Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Det går alltid et tog. Det siste året har det imidlertid vært lenge mellom hver gang vi har hørt noe positivt om situasjonen for norsk jernbane eller for NSB. Siden forrige stortingsmelding om NSB har problemene stått i kø: alvorlige ulykker, problemer med togsett som ikke tåler farten de skulle tåle, og togførere som plutselig skulle ha ferie. Denne eierskapsmeldingen burde ha grepet fatt i utfordringene for norsk jernbane og for NSB. Det gjør den ikke i tilstrekkelig grad. Vi som er glade i jernbanen, hadde forventet noe mer, f.eks. at departementet hadde gitt en grundigere vurdering av de utfordringene som NSB-styret har pekt på i virksomhetsplanen. Meldingen tar opp mange spørsmål, men etterlater mange av dem ubesvart. Meldingen og styrets virksomhetsplan har fokus på økonomiske utfordringer. Det er viktig at selskapet kutter kostnader, effektiviserer og driver rasjonelt, men totalinntrykket en får etter å ha lest både Regjeringens melding og styrets virksomhetsplan, er faktisk at en har glemt noe av det viktigste for kundene, nemlig service og kvalitet på tilbudet. Jeg savner at NSB setter fokus på service overfor kundene, service i betydningen bedre informasjon, renhold, noe å bite i på toget og slike ting, som betyr mye for totalinntrykket. Hva vil vi med NSB? Hva er målsettingen vår for selskapet? Og hva er Regjeringens mål for NSB? Departementet peker på at selskapet skal gi staten størst mulig verdiskaping over tid, at det skal oppfylle regulatoriske mål, at det skal utnytte synergieffekter i det å være et bredt sammensatt konsern, og at selskapet skal være en attraktiv arbeidsplass med dyktige og serviceinnstilte arbeidstakere. Disse målene kunne vært satt av en hvilken som helst eier. I tillegg er det et punkt om at NSB skal sikre publikumsvennlig og trafikksikkert persontogmateriell tilpasset den norske infrastrukturen. Dette er det nærmeste en kommer en politisk begrunnelse for det statlige eierskapet. Kristelig Folkeparti vil noe mer. Vi ønsker å videreføre statlig eierskap i NSB, nettopp fordi vi vil noe med selskapet. Vi ønsker oss en slagkraftig transportbedrift. Vi ønsker at NSB skal bidra til å løse kø- og miljøproblemer rundt flere av de største byene. Vi vil gi norsk jernbane og NSB en viktig rolle, slik at Norge kan bli et foregangsland innenfor miljøvennlig transport. Derfor vil vi stille nye krav til selskapet, og derfor vil vi gi selskapet bedre rammebetingelser. NSB er i en meget vanskelig økonomisk situasjon, som vi også nettopp hørte, og her er det et stort arbeid å gjøre for selskapet. Kristelig Folkeparti er enig i at det er nødvendig å styrke selskapets egenkapitalsituasjon, og slutter seg til Regjeringens forslag til bevilgning. Det betyr at vi styrker egenkapitalen med 2,1 milliarder kr, slik at selskapet kan betale ned tilsvarende gjeld til staten. I meldingen er det også lagt opp til at NSB etter hvert skal spare 300 mill. kr årlig på effektivisering. Kristelig Folkeparti er enig i at en skal drive effektivt, men vi vil likevel advare mot tiltak som går ut over servicetilbudet til kundene. Regjeringen foreslår i meldingen at NSB Gods kan skilles ut i eget selskap. Det legges opp til at NSB fortsatt skal være majoritetseier. Kristelig Folkeparti er enig i at dette er fornuftig. Etter Samferdselsdepartementets vurdering er en sterk godsaktør i Norge en forutsetning for å nå målet om å få overført godstransport fra vei til bane. Jeg vil da ta et lite eksempel fra en avis som kom ut siste uke, hvor det står at NSB sviktet, og 100 trailere tok over. Videre står det: «NSB-Gods beklager Vi har rett og slett ikke kapasitet til å kjøre det russiske tømmeret helt til Otta. Akkurat nå har vi alt for få vogner til å frakte alt tømmeret.» Er dette måten å oppnå den målsettingen på som vi nettopp hører fra departementet side, og for så vidt fra oss alle? Utskilling av NSB Gods vil ha konsekvenser for selskapets netto momsbelastning. Vi mener styrets forslag om nullmoms for tog fortjener en grundigere vurdering. Da vi for et år siden behandlet framtidig organisering av Flytoget, var sentrumspartiene og Arbeiderpartiet enige om en rekke viktige punkter. Vi vedtok at Flytoget skal ha stor grad av frihet og selvstendighet i tråd med merknadene i Innst. S. nr. 237 for 1999-2000. Der sies det noe om markedsføring av Flytoget som selvstendig tilbud, at Flytoget står fritt med hensyn til valg av leverandører og ikke skal pålegges å ta del i konsernkontrakter som ikke tjener Flytoget, og at NSB BAs eventuelle bruk av Flytoget i markedsføring av NSB må skje i forståelse med Flytoget. Vi sa også noe om å sikre ekstern, profesjonell kompetanse i styret for Flytoget. Regjeringen har skapt noe usikkerhet om dette ved en formulering i St.meld. nr. 48, der det står noe om at vedtaket om at Flytoget skal ha stor grad av frihet og selvstendighet, ikke etter departementets vurdering