trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-05-04:
Mitt spørsmål til regjeringen via justisministeren i denne interpellasjonen var jo hvilke negative konsekvenser regjeringen ser etter nærpolitireformen, fordi det er vanskelig å gjøre noe med negative problemer som man ikke vil anerkjenne. Det er jo ikke et spørsmål som utelukker noen positive konsekvenser, men det var altså ikke det som var temaet nå. Justisministeren avviser hele problemstillingen og interpellasjonen med harselering og ved å vise til at hun ikke deler det hun kaller for Senterpartiets virkelighetsbeskrivelse. I mitt innlegg har jeg ikke kommet med en selvstendig virkelighetsbeskrivelse på vegne av Senterpartiet, men jeg har vist til forskning ved Politihøgskolen, uttalelser fra politietaten og representanter for politietaten. Jeg har vist til politiets egne tall. Jeg har bl.a. vist til forskningen fra Politihøgskolen som sier at politiet har blitt betydelig sentralisert med nærpolitireformen. Jeg har vist til politiets egne tall, som viser at det ikke har blitt en eneste ekstra patrulje på veiene, men at det derimot har blitt 720 nye stillinger i sentralt politibyråkrati. Jeg har vist til bekymringer fra lensmenn som opplever å ha blitt umyndiggjort i et toppstyrt system, og som opplever at mindre steder blir nedprioritert. Jeg har vist til en politisjef i Bergen, som sier at nærpolitireformen har gjort politiet for lite synlig i bydelene. Og jeg har vist til bekymringer fra en hel region i Gudbrandsdalen som frykter for beredskapen i sin region, som er stor, det er lange avstander. De frykter også for det forebyggende arbeidet. Dette kan gå ut over tilliten til politiet og folks opplevelse av å være trygge. Jeg har vist til at responstiden ikke har blitt redusert sånn som var målet, og at ni av tolv politidistrikter ikke når egne responstidkrav i en eller flere kategorier per 2020. Jeg fikk en utfordring fra statsråden, som var at vi burde fremme et forslag. I mitt hovedinnlegg refererte jeg nettopp til et forslag som Stortinget har vedtatt, nemlig at gjenværende lensmannskontorer skal styrkes, men det har regjeringen altså ikke valgt å følge opp. Det er ikke en styrking av gjenværende lensmannskontorer med den nedbyggingen og tappingen av ressurser som vi ser av det lokale politiet over hele Norge. Jeg synes det er veldig synd at regjeringen ikke kan være med på en saklig drøfting av de negative konsekvensene, men velger å ikke lytte til folk og de bekymringene som kommer nedenfra.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-05-04:
Jeg opplever å ha fått én viktig ting ut av statsråden, og det er at han anerkjenner at de avklaringene Høyesterett kom med, var viktige, og at de gir legitimitet til bestandsmålet og rydder tvil av veien knyttet til om bestandsmålet er lovlig. Det er jo da i strid med det Venstre har hevdet fram til dommen forelå. Jeg er glad for at vi nå kan være enige om det. Samtidig savner jeg at statsråden og regjeringen tar folk på alvor, for rovviltforvaltning er egentlig en øvelse i å gjøre ting mest mulig komplisert og vanskelig, vikle ganske enkle problemstillinger til med henvisninger hit og dit som gjør det komplett umulig for folk å forstå hvordan man skal forholde seg til den politikken som føres. Her har vi altså et bestandsmål som er konkretisert. Det var noe Stortinget gjorde helt bevisst – å konkretisere bestandsmålet, tallfeste det – nettopp for at det skulle være mulig å måle om bestandsmålet er oppfylt eller ikke, og om det er overoppfylt eller ikke. Man har en helt klar uttalelse fra flertallet i Stortinget som sier at det skal være et minimums- og et maksimumsmål. Likevel er ikke det nok for regjeringen til å innrømme at vi er nødt til å iverksette flere større uttak av ulv for å komme ned på bestandsmålet. Nå har vi et system med rovviltnemnder som skal anbefale og vedta kvoter for lisensfelling både i og utenfor ulvesonen, men det fungerer dårlig når regjeringen ikke lytter til de vedtakene som er gjort på bakgrunn av lover og regler, og heller velger å overkjøre folk hver eneste gang. Jeg opplever ikke at vi kan forvente en endret kurs fra regjeringen etter denne interpellasjonen, og det synes jeg er veldig synd, for folk har levd med ulvebelastningen, så stor som den er, altfor lenge, og jeg vet ikke helt hva som skal til for å nå inn til regjeringen hvis ikke en dom i Høyesterett er nok. Jeg håper i hvert fall at vi får et nytt flertall i Norge etter valget, slik at vi kan få redusert ulvebestanden. Senterpartiet mener at det er helt nødvendig for å ivareta folks trygghet, frihet og mulighet til å bo og leve i hele Norge, inkludert ulvesonen.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-05-04:
Bestandsmålet er jo et kompromiss mellom ulike hensyn. Det er satt for å balansere hensynet til å bevare de ulike rovdyrbestandene og hensynet til å ivareta beitenæring og distriktsinteresser. Det har vært konflikt rundt forvaltning av rovdyr – ikke bare ulv, men spesielt ulv – nå i mange år, og det har ikke skyldtes at Senterpartiet har lyttet til folk og talt folks sak. Det har skyldtes at regjeringen har trenert uttak av ulv, at man har ventet til dagen før lisensfelling skal starte, med å trekke tilbake tillatelse til lisensfelling som er gitt av de lokale rovviltnemndene. Det skyldes forslag fra regjeringen om at man skal ha sentrale nemnder i stedet for lokalt forankrede rovviltnemnder, altså fjerne det siste demokratiske alibiet man har i rovviltforvaltningen, fordi regjeringen ønsker seg et ekspertstyre i stedet for et folkestyre, og ønsker at folk skal ha enda mindre å si enn det de allerede har. Den frustrasjonen mener jeg regjeringen burde lytte til. Den har vart i mange år, og selv om vi, på grunn av korona, ikke kan ha fakkeltog foran Stortinget, er ikke den frustrasjonen borte. For ulveproblemet er der ennå, og regjeringen behandler ulver som noe annet enn ville dyr som skal forvaltes. Vi har jo f.eks. hatt en stor runde her nå, som også har vært veldig konfliktskapende, med én enkelt ulv som regjeringen har valgt å frakte rundt omkring i helikopter for å verne den i stedet for å gi fellingstillatelse, som folk lokalt har bedt om. Det er ikke Senterpartiet som skaper frustrasjonen her. Det er den urettferdige rovdyrpolitikken til regjeringen. Jeg kan forstå at det er vanskelig for en statsråd fra Venstre å se det når det er så i strid med egen overbevisning. Jeg synes det er synd at ikke Kristelig Folkeparti og Høyre, som for så vidt ikke er til stede her – nå er Kristelig Folkeparti kommet inn i salen – tar et større ansvar og lar Venstre styre rovdyrpolitikken, som representerer et så lite mindretall av regjeringen, og som får makt til å overkjøre befolkningen i en stor del av Norge som må leve med en urettferdig rovdyrforvaltning.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-05-04:
