Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-02-15:
I mitt innlegg vil jeg påpeke enkelte element i innstillinga av spesiell interesse. Fra en ganske jernbanefri valgkrets på kysten vil jeg nevne en del farleds- og landevegsutfordringer. Under punktet «Alternativ bruk av ferjetilskudd m.v.» peker flertallet på det faktum at bruer, veger og tunneler lettere lar seg finansiere dersom tiltaket avløser annen utgiftsskapende aktivitet. Her nevnes naturligvis bortfall av behov for ferjetilskudd, men flertallet nevner spenstig nok også innsparingspotensialet ved en eventuell kommunesammenslåing. I velkjent stil viser sentrum til hvor kjekt det er med bru også når det skal drives interkommunalt samarbeid. Alle vet likevel at innsparingspotensialet, som her var det eneste poenget, i realiteten da er borte. I ferjekapitlets komitemerknader fins også mange ideer om endret billettering og takster for de ulike kundegruppene. Arbeiderpartiet foreslår til og med rushtidsavgift på ferjer, riktignok slik å forstå at den krever mottiltak. Ingen forslag har her flertall, og alle verbale tiltak til beste for ferjefarende tar enten sikte på å velte utgiftene over på næringslivet, eller de er ufinansierte. Senterpartiet går – ikke uventet – lengst i å love kostnadsfri ferjetur, men har ikke fem øre å bidra med utover det som allerede er finansiert i budsjettet for 2001. Når det så gjelder å frigjøre midler gjennom konkurranseutsatt ferjedrift, trår Arbeiderpartiet og sentrum vannet og kommer dermed ikke av flekken, dette til tross for at Regjeringa har sett mulighetene, og andre har dokumentert innsparingspotensialet. Det er bortimot komisk at et flertall ikke kan ta sikte på en gevinst utelukkende fordi en ikke føler seg trygg på om størrelsen på gevinsten er 10 pst. eller 13 pst. I tirsdagens debatt om rikets tilstand ble det innført et politisk begrep som heter «museskritt». Gjenbruksverdien og overføringsverdien av begrepet er ganske stor, og betegnelsen «museskritt» passer også på flertallets bevegelse med hensyn til ekspressbussenes rammevilkår, dette til tross for at planforslaget hadde følgende tekst: «Det er lite rasjonelt å bruke knappe statlige ressurser på kjøp av jernbanetjenester dersom passasjerene heller velger slik busstransport, samtidig som det er store behov for innsats i jernbanesektoren andre steder.» Høyre vil åpne for fri etablering av ekspressbusser. Arbeiderpartiet snakker om langsom oppmyking av konsesjonsvilkårene, og sentrum vrir og vender på den vesle autodieselrefusjonen, som de for øvrig reduserte kraftig før jul. Snakk om å spare på skillingen og la daleren gå! Under kapitlet om farleier er komiteen enig om at investeringsstrategien skal være sikkerhetsrelatert for sjøtransporten – også slik at høy hastighet og sikkerhet kan forenes. Mindretallet – Fremskrittspartiet og Høyre – er dessuten med rette kritisk til at meldinga om organisering av Kystverket, Fyrvesenet og utgreiinga om skipstunnel gjennom Stadlandet ikke er harmonisert i tid med Nasjonal transportplan. De to sistnevnte dokumentene foreligger i det hele tatt ikke ved denne behandlinga. Likevel er det prisverdig at flertallet – riktignok i varierende grad – tar økonomisk høyde for mulig realisering av skipstunnel gjennom Stadlandet på tross av manglende utgreiing fra Regjeringa. Det er viktig for mange at Høyre legger inn det største påslaget til Kystverket på 750 mill. kr i tiårsperioden. Til slutt har jeg behov for å gå kraftig i rette med Senterpartiets Jorunn Ringstad. I et tidligere replikkordskifte med undertegnede ble Senterpartiet konfrontert med sine lovnader i gammel vegplan og deres manglende oppfølging i prinsipalt budsjett. Representanten Ringstad snakket om forhandlingsvilje, men partiet har da et selvstendig ansvar for sine prinsipale årsbudsjett! Mens sentrum satt i regjering, skyldte de på varig høy temperatur i norsk økonomi, men nå skylder representanten Ringstad på Høyre. Dette er forholdsvis grovt og påkaller protest. Nå har sentrum sluttet å legge fram prinsipale forslag til årsbudsjett. Således kan de nøye seg med å fortelle om hva som var mulig å få til i forhandlinger, og dermed skylde på andre.