsprogram, gjennom bifangstordningen – for å ta et fiskeripolitisk tiltak – nettopp for å bygge opp under aktiviteten i de kystsamfunnene som har slitt mest over lengre tid. Ta et lokalsamfunn som Båtsfjord, der det faktisk har blitt lys i fabrikkene igjen. Ta et samfunn som Sørvær i Hasvik, der det er aktivitet igjen – og slik kan vi ta flere av de mest utsatte fiskeværene. Det er åpenbart at finanskrisen setter en i en vanskelig situasjon og medfører veldig usikre tider – både for fiskerinæringen og de fiskeriavhengige kystsamfunnene i Nord-Norge. Der har vi lagt tiltak på bordet: garantiordninger, føringstilskudd, markedsføring …(presidenten avbryter) (presidenten avbryter)
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-11:
Det er jo ikke slik at de pengene Regjeringen har bevilget til nordområdene, er noe som kommer av seg selv, nærmest uansett. Derfor fikk ikke den forrige regjeringen på plass de bevilgningene. Nå har vi fått på plass mange viktige bevilgninger som skaper optimisme, og som skaper utvikling i Nord-Norge. Så er det slik at mange av lokalsamfunnene i Nord-Norge over veldig lang tid har vært gjenstand for en negativ utvikling. Den blir ikke snudd over natten. Vi har fått til utrolig mye i denne stortingsperioden, men vi er nødt til å videreføre dette arbeidet i neste stortingsperiode for virkelig å se resultater av det. Det er et generasjonsprosjekt som vi er kommet veldig godt i gang med, og som vi skal konkretisere ytterligere i morgen. Det bør representanten Sahl glede seg til.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-03-11:
Det er vel ingen som er i tvil om at den norske regjeringen fullstendig har sovet i timen. Alle varsellampene burde allerede i 2006 ha vært tent, og dette hus burde også ha vært kraftig engasjert i denne saken. Det som faktisk er i ferd med å skje nå, er at Regjeringen mer eller mindre forbereder norsk selfangstnærings bisettelse i stedet for å være på banen i saken. Vi kan i år risikere at de siste som drifter i Barentshavet og i Kvitsjøen, og som er aktive på dette området nå, gir opp på grunn av Regjeringens passivitet. Forbereder man eller forbereder man ikke å iverksette en WTO-klage i dette spørsmålet? Jeg ber statsråden om å være presis i sitt svar. Dette handler om den økobalansen vi faktisk har i norsk og internasjonal forvaltning innenfor uttak av biomasse, hvor vi vet at sjøpattedyr tar ut like mye biomasse totalt som norsk …(presidenten avbryter) fiskerinæring. (presidenten avbryter)
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2009-03-11:
Når eg høyrer på statsrådens argumentasjon, tenkjer eg litt tilbake til Stoltenberg I-regjeringas engasjement mot Sellafield. Der òg snakka dei med utruleg mange og skulle gjera mykje, men det skjedde ingen ting. Så kom Bondevik II, og første helga den regjeringa eksisterte, var saka på dagsordenen, og ein fekk ei løysing. Eg trur dette har litt med engasjement å gjera. I barndommen min var det ein sketsj om mannen som ikkje kunne le. Problemet var ikkje at han ikkje kunne le, men det var ikkje noko hjarteleg over det. Eg lurer på om eg her er ved kjernen: Har Regjeringa vore litt forsiktig med å visa engasjement i denne saka? Har ein vore litt forsiktig for ikkje å trå nokon på tærne? Dette er ei lita sak, men det er ei kjempeviktig sak for Noreg. Ho er viktig prinsipielt, og ho er viktig praktisk. Eg håpar at i tida framover kjem Regjeringa til å visa større engasjement. Spørsmålet er: Har ein vore litt forsiktig og vist litt lite engasjement?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2009-03-11:
Norge har rike tradisjoner med å forvalte naturens ressurser på en bærekraftig måte. Vi må alle være enige om at enkelte tradisjonelle næringer, som sel- og hvalfangsten, etter hvert begynner å få et ganske skjørt næringsmiljø, og faren for at kompetansen forsvinner, er åpenbar. Det er et dårlig signal overfor næringsutøvere og rekruttering til næringen at myndighetene blir oppfattet som å være likegyldige, jf. selsaken og EU, der saksordføreren for selsaken i EU sa at Norges stemme har vært fraværende. Er statsråden bekymret for framtiden til sel- og hvalfangstnæringen i Norge, og hvilke strategier har statsråden for å følge opp saken, både nasjonalt og internasjonalt, for å fremme næringen og øke rekrutteringen til næringen, som trengs så sårt?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
Det er jo ikke bare EU-byråkrater og folk i det systemet som er kritiske til Regjeringen. Det er også tidligere arbeiderpartitopp, Torstein Moland, som sier følgende: «Mitt inntrykk er at norske myndigheter gjør ingenting eller lite for å hindre at forslaget vedtas.» EU har jo fisket ned store deler av sine fiskebestander og håper kanskje nå at selen skal ta knekken på våre fiskebestander. Moland sier videre: «… faren er stor for at forslaget i neste omgang blir overført til andre arter som dyrevernlobbyen legger sin elsk på.» Dette er dramatisk. Det handler ikke bare om hvalfangst, men det handler om hele den norske høstingskulturen – på villrein, på hval og på en hel rekke fugle- og fiskearter. Kan statsråden garantere at Regjeringen vil vise et større engasjement enn man hittil har gjort i denne saken, dersom EU forsøker å gjøre denne saken EØS-relevant?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-03-11:
