trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-09:
Regjeringen er opptatt av at retten til å organisere seg skal være tydelig og klar. Det kommer vi til å være opptatt av å følge opp videre. Men det betyr ikke at vi er enige med Rødt i deres vurdering av verden og hvilke pålegg man skal ha for ulike personer eller ulike organisasjoner. Man er fri til å organisere seg, og det mener vi det er viktig å hegne om. Vi jobber med oppfølgingen av denne saken sammen med partene i det rådet vi har for samarbeid med dem. Da synes vi det er naturlig at vi venter til vi er ferdig med det arbeidet for å se hvilke områder det vil være viktigst å ta tak i, og om det er områder som partene mener at vi skal styrke for å sikre friheten til å organisere seg for alle.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-09:
Vi har fremmet et forslag om permitteringsregler som vi står bak. Det har også tatt høyde for det jeg vil kalle «force majeure»-situasjoner, som gjør at man kan ha en lengre tid hvis man f.eks. får den type naturkatastrofer som algeoppblomstringen var i områder. Det betyr at vi har sett det. Samtidig er det viktig å huske på at 26 uker er et halvt år. Hvis man skal være permittert i mer enn et halvt år – når vi har mangel på arbeidskraft i mange sektorer i dette landet – er det utfordrende hvis vi låser folk i permittering istedenfor at de går til en annen arbeidsgiver og kan jobbe der det er behov. Da får man faktisk mer innleie av folk fra andre land. Jeg er enig med representanten Moxnes i at det er en utfordring hvis vi ser at antallet som innleies, øker, men da må vi stille spørsmål om hvorfor det skjer. Er det fordi det nå er mangel på arbeidskraft med den typen kompetanse? Da må vi sette i gang med kvalifiseringstiltak og gi kompetanse. Det er noe av det vi gjør i forbindelse med arbeidet i Nav.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-09:
Som sagt, og som rapportert i statsbudsjettet: Vi har sammen med partene i arbeidslivet nedsatt en arbeidsgruppe som er ledet av en statssekretær i Arbeids- og sosialdepartementet, som jobber med spørsmål knyttet til hvordan man kan øke organisasjonsgraden. De skal diskutere tiltak og legge dem frem for Arbeidslivs- og pensjonspolitisk råd og regjeringen. Derfor kan ikke jeg nå si hvilke tiltak det er. Vi gjør det som er i trepartssamarbeidets ånd: Vi snakker med alle de tre partene og finner ut hva som skal til. Når det gjelder statistikken i den forskningsrapporten, viser det seg ikke i praksis, når man blir innhentet av virkeligheten, for det er jo ikke lavere organisasjonsgrad nå, selv om vi ikke har økt fagforeningsfradraget. Når det gjelder organisasjonsgraden, er det – som Hans-Christian Gabrielsen i LO sa – faktisk ikke noen dramatisk og stor nedgang. Helt fra 1970-tallet har nedgangen vært på litt over 2 pst. Det kan ikke være en stor krise hvis LO-sjefen ikke mener at det er dramatisk.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-09:
Det viktigste spørsmålet om tilgang på råstoff dreier seg om den biologiske utviklingen i havene, det dreier seg om å ivareta havene våre på en god måte, det dreier seg om å fiske kontrollert ut fra de mengdene vi har, det dreier seg om gode avtaler med andre land om forvaltningen av havressursene våre. Det er det absolutt viktigste: å sørge for at vi har nok fisk hele året. Så er det mange diskusjoner knyttet til hvordan vi skal sikre at man fisker, og har aktivitet på land. Vi mener at noen av de forslagene vi har, bl.a. knyttet til kvoter, og annet som ligger i Stortinget, bør kunne bidra til det. Men dette skal altså behandles fremover i Stortinget. Det å ha god konkurransekraft for fiskerinæringen dreier seg også om de rammebetingelsene vi gir bedrifter, bl.a. på skatt og avgift. Når vi senker selskapsbeskatningen, når vi sørger for at det er gode rammebetingelser for øvrig, bidrar vi til å gjøre norsk fiskeriindustri mer konkurransedyktig. Når vi bruker mer penger til fiskeriforskning, bidrar vi til at vi har bedre grunnlag for å bruke bestandsforvaltning og skape langsiktig bærekraft, men også til teknologier og måter å jobbe på. Ikke minst jobber vi nå med noen store prosjekter innenfor forskningsverdenen, som f.eks. Ocean Space Centre, som dreier seg om hele havområdet. Det kommer til å være til nytte for hele Norge fremover, med vår maritime industri og vår fiskerinæring, som også kommer til å trenge å bruke den teknologien og teknologibasen vi har fra både olje- og gassnæringen og andre områder.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-09:
Vi gjør endringer i ulike virkemidler for å bidra til både å ha budsjettevne og å sørge for at vi har god konkurransekraft i Norge. Det er mange enkelttilskudd som kan gi bidrag, men vi mener også at de som kjøper fisken, må være i stand til å betale for at fisken kommer, og at vi derfor med de rammebetingelsene vi har, vil sørge for at det kan skje.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-09:
Vi kan ta mange enkelteksempler på områder hvor man ville ønsket seg et ekstra tiltak eller en subsidie eller hjelp på området, og så ville man fått arbeidsplassen akkurat der. Totalbildet av det vi gjør i dette budsjettet for Nord-Norge, er veldig bra. Innledningen til spørsmålet var at dette var et negativt budsjett for Nord-Norge. Tvert imot, dette er et godt budsjett for Nord-Norge, hvis vi ser på hvordan vi skal levere mer tjenester fremover, f.eks. innenfor helsesektoren med ny redningsbase. Men vi kan ikke opprettholde alle enkelttilskudd over statsbudsjettet sånn som de alltid har vært. Det betyr også at føringstilskuddet er blant de tiltakene vi ikke har videreført.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-09:
Føringstilskuddet er ikke så viktig at man ikke får levert fisk til mottak. Man får levert fisk til mottak, og lønnsomheten i de mottakene er helt avgjørende for om man får videreført drift og aktivitet hele veien. Derfor er det viktig både med den kvotemeldingen vi har levert, og å sørge for at det er lønnsomhet i alle deler av dette. Men vi kan ikke si at det er ett enkelttiltak som er avgjørende for om vi har en god fiskerinæring i Norge og i Nord-Norge. Det er det ikke, fordi det er veldig mange sammensatte årsaker til det, og denne regjeringen fører en god politikk for å gjennomføre dem.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-09:
Jeg vet utmerket godt hva føringstilskuddet er. Vi har fjernet det fordi vi fjerner noen ordninger i statsbudsjettet for å få plass til andre viktige prioriteringer, og bl.a. fordi vi gjør mye for å bidra til økt lønnsomhet totalt sett i norsk næringsliv. Det gjør at det er andre tiltak som bidrar til lønnsomheten også. Så har vi fjernet dette fordi vi mener at man da må kunne levere fisk og få betalt for den fisken på en måte som også tar med ekstrakostnadene.
