Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-06:
Statsbudsjettet for 2012 er et budsjett for arbeid, verdiskaping og velferd. Budsjettet er blitt til i omgivelser av uro og stor usikkerhet. Derfor er stabilitet og forutsigbarhet viktig. Finanskrisen fra 2008 er blitt avløst av at stater har kommet i krise som følge av høy gjeld og store underskudd. Å redde banker er en enklere oppgave enn å få stater på fast grunn. Uro og usikkerhet i ett land kan lett spre seg til land som ikke er i krise. Norge kan bli rammet. Vårt viktigste forsvarsverk er å holde orden i eget hus. Vi må handle deretter. Da vil de som ser på Norge og norsk økonomi fra utsiden, ha tillit til at vi klarer nettopp det. Det tar lang tid å bygge opp slik tillit. Gjør vi ikke jobben vår, kan tilliten forsvinne over natten. Budsjettet for 2012 er godt tilpasset den situasjonen vi er i. Vi har en økonomisk vekst på linje med det historiske gjennomsnittet, og arbeidsledigheten er lav. Lav arbeidsledighet, høy deltakelse i arbeidslivet og god vekst er forutsetninger for å oppnå andre viktige mål i politikken. I budsjettet for 2012 følger vi handlingsregelen for bruk av oljeinntekter. Det gir oss rom for å møte uforutsette hendelser i framtiden. Vi legger fram et budsjett for arbeid og verdiskaping samtidig som vi sikrer velferden. Viktige fellesoppgaver som helse, omsorg, skole og barnehager styrkes. Kommunene får en god økning i sine inntekter også neste år. Politi og rettssikkerhet prioriteres. Det gir økt trygghet for folk. Det blir mer penger til vei og jernbane. Rolf Jacobsen beskriver landet vårt i diktet «Nord»: «Se oftere mot nord. Gå mot vinden, du får rødere kinn. Finn den ulendte stien. Hold den. Den er kortere. Nord er best. Vinterens flammehimmel, sommer- nattens solmirakel. Gå mot vinden. Klyv berg. Se mot nord. Oftere. Det er langt dette landet. Det meste er nord.» Politikkens viktigste oppgave er å legge til rette for at folk skal ha trygge rammer rundt sine liv. Politikken kan likevel ikke gjøre alt. Vi må alle være medmennesker. Vi må alle hegne om våre grunnleggende felles verdier. Samfunnets godhet og kvalitet avgjøres ikke først og fremst av materielle verdier. Det avgjørende er vår evne til å bry seg om og ta vare på hverandre. Hvor viktig dette er, har vi opplevd denne sommeren. Selv om det meste av landet er nord, skal det ikke være kaldt. Vi skal bære den menneskelige varmen med oss. Vi har store menneskelige og naturgitte ressurser. Gjennom arbeid, fellesskap og samarbeid har vi forent disse. Vi har klart å bygge et av verdens beste land å bo i. Det er vår arv fra forrige generasjon. Det skal være vår arv til den neste. «Nei, æillslags ærlig arbe’ er like fint og bra», skrev Alf Prøysen i visen om griskokken. Jambyrdigheten, at vi som mennesker er like mye verdt og bidrar så godt vi kan, er en forutsetning for å få dette til. «Arbeid til alle» er selve livslinjen i velferdsstaten. Det har alltid vært slik, og det vil alltid være slik. «Vi lever av hverandres arbeid», som Erik Brofoss sa. Arbeid og verdiskaping er hovedkilden til egen inntekt og til fellesskapets inntekter. Vår lave arbeidsledighet får ikke store overskrifter i avisene. Vi tar det for gitt at ledigheten er lav, at lønningene skal øke år for år. Aldri tidligere har vi hver for oss, og samlet, vært så rike og velstående som nå. Dette har gjort noe med oss. Vi må bli flinkere til å glede oss over det vi har, over alle mulighetene vi har, og over det vi får til. De viktigste verdier i livet finner vi ikke på poster og kapitler i statsbudsjettet. I Europa er i snitt hver tiende arbeidstaker uten arbeid, og ledigheten blant ungdom er enda høyere. Det har store menneskelige og sosiale kostnader. Ungdom uten tro, håp og drømmer for framtiden er en enorm sløsing med ressurser. Dette skjer