Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
Takk, president! Verdier fra havet er Norges fremtid. Med felles innsats skal vi realisere verdiskapingspotensialet i havbruksnæringen. I dette arbeidet har Regjeringen og Stortinget et felles ansvar for å sikre at havbruksnæringen får stabile, langsiktige og forutsigbare rammebetingelser. Innstillingen fra næringskomiteen bidrar på flere måter til nettopp å gi forutsigbarhet for næringsutøverne. Spesielt vil jeg trekke fram prinsipputtalelsen om at den årlige veksten bør deles cirka likt mellom økning i fôrkvoten og tildeling av nye konsesjoner. Dette er en viktig avklaring som gir større forutsigbarhet med hensyn til mulighet for vekst i eksisterende konsesjoner i årene som kommer. Næringskomiteens innstilling gir uttrykk for en fortsettelse av gjeldende havbrukspolitikk. Som ved tidligere tildelinger av konsesjoner følger hoveddelen av tildelingskriteriene av bestemmelsen i oppdrettsloven § 6 a, nemlig at virksomheten skal medvirke til en positiv utvikling i distriktet og for næringen. De rammer for tildeling som komiteen har trukket opp, er i hovedsak en fortsettelse av tidligere praksis, både når det gjelder kriterier for tildeling og binding av konsesjoner til den enkelte kommune. Jeg tør påstå at satsing på havbruk gjennom forskning og næringsutvikling er den beste investeringen vi kan gjøre for å utvikle næringslivet og sikre livskraftige samfunn langs kysten. I denne sammenhengen gir nye lakse- og ørretkonsesjoner mulighet for nyetablering og utvikling av eksisterende næringsliv. Jeg tar sikte på at utkast til tildelingsforskrift kan sendes på høring i slutten av juni. Dersom alt går etter planen, kan forskriften vedtas i månedsskiftet august/september, og konsesjonene utlyses i løpet av september. De aktuelle fylkeskommunene vil spille en viktig rolle når det gjelder den geografiske fordelingen av konsesjonene i det enkelte fylke. Jeg tar sikte på at vi i tiden fram til utlysing av konsesjonene vil ha en dialog med de aktuelle fylkene med sikte på at konsesjonene skal tildeles til områder hvor de vil gi størst samfunnsmessig nytte. Vederlag ved tildeling av konsesjoner er et nytt element i havbrukspolitikken. Dette gir nye utfordringer for forvaltningen i den kommende tildelingsrunden. Krav om bindingstid vil sikre at konsesjonene ikke blir spekulasjonsobjekter, men tildeles aktører som har intensjoner om aktiv drift og videreutvikling av havbruksnæringen. Bindingstid knyttet til konsesjoner må antas å være et effektivt hinder for strukturtilpasninger i næringen knyttet til disse konsesjonene. Komiteen har gitt anvisning på en bindingstid på ti år. Dette er en innstramming av de vilkår om binding som tidligere har vært praktisert. Ved retildelingen i Troms og Finnmark ble f.eks. bindingstiden satt til tre år. Ti år er imidlertid relativt lang tid for en næring som denne. Hvis vi går ti år tilbake i historien til lakse- og ørretoppdrett, vil vi se at det har vært både svært gode og også svært magre år. Dersom den senere utvikling fører til problemer knyttet til f.eks. kapitaltilgang, tilsvarende den situasjonen som foranlediget lovendringen i 1991, legger jeg til grunn at dette vil være slike særlige forhold som gjør at Fiskeridepartementet kan gjøre et unntak fra bindingstiden. Dette er imidlertid ikke et signal om noen form for svekkelse av den bindingen som Stortingets flertall går inn for. Vederlaget skal være på 5 mill. kr pr. konsesjon. Fra dette skal det gjøres fradrag ut fra objektive kriterier. Næringskomiteen nevner som eksempel på slike kriterier bl.a.: binding til lokale videreforedlingsvirksomheter plikter i forhold til utvikling av nye arter lokalisering For næringsutøverne vil det være av stor betydning at vederlaget er