trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Fremskrittspartiet ønsker å komme i regjering etter valget i 2013. Med Fremskrittspartiet i regjering vil landets innbyggere kjenne oss igjen på følgende: frihet, trygghet og handlekraft. Friheten for den enkelte borger vil være full ytringsfrihet. Videre vil fritt skolevalg bli tillatt. Foretrekker foreldrene at barna skal gå på en privat skole, har man frihet til å gjøre det. Tilsvarende kan de som ønsker å sende sine barn til den offentlige skolen, gjøre det, selv om denne skolen ligger lenger borte. Utgifter til skolegang skal dekkes 100 pst. av det offentlige med Fremskrittspartiet i posisjon. Frihet betyr også at ved behov for lege eller sykehus velger man den ønskelige tjenesten. Fremskrittspartiet vil også være en pådriver, slik at de gamle og pleietrengende skal kunne velge hvilken institusjon de ønsker å benytte. Med Fremskrittspartiet i posisjon vil pengene følge pasienten. Hvor ofte hører vi ikke, særlig fra eldre mennesker, at tryggheten er blitt sterkt utvannet de senere årene. Mye småkriminalitet er ofte begrunnelsen for at tryggheten er dårligere enn tidligere. Eksempler som veskenapping, mobiltyverier, korttyverier samt persondatasvindel rapporteres det stadig om. Kommer Fremskrittspartiet i posisjon, skal tryggheten for den enkelte borger forbedres betydelig. Den enkelte borger skal kunne si og skrive det han ønsker, uten redsel for reaksjon fra andre. Antall politi skal økes, og vi skal få flere synlige politi i gatene. Fremskrittspartiet vil forby tigging og arbeide for at mennesker som ikke har penger, eller som bare kan forsørge seg ved tigging eller kriminalitet, snarest blir sendt ut av landet. Det tredje punktet som Fremskrittspartiet vil bli gjenkjent på, er handlekraft. Fremskrittspartiet vil vise handlekraft på flere områder av samfunnet som det er ønskelig å forandre. Tiden tillater ikke å gå inn på mer enn ett område. Dette området er å øke det kommunale selvstyret. I dag sitter lokalpolitikeren igjen med liten makt. Arealplanlegging og bestemmelsesrett er et område lokalpolitikerne burde og gjerne vil bestemme over. Det får de ikke. For overordnede myndigheter uten politiske utvalg tar byråkrater avgjørelser. Innbyggerne får således liten tillit til det politiske systemet, og det kan være en av hovedårsakene til at så få vil være lokalpolitikere. Vi så nylig fra Bergen at nesten all boligbyggingen hadde stoppet opp. Det ble nevnt i reportasjen fra Bergen at 26 forskjellige myndigheter hadde innsigelsesrett til reguleringsplaner. Godkjenning av reguleringsplaner vil være bortimot umulig uten Miljøverndepartementets avgjørelse. Når vi nå går inn i et valgår, vil frihet, trygghet og handlekraft være det som kjennetegner Fremskrittspartiets politikk.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Mer enn 200 000 mennesker i Norge sliter med nedsatt arbeidsevne. Både for den enkelte og for norsk økonomi er det viktig at så mange som mulig kan komme ut i arbeidslivet. Aftenposten meldte 20. april i år at det er store forskjeller mellom fylkene i hvor stor grad de lykkes med attføringsarbeidet. Kristelig Folkeparti har gjentatte ganger løftet frem denne saken, senest i en interpellasjonsdebatt i juni dette år. Mennesker som kan og vil arbeide, må få mulighet til å være en del av arbeidslivet. I sitt hovedinnlegg til trontalen i dag påpekte vår partileder, Knut Arild Hareide, at det er blitt flere og flere funksjonshemmede utenfor arbeidslivet under dagens regjering, dessverre. I den ovennevnte interpellasjonsdebatten i juni opplevde interpellanten Ropstad at daværende statsråd Bjurstrøm ikke svarte på spørsmål om hvilke mål regjeringen hadde i attføringspolitikken. Nei, hun returnerte egentlig spørsmålet tilbake til interpellanten med følgende: «Hva ville være bra nok? For jeg må jo vite hva man mener jeg skal levere på.» Interpellanten svarte, han, men statsråden vegret seg tydelig og mente at å sette et mål på f.eks. 60–70 pst. oppnåelse, ville bety mer arbeid både med virkemiddelbruk og med næringslivet. Ja, selvsagt, vil jeg si. Det var jo derfor Kristelig Folkeparti fremmet den interpellasjonen og initierte den debatten, for at regjeringen og vi alle skulle gjøre mer. Telemark har for øvrig klart å nå sitt måltall på 70 pst. Det er altså mulig å sette mål. Til dette sa statsråden på slutten av sitt innlegg: «Det er anledning til å flytte via fylker – det er ikke et problem.» Det er helt avgjørende med et inkluderende arbeidsliv, men det er også helt avgjørende, etter min mening, å ha en politikk med mål for å inkludere dem som har falt ut. Vi har altså 212 000 mennesker som trenger en enda mer aktiv politikk for å komme ut og tilbake igjen i arbeid. Regjeringen kommer til å høre mer fra Kristelig Folkeparti fremover.
