Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-25:
Ut fra det internasjonale kriminalitetsbildet vi i dag kan se, er det helt nødvendig at Norge deltar i og engasjerer seg i politisamarbeid med andre land og internasjonale organisasjoner. Den grenseoverskridende kriminaliteten er ofte det en må betegne som organisert kriminalitet. Narkotikasmugling, eksport av stjålne biler, menneskesmugling, økonomisk kriminalitet og kriminalitet rundt prostitusjon er virksomheter som organiserte kriminelle grupper driver på tvers av landegrensene. Et annet spesielt trekk en har kunnet registrere den senere tid, er at skillet mellom ulovlig etterretning og organisert kriminalitet har blitt mer uklart enn det var tidligere. Urovekkende er det også at profesjonelle kriminelle i større grad enn tidligere benytter trusler når de finner det for godt. I kjølvannet av den økende internasjonaliseringen av økonomien og den teknologiske utviklingen er det grunn til å frykte en stadig større bruk av f.eks. elektroniske banktjenester i forbindelse med kriminell virksomhet, der den kriminelle selv kan foreta overføringer uten aktiv medvirkning fra berørte finansinstitusjoner. Det er grunn til å tro at hvitvaskingsoperasjoner i stor grad er relevante i denne sammenheng. En annen ny arena for internasjonal organisert kriminalitet er faren for anslag mot data og telekommunikasjon. Denne type kriminalitet krever, i likhet med kampen mot den såkalte hackerkriminaliten og internettdistribusjonen av barnepornografi, stor oppmerksomhet. Denne opplistingen av forskjellige kriminalitetstyper viser at en effektiv bekjempelse av de forskjellige former for kriminalitet, det være seg både de tradisjonelle og de nyere former for forbrytelser, er meget utfordrende og krever et sterkt internasjonalt politiengasjement, der en ønsker at norsk politi skal være en viktig og aktiv aktør. Fra norsk side må Økokrim, Kripos og Politiets overvåkingstjeneste være sentrale aktører innenfor sine fagfelt. I meldingen beskrives norsk deltakelse i allerede eksisterende politisamarbeid. En samlet komite støtter det norske engasjementet, så det skulle være unødvendig for meg å gå igjennom dette samarbeidet i detalj, men jeg vil ta for meg visse hovedlinjer og betydningen av politisamarbeid på tvers av landegrensene. Interpol er et meget viktig organ for internasjonalt politisamarbeid, der det er viktig at vi fra norsk side også i framtiden legger vekt på vår deltakelse. Jeg vil spesielt peke på viktigheten av at det nå er etablert et eget europakontor ved Interpol for å effektivisere og koordinere samarbeidet mellom de 45 europeiske medlemsland. Koordinering er i det hele tatt et nøkkelord i det internasjonale politisamarbeidet. Det er helt nødvendig både for effektiviteten og for en mest mulig fornuftig ressursbruk at f.eks. Interpols europakontor er samordnet med andre europeiske organisasjoner som Europarådet, Schengen, Europol og Baltic Sea Task Force on Organized Crime. Et annet eksempel der samarbeid er nødvendig, er Europarådets arbeid gjennom Pompidougruppen for tiltak mot narkotikaproblemet i Vest-Europa og EUs Europeiske Senter for Overvåking av Narkotika og Narkotikamisbruk i Lisboa. Jeg vil også peke på nødvendigheten av at FN-organet UN Office for Drug Control and Crime Prevention i Wien samordner sin samlede virksomhet med annet internasjonalt politisamarbeid. En samlet komite har understreket at Norge skal være et foregangsland når det gjelder opplæring av utenlandsk politi. I land som forholdsvis nylig har fått sin selvstendighet, og der en demokratiseringsprosess er i gang, kan dette være særlig aktuelt. Det er derfor viktig at Norge fortsetter sitt engasjement for opplæring av politiet i Baltikum. Videre er den norske innsatsen for å heve politiets kompetanse i land i den tredje verden meget viktig. At det fra norsk side legges vekt på bistand til rettsvesen, politi og