Representanten Trygve Slagsvold Vedum spurde statsministeren i spørjetimen den 14. april om kvifor brannfolka i Salangen må gjera arbeidet til politiet når politiet ikkje er til stades. Då svara statsministeren at politireforma gjev oss betre kvalitet, betre system og meir rettstryggleik, og ikkje minst at ho gjer at politiet er til stades der overgrep og kriminalitet skjer i dag – på nettet. Rapporten me no handsamar, syner at politiet ikkje er til stades når kriminaliteten skjer på nett. Politidirektoratet og Justis- og beredskapsdepartementet har over mange år vore klar over at politiet sin kompetanse, kapasitet, støttesystem, samordning og internasjonale samarbeid ikkje evnar å halda tritt med den digitale kriminalitetsutviklinga. Riksrevisjonen er særleg kritisk til at departementet ikkje har teke høgd for utviklinga i IKT-kriminaliteten då politireforma vart gjennomførd. Oppbemanninga som har skjedd for å nå målet om to politiårsverk per tusen innbyggjarar, og budsjettauken til dette, er i liten grad nytta til å styrkja evna politiet har til å handtera IKT-kriminalitet. Eg er glad for at ein samla komité i innstillinga støttar Riksrevisjonens kritikk av at utviklinga i IKT-kriminalitet ikkje er handtert i gjennomføringa av politireforma. Eg er uroa over at statsråden i svaret sitt til Riksrevisjonen legg vekt på at politiet har gjennomført ei omfattande reform i den perioden Riksrevisjonen har undersøkt. Når kriminalitetsutviklinga på nett er ei grunngjeving for å gjennomføra politireforma, kan ikkje statsråden nytta den same reforma som orsaking når politiet ikkje evnar å handtera kriminalitetsutviklinga på nett. Statsministeren sa i spørjetimen den 14. april at sentralisering av politiet er ein ynskt politikk. Men om ein vil noko, bør ein gjera det ein vil. Det som forundrar meg mest i denne rapporten, er at Justis- og beredskapsdepartementet meiner at andre prioriteringar har vore viktigare enn IKT-kriminalitet. Kva for prioriteringar som har vore viktigare enn formålet med politireforma, får me ikkje svar på i rapporten. Men det er på sin plass å minna statsråden om at om ho kjem til Stortinget med framlegg om ei reform, då er det oppgåva til statsråden å gjennomføra det som ho har lagt fram. Det er oppgåva til statsråden å vurdera korleis reforma kan gjennomførast, og kva som må til for at politiet skal kunna gjera arbeidet sitt, både i Salangen og på nett.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-05-04:
Kva for prioriteringar har vore viktigare enn IKT-kriminaliteten i perioden 2016–2019, og kvifor har departementet ikkje prioritert formålet med politireforma då resursane til reforma vart disponerte?
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-05-04:
Statsråden var litt innom det i innlegget, men områdegjennomgangen av politi- og lensmannsetaten for desember 2020 syner at departementet si styring er prega av detaljorientering, mangel på føreseielege rammer og langsiktige planar. Den politiske styringa burde jo handla meir om dei prioriterte kriminalitetsområda. Kva for endringar i denne styringa ser statsråden føre seg at ein kan gjera når ein skal få gjennomført forslaga i rapporten?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-04:
Dette er en alvorlig sak. Riksrevisjonen sier selv at svakhetene de finner i politiets evne til både å avdekke og oppklare datakriminalitet, har klare svakheter som samlet sett er alvorlige. Riksrevisjonen mener det også er kritikkverdig at Justisdepartementet ikke har tatt tak i utfordringene med effektiv bekjempelse av kriminalitet med internasjonale forgreininger, som jo ofte datakriminalitet har, på et tidligere tidspunkt. Dette slutter SV seg til. At det fortsatt ikke jobbes godt nok med å forhindre, avdekke og oppklare internettrelaterte overgrepssaker på tross av den store oppmerksomheten det området har fått – bl.a. fra Stortinget, og det er også et tverrpolitisk engasjement – er urovekkende. Vi merker oss at det er akkurat de områdene Riksrevisjonen her kritiserer politiets arbeid med, som regjeringen bruker som begrunnelse for sin politireform. Det er et tankekors at regjeringens budskap har vært så klart på at politiets innsats mot IKT-kriminalitet har blitt styrket gjennom politireformen, mens det finnes få spor av det her. Tvert imot har arbeidet med reformen, ifølge regjeringen selv, tatt vekk ressurser fra andre områder, noe som er bekymringsverdig i seg selv. Videre støtter vi Riksrevisjonens vurdering av at når departementet har vært kjent med utfordringene og Politidirektoratet ikke har prioritert området, burde Justis- og beredskapsdepartementet hatt en tettere og tydeligere styring.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-04:
Det er interessant å høre statsråden si at dette området er prioritert, når Riksrevisjonen sier rett ut – og jeg siterer – at det framstår som at det «i liten grad er prioritert». Så får vi velge hvem vi skal lytte til. Uansett: Regjeringens budskap har alltid vært klart på at politiets innsats mot IKT-kriminalitet har blitt styrket gjennom politireformen, men Riksrevisjonen finner – og jeg oppsummerer: «Politiets evne til å avdekke og oppklare IKT-kriminalitet har klare svakheter som samlet sett er alvorlige». Det er en høy terskel for å bruke det ordet for Riksrevisjonen. Blant annet mangler politiet kompetanse, tiltakene holder ikke tritt med utviklingen, det er ineffektiv ressursbruk, manglende samordning, manglende oversikt, manglende prioritering, for dårlig kapasitet – og ikke minst at datakriminalitet som sagt i liten grad har vært prioritert av direktorat og departement. Så mitt spørsmål er vel egentlig om statsråden vil anbefale en endring av regjeringens talepunkter om politireformen etter denne undersøkelsen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-04:
Denne saken gjelder jo undersøkelse av politiets innsats mot datakriminalitet. Både Riksrevisjonen og en samlet komité sier at det er sterkt kritikkverdig at det ikke er tatt høyde for denne utviklingen i gjennomføringen av reformen. Samtidig har det vært en prioritering av de funksjonelle enhetene i politiet etter reformen – en klar prioritering av de funksjonelle enhetene – på bekostning av de geografiske driftsenhetene, nettopp for å løse de utfordringer som nå får sånn kritikk. Hva er det som har gått galt når noe av det som skal løses, får sånn kritikk, ikke bare fra Riksrevisjonen, men også fra en samlet komité? Innenfor de rammene som er stilt til disposisjon fra regjeringa, skulle det da vært sentralisert ytterligere, sånn at de funksjonelle enhetene ble enda sterkere? Er det det som er regjeringas svar på kritikken?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-04:
Jeg trodde jeg snakket ganske sakte, sånn at budskapet var lett å forstå. Jeg sa at regjeringa har prioritert de funksjonelle enhetene, og så har vi fått dette resultatet. Jeg har forstått det sånn at analyse, laboratorier og etterretning primært er en del av de funksjonelle enhetene. Det er de som skal sitte bak og analysere. Så har vi fått dette resultatet, som er meget kritikkverdig. Hva i all verden er det som har gått galt? Mitt spørsmål var om det ikke hadde blitt brukt nok ressurser på det. Det ville betydd – innenfor den samme ressursrammen – at man måtte ta enda mer fra de geografiske enhetene. Det må da være klar logikk.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-05-04:
Politiet har en krevende oppgave. Kriminaliteten endrer seg stadig, og det er ikke noen enkel jobb. Det er noe alle må erkjenne. Likevel er det etter den sterke kritikken klart at datakriminalitet er ikke løst på en tilfredsstillende måte. Det var noe som virkelig skulle løses ved reformen. Statsråden har sagt at arbeidet med reformen har vært svært ressurskrevende, slik at det er en begrunnelse for at en ikke har fått gjort en skikkelig jobb. Det henger jo nøye sammen med at den store sentraliseringsreformen var uten tilstrekkelig finansiering. Ja, min vurdering er langt verre: Den var bevisst underfinansiert. Hvis det hadde kommet fram da reformen ble presentert, at reformen kostet så mye ekstra, hadde det vært mye vanskeligere å få det gjennomført. Denne informasjonen har jeg fra sentrale personer i politiet, som sa at regjeringa satt med den informasjonen, men den tok det ikke på alvor. Det har skapt problemer i ettertid, og nå ser vi hvordan det tyter ut i forbindelse med det som skulle være en prioritert oppgave. Vi fikk en sentraliseringsreform istedenfor en ledelsesreform av politiet. Basisen for det hele var 22. juli-kommisjonen og behandlingen i kontrollkomiteen. Jeg må nok en gang henvise til hva som ble sagt av flertallet i kontrollkomiteen den gangen. En gikk inn på ledelsesutfordringer i politiet. En presiserte der fra flertallet at det var virkelig det å skjerpe opp ledelsen som var den store utfordringen. Og det ble sagt, avslutningsvis, i merknaden fra Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV at en «vil understreke viktigheten av at ledelsen for disse etater» – altså politiet, bl.a. – «ser behovet for å slippe til og ta i bruk erfaringer og vurderinger fra sine medarbeidere. Førstelinja i oppdrag må gis myndighet, tillit og oppfordring til å ta i bruk sin kompetanse. Samtidig må førstelinjas folk gis utdanning som gir trygghet i utøvelsen av krevende oppdrag, utstyr som er moderne til å løse oppgavene og sikre at den enkelte har kommunikasjon med sin arbeidsgruppe slik at oppdraget kan løses mest mulig effektivt. Det gjelder for alle disse beredskapsorganisasjonene at de trenger en desentralisert ledelse som kan realisere det overordnede nivået sin intensjon.» Det er en rimelig presis beskrivelse av hva vi virkelig trenger i det offentlige, hva vi trenger ikke minst i politiet, at en her går inn på en ledelsesreform som gir tillit, ansvar, myndighet, utdanning og utstyr, slik at en kan være på høyde med situasjonen. Det ble ikke prioritert av regjeringa. En prioriterte sentralisering, og her ser vi et av resultatene.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Jeg har et spørsmål til statsråden angående det mange av oss opplever, nye former for hverdagskriminalitet, at vi får forsøk på svindel, bedragerier og ID-tyverier, f.eks. inne på datamaskinene våre, og noen av dem blir vanskeligere og vanskeligere å forstå at er bedrageriforsøk. Jeg har tatt meg selv i nesten å trykke på noen lenker som jeg har trodd var fra dem som jeg får tjenester fra. Jeg prøvde for noen år siden å anmelde det, etter å ha samlet opp tre–fire slike tilfeller, og her var det i hvert fall ingen forskjellsbehandling, for jeg fikk henleggelse i løpet av to–tre dager med automatisk svar fra politiet. Jeg vil spørre statsråden: Vil hun anbefale at folk, når de utsettes for dette, og når det er avanserte forsøk – de som driver med det, gjør det sikkert fordi det er noen som går på limpinnen, og at de tjener på det – anmelder dette til politiet, så vi får en oversikt over omfanget?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Som det ble sagt i Riksrevisjonens gode merknader, som er referert i saken, er det politidistriktene som skal etterforske de fleste av sakene som gjelder IKT-kriminalitet, beslag osv., og NC3-enheten, datakrimenheten hos Kripos, tar kun to–tre saker i året. Det vil si at veldig mye ligger på politidistriktenes evne til å kunne avlese og avdekke den informasjonen som ligger i de beslagene de gjør, altså i telefoner, iPad-er, alle slags PC-er og all slags datautstyr. Når jeg snakker med politidistriktene, er problemet at selv kriminelle som, jeg holdt på å si, er på gata i dag, har lært seg til å bruke krypterte løsninger, en svært avansert form for kommunikasjon. Politidistriktene sier jo åpent og direkte til meg at de greier ikke å knekke, dvs. avdekke, hva slags informasjon som ligger i et beslag f.eks. på en mobiltelefon, en iPad eller en pc. Det er noe som heter dataavlesning, som de fikk lovhjemmel til å drive med av oss på Stortinget i alvorlige kriminelle saker med en viss strafferamme, men det er knapt nok noe politidistrikt som har evne til å gjennomføre dataavlesning i dag. Så det er en stor problemstilling nå, at bruk av det mørke nettet og bruk av kryptert teknologi gjør at politiet ikke greier å komme gjennom, og da er vi avhengig av at Kripos har den kapasiteten som skal til. Og Kripos’ mulighet i dag til å bistå politiet er dessverre for begrenset. Vi har fremmet noen forslag om det tidligere, om bl.a. en gjengenhet som skulle bistå politiet akkurat på dette feltet. Men en problemstilling jeg vil ta opp med statsråden nå, som jeg har tatt opp i Stortinget ved flere anledninger, går på det nye direktivet som innebærer at politiet når de gjør beslag ute i politidistriktene, ikke har lov til å gå gjennom det hvis de som har fått beslaglagt sin telefon eller sitt datautstyr, sier: Dette er kommunikasjon med min advokat, med min prest, med min psykolog. Det er nå kjent i de kriminelle miljøene. Det vil si at da må det sendes til tingretten, og tingretten har jo ikke utstyr til å analysere kryptert kommunikasjon osv., så de må leie det inn. For eksempel i Oslo har jeg snakket med politifolk som i store saker – dette er snakk om saker med store strafferammer som gjelder organisert kriminalitet – ikke får svar fordi det tar ukesvis for tingretten å leie inn spesialister til å trenge gjennom den kommunikasjonen. Jeg har tatt det opp med statsråden i Stortinget før, men jeg vil spørre igjen: Hvor langt har man nå kommet med en ny løsning på hvordan politidistriktene skal håndtere beslag, for å slippe å sende dem til tingretten og vente i ukesvis?