Mitt hovedspørsmål går også til fiskeri- og kystministeren. Det har ikke manglet på fine ord og valgløfter når det gjelder Regjeringens nordområdesatsing. Dette skulle prisverdig nok være det store prosjektet. Til tross for den varslede storsatsingen har Regjeringen likevel bare én statsråd fra Nord-Norge, og vi har sett en påfallende passivitet i viktige saker for regionen. En meningsmåling utført av A-pressen i september 2008 viser at folk i nord er skuffet over Regjeringens faktiske nordområdesatsing. I morgen skal Regjeringen presentere sin nye strategi for nordområdene med tittelen «Nye byggesteiner i nord.» Men det er allerede i dag lett å se at det er et gap mellom løfte og leveranse. Vi ser det i selsaken, hvor det er åpenbart at Regjeringen har sovet i timen, selv om det har pågått en offentlig, langvarig prosess i Europaparlamentet om en sak som nesten utelukkende handler om norske interesser. Jeg synes det er underlig at fiskeriministeren nå avviser at Regjeringen har vært passiv, når utenriksministeren var ganske ydmyk og sa rett ut i Europautvalget 6. mars at Regjeringen kunne vært mer aktiv i forhold til å bruke norske parlamentarikere inn mot EU-parlamentet. Folk og fiskere i Nord-Norge er også opprørt over måten Regjeringen har håndtert seismikkskytingen på, og over hvor dårlig dette har vært koordinert mellom Olje- og energidepartementet og Fiskeridepartementet. Regjeringen har skapt unødvendig frustrasjon og konflikt i en prosess som alle visste kom til å bli vanskelig. Tilsvarende gjorde det stor skade at fiskeriministeren i 2006 sov i timen og lot forslag om NOx-avgift, som var ødeleggende for norsk fiskerinæring, passere over bordet under budsjettbehandlingen for 2007. I forbindelse med Regjeringens håndtering av finanskrisen tok det også påfallende lang tid før fiskeriministeren tok stadig flere desperate rop om tiltak fra fiskerinæringen i Nord-Norge på alvor. Man ble i månedsvis holdt med prat om at det var markedet som sviktet, og at de generelle tiltakene var tilstrekkelige. Når vil Regjeringen gjenoppta kontakten med næringslivet i våre nordligste fylker?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-03-11:
Det er ofte lett for en statsråd å liste opp tiltak som en regjering i løpet av fire år har satt i verk i Nord-Norge. Men den stemningen som statsråden her beskriver, stemmer overhodet ikke med den stemningen som vi leser om i avisene, og som vi møter ute i næringslivet i Nord-Norge. La oss ta selsaken, hvor statsråden tydeligvis ikke har gjort jobben sin i forhold til å påvirke Europaparlamentet. Alle signaler tyder på det. Statsråden sa på mandag i FiskeribladetFiskaren at dette vedtaket sannsynligvis vil være i strid med WTO-avtalen. Det er en ganske alvorlig påstand hvis det medfører riktighet. Kan statsråden nå garantere fiskerinæringen i Nord-Norge at hvis dette vedtaket er i strid med WTO-avtalen vil Regjeringen uten å nøle bringe denne saken inn for WTO-domstolen akkurat slik som den gjorde med laksesaken?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-03-11:
Det er viktig å diskutere nordområdesatsingen med Regjeringens eneste minister fra Nord-Norge. I 2006 var Regjeringen i Tromsø med et større antall statsråder enn noen gang på nordnorsk jord og lovte tidenes satsing på nordområdene. Nå skal de tilbake i morgen for å videreføre dette. Jeg står her med et hefte som oppsummerer den nordområdesatsingen som ministeren skryter av, som er så mye bedre enn den forrige regjeringens. Jeg har gått nøye gjennom det. Det er i stor grad en opplisting av beløp fra ulike budsjetter, og som ville ha stått der uansett om man hadde listet det i hop til 1 milliard kr. Men det som Nord-Norge forventer, og som nordnorske medier har forventet og etterlyst, er at denne satsingen skulle bli noe utover det som man ellers kunne ha forventet ville komme ut fra en rettferdig fordeling til Nord-Norge. Er det på samme måte man nå skal fortsette?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-03-11:
Jeg setter pris på at også presidenten har sans for normale og stabile forhold. Mitt spørsmål i dag til finansministeren er slik: «Tilpasningen til EUs pensjonskassedirektiv, den nye forsikringsvirksomhetsloven og tilhørende kapitalforvaltningsforskrift gir ulemper for pensjonsforetakenes forvaltning. Friheten for kollektivporteføljens plasseringer og endringen i grensene for aktivaklasser og enkeltrisiki gir bare en illusorisk større frihetsgrad fordi kursreservene som er bygget opp, er underlagt plasseringsbegrensninger. Dette motvirker langsiktige investeringer. Vil statsråden bidra til å endre dette?»
