Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
De siste 20 åra har omsorgstjenestene gjennomgått flere reformer som har berørt både eldreomsorgen og ulike brukergrupper. Det er tatt krafttak både for å øke kapasiteten og ruste opp kvaliteten i tjenestetilbudet, men vi er ikke i mål. Det som også er nytt, er at antall yngre brukere under 67 år er nær fordoblet de siste ti åra, bl.a. i kjølvannet av reformer knyttet til utviklingshemning og Opptrappingsplanen for psykisk helse. Denne regjeringa fører en politikk basert på fellesskapsløsninger. Vi prioriterer velferd klart framfor ytterligere skattelettelser til de rikeste blant oss, slik at eldre og andre som trenger omsorg, skal ha trygghet for at den kommunale omsorgstjenesten gir tilstrekkelig hjelp når man trenger det. Dette skal ikke være avhengig av tykkelsen på lommeboka. Framtidas velferdssamfunn forutsetter at alle bidrar med sitt. Det er viktig at enda flere tar medansvar for tilrettelegging av egen bolig og aktiv deltakelse i samfunnet. Vi opplever en voksende seniorbefolkning, der mange kan møte alderdommen med økte ressurser, både helsemessig, økonomisk og utdanningsmessig. Dette gir framtidas eldre mulighet til å mestre sjukdom og funksjonstap på en enda bedre måte enn før. Vi lever lenger enn før. Det skal vi glede oss over. Det er vårt samfunns beste kvalitetsstempel. Vi ønsker å videreutvikle dette samfunnet. Framtidas velferdssamfunn må i enda større grad evne å sette enkeltmennesket i sentrum og legge stor vekt på frihet, mangfold, brukerinnflytelse og uavhengighet. Ved utforminga av tjenestetilbudet betyr det mer individuell tilpassing og mindre standardisering og «stoppeklokkeomsorg». Jeg mener at rigide og detaljerte tidsskjemaer og instrukser er uforenlig med en slik utvikling og kan bidra til å umyndiggjøre både brukeren og den som skal hjelpe. Regjeringa ønsker på ulikt vis å stimulere til enda mer brukerinnflytelse og legge til rette for at alle brukere, uavhengig av alder, diagnose eller funksjonsevne, kan leve et aktivt og verdig liv basert på egne ønsker og egne premisser. Reell brukerinnflytelse forutsetter at fagprofesjoner, forvaltninga vår og behandlingsapparatet er bevisste og sikrer at brukerne får økt innflytelse, slik at de i størst mulig grad settes i stand til å ta egne valg – og at de også blir lyttet til. Framtida vil kreve at omsorgstjenesten samarbeider enda tettere med familie, med lokalsamfunn og frivillige organisasjoner. Til sammen utgjør alle disse grunnleggende ressurser som vi ikke kan greie oss uten i åra som kommer. Vi skal skape omsorgsfulle lokalsamfunn. Derfor må de kommunale helse- og sosialtjenestene fortsatt være forankret lokalt og være basert på lokaldemokrati, nærhet og lokalkunnskap. De kommunale hjemmetjenestene har sin styrke nettopp i samspillet med familie og lokalsamfunn. Vi står overfor store utfordringer når det gjelder kvalitet, kompetanse og kapasitet i tida framover. Jeg er derfor glad for å konstatere at det er ganske bred enighet i komiteen om de lange linjene i omsorgspolitikken, både med vekt på fellesskapsløsninger og at kommunen fortsatt skal ha ansvar for utforming og finansiering av tjenesten. Fremskrittspartiet er unntaket, spesielt når det gjelder finansieringssystemet. Det er av stor betydning at Kommunenes Sentralforbund og Regjeringa har inngått en ny avtale om kvalitet i omsorgstjenesten. Det betyr at vi er på felles kurs med kommunene. Det gir godt håp om at de målene vi har satt oss, kan nås. Regjeringas forslag om hvilke strategier vi anbefaler, er vel kjent her i Stortinget. Jeg vil bare kommentere noen av de aller viktigste tiltakene. Regjeringa har satt seg et mål om 10 000 nye årsverk i omsorgstjenesten innen utgangen av 2009. Vi har vurdert det både som nødvendig og realistisk at størstedelen av veksten kan skje i form av personell med helse- og sosialutdanning. Det er ambisiøst, men helt nødvendig. Vi har som kjent prioritert en betydelig økning i kommunenes inntekter. Kombinert med en sterk økning i skatteinngangen er kommunene tilført 18 milliarder kr i nye inntekter i løpet av 2005 og 2006. For noen dager siden fikk vi de nye tallene om utviklinga i antall årsverk fra Statistisk sentralbyrå. Vi kunne med glede konstatere at det i 2006 var en vekst på hele 3 900 nye årsverk. Det er den sterkeste veksten i antall årsverk i løpet av seks