Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-27:
Europa er i en veldig alvorlig situasjon, og det er vanskelig å se hvor løsningene finnes. Det er en humanitær katastrofe, en fylktningkatastrofe i og utenfor Kosovo, og en ustabil situasjon i landene rundt. NATO bomber ikke bare militære mål, men også infrastruktur som har militær betydning, og mer sivile mål, som f.eks. TV-stasjoner. I denne situasjonen er det viktig å holde fast ved hva som er målsettingen ved at NATO har gått til krig uten FN-mandat og de ekstremt vanskelig avveiningene som regjering og storting og ikke minst SV har vært i i denne saken – ja kanskje særlig SV, fordi vi ikke har noen tradisjon for å tusle etter NATO, og kommer heller aldri til å få det. – Hvis noen syntes jeg så på Røsjorde nå, så stemmer det. Hva er så målsettingen? Jo, det er at vi skal sikre grunnleggende menneskerettigheter for kosovoalbanerne – og en forutsetning for å klare det er en militær styrke i Kosovo som kan hindre overgrep og etnisk rensing, og at Milosevics styrker trekker seg ut, og det er forhandlinger om en varig løsning som kan sikre alle likeverdighet og menneskerettigheter på sikt og en fredelig løsning for hele regionen: Montenegro, Makedonia, Rest-Jugoslavia og Albania. Og det er viktig for oss å understreke at dette er målsettingen, fordi vi må være åpne for hvilke virkemidler som kan føre oss til målet. Det er ikke sånn at NATO-bombing er et mål i seg selv. Det har aldri vært det. Vi har sett på det som siste utvei, og det er et virkemiddel som så langt har gjort at de målene vi satte oss, ikke er nådd, selv om serbiske militære styrker er svekket. NATO så for seg i en tidlig fase at hvis trusler om bombing ikke virket for å få i stand en politisk løsning, og hvis heller ikke begrenset bombeaksjon virket, så skulle man stanse bombeaksjonene innenfor en tidsbegrenset periode for å se om det åpnet veien for politiske løsninger som kunne sikre internasjonale styrker i Kosovo og forhandlinger om mer varige løsninger. Så langt er slik bombestans ikke gjennomført fra NATOs side, men det kan være et virkemiddel i dagens situasjon. Vi har nå mange og motstridende meldinger: Er det tegn til uenighet på serbisk side om den videre strategien? Kan man styrke noen motkrefter fra NATOs side? Kan man oppnå muligheter for at humanitære organisasjoner kan få komme inn i Kosovo og hjelpe flyktninger som er i eget land? Og det er altså kanskje 850 000 av dem i en prekær situasjon, enda mer prekær enn det vi antakelig ser utenfor Kosovo. Kan man skape rom for at russerne kan følge et forhandlingsbord og få til noe på det? Kan man skape rom for å få til et FN-mandat for en styrke i Kosovo som kan sikre mot overgrep? Fra SVs side vil vi be om at man vurderer denne situasjonen meget nøye. For det må ikke være sånn nå at det går prestisje i virkemidlene, slik at man ikke ser hva man må gjøre for å nå målsettingene. Fra SVs side er vi meget klare på at vi står fast på de målsettingene vi har slåss for hele veien, og som har gjort at vi konkluderte sånn som vi gjorde i denne situasjonen. Fra kosovoalbanernes side har man drevet ikke-voldelig kamp i åtte eller nesten ni år før UCK-geriljaen fikk noen særlig oppslutning. I den situasjonen ble de ikke hørt av verdenssamfunnet. I den grad de var gjenstand for diskusjon i Det norske storting, dreide det seg om hvorvidt det var sikkert å sende kosovoalbanerne hjem igjen. Og mange i denne sal har i hele denne perioden ment at det var trygt og godt. SV har slåss for det motsatte. Vi ønsker oss at Regjeringen og de andre som har tatt til orde for det man kan kalle en Marshall-plan, nå også begynner å konkretisere et omfang og en varighet av en sånn type plan, fordi den må også inneholde en gjenoppbyggingsplan som når serbere. Og det kan være en viktig gulrot for å få fram en politisk løsning. Der har vi erfaringer fra krigsoppgjør to ganger på europeisk område i dette århundret. Etter første verdenskrig behandlet man tyskere slik at man la grunnlaget for annen verdenskrig. Etter annen verdenskrig satset man på en Marshall-plan, som ikke tråkket på og fornedret taperne, men klarte å inkludere dem. Det er meget vesentlig at det signalet går, og jo mer forpliktende og jo større omfang det er, jo viktigere kan det være som et signal inn i den situasjonen vi er i nå. Nå har jeg ikke vært inne på spørsmålet om bakkestyrker, og det er fordi jeg oppfatter at NATO-toppmøtet og utenriksministeren klart sier fra at det ikke er aktuelt – og det er SV glad for.