fengselsvesen når Utenriksdepartementet nå reviderer retningslinjene for norsk demokratibistand, er en riktig prioritering. I den forbindelse vil jeg spesielt peke på Utenriksdepartementets bistand i år til Europarådets program «Police and Human Rights 1997-2000», spesielt øremerket de deler av programmet som gjelder Tyrkia. Når det gjelder opplæring, vil jeg for øvrig peke på den nytte representanter for norsk politi kan ha av å delta på kurs og opplæring i regi av utenlandske politimyndigheter. Viktig kompetanse kan på denne måten bli tilført norsk politi. Sivilt politi – det såkalte Civpol – har vært og vil bli viktig i forbindelse med internasjonale fredsoperasjoner. Det har vært riktig av norske regjeringer å stille polititjenestemenn til disposisjon i freds- og stabilitetsbevarende operasjoner i konfliktbelastede områder. Det nye ved politiinnsatsen i Kosovo var at det da ble spørsmål om å stille operative bevæpnede polititjenestemenn til disposisjon. Jeg mener den forrige regjeringen foretok gode og overveide vurderinger før en tok beslutningen om at Norge skulle stille med slike styrker. Skulle det i framtida bli aktuelt å gjøre det samme i andre områder, må det vurderes særskilt i de aktuelle situasjoner. Ut fra det eksisterende kriminalitetsbildet må Østersjø-samarbeidet prioriteres fra norsk og nordisk side. I denne sammenheng er Arbeiderpartiet meget fornøyd med at toppmøtet i Østersjøregionen i Kolding besluttet å forlenge mandatet til the Baltic Sea Task Force on Organized Crime, eller BSTF, som det kalles. Tiltak mot den organiserte kriminaliteten i dette området er av stor betydning. At BSTF har opprettet en egen operativ komite der både tjenestemenn fra politi, toll og påtalemyndighet på operativt nivå deltar, synes å være meget fornuftig. Selv om det norske utgangspunktet er i størst mulig grad å delta i internasjonale fora, var det viktig i 1998 å inngå en bilateral avtale med Russland vedrørende informasjonsutveksling om bl.a. terrorisme, narkotikakriminalitet, økonomisk kriminalitet, tyveri og overtredelse av tolloven. Jeg vil også nevne det nordiske PTN-samarbeidet, eller politi- og tollsamarbeidet, som det egentlig er, og som har utviklet seg til å bli et meget velfungerende samarbeid mellom tollvesenet og politiet i de nordiske land. Den nordiske liaisonordningen har blitt lagt merke til internasjonalt. At en nå utvider deres oppgaver fra utelukkende å dreie seg om oppgaver forbundet med narkotika til også å dreie seg om andre former for kriminalitet, er meget positivt. Meningen er at de nå også skal ha sin oppmerksomhet rettet mot annen internasjonal kriminalitet, som miljøkriminalitet, smugling av høyt beskattede varer, ulovlig handel med kunst/antikviteter, barnepornografi og menneskesmugling. Schengen-samarbeidet vil bli meget viktig når det gjelder å forebygge og oppklare kriminelle handlinger. Jeg har sagt det før, og kan gjerne gjenta det nå, at det må ikke bli lettere for kriminelle å drive sin virksomhet på tvers av landegrensene enn det blir for politiet å bekjempe denne kriminaliteten. Det er derfor godt å registrere at Justisdepartementet er i dialog med Sverige og Finland når det gjelder å få i stand en avtale om den gjensidig grenseoverskridende observasjonsadgangen og tillatelsen til å forfølge ferske spor over grensene. Disse muligheter ligger innenfor Schengenkonvensjonen. Verdt å nevne er også de muligheter Schengen-samarbeidet gir for å utvikle det rettslige samarbeidet for å få et mer effektivt internasjonalt system for gjensidig bistand på dette feltet. Det viktigste punktet i denne meldingen er kanskje vårt framtidige forhold til Europol fordi dette dreier seg om et framtidig samarbeid, mens resten av meldingen stort sett beskriver allerede eksisterende forhold. Europol ble operativt fra 1. juli 1999, og det er stor enighet om at Europol nå er og i framtiden vil bli EU-landenes viktigste