Trine Skei Grande (Venstre), 2015-06-01:
Det var raust av representanten fra Miljøpartiet De Grønne, da blir det kanskje et revidert budsjett. Det som gjorde at jeg fikk lyst til å ta ordet i denne debatten, var litt av ordbruken, spesielt fra Kristelig Folkepartis representant. Noen av oss var med for sju år siden, da kirkeforliket ble laget. Det var en stor politisk dugnad. Det var et viktig grep for noe som Venstre har vært opptatt av lenge, nemlig å skille kirke og stat. Det gjør vi fordi det er prinsipielt riktig, men vi gjør det også av kjærlighet til Kirka, fordi vi tror at den har styrke nok i seg sjøl og ikke trenger staten. Snarere tvert imot har staten vært med og skapt den passive deltagelsen i Kirka, som representanten Lundteigen viste til. Det har hatt større kraft, hvis man var glad i Kirka, å engasjere seg politisk enn det har vært å engasjere seg i Kirka. Som engasjert kirkemedlem hadde jeg større innflytelse på hvem som skulle bli min biskop i Oslo ved å være politisk aktiv og medlem av Stortinget enn ved å være medlem av menighetsrådet i Gamlebyen. Det mente jeg var feil. Nå har vi startet en prosess der makta flyttes tilbake igjen til Kirka. Det kommer til å føre til et mer aktivt kirkemedlemskap. Men det går ikke an å si at folk ikke er aktive, så vi kan ikke gi dem makt. Det har diktatorer sagt før, og det er litt den type argumentasjon man bruker når man lar være å få til en bred folkekirke med et bredt folkelig engasjement. Med den prosessen var det ikke noen som skulle være vinnere og tapere. Når man refererer til at ett livssynssamfunn har tapt alle gangene, reagerer jeg veldig på det. Målet for alle oss som satt her da dette kirkeforliket ble laget, var nettopp å lage en grunnlov for alle, der ingen tapte, der ingen trossamfunn var tapere i den diskusjonen som var. Da ble man enige om noen felles klangbunner, og § 2 er en sånn typisk felles klangbunn som man ble enige om. Der sier man noe om historie og verdier som ligger bak, som jeg ikke ser som en favorisering av ett trossamfunn, men som sier noe om landets historie. Derfor stemmer ikke Venstre for § 2, det er en referanseramme som ikke har noe med å favorisere ett trossamfunn foran et annet å gjøre. Det er ingen som vant den kampen. Det er en helt annen tilnærming man har valgt i ordbruk. Likevel, etter å ha gått igjennom den prosessen, er det noen ting som gjenstår, og det er det som Venstre har lagt inn forslag på nå, og som jeg tror at vi kommer til å få gjennomslag for, sånn som vi har gjort i alle de andre grunnlovsreformene. Noen tar det 5, 10 og 15 år å gjennomføre, og noen tok det 100 år før man fikk gjennomført. Det har blitt framført at det ikke har blitt uttrykt noe sterkt ønske fra Kongen om å bli fratatt sin plikt til å tilhøre et trossamfunn, men vi skal vedta prinsipper, vi skal vedta prinsipper som skal holde. Om det er Christian Frederik som står utenfor her, eller om det er prinsesse Ingrid som skal ivareta den rollen, så er det den prinsipielle tilnærminga vi skal ha. Da må vi ta inn over oss at posisjonen og legitimiteten til Kirka vår kommer Kirka til å klare å drive sjøl. Hvis det er grunnlag for å ha den makta som den ønsker å ha i samfunnet, vil den kunne utøve den så sterkt som de ønsker. Men de siste restene av stat/kirke mener jeg fortsatt ligger her nå, og jeg mener at Stortinget burde brukt anledninga til å gjøre de siste oppryddingene som vi ikke fikk til da vi for sju år siden laget et kirkeforlik. Men Venstre kommer til å fremme dette igjen, og vi kommer til å få en debatt om fire år. Og sjøl om det ikke er så mange av oss som fremmet forslaget opprinnelig, som er her nå, skal jeg sørge for at noen av dem som fremmer det igjen, skal være her igjen om fire år, når vi sikkert har debatten igjen. Det å tro at vi skal lage en grunnlov der noen trossamfunn vinner over andre trossamfunn, eller at vi skal lage en grunnlov som ikke står seg prinsipielt i forhold til den kulturarven vi har, eller at vi skal lage en grunnlov som skal favorisere trossamfunn fordi vi ikke har troen på at det trossamfunnet skal klare å bygge opp demokratiske strukturer som gjør at legitimiteten deres kommer til å være riktig i forhold til gjennomslaget de har hos befolkninga, syns jeg er en litt underlig tilnærming. Men vi kommer fortsatt til å fremme våre forslag – igjen og igjen – og en gang kommer vi til å få flertall.