Svein Harberg (Høyre), 2021-05-04:
Først har jeg lyst til å takke saksordføreren for å ha gjort en god jobb med denne saken og oppsummert den godt også her i salen. Dette er en særdeles viktig riksrevisjonsrapport. Dette er med og synliggjør hvorfor vi har Riksrevisjonen. Jo, de skal følge med på de tingene vi gjør, for å se om vi greier å oppnå de resultatene vi vil, og så har de gjort viktige funn og kommet med gode anbefalinger. Men jeg synes nok at noen av representantene i salen her drar konklusjonene merkelig langt når det blir sagt at ja, denne rapporten viser at politiet ikke er til stede på internett, og at de ikke har prioritert. Det høres ut som om de er totalt fraværende på alt som har med håndtering av datakriminalitet å gjøre. Det er jo ikke tilfellet. Ja, statsråden har sagt at vi har mye vi fortsatt må rette på, og mye er gjort. Det er bra, det er slik vi skal bruke Riksrevisjonens rapporter, til å jobbe videre. Men at det i denne debatten nå har blitt koplet opp mot alt annet som skjer i politiet, og at det ikke er noen aktivitet, synes jeg er ganske alvorlig. Jeg også besøker politiet mye og har mye dialog med politiet. De er like fortvilet som mange av oss her i salen når de ikke greier å følge opp IKT-kriminalitet skikkelig. Men de jobber og de jobber. De er til stede, de bygger erfaring, de bygger kompetanse, men det tar tid. Jeg har lyst til å minne om at i 2007 kom den første smarttelefonen. Det var begynnelsen på mulighetene til den slags kriminalitet som vi snakker om her nå. Det er ikke så mange år siden. Og dette skal en da finne ut, se hva som skjer, en skal utdanne folk til det. Det tar litt tid, og vi kan godt si: Det tar for lang tid. Men det gjøres virkelig mye, og politiet gjør virkelig en stor innsats for å prøve å ta det. Så er det noen som tror at å splitte opp miljøene er måten å gjøre det på. Noen mener at på dette feltet er det viktig å samle miljøene, samle kompetansen. Jeg er blant dem som tror det siste. Men undersøkelsen viser at vi må få mer samordning med den informasjonen en har, slik at en kan hjelpe, slik at en kan lære av hverandre for å gripe fatt i datakriminalitet. Disse kjeltringene ligger i forkant. Vi må bare henge på og prøve alt vi kan å ta dem igjen.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-05-04:
Representanten spør kvifor det er så vanskeleg å forstå, kvifor det er så kompliserte forklaringar, kvifor dette ikkje er veldig enkelt. Eg trur mykje av grunnen til det ligg i korleis representanten sjølv, hennar parti og ein del andre bidreg til å skape aktiv forvirring rundt kva som er å forstå her. For når det vert snakka om eit minimumsmål og eit maksimumsmål, høyrest det ut som om det då etter føresetnadene ikkje er mogleg å felle rovdyr viss ein er under minimumsmålet, eller at en må gjere det uansett, uavhengig av andre vilkår, viss ein er over bestandsmålet. Men eg trur ikkje at det eigentleg er det representanten meiner, for eg trur representanten veit veldig godt at det er mogleg å felle rovdyr i Noreg sjølv om ein ligg under bestandsmålet. Vi har f.eks. felt opptil fleire bjørn, bl.a. i fjor – det var partiet til representanten svært oppteke av å gjere – sjølv om vi ligg godt under bestandsmålet for bjørn i Noreg. Men ein gjer det likevel fordi dette er ei heilskapleg vurdering der ein bl.a. ser på skadesituasjonen. Eg trur ikkje nødvendigvis representanten eigentleg meiner at dersom vi låg under bestandsmålet for ulv, f.eks. viss vi hadde 3,5 årlege ynglingar, skulle det vere umogleg å fatte vedtak om å gjere skadefelling av ulv dersom det var ein konkret og alvorleg skadesituasjon. Eg trur ikkje representanten eigentleg meiner det. Difor meiner eg at dersom nokon føler at dette er litt forvirrande, er det kanskje ein grunn til det, og det er at den forvirringa vert skapt av nokon som ønskjer å gje inntrykk av at regelverket er noko anna enn det dei eigentleg meiner sjølve. Det synest eg er problematisk. For når vi skal forvalte ulv i Noreg, er bestandsmåla viktige, vi styrer etter dei, men det er også andre vilkår Stortinget har bedt oss leggje vekt på, i naturmangfaldlova og i Bernkonvensjonen, bl.a. om det er eit skadepotensial, om det er snakk om ting som går alvorleg ut over distriktsinteresser, m.m. Den tilsynelatande store ueinigheita her er ganske tilsynelatande. For dette er altså lovvedtak ein har gjort i fellesskap, og som Høgsterett no har slutta seg til regjeringa si forståing av. Eg ser nok ikkje på det som eit nederlag at Høgsterett har sagt at forvaltninga regjeringa fører, er riktig, og det var heller ikkje noko motsett regjeringa argumenterte for i retten. Dette gjev viktige avklaringar for forvaltinga framover. Det er bra. Så er det som sagt også ein del ting som ikkje vert avklarte med denne dommen, bl.a. ein del spørsmål som står igjen om forvaltinga innanfor ulvesona. Eg er av den oppfatninga at den praksisen regjeringa ligg på, er lovleg også der, men det er som sagt ei sak som er meldt for tingretten, og som skal starte snart. Vi får halde moglegheita open for at rikets fremste dommarar etter kvart kan meine noko anna, men eg trur ikkje det er grunn for det.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-05-04:
Eg registrerer at interpellanten i innlegget sitt ikkje svarer på eller kommenterer nokon av mine grunnleggjande poeng om korleis bestandsmålet er å forstå. Det synest eg eigentleg er talande, og eg legg til grunn, slik eg også gjorde før eg gjekk opp, at det betyr at vi eigentleg er einige, og at den ueinigheita det vert forsøkt skapt eit inntrykk av når det gjeld kva eit såkalla minimums- eller maksimumsbestandsmål eigentleg betyr, ikkje er reell. Det er bra, for det betyr at då er det også grunnlag for å ha ei større einigheit rundt korleis vi skal praktisere forvaltinga framover, og det er eg positiv til. Så er det heilt rett, som interpellanten seier, at det er eit konfliktnivå rundt ulveforvaltinga. Det er det sjølvsagt ingen tvil om. Det er heller ingen tvil om at for dei som lever med ulv tett på seg, kan det vere ei belastning, og det er i alle fall ingen tvil om at for dei som opplever tap av beitedyr til ulv, kan det vere ei svært tung belastning. Det har eg stor forståing for, og det er også grunnen til at vi i høgste grad, i motsetning til det interpellanten antydar, behandlar ulven som det han er, nemleg eit rovdyr som må forvaltast. Og det gjer vi. Viss ikkje ville vi vel neppe felt så mange ulv som forvaltinga faktisk gjer kvart einaste år, både gjennom skadefelling og gjennom lisensfelling. Det er òg positivt – eg opplever det i alle fall slik – at konfliktnivået er på veg ned, og at det ikkje er så høgt som det var før. Det trur eg bl.a. har noko å gjere med at vi no ser betre resultat rundt tap. Faktisk er tapet av sau og lam på beite til rovdyr halvert sidan Senterpartiet hadde ansvar for denne politikken i Noreg. Det er fordi vi målretta går inn med skadefelling når det er behov for det, og gjev betydelege midlar for å hindre tap kvart einaste år. Det gjev effekt, og det er bra. Vi ser også at når det vert halde meiningsmålingar om kva folk meiner om rovdyrpolitikken, er eit stort fleirtal, over 70 pst., fornøgd med dagens bestandsmål eller ønskjer meir rovdyr i Noreg. Det er også slik, når ein ser på dei målingane, at dei mindretala som enten vil ha veldig mange fleire rovdyr eller veldig mange færre, vert mindre og mindre. Det betyr at ein stadig større andel av folk er einig i den praksisen som regjeringa fører i dag. På nokon annan måte er det ikkje mogleg å lese det. Og det tenkjer eg er positivt. Når det gjeld betydninga av genetisk verdifulle individ, vil eg oppfordre interpellanten til å lese godt den høgsterettsdommen som vi diskuterer her i dag, der nettopp viktigheita av at ein har innvandring av genetikk utanfrå til den sør-skandinaviske ulvestammen med jamne mellomrom, går fram, og at det må liggje i botnen når ein skal vurdere om stammen er levedyktig på lang sikt – i motsetning til det Senterpartiet har gjeve uttrykk for i denne salen ved ei rekkje anledningar dei siste åra.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2021-05-04:
Det er alltid interessant å høyre på statsråden. Eg vart likevel litt skuffa over at han ikkje var innom dei utfordringane eg tok opp i innlegget mitt, men han får nye sjansar til det, så han kan kome tilbake. Senterpartiet meiner at Noreg må investere i matproduksjon, matsikkerheit og matsystem, som eg sa i hovudinnlegget mitt. Manglande tilgang på kapital er eitt av dei viktigaste hindra for å utvikle bedrifter og nye arbeidsplassar i dei fattigaste landa. For at småbønder i fattige land i dag skal kunne leve av landbruket, trengst det tilgang på kapital, og det trengst system for transport til ein marknad. Ofte trengst det òg investeringar i infrastruktur for å kome til den marknaden. Det er òg viktig å starte i nærområda, med nærmarknaden, og etter kvart byggje vidare. Utanriks- og forsvarskomiteen har besøkt særdeles vellukka prosjekt, bl.a. i Malawi, der ein frå norsk side, gjennom ulike organisasjonar, har bygd samvirke der ein lærer opp, eg hadde nær sagt, ein «lead-bonde» til å kunne formidle den kunnskapen vidare, kanskje til 15–20 andre. Slik kan ein skape ringar i vatnet og auke kompetansen. Det gir ikkje i seg sjølv pengar i kassa, men òg tilgang til mikrolån og det å kunne investere i teknologi og kunnskap i landbruket i fattige land gjer at bøndene kan tilpasse seg klimaendringane og sjølvsagt få mest mogleg ut av avlingane sine. Når det gjeld god opplæring, organisering og tilgang på teknologi, som f.eks. vêrvarslingstenester, har smarttelefonen eit stort potensial til å bidra med både auka kvalitet og volum på avlingar til småbønder. Yr.no er ein særdeles nyttig reiskap for småbønder som gjer at ein kan verne avlingane sine mot ekstremvêr. Det er klart at bønder kan disponere gjødselfrø og vatning endå betre med denne kunnskapen tilgjengeleg. Korleis ser utviklingsministeren på den delen av bistandsarbeidet: å lyfte kunnskap og teknologi og sikre at me får den auken i matproduksjon som eg trur både han og Senterpartiet ynskjer seg?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2021-05-04:
Utviklingsministeren er flink til å ordleggje seg, men det som han og regjeringa har gjort i samband med budsjettet i den seinare tida, har jo gjort det vanskelegare for Stortinget å følgje pengane. Ein har ført meir midlar over til regionale løyvingar. Ja, det blir sagt at det skal gå til same føremål. Gjer det det? Korleis kan vi eigentleg vite om det gjer det, når det blir større pottar og vanskelegare å følgje? Grunnen til at ein kan bli litt i tvil, er at Norad, som er ein stor aktør for regjeringa, og som forvaltar mykje midlar, i fjor gav ut eit kompendium som heiter «Bistand i koronapandemiens kjølvann», der fagekspertane deira deler si analyse av covid-19 og kva som skal til for å løfte fattige land etter pandemien. Det er mange gode tema der, men «mattryggleik», «klimasmart landbruk» og alle dei andre fine orda som utviklingsministeren bruker, er ikkje nemnt, ikkje i det heile. Og nyleg vart det lansert ein strategi for klimatilpassing, førebygging av klimarelaterte katastrofar og nedkjemping av svolt frå statsråden og regjeringa, og då skreiv bistandsministeren mykje fint – men det følgjer ikkje friske pengar med. Så det me kjem tilbake til, er at Noreg er ein bitte liten aktør på dette området, som kanskje er det viktigaste, ikkje minst no når me ser at svolten aukar så dramatisk. Diverre var han begynt