år. Dette bekrefter at Regjeringas politikk fører fram, uten øremerking av midler og uten detaljstyring av kommunene, men ved å gi kommunene betydelig mer penger. Kommunenes Sentralforbund har nylig meldt at kommunene har planer om 2 000 nye årsverk i 2007. Samlet sett viser dette at vi er godt over halvveis til målet om 10 000 nye årsverk. Dette gir oss mulighet til å gi mer omsorg i omsorgsboligene, mer omsorg hjemme og mer omsorg i sjukehjemmene, og til å gjøre enda mer innenfor demensomsorg, utvide dagtilbudet og satse mer på kultur og sosiale tiltak. Derfor er dette så veldig viktig. Økninga innebærer også at de ansatte kan ta seg litt bedre tid og kute litt mindre. Vi har også tallfestet mål om flere helsefagarbeidere, flere med fagskoleutdanning, flere med desentralisert høgskoleutdanning og videre- og etterutdanning ved høgskolene. KS vil også, sammen med yrkesorganisasjonene, bidra til at ansatte skal ha grunnleggende kompetanse i etikk. Her kommer det til å bli større utfordringer i tida framover. Dette kan gjøres på ulikt vis rundt i kommunene. Regjeringa vil stimulere og bidra til forsøksprosjekter innenfor dette området. Det er ikke sikkert at etiske komiteer vil passe alle steder og i alle kommuner f.eks. Regjeringa har som kjent også varslet at vi kommer med et nytt investeringstilskudd neste år til å bygge flere sjukehjem, omsorgsboliger, korttidsplasser i sjukehjem og heis i blokker, slik at folk kan bo lenger hjemme når det er ønskelig. Dette tilskuddet vil selvfølgelig være rettet mot eldre mennesker, men også mot de langt flere yngre brukere under 67 år som trenger mye omsorg og bra steder å bo. Det er også viktig å si det som er offentlig kjent, at vi går inn for en overgangsordning for inneværende år, for ikke å få stopp i utbygginga. Det betyr at de som setter i gang i år, selvfølgelig har mulighet til å søke om å bli vurdert på lik linje med dem som søker fra neste år. Vi kartlegger nå behovet i kommunene. Jeg vil drøfte utforminga av tilskuddet med KS, og Stortinget vil få en grundig orientering i forbindelse med statsbudsjettet til høsten. Forsknings- og utviklingsarbeid er også viktig for å kunne planlegge og forbedre omsorgstjenestene, fordi vi hele tida må videre, fordi vi hele tida får ny kunnskap, og fordi teknologien heldigvis går framover. Derfor skal vi ha en gradvis opptrapping av midler til omsorgsforskning. Vi gjør det i nært samarbeid med Norsk Pensjonistforbund, som bidrar på en prisverdig måte gjennom Einar Strands forskningsfond. Vi har også varslet etablering av fem forsknings- og utviklingssentre, hvorav det ene allerede er åpnet. Jeg er glad for at en enstemmig komite ber Regjeringa prioritere dette. Jeg registrerer med glede at det er brei enighet om å styrke legetjenesten i sjukehjem. Vi trenger ikke ha noen lange foredrag og argumenter for hvorfor det er riktig. Vi må gjøre det for å dekke pasientenes behov, og det er også avgjørende for å få en riktigere pasientflyt mellom sjukehjem og sjukehus. Derfor har vi angitt det målet som alle kjenner til her – minst 50 pst. økning fram til 2010. Vi mener at det må bestemmes lokalt hvor mange ansatte de trenger på hvert enkelt sjukehjem f.eks., men vi legger opp til fortsatt styrking av kommuneøkonomien. Vi legger opp til at alle kommuner innen utgangen av dette året må ha rapportert hvilke planer de har for å følge opp dette målet, vi legger opp til at sjukehjemsmedisin skal få en mer sentral plass i medisinutdanninga, og vi skal stille krav om turnustjeneste i sjukehjem. Jeg vil helt til slutt si noen få ord om demens – et område som fram til nå har vært for lite berørt, et område som jeg mener mange bør erkjenne at det er gjort for lite på. Regjeringa jobber nå – som en oppfølging av omsorgsmeldinga, og det vi sier der, og som jeg ser det er ganske brei støtte til i Stortinget – med en egen demensplan. Vi er nødt til å få til flere dagtilbud, vi er nødt til å få til mer avlastning, vi må sørge for å få diagnosen stilt enda tidligere, og vi må gi en enda bedre hjelp enn det som er tilfellet i mange kommuner i dag. Jeg vil også si at jeg mener vi generelt sett har kommet langt når det gjelder pleie og omsorg, men vi er ikke i mål alle steder. Hovedfokuset bør etter vår mening i tillegg til dette og utbygging i tida framover være på alt det som går på det å være mennesker, enten man er ung eller gammel.