Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2015-03-26:
I møte med sexarbeidere og prostituerte er det mange historier som gjør inntrykk. Det er særlig én historie som jeg synes oppsummerer resultatet av sexkjøpsloven best. Det var en kvinne som rømte til Norge da hun fryktet for eget liv fra mafiaen lokalt. Hennes møte med norsk politi var et sjokk. I motsetning til hennes gamle lands politi, som samarbeidet med lokal mafia, spurte norsk politi hvordan det gikk med henne. De spurte om hun hadde hatt noen dårlige opplevelser, og advarte mot kunder de hadde blitt oppmerksomme på etter episoder på strøket og informasjon fra de andre på gata. Politiet bidro til å gjøre våre mest utsatte og sårbare litt tryggere. Dette står i skarp kontrast til det jeg ble fortalt da jeg var på Pro Sentret i fjor – om en kvinne som hadde kommet inn til dem kraftig forslått og skadet. De trodde først at hun var blitt banket opp av en kunde, men det viste seg at hun hadde hoppet ut av vinduet i tredje etasje da politiet banket på døren til leiligheten hun befant seg i. Sexkjøpsloven har altså snudd politiet fra å være noen som gjorde en utrygg hverdag litt tryggere, til noen som gjør en utrygg hverdag enda mer utrygg. Leser man rapporten fra Vista Analyse, som jeg har gjort, viser denne at sexarbeiderne nå får mindre penger for mer risikofylt salg av sex til slemmere kunder. I tillegg forventer staten Norge at sexarbeidere skal betale skatt av inntektene for sexsalg. Staten har med andre ord blitt sexarbeidernes verste hallik. De skal ha pengene, men tilbyr ingen beskyttelse. Da rapporten fra Vista Analyse kom, viste den at færre kjøper sex i Norge, og tilhengerne jublet og kalte loven en suksess. Men redusert salg av sex var aldri lovens intensjon. I debatten i denne sal ble det presisert at målet var å ta menneskehandlere. Så vi har redusert sexarbeidere til et middel for å bekjempe menneskehandel – dette til tross for at internasjonal migrasjonsforskning, og stadig flere kommer til – viser at utenlandske sexarbeidere sjelden er tvunget eller lurt inn i prostitusjon. De har bevisst valgt sexarbeid i rike og tryggere land fordi alternativene er verre der de kommer fra. Det er med noe overraskelse jeg hører interpellanten legge fram resultatene fra rapporten. Den første kritikken mot evalueringen var mandatet og midlene fra den rød-grønne regjeringen. Mandatet og midlene ble oppfattet som altfor snevre og altfor små, prosjektet ble oppfattet som useriøst og gjorde at de beste forskerne og forskermiljøene på prostitusjon i Norge trakk seg. Rapporten hviler ikke på egne undersøkelser fra Vista, men på flere midlertidige evalueringer fra andre forskermiljøer, som samtlige er litt overrasket over hvordan deres tall blir misbrukt både i debatten og i rapporten, og som også er dypt uenig i konklusjonene. Menneskehandel er alvorlig – alvorlig, organisert kriminalitet som vi alle er enige om skal forfølges og straffes. Men menneskehandel skyves foran i debatten om sexsalg, og tilhengerne av loven ønsker heller ikke å skille mellom frivillig sexsalg og tvang. For dem er alle ofre – uansett. Vi har et lovverk mot menneskehandel. Vi har et lovverk mot tvang, vold og voldtekt. Dette burde være mer enn nok – vi trenger ikke sexkjøpsloven i tillegg. Flere av disse rapportene har flere ganger slått fast at antall sexarbeidere ikke har gått vesentlig ned, men at det kan veksle litt i henhold til når man er ute og teller. Jeg hører interpellanten si at det i rapporten sies at det er rundt 20 gateprostituerte på gata i Oslo. Det er litt interessant, for i fjor, natt til 1. mai, var jeg med Nadheim og Kirkens Bymisjon og åpnet nattkafeen for prostituerte i Oslo. Bare i løpet av den kvelden, på første åpningsdag, uten noe informasjon til noen, uten noen kampanjer og uten noen Facebook-side med «kom innom kafeen», var det rundt 50 kvinner innom den kafeen. Det var en ganske sterk opplevelse å få være med i kveldsbønn kl. 3 om natten natt til 1. mai sammen med disse kvinnene. Interpellanten ønsker at justisministeren skal sikre ro rundt loven. Det må justisministeren gjerne gjøre, men jeg er her først og fremst for å sørge for at både interpellanten og ministeren vet at vi er mange som kommer til å fortsette arbeidet mot en diskriminerende lov som gjør at en allerede utsatt gruppe blir enda mer utsatt. Jeg er veldig glad for å høre at justisministeren ønsker en bred debatt om den kommende stortingsmeldingen. Den debatten ønsker jeg mer enn hjertelig velkommen.