Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Det er et viktig tema som tas opp i representantforslaget. Vi er enig i intensjonen som ligger der om bedre systematisk evaluering av ekstraordinære hendelser i politiet og formidling av kunnskap om de erfaringene man høster. Det hadde imidlertid vært bra hvis forslagsstillerne og mindretallet i sine vurderinger og i sin innstilling også hadde tatt hensyn til de opplysningene departementet har gitt når de har svart komiteen om hva som er satt i gang i det siste året, etter bl.a. en krisehåndteringsbok fra 2007, som det vises til i forslaget. Det som skjer, er at man er i gang med å lage de systemene som bl.a. saksordføreren nå etterlyste, ved at det bl.a. 1. juli i fjor – i 2011 – kom en ny utgave av Politiets beredskapssystem, som kalles PBS, der det nettopp denne gangen er laget et kapittel om erfaringslæring av evaluering. Der brukes mange av de begrunnelsene, beskrivelsene, som også de som etterlyser dette i representantforslaget og i innstillingen, har. I tillegg er det slik at Politidirektoratet nå ikke bare snakker om at man skal gjøre noe, som det vel ble sagt av saksordføreren, men man er i gang med å gjøre noe. I tillegg til denne nye utgaven av PBS har man også laget en analyseavdeling i direktoratet som jobber med analyse/vurdering av denne typen hendelser/spørsmål. Man har en arbeidsgruppe som skal utarbeide en metodikk for å systematisere erfaringer som kan brukes, og skal brukes, av hele politiet. Man ser på hvilke ytterligere styringsdokumenter man trenger, og vil bidra med støtte til arbeidet med erfaringer rundt i de enkelte politidistrikt. Vi vet jo alle sammen at det arbeidet som nå drives med evalueringer av det som skjedde 22. juli, både i Politidirektoratet, rundt i de berørte politidistriktene og i Politiets sikkerhetstjeneste, er svært omfattende, inngående prosesser, hvor nettopp det å lære seg å evaluere bedre, ta erfaringer intenst på alvor, er det som står i fokus. Det jeg er usikker på, er om man gir en rettferdig beskrivelse av situasjonen nå. Særlig etter økt vekt på det siste året, med den utviklingen jeg har beskrevet, er jeg usikker på om det gir en rettferdig beskrivelse at man i mindretallets innstilling sier at evaluering av ekstraordinære hendelser snarere er unntaket enn regelen. Selvsagt er vi enige i at det bør være regelen, og skal være regelen, men det er nå i gang en sterk prosess i politiet for å få til bedre evalueringssystemer. Det er naturlig at dette også inngår i det som kommer til høsten, stortingsmeldingen om resultatreform i politiet, for nettopp kontinuerlig arbeid med evalueringer vil være en viktig del av det å oppnå resultater, bruke ressursene best mulig. Vi er, håper jeg, som vi mener å se av det som nå skjer i politiet, i bedre takt med det Stortinget ønsker. Politiet er i bedre takt med det vi ønsker enn det som beskrives av mindretallet. Jeg vil jo også legge til at når vi skal jobbe med resultatreformen, få mest mulig ut av ressursene, må vi også passe på den situasjonen alle organisasjoner – når man får muligheten til det – har lett for å havne i, med stadig flere som jobber på kontor, som jobber med papirarbeid, med å lage store utredninger, skriftlige beskrivelser, evalueringer osv. rundt på nyopprettede kontorer, altså mer byråkrati. Når vi nå skal jobbe med resultatreformen, må vi passe på at vår etterspørsel etter evalueringer, flere gjennomganger av det som har skjedd, skriftligheten i dette, ikke kombineres med at vi får en utvikling av økt byråkrati i politiet. De to hensynene: bedre erfaringslæring, men samtidig å unngå et ytterligere voksende byråkrati bør være to hensyn som må gå hånd i hånd når vi skal jobbe med dette temaet videre. Vi finner i dag ikke grunn til å stemme for forslagene, fordi vi mener at denne prosessen er kommet lenger i dag enn det som ligger til grunn for at mindretallet fremmer disse forslagene.