trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Svaret er eigentleg både ja og nei. Svaret er nei i den forstand at eg meiner at dei sidene som representanten Thommessen refererer til, sider med eit ikkje-redaksjonelt innhald – eg antar at han då refererer f.eks. til sosiale media og søkemotorar – skil seg frå dei redaksjonelle media på det sentrale punkt, nemleg at dei ikkje har ein redaksjon, og at dei ikkje på same måte som dei redaktørstyrte media, som har ein redaksjon, er ein sentral av nyheitsproduksjonen eller nyheitsformidlinga. Det er noko av det som har vore vurderinga når me har avgrensa medieeigarskapsloven sånn som me har gjort. Dei skil seg såpass frå kvarandre at det er naturleg å trekke denne grenseoppgangen. Når eg likevel seier ja, til ein viss grad, handlar det om at når det gjeld f.eks. oppmerksemd, er det klart at ein konkurrerer med dei sosiale media. Når det gjeld annonsar, konkurrerer ein til ein viss grad med dei sosiale media. Men her har me òg tatt høgde for det ved at me i proposisjonen signaliserer at på dei regionale mediemarknadene(presidenten klubbar) vil det vere ei viss liberalisering. (presidenten klubbar)
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Medieeigarskapsloven er ikkje laga for å gi flest mogleg aktørar flest mogleg næringsmoglegheiter, for å seie det på den måten. Medieeigarskapsloven handlar grunnleggjande sett om å sikre mediemangfald og å forhindre potensiell misbruk av makt. Det eg vel å seie, er at f.eks. FINN.no egner seg dårleg om ein skal bruke det som ei plattform for å kommunisere noko politisk eller ideologisk. Det same gjeld ei rekke andre, enten det er søkemotorar eller sosiale media. Det gjer at behovet for å regulere dei i ein medieeigarskapslov, er – for å seie det mildt – svært avgrensa. Denne prinsipielle forskjellen er grunnen til at me gjer denne avgrensinga, slik som me gjer.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
FINN.no var eit eksempel som representanten sjølv brukte, og då var det naturleg for meg òg å plukke opp det. Når det gjeld resonnementet til Thommessen om at det slett ikkje er alle land som har denne typen reguleringar, har han sjølvsagt heilt rett i det. Det er ikkje alle land som har denne typen reguleringar, men det er mange som har det, bl.a. Storbritannia, Frankrike, Tyskland, Spania, Belgia og Austerrike. Eg kan òg nemne at Europarådets ministerkomité i ein deklarasjon frå 2007 slo fast at ei regulering som berre fremjar konkurranseevne og marknadseffektivitet, kan føre til at det ikkje lenger er tilstrekkeleg mange uavhengige kanalar og stemmer i offentlegheita. Nyleg slo også Leveson-rapporten i Storbritannia fast at det er behov for andre og strengare reglar for medieeigarskap enn det som følgjer av generell konkurranserett. Det er med andre ord ikkje noko som me i Noreg er aleine om å meine. Representanten Thommessen refererer òg til våre naboland Sverige og Danmark. Det er heilt korrekt at dei ikkje har ein medieeigarskapslov, men dei legg vekt på omsynet til eigarmangfald ved f.eks. tildeling av kringkastingskonsesjonar, og det viser at òg i Sverige og Danmark ser ein på eigarmangfald som ein viktig verdi, som ikkje fullt ut kan verte sikra gjennom konkurranseretten.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Eg går ut frå at representanten Thomsen siktar til Nobels litteraturpris – ikkje fredsprisen. Når det er sagt, forundrar det meg kanskje litt at det representanten stiller flest spørsmål ved, er fastprisen sin effekt. For fastprisen sin effekt er jo noko av det som er godt og grundig dokumentert gjennom mange tiår, fordi han har fungert i mange tiår i Noreg. Det at han bidrar t.d. til kryssubsidiering ved å utvikle forfattarskap over tid, og at ein kan tore å satse på nye forfattarstemmer som elles ikkje kunne ha kome til uttrykk på same måten, er noko ein har sett og dokumentert i Noreg over lengre tid har den verknaden. Det bokloven gjer, er å lovfeste dette prinsippet, i tillegg til at me òg ved lov etablerer nokre vilkår som gjer at konkurransevilkåra vert likare for alle aktørane på dette feltet. Og så har eg ikkje behov for å kritisere andre land sin kulturpolitikk.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Når det gjeld tilskuddsordninga, er det ein type ting ein tar i budsjett – ikkje i lovarbeid – så det får me heller ta i den samanhengen. Elles er marknadsmekanismane dei same for fagbøker som for skjønnlitteratur og annan litteratur. Det er òg noko av grunnen til at me i bokloven har valt å sidestille dette og sikre at bokloven varetar alle typar bøker.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Framstegspartiet er krystallklar på at ein ikkje ønskjer ein boklov, og det synest eg er ei ærleg sak. Høgre har gitt uttrykk for at dei meiner at ein bransjeavtale er nok – det er òg ei ærleg sak. Men det me derimot bør merke oss, er at Høgre òg er klar på at dei meiner at dagens bransjeavtale gir for mange fordelar. Det seier kulturpolitisk talsmann Olemic Thommessen i Dagsavisen 27. april. Eg reknar med at han framleis meiner det. Han seier ikkje så mykje om kva konkrete fordelar han er særleg kritisk til. Den same representanten sa til minervanett.no ganske nyleg at han ikkje er sikker på kor lenge Høgre vil ha bransjeavtalen vidare. Det er interessant å merke seg at Høgre både kritiserer bransjeavtalen og seier at dei antakeleg ikkje vil ha han på sikt. Representanten Thommessen har tidlegare sagt at det ikkje er slik at bransjeaktørane vil oppleve ei krasjlanding viss det hadde vore ei Høgre-dominert regjering, men alle signala han sender, tilseier samtidig – om ikkje anna – iallfall ei gradvis avvikling. I tillegg til denne grunnleggjande utryggleiken som Høgre gir til alle som denne bokloven vedkjem, viser dei òg at dei manglar ein konsistent analyse av bokmarknaden. På side 11 i innstillinga skriv dei at det forslaget til boklov som