i nabolaget vårt. Og det angår oss. Vi er avhengige av landene rundt oss. Vi har tette økonomiske bånd. Vår handel med andre land er en forutsetning for vår velstand. Å tro at vi ikke kan bli rammet av det som skjer rundt oss, er farlig. I usikre tider må vi ta vare på det som har gitt oss gode resultater, ta vare på lærdommen som har brakt oss gjennom tidligere kriser, fellesskapet mellom mennesker, gode velferdsordninger, den høye yrkesdeltakelsen, det brede skattegrunnlaget og et fornuftig skattenivå. Da vi fikk store utfordringer i vår egen økonomi på slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet, mobiliserte vi i fellesskap. Vår vei ut av krisen ble til i et samarbeid mellom fagbevegelse, arbeidsgivere og polititiske myndigheter. Dette kalte vi solidaritetsalternativet. Vi som hadde arbeid, skulle holde igjen på våre krav. Slik skulle de som var ledige, få nye muligheter i arbeidslivet. Sammen fikk vi det til. Selv om tidene skifter og mye er forskjellig, må evnen og viljen til samarbeid stå ved lag. Statsbudsjettet er viktig for arbeidsplassene i konkurranseutsatte bedrifter. Det samme er lønnsoppgjørene. Lønnsoppgjøret i konkurranseutsatt industri må sette rammen for det vi andre kan ta ut. Vi må hver og en av oss leve opp til det ansvaret vi har for helheten. Vi har oljeinntekter. Likevel er det arbeidslivet som bærer vår felles velferd på ryggen. Derfor må vi foredle og utvikle arbeidskraften. Arbeidskraft er 85 pst. av vår felles formue; oljen bare 7 pst. Mange kommer ikke over dørstokken og inn i arbeidslivet. Denne terskelen må gjøres lavere slik at alle som kan delta, slipper inn. Det er et politisk ansvar, men ikke bare det. Arbeidsgivere har også et ansvar. Arbeidsgivere må investere i sin egen arbeidskraft, fordi de ansatte er deres viktigste kapital – i dag og i framtiden. Alle fortjener en ærlig sjanse i arbeidslivet. Et menneske er alltid mye mer enn det du ser. En trygg oppvekst og en god skole legger grunnlaget. Barns trygghet er vår felles framtid. Barns muligheter er vår felles framtid. Derfor må vi spare for våre barn. Derfor må vi investere i våre barn. Derfor må vi gjøre det vi kan for at ungdom ikke faller ut av skolen. Generasjonskontrakten handler om dette. Gjennom livsløpet har vi ulike behov, og vi har ulik evne til å oppfylle disse behovene. Det er derfor generasjonene skal stille opp for hverandre. Det gjør vi gjennom det sterke fellesskapet. Derfor betaler vi skatt. Slik får vi penger til felles velferd. Derfor skal vi bruke oljerikdommen fornuftig. Derfor er handlingsregelen viktig. Norge har klart seg godt før, under og etter finanskrisen. Vi har hatt sterk vekst i inntekter, produksjon og sysselsetting. Den gode utviklingen har vært nært knyttet sammen med at Kina, India og andre framvoksende økonomier har gjort sitt inntog i det internasjonale markedet. Den økte etterspørselen fra disse landene har gitt høyere priser på varer vi eksporterer, samtidig som vi er blitt forsynt med billige importvarer. Utvidelsen av EØS-området i 2004 ga oss ny tilgang på arbeidskraft. Resultatet var en markert oppgang i Norges realdisponible inntekt. Lønnskostnadene i Norge har steget mye. Målt i felles valuta var kostnadene per time over 50 pst. høyere i norske industribedrifter i fjor enn hos våre handelspartnere i EU. Også i år og neste år venter vi klart høyere lønnsvekst i Norge enn blant landene rundt oss. Høye eksportpriser og god produktivitet har i noen år dempet utslaget som dette har hatt på lønnsomheten, men vi har ingen garanti for at det vil fortsette slik. Hensynet til arbeidsplassene må tillegges betydelig vekt når statsbudsjettet behandles. Vi må ta høyde for de utfordringer som pengepolitikken nå står overfor. Over tid er det vekstevnen i Fastlands-Norge som har mest å si for om vi kan videreføre