med det før covid-19 kom, men det er klart at pandemien gjer dette mykje, mykje verre. Eg skulle ønskt at utviklingsministeren kunne forsikra om at regjeringa vil ta eit krafttak på dette området, at ein ville verkeleg doble løyvingane, kanskje tredoble dei, og seie at dette må på plass fyrst – og så skal vi satse endå meir på utdanning, på helse og alt det andre. For dette heng så tett i hop. Sjølvsagt vil foreldre gje ungane utdanning og skulegang, og sjølvsagt vil dei kjøpe det dei måtte ha bruk for av helsetenester, men dei må ha noko å leve av fyrst, både ungane og dei vaksne. Dei må ha inntekter, og dei må ha mat, og dei må ha vatn. Så eg inviterer statsråden til å vere med Senterpartiet på ein skikkeleg dugnad for å løfte dette feltet. Det er viktig med energi, det er viktig med digital utvikling, det er veldig mange viktige felt, men dette er det grunnleggjande. Det er «basic».
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2021-05-04:
Til spørsmålene som kom fra interpellanten nå, tror jeg vi var inne på det i denne salen knyttet til eksempler fra Nepal for bare noen dager siden. Det er mange gode poenger som blir trukket fram. Her henger det jo sammen, og vi satser på småskala jordbruk. Det er ofte kvinnene som er mottakere av støtten, og som faktisk er med og gjør at en lykkes med prosjektene, og da er det jo i aller høyeste grad viktige familieprosjekt. Vi var bl.a. innom et ICIMOD-prosjekt i salen her sist, der det handlet om å gi tilgang til både kunnskap om naturbaserte løsninger på den ene siden – altså ut med kjemikalier, bedre helse, øke avlingene, øke inntekten – og til en veldig viktig teknologikomponent, nemlig tilgang gjennom app og den infrastrukturen, både til værvarsling og til markedet. Det har gjort at nettopp de kvinnene har kunnet investere tilbake i landsbyene sine, og det gjør at det er bedre tilrettelegging for skole, og at det kan investeres på en helt annen måte i de landsbyene. Jeg kunne virkelig ikke vært mer enig, og da kan jeg betrygge interpellanten med at det er nettopp slike prosjekter vi er med på å finansiere gjennom bistandsarbeidet vårt, i land som Nepal, eller gjennom modellbøndene i Malawi, som er et annet godt eksempel. Så har jeg lyst til å si at Ceres2030s prosjekt på mange måter er banebrytende, både fordi forskningen som ligger der, er så bredt sammenstilt – det trenger vi, mer kunnskap – og fordi det er brukt kunstig intelligens til å trekke dataene sammen og se på hvordan vi på best mulig måte kan utnytte den kunnskapen. Det viser at det er mulig å utrydde sult. Det viser til og med hva det koster, og hvordan vi skal innrette arbeidet på best mulig måte. Skal vi klare å nå de siste 800 millioner menneskene som lever i fattigdom, og utrydde sult, må vi innrette arbeidet nettopp mot småskalajordbruk. Det er der vi når dem, og dermed er det også noe av det aller viktigste vi kan gjøre. I et år der vi har hatt en helsekrise, og der mye naturlig nok har måttet bli prioritert til nettopp det, er det dessverre også noen prosjekter som det ikke har vært mulig å gjennomføre. Vi har likevel klart å prioritere nettopp matsikkerhet og klimatilpassing og å øke også de budsjettene. Jeg kan virkelig bekrefte, og forhåpentligvis berolige interpellanten med, at slik en allerede har sett en sterk økning på dette feltet, skal vi følge det opp også i fortsettelsen. For vi kommer ikke til å nå bærekraftsmålene, og vi kommer ikke til å nå dem det er vanskeligst, men likevel viktigst å nå, om vi ikke satser på klimatilpassing og har en økt satsing på matsikkerhet.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2021-05-04:
Dette er altså ikke bare pene ord, dette er nettopp det krafttaket som gjør at man kan være med og tilrettelegge for bøndene i Malawi, slik at de kan dyrke mer enn bare mais – som bønner og grønnsaker, som nettopp er avgjørende for et så klimarammet og sårbart landbruk, der tørken påvirker så mye – og at en faktisk får den endringen som skal til, eller være med og hjelpe småskalafiskere i Ghana og Sierra Leone, der 40 pst. av fangsten går tapt på grunn av dårlig organisering på land eller mangelfull transport, teknologi og annet. Det er helt åpenbart at det er noe interpellanten ikke har fått med seg når det gjelder hvor mye vi bidrar – altså til redusert sult og økt matsikkerhet – med nesten 2,3 mrd. kr i 2020. Og ja, vi kommer til å øke det. Men det er ikke tvil om at det er et spesielt år vi har lagt bak oss. Når vi da likevel har prioritert og økt, er det et veldig tydelig signal fra regjeringen om at det er avgjørende å legge til rette og øke satsingen knyttet til matsikkerhet og klimatilpasning. Jeg har likevel lyst til å takke interpellanten. Jeg skulle veldig gjerne hatt flere stortingsrepresentanter med oss her i dag til et så viktig og avgjørende tema og i en så viktig debatt. Jeg er likevel glad for å kunne ha fått muligheten til å snakke for de mange millionene som daglig har vansker med å få tak i nok, trygg og sunn mat. Men igjen: Opplysning er ikke nok. For å bidra til redusert sult og økt matsikkerhet kreves det umiddelbar handling, og her må vi ha alle med. 2021 er et år der vi virkelig kan vise at det globale samfunnet mener alvor med å oppnå bærekraftsmålene, og spesielt mål nr. 2, om null sult. Da oppnår vi ikke bare mål nr. 2, det vil spille veldig sterkt inn i alle de 17 målene. FNs toppmøte om matsystem skal nettopp være et sånt krafttak for å få måloppnåelsen på riktig kjøl igjen. Som jeg har nevnt tidligere, er Norge aktivt med i forberedelsene der, og vi vil bidra til at møtet forhåpentligvis blir en suksess med mer handling. Norge er en viktig utviklingspolitisk aktør innen matsikkerhet og landbruk. Vi har sterke og aktive fagmiljøer, og vi har et sivilsamfunn og organisasjoner med betydelig erfaring og ekspertise. Vi bidrar med økonomiske muskler og med politisk innsats mot et felles mål om null sult innen 2030. Det arbeidet er vi stolt av, og det er noe vi vil fortsette med. Og som jeg tidligere har nevnt i interpellasjonen: Selv om svaret er sammensatt, er likningen enkel – uten mat blir det ingen utvikling.