Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Jeg overtar ingen skandalesektor, uttalte vår nye helsestatsråd den dagen han overtok sitt nye departement, Helse- og omsorgsdepartementet. Ja, han gjentok det som sitt mantra hele den dagen. Jeg er faktisk helt enig i det, det er ingen skandalesektor, først og fremst takket være flinke leger og veldig flinke og hardt arbeidende sykepleiere og andre helsearbeidere i sektoren, som hver dag sørger for at vi ikke får flere skandaler enn det vi har. Selv om sektoren ikke er en skandalesektor, er det en sektor som dessverre er preget av mange skandaler. Da er det faktisk viktig å ta tak i skandalene. Vår nye helseminister holdt sitt innlegg i salen i går, elegant fremført, flotte ord og gode betraktninger som vanlig, men ingen konkrete forslag, ingen konkret handling. På tv rett etter dette innlegget så vi en ny skandale: Oslo universitetssykehus kunne melde om at det så langt i år var 500 pasienter på hjernekirurgisk avdeling som var blitt sendt hjem etter at de var klargjort for å bli operert. Det er nesten 10 stykker i uken, og det er en skandale. Vi har mange unødvendige dødsfall i sektoren. Tallene går ned, heldigvis, men 3 000 er fortsatt altfor mange. Vi sender journaler i taxi, vi kommuniserer med telefaks, vi feilmedisinerer i stor grad, og vi får masse reinnleggelser, noe som koster mange penger, ja, kanskje milliarder av kroner. Nettopp derfor har Fremskrittspartiet foreslått å nedsette en kommisjon. Etter 22. juli var vi alle sammen enige om at vi må se på samfunnssikkerheten og samfunnsberedskapen i en helhet. Ja, dette ønsker Fremskrittspartiet også at vi skal gjøre på helsesektoren– se helheten, ikke bare de enkelttilfellene som Helsetilsynet og andre skal ta tak i. Hvorfor behandler vi færre pasienter i Norge i forhold til antall leger enn de gjør i våre naboland som er ganske sammenliknbare? La oss se på det. La oss se på hvorfor vi har så høye tall når det gjelder mennesker som dør unødvendig på sykehus, hvorfor vi har lange ventelister og at de har økt nærmest kontinuerlig i syv år. Vi må tore å se på dette, og tore å se på det i et lengre perspektiv. Nettopp derfor bør vi ha en kommisjon som med et åpent sinn ser på hvordan vi kan gjøre ting bedre i norsk helsevesen. Kreftomsorgen har vært nevnt også i dag. Det kom en rapport som ble publisert i aviser i går, som viser at det dessverre ikke står så bra til som vi hadde håpet. Ja, det er mange flere som blir behandlet i Norge enn tidligere, og mange flere overlever, og det er veldig bra. Men det er altså fortsatt slik at den eldste strålemaskinen på Radiumhospitalet er 19 år gammel – langt over forventet levetid og det man anbefaler. Det viser seg også av denne rapporten at investeringene i medisinteknisk utstyr i norsk helsesektor nærmest stoppet opp i 2006. Det er altså på tide at vi ser mer helhet, og at vi er villige til å investere, både i utstyr og – ikke minst – i nye bygg. Når det gjelder kreftomsorgen, har jeg vært og besøkt leger som jobber på Radiumhospitalet som bruker dyner og puter til å ha i vinduskarmene for at det ikke skal trekke og at det ikke skal være for kaldt å sitte på kontoret. Dette er en av de fremste institusjonene vi har i landet. Vi vet at vi trenger nye sykehus, både på Ullevål og på Radiumhospitalet, vi trenger det i Molde, vi trenger nye byggetrinn i Vestfold og mange andre steder. Det krever handling og vilje, ikke bare ord og meldinger til Stortinget. Vi trenger også datasystemer som kan snakke sammen, sånn at vi slipper å bruke taxier og telefaks som den mest effektive kommunikasjonsformen. Vi har også sett at legevaktene ikke er slik de burde være. Det kunne det vært sagt mye om. Jeg deler det inntrykket som er skapt på tv om at det er mye å gjøre, og våre egne legevaktbesøk skal ikke være det som bestemmer at vi ikke skal handle. Jeg synes også vi trenger mer handlekraft. For å få tryggheten tilbake for norske pasienter, trenger vi rett og slett handlekraft.