trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-04-26:
Det er vanskelig ikke å oppfatte den debatten som Senterpartiet i Stortinget fører mot Senterpartiet i Regjeringen som et uttrykk for en form for humor som de fleste av oss ikke helt forstår. For det er jo slik at det ikke er mulig for en regjering å behandle en sak både etter § 26 og etter § 93 på én gang. Enten behandler man på den ene måten eller så behandler man på den andre. Det er altså Regjeringen som har valgt å komme til Stortinget med forslag om at denne saken skal behandles i henhold til § 26, og da går jeg ut fra at Senterpartiet i regjering er enig i det. Jeg hadde satt pris på om Johan J. Jakobsen ville klargjøre hvordan det er mulig å sitte og være konstitusjonelt ansvarlig overfor Stortinget i regjering og gå inn for ett syn som har med Grunnloven å gjøre, og så sitte her i salen og innta tilnærmet det stikk motsatte syn samtidig. Jeg har også lyst til å føye til at ifølge Regjeringen i St. prp. nr. 50 identifiserer Senterpartiet seg også denne gangen med det de sa i forbindelse med Innst. S. nr. 229 for 1996-97, at den avtalen som Regjeringen nå anbefaler Stortinget å godta, innebærer økt risiko for narkotikasmugling og internasjonal kriminalitet som følge av fjerning av personkontrollen ved indre grenser, redusert handlefrihet i asyl- og flyktningpolitikken og frykt for svekket personvern og rettssikkerhet. Er det virkelig slik at Senterpartiet i regjering går inn for en avtale som Senterpartiet i Stortinget beskriver på denne meget alvorlige måten? Jeg har lyst til å føye til at hvis det øvrige stortingsflertallet hadde vært i nærheten av å mene at avtalen skulle ha så alvorlige konsekvenser for disse helt sentrale områdene, så ville vi selvfølgelig ikke ha gått inn for den.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Jeg foreslår Asmund Kristoffersen og Bjarne Håkon Hanssen.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Jeg vil fremme forslag fra Sylvia Brustad og meg selv om at omsorgstrengende mennesker som flytter til en kommune, sikres samme adgang til sykehjemsplass eller omsorgsbolig som kommunens øvrige innbyggere.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-06-17:
Jeg vil på vegne av Christopher Stensaker og meg selv få lov til å levere inn et Dokument nr. 8-forslag om å åpne Jernbaneverkets skinnegang for andre aktører.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
På vegne av Sylvia Brustad og meg selv vil jeg fremsette et forslag om å sikre likeverdig skoletilbud når det gjelder bl.a. spesialundervisning, undervisningstimetall og delingstimer.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Det er riktig som utenriksministeren sa, at Arbeiderpartiet er fornøyd med den redegjørelsen som vektla arbeidstakernes rettigheter og de faglige rettighetene. Men det betyr også at det må være et taktomskifte, fra en defensiv holdning og over til en aktiv, i de posisjonene en inntar i det videre arbeid, og ikke bare at en i utgangspunktet sier at en er fornøyd om det kommer noe om faglige rettigheter i en resolusjon. Det blir på en måte den balansegangen Regjeringen må finne, etter at det her i dag både fra SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet er gitt uttrykk for at presset med hensyn til arbeidstakerrettighetene hele tiden må holdes oppe ved et initiativ fra norske myndigheters side. Det andre spørsmålet som jeg stilte, har jeg heller ikke fått svar på. Det lød: Hva er forskjellen mellom de norske myndigheters forlengede arm i Genève når det gjelder WTO, og myndighetene selv? I og med at dette har fått så vidt stor mediedekning, ville det være naturlig at statsråden også gjorde rede for det.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
La meg først konkludere med at vi registrerer fra Arbeiderpartiets side at utenriksministeren er innstilt på å sette i gang forhandlinger om landbruksmessige reformprosesser som en del av WTO-forhandlingene, og at det er det som utenriksministeren har sagt i sin redegjørelse, som er Regjeringens politikk på dette feltet. Så syns jeg at utenriksministeren var noe lemfeldig i sin omtale av arbeidstakerrettigheter og arbeidsstandarder. Jeg vil understreke det jeg sa i mitt hovedinnlegg, at begrepet «frihandel» blir meningsløst dersom det kan baseres på brudd på faglige rettigheter, og vil minne om at Norge helt siden 1996 har jobbet for at WTO bør opprette en egen arbeidsgruppe for å drøfte spørsmålene rundt arbeidsstandarder. Jeg vil spørre utenriksministeren om han vil følge dette opp helt konkret, slik at man får en arbeidsgruppe som viderefører arbeidet med arbeidsstandarder også etter at runden er over, slik at dette blir en permanent oppgave. Jeg vil også be om at utenriksministeren klargjør at den dialogen som jeg vet de nordiske land har hatt med utviklingslandene nettopp for å få dem til å være med på dette som dreier seg om arbeidstakerrettigheter, forbud mot barnearbeid, miljøhensyn osv., fortsetter, og at Norge og de øvrige nordiske land går videre med dette initiativet.