er lagt fram, vil «gjennomregulere bransjen og tvinge all omsetning av bøker inn i samme struktur». Altså: Dei kallar det å «gjennomregulere bransjen», og det seier dei òg at dei er imot. På side 12 i den same innstillinga fremmer dei forslag om at regjeringa bør «gjennomgå virkemiddelapparatet for litteratur med sikte på at alle bransjeaktører skal ha like rammevilkår for digital produksjon og distribusjon». Altså: Dei seier at dei likevel vil ha sterke reguleringar, fordi dei vil ha like rammevilkår for digital produksjon og distribusjon, samtidig som dei forkastar det som er verkemiddelet for å sikre nettopp det, nemleg bokloven. Eg trudde Høgre berre hadde låge ambisjonar, men så viser det seg at dei er inkonsistente i tillegg. Framstegspartiet har sagt frå denne talarstolen at leveringsplikta vil styrkje Amazon og Apple sine føresetnader i Noreg. Det er derfor viktig for meg å få presisert frå same talarstol at ein ikkje får rettane frå bokloven viss ein ikkje òg tar forpliktingane som bokloven inneber. Det betyr at slik som det er no – at desse aktørane sel frå utlandet – er dei ikkje omfatta av leveringsplikta. Dei må etablere seg i samsvar med det som er § 2 i bokloven, nemleg at det gjeld for omsetjing av bøker gitt ut av norsk leverandør for sal gjennom norsk forhandlar. Det er føresetnaden for at ein skal ha glede av både rettane og pliktene som bokloven gir.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
For å summere opp vil eg gjerne påpeike at når representanten Ib Thomsen viser til situasjonen i dei skandinaviske landa, får han det til å høyrest ut som om det er ein statisk situasjon. Men då kan han umogleg ha følgt debatten i Danmark. I så fall ville han jo kjent godt til at det òg i Danmark har vore mykje debatt om dei litteraturpolitiske verkemidla dei har der er tilstrekkelege for å vareta nettopp mangfald, bredde, kvalitet og tilgjengelegheit, og at det har vore mange pådrivarar, særleg forfattarane, som har teke opp det at dei ønskjer å gå tilbake igjen til fastprisordninga. Det har dei rett nok ikkje fått gjennomslag for så langt, men det viser at debatten i våre naboland heller ikkje er skriven i stein. Så spør same representant frå Framstegspartiet: Korleis kan ein garantere tilgjengelegheit, og korleis kan ein garantere at ein sikrar bredde osv.? Eg synest eigentleg at det er litt underlege spørsmål, for det er klart at med bokloven styrer me rammevilkåra, føresetnadene for dette, og resonnementet vårt er at me meiner at litteratur er for viktig til at me kan overlate det til marknaden aleine. Det er ein ærleg sak å vere ideologisk mot marknadsregulering, men me som meiner at litteratur er for viktig til at ein kan overlate det til marknaden aleine, vil jo òg meine at det er nødvendig å ta i bruk denne typen verkemiddel for å styrke rammevilkåra, sånn at det ikkje minst skal verte så føreseieleg som forfattarane treng, og for at ein kan trygge vilkåra for å oppnå dei litteraturpolitiske måla. Så seier same representant frå Framstegspartiet at forlaga og dei store aktørane nok gnir seg i hendene av bokloven. Eg ber representanten merke seg at det er forfattarane som har vore dei viktigaste pådrivarane for loven. Det er den gruppa loven òg er til for, saman med lesarane. Så registrerer eg at representanten frå Høgre gir uttrykk for at dei ønskjer ein bransjeavtale, men at han ikkje er tydeleg på kva avtalen vil bestå av. Det vil kanskje vise seg å verte tilfeldig, men ein kan jo lese noko ut av deira ideologiske grunnsyn. Dei er òg skeptiske til reguleringar, og vil ha minst mogleg av det. Eg kunne ikkje høyre at representanten Thommessen dementerte sitatet frå minervanett.no om at han ikkje var sikker på kor lenge dei ville halde ved lag ein slik bransjeavtale. Det betyr at framleis vert i alle fall ingenting føreseieleg for aktørane i litteraturmarknaden.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Eg takkar for utgreiinga for gangen i korleis i ein bransjeavtale vert til. Eg registrerer at representanten frå Høgre er oppteken av at partane sjølve tek ansvar for sin eigen dynamikk – og det er her me skil lag. Me meiner at dette spørsmålet er så stort at ein ikkje berre overlèt det til ein bransjeavtale. Eg er glad for at bransjeavtalen har fungert såpass godt i såpass mange år. Han har òg inspirert bokloven på mange måtar. Men nå meiner i alle fall eg at tida er inne for at ein løfter det som har vore ei unntaksordning i konkurranselovgivinga – at ein løfter ho inn i lovs form. Det gjer ein ved hjelp av bokloven. Då sikrar ein òg gode rammevilkår for forfattarane, for lesarane og såleis for litteraturen. Det meiner eg er eit større ansvar enn det eg opplever at representanten Thommessen gir uttrykk for. Igjen registrerer eg at han lèt vere å svare på kor lenge ein vil halde ved lag ein bransjeavtale. Altså: Han gjer ikkje noko for at det i det heile tatt skal verte føreseieleg for aktørane på litteraturfeltet over tid. Det er det dei har bedt om. Det er det som har vore årsaka til at forfattarane har vore pådrivarar for at ein skal ha ein boklov – at det kan verte føreseieleg – at dei ikkje treng å lure på korleis det skal gå kvar einaste gong bransjeavtalen skal verte forhandla.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Ei evaluering har til føremål at dei verkemidla som vert foreslått, skal vere mest mogleg treffsikre, at dei skal ha den effekten som er tilsikta. Nå føler eg meg trygg på at me har lagt fram ein boklov som har i seg dei viktigaste pilarane, som er viktig for at ein sikrar nettopp dei litteraturpolitiske målsettingane. Men samtidig er eg opptatt av at ein alltid skal vere kritisk til det ein sjølv legg fram, og derfor har eg òg invitert til ei evaluering av ein del av desse verkemidla i løpet av dei neste tre åra. Det er stor forskjell på å leggje fram ein boklov og på den måten signalisere at ein ønskjer at det skal verte føreseieleg over lengre tid, samtidig som ein ønskjer å sikre dei rammevilkåra som trengst for å nå dei litteraturpolitiske målsettingane, og på den andre sida å seie at ein ønskjer seg ein bransjeavtale som liknar litt på den ein har i dag, men ein veit ikkje kor mye han liknar, samtidig som ein seier at ein heller ikkje kan garantere at han vil vare over lengre tid. Då er det ikkje føreseieleg.