Nikolai Astrup (Høyre), 2021-10-20:
Vi har bare én klode, og den er ikke bare en arv fra våre forfedre, men også et lån fra våre barn. I dette ligger det en forpliktelse og et ansvar. Det er nå vi må redusere utslippene og bremse de farlige klimaendringene. Det er nå vi kan bidra til sosial, økonomisk og miljømessig bærekraft i verden. Det er nå vi må handle. Norge har et godt utgangspunkt. Utslippene er på vei ned. Vi har verdensledende teknologimiljøer, kanskje verdens beste fagarbeidere, omstillingsdyktige og innovative bedrifter, høy tillit og relativt små forskjeller, og vi har kapital. Det vil komme godt med. Vi skal gjennom en enorm omstilling som samfunn frem mot 2030 og 2050. Spiller vi kortene våre rett, blir det ikke slutten på noe godt, det blir starten på noe bedre. Norge må utnytte de naturgitte fordelene vi har, bygge ut mer fornybar energi til havs, legge til rette for oppgradering av eksisterende vannkraftverk og skånsomme utbygginger av vernede vassdrag der det er forenlig med verneverdiene, og vi må fortsette utbyggingen av transmisjonsnettet i Norge, slik at kraften kommer frem til dem som trenger den, til en akseptabel pris for både vanlige folk, industri og næringsliv. Vi må bruke kompetansen vi har i offshore- og shippingnæringene, aktivt i det grønne skiftet og bidra til å utvikle kostnadseffektive løsninger som også resten av verden kan ta i bruk. Vi har industriell kompetanse og naturgitte forutsetninger for å håndtere store nye satsinger, og mye er på gang allerede: Det er fem store batterifabrikker under planlegging i Norge. Verdens største flytende havvindmøllepark er under bygging. Nord-Europas største biogassanlegg ligger på Skogn. I ombruk, gjenbruk og resirkulering ligger det et stort potensial for nye løsninger, bedrifter og arbeidsplasser, og hydrogen er et annet strategisk satsingsområde som har fått medvind under Solberg-regjeringen, og hvor grunnlaget er lagt for en blå og grønn fremtid. Skal vi lykkes med å omsette grønne teknologier til lønnsomme arbeidsplasser, må staten ta en aktiv, men ikke aktivistisk rolle. Enova, Innovasjon Norge og Nysnø er viktige virkemidler. Men vi må også føre en næringspolitikk som gjør det attraktivt å satse i og fra Norge. Det vi ikke trenger nå, er mer skatt og en stat som plukker morgensdagens vinnere. OECD har anslått at det innen 2030 må investeres 4 200 mrd. dollar i utviklingsland alene hvis verden skal innfri bærekraftsmålene og 2030-agendaen. Det sier noe om hvilke enorme muligheter Norge og norske bedrifter har til å utvikle teknologi og miljøtiltak som ikke bare reduserer vårt eget fotavtrykk i verden, men som bidrar til utvikling og utslippsreduksjoner globalt, og det må være målet. Vi skal kutte utslippene, ikke utviklingen, både her hjemme og globalt. Hvis vi skal lykkes med det, må vi ta markedet i bruk i miljøets tjeneste. Markedet er som kjent en elendig herre, men kanskje den mest effektive tjeneren vi har. Vi må sørge for at det lønner seg å være miljøvennlig, og at det koster å forurense, og det må gjelde alle næringer og både vanlige og uvanlige mennesker. Når det grønne valget gir sorte tall på bunnlinjen, starter en snøball å rulle som ikke lar seg stanse. Et godt og inspirerende eksempel er fra den stolte kullstaten Kentucky. Der har de et kullmuseum, og det museet får energi fra solceller. Da sjefen for museet ble spurt om ikke dette var et paradoks, svarte han bekreftende og la til: Men det var det som var billigst. Det blir ikke enkelt å nå klimamålene globalt, og det blir heller ikke enkelt å nå dem i Norge. Jeg er glad for at regjeringen følger opp den forrige regjeringens ambisiøse mål for klimakutt til 2030, og at samarbeid med EU og årlige utslippsbudsjetter frem mot 2030 ligger fast. Det er imidlertid grunn til å bekymre seg for at Hurdalsplattformen er tydeligere på hvilke unntak fra klimatiltak som skal innføres, som f.eks. i CO 2 -avgiften, enn på hvilke nye tiltak som skal innføres for å nå målene. Er det én ting som er helt sikker, så er det at alle de aktørene som skal gjennomføre det grønne skiftet de neste årene, trenger forutsigbarhet, forutsigbarhet for hvilke rammevilkår som vil gjelde. Det er bare ni år til 2030, og det tar tid å innføre nye klimatiltak. Det tar f.eks. mange år å realisere fullskala havvindproduksjon, men fremtiden nekter å vente. Derfor haster det at regjeringen fremmer sin nye, varslede klimaplan. Høyre fremmer i dag forslag om at regjeringen må komme tilbake med planen innen utgangen av februar, og håper på bred støtte i Stortinget til dette. Om knappe to uker møter verdens land til det 26. klimatoppmøtet i Glasgow. Det omtales som det viktigste møtet siden Paris i 2015. Norge skal og må være en pådriver i det globale klimaarbeidet. Solberg-regjeringen fremmet en rekke norske posisjoner i sitt forslag til statsbudsjett for 2022, bl.a. en dobling av Norges klimabistand innen 2025, en kraftig opptrapping av midler til klimatilpasning og et klimainvesteringsfond på 10 mrd. kr som skal bidra til investeringer i fornybar energi i utviklingsland. Det er helt uklart om regjeringen viderefører Solberg-regjeringens posisjoner. Jeg legger til grunn at klima- og miljøministeren forankrer de posisjonene regjeringen har tenkt å fremme i Glasgow, på egnet måte i Stortinget.