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Bare en utdypning av et par av de temaene som jeg tok opp i mitt hovedinnlegg tidligere i dag. Hensynet til de aller fattigste landene er viktig i den kommende runden. Jeg vil også vise til den handlingsplanen som statsråd Hilde Frafjord Johnson la fram sist vinter, og som ligger til behandling i utenrikskomiteen som en del av bistandsredegjørelsen. Der tar hun sterkt til orde for ytterligere tollettelser for MUL-landene. Velstandsgapet mellom i-land og mange u-land er, som flere har sagt, økende, og det gjelder særlig land i Afrika og ikke minst i det sørlige Afrika. Jeg har merket meg at utenriksministeren i sin redegjørelse sa at hensynet til disse landenes behov innen handelssystemet vil være en viktig ledetråd ved valg av norske standpunkter. Jeg vil understreke så sterkt jeg kan, at det også blir slik. Jeg vil også be utenriksministeren klargjøre om han støtter det initiativet som har kommet fra EU om at MUL-landene, altså de minst utviklede landene, faktisk i forbindelse med denne runden får fullt tollfritak for alle sine produkter. Det er vanskelig å snakke om politiske kjøreregler i det internasjonale samfunnet uten å snakke om investeringer. Så kan man si at investeringer og handel på mange måter henger sammen, og at det også er regler for investeringer knyttet til handelssystemet. Likevel er det viktig å få i gang igjen prosessen med et arbeid for å få til et multilateralt regelverk for investeringer. Jeg vil også be utenriksministeren om at han tar et nødvendig initiativ for å få den prosessen i gang igjen. Det er viktig etter at MAI-avtalen har strandet, at prosessen kommer i gang igjen. Så vil jeg også, i likhet med Dag Terje Andersen, understreke at det er bred enighet her i Stortinget om det som er Regjeringens linje i forhold til landbrukets plass i WTO-forhandlingene, og at man er innstilt på en landbruksmessig reformprosess som en del av forhandlingene. Helt til slutt vil jeg kort kommentere de forslagene som er lagt på bordet fra Erik Solheim på vegne av Sosialistisk Venstreparti. Jeg vil i denne omgangen nøye meg med å be Erik Solheim om å omgjøre forslagene nr. 1, 2, 3 og 4 til oversendelsesforslag, og at de blir sendt Regjeringen uten realitetsvotering. Jeg vil vise til det som utenriksministeren sa i sin innledning, og mener det er hold i at vi oversender disse forslagene uten realitetsvotering.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Jeg skal love å være kort. Jeg syns at den avtalen som vi i dag gir samtykke til ratifikasjon av, er en avtale av så vidt stor betydning at den fortjener noen få ord, selv om dette går rolig for seg, og det er også en enstemmig innstilling vi fremmer for Stortinget. Det dreier seg om en frihandelsavtale mellom EFTA-landene på den ene siden og PLO på den andre siden på vegne av de palestinske selvstyremyndighetene. Norge har spilt en avgjørende rolle i fredsprosessen i Midtøsten. Vi følger opp prosessen med bistand, både bilateralt og via ulike private og multilaterale organisasjoner. En stabil økonomisk utvikling i de palestinske områdene, noe som er en nødvendig del av fredsprosessen, forutsetter investeringer, handel, et vel utviklet landbruk og velfungerende offentlige og private institusjoner. Dette er områder som må ha sysselsetting, arbeidsplasser og teknologisk utvikling og kompetanse. Frihandelsavtalen med EFTA representerer i tillegg sammen med en tilsvarende avtale med EU, et skritt videre for å sikre markedsadgang i Europa for palestinske varer. Det har vært et sentralt poeng å sikre en parallellitet med handelsavtalen mellom EU og PLO, slik at EU og EFTA får et tilnærmet likt handelsregime i forhold til de palestinske områdene. Slik blir også avtalen en del av EUs sørlige dimensjon, som bl.a. skal sikre stabilitet, vekst og demokrati rundt Middelhavet. Vi får her et handelsregime som etter hvert også vil kunne inkludere Balkan og en del post-sovjetiske stater – en av flere regionale samarbeidsstrukturer innen internasjonal handel, som vi berørte tidligere i dag under debatten om de kommende WTO-forhandlingene. Med dette anbefaler jeg komiteens enstemmige innstilling.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 1999-06-17:
Jeg forutsetter at Regjeringen legger til grunn den retning flertallet foreviser. En målsetting om å opprettholde en rettferdig og markedsorientert handelsordning for jordbruksprodukter slås fast i artikkel 20 e i WTOs landbruksavtale fra 1994. Statsråden var så vidt innom dette i sitt innlegg i dag, men Regjeringen har i svært liten grad foretatt en klargjøring av sitt ståsted i forhold til dette. Den vekt som redegjørelsen legger på å forsvare handelshindringer med tanke på landbruksvarer, er svært bekymringsfull, fordi vi nå gir signaler om at frihandel utelukkende er et mål dersom dette er en fordel for Norges eksport. Jeg velger å tro at dette ikke er et tilsiktet ønske, for da vil ikke Norges interesser ivaretas. Det er vel slik at Regjeringen føler seg bundet til og vil arbeide konstruktivt for, som det står i avtalen, en målsetting om å opprette en rettferdig og markedsorientert handelsordning for jordbruksprodukter.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 1999-06-17:
Statsråden forklarte Norges forhandlingsstrategi, eller den strategien Regjeringen ønsker skal være Norges forhandlingsstrategi, med tanke på landbruksvarer, og bygger på at artikkel 20 ikke har noen tidsfrist. Altså er en glad og fornøyd så lenge intet blir foretatt på området. Det at artikkel 20 ikke setter noen tidsfrist for innføring av rettferdig og markedsorientert handel for jordbruksprodukter, betyr ikke at Regjeringen ikke kan arbeide konstruktivt for dette. Det samme gjelder reduksjoner i andre støtteordninger og vernetiltak. Norge har som kjent lite å tjene på en trenering og motarbeiding av en fri internasjonal handel, ikke minst med tanke på fisk og fiskeprodukter. Derfor er det viktig at Regjeringen følger opp Stortingets ønske om at Regjeringen arbeider målrettet og konstruktivt også med tanke på frihandel for landbruksvarer.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 1999-06-17:
Jeg ønsker å klargjøre noen av våre vurderinger i forhold til innretningen på den hjelp som skal ytes. At oppbygging etter en krig koster, er det ingen tvil om. Den humanitære situasjonen i tidligere Jugoslavia og i Albania er slik at gjenoppbyggingshjelp bør kunne gis. Derfor støtter også Fremskrittspartiet denne ekstrabevilgningen. Hjelpen må gis på en måte som ikke medfører avhengighet på lang sikt, det er hjelp til oppbygging og ikke ordinær bistand. På samme måte må hjelpen heller ikke brukes slik at det gir grobunn for ytterligere mistenkeliggjøring og nag mellom folkegruppene. Dette betyr ikke at alle skal få hjelp uavhengig av tidligere handlinger og disponeringer. Norge må for enhver pris unngå at norsk hjelp befester maktgrunnlaget for en president som dyrker etnisk rensing, terror og pressesensur. Det er således gledelig å få signaler fra Serbia som går ut på at det serbiske folk nå kan være villig til å rydde opp i eget hus. Serbiske opposisjonspartier krever i et opprop at president Slobodan Milosevic må gå av. Tidligere har den ortodokse kirke krevd det samme. Kirken begrunner sitt syn med folkets tragiske situasjon. Det er viktig at disse initiativ vi nå ser, støttes. Fremskrittspartiet vil derfor ikke åpne for støtte til Serbia så lenge Milosevic og hans regime styrer. Det er riktig så lenge det ikke er snakk om klar og omfattende hungersnød. Spørsmålet vil naturligvis være et annet dersom den serbiske befolkning erkjenner regimets handlinger og tar skritt for å bytte styre. Men vi må ikke nå som det er en gryende positiv bevegelse i Serbia, bidra til å styrke maktbasen for den krigsforbrytertiltalte presidenten.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Debatten har vist at det er en stor grad av frustrasjon og skepsis til avtalen, selv blant de partiene som står bak den felles merknaden som er viktig for Regjeringen i forhold til å underskrive avtalen og ratifisere den. Den skepsisen kan en godt forstå, og jeg tror at alle som har hatt ordet, har uttrykt seg balansert om det forholdet. Men det inntrykket som jeg synes forsøkes skapt om at denne avtalen skulle være uakseptabel, mener jeg det ikke er noe grunnlag for. Det er en ubalanse når det gjelder kvoter i avtalen. Både utenriksministeren og fiskeriministeren har imidlertid understreket at dette er noe en ikke kan se på isolert. Kvotebytte er ikke alene det viktige vurderingskriteriet for avtalen, fordi Smutthull-avtalen ikke er noen vanlig kvotebytteavtale. Jeg viser til det som fiskeriministeren sa om at fiske av lodde og torsk er tatt inn i denne avtalen mellom Russland, Norge og Island på en slik måte at det ikke bare angår det uregulerte fisket i Smutthullet, men i hele Barentshavet, i hele den arktiske sone. Jeg viser også til alternativet, nemlig at vi ikke står med noen internasjonale avtaler som kunne tvinge Island til å begrense eller regulere sin egen fangst på disse fiskeartene i den arktiske sone. Alternativet er altså en ubegrenset fangst av disse fiskeartene, som ville kunne true de bærekraftige stammene som de norske fiskeriene er avhengig av, og som særlig er viktig for bosetting og sysselsetting. Utgangspunktet var altså dårligere enn det vi har fått i avtalen, og det må være perspektivet. Så vises det også til FN-avtalen, at den liksom skulle være et alternativ. Vi har dessverre ikke kommet dit hen at FN-avtalen er blitt ratifisert av tilstrekkelig mange land, derfor er ikke dette et alternativ i dag. Og fiskeriministeren understreker at også FN-avtalen vil innebære en ubalanse i den forstand at de land som går inn i den avtalen, må akseptere at det må avgis kvoter til de land som inngår i avtalen, uten gjenytelser.
Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-06-17:
Jeg åpnet mitt innlegg med å si at redegjørelsen til utenriksministeren var uklar, og utenriksministeren fortsetter å være uklar i dag i sine svar. Jeg forstår nok grunnen til det, nemlig den indre strid i Regjeringen, men det er ikke tilfredsstillende for Høyre i dag at vi skal få så uklare svar fra Regjeringens side når det gjelder det man reiser til forhandlinger om mandat med. Vi er fullstendig klar over når det gjelder investeringer, at det er uavklart hvorvidt dette vil bli omfattet av mandatet for forhandlingene. Men det vi ber om, er at Regjeringen medvirker aktivt til at dette blir omfattet av mandatet, og der er jeg ikke fornøyd så langt med det svaret utenriksministeren gir. Når det gjaldt det andre spørsmålet jeg tok opp, nemlig EUs forslag knyttet til de fattigste utviklingslandene, ble heller ikke det kommentert fra utenriksministerens side, og jeg er veldig klar over at det også her er indre strid i Regjeringen. Jeg viser bare til at Åslaug Haga i sin kronikk i Nationen den 11. mars konkluderer med at det vil være lite rom for ytterligere liberalisering knyttet til de nye landbruksrundene, mens utviklingsminister Frafjord Johnson senest i spontanspørretimen 19. mai uttrykte at en liberalisert verdenshandel er viktig nettopp for u-landene, og det gjelder jo det samme spørsmål. Det vi ber om svar på, er hvordan den norske regjeringen og Norge vil forholde seg til dette forslaget fra EUs side som et innspill til mandatet for WTO-forhandlingene.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-06-17:
Det er en bred politisk tilslutning til Regjeringens forslag om å bevilge ytterligere 350 mill. kr til humanitær bistand i forbindelse med krisen i Kosovo. Og i og med at alle partier i Stortinget støtter ytterligere bevilgninger til Kosovo, slik at den totale bistanden når opp i 575 mill. kr, ser jeg liten grunn til å bruke mye tid på å gjenta de støtteerklæringer som allerede har kommet fra de foregående talere. Ingen partier har i innstillingen gitt uttrykk for at de foreslåtte bevilgninger vil være tilstrekkelige – tvert imot. Flertallet sier at det vil bli aktuelt med ytterligere bevilgninger. Mot den bakgrunn kan det derfor virke noe unødvendig at SV i en egen merknad finner grunn til å presisere det samme som flertallet også har sagt, nemlig at det vil være behov for ytterligere bevilgninger, og Regjeringen har varslet at den senere vil komme tilbake til Stortinget med forslag om det. Det er vel også da litt overraskende at en finner grunn til å fremme forslag om et konkret beløp, som er kvantifisert til ytterligere 650 mill. kr. I Senterpartiet vil vi presisere at vi selvsagt er beredt til å bidra med økte midler både til humanitær hjelp og til gjenoppbyggingen i Kosovo og i det øvrige Jugoslavia. Men vi tar til etterretning det Regjeringen sier i proposisjonen, nemlig at «en rimelig og fornuftig planleggingshorisont utover de nærmeste månedene ikke er mulig». Vi tar det til etterretning. Vi forventer at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med denne saken. Senterpartiet støtter Regjeringens opplegg og vil anbefale flertallets innstilling.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-17:
Presidenten så strengt på meg, men jeg kommer til å bidra til at Stortinget sparer tid senere i dag, så da går jeg ut fra at det går opp i opp. De forslagene vi har fremmet, har fått så pass positiv respons fra utenriksministeren at jeg vil be om at de blir omgjort til oversendelsesforslag. Jeg er selv ikke til stede på kveldsmøtet, derfor synes jeg er det riktig å gjøre det nå.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-17:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge en debatt hvor etter min mening det vesentligste er sagt. Jeg slutter meg i all hovedsak til det saksordfører Harald Hove sa, som jeg oppfattet var nokså likt det Kjell Engebretsen sa og selvfølgelig også det Einar Steensnæs sa, og som vi kan oppsummere i to punkter. Dette er ikke en spesielt god avtale. Det er veldig lett å se en rekke punkter i denne avtalen som burde vært bedre, sett fra norsk synsvinkel. På den annen side er det lettelsen over at man har fått inngått en avtale og dermed fått stoppet det som jeg tror et samlet storting følte veldig uverdig, nemlig en såpass anspent situasjon mellom to land som står hverandre så nær som Norge og Island gjør. Trass i at det er lett å se innvendinger mot den – de innvendingene Fiskarlaget framla i komiteen, kan man ikke kimse av – mener vi det er helt klart at Stortinget bør støtte denne avtalen for dermed å kunne gå inn i vårt forhold til Island i årene framover på et nytt og bedre grunnlag.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-17:
Jeg vil innledningsvis vise til utenriksministerens redegjørelse, som jeg oppfatter som god og grundig, og som jeg i all hovedsak vil gi min tilslutning til. Venstres landsmøte understreket i en uttalelse om internasjonale spørsmål viktigheten av å ta fatt på globaliseringens utfordringer i større grad. Det vil være spørsmål om gapet mellom nord og sør, om å sikre at privat næringsliv tar større ansvar for sosiale og miljømessige forhold i den tredje verden, om bedre internasjonale ordninger knyttet til valutaspekulasjoner og investeringer, og om å styrke nasjonale institusjoners evne til å overvåke og regulere sin utenriksøkonomi. Særlig viktig i denne sammenheng er å hjelpe utviklingslandene til å styrke sine muligheter. Etter vår oppfatning må WTO ses i en slik større sammenheng. WTO-forhandlingene og WTO-avtalen er en del av et større internasjonalt system for å få bedre økonomiske og handelsmessige systemer basert på bindende avtaler, og dermed en best mulig ordnet markedsøkonomi. Som flere talere har vært inne på tidligere, har GATT og WTO vært viktige for Norge på grunn av vår åpne økonomi, og fordi vi har en liten økonomi. En slik økonomi krever et sikkert internasjonalt handelssystem, og det er også viktig å ha fått til ordninger for tvisteløsninger, knyttet til ulik oppfatning av avtalene. Flere har i debatten i dag vært inne på, og det vil Venstre gi støtte til, at WTO i større grad også skal kunne ta innover seg å sikre en utvikling i forhold til sosiale spørsmål og standarder og miljøspørsmål. I denne sammenheng, ikke minst fordi det å gå inn og skulle sikre disse forhold bedre, i utgangspunktet vil kunne være negativt for utviklingslandene, er det viktig at det i avtaleverket skapes muligheter for en positiv diskriminering av handel fra utviklingsland til den rike del av verden. Jeg vil også understreke at jeg er enig med Erik Solheim i at WTOs prosesser må bli mer åpne, og jeg oppfatter for så vidt utenriksministerens redegjørelse i forhold til norske forhandlingsopplegg og innspill som å være et bidrag i en slik prosess. Det Venstre oppfatter som særlig viktig, er at man gjennom WTO-systemet prøver å gi stimulans til mer miljøvennlig produksjon av varer og tjenester. Vi bør ta sikte på å fjerne all toll på miljøvennlige varer og tjenester og sikre bruk av miljøvennlig teknologi. I denne sammenheng er det også viktig med nulltoll for varer fra de minst utviklede land. Så langt det gjelder landbruksspørsmål og handel med landbruksvarer, viser jeg til utenriksministerens redegjørelse. Et forhold som kanskje ikke har vært nevnt særlig i debatten i dag, og som jeg kanskje heller ikke vil gi spesielt tunge bidrag til for min del, er at det ligger en betydelig utfordring for WTO i at Russland og Kina ikke er knyttet til systemet, samtidig som det vil være ønskelig å arbeide for at også disse landene blir knyttet til WTO-avtalen. Men det er vel riktig å ha det utgangspunkt at nettopp disse to landene, kanskje spesielt Kina, hvis Kina blir knyttet til avtalen, vil stille WTO overfor nye utfordringer.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-17:
Det har blitt en viss diskusjon om karakteristikker av denne avtalen. Jan Petersen gav uttrykk for at avtalen var dårlig. En ting er nå at jeg syns det kanskje er litt lite grunnlag for en slik karakteristikk i de fellesmerknadene som Høyre er med på i innstillingen, men det får nå så være. Einar Steensnæs og utenriksministeren har for sin del sagt at avtalen er god. For min egen del har jeg lyst til å gi uttrykk for at jeg syns det kan diskuteres hvor fornuftig det egentlig er med den typen karakteristikk av avtalen i det hele tatt, og at jeg for min del oppfatter avtalen som den best mulige, basert på foreliggende realiteter og alternativet ingen avtale. I utenrikskomiteens fellesmerknad fra de partiene som går inn for avtalen, ligger også en oppfordring til å arbeide for at avtalen skal bli bedre, og til at man over tid skal utvikle den i bedre retning. Det er et poeng at det å utvikle avtalen kan gjøres innenfor rammen av avtalen, noe som er en del av avtalens kvalitet. Når man hører på enkelte her i dag, kan det virke som om man mener at det er det forholdet at det er Islands nasjonaldag i dag som gjør at man vil inngå avtalen, og at man derfor har lyst til å overbringe en gave til Island. Jeg vil veldig klart gi uttrykk for at det ikke er min oppfatning av avtalen. Jeg oppfatter den altså som den best mulige, sett på bakgrunn av de foreliggende realiteter som man har måttet ta hensyn til. Jeg mener at det i alle fall er tre aspekter vi må gå inn i. Det ene er at avtalen har en utenrikspolitisk karakter, den har en ressurspolitisk karakter, og den vedrører næringspolitiske forhold. Når jeg hører på debatten her i dag, kan det virke som om fiskerinæringen tar utgangspunkt i det næringspolitiske alene. Hvis man vurderer denne avtalen ut fra en rent næringspolitisk synsvinkel, uten å ta hensyn til utenrikspolitiske og ressursforvaltningsmessige kvaliteter, kan jeg skjønne at fiskerinæringen kan ha den oppfatning av avtalen som de har, selv om de er nødt til å manipulere med kvotebytte for å få det helt til. Men det man da glemmer, er de næringspolitiske fordelene knyttet til den ressursforvaltningsmessige siden og faktisk også det som er knyttet til utenrikspolitiske forhold og forholdet til Island. Etter min vurdering er dette en næringspolitisk god avtale på grunn av kvalitetene knyttet til de to andre forhold. Og da får man si til Bastesens eksempel knyttet til at torskefisket tok slutt i januar 1989, at det er jo nettopp for å sikre torskeressursene at man inngår denne avtalen. Til slutt: Når man hørte Bastesens vurdering av om han skulle sette fram det forslag som er omtalt, kunne det høres ut som om det var splittelse i gruppen til Bastesen.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-17:
Jeg ville bare benytte anledningen til å være litt presis når det gjelder å karakterisere avtalen som best mulig ut fra de forutsetninger og implikasjoner som foreligger. Jeg forstår at Jan Petersen et stykke på vei kunne være enig med meg i karakteristikken, hvis man la til grunn at den var knyttet til den situasjonen som nå foreligger for Stortinget, nemlig om Stortinget skal kunne forkaste avtalen eller ikke. Risikoen for at det skulle bli oppfattet som om det var den samme vurdering jeg gjorde, gjør at jeg vil komme med en liten merknad for å presisere at min karakteristikk, at det var den best mulige avtale, er knyttet til Regjeringens vurdering og det tidspunkt Regjeringen bestemte seg for å underskrive avtalen. Med andre ord: et vesentlig annet tidspunkt og et vesentlig annet vurderingselement enn det som Jan Petersen la til grunn. Slik sett er det ikke enighet mellom Jan Petersen og meg. La meg derfor få lov til å legge til, for ikke å risikere å bli misforstått, at hvis folk stiller meg overfor de to alternativene, om avtalen er god eller dårlig, og tvinger meg til å gjøre et valg mellom dem, ville min konklusjon utvilsomt bli at avtalen er god – bare så det står fast. Når det gjelder bytteforhold og kvoteverdi, er vel situasjonen den at man har en del mekanismer knyttet til å beregne slike kvotebytter, som tar hensyn til den mer langsiktige verdien av kvotene. Det er ut fra en slik vurdering av kvoter den foreliggende avtale antakelig er nærmere forholdet 1:2, slik Utenriksdepartementet har formidlet at fiskebåtrederne legger til grunn, enn 1:10, slik Fiskarlaget har prøvd å gi inntrykk av. Så får man heller vurdere hva det helt nøyaktige forholdet måtte være. Det er det sikkert ikke mulig å komme fram til med høy grad av presisjon. Ellers må jeg si at jeg har registrert at det må være en viss uenighet innad i Arbeiderpartiet om denne avtalen. Så langt jeg har kunnet skjønne, er i hvert fall ikke representanten Schjøtt-Pedersen representativ med det innlegget han holdt her i dag. Helt til slutt: Det er rett at Venstre i ulike sammenhenger kan ha hatt mye erfaring med bare å være én representant i ulike forsamlinger, og det har nok hendt en og annen gang at noen har følt at Venstre-gruppen kunne være splittet. Men noe av det som Lars Sponheim ved flere anledninger har framhevet, er at den eneste fordelen ved at man bare hadde én Venstre-representant, var nettopp det forhold at gruppen ikke kunne være splittet.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-17:
Jeg har ikke påstått at Arbeiderpartiet i noen sammenheng har gitt uttrykk for «jubel» over avtalen. Det har for den saks skyld verken fiskeriministeren eller utenriksministeren heller gjort. Men når man hørte på det første innlegget til Schjøtt-Pedersen, var det ikke bare det at det ikke var «jubel» over avtalen, det var en ganske annen ende av ulike karakteristikkstreker man befant seg på. For Schjøtt-Pedersen var begrunnelsen for å inngå avtalen, så vidt jeg kunne forstå, det dramatiske i å la være å vedta en fremforhandlet avtale. Og da befinner vi oss på et helt annet punkt på en slik linje. Hvis man leser fellesmerknadene fra komiteen, og hvis man hørte innlegget til Kjell Engebretsen fra Arbeiderpartiet, syns jeg faktisk vi befinner oss langt borte fra det punktet som Schjøtt-Pedersen befant seg på i sitt innlegg, om enn også et godt stykke fra at man uttrykker «jubel» over avtalen. Bare la meg til slutt få lov til å sitere helt kort fra fellesmerknadene. Det heter der: «Dette styrker de norske interesser og posisjoner med hensyn til forvaltning av fiskeressursene i de viktigste områder og vedrørende de viktigste fiskeslag som Norge har interesse i, noe komiteen er godt tilfreds med.»