Lotte Grepp Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Vi vil i framtiden møte en situasjon med flere eldre. Det er et gode. De eldre blir stadig sprekere og mer aktive, og de lever lenger. De aller fleste ønsker å være aktive og å bo hjemme så lenge som mulig. Likevel vet vi at mange på et eller annet tidspunkt vil få behov for bistand i hjemmet, en omsorgsbolig eller en sykehjemsplass. Det er avgjørende at omsorgssektoren ikke står stille. Vi må bruke mer penger, vi må rekruttere mange flere omsorgsarbeidere, men vi må også ta i bruk nye metoder for å gi den bistand og omsorg som best ivaretar eldrebefolkningens behov. Det handler om å tenke nytt, prøve nye metoder, ta i bruk ny teknologi, men det handler også om å samarbeide med pårørende og med frivillige organisasjoner. Derfor er jeg glad for at regjeringen har varslet at den vil legge fram en stortingsmelding neste år om innovasjon i omsorg. Det er kommunene som står for eldreomsorgen som ytes rundt om i landet. Kommunene bygger ut plasser til heldøgns omsorg, og de gir gode hjemmebaserte tjenester til dem som trenger det. Regjeringen har lagt til rette for dette gjennom en tilskuddsordning til heldøgns omsorg, og ikke minst gjennom et kraftfullt løft i kommuneøkonomien. Kommunene er godt i gang med en stor utbygging av heldøgns omsorg. Jeg vil lede oppmerksomheten mot Oslo, der Høyre har styrt i 15 år med støtte fra de andre borgerlige partiene. Der kuttes det i bydelenes økonomi, bydelene som nettopp har ansvaret for å gi hjemmebaserte tjenester og betale for sykehjemsplasser. En halv milliard er bydelene pålagt å spare i 2012 og i forslaget til budsjett for 2013. Høyre legger heller ikke opp til å bygge nye sykehjemsplasser før tidligst i 2015. Både fylkesmannen og helse- og sosialombudet i Oslo har flere ganger uttalt at terskelen for å få sykehjemsplass er for høy i Oslo. Det er kanskje ikke så overraskende at terskelen blir høy når man kutter i overføringene til dem som står for tjenesten, samtidig som man ikke bygger nytt. Regjeringen legger opp til økt bygging av plasser til heldøgns omsorg. Høyre og det borgerlige styret i Oslo vil ikke bygge. Regjeringen har styrket kommunene med 60 mrd. kr siden 2005. I Oslo, der Høyre og de borgerlige styrer, strupes bydelenes økonomi. Er det dette Høyre kaller gjennomføringskraft? Valget i 2013 er et retningsvalg også for eldreomsorgen.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Frå regjeringshald blir det ofte hevda at den største trusselen vi no ser, er klimatrusselen. Forskarmiljøa viser til sterk reduksjon av havisen i polområda og andre eksempel på at vi har ei utfordring på gang for å forstå kva som skjer med det globale klimaet. Og vi manglar ikkje eksempel på himmel- og helveteskildringar frå delar av den raud-grøne regjeringa generelt og frå Sosialistisk Venstreparti spesielt. Ei rad forslag, som først og fremst rammar den vanlege innbyggjar, blir fremja. Den eine dagen blir dieselbilar anbefalt, medan ein den neste dagen opplever at eit forbod mot nettopp same drivstofftype blir lansert. Dei grøne sertifikata blir vedtekne, for så å oppleve at same statssekretær frå SV som bar fram saka, blir den som sablar ned det same tiltaket gjennom eit nasjonalt medium, i beste sendetid. Det underlege er at ein seinare opplever under eit energiseminar at miljøvernminister Bård Vegar Solhjell skamrosar tiltaket. Det er difor passande å spørje seg om når den raud-grøne regjeringa og Sosialistisk Venstreparti skal bli einige med seg sjølve. Er det fornuftig med sertifikatordning eller ikkje? Er det fordi ein angrar på innføringa av grøne sertifikat at ein no lèt svenske utbyggjarar reise med brorparten av sertifikata, gjennom ein så overbyråkratisert konsesjonsbehandling at ein no brukar mange gonger så lang tid på ei eventuell godkjenning som det som svenske myndigheiter gjer? Det gir i alle fall den effekten at dette økonomiske bidraget til produksjonen av god, fornybar energi i vesentleg grad går tapt her til lands, og bidreg ikkje til forventa nedgang i bruk av fossile energikjelder. Kan verkeleg den raud-grøne regjeringa sitje stille og sjå på at norske forbrukarar skal finansiere den svenske fornybarsatsinga? Lat meg berre gjere det klinkande klart at Framstegspartiet meiner at dette er fullstendig uakseptabelt og i strid med intensjonane da vi gjekk inn for dette tiltaket. Framstegspartiet fører ein ansvarleg økonomisk politikk og er oppteke av at når norske forbrukarar får rekninga for eit tiltak, skal dei òg ha sin rettmessige del av dette tiltaket. Dersom regjeringa verkeleg ønskjer å setje i verk tiltak i tråd med klimaforliket, er det eit tiltak som ligg snublande nær. Trass dette skjer det lite eller ingenting. Dette tiltaket handlar om offentlege bygg og energiforbruket der. Som kjent er heile 40 pst. av energiforbruket knytt til bygging og drift av bygningsmassen vår, og kven er den store bygningseigaren, om ikkje offentleg sektor? På spørsmål til den ansvarlege statsråden om ambisjonane for energibygg er ein så passiv at private og næringslivet overkøyrer denne regjeringa fullstendig. Den einaste rekorden denne regjeringa klarer i denne samanhengen, er lønsrekorden til den administrerande direktøren for offentlege bygg – langt over det næringslivet sjølv finn forsvarleg. Mangelen på handlekraft er òg her påtakeleg og avslører den raud-grøne regjeringa – òg på dette området – som fullstendig handlingslamma.