og bygge ut velferden. Våre bedrifters evne til å konkurrere på verdensmarkedet blir avgjørende. Vi kan bidra gjennom et budsjett som ikke øker presset på kronekursen og dermed på konkurranseevnen. Det er en todeling i norsk økonomi. På den ene siden de skjermede næringer og leverandører til oljeindustrien, og på den andre siden mer tradisjonelle konkurranseutsatte næringer. Oljenæringen og leverandørindustrien har både større konkurransekraft og større lønnsevne og kan tappe andre virksomheter for kompetanse og ressurser. Hvordan vi håndterer disse utfordringene, vil få stor betydning for den økonomiske utviklingen framover. Den økonomiske politikken handler om de store tallene i statsbudsjettet, men mest om enkeltmennesker og familiers hverdag. Det handler om de hundre ansatte på Rapp Bomek i Bodø som til daglig er avhengig av gode konkurransevilkår overfor utlandet for å kunne selge sine spesialutviklede branndører. Det handler om bedriftene på Raufoss i Vestre Toten. Det handler om alle de små og store bedrifter i kommuner i hele landet, bedrifter som daglig lever av å selge sine produkter i et konkurranseutsatt marked. En viktig grunn til at vi klarte oss gjennom finanskrisen på en god måte, var nettopp bredden og variasjonen blant bedriftene våre. Det ga oss flere bein å stå på. Jeg reiser ofte rundt og besøker bedrifter og møter flinke ansatte og ledere. Det er mange ting som avgjør framtiden for disse bedriftene. De kan ha store og små ønsker om hva vi politikere skal gjøre og bør gjøre. De fleste har ett felles hovedbudskap til finansministeren: Hold orden i økonomien! Fastlandsøkonomien har nå vokst sju kvartaler på rad. For 2011 og 2012 kan vi vente en vekst i fastlandsøkonomien om lag på linje med det historiske gjennomsnittet, med mindre utviklingen i Amerika og Europa går fra vondt til verre. Sammenliknet med revidert budsjett fra mai i år er vekstanslagene likevel noe nedjustert. Arbeidsledigheten har holdt seg rundt 3 ¼ pst. i første halvår i år. Det er ¼ prosentenhet lavere enn i fjor og 1 prosentenhet under gjennomsnittet for de siste 20 årene. Med fortsatt god vekst i fastlandsøkonomien kan vi regne med at ledigheten vil holde seg lav også framover. Derfor følger regjeringen handlingsregelen for en gradvis og langsiktig bruk av oljepenger i økonomien. Det gjør oss forutsigbare i en ellers uforutsigbar verden. Det bidrar til stabilitet i rente- og valutamarkedet. En slik politikk må vi holde fast ved. Budsjettet for 2012 legger opp til en økning i bruken av oljeinntekter på linje med den gjennomsnittlige veksten i forventet avkastning i den perioden vi nå er inne i. Bruken av oljeinntekter øker reelt med nesten 10 mrd. kr. I budsjettet for 2012 foreslår vi å bruke 122 mrd. oljekroner. Dette er 2,4 mrd. kr under 4 pst.-banen. Budsjettet er godt tilpasset den økonomiske situasjonen. Beregninger indikerer at det foreslåtte budsjettet for 2012 vil virke om lag nøytralt på økonomien. I budsjettet foreslår vi kutt, samtidig som vi holder tilbake på utgiftsveksten. Barnetrygden føres videre med samme beløp som i år. Vi reduserer bevilgninger til regional utvikling. Vi tilbakefører utvidelsene av permitteringsordningene som ble vedtatt i forbindelse med finanskrisen og tiltakspakken i 2009. Dette gjelder kun for nye tilfeller. Vi reduserer bankplikten i postvesenet, og vi avvikler ordningen med at offentlige bevilgninger forsterker private gaver til forskning. Det foreslås i tillegg en rekke andre innsparinger på de ulike departementers områder. Budsjettforslaget oppfyller ikke alle krav og ønsker om økte satsinger. Vi må si nei til mye for å ta vare på det viktigste: å ta vare på arbeidsplassene. Politikk er ikke bare å ville, det er også å velge. En politikk der alle ønsker og krav blir oppfylt, gir ingen god helhet. Det