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-17:
Vi er heldigvis i den situasjonen at vi i forhold til konflikten knyttet til Kosovo er kommet vesentlig lenger enn da proposisjonen ble lagt fram. På det tidspunktet var det fortsatt krig. Perspektivet er derfor et annet når vi nå behandler saken, enn det det var da proposisjonen ble lagt fram. Det vi nå må fokusere på, er nødhjelp og humanitær hjelp og deretter en overgang til det som vil være gjenoppbygging i området. Det er selvfølgelig, som ikke minst lederen av utenrikskomiteen har vært inne på ved flere anledninger, vanskelig å trekke opp klare grenser mellom humanitær hjelp og gjenoppbygging. I noen spørsmål kan det kanskje være et lite poeng ikke å være for snever med hensyn til hva man definerer som humanitær hjelp. Når det gjelder nødhjelp og humanitær hjelp, må det være ganske opplagt at den i prinsippet skal kunne gå til alle, og det betyr i klartekst også til Serbia. Gjenoppbyggingsspørsmålet vil ligge lenger fram i tid, og i forhold til det vil man slik sett ha noe bedre tid. Men det er helt sentralt og viktig, som vel i grunnen de fleste har understreket, at man heller ikke ekskluderer Serbia i den sammenheng. Det å gå inn i problemstillingen omkring Milosevic og hvilken type tiltak som vil ha den ene eller andre effekt i den relasjonen, vil være viktigere når det gjelder gjenoppbygging enn i forhold til humanitær hjelp. Primært må Kosovo være i fokus, men samtidig må man også holde fram Makedonia, Albania og Montenegro som særdeles viktige, og så i tillegg til det Serbia. Når det gjelder det at flyktningene skal hjem, er jeg enig i det Erik Solheim sa, og jeg vil si noe jeg har prøvd å si et par ganger før. Vi skal på den ene siden være utålmodige, men samtidig må vi vise tålmodighet. Vi må være veldig klare på at dette vil ta tid, og at noe av det viktigste nok vil være fortsatt å opprettholde et trykk når det gjelder disse spørsmålene når vi er kommet til november og desember i år, ut i neste år og i årene etter det, for hele dette spørsmålet vil vi måtte forholde oss til i mange år framover. Helt til slutt: Når det gjelder merknadene fra Erik Solheim og SVs forslag, konstaterer jeg at merknadene ble tatt med for å begrunne et forslag som vi har valgt ikke å gå inn på. Derfor har vi heller ikke gått inn i spørsmålet om å finjustere forholdet til de merknadene som ble lagt fram der.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Det er ikke lett å la være å være lemfeldig når man skal kommentere så mange spørsmål på noen få minutter. Så et kort svar er ja på det representanten Nybakk spør om. Det noe lengre svaret er at det, som representanten Nybakk er kjent med, synes vanskelig i dag å få satt arbeidsstandarder formelt på WTOs dagsorden. Det vi konkret vil gjøre, er i samarbeid med likesinnede land å arbeide for at arbeidsstandarder blir omtalt i erklæringen fra neste ministerkonferanse. Det tror vi er viktig, for da kan man også få et formelt grunnlag for å arbeide videre med dette innenfor WTO. Men vi vil selvsagt også fortsette dialogen som vi har hatt med partene i arbeidslivet. Vi har, som representanten vil være kjent med, støttet LO økonomisk i deres arbeid med disse spørsmål, ikke minst i utviklingslandene, og vi vil fortsette dialogen med utviklingsland både i multilateral og bilateral sammenheng, slik at dette er et spørsmål som vi fra norsk side legger stor vekt på. Men vi har merket at det er vanskelig å få gjennomslag i WTO for disse spørsmålene, og derfor mener vi at vi ikke bare skal kjøre WTO-løpet. Selv om det skal være et viktig arbeid også innad i WTO, skal vi samtidig fortsette arbeidet innenfor ILO, for der har man dette som sitt mandat, og det er viktig at medlemslandene i ILO også forstår sammenhengen mellom arbeidet med handel og arbeidsstandarder.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Det er riktig som representanten Kvakkestad er inne på, at for et land som Norge, med en relativt liten og svært åpen økonomi, er et bindende regelverk for internasjonal handel av stor betydning, og dette gjelder selvsagt alle områder. Det gir trygghet for at norske produkter ikke blir diskriminert på utenlandske markeder, og det gir også en trygghet mot at den sterkestes rett skal bli rådende. Når det gjelder landbruk, tror jeg jeg må få lov til å gjenta noe av det jeg allerede har sagt, nemlig at WTOs landbruksavtale har en langsiktig målsetting om at man skal foreta betydelige gradvise reduksjoner i støtte og vern for å oppnå en grunnleggende reform av landbrukshandelen. Men det er ikke satt noen tidsfrist for når denne målsettingen skal oppnås, og artikkel 20 representerer således på ingen måte noe mandat til å forhandle frem fullstendig frihandel for landbruksvarer. Partene må, som jeg også har sagt, forventes å kunne gå lenger enn det de har gjort tidligere når det gjelder sine forpliktelser. Arbeidet med mandatet for forhandlingene vil nå fortsette. Jeg vil tro at vi i september/oktober vil kunne se klarere hvordan forhandlingssituasjonen er, og Regjeringen vil selvsagt komme tilbake til Stortinget med disse spørsmålene og den endelige utformingen av mandatet når vi er kommet så langt at det skal klargjøres forut for forhandlingene.