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Det er skjedd eit formidabelt taktskifte i bygging og drift av samferdselsinfrastruktur i denne regjeringsperioden. Vi har langt meir ambisiøse transportplanar enn tidlegare, og planane blir gjennomførde. Før høyrde ein ofte at transportplanen ikkje var verd papiret han var skriven på. Sjølv om ambisjonane og måla var mykje mindre, blei dei altså likevel ikkje gjennomførde tidlegare. Det er derfor underleg å høyre Høgre og andre tidlegare regjeringsparti på nytt proklamere at viss dei berre kjem i posisjon, så skal det bli veg i vellinga. Det er altså verd å merke seg at noverande fleirtal gjennomfører det vi sa. Likevel er det altså dei partia som ikkje gjennomførde, som no kritiserer denne regjeringa for manglande gjennomføringsevne. Dette blir ikkje truverdig. No blir prosjekt gjennomførde, og det er anleggsarbeid som synest over store delar av landet. Høgre skal gjere så mykje meir ved å la private forskottere Offentleg Privat Samarbeid, men det blir ikkje noko meir veg eller bane av det, for det er likevel staten som må betale, utanom det som brukarane bidreg med der det er bompengefinansiering. Det blir ikkje noko billegare av den grunn. Så er vi alle for at vi skal få effektiv og rask utbygging. Det har å gjere med måten utbygginga blir organisert på. Det er vi også einige om. Derfor må Statens vegvesen og Jernbaneverket sørgje for å organisere dette arbeidet på ein effektiv måte. Det har vi også sett eksempel på at Vegvesenet kan få til. Jernbaneverket må også klare det, eller bli sett i stand til å gjere det. Det er viktig at regjeringa ser til at det skjer. Klimameldinga og forliket understrekar at veksten i transporten i sentrale område må bli teken unna med betre kollektivtilbod, med gang-, sykkel- og jernbaneutbygging. Eit svært viktig prosjekt i så måte er utbygginga av dobbeltspor og ein rask jernbane i intercitytriangelet mellom Lillehammer, Skien og Halden via Oslo. Klimaforliket seier at vi må ha ei rask utbygging og ei tidfesting for gjennomføringa. Eg vil understreke dette når det no blir arbeidd med NTP i regjeringa. Ein må ikkje stoppe med eit indre triangel. Det gir ikkje den rette samfunnsgevinsten. Skal godstrafikken ha nytte av det, må ein sjå heile strekninga heilt ut mot endestasjonane. På Dovrebanen er f.eks. dei største utfordringane nettopp mellom Hamar og Lillehammer. Samfunnsnytta er også ofte mykje større enn det reknemetodane kanskje skulle tilseie. Mange fleire vil bruke toget, arbeide på toget, framfor å køyre bil. Ikkje minst vil reiselivet og næringslivet for øvrig ha nytte av det.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-10-04:
Takk for oppklaringen, og for ordet. Bare kort om den smule debatt som har vært om Høyres programutkast på fiskerisiden. Den diskusjonen kommer vi selvfølgelig til å ta videre på landsmøtet. Der vil antagelig ikke representanten Lillian Hansen være til stede. Derfor veldig kort: Det er feil at vi skal fjerne loven. Jeg foreslår en justering, sånn at minsteprisfastsettelsen skjer av et uavhengig organ. Jeg vet at andre tenker i samme retning. De helårlige prisavtalene handler om pelagisk sektor, der noen aktører vil kunne skrive lengre avtaler med f.eks. kjøpesenterkjeder. Langsiktige avtaler gir ofte høyere pris. Deltakerloven vil vi se på, sånn at kanskje – skal vi si – industri skal kunne eie fiskekvoter. Men, som sagt, det blir i mai neste år, når det endelige kommer. Så har den nye landbruksministeren avlagt Stortinget en fransk visitt i sin debut som statsråd, uten noen adgang til å diskutere – annet enn at han har fremsagt budskapet i et treminuttersinnlegg. Men budskapet var klart nok. Det var et frontalangrep på Høyre og Fremskrittspartiet om hvordan det vil gå med norsk landbruk hvis vår politikk blir satt ut i livet. Da vil jeg gjerne si at vi har ikke sagt at vi skal fjerne importvernet. Den diskusjonen som har vært i det siste, gjelder økningen – tolløkningen – og det jeg har lyst til å bruke tiden til nå, er å si at denne økningen vil gi dyrere norske råvarer. Når statsråden skyver norsk matindustri foran seg, har han ikke dem i ryggen, for de vil få dyrere råvarer, de vil miste sin konkurransekraft når de skal konkurrere med importerte, sammensatte produkter som har en lavere toll med de samme bestanddelene. Dette er et faktum som verken Slagsvold Vedum eller andre kommer unna. Det må man ta inn over seg, for norsk landbruk er helt avhengig av at vi har en godt fungerende norsk matindustri. Man sager av den greinen man sitter på, ved å øke tollen. Det Høyre vil, er over tid – og forutsigbart og i tråd med internasjonal solidaritet og inngåtte avtaler – forsøke å redusere tollen, slik at vi på annen måte kan øke konkurransekraften over tid. Men jeg reagerer sterkt på at man forsøker å skyve industrien foran seg på denne måten. Bare til slutt et bitte lite hjertesukk: Veldig mange fra de rød-grønne har i dag irritert seg over Høyres budskap om nye ideer og bedre løsninger. Jeg har hørt fra flere rød-grønne her at de forstår ikke hva vi mener. – Nei, det er det som er problemet.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-10-04:
Det er gledelig at i hvert fall den tidligere landbruksministeren er til stede.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-10-04:
Beklager at jeg hadde glemt presidenten. Det som var sentralt i mitt innlegg, og som representanten Brekk ikke svarte på, er at regjeringen skyver norsk matvareindustri med 50 000 ansatte foran seg når det gjelder økt tollvern. Det er helt riktig som Brekk sier, Høyre har sagt helt klart ifra i sin alternative landbruksmelding at vi mener importvern er viktig for landbruket foreløpig. Men jeg hadde et resonnement, og jeg vil gjerne gjenta det, om at når norske råvarer blir dyrere for norsk matvareindustri, så vil konkurransekraften over tid svekkes. Jeg sa ingenting om at det ble noen enorme økninger i prisene, det har jo Slagsvold Vedum selv og andre sagt at får ingen betydning – hvis vi skulle tro på det. Men vi føler oss usikre. Det vil bety at konkurransekraften blir svekket ved at andre varer med de samme bestanddelene kan importeres til Norge og selges her under et annet og rimeligere tollregime, og da sier det seg selv at norsk matvareindustri kommer til å lide under dette – kommer til å miste konkurransekraft. Jeg fastholder at norsk matindustri, som er en flott industri, er noe av grunnlaget for at norske bønder har et sted å levere sine råvarer. Jeg ser ikke for meg at de råvarene vil være særlig konkurransedyktige på noen eksportmarkeder, da måtte vi subsidiere i stor stil. Det er det som er spørsmålet, og som ville vært spørsmålet til statsråd Slagsvold Vedum hvis han hadde hatt anledning til å være her i mer enn tre minutter. Da ville mitt spørsmål vært: Mener han at dette er bra for norsk matvareindustri på sikt? Det spørsmålet må gjerne «statsråd» Brekk besvare, jeg regner med at han mener det samme som resten av regjeringen.