Erna Solberg (Høyre), 2019-10-09:
Vi har foreslått å fjerne føringstilskuddet – ja. Vi mener at en lønnsom næring ikke skal være avhengig av én enkelt subsidie for å tilført det. Da må de faktisk betale for tilføringen til fiskerne, for at den fisken leveres. Det blir altså opp til næringslivet som drifter dette, å betale for det. Det er jo det som er svaret på spørsmålet, istedenfor at staten skal subsidiere en transportform av råvarene. Det andre som det blir spurt om, er endringene i permitteringsreglene. Som jeg svarte tidligere, har vi gått ned til normallengden på permitteringsregler, 26 uker. Det er altså et halvt års permittering. Det mener vi er riktig også for fiskeindustrien å ha, rett og slett fordi man, hvis man er permittert lenger enn det – og det ikke er en force majeure-situasjon – låser arbeidskraft som vi burde brukt andre steder, i en økonomi som nå spør etter arbeidskraft.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-10-09:
Regjeringa vil redusere minsteytelsen i arbeidsavklaringspengene med 70 000 kr for ungdommer under 25 år som kommer inn i ordningen. I tillegg vil regjeringa avvikle ung ufør-tillegget på 44 000 kr for alle nye mottakere av arbeidsavklaringspenger. Regjeringa har beregnet helårseffekten i 2023 til 885 mill. kr. Regjeringa er hard mot de svake. Senterpartiet er faste og varme og klart imot innstrammingen. Regjeringas fikenblad for å forsvare dette brutale kuttet er «bedre og tettere oppfølging». Dette har jeg hørt i alle de seks årene jeg har vært i arbeids- og sosialkomiteen, men hver dag får jeg melding om at Nav fungerer dårlig for de menneskene som trenger fellesskapet mest, og disse ungdommene er blant dem. Det er for få fagfolk, for korte åpningstider og altfor lite ansvar og myndighet hos dem som skal realisere poenget med Nav, nemlig en dør inn. Når vil statsministeren styrke de lokale Nav-kontorene slik at fagfolkene der får myndighet til å avgjøre søknader om midlertidige ytelser og ikke sender saken til avgjørelse i spesialavdelinger, som aldri – aldri – har snakket med ungdommen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-10-09:
Regjeringens vilje til sentralisering er stor. Planmessig og med klar systematikk har denne regjeringen fremmet den ene sentraliseringsreformen etter den andre: politireformen, kommunereformen, høyskole- og universitetsreformen, Nav-kontorene og skattekontorene. Det har skapt store reaksjoner og stor motstand, men denne regjeringens fremste egenskap er for så vidt ikke å lytte til distriktene spesielt. En tviholder på at alt er bra, også når man fra Nord-Norge påpeker sårbarheten ved luftambulansen etter at Babcock overtok, og i statsbudsjettet blir typiske distriktsordninger plukket vekk. Fjerning av føringstilskuddet til kystflåten og reduserte bevilgninger til andre fiskeri- og kysttiltak er klare eksempler på det. Nye utredninger om sentralisering legges fram på løpende bånd. De to siste ukene har to regjeringsoppnevnte utvalg lagt fram forslag, og kommunalministeren varsler at kommunereformen skal fortsette i inneværende periode. Det foreslås i en av utredningene at lokalsamfunnenes andel av verdiskaping av vannkraft skal inndras til statskassen. Forslaget utgjør et tydelig brudd på den samfunnskontrakten som har vært mellom lokalsamfunn og storsamfunn når det gjelder vannkraftutbygging. I tillegg klarte utvalget, da de la fram utredningen, det kunststykket å forene kraftkommunene og kraftbransjen i motstand mot det samme forslaget. Det var grunnrentene som kraftbransjen ville ha endret for å øke verdiskapingen, ikke konsesjonskraft og konsesjonsavgift. Bransje og lokalsamfunn sier altså det samme: De vil ikke ha dette. Vil regjeringen lytte til et samlet Kraft-Norge og skrinlegge forslaget?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-10-09:
En annen sentraliseringsreform som ble lagt fram i statsbudsjettet, var en statliggjøring av skatteoppkrevingen. Sitat: Du er da vel ikke opptatt av å ha kemneren nær deg? Og: Vi skal erstatte små og dårlige fagmiljø med større miljø. Sånn snakker regjeringen ned arbeidstakere og prøver å forsvare det at de har tenkt å sentralisere arbeidsplasser gjennom å statliggjøre skatteinnkreving. Finansministeren sier at alle skal få tilbud om jobb, men i proposisjonen står det faktisk at 429 årsverk skal bort. Det sies at det ikke er en innsparingsreform, men staten har tenkt å spare 370 mill. kr. Og det kartet som finansministeren viste over plasser i Norge, viser at Namsos får 2 arbeidsplasser, Trondheim får 43, Voss får 2, Bergen får 87. Det var denne regjeringen som skulle flytte oppgaver ut til kommunene, men i stedet velger de nå å samle oppgaver hos staten. Hvorfor har denne regjeringen så stor tiltro til staten og til statliggjøring?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-10-09:
En tredje utredning er fra Domstolkommisjonen, som foreslår at to tredeler av tingrettene skal legges ned og sentraliseres. Uten unntak skal den sentraliseringen skje til de største byene, og det berører hundrevis av arbeidsplasser over hele landet. Etter et replikkordskifte i trontaledebatten sa statsministeren at hun mente at kommisjonen trolig har gått for langt. Det betyr antakelig at hun mener at sentralisering er nødvendig, men at en ikke må gå for langt. Det er et åpent spørsmål om hva som da er passende sentralisering for regjeringen på dette området. Så er det slik at strukturdelen fra Domstolkommisjonen bare er en bit av det arbeidet. Det er også her utredninger som omhandler digitalisering, kvalitet og oppgaver. Spørsmålet er hvorfor i all verden regjeringen krevde en framskynding av akkurat strukturdelen fra Domstolkommisjonen når det er de andre delene av Domstolkommisjonens arbeid som burde legge grunnlaget for en debatt om organisering. Hvorfor vil ikke regjeringen avvente og se ting i sammenheng, slik at man får sett oppgaver og innhold og diskutere organisering i sammenheng med det?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-10-09:
Denne runden viser i og for seg at regjeringen nok har en tendens til å bagatellisere de sentraliseringsreformene de sjøl foreslår. De synes kanskje det er litt irriterende at Senterpartiet står her og tar opp disse reformene, og at vi nå plager regjeringen en gang til med det. Men vi husker jo at denne regjeringen i starten kalte politireformen en nærpolitireform, et ord som ikke brukes lenger, og det kan en forstå ut fra hvordan den reformen har utviklet seg. Denne regjeringen vet utmerket godt hva de gjør når de setter i gang denne typen prosesser. De vet utmerket godt hva de gjør når de fra Domstolkommisjonen plukker ut struktur som én del og behandler den før diskusjonen om oppgaver og innhold. Jeg tror kanskje avstanden til stortingsvalget har noe å si for akkurat det. Det er også sammenlignbart med kommuner og fylker og nye strukturer, som ble behandlet først, men nesten ingen oppgaver – de kom etterpå. Mitt konkrete spørsmål til statsministeren er: Hvorfor var det nødvendig å framskynde strukturdelen av Domstolkommisjonen? Hvorfor har en ikke nå en gyllen mulighet til å se hele kommisjonen i sammenheng?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-10-09:
Jeg må si jeg synes det er sørgelig å høre statsministeren henfalle til ren demagogi. Ingen står sjølsagt stille. Dette handler om politisk retning, og at vi kan mene ulikt om politiske retninger. Det handler om samfunnskamp og interessekamp. For Senterpartiet er det ingen modernisering dersom folk i Finnmark ikke skal ha et like godt akuttberedskapstilbud som resten av landet. Det er ikke modernisering hvis politiet ikke lenger kan rykke ut til folk i distriktene. Det er ikke modernisering hvis en legger ned studiesteder for både sykepleiere og lærere på Helgeland når en samtidig har behov for sykepleiere og lærere. Det mener vi ulikt om. Finnes det noen grense for statsministeren når det gjelder sentralisering? Har statsministeren og regjeringen noen gang reflektert over den totale konsekvensen av alle de sentraliseringsreformene som denne regjeringen har satt i gang? Har hun noen gang reflektert over den totale konsekvensen for små og store steder rundt omkring i Norge når en har valgt så mye og så planmessig sentralisering som denne regjeringen har gjort?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2019-10-09:
I Noreg har me brukt fiskeripolitikken for å kunna ta heile landet i bruk. Det har vore eit mål å sikra busetjing og verdiskaping langs heile kysten. Regjeringa driv ei målretta nedbygging av denne politikken. Føringstilskotet bidreg til å oppretthalda mottaksstasjonar for fisk langs heile kysten og er viktig for den minste delen av fiskeflåten. Regjeringa har tidlegare forsøkt å kutta ordninga, men har vorte stoppa i Stortinget. Med fleirtalsregjering vert ordninga fjerna. Velferdsstasjonar for fiskarar har vore eit viktig tilbod til fiskarane. Regjeringa har tidlegare forsøkt å kutta ordninga, men har vorte stoppa i Stortinget. Med fleirtalsregjering vert ordninga fjerna. Regjeringa gjev 34 mill. kr til fiskerihamner, og av dette ser det ut til at Nord-Noreg får 0 kr. Mitt spørsmål er: Kvifor er det så viktig for regjeringa å byggja ned denne delen av næringspolitikken i stedet for å satsa på kysten og satsa på Nord-Noreg?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-10-09:
I trontaledebatten førre fredag hevda statsministeren at det er betre beredskap i luftambulansetenesta no enn det har vore tidlegare. Dette svaret har provosert helsearbeidarar i nord, som ikkje kjenner seg igjen i denne solbergske verkelegheitsbeskrivinga. Då statsministeren stod i Stortinget og hevda dette, stod nemleg tre flyambulansar i Finnmark på bakken på grunn av mangel på mannskap. Både Finnmark legeforeining og fylkeslegen i Finnmark har reagert og er bekymra for ustabilitet og svekt beredskap. No er vi i oktober. Det er tre månader sidan operatørbytet. Mange er usikre på om regjeringa forstår alvoret og gjer det som trengst for å sikra befolkninga i nord eit fullverdig luftambulansetilbod gjennom vinteren. Mitt spørsmål er om statsministeren vil gjenta at beredskapen i dag er betre enn før i luftambulansetenesta, og kor lenge regjeringa har tenkt å sjå på at fly stadig er utmelde, og at helseføretaka ikkje klarer å tilby den luftambulansetenesta som befolkninga i Nord-Noreg har krav på.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-10-09:
«Trønder-Avisa melder 27. september at regjeringen vurderer å endre responstidsmålene for ambulansetjenesten. Til samme avis uttalte Helsedirektoratets avdelingsdirektør at «responstid alene har ikke stor betydning for overlevelse og folkehelse». Samtidig har to akuttutvalg gått inn for responstidsmål – blant annet fordi prognosen ved hjertestans og hjerneslag faller betydelig for hvert minutt frem til pasienten får behandling. Deler statsråden vurderingen om at responstid ikke har stor betydning for overlevelse og folkehelse?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-10-09:
Det har vore ein politisk diskusjon om dei rettleiande responstidsmåla skal lovfestast eller ikkje, men eg har aldri oppfatta verken regjeringa eller statsråden slik at det ikkje har vore ei målsetting at ein skal arbeida mot at dei responstidsmåla som har vore lenge, skal oppfyllast over heile landet. Så når no regjeringa melder at dei skal vurdera responstidsmåla, stiller nok mange fleire enn meg spørsmålet om regjeringa ikkje lenger ser det som eit mål å nå responstidene rundt omkring i landet, i alle helseføretak – både i byar og distrikt. Dette var jo det som det siste akuttutvalet føreslo: responstidsmåla skulle førast vidare. Er det no slik at regjeringa vurderer å gå vekk frå responstidsmåla?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-10-09:
Statsråden har nok ikkje lytta godt nok til akuttutvalet, for deira meining var nok at responstida faktisk skulle nåast. Det veit vi at ikkje skjer rundt omkring i landet. For Senterpartiets del lurar vi på: Er det slik at regjeringa vil akseptera det dersom helseføretak legg planar som direkte går på tvers av dei målsettingane som akuttutvalet har, og som ein politisk har – f.eks. når ein føreslår å ha ein einmannsambulanse i Geiranger, trass i at det i akuttmedisinforskrifta står at ambulansar skal bemannast med to med slik utdanning? Eller når ein i Helse Førde no vurderer å fjerne ein ambulanse i Lavik, i eit distrikt som ikkje oppnår responstidsmåla i dag: Vil da statsråden gripa inn for å følgja opp intensjonen til akuttutvalet og det som går på ei betre prehospital teneste?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-10-09:
En del av statsbudsjettet, som det også ble nevnt her tidligere, handler om skattekontorene og at de skal sentraliseres i nye 56 enheter. Det ligner på en reform man hadde i Danmark, der man gjorde det samme. Der viste det seg at innkrevingseffektiviteten gikk ned, og det er jo en betydelig risiko knyttet til det. Regjeringen beregner å spare 370 mill. kr på dette, knapt 2 promille av den innkrevingen av arbeidsgiveravgift som er beregnet til neste år, som er over 200 mrd. kr. Hvor sikker er statsministeren på at det faktisk er god økonomi når man fjerner den lokalkunnskapen og den effektiviteten i innkreving som har vært på skattekontorene, som oppgis til 99,8 pst.? Er statsministeren sikker på at dette er verdt innsatsen?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-10-09:
Jeg registrerer at statsministeren ikke har noe behov for å gå inn i det som var kjernen i spørsmålet, nemlig risikoen ved denne omleggingen og hvilke betraktninger man har gjort der. Jeg merket meg også at statsministeren tidligere sa her at man satser på Nord-Norge. Mon tro det. Nå representerer jeg Nordland fylke, og vi bare konstaterer at man nå har valgt å legge ned en utdanning på Nesna, til store protester. Man har satt sykehuset i Sandessjøen i spill gjennom en utredning av en struktur der som skaper stor utrygghet knyttet til både hvilket tilbud man får, og hvor mange arbeidsplasser som forsvinner. Lisenskontoret i Mo i Rana skal reduseres. Man har kuttet i tilbudet på statens kjøp av flyruter. Og ikke minst hadde vi i fjor daglige meldinger etter værmeldingen: Går ambulanseflyene i dag, eller gjør de det ikke? Jeg merker meg at helseministeren nå har sett det nødvendig å ha daglige oppdateringer på det også i år. Ser ikke statsministeren at det har en verdi at folk bor over hele landet, når man fører en politikk som systematisk støtter opp under den sentraliseringen og urbaniseringen man ellers også ser?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Den gangen Erna Solberg ble statsminister i Norge, presenterte hun det som da ble annonsert som regjeringens åtte viktigste prosjekter for Norge, og klimaet var ikke et av dem. Det protesterte vi og andre heftig mot den gangen. I dag tror jeg det er ganske ubehagelig for statsministeren å bli minnet om det, fordi vi er i en tid da klimaengasjementet er så sterkt, der ungdommen gjør klimaopprør, og der klimaforskerne med all tydelighet viser at de som ikke tok dette på alvor tidligere, tok feil. Hvorfor minner jeg om det nå? Jo, fordi vi denne uken skulle hatt det statsbudsjettet som kom med utslippstall som viste at vi lå an til å nå Norges klimamål for 2020. I stedet fikk vi et statsbudsjett som viser at vi ikke ligger an til det. Utslippstallene som regjeringen nå legger til grunn for 2020, viser at vi mangler kutt på mellom 3 og 5 mill. tonn CO 2 -ekvivalenter for å oppfylle Stortingets klimaforlik fra 2012. Det er et stort gap. Det er utslipp tilsvarende årlige utslipp fra mellom 1 og 2 millioner privatbiler, eller fire–fem Melkøya-anlegg. Så mens debatten – behagelig nok for regjeringen, kanskje – har flyttet seg mer og mer mot 2030-målene, står Erna Solberg ansvarlig for ikke å nå målene i 2020. Det står i budsjettdokumentene. Gjemt bort i en tekstboks på side 23 står det: «Om utsleppa utviklar seg i tråd med siste framskriving, ligg vi an til at utsleppa er høgare enn ambisjonen.» Det har gjennom de siste årene vært veldig vanskelig å få statsministeren til å innrømme at hun står ansvarlig for en politikk som ligger an til å bryte med det klimaforliket hun selv skrev under på. Vil hun nå innrømme at hun har mislyktes?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Da fikk vi jo likevel, på en litt kronglete måte, kanskje, innrømmelsen til slutt. Jeg synes forsvaret til statsministeren er dårlig, for det er klart at hvis alle tiltakene for å nå 2020-målene hadde vært på plass i 2012–2013, hadde vi ikke trengt et klimaforlik. Det er i de årene Erna Solberg har styrt, at tiltakene skulle ha kommet på plass. Men de kom ikke på plass, og det er 100 pst. Erna Solbergs ansvar som statsminister i den perioden. La oss se på hvordan regjeringen har rapport om dette underveis. For jeg lurer litt på når den erkjennelsen faktisk sank inn hos statsministeren. Senest i revidert nasjonalbudsjett tidligere i år kunne vi lese: «Klimapolitikken virker.» Men i statsbudsjettet, som altså ble lagt fram på mandag, fem måneder etter, skriver regjeringen at ambisjonen ikke kommer til å nås. Hvordan kan klimapolitikken virke i mai, og så slutte å virke i oktober? Var det i sommer statsministeren skjønte at målene ikke kom til å nås?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Erna Solberg og jeg var begge med på å forhandle fram klimaforliket i 2012. Jeg regner med at ingen av oss ville satt navnet vårt under det, hvis vi ikke trodde at det var mulig å nå målene innen 2020. Etter seks år, på vei inn i sitt syvende år i statsministerstolen, kan statsministeren ikke skylde på noen andre enn seg selv. Fra og med statsbudsjettet for 2018 ble det slutt på å omtale målet som et mål, da ble det til en ambisjon. Det vi kan lære av det, er at når denne regjeringen har en ambisjon, da skal vi passe oss, for da har man ikke lenger noe reelt mål om å gjennomføre det man har lovet. Jeg lurer fortsatt på når det var regjeringen skjønte at man ikke kom til å nå klimamålene for 2020, og hvorfor regjeringen ikke tidligere har sagt tydelig til Stortinget at man ikke ligger an til å nå målene.