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Først må jeg si at jeg er fascinert av representanten Frost Sterris kjennskap til de indre forhold i Regjeringen. Men la nå det ligge akkurat nå. Når det gjelder investeringer, er det riktig, som jeg sa, at vi fra norsk side ikke så for oss noen pådriverrolle. Grunnen til det prøvde jeg å si litt om i mitt innlegg i dag. Dette er, som jeg sa, fortsatt uavklart. Det er bl.a. motstand fra sentrale utviklingsland som India og Egypt mot å forhandle et regelverk for investeringer på det nåværende tidspunkt, og også USA har gitt uttrykk for tilbakeholdenhet når det gjelder å forhandle investeringsregler i WTO. De pågående drøftelsene i WTO viser at spørsmålet om multilaterale investeringsregler neppe er modent for forhandlinger nå. Jeg sa også at i den grad det blir konsensus om dette, skal vi selvsagt støtte opp om og delta aktivt i slike forhandlinger, men Norge ser ikke, sett i lys av de store motsetningene som er, at vi skal ha en pådriverrolle der i dag. Når det gjelder landbruk og forholdet til utviklingslandene, er det et dilemma for oss, og hvor det er vanskelige avveininger. Det gjelder ikke minst hva angår ønsket om å ivareta våre defensive interesser på landbruksområdet i forhold til utviklingslandenes ønsker og krav om økt markedsadgang for landbruksprodukter. Dette er et spørsmål som vi skal og ønsker å ha et bevisst forhold til i forberedelsene. Men, som jeg sa, vi arbeider fortsatt med å forberede oss. Det som har vært viktig for meg med redegjørelsen, er å få støtte til det brede forhandlingsgrunnlaget som vi ønsker, at vi ønsker å se på helheten i norsk økonomi. Jeg føler at denne debatten har gitt meg en støtte for å fortsette med det. Derfor vil Regjeringen også se på de ulike elementene i denne helheten og komme tilbake til Stortinget med disse spørsmålene.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Til representanten Kvakkestad vil jeg bare si at vi tar ikke lett på artikkel 20 eller andre deler av det som er utgangspunktet for våre forhandlinger. Nå vil landbruksministeren komme nærmere inn på det som dreier seg om landbruk, men jeg sa også at man i artikkel 20 viser til at vi må gå videre enn det som er status i dag, og det er Regjeringen innstilt på. Når det gjelder spørsmålet om arbeidsstandarder, som flere har vært inne på, er det, som også representanten Dag Terje Andersen uttrykte det, ingen uenighet mellom Regjeringen og Arbeiderpartiet, og jeg er glad for at han understreker det så sterkt. Representanten Grete Knudsen og jeg har drøftet dette spørsmålet tidligere i Stortinget, og vi er heller ikke uenige, tror jeg. Representanten Knudsen er vel den i denne sal som kjenner best til vanskelighetene med å få arbeidsstandarder på plass i WTO, ikke minst fra deltagelse på ministermøtet i Singapore. Vi har – ikke minst i nært samarbeid med Landsorganisasjonen, men også i samarbeid med utviklingslandene, som har vært noe av det viktigste vi har prioritert for å få dette på plass – arbeidet for å få arbeidsstandarder på dagsordenen, og det skal vi fortsette med. Men selv om det er en bred støtte for dette i Stortinget, er det ikke like bred støtte innad i WTO, og det er derfor vi kjører to løp, som jeg tidligere sa. Når det gjelder investeringsspørsmålet, er jeg klar over at det er et flertall i Stortinget som ønsker at dette skal bli en del av forhandlingene i WTO, men det er ikke tilstrekkelig med et flertall i Det norske storting, det må også et flertall til i WTO, og det er det foreløpig ikke. Det er så stor motsetning at jeg er ikke sikker på om det er den av Norges interesser som vi skal bruke mest tid på. Men vi vil selvsagt ta dette med i forberedelsesarbeidet til mandatet og komme tilbake, som jeg sa, til Stortinget med dette og redegjøre for Stortinget for de ulike aspektene ved forhandlingssituasjonen når det nærmer seg ministermøtet. Representanten Tveiten var innom fisk, og jeg kan forsikre representanten om at fisk er høyt prioritert. Vi har understreket viktigheten av at markedsadgangsforhandlingene ikke bare skal omfatte toll, men også inkludere ikke-tariffære forhold, f.eks. handelsbarrierer som går ut over toll og avgifter, slik at dette vil bli fulgt opp. Miljø er også, som jeg sa i min redegjørelse, et viktig spørsmål for Regjeringen, og jeg har redegjort i min redegjørelse, som hele Regjeringen står bak, for også det aspektet. Når det gjelder EUs forslag om tollnedsettelse – bare raskt til slutt – så ser vi på det. Vi har fått dette oversendt, og vi skal komme tilbake til hvordan vi skal forholde oss til det.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Det jeg sa når det gjaldt arbeidsstandarder, var at jeg synes det er viktig at vi får arbeidsstandarder inn i erklæringen fra ministermøtet, fordi det vil gi et videre grunnlag for arbeidet med arbeidsstandarder. Men representanten Knudsen vet at vi, så lenge denne Regjeringen har sittet, har arbeidet med spørsmålet om arbeidsstandarder, både løpende i WTO og også i tilknytning til ILO, for å se hvordan man kan bygge bro mellom det arbeidet som gjøres i ILO, og det arbeidet vi gjør i WTO. Vi er ikke fornøyd med en resolusjon, men vi mener det er viktig at en ministererklæring viser til det arbeidet, fordi det gir et formelt grunnlag. Når det gjelder tidligere ambassadørers avisskriverier, finner jeg det ikke naturlig å bruke Stortingets talerstol til å kommentere dem.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
De prinsipielle og folkerettslige sidene ved Svalbard-problematikken har ikke vært berørt i forhandlingene, og heller ikke har vårt fiskeriregime i vernesonen vært noe forhandlingstema som sådant, selv om avtalen innebærer at Island i praksis aksepterer forvaltningsordningen i hele Barentshavet – og det har vært viktig for oss – og at Island også på den måten spesifikt, ifølge avtalen, fraskriver seg muligheten for å kreve fiskemuligheter på lodde eller kreve ytterligere torskekvote i noen deler av Barentshavet, med andre ord også i Svalbard-sonen. Selvsagt legger Regjeringen vesentlig vekt på å trygge det som vi ser på som et meget vellykket ressursforvaltningsregime i vernesonen, og vi mener at avtalen bidrar til dette. Jeg har i den forbindelse bare lyst til å legge til at i forbindelse med drøftelsene om avtalen, som representanten Engebretsen var inne på, har jeg også fått forsikringer fra den islandske utenriksminister om at Island ikke vil utnytte Smutthull-avtalen politisk til å ta opp Svalbards status ved Haag-domstolen.