kjent allerede ved søknad om konsesjon. Jeg vil derfor legge opp til at differensiering av vederlaget gjøres ved utlysing av konsesjonene ut fra at næringsutøverne for å komme i betraktning må oppfylle gitte objektive kriterier som også gir grunnlag for redusert vederlag. På denne måten kan vi sikre at prisen pr. konsesjon blir objektivt riktig i forhold til en utgangspris på 5 mill. kr, samtidig med at næringsutøverne gis forutsigbarhet med hensyn til prisen pr. konsesjon. Jeg vil for øvrig benytte anledningen til å informere Stortinget om at jeg i dag – i formiddag – mottok et nytt såkalt åpningsbrev fra ESA vedrørende oppdrettsloven og den lokale tilknytningen. I det nye åpningsbrevet opprettholder for så vidt ESA sitt tidligere standpunkt, men med en noe annen begrunnelse. Denne gangen hevdes det at dette er et brudd på artikkel 40, dvs. reglene om fri bevegelse av kapital. Vi vil også denne gangen få to måneder på oss til å besvare dette brevet. Jeg er opptatt av at nye laksekonsesjoner skal bidra til at vi kan ta hele kysten i bruk. Konsesjonene vil derfor gå til områder av Norge der det er stort potensial for havbruk, men liten virksomhet i dag. Allerede i St.meld. nr. 33 for 1999-2000 ble det uttalt at Regjeringen ikke ville følge Villaksutvalgets innstilling om å legge forbud mot oppdrett av laks og ørret i hele Øst-Finnmark. Villaksutvalgets forslag om en oppdrettsfri sone i hele Øst-Finnmark vil bli foreslått erstattet av to soner, i Tanafjorden og i fjordsystemet utenfor Neidenvassdraget. Dette er i hovedsak sammenfallende med dagens såkalte sikringssoner. Dette innebærer at det både vil være mulig og høyst sannsynlig at Øst-Finnmark blir tilgodesett med nye konsesjoner for oppdrett av laks og ørret. Næringskomiteen ber departementet om å utrede nærmere en ordning med arealavgift eller avgift på produksjon samt avgifter ved videresalg av konsesjoner. Slike særavgifter for havbruksnæringen reiser flere prinsipielle juridiske, økonomiske og politiske spørsmål. Jeg mener at spørsmålet om næringens avgiftsbelastning bør undergis en helhetlig gjennomgang, hvor en ser på den totale avgiftsbelastningen for havbruksnæringen. I dette arbeidet må en også ta i betraktning eksisterende særavgifter som eksportavgift og FoU-avgift. Jeg mener at en slik utredning best kan gjøres i regi av et offentlig utvalg. Et helt naturlig utgangspunkt for en slik utredning vil være en vurdering av hvorvidt det oppstår såkalt grunnrente i næringen. Odelstinget behandler i dag forslag om endring i oppdrettsloven for å gi hjemmel til å ta vederlag ved tildeling av konsesjoner for matfiskoppdrett av laks og ørret. Selv om tildeling av nye lakse- og ørretkonsesjoner er en viktig sak, må vi også fokusere på at havbruksnæringen omhandler mye mer enn lakse- og ørretoppdrett. Det skal tildeles om lag 35 nye konsesjoner i inneværende år. Det sier seg selv at dette ikke er nok til at alle kystkommuner kan tilgodeses i første omgang. Selv om det i årene framover vil komme jevnlige konsesjonstildelinger, bør ingen sette seg passivt ned og vente på neste konsesjonstildeling. Jeg er overbevist om at skjell og marine fiskearter som kveite, torsk og steinbit i framtiden vil utgjøre en stadig viktigere del av havbruksnæringen. I disse delene av havbruksnæringen er det, som jeg har gjort rede for i en interpellasjonsdebatt den 19. mai i fjor, tilnærmet fri etablering. Når jeg sier tilnærmet fri etablering, skyldes dette bl.a. at hensynet til helse, miljø og annen bruk av området skal vurderes før konsesjon til havbruksvirksomhet kan tildeles. Jeg vil oppfordre kommuner og næringsaktører til å gjøre krafttak sammen for å få i gang næringsvirksomhet i nye områder. Vi har nye havbrukseventyr i vente – det gjelder å gripe mulighetene.