Svein Gjelseth (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Eg hugsar godt budsjettforslaga for 2012, frå Venstre og Høgre, og det dei ville med norsk skipsfart. Venstre sitt budsjettforslag innebar at nettolønnsordninga skulle fjernast i si heilheit. Høgre ville kutte ca. 500 mill. kr av dette formålet, samtidig som dei ville gå over til den såkalla kompetansemodellen. Etter mi meining var forslaga frå desse to partia svært ille for norsk skipsfart og for norske sjøfolk. Eg hugsar godt korleis situasjonen var før Stortinget innførte nettolønnsordninga for offshoreflåten i landet vårt. Næringa såg inga moglegheit til å kunne konkurrere i ein marknad der alle konkurrentlanda hadde nettolønnsordning. Mange av reiarlaga var på veg til å flagge ut. Stortinget tok derfor grep og innførte den såkalla nettolønnsordninga, mot stemmene frå Venstre, Høgre og Kristeleg Folkeparti. Resultata av dette viktige vedtaket lét ikkje vente på seg. Det vart umiddelbart ein kraftig vekst i norsk offshoreflåte og – ikkje minst – i den maritime klynga. Regjeringa Stoltenberg har seinare utvida nettolønnsordninga til å gjelde heile den flåten som har slike konkurranseforhold å arbeide under. Eg merka meg også kor opptekne alle partia har vore av å behalde Hurtigruta som ei merkevare for kysten vår. For meg vert det då heilt uforståeleg at Venstre og Høgre kan forsvare ei slik fjerning eller forringing av viktige rammevilkår for Hurtigruta. Den raud-grønne regjeringa vil behalde norske sjøfolk på norske skip også i framtida. Vi er veldig stolte av den maritime klynga. Derfor vert nettolønnsordninga for skipsfarten viktig å vidareføre. Slik vert det ikkje med eit anna stortingsfleirtal.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-16:
Det er en verdi i det norske samfunnet at avstanden mellom mennesker skal være minst mulig. Dette er en verdi med stor oppslutning. Vårt samfunn er bygd på og vevd rundt denne verdien. Dette må vi som stortingsrepresentanter huske når vi fastsetter vår …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-16:
Det er også representanten Chaudhry usikker på.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-16:
Som presidenten skjønner, så vil jeg ikke gå glipp av muligheten til å si noe i denne saken, og derfor meldte jeg meg.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-16:
Jeg får prøve igjen! Det er en verdi i det norske samfunn at avstanden mellom mennesker skal være minst mulig. Dette er en verdi med stor oppslutning. Vårt samfunn er bygd på og vevd rundt denne verdien. Dette må vi som stortingsrepresentanter huske når vi fastsetter vår egen lønn – eller godtgjørelse, som det formelt heter. SV har alltid vært tilhenger av at vi som ledere ikke skal ha inntekter høyt over vanlige folks lønn. Stortingsrepresentanter skal ha en lønn å leve av, og som gjenspeiler vårt ansvar, men ikke mer enn det. Det har til alle tider vært uenighet om stortingsrepresentanters og statsråders lønn. Noen mener at den er for lav, andre mener at den er for høy. SV er fornøyd med den lønnen stortingsrepresentanter og statsråder i dag får. Vi mener imidlertid at den er så høy at dersom vi øker den med samme prosent som for folk flest, vil kroneverdien bli altfor høy og gapet til vanlige folks lønn øke ytterligere. For at stortingsrepresentanter og statsråder skal få lønnsøkning, men ikke mer enn vanlige folk, mener SV at vi bør legge oss på kronetillegg og ikke på prosenttillegg. Hvis vi fortsetter med prosenttillegg hvert år framover, vil avstanden mellom politikernes lønn og vanlige folks lønn øke mer og mer i årene som kommer. Dette er en utvikling SV ikke ønsker å bidra til. Vi som ledere har et ansvar hva gjelder lønnsutviklingen i samfunnet generelt. Mange av mine kolleger, fra alle partier, har markert seg mot høye lønninger i næringslivet og i det offentlige apparatet. I dag er dagen da denne kritikken og dette standpunktet skal, og kan, gjøres konkret. Vi kan ikke være misfornøyde med det økende lønnsgapet i næringslivet og i det offentlige uten at vi selv går foran som godt eksempel. Det mangler ikke på oppfordringer fra ulike partier representert i denne sal om at lønnstakere må vise moderasjon. Dette budskapet kan, og vil, få innhold dersom man selv er varsom med lønnspålegget i dag. Det har vært en debatt om hvorvidt Stortinget vil miste gode, talentfulle og engasjerte politikere dersom lønnen ikke økes kraftig. Til det har jeg to ting å si: Politisk engasjement kan ikke kjøpes. De som har latt seg engasjere i politikken og til slutt havnet i denne salen, begynte ikke sitt engasjement for å bli rik av dette. Det var helt andre faktorer som engasjerte oss alle som i dag er stortingsrepresentanter eller statsråder. Her ser vi faktisk folk som har gått ned i inntekt for å tjene samfunnet fra stortingssalen eller fra regjeringsposisjon. Jeg ser derfor ikke at det er hold i dette budskapet. Vi ser at det er kamp om stortingsplasser i nesten alle partier, og det er dyktige mennesker som kunne tjent mye mer andre steder enn på Stortinget. Det viser igjen at det er ingen krise, slik noen prøver å framstille det. Jeg vil derfor anbefale Stortinget å stemme for mindretallets forslag fra presidentskapet. Jeg tar til slutt opp dette forslaget.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-16:
Det var et fantastisk innlegg interpellanten, min kollega, holdt for å bekjempe kriminalitet. Men konklusjonen var litt rar. Han søkte ikke en eneste gang om tiltak for bekjempelse av kriminalitet, ikke ba han om mer politi, ikke ba han om mer penger, ikke ba han om lovhjemmel – ingenting. Han kom rett inn på et forbud mot tigging. Men det er også litt rart at han ikke ber om å forby tigging. Han ber om at lokalpolitikerne gis mulighet til å forby tigging i by etter by. Og der har representanten Åse Michaelsen et meget gyldig poeng: Hvorfor skal vi gjøre det sånn at vi dytter mennesker fra by til by, fra kommune til kommune? Hvorfor legger ikke Høyre fram – akkurat slik som Fremskrittspartiet gjør – et forslag i denne sal om å forby tigging generelt over hele landet? Dette håper jeg at representanten hjelper oss med å forstå, fordi det klarer vi ikke med en slik uryddig framstillingsmåte. Jeg har jobbet lenge med dette problemet. Jeg har besøkt Bergen, og, sammen med politiet, gått i Bergen by. De har satt i gang med – akkurat som representanten Jan Bøhler var innom – å registrere folk som ønsker å samle inn penger eller tigge i byen. Det har gjort at de som har rent mel i posen, forblir i byen, de kommer, registrerer seg og tigger. De som har urent mel i posen, forsvinner. Dermed løser vi det ene problemet, nemlig de kriminelle: De drar ut av byen. Og de som trenger hjelp, står der og tigger. Jeg skjønner at representanten Michael Tetzschner rett og slett er imot dette. De som støtter et forbud, prøver samtidig å tegne et bilde av tiggerne, både som ofre for menneskehandel og som en trussel. De mener at kriminalisering av tigging er løsningen på begge problemene. Dette er inkonsekvent og ikke basert på fakta. Det finnes ingen dokumentert sammenheng mellom menneskehandel, organisert kriminalitet og tigging, selv om enkelttilfeller der dette har forekommet, må tas på alvor og bekjempes med kriminalpolitiske tiltak. Så lenge Norge er med i Schengen, har alle EU-borgere rett til å oppholde seg i Norge. Et forbud mot tigging vil derfor ikke bety at de som i dag har kommet fra Øst-Europa for å tigge i Norge, reiser hjem. Om resultatet blir at disse menneskene – når de uansett blir kriminalisert – tyr til mer lønnsomme former for kriminalitet, eller at antallet gatemusikanter med blokkfløyte går i været, er uvisst og virker heller ikke å være relevant for dem som støtter et forbud. Det finnes ingen raske løsninger for å bli kvitt tiggerne i Oslo eller andre steder i landet, eller i verden for den saks skyld, i hvert fall ikke så lenge et politisk flertall ikke ønsker at vi skal ha kontroll over våre grenser. Løsgjengerloven ble i sin tid unødvendig fordi man fant løsninger på de sosiale problemene som førte til tigging. Løsningen var og er utdanning, arbeid, bolig og rusmestring. Selv om de sosiale problemene nå må løses i en mye større skala enn dette, er dette fortsatt den eneste muligheten for å motvirke årsakene til at mennesker velger å tigge.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-10-16:
Presidentskapets flertall foreslår å følge lønnskommisjonens innstilling. Lønnskommisjonens innstilling innebærer en årslønnsvekst for representanter og statsråder på 4,1 pst. Det er det samme som forventet årslønnsvekst i stat og kommune.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-10-16:
Jeg vil takke statsråden for svaret – mer for at det ble gitt et seriøst svar enn at byens befolkning og utsatte boligstrøk kan glede seg til igjen med trygghet å slippe barn ut på sine nærlekeplasser. Det var ikke noe i det statsråden sa som bar bud om at man vil gripe til de virkemidlene som man inntil for få år siden hadde, og som var med på å skape trygghet i byen. Jeg vil også uttrykke en aldri så liten forundring over politikere som egentlig har – opprinnelig i hvert fall – et tilhold på venstresiden, og som synes dette er helt greit for særlig de familiene som kanskje bor i litt mindre boliger, som bor sentrumsnært, og som er veldig avhengig av å ha friområdene, fellesområdene, tilgjengelig for sine lovlige sysler og for sin rekreasjon. Dette synspunktet at tigging, og det som også følger med, liksom skal være en avlat vi i vår velstand skal betale – det er altså en avlat som ikke betales av dem som bor i velordnede rekkehus, men av dem som kanskje nettopp er avhengig av at disse områdene, de nære byområdene, fungerer. Så vil jeg også si at jeg holder meget god kontakt med partifeller i Oslo, og de synes ikke meldeplikt er en god idé. Det er gode grunner til at meldeplikt ikke er en god idé. For det første fremkommer det av Politidirektoratets brev til Justisdepartementet 4. juni som er sitert fra før. For eksempel for Østfold ble det endret slik at utenlandske tiggere skulle registrere seg. Ordningen har ikke fungert tilfredsstillende, idet kun et fåtall personer har registrert seg – og lignende fra Sør-Trøndelag politidistrikt, som har innført meldeplikt i medhold av politivedtektene, uten at det har avhjulpet problemene. Man står igjen med at man ikke er villig til å gripe til de enkleste virkemidlene som man hadde inntil endringene for syv år siden. Det å vise til innstillinger i denne sal og tidligere motiver for å fjerne løsgjengerlovens paragrafer på disse punktene viser nettopp at man ikke har vært villig til å følge utviklingen. Den andre grunnen til at meldeplikt heller ikke er noen god idé, er at det vil de facto være en autorisasjon av tigging, og da vil man heller ikke ha noen inngrepshjemmel, fordi da vil man eventuelt bare kunne gripe inn overfor en manglende meldeplikt, og ikke overfor det som er selve grunnproblemet: tiggingen. Det jeg legger vekt på i denne sammenhengen, er at tiggingen ikke opptrer som et isolert fenomen, men henger sammen med et kriminalitetsbilde – slik justisministerens egne etater bærer bud om.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-10-16:
Det har vært en tankevekkende debatt, og mange av innleggene har stimulert både følelser og intellekt. Hvis det ikke var for at representanten Skei Grande hadde forlatt salen, ville jeg kanskje brukt noe mer tid på å kommentere hennes innlegg. Jeg kan si som en oppsummering at det faktagrunnlaget hun argumenterer mot og reagerer litt på å få presentert her i salen, er jo det faktagrunnlaget som politiet og Politidirektoratet har satt sammen i en rapport, og som er fremsendt fra Politidirektoratet til justisministeren. Da må jeg igjen stoppe litt opp ved det faktum at landets justisminister ikke har gjennomføringskraft og offensivitet til i hvert fall å ta tak i et så klart beskrevet problemområde, som det Politidirektoratet her har gjort. Det er ikke bare Europol-rapporter fra tidligere, nå foreligger det altså på justisministerens bord et brev av 4. juni. Jeg kunne tenke meg å få greie på hvordan statsråden har tenkt å forholde seg til det brevet – om det i det hele tatt besvares eller utkvitteres. Nå ser jeg at den rød-grønne regjeringen