er ingen regel som sier at budsjettposter bare skal fortsette å øke fordi det har vært slik hele tida. Mange land bruker mer enn de har råd til og er derfor havnet i en felle av underskudd og økende gjeld. For flere land har utgiftene over lang tid vært større enn inntektene. Når lån til å dekke underskudd stadig vokser, blir handlefriheten etter hvert borte. Renter og avdrag tar en stadig større del av budsjettet. Det blir mindre penger til arbeid og velferd. Rundt hjørnet kommer sterkt økende utgifter til pensjon og omsorg etter hvert som befolkningen blir eldre. Norge har stort overskudd i budsjettet, og vi har mye penger på bok. Mange kunne sikkert ønsket seg i Norges sted. Vi skal være stolte over den stillingen vi er i, men samtidig ydmyke. Vi er heller ikke usårbare. De store oljeinntektene hjelper oss, men det er vår evne til å holde folk i arbeid som er viktigst. Arbeid gir den enkelte økonomisk selvstendighet. Arbeid motvirker fattigdom, utjevner sosiale forskjeller og bidrar til likestilling mellom kvinner og menn. For at flest mulig skal få delta i arbeidslivet, legger regjeringen opp til å videreføre det høye tiltaksnivået fra 2011. Innenfor denne rammen vil vi foreslå flere tiltaksplasser for arbeidstakere med nedsatt arbeidsevne. Vi legger fram en jobbstrategi for personer med nedsatt funksjonsevne slik at de kan komme tilbake i ordinært arbeid. Det krever en langsiktig innsats. Helse- og omsorgstilbudet er viktig for den enkeltes levekår og livsutfoldelse. Det skal gi trygghet og være tilpasset behovene for den enkelte bruker. Vi legger derfor til rette for ytterligere 1 500 plasser i omsorgsboliger og sykehjem, og regjeringen vil gi tilskudd til i alt 12 000 sykehjems- og omsorgsplasser innen utgangen av 2015. Vi følger opp demensplanen og foreslår et øremerket tilskudd til kommunene for å etablere dagaktivitetsplasser. Regjeringen vil styrke sykehusenes økonomi slik at pasientbehandlingen kan øke. Vi følger også opp Samhandlingsreformen. Målet om full barnehagedekning er oppnådd, og den sterke satsingen blir ført videre. Finansieringsansvaret er nå overført til kommunene. Dette understreker kommunenes viktige rolle for velferden. Foreldrebetalingen for barnehageplass går reelt ned ved at maksimalprisen videreføres uendret. Kontantstøtten for ettåringer mellom 13 og 18 måneder økes fra 1. august 2012. Fra samme tidspunkt avvikles kontantstøtten for toåringer. Alle barn trenger fellesskapets oppmerksomhet og omsorg. Noen barn trenger likevel mer enn andre. Et barnehagetilbud av god kvalitet er god forebygging. Men det er ikke alltid nok. Derfor er det også viktig å ha et godt barnevern. Vi foreslår å styrke tilskuddet til kommunalt barnevern med 50 mill. kr. Dette kommer på toppen av en allerede sterk satsing. En langsiktig, ansvarlig politikk handler ikke minst om å prioritere kunnskap. Barnehagesatsingen er én del av dette. Like viktig er det å styrke skole og høyere utdanning. Våre ungdommer er framtidens arbeidskraft. Utdannelse gjør at du stiller sterkere på arbeidsmarkedet. Derfor er det viktig å gjennomføre videregående skole. Derfor øker vi innsatsen for å motvirke frafallet gjennom tiltak på ungdomstrinnet. I tillegg foreslår vi å innføre valgfag for 8. trinn fra høsten 2012 for å gjøre opplæringen mer praktisk, variert og utfordrende. Ungdomskullene øker i årene framover. Dette har vi tatt høyde for. I 2012 foreslår vi om lag 2 600 nye studieplasser knyttet til tidligere opptrapping og nye studentkull. Vi bevilger midler til om lag 1 000 studentboliger. Det foreslås en startbevilgning til teknologibygget ved Universitetet i Tromsø. Regjeringen foreslår en samlet bevilgning til forskning på drøyt 25 mrd. kr. Norge er med dette blant OECD-landene med høyest offentlig finansiert forskning per innbygger. Vi ønsker å