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Mange høringsinstanser mener at det er på tide å fjerne medieeierskapsloven, og kun beholde konkurranseloven. Disse synspunktene er også adoptert av de mørkeblå kameratene Høyre og Fremskrittspartiet. Todelingen i dagens komitéinnstillinger tydeliggjør nok en gang hva vi har i vente om vi skulle få et regjeringsskifte, også på medieområdet: kutt i pressestøtten, et vingeklippet NRK og fritt fram for utenlandske eiere, for å nevne noen – slik representanten Thommessen uttrykte det i Dagsavisen i dag. Representantene for de mørkeblå bekrefter nok en gang sin tro på at om markedskreftene får spillerom, vil det ikke gå ut over verken medietilbudet eller mediemangfoldet i dette landet. Jeg deler ikke en slik tro på markedskreftene. Etter mitt syn velger de å utfordre ytringsfriheten og mediemangfoldet når de helt åpenlyst setter butikken foran politikken. Klar dere selv, er deres budskap til Medie-Norge ute i distriktene og nr. 2-avisene i de store byene. Et annet eksempel, som også statsråden var inne på, gjelder det at man utfordrer både medieeier- og ytringsmangfoldet når man ikke ønsker en regional regulering. For min landsdel f.eks. kan det vise seg at én eier kan eie alle store aviser utenfor de sentrale strøk. Jeg synes ikke at det er en trygg medieframtid når vi kan risikere noe sånt. De synes det er helt uproblematisk, men heldigvis, flertallet i denne salen deler ikke et slikt synspunkt. I motsetning til de mørkeblå er flertallet tydelig på at vi stiller oss bak medieeierskapslovens formål om å fremme ytringsfrihet og gi reelle ytringsmuligheter og et allsidig medietilbud. Medieeierskapsloven verner om viktige demokratiske verdier som vanskelig kan defineres ut fra rent økonomiske begreper, slik konkurranseloven legger opp til. Det er verdt å merke seg disse forskjellene mellom et mindretall som ønsker at markedskreftene skal styre politikken, og et flertall som mener at politikken kan påvirke markedskreftene, for å sikre bl.a. mediemangfoldet. Denne saken er et godt eksempel på nettopp det.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Jeg skal love å være veldig kort. Jeg har en liten kommentar til representanten Thommessen, som refererte til hva andre land i Europa gjør, og at de klarer seg med en konkurranselov. Dessverre glemte Thommessen å nevne det kanskje viktigste: Disse landene har heller ikke klart å bevare det mediemangfoldet som vi i Norge har gjort gjennom vår mediepolitikk.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Statsråden viste selvfølgelig i sitt innlegg til Justisdepartementet, Lovavdelingen, og den jobben de har gjort. Men samtidig har sikkert statsråden registrert at det er ulikt syn på om dette er brudd på Grunnloven. Flere uavhengige miljøer har pekt på at dette er i strid med Grunnloven. Da er jeg litt imponert over at statsråden kan være så skråsikker i sin argumentasjon, spesielt med tanke på at arbeidet i Lovavdelingen har ført til at Stortinget tre ganger har vedtatt grunnlovsstridige lovendringer. På den bakgrunn: Hvordan kan statsråden være så sikker i sin argumentasjon, i og med at Lovavdelingen har bommet en del ganger tidligere – og heller ikke har argumentert mot den siste betraktningen som har kommet fra Schibsted, som sto i Dagens Næringsliv 12. juni i år?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Jeg skal være så uærbødig å si at jeg vet at det er veldig mange på høyresiden i denne salen som faktisk kunne ha tenkt seg en boklov, men at det dessverre er sterk strid internt i mange partier nettopp om spørsmålet om boklov. Det ble ikke minst tydeliggjort på landsmøtet til Venstre, men jeg vil også tro at det samme er situasjonen i Høyre. Derfor prøver man seg med å framstille det som at en bokavtale vil være så mye mer dynamisk enn en boklov. Ikke ett eneste eksempel har man kommet fram med i denne debatten hittil om at en bokavtale er mye mer dynamisk enn en boklov. Når e-bøker blir en del av bokloven, er det nettopp fordi det går ut på ett for forfatteren om han skriver for papirboken eller for den digitale versjonen. Det er åndsverket som uansett er viktig. Om forfatteren får mulighet til å utgi sitt åndsverk, er avhengig av økonomien i forlagene og økonomien i markedet. Det er det som er betydningen med tanke på bokloven versus en bokavtale. Jeg vil være så uærbødig og si at det mest dynamiske med en bokavtale er at det kan bli en gradvis avvikling av hele avtalen, og at vi til syvende og sist kommer til å sitte igjen med ingenting. Det er det mest dynamiske, og jeg tror det er derfor hele bransjen, med noen få aktører som unntak, veldig sterkt ønsker seg en boklov, fordi de ser at den bokavtalen vi har hatt fram til i dag, har vært god. Den har gitt kjempegode resultater. Sammenlikner vi oss med land som Sverige og Danmark når det gjelder utgivelse av bøker, ser vi at det er veldig gode resultater å vise til både med tanke på hvor mange bøker det norske folk kjøper, med tanke på antall utgivelser og med tanke på bredde. Men det som er viktig for bransjen, er forutsigbarheten i framtida, og det at en boklov fjerner usikkerheten til forfatterne, bokhandlerne og forleggerne om hvordan rammevilkårene kommer til å bli i årene framover. Med en boklov har man sikret rammevilkårene for litteraturpolitikken i årene framover.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Det har presidenten helt rett i. Jeg tar opp det forslaget som Fremskrittspartiet har alene, og de forslagene som Fremskrittspartiet har sammen med andre partier.