kanskje har litt problemer, men jeg fant faktisk større imøtekommenhet hos representanten Bøhler i hans innlegg. Han var villig til i hvert fall å diskutere sider ved dette – selv om vi nok ikke blir helt enige om det er tilstrekkelig bare å ha en soneavgrensning i Oslo. Jeg tror at et minimum må være at vi begynner med å kunne skrive inn i de store byenes politivedtekter at dette vil vi ikke ha i vår by. Så kan man kanskje, ved at de forskjellige byene velger en litt forskjellig fremgangsmåte, lære av hverandre. Så må jeg igjen sitere hvorfor meldeplikten ikke kommer til å fungere, bortsett fra at det vil være en de facto-autorisasjon. For meg er det like naturlig å autorisere tiggere som å gi fagbrev til taggere. I Sør-Trøndelag politidistrikt sier de at de «har innført meldeplikt i medhold av politivedtektene», men de uttaler: «Tiltaket har ikke hatt den tiltenkte effekt mht. å begrense virksomheten, eller å gi oss bedre oversikt over antallet tiggere og/eller deres identitet som oppholder seg i byen til enhver tid». Så man kan godt prøve dette, men det kommer ikke til å føre frem. Så er det dette med at ja, vi får tatt den alvorlige kriminaliteten, og det blir iretteført saker, sånn som den i Bergen. Det alle vet, er at det bak en iretteføring er mange mørketall. Så spørsmålet er jo om vi ønsker at våre gater og plasser skal være markedsplasser for internasjonal tiggeindustri – og så si at vi får tatt noen. Det er en meget fattig trøst. Jeg vil ikke nøle med å karakterisere det som passiv medvirkning til en internasjonal tiggeindustri vi ikke er tjent med å ha i et velferdssamfunn.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-16:
Den utfordringen vi diskuterer her i dag, tror jeg ikke er tjent med en diskusjon om hvordan komme seg tilbake til fortiden, og debatten rundt løsgjengerloven og de prioriteringer som ble gjort tilbake rundt 2004–2006, er verdifulle betraktninger å ha med seg inn i hvordan adressere dette spørsmålet også framover. Vi skal evne å forebygge kriminalitet, og vi skal også evne å bekjempe kriminalitet og adressere dette der hvor det måtte forekomme – også om det forekommer i den settingen som vi diskuterer i dag. Jeg opplever at ikke minst Oslo-politiet har adressert ordensforstyrrelsene, sammen med kommunen, på en helt annen måte i den senere tid enn hva man gjorde noe tidligere. Jeg opplever også at politiet diskuterer nye måter å adressere kriminalitet over flere politidistrikter på, enten det dreiser seg om vinningskriminalitet, lommetyveri eller andre former for kriminalitet. Representanten Tetzschner refererte til den tidligere dialogen som fant sted mellom Oslo kommune og Politidirektoratet, og som strandet. Det nye initiativet som jeg har tatt overfor byrådet, har jeg erfart ble tatt positivt imot. Derfor diskuterer vi nå både hvilke endringer som trengs i kommunale vedtekter, og hvilket samarbeid mellom kommune og politi som kan gi de best mulige løsninger – en registreringsordning kombinert med en meldeplikt, hvor vi også har adressert spørsmålet om lovendring med å si at vi vil vurdere om det også er riktig å gjøre en lovendring som åpner opp for en regulering basert på tid og sted. Men dette vil vi altså måtte komme tilbake til.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-16:
Det er en viktig debatt interpellanten har tatt opp, og det var også noe av bakgrunnen for at jeg tok fram verdigrunnlaget som denne sal hadde med seg i debatten noen år tilbake. Bondevik II-regjeringen la fram forslaget, og etter regjeringsskiftet sluttet Stortinget seg enstemmig til at man skulle legge skadefølgeprinsippet til grunn også når man diskuterte spørsmålet om å tillate tigging eller ikke. Dette er et grunnlag det er viktig også å ha med seg videre i debatten rundt disse spørsmålene, og jeg hører at det heldigvis gjør seg lite gjeldende skråsikre oppfatninger om hvilke tiltak som virker – selv om det er tydelige røster som tar til orde for et tiggeforbud allerede nå, og man har glemt grunnlaget for enigheten for noen år siden. Jeg er vel også av den oppfatning at det er vanskelig å slutte seg til definisjonen av «gjennomføringskraft», slik Tetzschner anvender ordet. At gjennomføringskraft mangler dersom man ikke gjennomfører tiltak slik Tetzschner gjerne ville hatt dem, og at man heller ikke kan utfordre den anbefaling som kommer fra en underliggende etat som Politidirektoratet, finner jeg litt underlig. Brevet er besvart, med det initiativet jeg har tatt overfor byrådet i Oslo, og jeg opplever en pragmatisk tilnærming fra byrådet, som også i seg selv er med på å illustrere den diskusjonen som vi vet ikke minst finner sted i Høyre, knyttet til om et tiggeforbud er et riktig virkemiddel eller ikke. Dette er en krevende diskusjon, og hovedutfordringen er kanskje ikke tiggingen i seg selv, men en del av de krevende forhold som også er belyst godt i salen i dag, og hvor det er nødvendig for politiet å bruke et sett av tiltak. Handler det om menneskehandel i den ene enden og et spørsmål om ordensutfordringer i den andre, er det nødvendig for oss å stille spørsmål ved om et tiggeforbud er et riktig virkemiddel. Så dette er spørsmål vi opplagt vil få anledning til å diskutere i denne salen også i framtiden.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-10-16:
Det pågår stadig debatter om det skal være lov til å tigge i Norge eller om det bør forbys, og eventuelt hvordan tigging kan reguleres. Problemstillingen er aktuell. Tilstrømmingen av utenlandske tiggere har vært stor de siste årene. Den såkalte løsgjengerloven ble opphevet av et samlet storting i 2005. Fra 1. juli 2006 ble det lovlig å tigge i Norge. Det er en tydelig sammenheng mellom at lovforbudet ble opphevet og økningen i antallet tiggere. Tiggingen brer om seg ikke bare i Oslo og andre store byer, men også ellers i landet. Tiggerne dukker opp utenfor butikker, i fergekøer og på dørene hjemme hos folk. Det skaper frykt hos mange. Det er ubehagelig å bli oppsøkt slik hjemme av fremmede. Det har også vært episoder der eldre mennesker har blitt brutalt ranet og utsatt for vold fordi de ikke ville bidra. Det er sikkert ingen grunn til å påstå at hoveddelen av dem som tigger på dørene, vil stjele i tillegg. Samtidig er det forståelig at mange frykter at det er slik, og blir utrygge. All den tid det ikke innføres et generelt tiggeforbud, skapes det et press på kommunene for å ta et større ansvar for at innbyggerne skal kunne føle seg trygge i sine egne hjem. Hovedinnsatsen for å forebygge fattigdom og tigging innenlands og i andre land må selvsagt være sosiale tiltak og ikke kriminalpolitiske virkemidler. Norge bidrar bl.a. gjennom EØS-samarbeidet. Målet må være at flest mulig finner andre måter å tjene til livets opphold på enn å tigge. Da hjelper det lite at tigging er lovlig. Det gjør det mindre interessant å finne en jobb. Det finnes eksempler på at foreldre lærer opp ungene til å tigge i stedet for å oppmuntre dem og hjelpe dem til å ta skolegang. Dessverre er det mange unger som ikke får gjennomføre en utdanning selv om tilbudet er der. I tillegg – og det er det grunn til å understreke alvoret i – skaper det at tigging er lovlig, et marked for organisert tigging, der bakmenn tjener på andre menneskers nød. Om det er en ukjent bakmann eller en onkel som tvinger andre til å tigge, utgjør ikke store forskjellen for dem det gjelder, enten det er voksne eller unger. Politiet i Bergen og Hordaland for øvrig har gjort en god innsats mot menneskehandel, og de ønsker at tigging igjen skal forbys. Senterpartiet er opptatt av kommunal selvråderett og lokaldemokrati. Vi har programfestet at tigging igjen bør forbys, men så lenge det ikke skjer, mener vi at andre tiltak må gjennomføres. Det må åpnes for at kommunene selv kan regulere tiggingen. Bergen og andre byer har innført meldeplikt for dem som skal tigge. Det har bidratt til færre tiggere der. Likevel ser vi at mange steder øker antallet igjen etter en tid. Det kan være ulike virkemidler som er aktuelle. Meldeplikt er ett av dem, noe annet er å gi kommunene mulighet til å bestemme om, hvor og når tigging skal kunne skje. Vi mener kommunene bør få den muligheten. Videre har Justisdepartementet uttalt at det skal vurderes om det er mulig å hindre innreisetillatelse til folk som ikke kan dokumentere at de kan forsørge seg selv under oppholdet. Senterpartiet støtter at det blir gjort en slik vurdering.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2012-10-16:
Jeg stemte feil!
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-06-15:
Jeg har den glede å fremsette et forslag på vegne av representantene Torgeir Trældal, Jørund Rytman og meg selv om endringer i den norske praktiseringen av GSP-systemet for handel med utviklingsland.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-15:
På vegne av stortingsrepresentantene Solveig Horne, Øyvind Korsberg, Christian Tybring-Gjedde og meg selv ønsker jeg å legge fram et forslag om statlig bistand til å etablere nytt Munch-museum.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-15:
Jeg har den glede å fremme to representantforslag – ett fra representanten Trine Skei Grande og meg selv om flere muligheter for opptak til høyere utdanning, og det andre fra representantene Karin S. Woldseth, Ine M. Eriksen Søreide, Hans Olav Syversen og meg selv om ratifikasjon av tilleggsprotokoll til Barnekonvensjonen.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-15:
Det dreier seg ikke om dagsordenen i dag, men det dreier seg rett og slett om en votering i går som jeg har behov for å oppklare.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-15:
Venstre stemte dessverre mot III i innstillingen om Forsvaret. Vi skulle stemt for.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-15:
Jeg kan si veldig mye positivt om regjeringens politikk. Det mest positive er vel at de forholder seg til de samme økonomiske utgifter – handlingsregelen, som vi kaller den – som det vi i Venstre gjør. Så har de en stø kurs – mottoet til regjeringen er jo stø kurs. Men vi i Venstre synes at den blir litt for stø på den måten at de ikke har noen vilje til å prioritere, og de har ikke noen politisk kurs, slik vi ser det. Det var derfor jeg i mitt innlegg la vekt på at vi må satse litt mer målrettet på kunnskap, på næringspolitikk, på miljøpolitikk og på mer til de fattige. Dette skulle vi ønske at regjeringen kunne ta med seg i neste statsbudsjett.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-15:
Jeg må si som jeg pleier, at jeg har veldig stor respekt for Lundteigens kunnskaper på dette området. Jeg vil berømme ham for det, og at han i de fleste debatter tar opp det temaet – det er viktig. Så til skogsbilveier og granplanting, som også pleier å være en sak mellom oss to. Jeg har sagt, og kan gjenta, at jeg er imot – og har vært det lenge – den massive granplantingen på Vestlandet, som jeg som vestlending har sett negativ effekt av. Plantene vokser for fort. Så er det skogsbilveiene, som Venstre også har vært kritisk til, for vi ønsker ikke å subsidiere nedbryting av biologisk mangfold.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-15:
Skog og skogbruk er viktig, også for Venstre. Men igjen: Den massive granplantingen og subsidieringen av den som har skjedd på Vestlandet fra jeg var liten – jeg var med på det selv, jeg skjønte ikke helt hva jeg drev med – og til i dag, for så i etterkant å subsidiere skogsbilveier for å hente ut de plantene som ødelegger mye biologisk mangfold, er Venstre imot. Det må Lundteigen faktisk bare akseptere.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-15:
Jeg pleier å få replikk på at Venstre kutter i nettolønnsordningen. Det fikk jeg dessverre ikke i år, så tenkte jeg kanskje at jeg skulle ta replikken på finansministeren. Det vi har hevdet der, er at det er urettferdig i forhold til landbasert reiseliv og fiskeri. Econ Pöyry har sagt at det er samfunnsøkonomisk ulønnsomt. Mange hevder at hvis Norge hadde sluttet å subsidiere nettolønnsordningen, hadde andre land også gjort det. Så leser jeg i Dagens Næringsliv 13. juni at det er litt forsinkelser innad i regjeringen på grunn av at man slåss om subsidier, at finansministeren og næringsministeren er uenige om denne subsidien. Kunne jeg få noen tanker rundt det?