sikre langsiktige og forutsigbare forskningsbevilgninger. Derfor gjør vi avkastningen fra Fondet for forskning og nyskaping om til ordinære bevilgninger på budsjettet. Dette innebærer at selve fondet avvikles. Kommunesektoren får en realvekst i frie inntekter på 3,75 mrd. kr. Den samlede inntektsveksten er reelt på 5 mrd. kr. Inntektsveksten må ses i sammenheng med høy befolkningsvekst som krever utbygging av tjenestetilbudet. Innenfor veksten i frie inntekter er det også rom for å dekke den varslede satsingen på vei. Vi kompenserer kommuner som i forbindelse med Samhandlingsreformen har høyere kostnader enn det som blir fanget opp i inntektssystemet. Vi legger til rette for økt verdiskaping og utvikling i hele landet. Vi foreslår en betydelig vekst i bevilgningene til vei og jernbane på til sammen 2,2 mrd. kr fra det høye nivået i saldert budsjett 2011. Jordbruksavtalen for 2012 gir grunnlag for en positiv utvikling i næringen. Vi foreslår å øke egenkapitalen i Investinor. Utviklingen av offentlige digitale tjenester i 2012 prioriteres, slik at kvaliteten på forvaltning kan økes. Vi foreslår en økning i bevilgningene til kultur med vel 500 mill. kr. Regjeringen viderefører arbeidet med klima- og miljøtiltak i 2012. Blant miljø- og klimasatsingene vi prioriterer, er tiltak mot avskoging i utviklingsland, kjøp av klimakvoter, styrket kollektivtrafikk, støtte til fornybar energi og energieffektivisering samt sikring av naturmangfoldet. Med Regjeringens budsjettforslag oppfyller vi langtidsplanen for Forsvaret. Trygghet for den enkelte er viktig. Vi foreslår betydelig økte ressurser til politiet til IKT, økt bemanning og annen drift, samt til Politihøgskolen. Bevilgningene til Nødnett økes, og den landsdekkende utbyggingen av dette nettet fortsetter. Prosjektet for anskaffelse av nye redningshelikoptre styrkes, og det samme gjør vedlikehold av de redningshelikoptrene vi har i dag. Det er en historisk satsing på samfunnssikkerhet i dette budsjettet. Beredskap og politi får en økning på om lag 2,2 mrd. kr. Den samlede økningen til politiet er på om lag 700 mill. kr. Av dette er 164 mill. kr knyttet direkte til 22. juli. Angrepene den 22. juli sjokkerte oss alle. 77 mennesker ble drept. Mange ble fysisk og psykisk skadd som følge av ugjerningene. Sårene tar lang tid å lege. Noen sår vil aldri gro. Vi skal klare å reparere de materielle skadene. Vårt viktigste bidrag i tillegg til det er at vi er medmennesker – og tar vare på hverandre. I forbindelse med angrepene den 22. juli bevilges det betydelige beløp i inneværende år, og for 2012 foreslår vi ytterligere 674 mill. kr. Dette skal dekke utgifter til politiets etterforskning av angrepene. Helikopterberedskapen i politiet bedres. Vi vil styrke påtalemyndigheten og bedre Politiets sikkerhetstjenestes muligheter til å oppdage og forfølge mulige terrorhandlinger. Vi vil øke kapasiteten til å behandle saker om voldsoffererstatning. Kommunene rundt omkring får midler til psykososial oppfølging. I tillegg kommer utgifter til leie av nye lokaler, til flere departementer samt til rehabilitering av regjeringskvartalet. 22. juli-kommisjonen skal kartlegge hendelsesforløpet. De skal foreslå tiltak, slik at Norge står best mulig rustet til å avverge og møte eventuelle framtidige angrep. Sentrale verdier i det norske samfunnet som åpenhet og demokrati skal ivaretas. Bevilgningsbehovet i denne sammenhengen vil regjeringen komme tilbake til senere. En villet utgift er avhengig av en villet inntekt. Skattesystemet vårt bringer inn om lag 1 000 mrd. kr til fellesskapet. Disse inntektene utgjør grunnlaget for velferdssamfunnet vårt. Det er derfor viktig å både vedlikeholde systemet og løpende vurdere behovet for justeringer og forbedringer. I tillegg til å sikre inntekter til fellesskapet skal en også bidra til at