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Siste nordiske vinner av Nobels fredspris kom fra et friprisland. Statsråden sa at med fastpris skal man bygge landet og bygge demokrati. Betyr det at de land som ikke har fastpris, men fripris, ikke har demokrati? 70 pst. av oversatte bøker til norsk, som forlagene oversetter, kommer fra friprisland. Betyr det at de mangler mangfold og bredde? Hvordan skal statsråden klare å garantere at vi får bokhandlere i alle kommuner og i hele landet med nye lovparagrafer? Hvordan skal statsråden med nye lovparagrafer garantere kvalitet i utgivelsene, bredde i utgivelsene og smale utgivelser? Hvordan kan en lov garantere alt dette?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Fire av fem nordiske land har ikke innført boklov og har heller ikke planer om å gjøre det. Tvert imot har de innført det vi frykter mest av alt, nemlig fripris på bøker. I Sverige fikk de fripris i 1970, da landet ble ledet av den kjente liberalisten Olof Palme. Dette er altså land vi har tette historiske og kulturelle bånd til, som samfunnsmessig likner på oss på flere måter. Og dette mener flertallet i salen er katastrofe. Det ble også sagt fra representanten fra de rød-grønne at e-boken blir en del av avtalen. Ja, det skulle bare mangle. Jeg har også forstått at Amazon og Apple gnir seg i hendene og ser at de store forlagene nå har leveringsplikt, at de nå kan komme på banen. Men fortsatt har vi en problemstilling, og det er momsen. Bøkene og e-bøkene blir priset forskjellig, og e-bøkene blir dyrere. Jeg sa i replikkordskiftet at de siste nordiske vinnerne av Nobelprisen i litteratur kom fra friprisland. Det er noe å merke seg når man ønsker å innføre en ny lov som mener at denne ødelegger for bredden. Det er en pussig sak når de store forleggerne, de store husene, skal ut og finne nye bøker fra utlandet for å oversette til norsk, så kommer de stort sett – i hvert fall 70 pst. – fra et friprisland. Det er også et tankekors at man faktisk finner bøker som er verdt å oversette der ute, som vi frykter så mye. Jeg stilte statsråden en del spørsmål: Hvordan kan man med en ny lov, nye paragrafer, garantere en bredde i bokhandlernettet? Det fikk jeg ikke noe svar på. Hvordan kan man sikre kvalitet med nye lovparagrafer i utgivelsene? Det fikk jeg ikke noe svar på. Hvordan kan man sikre brede og smale utgivelser? Det fikk jeg heller ikke noe svar på. Forleggerne sitter hver eneste dag og avslår når det kommer forfatterspirer inn. Vi kan ikke sitte her og vedta lover når det kan være mange der ute som får avslag hos de store forleggerne, men som likevel har livets rett. Det tror jeg ikke kan reguleres i lov eller nye paragrafer. Det statsråden kan garantere, er at de store forleggerne fortsatt gnir seg i hendene.
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-17:
Jeg hadde egentlig bestemt meg for at jeg ikke skulle ta ordet i denne saken, men det er et tema som interesserer meg veldig. Jeg har jobbet innenfor bokbransjen i nesten hele mitt liv, så sånn sett sitter jeg litt på utsiden og ser inn i en bransje som åpenbart har forandret seg mye. La oss være enige om det! Dette er jo en bransje som elsker å si at den ligger i skjæringspunktet mellom børs og katedral. Det er en kulturbransje, men det er også en bransje med et marked og en økonomi og også til dels flinke økonomer. Og takk for det. Så har vi sett en voldsom endring i de ytre rammevilkår i forhold til nye bærere av informasjon, og vi har samtidig sett en bransje som i veldig stor grad er blitt integrert. For noen år tilbake var det et klart maktdelingsprinsipp hvor man hadde bokhandlerne på den ene siden og forleggerne på den andre. Så satt man og diskuterte bransjeforhold og gjorde justeringer i tråd med hvordan man oppfattet at markedet ønsket at denne bransjen totalt sett skulle fungere. I dag har vi en annen situasjon. Vi har en integrasjon hvor de største forlagene i stor grad har full kontroll over distribusjonen – bokhandlerleddet og i og for seg den fysiske distribusjonen av boken som vare. Vi ser også at ambisjonen er tilsvarende når det gjelder nettbasert distribusjon. Jeg merker meg at noen hevder at dette er en gledens dag for bransjen, og det er kanskje slik. Det er kanskje en gledens dag i hvert fall for deler av bransjen, men ikke nødvendigvis hele bransjen. Men det store spørsmålet er i hvilken grad dette er en gledens dag for boken, for kulturen og for leseren. Da tror jeg man skal være litt mer varsom, i hvert fall når vi ser på alternativet boklov opp mot en mer dynamisk bransjeavtale. Det er ikke noe absolutt her – at det ene definitivt er bedre enn det andre. Mine resonnementer går i retning av at jeg er redd for – selv om bokloven skal evalueres etter tre år – at bransjen totalt sett mister noe av eierskapet til sin egen dynamikk. En bransjeavtale knytter på en måte bransjen sammen og gjør den hele tiden ansvarlig for markedstilpasninger. Det er i hvert fall på det grunnlaget Høyre og flere andre borgerlige partier hevder at vi heller bør videreføre en bransjeavtale som forplikter bransjen til å ta kulturansvaret på alvor.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-17:
Sjøl om det er en enstemmig innstilling, har jeg lyst til å knytte noen merknader til saken, fordi slike konflikter som fører til så sterke arbeidstvister, er det viktig å drøfte i denne salen. Den norske modellen bygger på en balanse i makt mellom arbeidsgivere og ansatte, på samme måte som den bygger på en balanse i makt mellom fiskere og den som kjøper fisken, mellom en gårdbruker og den som foredler råvarene, altså næringsmiddelindustrien, eller innenfor handel. Det som har gjort at Norge har et anstendig arbeidsliv, er at vi i veldig stor grad har nasjonale avtaler hvor det gis rettigheter, men hvor det også gis ansvar. Ikke minst når det gjelder det å inngå en avtale, gis det et ansvar. Det gis et medansvar for fagforeninger, enten de representerer sjølstendig næringsdrivende eller lønnsmottakere, i forhold til den avtale en inngår. Det har opp gjennom vår historie vært sentralt å ha nasjonale avtaler, for det er gjennom de nasjonale avtaler at vi sikrer dem som står svakest i yrkes- og næringsliv. Det som er saken i denne innstillinga, er at Atea er selskapet som kjøpte opp Umoe IKT i 2010, og slik de så det, ble det inngått en avtale – også med EL & IT Forbundets velsignelse – om at Umoe-ansatte ikke skulle kreve tariffavtale, da de hadde en lokal avtale fra 2011. Dette forholdet er noe som EL & IT Forbundet bestrider, og som de fikk medhold i arbeidsretten for, og en enstemmig dom slo fast at forbundet om nødvendig kunne streike for å oppnå en tariffavtale. Megling mellom partene førte ikke fram. Selskapet Atea har IKT-avtaler med NTNU og mange kommuner. Det er altså en sentral, viktig og sterk bedrift. Det som er saken, er spørsmålet om i hvilken grad en skal medvirke til å få til sentrale avtaler, og selskapet Atea er ikke spesielt glad i at en har kollektive avtaler. Derfor fikk en denne konflikten. Det førte til at regjeringa måtte gripe inn med tvungen lønnsnemnd, og det er det vi skal ta stilling til. Det er en enstemmig komité som går inn for det. Men jeg vil bare si at da EL & IT Forbundet hadde streiket i 18 dager, ble det varslet sympatistreiker i stort monn. Det er jo mange fagforeningsledere som vil påpeke at i arbeidsrettens historie er det en kjent måte å sikre at regjeringa griper inn på – og at arbeidsretten avgjør saken – at en utvider til sympatistreiker. Vi får i denne saken håpe at den rikslønnsnemnda som nå er satt til å ta stilling til saken, behandler det slik at en legger vekt på at en skal ha et arbeidsliv som sikrer at det er rettigheter og plikter, og at det er landsomfattende avtaler, noe som i større grad sikrer helhetlige vurderinger enn det som lokale avtaler gir.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-17:
Det politiske oppdraget til forsvarssjefen etter terrorangrepet 22. juli 2011 innebar en helhetlig gjennomgang av spesialstyrkenes organisering. Denne omorganiseringen er utredet på vanlig måte av fjerde avdeling i Forsvarsdepartementet under rollen som langtidsplanleggingsavdeling for Forsvaret. Prosessen har vært inkluderende. Selve prosessen er drøftet med arbeidstakerorganisasjonene, og de har vært med i hele prosessen. Alle beslutningspunkter i denne utredninga er fattet i Forsvarets ledergruppe. Dette er den beste faglige anbefaling som kan gis for å utvikle spesialstyrkene til morgendagens krav. Imidlertid er det noen i Marinejegerkommandoen som har vært, og er, uenige – dette på samme måte som ved nedleggelsen av HV-016 i Oslo, hvor det var uenighet. Forsvarssjefen har i media – etter Senterpartiets syn – fått uberettiget kritikk for å løse et politisk oppdrag på en god fagmilitær måte. Forsvarssjefen har, som flere har sagt, besøkt avdelingene, satt seg inn i forholdene og foretatt en helhetlig avveining i henhold til det oppdrag forsvarssjefen fikk. Fakta er at spesialstyrkene fortsatt skal rekrutteres fra hele Forsvaret. Grunnutdanning, befals- og offisersutdanning skal fortsatt skje i forsvarsgrenene, og man skal opprettholde forsvarsgrenvis tilknytning, henholdsvis Marinejegerkommandoen i Sjøforsvaret og Hærens Jegerkommando i Hæren. Regjeringens forslag går ut på å opprette eget virksomhetsområde for Forsvarets spesialstyrker med felles ledelse og eget budsjettkapittel – etter Senterpartiets mening en god løsning som ser en nødvendig helhet for å sikre en trygg framtid.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-17:
Det var representanten Skei Grande som gjorde at jeg tar et nytt innlegg. Hun sa at sentrale arbeiderpartifolk var uenige i nedleggelsen av HV-016, og at det var kritikk mot nedleggelsen av HV-016. Ja, det var det, det var kritikk fra sentrale arbeiderpartifolk, det var uenighet, men det ble fattet vedtak. Det ble fattet beslutninger som ikke hadde blitt fattet dersom regjeringa ved statsråden hadde vært uenig. Representanten Skei Grande sa at Ombudsmannsnemnda for Forsvarets framstilling i Dokument 5 bare var en funksjon av debatten i stortingssalen. Min vurdering er at det er noe langt mer. I Dokument 5 har Ombudsmannen, som leder for Ombudsmannsnemnda for Forsvaret, gått langt ut over sin rolle når Ombudsmannen skal treffe avgjørelse i løpet av 2013 om hvorvidt avgjørelsen om nedleggelsen av HV-016 er lovlig fattet. Litt om begrepene «Ombudsmann» og «Ombudsmannsnemnda for Forsvaret»: Ombudsmannen for Forsvaret er en mann, Kjell Arne Bratli, men han er også leder for Ombudsmannsnemnda, med samlet sju medlemmer, derav tre tidligere stortingsrepresentanter for Arbeiderpartiet, én tidligere stortingsrepresentant for Høyre og tre varamedlemmer, én for Arbeiderpartiet, én for Fremskrittspartiet og én for Høyre – en ombudsmannsnemnd som burde kjenne spillereglene. Høyres Ivar Kristiansen kommer med sterke påstander. Det er store krav til militær ledelse – ja, sjølsagt. En ønsker å styrke vernet av varslerne – ja, sjølsagt. Fra min side er det ingen angrep på varslerne. Representanten Kristiansen sier at Forsvarets ledelse ikke har lyttet til tillitsvalgte. Det er etter min vurdering feil. Ombudsmannsnemnda for Forsvarets innberetning om virksomheten i tiden 1. januar til 31. desember 2012 er oversendt Stortinget. Mitt spørsmål er: Har virkelig sju tidligere stortingsrepresentanter godkjent teksten i Dokument 5 som er sendt Stortinget? Jeg venter i spenning på en videre redegjørelse i den saken. Når det gjelder organisering av spesialstyrkene, er det også en sak i kontrollkomiteen. Det er ni e-poster til statsråden som ikke er blitt journalført før i ettertid. Statsråden har beklaget dette. Jeg trodde det var tilstrekkelig, men nye spørsmål er sendt, og nytt svar er også avsendt fra statsråden. Om opposisjonen virkelig mener at dette er en videre sak, forventer jeg at opposisjonen ber om høring før sommerferien, slik at saken kan belyses videre.