Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-23:
Hvis jeg skal ta siste taler på ordet, kan jeg starte med å si at da bør man også slutte med å spre trygdepanikk. Jeg har tatt med meg en statistikk over de unge uføre. Jeg skal ikke vise den fram her, men den som vil se på den, kan se at det er en flat linje fra 1980. Det er ingen eksplosjon, og den stemningen som søkes skapt ved å diskutere på den måten vi gjør nå, mistenker jeg er for å kunne kutte i trygden. Vi har sett når vi har behandlet uføretrygden, at f.eks. Fremskrittspartiet ønsker å kutte i uføretrygden for alle under 40 år. Det er realiteten. Hvis man ikke vet om man kommer i arbeid noen gang resten av livet, skal man ikke ha denne tryggheten i det hele tatt. Representanten Graham fra Høyre var oppe her og snakket som om de som var på uføretrygd, ikke engang var i live. Uføretrygden skal være trygg og god og slik at man kan leve et godt liv, men da er det viktig at vi andre – og særlig politikere – snakker om dette sånn at man ikke reduserer verdigheten til folk fordi de er på uføretrygd. Den slagsiden har debatten vært veldig preget av. Så må man lære seg forskjellen på andel og antall. Befolkningen i Norge er nå på over fem millioner. De fleste på uføretrygd er over 60 år. De årskullene øker, og helsa skranter med åra. Da detter flere ut av arbeidslivet og trenger uføretrygd. Når det gjelder de unge, er diagnosestatistikken ganske tydelig, det er alvorlige diagnoser. Det er – for å si det rett ut – gode grunner til at noen trenger hjelp veldig lenge, og de opplevelsene er det ingen grunn til å misunne noen. Det er heller ingen grunn til å misunne noen trygghet for inntekt når de har det som verst og er alvorlig sjuke. Mange unge sliter, de mister fotfestet i skole og arbeidsliv. Det kan være helsa, omsorgen, skolen eller andre forhold som er problemet. De må raskt få hjelp og oppleve mestring og trygghet. Dette ansvaret har heimen, skolen, barnevernet, Nav, helsevesenet. Unge må oppleve at det som skal hjelpe dem, bidrar til at evner, interesser og troen på egne krefter blir utviklet og ikke krympet. At unge uføre får inntekt så de kan leve noenlunde som andre, er ikke et problem, det er bra. Medfødt sjukdom og psykiske problemer kureres ikke ved å fjerne muligheten til trygg inntekt. Mange kan trenge tid på å bli friske, og unge kan få alvorlige skader som ikke synes utenpå. Arbeidslinja må bygge på kunnskap, kvalifisering, inkludering og arbeid mot diskriminering. Vi har et arbeidsliv, og vi har holdninger i samfunnet som gjør at det er mye vanskeligere for mange av dem med somatiske eller psykiske helseproblemer å mestre dagens arbeidsliv. Det er som hånd i hanske for friske, velutdannede mennesker som har hatt flaksen og helsa på sin side, men for dem som sliter og ikke har god helse, skaper det stor utrygghet, og man føler seg i tillegg maktesløs, uønsket og ubrukelig. Jeg vil advare mot debatten som bygger på dette. Det gjenstår å se om fakta i saken påvirker debatten, men SV har noen helt konkrete forslag som vi jobber med i vårt arbeidsprogram for neste periode. Vi ønsker at alle unge under 26 år skal ha rett til skoleplass, arbeidstrening eller arbeid, og vi ønsker å gi alle unge uføre rett til oppfølging av Nav. Det er ikke slik som noen sier, at man får uføretrygd, og så er man ikke inne i Nav i det hele tatt, eller at uføretrygdsystemet er slik at man aldri kan komme tilbake i arbeid. Det er også feil. Man kan kombinere arbeid og trygd, og man kan til og med ha uføretrygden hvilende i ti år mens man prøver seg i arbeid. Men det er riktig at de på uføretrygd har krav på lite oppfølging i tiltak eller utdanning. SV ønsker i neste periode å jobbe for at ungdom og unge på uføretrygd skal ha samme rett til oppfølging fra Nav som dem som går på arbeidsavklaringspenger. Det tror vi kan være et veldig viktig tiltak framover, som kan sikre at de som gjenvinner helse, og som kommer ut av en vanskelig livssituasjon, får den oppfølgingen som gjør at de kan lykkes med å få arbeid.