skattesystemet gir en rettferdig fordeling og et bedre miljø. Det skal fremme verdiskaping og sysselsetting og i tillegg bedre økonomiens virkemåte. Det foreslås netto skattelettelser for næringslivet på om lag 1 mrd. kr. Den kommunale eiendomsskatten blir gjort mer fleksibel ved at næringseiendom kan unntas når kommunene skriver ut eiendomsskatt på boliger. Skattereformen i 2006 var nødvendig for å gjøre skattesystemet mer rettferdig og effektivt. Evalueringen viser at dette var en vellykket operasjon. Den har bidratt til mer omfordeling og at skattesystemet i hovedsak fungerer godt. Regjeringen holder løftet om å opprettholde samme skatte- og avgiftsnivå som i 2004. I 2012 legger vi heller ikke opp til større systemendringer i skattesystemet. Vi foreslår enkelte endringer som gir mer rettferdig fordeling, bidrar til forenkling og likebehandling, styrker miljøprofilen og tetter skattehull. Progresjonen i inntektsbeskatningen og formuesskatten blir videreført. Innslagspunktene i toppskatten, personfradraget og det maksimale minstefradraget i lønn og pensjon økes i takt med forventet lønnsvekst. Bunnfradraget i formuesskatten økes til 750 000 kr. Regjeringen foreslår å øke den nedre grensen for minstefradraget i lønnsinntekter fra 36 til 38 pst. Dette vil gi skattelette for dem med lavest inntekter og vil kunne styrke arbeidstilbudet. Skattesystemet kan fortsatt forbedres. Regjeringen foreslår å fase ut særfradraget for store sykdomsutgifter over tre år. Dette var en ordning som kom på 1930-tallet. Den gang så Helse-Norge helt annerledes ut enn i dag. Ordningen fungerer dårlig og henger i liten grad sammen med helsefaglige vurderinger og prioriteringer. I tillegg utelukker ordningen folk som har så lav inntekt at de ikke betaler skatt. Fordelingsvirkningene er derfor heller ikke gode. Reglene er uklare, både for skattyter og likningsmyndigheter. Skatteetaten bruker også uforholdsmessig store ressurser på ordningen. Derfor vil vi, krone for krone, erstatte skattefradraget med direkte bevilgninger i budsjettet, som i hovedsak skal dekke de samme formålene. Dette er med andre ord ikke noe innsparingsforslag, men en forbedring av systemet. I 2012-budsjettet styrkes folketrygdens refusjonssatser til tannbehandling, Husbankens tilskuddsordning til tilpasning av bolig og folketrygdens bilstønadsordning for gruppe 2-biler for barn og unge. I tillegg støtter vi Diabetesforbundets arbeid med motivasjonsgrupper og for å oppdage diabetes tidlig. I arbeidet med budsjettene for 2013 og 2014 vil vi spørre brukerorganisasjoner til råds om hvordan gjenværende midler skal brukes. Samtidig vil vi i samarbeid med de samme organisasjoner sette i gang et arbeid for å klarlegge hvilke eksisterende støtteordninger som dekker formål som særfradragsordningen har gitt støtte til. Slik ønsker vi å få til en omlegging som er målrettet og rettferdig. Bilavgifter engasjerer, forarger og gleder. Bilavgiftene skal skaffe fellesskapet inntekter og samtidig bidra til at helse- og miljøskadene ved veitrafikk blir redusert. Vi varslet i forrige budsjett en gjennomgang av bilavgiften. Regjeringen ønsker å styrke miljøprofilen og å skape større forutsigbarhet om bilavgiftene. Bilavgiftene går totalt sett noe ned i 2012. Konkret foreslår vi å skjerpe miljøprofilen i engangsavgiften ved å legge større vekt på CO2-utslipp, og at det tas hensyn til NOx-utslipp. Samtidig foreslår vi å legge mindre vekt på motorens effekt – hestekrefter. Engangsavgiften vil totalt sett ikke øke som følge av omleggingen. Det blir heller ingen økning av avgiftene på bensin og diesel utover det som følger av selve prisstigningen. Vi foreslår å redusere omregistreringsavgiften. Dette betyr at det blir billigere å kjøpe brukte kjøretøy. Dette er viktig for lastebilnæringen ved at avgiften for lastebiler, varebiler