Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-11-23:
Utenriksministerens redegjørelse for de forestående WTO-forhandlingene virker avklarende på en del punkter, men fortsatt tilslørende på andre. Allikevel har realismen til en viss grad seget innover Regjeringen. Den honnør skal den ha. Min første bemerkning gjelder WTO-forhandlingenes såkalt innebygde dagsorden. At Regjeringen nå åpent erkjenner at denne dagsordenen finnes, er viktig. Opphevelse av eksportsubsidier og andre støtteordninger til landbruket er helt sentrale momenter i den sammenheng. Artikkel 20 i WTOs landbruksavtale slår fast at vi har en forpliktelse til gradvis å redusere støtte- og vernetiltakene, samtidig som det skal tas hensyn til ikke-handelsmessige forhold. Det er, som utenriksministeren også slo fast, liten tvil om at partene i denne forhandlingsrunden må forventes å gå lenger enn de eksisterende forpliktelser. Det er også liten tvil om at dette kan bli vanskelig, som utenriksministeren så beskjedent uttrykte det. Høyre kan imidlertid ikke se at Regjeringen har tatt konsekvensene av denne erkjennelsen. Dersom man mislykkes i å enes om et forhandlingsmandat, vil WTOs såkalt innebygde dagsorden tre i kraft. Dette vil få store konsekvenser for norsk landbruk. Et spørsmål til utenriksministeren vil derfor være: Hva har Norge konkret bidratt med når det gjelder å sikre en bred forhandlingsrunde i WTO? Det synes innlysende fra et taktisk ståsted at dersom man insisterer på defensive særinteresser, vil man i mindre grad få gjennomslag for andre mer offensive interesser. Høyre stiller spørsmål ved om Regjeringen så langt har håndtert dette på en tilfredsstillende og for Norge helhetlig og balansert måte. Det er åpenbart hvorfor Norge bør gå inn for en bred runde. Vi har, som utenriksministeren sa, offensive interesser innen bl.a. eksport av fisk, verkstedindustri, skipsfart, teknologi og klær og tekstiler. Å insistere så sterkt på defensive interesser er ensbetydende med å samle glødende kull på sitt eget hode, for å bruke et billedlig språk. Norge må vise betydelig positiv forhandlingsvilje for å få forståelse og gjennomslag for at vi på den ene siden krever tollvern for landbruket og på den andre siden krever markedsadgang for fiskeprodukter. Om den «nasjonale logikk» virker grei på dette punktet, er det ikke sikkert at omverdenen ser det på samme måte. Høyre vil i den forbindelse minne Regjeringen om at det nå er på høy tid å utrede og forberede konsekvenser for norsk landbruk ved videreføring av WTOs såkalt innebygde dagsorden, som uansett vil være viktig i den kommende forhandlingsrunden. Høyre registrerer også at utenriksministeren følger opp prinsipperklæringen fra Voksenåsen om sosiale og miljøpolitiske hensyn og helse- og forbrukerhensyn. Vi vil imidlertid advare mot å gjøre miljøhensyn til en hovedstrategi i WTO-forhandlingene, noe som kan marginalisere oss ytterligere. Kanskje bør vi stille et selvransakende spørsmål om Norge virkelig er en stor pådriver på dette området. For øvrig registrerer vi at Regjeringen har moderert sin egen oppfatning av hva det skal satses på. Lars Sponheim skrev i Aftenposten den 16. november i år at WTO ikke først og fremst skal være en organisasjon som «søker løsninger på miljøproblemer». Det er ikke vanskelig å slutte seg til dette. Miljøstandarder hører vel egentlig hjemme i flere fora, f.eks. FN. Det betyr ikke at Høyre ikke ser at det finnes sammenhenger mellom handel og miljø som med fordel kan utredes nærmere. Spørsmålet er bare om WTO er rette forum for dette. Vi kjenner jo til at tilsvarende forsøk innen GATT knapt kan kalles vellykket. GATT tok fatt i miljøproblematikken allerede i 1971, men komiteen for miljøsaker var ikke i gang før utpå 1990-tallet. Dens arbeid ble videre forhindret av den store avstanden til bl.a. miljøvernforkjempere. Spørsmålet om utjevning av forskjeller mellom industrialiserte land og MUL-land er også omtalt i redegjørelsen. Høyre registrerer at Regjeringen har tatt til følge oppfordringen om å se nærmere på EUs posisjon når det gjelder tollfri markedsadgang for produkter fra MUL-landene. Her er det imidlertid nødvendig å stille spørsmål ved hvordan man på den ene siden kan foreslå tollfri markedsadgang og på den andre siden ikke binde tollsatsene. Kan utenriksministeren utdype dette nærmere? Høyre vil for sin del oppfordre Regjeringen til å gå ett skritt videre i denne saken, og gå inn for det forslag som ligger på bordet i WTO fra generaldirektørens side, om å binde nulltoll for MUL-landene. Man skulle tro at dette ville være i tråd med Regjeringens, eller i alle fall deler av Regjeringens, politiske ambisjoner på bistandsområdet. Spørsmålet om arbeidsstandarder er viet plass i utenriksministerens redegjørelse. Vi ser ingen grunn til å gjøre dette til et særskilt tema i WTO-forhandlingene, og anbefaler derfor at Regjeringen støtter EUs forslag om et felles forum mellom WTO og ILO. Når det gjelder spørsmålet om en egen arbeidsgruppe innen bioteknologi, støtter vi Regjeringens forslag om ikke å ta dette opp i WTO-sammenheng. Utenriksministeren sier at Regjeringen er «innforstått» med at investeringer kan inngå som et tema i forhandlingene. Men Høyre etterlyser en mer offensiv holdning her. At Stortinget sist gang spørsmålet var oppe, sterkt bidrog til å gjøre Regjeringen «innforstått» med dette, er så sin sak. Men saken er viktigere enn som så. Det er et presserende behov for et omfattende avtaleverk innenfor investeringsområdet. Høyre har tidligere vist til at det i dag finnes over 1 800 avtaler på forskjellige bilaterale og multilaterale nivåer som regulerer investeringer. Denne jungel av avtaler gjør det vanskelig å regulere dette så viktige området for verdenshandelen. Vi vet alle at investeringer påvirker den globale handelen og vår hverdag. Nettopp derfor bør vi arbeide for at det kan utvikles et omfattende regelverk på dette området, også med tanke på situasjonen for utviklingslandene. Høyre deler den sentrale forutsetning at Norge er et lite land med en åpen økonomi. Av den grunn er et multilateralt handelsregelverk av stor betydning for Norge. Vi erkjenner også at Norge i de forestående forhandlingene har en rekke offensive interesser av vesentlig betydning for norsk næringsliv. Derfor kan det være av avgjørende betydning at Regjeringen har en balansert og samlet strategi for våre interesser, og ikke bare et defensivt forsvar for nasjonale særegenheter. Utfordringen til sentrumsregjeringen må derfor være å fjerne all tvil om dens evne og vilje til å ivareta vitale norske næringslivs- og andre interesser når Seattle-møtet går inn i forhandlinger om mandat. Vi må ikke få en situasjon der de tre regjeringspartiene forsøker – for å bruke ordene til en annen person i dette hus – å «snu pyramidene» i forkant av eller under forhandlingene fordi man rett og slett kommer i internt klammeri med hverandre. Dette ville også være å gjøre landbruket en bjørnetjeneste.