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Det er en fenomenal misforståelse når man drøfter denne avtalen, og som jeg prøvde å si i mitt innlegg, gjelder det forholdet til hvilke muligheter vi har for å regulere fisket. Smutthullet er utenfor 200 mils-sonen; det er ikke en del av det norske, regulerte farvannet. Vi stod overfor en situasjon hvor de islandske fartøyene kunne fortsette å fiske uten videre, og de kunne også fortsette å fiske reker. Og det at vi nå har greid å kontrollere torskefisket, men fortsatt ikke kontrollerer rekefisket, kan ikke holdes mot en avtale som regulerer torskefisket. Men på grunn av det bedrete forholdet til Island har vi fått til at de har akseptert en skillerist. Jeg er verken spesialist på rekefiske eller torskefiske, men i alle fall er det blitt meg fortalt at skilleristen nettopp fører til at det ikke blir bifangst. Det ville vi ikke ha fått til hvis vi ikke hadde hatt den avtalen vi har i dag, så også når det gjelder konsekvensene av det uregulerte rekefisket, er situasjonen bedret i forhold til det den ville vært uten den avtalen vi har i dag. Og jeg har lyst til – selv om jeg kanskje får sjansen til det en gang til – å ta utgangspunkt i det representanten Jan Petersen sa, at vi stiller ikke med «blanke ark». Regjeringen hadde som bakgrunn et forsøk på et avtaleutkast fra 1996. Det avtaleutkastet opererte med en mye større ubalanse enn den avtalen vi har forhandlet frem i dag. Jeg synes det som er det viktige her, er å huske på at vi var i en situasjon hvor vi var opptatt av å bevare ressursgrunnlaget, kontrollere ressursgrunnlaget. Det har vi oppnådd etter Regjeringens mening, samtidig som vi har bedret forholdet til Island, noe som gjør at vi nå også kan samarbeide i større sammenheng, i multilaterale fora, når det gjelder fiskerispørsmål.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
: Jeg tar til etterretning at representanten Petersen mener at vi i Utenriksdepartementet ikke vektlegger nok arbeidet med nærområdene. Jeg er ikke sikker på om jeg er helt enig med representanten. Jeg synes nettopp denne avtalen viser den vekten vi legger på nærområdene, og den interessen vi har for å få til løsninger. Man har arbeidet med dette i seks år, ingen tidligere norsk regjering har greid det. Vi fikk til en avtale som er – som jeg sa – betydelig bedre enn det avtaleutkastet vi hadde i 1996. Og det var nettopp det som representanten Petersen viste til, at man må ta utgangspunkt i det som er realitetene. Jeg har også lyst til å minne representanten om at vi tidligere i dag har debattert en WTO-avtale, hvor Høyre var opptatt av å få til internasjonale avtaler. Den trilaterale avtalen vi nå har fått, er i tråd med det arbeidet man gjør når det gjelder å få en ratifikasjon av FN-avtalen, og er således nettopp et ledd i å få en mer omfattende internasjonal regulering. Nå er det vel heller ikke helt riktig at den samlede fiskerinæring er helt enig om hvor dårlig denne avtalen er; det er ulike syn i fiskeriorganisasjonene. Men vi har i motsetning til tidligere avtaleutkast et gulv i denne avtalen, og vi har også muligheter for å reforhandle avtalen. Jeg har merket meg Stortingets syn på kvotebytteordningen, og vi vil selvsagt vurdere mulighetene for å forbedre dette når avtalen skal reforhandles.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Representanten Kristiansen utfordret meg på grunnlaget for å si at den norske jurisdiksjonen over Svalbard og vernesonen var truet, og at det var viktig for oss å få en islandsk aksept for norsk jurisdiksjon og en aksept for at Svalbardtraktaten ikke omfattet vernesonen. Grunnlaget for den utfordringen som vi føler vi har stått overfor, går selvsagt tilbake til de utfordringer vi har fått flere ganger fra Island når det gjelder spørsmålet om vernesonen skal inkluderes i Svalbardtraktaten. Fra norsk side har vi hevdet at så ikke er tilfellet. Vi har stått klart på at vi har jurisdiksjon i vernesonen. Men Stortinget vil være kjent med at senest i 1994-95 hadde vi i tilknytning til fiske i Smutthullet en rekke ganger utenlandskregistrerte fartøy – ofte med islandske eierinteresser – som fisket ulovlig i fiskevernsonen. Vi vil også huske at Kystvaktens håndhevelse med sikte på å få stoppet det ulovlige fisket i en rekke tilspissede situasjoner inkluderte maktanvendelse. Det har derfor ikke vært slik at man overhodet ikke har merket den islandske utfordringen. Det var derfor viktig, selv om dette ikke var noe forhandlingstema, at dette også ble sikret under de forhandlingene vi hadde. Og etter mitt syn er den forsikringen jeg har fått fra utenriksminister Asgrimsson, av en slik art at det også er positivt når vi ser på norsk jurisdiksjon i vernesonen rundt Svalbard.
Sissel Dagslet (Fremskrittspartiet), 1999-06-17:
I forbindelse med de nye forhandlingene i WTO er det viktig å presisere at Fremskrittspartiet vil gå inn for en liberalisering av den særnorske landbruksavtalen. Tiden er nå inne for å gå noe videre og da spesielt innen landbruket foreta en nedbygging av vernetiltak og støtteordninger. Det er utrolig viktig for et land som Norge, med en relativt liten og åpen økonomi. Fremskrittspartiet vil minne om at norske bønder fortsatt er overbeskyttet i de fleste kategorier av landbruket. Fremskrittspartiet er tilhenger av en raskere og mer målrettet tilpassing av det norske jordbruk til en internasjonal konkurransesituasjon, og ønsker således en raskere og sterkere nedbygging av tollvernet for jordbruksprodukter enn det avtalen forplikter Norge til i dag. Fremskrittspartiet er av den formening at en reell konkurranseeksponering er det mest effektive tiltak for å tvinge frem en helt nødvendig strukturrasjonalisering og en heving av lønnsomheten i det norske landbruk. Så til slutt: Det er fra alle partier fremkommet et ønske om frihandel. Samtidig ønsker de samme partiene regelverk og restriksjoner. Hvor mye frihandel blir det da igjen? Fremskrittspartiet mener frihandel bør være fri flyt av varer, tjenester og personer, uten altfor mange hindringer.