Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2003-12-10:
De fleste lovendringene som er foreslått i denne odelstingsproposisjonen, er det bred enighet om, eller en enstemmig komite som står bak. Den foreslåtte økningen av grunnpensjonen for gifte og samboende pensjonister fra 80 til 82,5 G er en oppfølging av budsjettavtalen med Fremskrittspartiet fra 2003. Økningen er en del av den gradvise opptrappingsplanen for å minske samordningseffektene av grunnpensjonen mellom ektefeller og samboere. En rekke av de andre foreslåtte lovendringene følger opp Regjeringens ønske om å målrette støttetiltak mot dem som trenger det mest, og å få folk ut i arbeid. Derfor er det bra at trygdekontorene får plikt til å vurdere behovet for yrkesrettet attføring så tidlig som mulig. Videre foreslås det for å motvirke passivisering hos rehabiliteringspengemottakere en tidsbegrensning på 52 uker for den perioden som ytelsen etter unntaksbestemmelser kan forlenges med. Imidlertid tas det et viktig forbehold om at stønadsperioden kan forlenges ved meget alvorlige sykdomstilfeller. Rehabiliteringspenger skal være en midlertidig ordning, ikke en ordning som skal gjelde både seks og syv år, som det finnes eksempler på. Når det gjelder visse grupper enslige forsørgere, foreslås det i proposisjonen at disse skal få utvidet perioden for overgangsstønad under nødvendig utdanning, fra to år til tre år. Dette kommer i tillegg til den ordinære stønadsperioden på tre år, slik at samlet stønadsperiode blir seks år. En forlenget stønadsperiode under utdanning vil forhåpentligvis gi forsørgere økt kompetanse og dermed økt mulighet til å få arbeid. Når det gjelder stønad til bedring av funksjonshemmede i dagliglivet, støtter et flertall departementets forslag om at hjelp til dagligdagse formål ikke skal tolkes til også å omfatte hjelpemidler i forbindelse med fritidsinteresser, trening e.l. Skulle man åpne for dette, burde man inkludere hjelpemidler til alle typer aktiviteter som trenger spesialtilpasning. Å begrense det til noen få aktiviteter vil virke urettferdig overfor brukerne. En utvidet tolkning vil allikevel åpne for store begrensningsproblemer og få store økonomiske konsekvenser. Gunn Olsen var i sitt innlegg inne på at barn og unge må få lov til å ha fritidssysler, slik som alle andre. Da er det viktig å understreke at det finnes regler i trygdelovgivningen som gir unntak for unge under 26 år, slik at de kan få hjelp og støtte til utstyr for å delta i fritidsaktiviteter og hobbyvirksomhet. Endringene i sykepengeordningen som skal føre til en sterkere målretting av ordningen mot arbeidstakere med stabil tilknytning til arbeidslivet, ble tidligere debattert, under budsjettbehandlingen. Kravet om at en person skal ha vært i arbeid før han eller hun har rett til sykepenger, utvides fra to uker til fire uker, og perioden man har rett til sykepenger i inaktive perioder, reduseres fra tre måneder til en måned – det må ses på som justeringer. Det er ingen grunn til å se på dette som et brudd på avtalen om et inkluderende arbeidsliv. Som jeg også sa i budsjettdebatten, er disse små endringene med på å bidra til at vi kan opprettholde verdens beste sykelønnsordning, med full lønn fra første dag. Jeg synes også at det skulle bare mangle at man f.eks. ikke skal kunne kreve at man må ha vært i jobb i minst fire uker før man har opptjent fulle sykepengerettigheter. Vi må kreve at det man yter og det man får igjen, står i rimelig forhold til hverandre. I forbindelse med disse endringene er det på den annen side også viktig å se at det foreslås å utvide retten til sykepenger ved avbrudd av etterutdanning, og under etterlønnsperioden.