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Eg har større tillit til lokalpolitikarane enn det representanten frå Høgre ser ut til å ha. Lokalpolitikarane i veldig mange fylke ser no fram til å kunne få sendt søknaden sin, så dei kan få oppløyse f.eks. den tvangssamanslåtte fylkeskommunen dei er ein del av. Det at kommunane no står i ei krevjande tid, er det ingen tvil om. Der stiller regjeringa opp, både når det gjeld pengar og kompensasjon. Me går no inn i eit år der kommunane får kanskje det største økonomiske handlingsrommet dei har hatt på mange, mange år. Det er kjempeviktig, for det viktigaste ein skal gjere i kommunane, er å sørgje for gode velferdstenester til folk. Og så trur ikkje eg at lokalpolitikarane våre ikkje greier dei oppgåvene samtidig som ein eventuelt ynskjer å lausrive seg frå ei tvangssamanslåing påført dei av høgreregjeringa.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
ABE-reforma til høgreregjeringa er kanskje det beste eksempelet på at ein trur at Kommune-Noreg er ei bedrift, og at ein trur at viss folk spring fortare, anten det er i domstolane, på universiteta eller i kriminalomsorga, blir det meir effektivt. ABE-reforma har jo regjeringspartia tydeleg varsla at me ynskjer å fjerne, men åtte veker er kort tid å skulle gjere så store endringar på. Viss representanten er interessert, kan han sjå at i budsjettet innanfor kommunalområdet, og på andre område, har me solide aukingar til velferdstenester og til andre delar av staten som godtgjer mange av desse kutta. Det kjem til å ta lengre tid for regjeringa enn åtte veker å fjerne heile ABE-reforma. Men lat det ikkje vere nokon tvil: Ein slik type effektiviseringsreform, med flate kutt, på den måten høgreregjeringa har gjort, har ramma fyrstelinja og samfunnsoppdraget til veldig mange i staten, og det har me som klar ambisjon å få gjort noko med.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Dette veit representanten frå Framstegspartiet eigentleg svaret på. Private barnehagar skal ikkje få dekt pensjonsutgifter som ein ikkje har. Regjeringa er veldig tydeleg på at me ynskjer å få til eit betre regelverk for barnehagesektoren. Me ynskjer at kommunane i større grad skal kunne ha moglegheit til å finansiere og stille krav til private barnehagar. Det viktigaste for oss er at pengane som går til barnehagesektoren, kjem ungane til gode. Der er Hurdalsplattforma krystallklar. Eg er òg i den samanhengen veldig stolt over det kommuneopplegget me får for 2022, som vil setje kommunane i mykje betre stand enn under dei åra som Framstegspartiet var støttehjul for høgreregjeringa.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Nei, på ingen måte. Målet til Arbeidarpartiet er å sikre gode barnehagar for alle ungar over heile landet og å sikre at fellesskapets pengar kjem ungane til gode. Det er ingen tvil om at då den førre raud-grøne regjeringa starta med barnehageløftet, var me heilt avhengige av at dei private barnehagane bidrog. No er me ein plass der me har full barnehagedekning, og der det er viktig for regjeringa å sørgje for at pengane kjem ungane til gode, og at kommunane kan ha større styring på både finansiering og krav til barnehagane i kommunen sin.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Eg har ikkje høyrt eit rop frå nokon kommunar eller tilsette i pleie- og omsorgstenesta om at dei ønskjer seg meir vikarbruk, fleire vikarar, fleire mellombelse tilsetjingar, meir bruk av deltid. Det eg høyrer, og det Arbeidarpartiet og Senterpartiet tydeleg har i si regjeringsplattform, er for det fyrste at me ønskjer å sørgje for eit skikkeleg heiltidsløft, der ein skal kunne snu bevisbyrda med tanke på kven som har ansvaret for å sørgje for heiltid. Me vil ha heile, faste stillingar, så folk har ei løn å leve av. Eg trur ikkje at me får rekruttert alle dei me treng inn i helse- og omsorgssektoren dersom gulrota skal vere små stillingar eller vikariat, så her har nok Venstre og Arbeidarpartiet heilt ulik inngang til problemstillinga. Me må sørgje for heile, faste stillingar og ei løn å leve av, og ein kommuneøkonomi som gjer at me kan levere dei beste velferdstenestene til dei pleietrengande eldre.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Det har lenge vore ein debatt om såkalla «new public management», og når det gjeld stat og kommune, at dei blir drivne meir og meir etter marknadsorienterte prinsipp. Arbeidarpartiet og òg Senterpartiet er opptekne av å snu denne utviklinga, og som representanten viste til i innlegget sitt, har me bl.a. varsla ein tillitsreform. Victor Norman, professor og tidlegare Høgre-statsråd, kom i 2019 med boka «Ikke for å konkurrere». I denne boka tek han eit oppgjer med den ukritiske bruken av marknadsøkonomiske omgrep og styringsverktøy i offentleg sektor. Ein skulle jo tru at òg Høgre såg forskjellen på det å produsere tannkrem og det å levere komplekse velferdstenester til pleietrengande eldre, men spørsmålet mitt er om Høgre og representanten ser, som professor Norman, at Solberg-regjeringa no lèt etter seg ein offentleg sektor som er for prega av marknadstenking og detaljstyring.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Takk for svaret. Det er eit ikkje heilt uventa svar, for det er en ideologisk stor forskjell på Arbeidarpartiet og Høgre på dette området. For å ta eit konkret eksempel: Når f.eks. dei som er tilsette i barne- og ungdomspsykiatrien, i dag bruker veldig mykje tid på rapportering og byråkrati, meiner representanten då at det er rett tidsbruk? Eller er representanten einig med meg i at ein burde ta grep som gjer at dei tilsette i velferdstenestene kan bruke meir tid på samfunnsoppdraget og dei brukarane som faktisk treng dei?