tiltak i bekjempelsen og forebyggingen av den alvorlige internasjonale organiserte kriminaliteten. Jeg har tidligere pekt på det verdifulle nordiske politisamarbeidet. I og med at Sverige, Finland og Danmark er medlemmer av EU, så sier det seg selv at en norsk formalisert tilknytning til Europol vil være en styrke for en videreutvikling av det nordiske politisamarbeidet. Ved Amsterdamtraktaten ble deler av justis- og innenrikssaker i EU overført til det overnasjonale samarbeidet om fri bevegelighet. Politisamarbeidet er imidlertid fremdeles en del av det mellomstatlige samarbeidet, organisert innenfor EUs tredje søyle. Derfor må en norsk avtale om Europol-tilknytning selvsagt inngås på mellomstatlig nivå, og må utarbeides i tråd med norsk lovgivning. Europol fikk på EUs rådsmøte 27. mars nå i vår tildelt endelig forhandlingskompetanse i forhold til tredjeland. I forkant av dette tidspunkt var Europol allerede i gang med en kartleggingsrunde om forholdene i eventuelle tredjeland. Et slikt møte ble på Europols initiativ gjennomført med Norge – faktisk som det første av de aktuelle søkerlandene – 2. og 3. mars. Særlig betryggende er det at det fra EUs side legges særlig vekt på at Europols samarbeidspartnere har et tilstrekkelig høyt nivå når det gjelder personvern og datasikkerhet. I den forbindelse vil jeg peke på at Stortinget tidligere i år, nærmere bestemt den 7. mars, behandlet Innst. O. nr. 51 for 1999-2000 om lov om behandling av personopplysninger. Denne loven bygger i stor utstrekning på EUs personverndirektiv. Da skulle det være ganske opplagt at Europol, som et EU-organ, også skulle ha et noenlunde likt utgangspunkt når det gjelder informasjonsbeskyttelse, personvern og datasikkerhet. Videre har Europol 26. og 27. april i år arrangert et større seminar med deltakelse fra framtidige samarbeidsland. Europol gav der en bred presentasjon av Europol-konvensjonen, det er jo den som ligger til grunn for Europols virksomhet. Innholdet i den såkalte modellavtalen som Europol har utarbeidet som et mulig utgangspunkt for forhandlinger med tredjeland, ble også gjennomgått på dette møtet. Jeg er tilfreds med at en både fra norsk og fra Europols side allerede er i gang med forberedelsene til en norsk avtale om Europol-tilknytning. Og jeg vil understreke viktigheten av at vi så fort det lar seg gjøre, får etablert en tredjelandsavtale med Europol. En norsk avtale med Europol vil måtte, som tidligere nevnt, være på mellomstatlig nivå og innenfor norsk lovverk, og vil måtte omfatte teknisk og strategisk samarbeid, operasjonelt samarbeid og utplassering av en eller flere sambandsmenn ved Europols hovedkontor. Avtalen vil også nødvendigvis omfatte samarbeid på de kriminalitetsområder som ligger innenfor Europols mandat. Det dreier seg om illegal handel med kjernefysisk materiale, menneskesmugling, handel med forsvunne kjøretøy, handel med mennesker, terrorisme og hvitvasking av penger på disse kriminalitetsområdene. Disse områdene samsvarer godt med de kriminalitetsfelt jeg har nevnt tidligere i innlegget, og jeg vil også understreke nødvendigheten av koordineringen i forhold til annet grenseoverskridende politisamarbeid. Europol vil bli meget viktig i kampen mot den organiserte kriminaliteten, og derfor er det bl.a. viktig at vi gjennom vår avtale sikrer oss de nødvendige muligheter fra norsk side for drøftelser og konsultasjoner etter hvert som Europol utvikler seg videre. Ved eventuelle framtidige utvidelser av Europols mandat må en på selvstendig norsk grunnlag ta stilling til norsk deltakelse når det er aktuelt. Denne gjennomgangen skulle klart vise betydningen av det internasjonale politisamarbeidet. Vi må for all del legge til rette for at politiet skal få alle muligheter til å kunne takle kriminalitetsutviklingens internasjonale karakter. Jeg mener at vi må legge til rette for at Norge skal være en viktig og sentral aktør i dette arbeidet.