Mette Tønder (Høyre), 2015-06-11:
Først vil jeg takke komiteen for et godt arbeid i denne saken. Det har vært en sak hvor det har vært enighet i komiteen, enighet om at vi skal ratifisere, og enighet om hvordan vi skal gjennomføre konvensjonen i norsk rett. Barn kan ha tilknytning til flere land. Et barn kan være statsborger i en stat, bo i en annen, oppholde seg i en tredje, og ulike lovregler og manglende kommunikasjon over landegrensene gjør at disse barna vanskeligere får hjelp hvis de f.eks. utsettes for omsorgssvikt eller bortføres av foreldrene sine. Derfor er det viktig å gi disse barna økt beskyttelse og økt rettssikkerhet. 41 stater har til nå sluttet seg til konvensjonen, herunder EU-statene. Derfor var det nå på høy tid at også Norge tok dette skrittet. Konvensjonen foreslås gjennomført ved inkorporasjon. Dette betyr at konvensjonen gjelder som norsk rett. Det foreslås en egen lov om gjennomføring av konvensjonen. I tillegg er det også foreslått endringer i barnevernsloven, ekteskapsloven og barneloven for å tilpasse seg konvensjonen. Konvensjonen regulerer beskyttelsestiltak rettet mot barn. Den berører foreldreansvar, fast bosted, samvær, vergemål, plassering i fosterhjem og institusjon samt forvaltning av barnets formue. Komiteen har valgt å knytte noen bemerkninger til enkelte av endringene. For å kunne samarbeide med andre land er det foreslått bestemmelser om overføring av personopplysninger. Noen av høringsinstansene har hatt bemerkninger til dette. Det redegjøres for dette i proposisjonen. Her vises det til konvensjonens bestemmelser om at personopplysninger skal behandles konfidensielt og kun benyttes til det formålet opplysningene er knyttet til. Videre skal ikke opplysningene utleveres dersom dette vil sette barnet eller dets formue i fare, eller utgjøre en trussel mot barnets familie. Konvensjonens grunnleggende hensyn er barnets beste, og dette kan begrunne at også mindre alvorlige trusler eller andre negative konsekvenser hindrer utlevering av opplysninger. Jurisdiksjonsbestemmelsene endres til det stedet barnet har vanlig bosted. Det betyr f.eks. at foreldre ikke kan unndra seg et barnevernstiltak ved å ta barnet ut av landet dersom barnet har vanlig bosted i Norge. Foreldre som ikke blir enige ved flytting ut av landet, får mulighet til å reise sak for domstolen. Barns rett til å bli hørt i saker om flytting styrkes. Det ble diskutert om aldersgrensen for barns medbestemmelsesrett skulle være 12 år eller 15 år, og komiteen mener det var en riktig avgjørelse å gi barn medbestemmelse fra 12 år. Det innføres en bestemmelse som gir mulighet til frivillig fosterhjems- og institusjonsplassering i andre konvensjonsland for barn som oppholder seg i utlandet, men har vanlig opphold i Norge. Det er begrenset hvor god oppfølging norske myndigheter kan ha på slike plasseringer, og det støttes at det skal være en restriktiv praksis. Formålet med Haagkonvensjonen er å gi økt vern for barn i internasjonale situasjoner og øke internasjonalt samarbeid. Vi voksne beveger oss i større grad over landegrensene nå enn det vi gjorde for bare noen tiår siden. Dette betyr at også flere barn er mer internasjonale. Det er viktig å ha samarbeid mellom landene slik at ikke disse barna blir kasteballer mellom ulike system som ikke snakker sammen. Ratifikasjonen av konvensjonen vil gi Norge et nytt virkemiddel for å forebygge og løse internasjonale foreldretvister, barnevernssaker og barnebortføringssaker.