Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Saksordføreren har redegjort greit for sakens innhold og komiteens behandling av saken. Vi er stort sett enige. Jeg skal derfor begrense meg til å ta opp og kommentere Arbeiderpartiets mindretallsforslag, som også har fått tilslutning fra SV, og knytte noen kommentarer til det. Arbeiderpartiet ønsker å opprettholde muligheten til å oppnevne legmedlemmer til Trygderetten, selv om ordninga blir lite brukt etter at loven ble endret i 1997. Men det har altså vært én sak. Det kan synes lite, men det bør også vurderes hva slags sak dette var. Det står det ikke noe om i proposisjonen. Ved søk i Trygderettens arkiv har jeg ikke vært i stand til å finne en slik sak med legmedlemmer fra 2002, men jeg fant en sak fra 6. juli 2001. Saken gjaldt søknad om yrkesskade, et felt som i ganske stor utstrekning bygger på skjønn. Den ankende part var kvinne. I Fafo-rapport nr. 45 fra 2012, med tittelen «Yrkesskade – mest for menn?», viser forskerne Roy A. Nielsen og Roland Mandal at kvinner har langt lavere sannsynlighet for å få godkjent varig uførepensjon med yrkesskadefordel enn menn. Mer enn sju av ti med yrkesskadefordel i den undersøkte perioden var menn. En vanlig oppfatning er at lista over mulige yrkesskader er bedre tilpasset mannsdominerte yrker. Men da forskerne utelot diagnoser som aldri hadde gitt yrkesskadefordel til noen, var forskjellen enda større. Og forskjellen var der fortsatt når de bare sammenlignet menn og kvinner med samme diagnose, næringsbakgrunn, utdanning og alder. Den nevnte saken gjaldt dessuten en sak der trygdekontoret hadde innvilget søknaden, men der fylkestrygdekontoret hadde omgjort saken til ugunst for søker. Jeg har ikke vært i stand til å finne ut hvorfor Trygderetten i denne saken valgte å benytte legmedlemmer, men det må jo enten ha vært at det var en vanskelig sak med mye skjønn, eller det faktum at søkeren først hadde fått innvilget søknaden, for deretter å miste rettighetene etter omgjøring i en høyere instans, og at Trygderetten så fordelen med også å ha med legmedlemmer i en sak som må ha vært vurdert til å inneholde «vanskelige retts- eller bevisspørsmål». Så selv om legmedlemmer ikke har vært brukt særlig ofte, er det ikke helt utenkelig at lignende saker kan dukke opp. Et annet poeng, som ikke drøftes i proposisjonen, er at Trygderetten gjennom lang tid har hatt fokus på nedbygging av restanser. Når departementet selv argumenterer med at det kan kreve noe mer administrative ressurser og noe lengre tid å bli ferdig med saker der legmedlemmer er involvert, kan det i hvert fall ikke utelukkes at restansefokuseringa kan ha påvirket beslutninger om hvorvidt legmedlemmer skal oppnevnes. Uansett er ikke det at legmedlemmer må oppnevnes, innkalles, settes inn i sakene, få sakene tilsendt og få dekket reiseutgifter og tapt arbeidsfortjeneste, særlig gode argumenter, stilt opp mot prinsippet om innslag av legmedlemmer i rettspleien. Departementet viser også til muligheten til å anke til lagmannsretten, der det kan oppnevnes legmedlemmer, men bare ca. 2 pst. av saker der den ankende part taper i Trygderetten, ankes videre. For de få som ankes, er det imidlertid ganske mange som omgjøres. I høringsuttalelsen til LO er det vist til at det gjaldt over 30 pst. av sakene i statistikken fra 20l2 – 12 av 37 saker. Legmedlemmer oppnevnes gjerne blant representanter for organisasjonene. Arbeiderpartiets konklusjon er at muligheten bør opprettholdes, også i Trygderetten. Et siste poeng: Det framgår ikke av proposisjonen i hvilken grad den ankende parten blir informert om at vedkommende kan be om at legmedlemmer vurderes oppnevnt. Hvis det er slik at ordningen brukes lite fordi den er lite kjent, er det i så fall et ytterligere argument for å beholde ordningen og heller sørge for at den blir bedre kjent. Som sagt håper jeg det ikke er slik at det er presset for å få restansene ned som har gjort at legmedlemmer har vært brukt veldig lite. Men uansett: Hvis det kommer til å fortsette å være sånn at ordninga blir lite brukt, kan det heller ikke føre til mye ekstraarbeid for Trygderetten. En kan samtidig fortsette å opprettholde en mulighet dersom det skulle være behov for det.