Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Det fremlagte budsjettforslag innebærer en sterk satsing på helse. Det er ikke noe nytt. Både i samlet innsats og i innrettingen av innsatsen innebærer budsjettforslaget en videreføring av den satsing det har vært bred enighet om i Stortinget de senere år. Som følge av denne satsingen er Norge nå blant de land i Europa som bruker mest penger på helse og omsorg. Slik bør det også være. Og i mange henseende kan vi si at vårt helsevesen er av høy kvalitet og leverer stadig flere og bedre tjenester til hele befolkningen. Men vi må ikke tro at fordi om vi bruker mer penger på helsevesenet enn de fleste andre land, så har vi også automatisk et bedre helsevesen enn de fleste andre. Det er fortsatt store svakheter ved vårt helsevesen. Utfordringen er å rette på disse samtidig som vi opprettholder den gode, generelle standard. Vårt helsevesen er definitivt et offentlig ansvar. Det er også et område hvor kravene til tilgjengelighet og likeverdig behandling for hele befolkningen bør være ufravikelige. Helsetjenesten er en hjørnestein i velferdssamfunnet. Folk har en berettiget forventning om trygghet for at helsevesenet er på plass med velegnede tjenester når man trenger det. Det er en av de fremste oppgaver i helsepolitikken å sørge for denne tryggheten. Derfor er det så viktig at vi ikke bare satser på en høy innsats av felles ressurser i helsesektoren, men også på felles løsninger, på felles goder, på en videre utbygging av et helsevesen som skal gi gode og likeverdige tilbud til hele befolkningen. Den medisinsk-teknologiske revolusjon vi er inne i, åpner for store, nye muligheter til behandling av sykdom, skader og lidelser. Det er grunnleggende positivt. Men det stiller oss også overfor vanskelige etiske problemstillinger og viktige verdivalg. Vi må samtidig erkjenne at selv med den høyeste prioritering er det neppe mulig på alle områder å bygge ut kapasitet for behandling i samme takt som de teknologiske muligheter for behandling. Det vil derfor fremstå nærmest som en normalsituasjon at det er avvik mellom folks forventninger til helsesektoren og det den faktisk kan tilby. Da vil det alltid være et spørsmål om mer penger til helsesektoren. Også det fremlagte budsjettforslag legger opp til det. Men det er ikke bare et spørsmål om mer penger og fremfor alt ikke bare et spørsmål om mer penger til behandling av skader og sykdom. Stadig mer av de helseproblemer som legger beslag på kapasitet i helsevesenet, er forebyggbare. Det er derfor ingen tvil om at vi må styrke innsatsen innen helsefremmende og sykdoms- og skadeforebyggende tiltak. Regjeringens budsjettforslag legger opp til en slik styrking. I nær sammenheng med dette kommer betydningen av en styrking av den primære helsetjeneste. Det sier seg selv at innsatsen og kvaliteten på denne del av vår helsesektor er helt avgjørende for at befolkningen skal få et best mulig helsetilbud, og for at vi kan få en riktigere bruk av ressursene i sektoren. Jeg minner i denne forbindelse om at det nå er mer enn tre år siden Stortinget vedtok at det skulle innføres en fastlegeordning i Norge. I vårsesjonen i år ble de nødvendige lovvedtak fattet for å gjennomføre vedtaket. Jeg er svært tilfreds med at det senere er oppnådd enighet om det avtaleverk som må til for at ordningen kan innføres som forutsatt fra 1. juni neste år. Det er først og fremst gjennom en styrking av primærhelsetjenesten at vi også kan løse en del av de problemer som i dag preger sykehusene. Også her vil det være behov for mer penger. Regjeringens budsjettforslag innebærer også det. Men igjen er det viktig å understreke at dette er problemer som ikke kan løses raskt og med penger alene. Det er også nødvendig å gjennomføre organisatoriske endringer. De kan være smertefulle, og både gjennomføring og resultater vil ta tid. Det er desto viktigere å komme i gang og ikke forsøke å utsette problemene ved stadig å bevilge mer penger. Mange av våre sykehus driver rasjonelt og får mye ut av hver krone. Jeg må også understreke at det store antall medarbeidere i sektoren hver dag gjør en stor innsats for at resultatene skal bli best mulig for et stadig større antall behandlede pasienter. Men det er også sykehus som sliter med lite rasjonelle løsninger. De sammenlignende studier av sykehus som er gjennomført, etterlater liten tvil om at det er mye å vinne gjennom bedre organisering. Dette er oppgaver som først og fremst må gjennomføres av sykehusene selv. Jeg ser det som en viktig oppgave å sørge for at sykehusene blir gitt de nødvendige fullmakter og forutsetninger for å gjøre det. Regjeringen har i sitt budsjettforslag fulgt opp de tre handlingsplanene innen helsetjenesten som Stortinget har vedtatt. Det gjelder plan for utstyrsinvesteringer ved norske sykehus, Nasjonal kreftplan og Opptrappingsplan for psykisk helse. Det er i dag Verdensdagen for psykisk helse. Jeg benytter anledningen til spesielt å understreke at vi skal følge opp den ambisiøse åtteårige opptrappingsplan for psykisk helsevern som et enstemmig storting vedtok i 1998.