Svein Flåtten (Høyre), 2009-03-11:
Mitt spørsmål gikk heller ikke på å liberalisere. Mitt spørsmål gikk på det samme som finansministeren er inne på, nemlig å gjøre pensjonskassene mer solide. Og det er et faktum at slik som reglene nå er, går dette den andre veien. Endringene i loven virker i motsatt retning for pensjonsforetakene og for medlemmene. Finansministeren har tidligere på et spørsmål – fra Lars Sponheim, tror jeg, tidlig i 2008 – svart at man ville vurdere dette nærmere. Dette har ingenting med finanskrisen og den typen ting å gjøre, dette er å se fremover på hvordan pensjonskassene kan innrette seg best mulig. Alle vet at de har tapt en mengde penger på aksjer og den typen investeringer, men her er det snakk om å styrke pensjonskassene fremover ved at de får en større handlefrihet, slik at de får en bedre avkastning normalt.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-03-11:
Da er mitt oppfølgingsspørsmål følgende: Vil finansministeren, når hun skal gå gjennom dette, som hun lover, gå inn i den situasjonen som disse foretakene normalt har? Eller vil hun ta utgangspunkt i det som jeg håper blir unntaksåret 2008? Det er jo nå viktig at vi i de fremtidige regler – når vi vet at dette ikke er liberalisering, men at det er regler for å øke avkastningen for pensjonskasseforetakene – ser fremover, ser på en normalsituasjon, slik at pensjonskassene får en lettere hverdag med tanke på å øke avkastningen, for seg selv, men selvfølgelig også til beste for medlemmene på sikt. Jeg vil gjerne at finansministeren sier noe om akkurat dette, at vi ikke lar krisen bli helt overskyggende, men at vi lar fremtiden være viktigere.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-11:
Reglene for selskapenes kapitalforvaltning må bidra til å sikre tilstrekkelig solide institusjoner. De reguleringene som representanten Flåtten her viser til, skal bidra til solide institusjoner og trygge pensjonsytelsene til pensjonskassens medlemmer. Plasseringsbegrensningene på kollektivportefølje og kursreguleringsfondet skal sikre spredning av risiko. I disse tider er verdien av gode reguleringer og god politisk styring mer tydelig enn ellers. Men det er ikke lurt å «legge alle eggene i en kurv» i gode tider, heller. Kapitalforvaltning og aktivaallokering i norske pensjonskasser skiller seg ikke vesentlig fra situasjonen i svenske og danske. Pensjonskassene i disse landene hadde noe over 50 pst. av kapitalen i rentebærende verdipapirer, og verken aksjeandelen eller andelen investert i andre eierandeler varierte vesentlig mellom pensjonskassene i disse landene. 2008 ble et dramatisk år i finansmarkedene, med betydelig fall bl.a. i aksjeindeksene. I svært mange land er man nå bekymret for at pensjonskasser og livsforsikringsselskaper har tatt for høy risiko i jakten på avkastning, og i enkelte tilfeller er dette også konstatert. Tall fra Kredittilsynet viser aksjeandelen i de største pensjonskassene i 2008. De ble redusert fra 33 pst. til 27 pst. Det er nærliggende å anta at reduksjonen i aksjeandelen i 2008 helt eller delvis skyldes markedsforholdene og reduserte buffere i pensjonskassene. Pensjonskassenes bufferkapital utgjorde 4,5 pst. av forvaltningskapitalen ved utgangen av 2008, en reduksjon på 9,2 prosentpoeng sammenlignet med utgangen av 2007. Pensjonskassene tapte i løpet av 2008 nesten all bufferkapital i kursreguleringsfond og tilleggsavsetninger, slik at bufferkapitalen ved utgangen av 2008 nesten utelukkende bestod av kjernekapital. Flere pensjonskasser har i 2008 blitt tilført ny risikokapital. Disse problemene lar seg ikke forklare av de reguleringene Flåtten viser til. Men departementet tar i 2009 likevel sikte på å vurdere om enkelte bestemmelser i forskriften bør justeres – ikke for å liberalisere, men for å sikre nødvendig risikospredning og på den måten trygge pensjonskassemedlemmenes framtidige utbetalinger.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-11:
Jeg kan egentlig bare vise til mitt første svar, for disse spørsmålene skal vi gå igjennom. Men det var viktig for meg å si hva som var bakgrunnen for at vi går gjennom dette. 2008 var et utrolig turbulent år for alle som har plasseringer. Særlig for dem som skal tenke langsiktig, er det viktig at de endringene man gjør, har et langsiktig perspektiv. Men som jeg sa, skal vi vurdere justeringer nå i løpet av dette året, og jeg kommer gjerne tilbake til representanten Flåtten med dette.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-11:
Når man vurderer risiko og tar disse bestemmelsene, må man ta utgangspunkt nettopp i at vi ikke kan definere et normalår og regne med at alle år blir normalår. 2008 og 2009 kommer nettopp til å være eksempler på det. Selv om det kan være de dårligste årene vi har hatt når det gjelder aksjemarkedet, på 100 år, er det ikke sikkert det går 100 år til før en lignende krise som det vi nå ser, inntreffer. Så det vi gjør når vi bestemmer rammebetingelsene på dette området, er også å vurdere sannsynligheten og risikoen for at man opplever år som er helt spesielle. Det må vi ha med oss. Og vi må sørge for at det vi gjør, er solid i gode tider og i dårlige tider.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-03-11:
Det var et spørsmål til samferdselsministeren: «Ventetiden på oppkjøringstime hos Statens vegvesen er lengre enn noen gang, nå nær 3 måneder. Dette til tross for at Statens vegvesen hevder at de har forsøkt å kutte ned de lange køene. Autoriserte Trafikkskolers Landsforbund mener dette er en kritikkverdig situasjon. Hva vil statsråden gjøre for å bedre på denne uholdbare situasjonen?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-03-11:
Jeg takker for svaret. Det er godt å høre at også statsråden erkjenner at det her har vært køer og problemer i mange år. Vi kan også merke en til dels negativ holdning fra Vegdirektoratet, som bl.a. hevder at folk kommer dårlig forberedt, og at folk stryker. Jeg synes det er uholdbart fra en statsetat. Saken er vel at vi mangler førerprøvesensorer. For å prøve å bedre på kapasiteten har Høgskolen i Akershus søkt om å få etablere et fagtilbud for trafikklærere, noe som må være veldig positivt. Men de sliter med å få dette etablert. Kan statsråden tenke seg å bidra til å få dette etablert, slik at kapasiteten økes og ventetiden går ned?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-03-11:
Jeg takker for svaret. Det har både gjennom oppslag om saken i Aftenposten 27. februar og i korrespondanse mellom Statens vegvesen og Høgskolen i Akershus etterlatt seg et inntrykk av at Statens vegvesen ikke tar dette alvorlig og til og med eksponerer en negativ holdning overfor institusjonene og dem som tar opp dette problemet. Nå har statsråden en annen sak, om opprettelse av vegtilsyn, på sitt bord. Der har hun også en positiv tilråing fra utvalget som har utredet dette. Kan statsråden tenke seg at dette tilsynet også eventuelt utvides til et kjøretøy- og trafikanttilsyn, hvor slike oppgaver som vi her snakker om, hører naturlig inn? Parallellen til Luftfartstilsynet – de har jo definerte kjerneoppgaver, hvor bl.a. kontroll av flyskolene inngår – er svært relevant.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-03-11:
Eg er kjend med at ventetida for å gå opp til praktisk førarprøve varierer mellom dei ulike regionar og distrikt hjå Statens vegvesen, og at ho er lang ved enkelte trafikkstasjonar. Eg viser til at eg har svart skriftleg på spørsmål rundt dette tidlegare i år. Det er Region øst som har dei største utfordringane knytte til ventetider på dette området. Vegdirektoratet opplyser at 6. mars i år hadde berre fire av femten trafikkstasjonar i denne regionen ventetider som var kortare enn fire veker. I dei andre regionane er situasjonen betrakteleg betre. Enkeltståande timar for praktisk førarprøve vil i mange tilfelle også vere tilgjengelege på kortare tid. Statens vegvesen arbeider kontinuerleg med å redusere ventetidene for kandidatane og vidarefører ei rekkje av dei konkrete tiltaka som vart sette i verk i 2008. Dette omfattar betre justering mellom Vegvesenet sine regionar i forhold til etterspurnad på tenester, tilsetjing av nye sensorar, innleige av vikarar, bruk av overtid på kveldstid og laurdagar og omdisponering av personell frå andre oppgåver. Statens vegvesen har eit felles bestillingssystem der kandidatane sjølve kan velje prøvestad. Dette gir publikum moglegheit til å søkje den prøvestaden som har kortast ventetid. Samstundes gir dette utfordringar for Vegvesenet for å tilpasse kapasiteten for prøveavviklinga på den enkelte trafikkstasjonen. Tidspunktet for første tilgjengelege prøve må i tillegg passe for både kandidaten og trafikkskulen, m.a. fordi trafikkskulen held køyretøyet til prøven. Eg er kjend med at det er spesielt vanskeleg å sikre tilstrekkeleg kapasitet og kvalifisert personale på enkelte sentrale trafikkstasjonar på Austlandet. Statens vegvesen gjer ein stor innsats for å rekruttere nye sensorar. Likevel har særleg dei større trafikkstasjonane hatt vanskar med å få fylt ledige sensorstillingar. Til dømes hadde Stor-Oslo distrikt gjennom heile fjoråret om lag ti ledige stillingar og relativt få søkjarar. For å auke kapasiteten noko på kort sikt vil Stor-Oslo distrikt justere førarprøveoppsettet slik at talet på prøvar pr. sensor pr. i dag vert auka.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-03-11:
Eg er ikkje kjend med det initiativet som representanten Halleraker refererer til, så det kan eg ikkje ta stilling til på sparket. Det får me kome tilbake til. Men med den situasjonen me er oppe i, er det i alle fall viktig å sjå på korleis ein kan få ein balanse mellom tilgang på kvalifisert personale og utdaning av dei. Eg veit ikkje om det er utdaningskapasiteten som er problemet, eller om problemet er at ein søkjer seg til andre stillingar. Då må ein i tilfelle gå inn og sjå på kvifor det skjer. Så veit me at det er veldig høg strykprosent. Det må me òg ta med i dette biletet, for det er klart at det beslaglegg kapasitet. Det er jo nettopp difor ein endrar systemet slik at dei som klarer prøven ved første forsøk, på ein måte får ei økonomisk påskjøning for det, mens dei som må prøve fleire gonger, får ei høgare avgift.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-03-11:
Eg har fått overlevert ei innstilling om eit eventuelt trafikktilsyn. I det arbeidet me gjer, er det naturleg å gå inn og sjå på kva oppgåver eit slikt tilsyn skal ha dersom Regjeringa vel å gå vidare med oppretting av eit slikt tilsyn. Det kan vere ei vinkling som me må sjå nærare på.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-03-11:
Det er heilt rett at eg vart informert i 2006 om at ein gjennom lengre tid hadde sett at vedlikehald var forsømt. Difor har eg i mine budsjett prioritert opp vedlikehald. Eg har omprioritert frå investering til vedlikehald. Det vart i starten kritisk motteke i Stortinget, men eg opplever at både i Stortinget og elles i samfunnet har ein sett nødvendigheita av å oppgradere vedlikehald både på jernbane og veg, og at eg dermed har fått støtte for den tanken. Jernbaneverket har fått dei midlane dei har etterspurt for å utbetre og setje i gang ein vedlikehaldsinnsats i Osloområdet og på dei mest prekære strekningane. Dei har òg ei eiga prosjektgruppe, der ein m.a. i samarbeid med NSB har kome fram til korleis ein best kan løyse desse utfordringane, bl.a. gjennom å innstille tog i periodar.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-03-11:
Til liks med i samferdsle generelt skal me ikkje her skulde på dei som er sette til å gjere det daglege arbeidet. Det er me som politikarar gjennom vekslande regjeringar som har ansvar for prioriteringane, ansvar for kor høge løyvingane er, og ansvar for fordelinga mellom investering og drift. At midlar til drift og vedlikehald på jernbanenettet har vore underestimert, er jo den gjeldande Nasjonal transportplan eit bevis på, og det var difor eg tidleg i perioden fekk informasjon om at ein trengde fyrst og fremst meir midlar til vedlikehald. Parallellen kan jo òg dragast til veg, for det er akkurat dei same meldingane me fekk der. Eg har på begge områda prioritert opp vedlikehald i denne perioden. Eg har òg intensjonar om å fortsetje den prioriteringa når me no legg fram ein ny nasjonal transportplan. For det er heilt nødvendig for å sikre driftsstabilitet, i tillegg til sjølvsagt å gjere større utbyggingar som fornyar nettet på viktige område.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-03-11:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Punktligheten for persontogene på jernbanen blir stadig dårligere. Hittil i år er togene vesentlig mer forsinket enn gjennomsnittet for rekordåret 2008. Statsråden har ved ulike anledninger sagt at forholdene vil bli verre, og at det først vil bedre seg i 2012. Hvilke råd vil statsråden gi til togreisende i mellomtiden, og har statsråden planer om å iverksette noen strakstiltak?»