og tilhengere reduseres med 20 pst. i gjennomsnitt. For andre kjøretøy reduseres avgiften med 5 pst. Merverdiavgiften på mat foreslås økt med én prosentenhet fra 14 til 15 pst. Erfaringer fra tidligere endringer tilsier at ikke hele avgiftsøkningen veltes over i prisene til forbrukerne. Økt matmoms må dessuten også ses i sammenheng med at vi foreslår å avvikle matproduksjonsavgiftene som produsenter av mat og næringsmidler betaler i dag. Denne endringen innebærer betydelig reduserte kostnader for næringsmiddelindustrien. Samlet sett vil forslagene trolig derfor få liten betydning for matvareprisene. Norge kan ikke skjerme seg for kriser og store svingninger i verdensøkonomien. Vi kan likevel forberede oss på å stå imot eller begrense virkningene av slike hendelser ved å bygge og vedlikeholde våre egne forsvarsverk. Vårt viktigste forsvarsverk mot kriser som kommer utenfra, er en god styring av egen økonomi. God styring er viktig for å forebygge kriser vi kan påføre oss selv. Utgifter skal ikke kun bæres i dag, men de skal bæres over tid. Derfor må vi bygge opp reserver i gode tider. Derfor er handlingsregelen viktig. Sterke økonomiske nedturer har ofte startet med en ubalansert oppbygging av gjeld og sterkt økende formuespriser. Norge har solide statsfinanser, men sterk vekst i opplåningen har gjort husholdningene mer sårbare. Høy inntektsvekst over flere år med et historisk sett lavt rentenivå har bidratt til sterk oppgang i boligetterspørsel og boligpriser. Oppgangen i boligprisene har blitt fulgt av sterk vekst i husholdningenes gjeld. Gjelden er ikke jevnt fordelt. Den er særlig høy for mange husholdninger i etableringsfasen. Mange er derfor sårbare om boligprisene faller og renten øker. Økende boligpriser gjør det vanskelig for dem som skal kjøpe sin første bolig. Det gir også økte forskjeller mellom dem som allerede eier bolig, og de som skal inn i markedet. Veksten i boligprisene er sterkest i byer med stor tilflytting. Prisoppgangen skyldes flere forhold, og en løsning på problemet med høye kostnader til etablering vil på samme måte være sammensatt. Priser påvirkes av tilgangen på tomter, byggekostnader og husholdningenes betalingsevne. Husholdningene har selv et ansvar for å ta inn over seg at renten vil øke fra dagens lave nivå. Bankene har også et like stort ansvar for ikke å gi lån som innebærer en for stor risiko for den som får lånet. Finanskrisen har vist oss at bankene må bli mer robuste. Det er en sterk gjensidig avhengighet mellom realøkonomien og det finansielle systemet. For å redusere risikoen for problemer i finanssektoren blir det lagt stor vekt på å fremme soliditet, likviditet og god atferd gjennom offentlig regulering og myndighetstilsyn. Norske banker har kommet bedre ut av finanskrisen enn banker i mange andre land. Det skyldes flere forhold, ikke minst dyrekjøpt lærdom fra vår egen bankkrise for 20 år siden. Regjeringen vil bygge videre på de sterke sidene ved norsk regulering og tilsyn og utbedre svake punkter. Norge vil fortsatt utnytte handlingsrommet i EU-direktivene, og vi legger vekt på å samarbeide med de andre nordiske landene om dette. Solide banker er et konkurransefortrinn både for bankene selv og for samfunnet. Bankene har et betydelig eget ansvar, både for å ha en solid egenkapital og ikke minst for å ha en ansvarlig utlånsvirksomhet. Det er deres førstelinjeforsvar som er det viktigste krisevernet. Lærdommen og erfaringene fra bankkrisen tidlig på 1990-tallet må heller aldri gå i glemmeboka. Norge er i en spesiell økonomisk situasjon. Statsfinansene er sterkere enn i de fleste andre land. Befolkningen har gjennomgående høy materiell levestandard og god utdanning. Vi har gode fellesfinansierte sosiale ordninger. Dette er et resultat av møysommelig innsats over lang tid og er en styrke for