kan medføre at konsernstyret i praksis ikke har reell styring med hensyn til utnytting av synergieffektene. Det vi skrev i merknadene for et år siden, var helt avgjørende for at vi ikke allerede da skilte ut Flytoget som eget selskap. Jeg er derfor glad for at Arbeiderpartiet, sammen med sentrumspartiene, understreker at det vi sa i fjor, fortsatt ligger til grunn, og at vi i dag også gjennom vedtaket får slått fast dette. Jeg håper at statsråden i sitt innlegg vil bekrefte at han vil sørge for at dette blir fulgt opp. Kristelig Folkeparti har sluttet seg til avkastningskravet slik det er foreslått fra Regjeringen. Jeg vil imidlertid understreke at for oss er avkastning målt i kroner og øre langt fra det viktigste målet med statlig eierskap i NSB. For oss er det viktigere at togene går når de skal, at de som tar toget, er fornøyd, og at vi får flere til å velge tog framfor privatbil. Det viktigste for NSB nå er å gjenreise tilliten overfor publikum, slik at den negative trafikkutviklingen kan snus. Det er viktig å sikre toget som et betydningsfullt transportmiddel, også der det ikke er bedriftsøkonomisk lønnsomt. Et stabilt statlig eierskap kan bidra til å sikre dette, og jeg er glad for at et flertall er enig her. I dag er det gjennom offentlig kjøp av tjenester vi sikrer togtilbudet på strekninger som ikke kan drives på kommersielt grunnlag. Bevilgningene for i år er tema i neste sak, men formen på avtalen mellom staten og NSB er en viktig del av NSBs rammevilkår. Formen på avtalen er derfor et viktig tema i styrets virksomhetsplan. Derfor er jeg skuffet over at verken Regjeringen eller Arbeiderpartiet har vært interessert i å drøfte viktige sider ved denne avtalen i forbindelse med NSB-meldingen. Så vidt jeg kjenner til, er rammeavtalen mellom NSB og staten omtrent uforandret siden 1990. I 1990 eksisterte ikke Jernbaneverket – det eksisterte, men ikke i nåværende form – NSB hadde ansvaret for både tog og infrastruktur, og nå er det på tide å endre avtaleform. Jeg er glad for at et flertall er enig om at kjøpsavtaler for transporttjenester må inneholde bestemmelser som reduserer den statlige godtgjørelsen når transportøren ikke oppfyller avtalekravene, f.eks. i forhold til frekvens eller punktlighet. Jeg er også glad for at et flertall er enig i at vi ikke skal belaste NSB når det er forhold transportøren ikke har innflytelse på, som er årsak til brudd på avtalekravene. Et flertall er enig om at kvalitetskontrakter har mange elementer som kan overføres til statlig kjøp av persontransporttjenester med tog, og jeg er overrasket over at Arbeiderpartiet ikke har vært villig til å gå inn i denne debatten. Dersom en vil noe med selskapet, må en ta i bruk de virkemidlene som er til rådighet, og hvis en ønsker et bedre togtilbud, er omfanget og formen på statlig kjøp det mest essensielle. I virksomhetsplanen peker styret på to problematiske forhold i kjøpsavtalen. Avtalens kortsiktighet ivaretar ikke NSBs risiko knyttet til investeringer i togmateriell. Avtalen gir ikke tilstrekkelig incentiver til omstilling, effektivisering og utvikling av bedre markedsløsninger. Kristelig Folkeparti er enig i NSBs innvendinger mot avtalen. Det er en investering i togmateriell som skal brukes i flere tiår – i hvert fall dersom akslingene holder. Kristelig Folkeparti mener den neste rammeavtalen må ha en lengre tidshorisont enn fire år. Vi mener også at NSB må gis mulighet til å beholde mer av effektiviseringsgevinsten fra år til år. For Kristelig Folkeparti er det viktig at avtalen må gi incentiver til å øke togtilbudet. Målet vårt er at flest mulig skal ha anledning til å velge tog, særlig i områder der det er store kø- og miljøproblemer på veiene. Dersom NSB er i stand til å frakte flere inn til f.eks. Oslo i rushtrafikken hver morgen, må avtalen gi NSB et økonomisk incentiv til å øke tilbudet. Infrastrukturen NSB tilbys av Jernbaneverket, er NSBs viktigste rammebetingelse. Alle vet at mange av NSBs problemer med forsinkelser skyldes feil ved infrastrukturen. Det er ikke NSBs ansvar, men Jernbaneverkets. I virksomhetsplanen peker NSB-styret på svakheter med dagens sportilgangsavtale. Hovedpoenget er at det økonomiske ansvaret må ligge hos dem som har mulighet til å påvirke forholdene, og at det er den beste måten å sikre incentiver på til forbedringer. Kristelig Folkeparti er enig med NSB-styret i dette. En sportilgangsavtale må plassere ansvaret der det hører hjemme, definere Jernbaneverkets forpliktelser og inkludere et økonomisk ansvar ved brudd på forpliktelsene, slik NSB bør holdes økonomisk ansvarlig hvis de ikke leverer i henhold til kjøpsavtalen. Kristelig Folkeparti er ikke fornøyd med resultatene av samarbeidet mellom NSB og Jernbaneverket så langt, men kanskje kan en bedre og mer forpliktende sportilgangsavtale legge grunnlaget for et bedre og mer profesjonelt samarbeid, nettopp til nytte for den jernbanen vi alle er opptatt av skal fungere på topp.