Borghild Tenden (Venstre), 2009-03-11:
Jeg takker statsråden for svaret. Venstre foreslo en handlingsplan for jernbanen i Osloområdet i februar 2008, et forslag som ble nedstemt. Da kom det fram at Samferdselsdepartementet i 2006 skal ha blitt informert av Jernbaneverket om at vedlikeholdsbehovet på jernbanen var større enn først antatt. Jernbaneverket skal altså ha videreformidlet dette til informasjon for Samferdselsdepartementet samme år. Sett i ettertid, og med dagens store problemer, burde det blitt handlet raskere og med kraftigere virkemidler, som f.eks. å erstatte tog med buss over lengre tid, slik at man fikk lengre arbeidsøkter – jeg har registrert at man hadde tre og en halv time i perioder, og da skal man rigge opp og rigge ned – og kunne vasket seg ferdig og skiftet ferdig raskere, slik at reisende slapp å oppleve det uforutsigbare over så lang tid som det som skjer nå?
Borghild Tenden (Venstre), 2009-03-11:
Jeg takker igjen for svaret. Venstre er selvsagt enig i at det burde satses mer på et moderne jernbanetilbud. En av utfordringene som stadig trekkes fram, er manglende vedlikehold, som også statsråden var inne på nå. Bevilgninger til drift og vedlikehold har vært et prioritert område for Stortinget over lang tid, så jeg blir veldig overrasket over det statsråden sa nå, at det ble kritisk mottatt i Stortinget. Og bevilgningene har ligget på et relativt stabilt nivå i forhold til prisstigningen. Etter samferdselsministerens oppfatning, er det Stortinget, er det ulike regjeringer, eller er det Jernbaneverket selv som har forsømt seg over lang tid?
Vera Lysklætt (Venstre), 2009-03-11:
Mitt spørsmål er til kommunal- og regionalministeren: «Det er viktig å få fram entydige, målbare helsefunksjonskrav for inneklima. Disse finnes for radon. Over 10 pst. av norske barn har diagnosen astma. 175 000 boliger i Norge har for mye radon innendørs. Inneklima i boliger, skoler, barnehager og andre offentlige institusjoner er viktig for oss alle. Alle kommuner plikter å ha oversikt over omfanget av radon, men under halvparten har foretatt kartlegging. Den siste, gjennom RaMAP, ble gjort i 2003. Vil statsråden foreta seg noe for at flere kommuner kartlegger radon?»
Vera Lysklætt (Venstre), 2009-03-11:
Jeg takker for svaret og har følgende oppfølgingsspørsmål: Vi får nå en ny plan- og bygningslov, og departementet skal starte arbeidet med forskrifter og veiledere til loven. Jeg vil anta at inneklimaet både i boliger og ikke minst i skoler og barnehager blir et tema. Vil statsråden basere dette arbeidet på entydige, målbare helsefunksjonskrav?
Vera Lysklætt (Venstre), 2009-03-11:
Jeg takker også for dette svaret. Mitt siste spørsmål blir: Norges Astma- og Allergiforbund har i samarbeid med de fremste fagmiljøene utarbeidet åtte kriterier som er enkle å kontrollere, og som har stor betydning for inneklimaet i bygninger. Vil statsråden trekke inn Norges Astma- og Allergiforbund i det videre arbeidet med å utarbeide forskrifter og veiledere på dette området?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-03-11:
Dette spørsmålet gjeld ansvarsområdet til fleire departement. Eg svarer difor i samråd med både Helse- og omsorgsdepartementet og Miljøverndepartementet. Som kommunal- og regionalminister har eg ansvaret for dei bygningstekniske krava knytte til radon. Plan- og bygningslova § 68 gjev kommunen heimel til å nedleggja forbod mot busetjing eller setja særskilde krav til byggjegrunn, til busetjing og uteareal dersom radonkonsentrasjonane er for høge. Teknisk forskrift inneheld tilrådde grenseverdiar til radonkonsentrasjon i innelufta. I arbeidet med forskrifter til bygningsdelen i ny plan- og bygningslov vurderer eg å skjerpa krava ytterlegare. Kartlegging av radon er kommunane sitt ansvar og er omfatta av kommunehelsetenestelova og plandelen i plan- og bygningslova. Desse lovene fell inn under ansvarsområdet til helse- og omsorgsministeren og miljøvernministeren. Eg har difor fått innspel frå begge desse statsrådane. Helse- og omsorgsministeren opplyser at kommunen, som ein del av det miljøretta helsevernet, skal ha oversikt over aktuelle miljøfaktorar i miljøet og ha gjort ei vurdering av helseeffektane på befolkninga. At det er store forskjellar mellom kommunar når det gjeld miljøretta helsevern, er kjent. Difor er det no starta eit arbeid med gjennomgang av heile feltet miljøretta helsevern. Det omfattar òg kommunen si oppfølging av miljøet i skular, barnehagar, ulykkesførebyggjande arbeid med meir. Formålet med denne gjennomgangen er å styrkja tenesta og gje eit betre grunnlag for prioriteringar i tråd med verdien av dei ulike miljøfaktorane. Det skal setjast ned ei arbeidsgruppe som skal avgje rapport i løpet av 2009. Når det gjeld radon spesielt, vil Regjeringa før sommaren leggja fram ein strategi for å redusera radoneksponering i Noreg. Denne strategien vil bl.a. omfatta mål og strategiar for å få betre kartlegging av radonsituasjonen i kommunen. Miljøvernministeren opplyser at det i plandelen til ny plan- og bygningslov er vedteke ei eiga lovføresegn som set krav til samfunnstryggleik og risiko- og sårbarheitsanalysar. Når planar skal utarbeidast, må planstyresmaktene kontrollera at risiko- og sårbarheitsanalyse vert gjennomført av forslagsstillaren til planen. Elles må planstyresmaktene sjølve gjere det. Denne plikta skal bl.a. gjelda for område med radonstråling. Vidare inneber denne lovføresegna at område med radonstråling skal merkast i planen som omsynssone. I slike soner kan det fastsetjast forbod eller vilkår for tiltak og aktivitetar innanfor sona.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-03-11:
Det er heilt rett som representanten Lysklætt no seier, at det er i gang eit arbeid med forskrifter til bygningsdelen av plan- og bygningslova. Då er spørsmålet: Kva skal ein leggja vekt på? For det fyrste gjeld det visse krav i dag. Den bygningsmessige utføringa skal sikra at menneske som oppheld seg i eit byggverk, ikkje vert eksponerte for radonkonsentrasjon i innelufta, som kan gje auka risiko for helseskadar, ansvarleg prosjekterande må føreta vurderingar av behov for radontiltak, og det er opp til dei ansvarlege utførande å sikra korrekt utføring i samsvar med prosjekteringa. Så kan vi kanskje i neste svar koma tilbake til kva vi no ser på i forskriftsarbeidet. Men lat meg seia at det er klart at skular og bygningar der born og unge oppheld seg, må viast spesiell merksemd.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-03-11:
Det er eit viktig spørsmål. Det er ein organisasjon som har erfaring på dette feltet. Eg finn det naturleg å gje dei moglegheit til å koma med sine innspel. Lat meg elles seia at det som vi så langt har til vurdering, er for det fyrste korleis vi kan minska straum av radon inn i bygg. Då kan det vera tiltak som bidreg til trykkendring, ventilering av byggjegrunnen, bruk av radonsperre, altså ein membran, og ventilasjonstekniske tiltak. Det går an å leggja inn ei slik sperre f.eks. i alle nye bygg med opphaldsrom mot grunnen. Vi ser òg på om det skal stillast krav om tilrettelegging for ventilering av byggjegrunnen som kan aktiverast der måling viser høge konsentrasjonar av radon i innelufta etter at bygget er teke i bruk.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
«Dessverre er det mange krigsetterlatenskaper som etter over 60 år fortsatt ligger igjen i Norge. I Porsanger kommune og tettstedet Lakselv har man det siste året avdekket gamle deponi av søppel, oljetønner, flybomber og en mengde granater. Det er snakk om så store krigsetterlatenskaper at det må kunne karakteriseres som et deponi. Forsvarsbygg har snart avsluttet dette arbeidet, men ingen instanser ønsker å betale regningen for oppryddingen. Hvem mener statsråden skal betale for dette, hvis det ikke er Miljøverndepartementet?»
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
Jeg takker for svaret. Jeg kan opplyse statsråden om at det pr. dags dato allerede er avdekket 74 tunge bomber, 3 900 granater, flere hundre tonn med søppel, tusenvis av kubikk stål, betong og tanker, som må bli fjernet. Mye av dette er avdekket i et tett bebygd område. Jeg må si det er trist å høre, når man har levd i en slik situasjon siden 1944, at det fortsatt er vanskelig å kunne definere hvem som har ansvaret for den videre fjerning av dette. Jeg ber innstendig statsråden igjen å svare på: Mener hun ikke at noen må gå inn og ta konkret ansvar i en slik situasjon i stedet for å spre ansvaret, slik at vi opplever en situasjon hvor ingen står ansvarlig?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
Jeg er selvfølgelig fullstendig klar over at det er mange andre steder dette er et problem, ikke minst i Finnmark. Men jeg synes det er trasig at man i dag langt mer enn 60 år etter annen verdenskrig, er i en uavklart situasjon og ikke har definert hvem som har det økonomiske ansvaret for å fjerne etterlatenskapene. At Forsvaret har et ansvar når det går på det akutte, er vi fullstendig klar over. Men jeg skulle likt å se en annen landsdel hvor man fant så store mengder med bomber og granater i et tettbefolket område som man gjør i Finnmark. Jeg tror ikke dette hadde vært en sak flere-og-seksti år etter at krigen var slutt, hvis det var snakk om bomber i Tønsberg eller Fredrikstad. Er det ikke på tide at noen viser handlekraft og tar et ansvar?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-11:
Utgangspunktet for arbeidet med forureina grunn er at forureinaren skal betale. I saker der den opphavlege ureinaren ikkje lenger eksisterer eller er svært vanskeleg å finne fram til, opnar forureiningslova for å påleggje eigaren av eigedomen eit ansvar. Kven forureiningsmyndigheitene reknar som ansvarleg, vil vere basert på ei konkret heilskapsvurdering av omstenda i kvar einskild sak. Forureiningsmyndigheitene har så langt ikkje kome med noko krav om opprydding i Lakselv. Når det vert avdekt eksplosiv frå krigens dagar som utgjer ein fare for liv, helse og alminneleg ferdsel, er det eit offentleg ansvar å fjerne den trusselen som eksplosiva representerer. Forsvarsministeren har gitt uttrykk for at kostnadene knytte til den akutte fasen av oppryddinga i Lakselv skal dekkjast over forsvarsbudsjettet. Dette vil òg vere utgangspunktet for akutte ryddeoppdrag i framtida. Det finst òg etterlate skrot frå krigen som ikkje utgjer ein direkte fare no, men som kan representere ein potensiell fare i framtida ved at det over tid kan kome fram i dagen gjennom jorderosjon, gravearbeid eller liknande. Krigsleivningar kan òg omfatte meir enn eksplosiv. Det kan vere søppel som kan føre med seg fare for forureining. Det er no sett i gang eit arbeid mellom Forsvarsdepartementet og Justis- og politidepartementet som skal munne ut i ei vurdering av overordna problemstillingar knytte til nedgravne eksplosiv frå krigens dagar, m.a. plassering av det sentrale ansvaret, det personellmessige ansvaret og ikkje minst det økonomiske ansvaret. Det er heilt opplagt at det er trong for å få kartlagt situasjonen nærmare med tanke på kva som har vore gjort, og kva som står att av opprydding i Lakselv. Det er òg nødvendig å få ei oversikt over kor mykje av oppryddinga som er knytt til eksplosiv, og kor mykje som er knytt til meir tradisjonell forureining. Dette vil gi grunnlag for nærmare å vurdere eventuelle pålegg om opprydding og ikkje minst kven som skal bere kostnadene. Miljøverndepartementet vil gå i dialog med aktuelle myndigheiter for å få avklart denne saka.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-11:
Eg trudde eg var svært tydeleg i mitt svar til representanten Fredriksen då eg sa at forsvarsministeren har sagt at kostnadene knytte til den akutte oppryddingsfasen i Lakselv skal dekkjast over forsvarsbudsjettet. Det betyr at forsvarsministeren har teke eit ansvar for den fasen. Når det gjeld vidare arbeid – ikkje berre knytt til Lakselv, det kan finnast andre tilsvarande område som må ryddast – er det behov for å klarleggje nærmare kven som har ansvar for kva, ikkje berre, som eg sa, for eksplosiv, men òg andre element som ligg igjen. Det er sett i gang eit arbeid mellom Forsvarsdepartementet og Justis- og politidepartementet der ein skal sjå på overordna problemstillingar knytte til dei nedgravne eksplosiva, men òg på plassering av det sentrale ansvaret, dei personellmessige spørsmåla og ikkje minst dei økonomiske, slik at det vert i orden ikkje berre i Lakselv, men òg i andre tilsvarande område der ein har desse utfordringane. Det arbeidet er i gang. Miljøverndepartementet skal sørgje for at ein fortset arbeidet og får avklart saka.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-11:
Jo, og det er akkurat det Regjeringa har gjort, og det er det eg viser til. Ikkje berre tek ein ansvaret no, òg det økonomiske ansvaret for den akutte oppryddinga i Lakselv, som Forsvarsdepartementet gjer, men ein har òg sett i gang eit arbeid mellom Forsvarsdepartementet og Justis- og politidepartementet for nettopp å få peikt ut ein ansvarleg, ein som tek ansvaret både personellmessig og for dei økonomiske konsekvensane. Den avklaringa må skje mellom dei myndigheitene som er inne i biletet. Den avklaringa er i gang. Miljøverndepartementet skal sørgje for at ein har dialog med dei aktuelle myndigheitene og får den avklaringa som nettopp trengst.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-11:
Eg vil presisere at eg er svært oppteken av at folk ikkje skal få redusert livskvalitet som følgje av at vi skal ha levedyktige rovviltbestandar i Noreg. Det er ei målsetjing å gjennomføre rovviltpolitikken med eit lågast mogleg konfliktnivå. Sjølv om det er svært lite sannsynleg at ein vert utsett for åtak frå rovdyr, kan frykta for at det skal skje, opplevast som reell. Når frykta fører til at folk i mindre grad nyttar utmark og nærområde som ei kjelde til auka livskvalitet, er det uheldig. Tiltak som m.a. å frakte barn i drosje til skulen har i unntakstilfelle vore funne riktig å gjennomføre av konfliktdempande omsyn, men det må ikkje oppfattast som noko bevis på at rovdyr i desse tilfella har utgjort nokon reell fare for menneske. For ulv i Osdalen vil eg vise til at Direktoratet for naturforvaltning i sine vurderingar ikkje har funne at ulvane i dette området har ei åtferd som skil seg frå andre ulvar. Direktoratet meiner difor at det ikkje er grunn til å oppfatte ulvane i Osdalen som ein spesiell risiko. Det er òg viktig å merke seg at det er mange som oppfattar det som ei vinning å ha rovdyr i norsk natur, og eg registrerer at somme òg vurderer moglegheitene for verdiskaping og næringsverksemd knytt til rovvilt. På verdsbasis er det mange døme på ulike former for viltturisme. Eg meiner at òg Noreg må auke fokuset på dette området i tida framover. Eg har stor tru på at spreiing av kunnskap og erfaringar som viser at det er mogleg å leve trygt med rovdyr, vil medverke til at frykta og uvissa gradvis vert mindre blant folk. Det er viktig å satse vidare på informasjonstiltak og andre konfliktdempande tiltak for m.a. å sikre spreiing av kunnskap om rovdyr. Regjeringa har difor sett inn betydelege ressursar på dette området. I budsjettet for 2009 er posten til førebyggjande og konfliktdempande tiltak auka med 30 mill. kr i forhold til 2008. Totalt er det for 2009 sett av 80,5 mill. kr til dette føremålet. Direktoratet for naturforvalting sitt vedtak om ikkje å opne for felling av Osdalsflokken er påklaga av Noregs Bondelag til Miljøverndepartementet. Det er òg varsla at klage vil verte send frå Rendalen kommune. Klagebehandlinga vil skje på vanleg måte ved at Direktoratet for naturforvalting fyrst gjer ei vurdering av klagene og førebur eventuell oversending til departementet. Det vil difor ikkje vere rett av meg på dette tidspunktet å gå nærmare inn på dei konkrete vurderingane i denne saka.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-11:
No er nok eg og representanten Bredvold ueinige om det er mogleg å ha næringsverksemd som ein òg kan ha økonomisk vinning av innanfor ei sone. Vi ser jo at både i Finland og i Sverige har dei det faktisk òg innanfor sonene. Vi har eksempel òg frå Noreg på at ein ynskjer å utnytte rovviltsonene til å skape næringsverksemd – turistverksemd fyrst og fremst. Elles i Europa og i verda er det òg eksempel på det. Men eg registrerer at representanten Bredvold har eit anna syn på det. Når det gjeld spørsmålet om Direktoratet for naturforvalting set seg over Stortingets vedtak eller ikkje, er nettopp det av dei spørsmåla som no er til klagebehandling i Miljøverndepartementet. Og det er slik når det gjeld all klagebehandling, at departementet sjølvsagt ikkje uttaler seg om ei konkret sak før vedtaket kjem, slik at det må eg la vere å kommentere.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-11:
Som eg sa i mitt fyrste svar, er det lite sannsynleg ut frå alt vi veit om ulv – og for så vidt andre rovdyr – at ein vert utsett for åtak frå rovdyr. Men frykta for det kan opplevast som reell. Og eg kan ikkje uttale meg, for det vert ei subjektiv oppfatning, som kvar enkelt får gjere opp for seg. Men det som er forferdeleg viktig, er nettopp at vi får spreidd den kunnskapen som vi har. Og det har departementet sett av vesentlege ressursar til, både rein informasjonsspreiing og ikkje minst for å få til ulike konfliktdempande tiltak – ikkje fordi ein fryktar åtak, men fordi vi ser at det i periodar kan vere nødvendig for at folk skal få tryggleik. Denne drosjeløysinga kan vere eitt konfliktdempande tiltak som gjer at ein føler at ein kjem seg ut av situasjonen. Men på sikt meiner eg at det er ingen grunn til at ein ikkje skal ha både bulyst og livskvalitet i dette landet, sjølv innanfor rovdyrsona.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål: «I Rendalen i Hedmark blir lokalsamfunnet sterkt plaget av en ulveflokk. Så kritisk er dette at bl.a. barna blir fraktet i drosje til skolen for sin sikkerhet. Ulveflokken er utenfor den såkalte ulvesonen. Har statsråden, på generelt grunnlag, forståelse for den frustrasjon, usikkerhet og reduksjon av livskvalitet det gir lokalbefolkningen med en slik ulveflokk i nærområdet?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
Jeg takker statsråden for et utfyllende svar. Nå er jeg ikke helt enig i alt. Jeg tror at når det gjelder det med at det er en vinning å ha ulv ute i naturen, er det ganske delte meninger om det – avhengig av om man er i det området som ulven er, eller om man er trygt utenfor. I tillegg: Når det gjelder dette med å leve trygt med rovdyr, har jeg veldig liten tro på at det er mulig. Mitt oppfølgingsspørsmål går på dette med Direktoratet for naturforvaltning, som egentlig setter seg over det Stortinget har bestemt. Stortinget har bestemt at det skal være ulvesoner. De ulvene vi snakker om nå, er utenfor den såkalte ulvesonen og er til stor sjenanse, til stor frustrasjon, som fører til redusert livskvalitet for dem som bor der. Er det ikke da litt merkelig at et direktorat kan sette seg over det som Stortinget har vedtatt, nemlig at vi skal ha ynglende ulv i ulvesonen, og dersom noen er utenfor, skal ikke det gå på bekostning av de som skal bo der, de skal altså ikke få redusert livskvalitet?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-03-11:
Jeg takker nok en gang for svaret. Jeg vil litt tilbake til dette med bolyst. I mange distrikter, bl.a. i Hedmark, reduseres antall folk som bor der, altså det synker hele tiden – dessverre. Bolyst handler om lysten til å bo et sted. Derfor spør jeg statsråden: Tror statsråden at en barnefamilie velger – som i dette tilfellet – å bosette seg i et ulvedistrikt? Tror statsråden at de som allerede bor der med små barn, liker å ha ulven luskende rundt huset, rundt barnehagen, rundt skolen, på skoleveien, slik at en ikke tør å sende barna sine på sykkel eller gående, men at man må ta en såkalt ulvedrosje? Tror statsråden at det å ha ulv rundt seg – som i dette tilfellet – øker bolysten og livskvaliteten?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-03-11:
«I dag kan bønder ha over et halvt årsverk i landbruket og dermed over 20 timers arbeid i uka og tjene ca. 50 000 kr på dette. Hovedinntekten til vedkommende må dermed komme fra vanlig lønnsinntekt. Hvordan vil statsråden bidra til at bønder som kombinerer landbruksdriften med vanlig lønnsarbeid, og har litt over et halvt årsverk, ikke mister rett til dagpenger dersom vedkommende mister den jobben som gir hovedinntekten?»
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-03-11:
Jeg takker statsråden for et veldig langt svar, men jeg registrerer at svaret var nei til å endre reglene i forhold til at sauebønder kan komme i den situasjonen at hovedarbeidsinntekten deres kan falle vekk – og så sitter de der. På grunn av at de tjener 50 000 kr i året på sauedrift, får de ikke retten til permitteringspenger. Det er en vanskelig situasjon. Og det er en situasjon som åpenbart krever endringer i regelverket, slik at det ikke blir slik at en er nødt for å slutte som sauebonde fordi en risikerer å miste rettighetene sine dersom hovedinntektskilden, f.eks. arbeid på en fabrikk eller i industrien, faller vekk. Mennesker lever ikke av arbeidstid, de lever av arbeidsinntekt. Ser statsråden at det er utrolig vanskelig for den sauebonden som jeg nevnte i mitt eksempel, dersom han tjener 50 000 kr på et halvt årsverk og har sin hovedinntekt fra en industriarbeidsplass hvor han tjener 300 000 kr i året, for dersom de 300 000 forsvinner, vil han miste rettigheten til ledighetspenger, fordi han arbeider disse 20 timene i uken som sauebonde. Ser statsråden at det er vanskelig?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-03-11:
Det er mange gårdsbruk i landet som ikke er store nok til å gi en normal årsinntekt, men de er allikevel viktige bidrag til bl.a. matproduksjonen her i landet. En sauebonde med et halvt årsverk bidrar til å produsere fårekjøtt som vi trenger her i landet. Så enkelt er det. Men han kan ikke livnære seg av det. På grunn av generelle regler som rammer denne bonden, tør han ikke ta sjansen på å fortsette med produksjon av sauekjøtt fordi han kan risikere at akkurat de 50 000 han tjener der vil ødelegge hans grunnlag. Det vil jo altså bety at reglene, fordi en regner tid og ikke inntekt, vil true hans ekstrainntekt på gården som er viktig for matproduksjonen i landet. Mine siste tilleggsspørsmål til statsråden blir: Hvorfor kan en ikke lage egne regler for landbruket, som er en så spesiell næring, og som er en viktig næring og en næring som på grunn av geografien her i landet er slik at man ikke kan leve av f.eks. sauehold alene? Hvorfor kan en ikke få særregler?