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-15:
I de fleste innlegg fra regjeringspartiene i denne debatten så langt har skatt vært nevnt, også i dette innlegget. Det forsøkes å tegne et bilde av at det må være enten skattelette eller gode tiltak over statsbudsjettet – enten svart eller hvitt – og at skattelette er identisk med kollaps i økonomien, slik vi ser i enkelte land rundt oss. Så enkelt er det ikke, og det vet statsråden, som tidligere har vært finansminister. Vi husker alle at Arbeiderpartiet under hans tid som finansminister i 2001 gikk til valg på betydelig skattelette – flere milliarder kroner. Så mitt spørsmål er da: Jeg antar derfor at statsråden er enig med Venstre i at det er innretningen og den langsiktige effekten av skattepolitikken som er viktigst, og ikke om det ene året medfører økte eller nedsatte skatteinntekter med én milliard eller to, slik det forsøkes å lage et unyansert bilde av.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-15:
Venstre og Arbeiderpartiet står sammen i synet på at det viktigste vi kan gjøre for å bekjempe fattigdom og utjevne forskjeller, er at flest mulig er i stand til å være selvhjulpne gjennom deltakelse i arbeidslivet. Det er imidlertid en stor utfordring å legge til rette for at personer med nedsatt funksjons- og arbeidsevne kan delta i arbeidslivet. Her har det offentlige et ekstra ansvar for å gå foran og være et godt eksempel. Som en slags ansvarlig statsråd for offentlig sektor – har statsråden virkemidler som med fordel kan brukes mer aktivt, f.eks. trainee-ordninger for personer med nedsatt funksjonsevne. Venstre har foreslått 100 ekstra slike trainee-plasser i revidert nasjonalbudsjett. Jeg regner med at det blir nedstemt i løpet av dagen, men er det noe statsråden kan tenke seg å ta med inn i videre budsjettkonferanser?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-15:
Jeg vil fremme forslag på vegne av representantene Bård Hoksrud, Christian Tybring-Gjedde og meg selv om justering av avgiftssystemet ved import av bruktbil som er mellom 15 og 30 år, og forslag på vegne av representantene Christian Tybring-Gjedde, Kenneth Svendsen, Jørund Rytman og meg selv om en utredning av dynamiske effekter som følge av skatte- og avgiftslettelser.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-15:
Kan jeg få ta opp forslag som Fremskrittspartiet står bak?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-15:
Dette har gjerne med forutsetninger for å ville forstå det Fremskrittspartiet sier. Komitélederen og undertegnede har i mange debatter forsøkt å forklare dette for hverandre. Jeg tror at hvis komitélederen hadde gått på litt flere økonomikurs og litt færre AUF-kurs, hadde forutsetningene vært litt bedre. Det som jeg har understreket for komitélederen mange ganger, er at Fremskrittspartiet ønsker å skille forbruk og investeringer. Vi reduserer det som er statlig forbruk, og så øker vi det som er statlige investeringer. Ved å øke statlige investeringer øker man vekstevnen i norsk økonomi. Da ser vi på hva regjeringen gjør før vi begynner å kutte og plusse på selv. Det er derfor det er litt forskjell på hvor mye vi plusser på de enkelte år. Noen år ser vi at det er mer flesk å kutte vekk fra offentlig sektor, andre år er det mindre. Nettopp fordi regjeringens oljepengebruk har økt så mye som den har, har vi sett mindre behov for å bruke mer oljepenger enn det vi f.eks. gjorde for noen år siden – fordi det er større muligheter for å omprioritere. Men det er ingen tvil om at det er fornuftig å fremskynde en del investeringer i infrastruktur.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-15:
Svaret på det er nei, men la meg begrunne det litt. Fremskrittspartiet er også bekymret for den gjeldsutvikling som vi har sett utvikle seg under dagens rød-grønne regjering. Kommunal sektor har mye høyere gjeldsgrad nå enn tidligere, og private husholdninger har det samme. Det skyldes litt at det skapes forventninger fra regjeringen om at kommunene bare kan lånefinansiere, så får de rentekompensasjon – så er det bare å sette i gang. Det gir et kunstig bilde av at det går godt i offentlig sektor – bedre enn det er grunnlag for. Private husholdninger har glede av lav rente og tar opp lån. Men om Finanstilsynets krav om maks 85 pst. låneandel er løsningen på dette, er Fremskrittspartiet uenig i. Det vi ser, er at regjeringen sier at folk bare kan gå til Husbanken, så omgår man dette regelverket. Det andre vi ser, er at en del unge tar opp kredittkortlån for å finansiere egenkapitalen fordi Finanstilsynet ikke regulerer det markedet like godt. I stedet for å ha et godt marked, der alle kan gå inn i boliglånemarkedet, får man andre typer lån. Det synes jeg ikke er bra.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-15:
Nei, Fremskrittspartiet har vært tydelig på at vi synes det kravet som var før, var bra. Så har vi støttet kravet som Finanstilsynet har om at når bankene vurderer gjeld, skal de vurdere all gjeld, ikke bare boliggjeld. Kredittkortgjeld og lignende må også inkluderes. Men det å late som at hvis man bare krever 15 pst. egenkapital i stedet for 10 pst., blir boligmarkedet bedre og alle klarer å komme inn, er vi grunnleggende uenig i. Det viser også regjeringen når den sier at Husbanken skal få økte midler, slik at folk kan gå utenom Finanstilsynets krav til vanlige banker. Da viser man at man mener det er helt greit at folk låner 100 pst., men det skal bare ikke skje gjennom en privat bank. Det andre er at vi ser at folk finansierer egenkapital med kredittkort. Det er en dårligere måte enn heller å gi dem litt mer boliglån gjennom bankene. Forutsetningen er at bankene tar det ansvaret de skal ta, nemlig å se på betjeningsevnen til den enkelte. Dagens politikk gjør at bolighaier med egenkapital kan «spise opp» unge studenter uten egenkapital – for de unge tvinges inn i leiemarkedet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-15:
I veldig mange miljødebatter som jeg har deltatt i, vektlegger SV at en må slutte å fly – man må i hvert fall fly mindre enn i dag – for det gir uønskede utslipp, og det er veldig farlig for vår felles framtid. Derimot er det ønskelig at folk tar mer tog, for tog skal være veldig bra. Den økonomiske politikken som regjeringen fører, og som SV støtter fullhjertet opp om, sier derimot at du kan bruke oljepenger utenfor handlingsregelen til å investere i flyselskaper, som SAS. Det er brukt 1 mrd. kr i 2009 og 2010 for å styrke SAS’ mulighet til å fly mest mulig. Hvis en derimot ville gitt de samme pengene til å bygge jernbane, f.eks. for å framskynde intercityplanene rundt Oslo, som definitivt ville være bra, både for å få folk til å slutte å kjøre bil og heller kjøre kollektivt, kan en ikke bruke pengene til det. Altså: Det er lov til å bruke ekstra oljepenger utenfor handlingsregelen til å sponse flyselskap, men ikke til å bygge jernbane. Synes virkelig SV at det er en god handlingsregel?