Martin Engeset (Høyre), 2008-05-23:
Det var meget interessant å høre på saksordfører Sverre Myrlis meget agitatoriske innlegg, hvor han beskrev innføringen av folketrygden 1. januar 1967 som en av de virkelig store milepæler i byggingen av velferdssamfunnet. Ja, det har han nok på mange måter rett i. Og da hadde vi altså en borgerlig regjering. Det kan kanskje være en liten hilsen fra Sverre Myrli til partisekretær Kolberg, som mener bestemt at velferdssamfunnets tilblivelse er en sosialdemokratisk oppfinnelse og påfunn. Men nok om det. Jeg synes ikke vi skal gjøre denne saken til noe annet enn den er, nemlig om vi nå skal ta et fornuftig grep litt førtidig i forhold til innføringen av en pensjonsreform som det er bred politisk enighet om. Vi er nå i en situasjon hvor det er akutt mangel på arbeidskraft på de fleste områder i samfunnet. Vi vet samtidig at skal pensjonsreformen bli en suksess, er det helt avgjørende at flere velger å stå i jobb lenger. Da tror jeg dette er et av de beste og viktigste virkemidlene man kan ha for å «lære opp » seniorene til at det er fornuftig og også økonomisk lønnsomt å stå i jobb lenger, for det er det nye systemet som kommer 1. januar 2010, man da tar en liten tjuvstart på. Jeg synes statsrådens brev til komiteen da vi behandlet saken, var meget interessant, for hvis man leser det grundig - og det har jeg gjort - er det egentlig en sammenhengende argumentasjon for hvorfor dette egentlig bør gjøres. Langt på vei går statsråden i retning av å beskrive at også de økonomiske kostnadene er meget beskjedne. For 68- og 69-åringer starter det med en bruttokostnad på 300 mill. kr, som reduseres med 115 mill. kr i økte skatteinntekter. Da er man nede i 185 mill. kr. Så kommer statsråden i sitt brev i tillegg med følgende: «I følge rapporten er det grunn til å tro at en opphevelse av inntektsprøvingen vil føre til økt arbeidsinnsats, men ikke så mye at merutgiftene til pensjon fullt ut vil bli kompensert av økte skatteinntekter på arbeidsinntekt og pensjonsutbetaling. » Det betyr jo at den reelle kostnaden er betydelig lavere enn den nettoen som man regner seg frem til, på 185 mill. kr. Så det er slik at hva det nå til slutt måtte bli, har jeg betydelig tro på at de dynamiske effektene vil være såpass sterke at nettokostnaden vil bli meget, meget beskjeden. Til syvende og sist er det et spørsmål om prioritering. Regjeringen har altså nå valgt ikke å prioritere dette. Det står selvfølgelig Regjeringen fritt - flertall som den har - å velge å la være å gjøre det, men jeg har Regjeringen mistenkt for at den vil gjøre som vi har sett i mange andre saker, også i denne saken tidligere, man stemmer ned gode forslag fra opposisjonen, så venter man noen måneder, og så fremmes identiske forslag på nytt som egne forslag. Vel, vel, det er noe som heter at det er makta som rår, men vi følger med og sitter klare med pressemeldinger og utspill til høsten når eller hvis dette måtte komme som et forslag. Det er i hvert fall ingen grunn til å vente med å gjennomføre dette forslaget; det er overmodent. Og når det ikke har vært gjort før - Myrli tok et 40-årsperspektiv bakover: Det var først våren 2005 vi fikk det første pensjonsforliket, som ble bekreftet for et år siden, og det er altså i de helt senere år vi har fått et akutt behov for ny arbeidskraft, og det er blitt en betydelig bedre og større fokusering på hvor viktig det er å ta vare på seniorenes arbeidskraft og kompetanse. Nå er det i hvert fall all grunn til å gjøre det, om det ikke har vært gjort før.