Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Det er en voldsomt stor forskjell på høyre- og venstresiden i Stortinget når det gjelder utdannings- og skolepolitikken. På den ene siden har vi Fremskrittspartiet og Høyre, som utelukkende snakker om kontrolltiltak. De vil ha skoletilsyn, de vil ha diagnostiske prøver på alle klassetrinn, de vil ha standardiserte prøver, og Fremskrittspartiet vil til og med ha et eget klageorgan. Altså: Hele poenget deres er at de skal få skolen bedre gjennom å teste elevene og lærerne. Hvis en bare henger over skuldrene på lærerne og elevene, så skal det aller meste bli bra. Det er mulig at en slik skole vil kunne skape en del vinnere. Det er klart at de som takler en slik situasjon, som får press på seg og kommer gjennom det, vil bli vinnere i samfunnet. Problemet er at vi også får tapere, de som ikke henger med, som får et inntrykk av – og får bekreftet – at de ikke er så bra, og som blir beskyldt for ikke å være så bra og så dyktige og så verdifulle som sidemannen er, på bakgrunn av at de har litt dårligere karakterer i en del fag. Den skoletenkningen er forferdelig gammeldags. Jeg skjønner ikke hvordan man år etter år greier å stå her og si nøyaktig det samme og kjempe for at skolen skal bli mer og mer gammeldags. Det må være enkelt for representanten Lønning å holde innlegg her i salen om skolepolitikk, for han kan strengt tatt bare bruke det samme innlegget som han brukte i fjor, som han brukte året før der, og som høyrefolk har brukt i uminnelige tider. På den andre siden har vi den politikken som bl.a. Arbeiderpartiet står for, hvor vi vil gjøre noe med undervisningen og skolemiljøet. Vi går inn for at det skal være flere voksne i skolene. Vi går inn for en ordning med bedre og billigere lærebøker. Vi ønsker en satsing på inneklimaet og innemiljøet, og vi ønsker en sterkere elevmedvirkning. Hvis rammebetingelsene er der, stoler vi på lærernes kompetanse og elevenes evne og vilje til å lære. «Om einskapsskolen» er undertittelen på denne meldingen. Enhetsskolen betyr at skolen må være for alle, at det må være likeverdige tilbud, og at vi ikke må ha en skole som skaper unødvendige skiller, men som bygger bruer mellom elevene. En oppsplitting i grupper på alle mulige måter er veldig uheldig. I denne sammenhengen kommer debatten om private skoler inn. Vi mener at det er gjennom at barna går på skole i lag, at de er sammen, at de lærer seg toleranse og utvikler forståelse. Hvis forskjellige grupper trekkes ut av enhetsskolen, rives skolemiljøet sund, og vi får en veldig uheldig oppsplitting. En av hovedoppgavene til skolen er å sette barn og ungdom i stand til å møte det samfunnet som er utenfor. Vi vet at samfunnet er forferdelig komplekst, og vi vet at det blir mer og mer sammensatt. Hvis vi ikke da greier å holde på at vi skal ha en skole som er for alle, som gir alle de samme mulighetene og en felles ballast, risikerer vi å få en krasj når disse ungdommene skal ut i samfunnet og møte et samfunn som er så komplisert. Derfor er det veldig leit at det ser ut som om private skoler nå nærmest blir godkjent over disk, og at de begynner å bli en trussel mot enhetsskolen. Regjeringen gjør ingenting. Det er greit nok at Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti er prinsipielt uenig om mange ting når det gjelder synet på privat og offentlig skole. Men det som jeg synes er ganske utrolig, er at man ikke engang vil ta innover seg at det er et problem. Mitt inntrykk er at man kniper øynene igjen, lukker ørene og håper at alt går bra. Riktignok kunne jeg i dag i replikkordskiftet etter statsrådens innlegg kanskje spore en bitte, bitte liten innrømmelse, da han sa noe slikt som at oppsynet med private skoler har vært for tilfeldig. Nå vet ikke jeg hva statsråden har tenkt å gjøre med det, men i alle fall var jo det en ørliten innrømmelse. Det var nå litt, men det er fortsatt langt igjen før dette er bra.