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Statsministeren vil ikke svare på spørsmålet om når regjeringen erkjente at en ikke vil nå målene. Det synes jeg er interessant, for det er ikke før nå vi får den innrømmelsen fra statsministeren, til tross for at vi har spurt i mange år. Vi har tittet litt på gamle budsjetter, og i budsjettet for 2016, f.eks., står det at Norges rapportering til FN anslår at utslippene i 2020 vil være kuttet i tråd med forliket. Året etter skriver regjeringen til og med at den fører en så offensiv klimapolitikk at klimaforliket er forsterket på en rekke områder – veldig bra, for da skulle en tro at en ville overoppfylle det som ligger i klimaforliket. Det er veldig vanskelig å forstå hvordan en regjering som har styrt i seks år med et forsterket klimaforlik, kan bomme så kraftig på målet. Når skjønte Erna Solberg at hennes forsterkning i realiteten var en svekkelse av norsk klimapolitikk?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Statsministeren er god på tall og fakta, og derfor kommer hun til kort når hun nå prøver å argumentere mot fakta. Hun har lagt fram et budsjett som sier at hun ikke når målene, og prøver å bortforklare det ved å si at dette har vært en forsterket og fantastisk klimapolitikk. Men hun har mislyktes. Det er en klimafiasko. En av de tingene opposisjonen har bedt om gjennom hele den perioden statsministeren har styrt, har vært et nytt klimaforlik for å se om vi sammen kunne styrke tiltakene som vi ble enige om sist, og gi regjeringen ryggdekning for å gjennomføre mer. Men statsministeren har vært helt uvillig til det. Jeg lurer på: Når statsministeren nå omsider innrømmer – veldig sent, riktignok – at hun ikke når målene for 2020, at hun har mislyktes med det, har hun tenkt til å komme til Stortinget og be om en utsettelse, slik at hun kan få en ny sjanse?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Statsministeren kan gjerne prøve å skylde på opposisjonen eller på teknologiutviklingen eller på hva som helst, men jeg tror de fleste er enig i at den som til syvende og sist står igjen med det soleklare ansvaret for at målene er brutt, er statsministeren selv. Det kunne vært fint å få en tydeligere forpliktelse for når målene for 2020 skal nås, om de skal nås i f.eks. 2021. Kanskje vi kunne blitt enige om det? For det er vanskelig å føle seg trygg på at en statsminister som har brutt én avtale, sånn uten videre vil oppfylle målene for de neste årene. Det grunnleggende spørsmålet er jo: Hvorfor skal en statsminister som har feilet så fullstendig i å nå målene for 2020, be om og forvente å få tillit for at hun skal være den som kan nå målene for 2030? Det virker jo ikke spesielt sannsynlig.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Jeg er glad for at statsministeren spurte om det, for SV har jo lagt fram de tiltakene som trengs. Vi sa til og med i 2017 at et absolutt krav for at vi skulle gå inn i regjering, var at det skulle legges en plan for å nå disse målene. Det er leit at ingen i den regjeringen som faktisk fikk makten, stilte tilsvarende krav. Da kunne vi kanskje vært et annet sted i dag. Jeg tror nemlig det er sånn at handlekraften avgjør. Og statsministeren skal ha det at hun har vist at hun har veldig stor handlekraft. Hun har handlekraft når det er samlivskrise i egen regjering. Da er det to måneder med krisemøter, det er milliarder på bordet, det er ultimatum til regjeringspartnerne – det var ikke måte på hva slags handlekraft denne statsministeren hadde i møte med den krisen. Det er bare det at når ungdommene står utenfor her og krever handling mot klimakrisen, ser de ikke tilsvarende handlekraft. De ser tvert imot en regjering som er handlingslammet. Jeg vil til slutt gi statsministeren anledning til noe som tallene tyder på at det er grunn til: Er det noe som helst i klimapolitikken i de årene hun har styrt, som hun vil ta selvkritikk for?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
«Dersom Brasil øker avskogingen, vil det få konsekvenser for verdens klimagassutslipp og gjøre at Norge og resten av verden må kutte mye mer for å holde oppvarmingen nede. Dersom verden skal nå sine klimamål, så må handelspolitikken bidra til mer kutt, og ikke være med på å undergrave målet. Er det da i Norges interesse å inngå en avtale med Mercosur, hvor det ikke er klare sanksjoner mot avskoging?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Hva slags sanksjoner som finnes i denne avtalen, er det umulig for opposisjonen å ettergå fordi Stortinget ennå ikke har fått innsyn i den avtalen som regjeringen har sluttet seg til. Men det vi vet, er at inngåelsen av avtaler med EU og EFTA har styrket presidenten i Brasils legitimitet, og vi vet noe om hva som skjer under det nåværende styret i Brasil. Siden årsskiftet har skogpolitiets budsjett blitt redusert med 25 pst., og det er en økning i avskoging i Brasil på 278 pst. i juli 2019 sammenlignet med 2018. Det vi også vet, er at om Norge nå snur og legger press på Brasil, vil vi ikke være alene, for det østerrikske parlamentet har sagt nei til EUs avtale med Mercosur, og i går kom den franske miljøvernministeren med en avklaring på vegne av Frankrike og sa at Frankrike ikke kan signere en handelsavtale som ikke respekterer regnskogen og Parisavtalen. Vil Norge stille seg på Bolsonaros eller på Frankrike og Østerrikes side i denne saken?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Næringsministeren var opptatt av at Norge ikke kunne gjøre ting ensidig, men måtte gjøre det i samarbeid med andre land. Nå er realiteten at vi har en situasjon der to land som står oss nær, sier at de ikke kan gjennomføre den avtalen som EU har inngått med Mercosur. Det setter jo saken i et helt annet lys, for da er det helt naturlig at vi har den debatten også på EFTA-siden. Mitt spørsmål er da: Hva er det Frankrike og Østerrike ikke har skjønt som Torbjørn Røe Isaksen har skjønt, om denne avtalen? Hvorfor kan ikke Norge slutte seg til Frankrike og Østerrike i å legge press på Brasils president på den mest effektive måten vi kan akkurat nå, nemlig ved å si at hvis ikke regnskogpolitikken endres, kommer regjeringen til å anbefale Stortinget ikke å inngå denne avtalen, eller kreve at EFTA gjenopptar forhandlingene?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-10-09:
Dette var en ganske utrolig sekvens å høre på – verden står overfor den største trusselen vi kan ha, med klimakrisen, og så står statsministeren og sier at etter seks år med henne som statsminister er det ikke noen ting hun vil ta selvkritikk for. Jeg håper andre statsledere har litt større ydmykhet i møte med denne store krisen vi står overfor. Erna Solberg har ikke bare signert på klimaforliket, hun har lovet å forsterke det. I dag kjenner vi fasiten. Det blir ikke noen forsterkning. Vi vil ikke engang være i nærheten av å nå det. Rart er egentlig ikke det. Hver gang noen sier ordet «klima» i regjeringen, blir det jo borgerkrig. Statsministeren brukte valgkampen på å skyte ned ethvert initiativ fra klimaministeren. Da næringsministeren sto i spørretimen i Stortinget, sa han at han ikke ante hva Norges klimamål var, og han presterte til og med å si at det ikke var hans ansvar at man skulle nå dem. Gjennom vårsesjonen ble det ikke lagt fram et eneste klimaforslag fra klimaministeren. Kan statsministeren si om det kommer til å bli lagt fram noen nasjonal klimapolitikk fra regjeringen i løpet av høsten?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-10-09:
Solberg bruker flertallsregjeringen til å nulle ut flertallsviljen på Stortinget. Etter Rødts forslag vedtok som kjent stortingsflertallet at regjeringen skulle jobbe for at fagforeningene skal få flere medlemmer. Siden dette vedtaket i januar 2018 har vi ventet på konkrete tiltak, men veldig lite har skjedd. Nå, i statsbudsjettet, går altså regjeringen inn for å oppheve vedtaket om å få flere organiserte i arbeidslivet vårt. Departementet svarer – på kritikk – at dette bare er en såkalt teknisk vri, og at et arbeid nå pågår i et arbeids- og pensjonspolitisk utvalg med partene i arbeidslivet. Men det regjeringen skulle levere, var tiltak til Stortinget, ikke bare å holde på i et utvalg. Som LO-leder Gabrielsen sier: «Hvis regjeringa faktisk har til hensikt å komme med konkrete tiltak for å få opp organisasjonsgraden, er det svært oppsiktsvekkende at regjeringen opphever et stortingsvedtak om det samme. En arbeidsgruppe er vel og bra, men faktisk ikke konkrete tiltak for å styrke organisasjonsgraden.» Jeg vil ha et svar på hvorfor regjeringen nå opphever vedtaket framfor å fremme en sak til Stortinget med konkrete tiltak. Og kan vi få høre hvilke tiltak regjeringen vil iverksette for å sikre at flere faktisk blir med i fagforeninger i tiden framover?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-10-09:
Stortinget har aldri bedt om verken bortforklaringer eller trenering, som er det regjeringen her kommer med. Jeg vil også be Solberg om å vurdere å ta en prat med dem som jobber i bl.a. byggebransjen, bilvasken, pleie- og omsorg, hotell og restaurant, og de som serverer oss på utestedene, og spørre om de opplever at det er krise eller ikke når det gjelder antallet som er med i fagforeninger. Vi har kommet med en rekke forslag på Stortinget som ville gjort at flere hadde kunnet bli med i fagforeninger. Det er forslag om å stoppe hull i konkurslovgivningen, for å hindre fagforeningsknusing. Det er forslag om at de på toppen i selskaper som Rema 1000 må ta arbeidsgiveransvar for de ansatte, slik at de kan forhandle med den reelle eieren av kjeden, både om lønn og arbeidstid, og også ha reell medbestemmelse. Alt dette har regjeringen stemt imot i Stortinget. Hvorfor går regjeringen imot de tiltakene som vi vet kan styrke fagbevegelsen og ansvarliggjøre arbeidsgiveren overfor sine ansatte, og som vi foreslo på Stortinget?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-10-09:
Oppheving av vedtak er ikke oppfølging. Det er å annullere vedtak, og det er det som regjeringen nå gjør. De sier stadig vekk at faste ansettelser er hovedregelen i Norge, men så undergraver de dette ved at de samtidig åpner for mer midlertidighet i arbeidslivet. Det er noe som vi også ser i budsjettet, hvor de foreslår å stramme inn permitteringsperioden i fiskeindustrien, som de begrunner med at det har blitt mer innleie og en generell bedring i arbeidsmarkedet. LO sier at dette vil føre til at bedrifter mister ansatte med høy kompetanse, og at enda flere vil jobbe uten fast ansettelse i denne viktige industrien. Det vil også kunne forsterke tendensen – som vi kunne lese om i en LO-rapport som kom nylig – med at fast ansatte også i industrien erstattes av innleide på korttidsopphold, gjerne fra Øst-Europa, i stedet for folk som er bofaste i Norge. Vil regjeringen lytte til fagbevegelsen og revurdere dette foreslåtte kuttet i permitteringsperioden i fiskeindustrien eller ikke?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2019-10-09:
Vi hører til stadighet statsministeren og andre snakke om hvor viktig det er å ha en høy organisasjonsgrad. Stoltenberg-regjeringen økte fagforeningsfradraget i sin tid, og forskning fra Institutt for samfunnsforskning viser at organisasjonsgraden ville ha vært 3 pst. lavere hvis det ikke hadde blitt gjort. Uten den høye organisasjonsgraden ville man hatt en nedgang på 6 pst. i produktiviteten. Det viser jo at myndighetene har virkemidler for å øke organisasjonsgraden. Men i det sjuende budsjettet som Solberg-regjeringen legger fram, gjør man det dyrere å være fagforeningsmedlem. I den norske modellen er det tre ben: partene i arbeidslivet og myndighetene. Nå sier statsministeren at regjeringen arbeider med tiltak for å øke organisasjonsgraden. Samtidig ønsker hun ikke å legge fram en sak for Stortinget. Kan statsministeren redegjøre for hvilke tiltak regjeringen nå jobber med for å øke organisasjonsgraden, og ikke bare lene seg på partene?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-10-09:
Budsjettet som nå er lagt fram, er svært dårlig nytt for kysten og for distriktene. I Norge – og i Nord-Norge – er det stor vilje til å skape arbeidsplasser for å skape vekst. For Arbeiderpartiet er det viktig å bygge gode samfunn over hele landet og sørge for at folk kan bo over hele landet. I budsjettet er bevilgningene til kyst- og havneformål redusert med 3,1 pst. Det handler om at man bl.a. kutter i fiskerihavner, at man kutter i gods fra vei til sjø, og at man kutter i vedlikehold og nyanskaffelser i Kystverket. Denne regjeringen gjør det vanskeligere, ikke lettere, å bygge. Man trenger nødvendig infrastruktur skal man skape vekst over hele landet. Vi trenger havner, vi trenger fylkesveier, vi trenger bredbånd – vi trenger tiltak. Vi har en kyst som er rik på ressurser. Et uttalt mål for de fleste partier er at man ønsker å få bearbeidet mer av fisken i Norge framfor å få den sendt ut fryst og få den tilbake innpakket i papp. For å få det til trenger industrien å ha tilgang på nok fisk hele året. Da trenger man å ta hele kysten i bruk. De siste årene har regjeringen kommet med mange smålige kuttforslag for fiskerinæringen: kutt i sikkerhetsordning, kutt i velferdsstasjoner – småpenger som bidrar til å gi fiskerne en plass å komme for en kopp kaffe og vafler eller en dusj – eller kutt i føringstilskuddet, en ordning som skal sikre mottak av fisk langs hele kysten, som gjør det mulig for fiskerne å levere fisk til mottak der det ikke er industri. Det er viktig. Mange hadde satt sin lit til at Kristelig Folkeparti skulle ordne opp i dette, men det har de altså ikke gjort. Så spørsmålet mitt er: Blir det bedre eller dårligere tilgang på råstoff om man fjerner føringstilskuddet?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-10-09:
Statsministeren svarer på veldig mange ting, men overhodet ikke på mitt spørsmål. Jeg spurte ikke om Ocean Space eller om biologisk utvikling i havet. Jeg spurte om føringstilskuddet, som gjør at fiskerne kan levere fisken der de har fisket den, så man kan få den til industrien. Det var mitt spørsmål, men det vil ikke ministeren svare på. Jeg vil si at fra Tromsø, hvor man har noe industri, når man henter fisk f.eks. i Burfjord i Kvænangen, er det en tur på over ti timer, 65 mil. Det får man til fordi man har dette føringstilskuddet. Så jeg spør igjen: Hvorfor er det viktig for statsministeren å fjerne dette tilskuddet, som ikke koster veldig mye?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-10-09:
Jeg vil bare minne om at spørretimen er til for at regjeringen kommer hit for å svare på spørsmål fra stortingsrepresentanter, men det er kanskje litt for lenge siden statsministeren var vanlig stortingsrepresentant. Men jeg vil gi et eksempel: Karls Fisk & Skalldyr i Tromsdalen henter fisk på flere mottak i Nord-Troms, og holder også på å åpne et mottak nå i Dyrøy sør i fylket. Det er en kommune som er en omstillingskommune, hvor man sårt trenger nye arbeidsplasser. Men dersom man fjerner dette tilskuddet, blir det så dyrt med tanke på den lange reisen det er for å få hentet denne fisken, at det ikke er sikkert at man får til å åpne mottak som vil skape arbeidsplassene. Så spørsmålet mitt er – jeg prøver nok en gang, tredje gang: Hva er statsministerens svar til Karl, som nå sier at disse fiskemottakene er i fare?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-10-09:
Jeg skal prøve å spørre statsministeren igjen om det jeg nå har spurt om veldig mange ganger: De fiskerne som skal levere på mottakene i Nord-Troms, som nå kanskje ikke har noen til å komme og hente denne fisken, hva er statsministerens svar til dem? Hvordan skal de kunne leve av det arbeidet som de faktisk driver på med, når man fjerner en sånn viktig ordning?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
No har jo spørsmålet om føringstilskot vore oppe i fleire rundar. Først var det Pollestad som stilte det spørsmålet, og så Cecilie Myrseth no, som faktisk måtte forklare kva ordninga gjekk ut på før statsministeren skjønte kva ordninga var. I første svar vik ho unna å svare i det heile. Men vi har frå fiskesalslaga kva som skjer dersom ein fjernar føringstilskotet, som er tilskot for å føre fisk når ein ikkje har eit mottak for den typen fisk i nærleiken, til eit mottak som har det. Ta Hitra-krabbe: All den krabben kjem sjølvsagt ikkje frå Hitra, men frå heile kysten, og er kome dit på grunn av føringstilskot, som er heilt avgjerande for at kystfiskarar kan få omsett dei verdiane som finst i fjordane deira. Det å fjerne heile ordninga er faktisk eit ganske kraftig angrep både på kystfiskarane og på industrien. Kvifor? Kva er grunngivinga frå statsministeren for å gjere dette?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Det å fjerne dette føringstilskotet gjer faktisk at store verdiar ikkje blir skattlagde i Noreg i dag, verdiar som ligg inne i fjordarmar, på stader der det er lite mottak. Dei kjem ikkje til å bli skattlagde, fordi ein har ikkje nokon plass å gjere av fisken. Føringstilskotet har – kjempelenge – vore ei ordning som har gjort at vi har fått verdiar ut av havet – meirverdiar. Når ein da fjernar dette, taper ein ikkje berre dei verdiane; ein skattlegg dei ikkje. Ein får heller ikkje skapt landindustri, sjølv om regjeringa har sagt at ein skal auke landindustridelen i fiskeria. I tillegg har ein endra på permisjonsreglane, halvert permisjonsreglane for fiskeindustrien, som også er eit ganske hardt slag mot fiskeindustrien. Vi klarer ikkje å sjå – ikkje på noko område – at dette blir kompensert med andre typar verkemiddel. Men det er mogleg vi har oversett noko, så spørsmålet mitt til statsministeren er rett og slett: Kva er det vi har oversett? Kva andre tiltak er det som gjer at fiskeindustrien likevel kjem betre ut?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
«Kloden trenger en radikal og rettferdig miljøomstilling, vi trenger en «grønn, ny deal». Med utgangspunkt i tall fra SSB påstår næringsministeren i Klassekampen 19. august at det pågår et grønt skifte i industrien. Han skriver: «(...) pilene for norsk industri peker oppover. Og det samtidig som det grønne skiftet er i gang.» (...) Men viser ikke tallene at veksten hovedsakelig skjer innen olje- og gassvirksomhet, altså at det ikke er uttrykk for et grønt skifte?»