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Som saksordfører viser jeg til at de endringsforslagene i denne lovproposisjonen i det vesentlige gjelder oppfølging av saker som tidligere er behandlet i Stortinget, og/eller presiseringer av gjeldende rett. De fire første forslagene gjelder: plikt til å vurdere utbyttet av opplæringen før vedtak om spesialundervisning erstatte halvårsrapport om spesialundervisning med én årlig rapport plikt for skolene til å samarbeide om utarbeiding og oppfølging av tiltak og mål i individuell plan bruk av personale i skolen som ikke er ansatt i undervisningsstilling, og som skal hjelpe til i opplæringen. Alt dette er en oppfølging av Meld. St. 18 for 2010–2011, Læring og fellesskap, som handler om tidlig innsats og gode læringsmiljøer for barn, unge og voksne med særlige behov. Bakgrunnen for de to neste forslagene – erstatningsbestemmelse med delt bevisbyrde for saker om psykososialt miljø og utvidet foreldelsesfrist i straffesaker om psykososialt miljø – er en utredning fra 2011 om rettslige virkemidler for å motvirke mobbing, utført ved Universitetet i Oslo etter oppdrag fra Kunnskapsdepartementet. Psykososialt miljø fikk også bred omtale i Meld. St. 20 for 2012–2013, som Stortinget debatterte sist fredag, den 14. juni. De andre forslagene – hjemmel til å vedta forskrift om felles skolekrets, hjemmel til å vedta forskrift om et forholdstall mellom tallet på elever og tallet på lærere, en presisering av begrepet «anerkjent pedagogisk retning» i privatskolelovens bestemmelser om godkjenning av skoler samt teknisk endring i opplæringsloven § 13-10 andre ledd – er enkeltstående forslag med ulik bakgrunn. Som saksordfører er jeg glad for at komiteen slutter seg til de forslagene til endringer i opplæringsloven som nettopp ble nevnt. Jeg viser også til forslag til endring i privatskoleloven § 2-1, som innebærer bortfall av innvilgede godkjenninger av å tilby videregående opplæring på grunnlag av Montessori-pedagogikk. Forslaget er omtalt i kapittel 11 i proposisjonen. Komiteen har ikke kunnet gi kapittel 11 i proposisjonen en forsvarlig behandling før Stortinget går fra hverandre før sommeren. Komiteen har derfor ikke realitetsbehandlet proposisjonens forslag om endring av privatskoleloven under dette kapitlet. Komiteen går derfor inn for at forslaget til lovendring på dette punkt ikke blir tatt opp til votering i Stortinget. Proposisjonens forslag til endring av privatskoleloven § 2-1 andre ledd bokstav b) er dermed ikke tatt med i innstillingens utkast til vedtak. På samme måte er forslaget om ikrafttredelse i andre ledd under III ikke ført opp i innstillingens utkast til vedtak.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
President! Jeg stemte feil.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Som saksordføreren har redegjort for, er mange av disse lovforslagene grundig behandlet i tidligere debatter i Stortinget. Jeg skal derfor forsøke å være kortfattet. Det er enighet om mye, bl.a. om å forsterke den lovmessige hjemmelen om kampen mot mobbing av skoleelever i skolen. Å gå fra halvårlig rapport til én årlig rapport i PP-tjenesten er vi enige om. Det gjør at de som jobber med dette, kan bruke mer tid på barn og mindre tid på papir – det er bra. Så kan jeg i og for seg henlede både lytternes og lesernes oppmerksomhet på budsjettdebatten for inneværende år, da vi diskuterte de rød-grønnes forslag om en lovfestet lærertetthetsnorm. Den gangen var vi enige om at det var kunnskapshull når det gjelder dette spørsmålet. Vi vet også alle sammen at det er stor lærermangel der ute, og at en lærertetthetsnorm sannsynligvis ikke vil føre til flere lærere i skolen, men til flere ufaglærte i skolen. Det området der vi ikke har store kunnskapshull, er det som gjelder kvaliteten i lærerstaben – den betydningen det har for elevenes læringsutbytte. Derfor er Fremskrittspartiet i dag ikke villig til å stemme for det som ligger som § 8-3, for vi vet for lite til å si at det vil bedre kvaliteten i skolen. Vi tror dessverre at det å fylle skolen med flere ufaglærte ikke er veien å gå for å styrke kvaliteten i norsk skole. Fremskrittspartiet støtter de øvrige forslagene, men jeg vil råde mine partikolleger til å stemme imot § 8-3 i dag.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2013-06-17:
Det er allerede i dag i Norge en betydelig lærermangel. Hvordan skal statsråden unngå at den nye lærernormen blir en ren papirbestemmelse, når vi ikke ser konturene av en utdanningskapasitet eller tiltak for øvrig som skulle bidra til at man fikk det antall nye lærere som skal til for å gjøre en slik norm til en realitet?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2013-06-17:
Jeg holder fast ved at en lærernorm blir en papirbestemmelse så lenge man ikke greier å komme opp med en troverdig beskrivelse av hvordan man skal skaffe seg alle de lærerne som trengs. Departementet skriver selv i sine høringsnotater at det ikke finnes kunnskapsgrunnlag for at en lovregulering av et slikt forholdstall er et godt virkemiddel med tanke på elevenes læring. Det skriver departementet selv. Og så setter man i gang en fireårig forsøksordning, som vel skal tre i kraft fra kommende høst, og før den ordningen er trådt i kraft, har man altså bestemt seg for at man skal innføre det man egentlig skulle høste erfaring med og se på effektene av i løpet av de fire årene den ordningen skulle fungere. Hva slags tilnærming er det?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2013-06-17:
Det var statsrådens svar til meg på den første replikken som fikk meg til å tegne meg igjen. Statsråden nærmest insinuerte at Høyre ikke hadde dialog med lærerne og ikke visste hva norske lærere var opptatt av. Vi har meget god dialog med norske lærere. Vi er veldig klar over at det norske lærere ønsker seg, er flere kvalifiserte kolleger, flere utdannede kolleger, flere lærere som har kompetanse på det trinnet i de fagene som de faktisk underviser i. Det er ett av områdene på denne regjeringens store synderegister at man ikke har kommet opp med nok dimensjonering av etter- og videreutdanning for de 9 000 lærerne som ikke har de kvalifikasjonene de trenger ute i skolen i dag. Man har heller ikke kommet opp med et troverdig system for at dagens lærere som er i skolen, faktisk skal få mulighet til faglig å perfeksjonere seg i sin yrkesaktive tid. Et annet spørsmål som statsråden heller ikke har noen gode svar på – det snakkes mye om det, statsråden sier at man har dialog med partene om det – og som hun heller ikke har kommet fram med noen konkrete forslag til, er hvordan nye karriereveier i skolen skal se ut. Det kunne ha vært et instrument for å få tilbake noen av disse 35 000 som statsråden snakker om, og som er denne såkalte lærerreserven. Jeg tror ikke at 600 stillinger i ungdomsskolen gjør en i stand til å rekruttere tilbake de mange tusen vi må ha tilbake av de 35 000, hvis vi skal ha et lønnlig håp om å tette det gapet og den mangelen på kvalifiserte lærere som vi ser åpne seg nå fram mot år 2020. Det er ingen tvil om at her kunne mye mer ha vært gjort. Statsråden og regjeringen har prioritert helt andre ting fremfor virkelig å sette inn støtet. Hvis man mente alvor med at man skulle rekruttere tilbake så mange av denne såkalte reserven, måtte man sette inn et helt annet støt i en helt annen størrelsesorden på et langt tidligere tidspunkt. Nå blir det en ny regjering som får denne ballen i fanget, og som står overfor de store utfordringene det er å skaffe norske elever de kvalifiserte lærerne som alle elever i norsk skole burde ha tilgang på.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2013-06-17:
Jeg har lært meg at også i politikken varer ærlighet lengst, og jeg er stolt over å representere et parti som har andre løsninger enn å stå her og love bort lærere vi ikke har. Uansett hvordan statsråden snur og vender på det, er det å vedta en lærernorm nå, et slag i luften, for det er å love bort lærere man ikke har. Høyre, derimot, har vært kjempetydelig på hva som er våre prioriteringer: ny lærerutdanning, nye karriereveier, staten skal ta regningen for den ekstra lønnen som disse nye karrierestillingene skal kvalifisere til, og vi skal satse massivt på etter- og videreutdanning av lærerne som er der ute, og som i det daglige erkjenner og ser at de trenger mer kompetanse for å kunne gjøre jobben sin. Jeg satser på at norske velgere faktisk merker seg at vi holder på med realpolitikk, mens statsråden holder på med symbolpolitikk.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Som mange representanter og saksordføreren har klargjort før meg, er mange av de forslagene vi behandler nå, oppfølging av tidligere meldinger. Jeg tror at vi kan henvise litt til hva vi har sagt i forbindelse med de forskjellige meldingene. Men jeg har behov for å kommentere to ting, også fordi at dette er den siste debatten vi har på skoleområdet i denne komiteen. Vi har gjort mange grep, det er gjort mange endringer, og vi har fått en ungdomsskolemelding som har vært med på å bedre ungdomsskolen. Men på to områder vil jeg si at statistikken ikke peker i den beste retningen, og vi har ikke klart å gjøre de riktige grepene. Det ene gjelder frafallet i videregående skole. Vi har ikke i vår tid klart å få ned prosenten som detter ut uten skolegang, og så er det det andre som gjelder det vi behandler i dag, nemlig mobbing. Det er trist å se etter den gode utviklingen vi hadde både under statsminister Kjell Magne Bondevik og etter at Kong Harald i sin tid fokuserte på mobbing i skolen og vi fikk tallene ned, dramatisk ned, at tallene nå er gått opp igjen. Det er viktig å gjøre det vi kan for at regelverket er i orden, slik at de som opplever mobbing, blir tatt på alvor. Det er også viktig å gjøre en del andre ting som Kristelig Folkeparti har foreslått gjennom flere runder for å se om vi kan klare å få ned disse tallene. Så støtter Kristelig Folkeparti den nye § 8-3 om å kunne gi en forskrift om forholdstall på lærere og tallet på elever, altså en såkalt lærernorm. Men jeg har lyst til å gi noen ord med på veien. Dette er en politikk som Kristelig Folkeparti har stått for på flere landsmøter. Men de øremerkede tilskuddene til lærere som regjeringen bidro med i budsjettet, og måten de ble tildelt på, mener Kristelig Folkeparti ikke var god nok fordi man overstyrte de lokale eierne ved at det var departementet som skulle velge ut hvilke skoler som hadde det største behovet. Når det nå ligger en slik fullmakt på bordet og Kristelig Folkeparti støtter den, mener vi det er noen viktige forutsetninger som må være på plass. Det ene er at skoleeier trekkes med i diskusjonen, og at dette ikke gjøres over hodet på dem som eier skolene. Det andre premisset som er viktig, er at det også jobbes med de lærerne vi allerede har for å gi dem både etter- og videreutdanning, og gir de nye lærerne en obligatorisk mentorordning som gjør at de blir gode lærere. Jeg tror det er riktig, som mange sier, at det handler ikke bare om antallet lærere, men det handler om at vi har gode og kvalifiserte lærere. Så vi kommer til å støtte § 8-3.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-17:
Det er i dag over 35 000 lærerutdannede som har valgt seg andre yrker enn læreryrket, og veldig mange av dem gir som en begrunnelse for å forlate skolen den utilstrekkeligheten de veldig ofte har følt på, nemlig at de ikke har hatt tid til å følge opp hver enkelt elev. Derfor håper jeg at den prøveordningen vi nå gjennomfører, kan gjøre skolen til en mer attraktiv arbeidsplass for alle de lærerne som nå har valgt andre yrker. Punkt 2: Det er også mange som sier at hvis de har mer tid til å følge opp hver enkelt elev, kan de godt tenke seg å utsette de planene de har om å gå av med pensjon. Jeg mener at hvis skolen generelt sett er en mer attraktiv arbeidsplass, kan vi tiltrekke oss flere gode krefter. Dette er altså ikke sånn at man kan sette noe likhetstegn mellom lærermangel og prøveprosjektet og ønsket om å øke lærertettheten. Mitt ønske og mitt mål er at det skal være motsatt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-17:
Dette ble varslet da vi foreslo dette i budsjettet, så det kan ikke ha kommet som noen overraskelse på komiteen. Dette var tvert imot en del av en plan for å endre loven, slik at man har et hjemmelsgrunnlag for å komme tilbake med en nærmere bestemt norm for lærertetthet. Så dette har ligget i kortene hele veien. Hvis jeg kunne få lov til å gi Høyre et bitte lite råd, er det å la den begeistringen man har for lærere, også føre til at man hører på lærere. Det er ingenting jeg opplever at lærere oftere tar opp med meg, enn ønsket om å gjøre en god jobb på en slik måte at man kan følge opp hver enkelt elev bedre. Dette er et svar til disse ekspertene, som jeg også lytter til, nemlig de som har skoen på, og som gjør jobben hver eneste dag, som har en veldig sterk overbevisning om at dette vil gjøre læreryrket mer attraktivt og gjøre lærerjobben mer interessant og overkommelig. Det er ingenting jeg opplever at lærere oftere tar opp med meg, enn ønsket om å gjøre en god jobb på en slik måte at man kan følge opp hver enkelt elev bedre. Dette er et svar til disse ekspertene, som jeg også lytter til, nemlig de som har skoen på, og som gjør jobben hver eneste dag, som har en veldig sterk overbevisning om at dette vil gjøre læreryrket mer attraktivt og gjøre lærerjobben mer interessant og overkommelig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-17:
Jeg venter bare en dag å se Trine Skei Grande sitte på trappa i Kunnskapsdepartementet og sjekke kaffetrakteren – det har jeg sagt før. Hun er meget ivrig etter å overta jobben min, og det skjønner jeg godt, for det er den viktigste og mest utfordrende og morsomste og på alle vis mest interessante jobben man kan ha. I tillegg har man en ekstrabonus, og det er å treffe så utrolig mange flinke og engasjerte folk hver eneste dag. Jeg har vært veldig opptatt av at vi skulle få til en bestemmelse for å øke lærertettheten. Nå har vi en prøveordning som vil gi oss bedre erfaring med nettopp dette. Det blir veldig spennende å se hvordan skolene bruker den muligheten de nå har. De kommer til å ha litt forskjellige innretninger. Noe av det vi vet fra forskningen, er at hvis man bare smører det tynt utover og fortsetter å jobbe akkurat som nå, er det vanskelig å måle noen stor effekt av det. Men hvis man jobber annerledes og sørger for å bruke de ekstra ressursene som de ekstra lærerne gir, kan vi f.eks. håpe å få ned den betydelige økningen vi har hatt i spesialundervisningen i løpet av de senere årene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-17:
Dette er ett av mange forslag og reformer som vi har innført i norsk skole. Trine Skei Grande er jo fullt ut kjent med det, f.eks. at vi stoppet den omfattende privatiseringen som Venstre var med på sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, f.eks. at vi avlyste krigen med Skole-Norge for å få til en helt annen form for hvordan de nasjonale prøvene skulle fungere, f.eks. at vi har fått på plass et system for etter- og videreutdanning for lærere, som mange flere kommuner burde benytte seg av, f.eks. at vi har blitt mye bedre i forhold til tidlig innsats, som er avgjørende for at små lærevansker ikke skal vokse seg til å bli store lærevansker, f.eks. at vi er mye bedre på vurdering for læring nå enn vi var tidligere. Økt lærertetthet er ett av mange viktige forslag som vi nå gjennomfører. Trine Skei Grande skal ha veldig store problemer med å klare å holde det i et samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-17:
Nå bør vel kanskje representanter fra Høyre vinne valget før man nedsetter nye regjeringer. Det er også bare et lite, velment råd. Dette er nemlig en sak som mange i Skole-Norge vil legge avgjørende vekt på når de bestemmer seg for hvilke av regjeringsalternativene som har den beste politikken. Når det er sånn at vi har over 35 000 lærere som har valgt bort skolen og valgt seg over til andre yrker, må vi stille oss spørsmålet: Hvordan skal vi sørge for å lokke dem tilbake og overtale dem til å komme tilbake? Da vil jeg anbefale at man starter med å høre på hva de har å si. Det veldig mange av dem sier, er: Jeg trivdes som lærer, jeg syntes det var fantastisk de gangene jeg fikk gjøre en virkelig forskjell. Da jeg så at det gikk et lys opp for en elev som hadde strevd med noe opp og ned i lange tider, da var det virkelig sånn at jeg visste at det var verdens beste jobb. Og så sier de: Hvis jeg bare fikk litt mer tid til å følge opp hver enkelt elev, sånn at jeg kunne oppleve det litt oftere i jobben, skulle jeg tenke på å komme tilbake på skolen. Vel, da prøver vi ut det. Grunnen til at det ikke bare er en prøveordning i løpet av fire år som vi nå skal høste erfaringer med, er også at vi gjør denne lovendringen i dag. Jeg er helt sikker på at Skole-Norge kommer til å merke seg hvem som stemmer for, og hvem som stemmer imot. Da kommer de til å merke seg at Høyre og Fremskrittspartiet og Venstre stemmer imot den endringen i opplæringsloven som gjør at man kan komme tilbake med en bestemmelse som sikrer lærertetthet. Det er veldig interessant. Det kommer nemlig veldig mange til å være opptatt av når de skal finne ut av om man faktisk hører på lærerne, har en strategi for hvordan man skal rekruttere flere tilbake til skolen, har en strategi for hvordan man skal prøve ut ulike systemer for å hindre en fortsatt økning i spesialundervisningen, har en strategi for hvordan man skal kunne jobbe mer variert og motiverende i skolen.