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Eg har lyst til å understreke det kommunalministeren sa tidlegare i debatten, at når me står midt i ein pandemi som er så tøff og veldig, veldig slitsam for veldig mange av dei tilsette over heile landet, og òg i norske kommunar, er det avgjerande å sikre ei god grunnfinansiering. Det budsjettet som Kommune-Noreg får for 2022, har i så måte stor betydning. Det at me no er tydelege på både kompensasjonar og vidareføring av arbeidsgruppa, slik som komiteen òg einstemmig seier, er veldig bra. Så er det ein ting som er litt oppsiktsvekkjande. I mange år har eg tenkt at Framstegspartiet i opposisjon driv med ei snodig form for budsjettering, men Framstegspartiet har jo fått regjeringserfaring, vore støttehjul for Høgre i nokre år – og så seier representanten Njåstad i debatten i dag at Framstegspartiets alternative statsbudsjett er tenkt for ei ideell verd. Dette er Stortinget, det er nasjonalforsamlinga i Noreg, der me legg fram alternative budsjett som eg forventar at alle parti meiner dei kunne styrt landet på. Viss Framstegspartiets alternative statsbudsjett hadde blitt vedteke i dag, så hadde me lagt ned Statsforvaltaren i januar – midt i ein pandemi – med heilt avgjerande beredskap og koordinering i det norske samfunnet. Eg berre nemner det. Eit par kommentarar til noko som har kome i debatten til no, til Høgre: Det er ikkje slik at den eitt år gamle StartOff-ordninga blir avslutta; me berre aukar ikkje løyvinga. Så ho blir vidareført, men det me har sagt, er at ein ynskjer å hauste erfaringar frå den eitt år gamle ordninga før ein eventuelt vurderer ei styrking. Når det gjeld digitalisering, er det noko både Arbeidarpartiet og Senterpartiet er særdeles opptekne av. Strategien «Digital hele livet» blir i all hovudsak vidareført, med eit nivå på 8 mill. kr, og så gjer me ein del andre prioriteringar, som f.eks. å styrkje satsinga på breiband. Det å få opp farten på breibandsutbygging i dei delane av landet der det ikkje er samfunnsøkonomisk lønsamt, er svært viktig, òg i eit digitaliseringsperspektiv, fordi me ynskjer at folk skal kunne arbeide og bu over heile landet.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Eg trur representantane frå Høgre og Venstre høyrer akkurat det dei vil høyre. Ein kan fint gå tilbake i referatet og lese alle dei innlegga som Arbeidarpartiet har halde i denne debatten i dag. Då vil ein sjå at me både snakkar om og tek tak i demografiutfordringar, og at me – som kollegaen min frå Senterpartiet sa – er føreseielege, for me får no til veldig mykje av det me lova folk at me skulle gjere. No justerer me på eit budsjett lagt fram av Høgre-regjeringa – eit tilleggsnummer der me sjølvsagt er stolte over det me får til. At me i 2022 kan levere eit slikt budsjett for norske kommunar, vil bety veldig mykje for folk over heile landet og for tenestetilbodet deira. Det er eg stolt av. Eg skjønar at ein kan bli litt småirritert i opposisjonen når det er såpass klar tale frå tydeleg stolte regjeringsparti, men eg er veldig glad. Me er på veg, og me er i gang. Me håpar på at det blir endå betre i åra som kjem.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Takk for eit godt spørsmål. Det er veldig mykje bra – både ny integreringslov og det nye arbeidet som Kapur viser til. Skal me styrkje integreringsarbeidet, er det òg heilt avgjerande at det blir koordinert, slik representanten seier. Me må ha sterke kommunar, me må ha eit sterkare Nav for at me skal klare å løyse dei utfordringane og dei moglegheitene som ligg i dette. Me flytta òg integrering frå kunnskap til arbeid for å kople det tettare på arbeidslivspolitikken, noko som er viktig for Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV. I dag behandlar me eit tilleggsnummer på eit budsjett som allereie er lagt fram, men Hurdalsplattforma har òg veldig klare mål og ambisjonar både innanfor arbeidslivspolitikken, som kjem alle til gode, og konkret innanfor integreringspolitikken. Eg er òg veldig glad for at me styrkjer tilskotsordningane, utover det Solberg-regjeringa gjorde for 2022, til bl.a. nasjonale ressursmiljø.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Dette er liksom dagens store sak for Høgre. Igjen: Eg har veldig stor tillit til lokalpolitikarane i dette landet, anten det er fylkespolitikarar eller lokalpolitikarar. At det at eit fylke no kan få anledning til å søkje om å bli løyst opp frå den tvangen Høgre påførte dei i førre periode, skulle vere til hinder for at me gjer eit godt arbeid innanfor dei relevante sektorane med f.eks. integrering – det er ei bekymring eg ikkje har.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-12-16:
Fyrst og fremst er eg einig i at den situasjonen me ser i Kviterussland og på Schengens yttergrense er urovekkjande. Eg er glad for at regjeringa så tydeleg seier frå om at det å bruke sårbare personar som eit utanrikspolitisk pressmiddel på denne måten er heilt uakseptabelt. Når det gjeld spørsmålet frå Framstegspartiet, er det ikkje sikkert eg forstod det heilt, men det me har sagt i bl.a. Hurdalsplattforma, er at me ynskjer å sjå på handlingsrommet som ligg i dagens lovverk, f.eks. for å kunne vise asylsøkjarar til trygge tredjeland viss dei har kome via det landet. Me såg tilbake på situasjonen rundt Storskog i 2015, som ikkje blei spesielt imponerande handtert – om eg kan seie det – at ein då klarte å få på plass endringar i regelverket som ein kan bruke i ein gjeven krisesituasjon.