Abid Raja (Venstre), 2017-12-08:
Aller først ønsker jeg å gi ros til statsråden for å ha vært modig i debatten. Det har vært en krevende debatt å stå i, det har jeg full forståelse for, jeg kjenner jo dette miljøet relativt godt. Så all ros til statsråden, som har tatt både riktige og viktige skritt og ikke minst stått i den konflikten som har vært. Jeg er enig med veldig mange av de talerne som har vært her og sagt at Islamsk Råd Norge har vært viktig. Og de har historisk vært viktige. De har eksistert i rundt 25 år, og vi må huske at de har hatt mange gode ledere: Imam Senaid Kobilica, nåværende representant for Miljøpartiet De Grønne, Shoaib Sultan, som var generalsekretær der, og ikke minst den første kvinnelige generalsekretæren, Lena Larsen, på 2000-tallet. Én ting er det dialogarbeidet de har gjort, som har vært viktig og riktig og synlig i samfunnet, men vi må heller ikke glemme den store innsatsen de la ned. Selv om karikaturstriden hadde flere sider, var én side ved den at mens danske imamer – i hvert fall én imam – og representanter dro til Midtøsten for å piske opp stemningen mot Danmark, var representanter fra det muslimske miljøet og Islamsk Råd Norge i Midtøsten for å dempe konflikten med Norge. Det så vi gjennom tv-opptredenene de hadde i tv-kanaler i Midtøsten. Så vet vi at en vi kjenner navnet til, Arfan Bhatti, gjerne ville demonstrere mot både det ene og det andre, og også den gangen kom Islamsk Råd Norge på banen og sa at de ikke støttet opp under dette, og de oppfordret folk til ikke å dukke opp på den demonstrasjonen. De innledet til og med i sin tid dialog med Homonettverket. Man kan ikke si at det har vært helt vellykket hele veien, men allikevel, de innledet dialog med Homonettverket for å se hvordan man kan få dette til – ikke nødvendigvis for å endre liturgien, men for å se at også homofile skal ha rett til å leve i samfunnet, at også muslimer skal respektere deres rett til å være homofile, og at man må dempe den hatkriminaliteten. Derfor har flere tidligere tatt til orde for at de burde fått økt støtte. Jeg har selv vært blant dem som har sagt at de burde fått økt støtte. Men dessverre, det som veldig mange mennesker har bidratt til å bygge opp over 25 år, en viktig organisasjon som muslimer virkelig trenger – og som storsamfunnet trenger, for dialogbiten handler om at begge trenger dette – har særlig én person, til tross for mange advarsler fra veldig mange samfunnsaktører, bidratt til å rive ned. Det er generalsekretæren i Islamsk Råd Norge, Mehtab Afsar, det er det ingen tvil om, og ganske mange politikere har etter hvert turt å si dette. Denne personen har altså egenhendig, med sin framferd, klart å rive ned det mange andre bygget opp før ham. Og det handler ikke bare om en kvinne som ble ansatt som gikk med nikab; det var kanskje dråpen som fikk begeret til å renne over, det har også vært mange andre episoder. Jeg vil ta opp en annen sak og det er utbryterne, de som har turt å bryte med Islamsk Råd, for det å være «illojal» på den måten, som man ofte blir i dette miljøet, er et stort skritt å ta for veldig mange. De har tatt dette skrittet, de har gjort dette offentlig, og det har vært en stor belastning. Så vet vi alle her at vi trenger den typen paraplyorganisasjon, vi trenger at det finnes en eller annen type islamsk råd eller en annen type råd. Utbryterne har kalt seg Muslimsk Dialognettverk Norge, og de skal være en ny paraplyorganisasjon. Vi i Venstre prioriterte penger til dem i vårt alternative budsjett. Det har vært litt vanskelig å få dette til, dels på grunn av en pågående sak fra IRN osv., men jeg håper jo at vi med tiden kan bli ferdig med IRN-saken. Jeg håper at statsråden vil kunne si om hun vil innlede en dialog med Muslimsk Dialognettverk Norge, disse utbryterne som har gått sammen og laget en ny paraplyorganisasjon, og om det kan være en organisasjon som politikerne kan strekke ut en hånd til. Kanskje de kan fylle det tomrommet som kommer til å oppstå. For alle sakene som ligger der, er ikke over: Likestillingen i minoritetsmiljøet, i det muslimske miljøet – det er ikke over. Religionsfrihet, både retten til å ha en religion og ikke ha en religion, er ikke over – og ikke minst at religionen skal ha en plass i dette sekulære, kanskje litt ikke-troende samfunnet. Kampen mot ekstremisme, barn, oppdragelse – alt dette er ikke over. Helt til slutt vil jeg si at ved en inkurie har Venstre falt ut av det siste avsnittet i merknadene. Vi håper selvsagt også at søknadsmengden til midlene vil gjenspeile mangfoldet av tiltak, og at midlene kan bidra til en inkluderende religionsdialog.