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Det store spørsmålet er ikkje om norsk industri gjer nok, men om regjeringa gjer nok. Svaret på det er nei. Tvert imot, det er berre to dagar sidan regjeringa la fram eit statsbudsjett der dei for første gong vedgår at ein faktisk ikkje kjem til å nå klimamåla i 2020. Det er heilt i det blå om ein vil nå dei i 2030. Statsråden kan jo summere opp så mykje han berre vil ulike typar tiltak, men når det kjem til stykket: Er effekten der? Kjem vi i mål med det vi har forplikta oss til å gjere? Nei, det gjer vi ikkje. Altså er det for lite. Så har statsråden påstått at det er vekst i norsk landindustri. Men dersom ein ser bak tala som statsråden brukte, ser ein at det er faktisk ingen vekst i landindustrien. Faktisk månadsvekst i august blir trekt ned på grunn av låge industrital, den veksten vi ser no i norsk, brei industri, er altså utelukkande på grunn av petroleumsverksemda. Kan statsråden innrømme at han feiltolka dei tala?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Eg forstår ikkje kvar statsråden hentar tala sine. Kjelda til tal som vi brukar, som statsråden også i utgangspunktet viser til, SSB, viser det motsette av det statsråden påstår. Den veksten som skjer i industrien, kjem ikkje av landindustrien og investeringar der. Det kjem ikkje av kraftsektoren og investeringar der. Der er det uendra eller nedgang. Investeringsauken kjem utelukkande av petroleumsverksemda. Altså forsterkar vi avhengigheita til petroleum i ei tid da vi skal gjere eit skifte. Så sa statsråden at det ligg an til auka investeringar i industrien i 2020 eller framover. Ifølgje SSB ligg det an til reduserte investeringar i industrien i 2020. Her gjer ein seg stadig meir avhengig av investeringar i petroleumsindustrien. Ein legg ikkje opptil auka investeringar i landindustrien. Ein styrer landet mot større oljeavhengigheit. Korleis kan statsråden da framstille dette som at vi er inne i eit grønt skifte?
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
«Kloden vår trenger en radikal og rettferdig miljøomstilling på alle områder, vi trenger en grønn ny deal. Gjennom sommeren har det blitt enda klarere at befolkninga, og spesielt de unge, med rette er utålmodige og mener omstillinga skjer for sakte. Vi er stadig svært oljeavhengige, i en tid hvor vi skal bli oljeuavhengige. Klimarisikoutvalget slo fast at: «En ambisiøs og effektiv klimapolitikk er det viktigste grepet norske myndigheter kan ta for å møte risikoen». Ser statsråden at økte utslipp øker risikoen?»
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Hun nevner bl.a. elbilpolitikken, som er vellykket nettopp fordi den er et resultat av valg tatt i finanspolitikken som ikke bare tar hensyn til penger, men også til klima. Noe annet som står i Klimarisikoutvalgets utredning, er: «Utvalgets arbeid skal bidra til økt kunnskap og innsikt om klimarisiko, men bedre risikoforståelse har først verdi om det leder til bedre beslutninger.» Da er det skuffende at beslutningene til regjeringen ikke blir bedre, i form av å ta mer høyde for klimaendringer og klimatilpasninger. Utvalget foreslo også å ha en egen stortingsmelding om klimarisiko, men heller ikke det ble fulgt opp. Nå har vi fått et forslag til et statsbudsjett uten CCS-investeringer, som vil være både nødvendig for klimaet og på sikt økonomisk lønnsomt. Hvilke beslutninger kan vi da forvente at regjeringen tar for å beherske klimarisikoen?
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-09:
Det at finansnæringen begynner å ta høyde for klimarisikoen, gjør at jeg stusser enda mer over at staten ikke gjør det. Jeg mener det er åpenbart at regjeringen utsetter investeringer i CCS, fordi den økonomiske risikoen nok vil være mindre for hvert år som går. Dermed vektlegger man igjen den økonomiske risikoen mer enn klimarisikoen. I noen saker er det som om de økonomiske argumentene er det eneste språket som høyresiden forstår. Det var i hvert fall penger og ikke klima som var hensynet bak et vedtak om å trekke oljefondet ut av kull, og i NBIMs nyeste kvartalsrapport for oljefondet ser vi at alle sektorer i fondet bidro positivt til avkastning i fondet, bortsett fra olje og gass. Det er klart at slike ting svinger, og at dette ene kvartalet ikke danner nok grunnlag for uttrekk i seg selv, men jeg synes i hvert fall det er med og peker på at vi kan ha en god avkastning og et oljefond i vekst, selv uten å bidra til at verden utvinner enda mer skadelig fossilt brensel. Hvorfor vil ikke da regjeringen trekke oljefondet ut av all fossil energi?