produksjon og arbeid. Det må vi holde fast ved. Vi står framfor store utfordringer i finanspolitikken som følge av en aldrende befolkning, og det er bra at folk har det bra og lever lenge. Vi har sett at handlefriheten allerede er blitt mindre i budsjettet for 2012. Framover vil offentlige utgifter til pensjon, omsorg og helse øke sterkt. Veksten i kapitalen i Statens pensjonsfond utland vil også etter hvert avta. Det vil bli mindre rom for økt bruk av oljeinntekter enn i de ti årene handlingsregelen har virket. Å følge handlingsregelen er dermed ikke nok. Det beste forsvaret for generasjonskontrakten når levealderen stiger, er økt arbeidsinnsats. En høy arbeidsinnsats per innbygger gir store skattegrunnlag og høye offentlige inntekter. Når vi lever lenger, er det også nærliggende at vi skal jobbe litt lenger. Arbeidsplassen er en viktig sosial arena og et sted der vi får brukt våre evner. For mange er det å stå i arbeid viktig for helsen – de fleste av oss trives heldigvis godt med arbeidet vårt. Tiltak som legger til rette for arbeid framfor trygd, er viktige for den enkelte. Samtidig vil det bety mye for å gjøre offentlige finanser mer bærekraftige. For å motivere til arbeid er skatte- og pensjonssystemet viktig. Det må alltid kunne lønne seg å arbeide. Pensjonsreformen bidrar til at det er blitt mer lønnsomt for den enkelte å stå lenger i arbeid. Pensjonsreformen gir også bedre muligheter for å kombinere arbeid og pensjon. Tall så langt tyder på at om lag 60 pst. av de 62-åringene som tok ut tidligpensjon fra l. januar i år, fortsatt er i arbeid. Den viktigste jobben vår er å skape et godt samfunn for alle. Et godt samfunn er et samfunn som tar vare på unge som gamle, friske som syke, i små og store lokalsamfunn. Vi gjør mye i dette statsbudsjettet for å styrke våre felles velferdsordninger. Men vi må heller aldri glemme at hver enkelt av oss har et ansvar for å utvikle samfunnet til det bedre og for å bedre hverdagen for menneskene rundt oss. De manges innsats i foreninger, lag og organisasjoner gir et stort bidrag til velferd og utvikling av kvaliteten i samfunnet vårt. I sommer fikk fellesskap og samhold en ny betydning. Det fikk en viktigere betydning i en større sammenheng – en sammenheng som kommer til uttrykk gjennom våre handlinger og hvordan vi oppfører oss mot hverandre. De verdier vi skal bygge vårt mellommenneskelige samvær på, er det viktigste forsvaret mot det samfunnet vi ikke vil ha. Et godt utbygd velferdssamfunn er grunnleggende for at hver enkelt av oss skal kunne føle trygghet – et samfunn der det sterke fellesskapet stiller opp for oss når vi har behov for en hjelpende hånd, og der egenansvar og fellesansvar må gå hånd i hånd, et samfunn der ingen mennesker trenger å frykte for å bli svake. Ingen av oss er sterkere enn at vi fra tid til annen vil trenge denne felles tryggheten. Vi har gjort viktige valg mellom fellesskap og skattelette. Vårt høye velferdsnivå kan ikke kombineres med det lave skattenivået mange andre land har. Vi har gjort et valg, og de løsninger vi har valgt, har tjent oss vel. Min generasjon har opplevd en sammenhengende vekst og utbygging av velferden helt fra de første timer i livet. Det betyr at vi har gjort, og at vi gjør, mye riktig. Det må vi fortsette med. Et enkelt års statsbudsjett er en liten del av dette store byggverket. Det skal vi bruke til både fornyelse og vedlikehold. Slik er det også med budsjettet for 2012. Vi må minne hverandre om at mulighetene alltid er større og flere enn problemene og vanskelighetene. Vi må glede oss over alt som er bra, og alt det vi får til. Vi er hverandres nødvendighet. Våre mellommenneskelige forhold og en god felles kultur skaper denne gjensidige avhengigheten. På dette grunnlaget skal vi forberede oss på, og på dette grunnlaget skal vi bygge framtiden.