trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
Justiskomiteen har hatt til behandling et representantforslag fra en rekke stortingsrepresentanter fra Høyre om bekjempelse av såkalte énprosent MC-klubber. Representantene har fremmet en rekke forslag knyttet til denne problemstillingen. Forslagsstillerne nevner som begrunnelse for forslaget at de såkalte énprosent MC-klubbene utgjør betydelig kriminalitet og er en del av såkalte organiserte kriminelle grupper. Justiskomiteen har i den senere tid hatt en rekke anledninger til å diskutere og debattere denne problemstillingen. Det vært tatt opp flere saker knyttet til dette. Det har vært en interpellasjon om problemstillingen, og justiskomiteen behandlet før sommeren meldingen om organisert kriminalitet, hvor dette var et betydelig tema, og hvor Stortinget da sto samlet bak kravet om at disse miljøene skal bekjempes med de virkemidler som man har tilgjengelig. For det er ingen tvil om at disse miljøene står for en betydelig kriminalitet knyttet til narkotikaomsetning, utpressing, torpedovirksomhet osv. – noe av den mest alvorlige kriminaliteten som vi har i samfunnet. Politiets arbeid viser også at omtrent samtlige av de fullverdige medlemmene i disse klubbene er straffedømt for betydelig alvorlig kriminalitet. Det viser alvoret i situasjonen, og at det er viktig å sende ut som signal til unge mennesker som ser på disse miljøene som attraktive, at kommer man inn i disse miljøene, er faren meget stor for at man samtidig kommer inn i alvorlig kriminell aktivitet. Politidirektoratet har utarbeidet en handlingsplan mot disse miljøene som jeg personlig synes er en god handlingsplan, som gir en klar politikk for hvordan man skal håndtere disse miljøene. Dette har også komiteen pekt på i innstillingen til meldingen om organisert kriminalitet. Men som fremskrittspartirepresentant vil jeg påpeke nødvendigheten av at politiet over hele landet har en lik tilnærming til disse miljøene. Vi så da Hells Angels nylig hadde et såkalt europamøte i Oslo, at politiet i Oslo hadde en annen tilnærming til dette miljøet enn politiet i Stavanger f.eks. har hatt tidligere når det har vært samlinger. Jeg vil også si at jeg reagerte på medias fremstilling av dette møtet. Man fikk nærmest inntrykk av at disse personene var søndagsskolegutter på vei til kirken en søndag formiddag. Pressen må være seg sitt ansvar bevisst, slik at man ikke fremstiller disse miljøene på noen annen måte enn slik de virkelig er. Høyre har, som jeg nevnte, fremmet en rekke forslag, og Fremskrittspartiet har sluttet seg til en del av disse. Jeg tar derfor opp de forslagene som Fremskrittspartiet står sammen med Høyre om i denne innstillingen.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
Som jeg nevnte i mitt innlegg, har Politidirektoratet utarbeidet en meget god plan, Politiets bekjempelse av kriminelle MC-gjenger i perioden 2011 til 2015, som jeg har her. For en vanlig mann kan det virke som om politiet rundt om i landet har en forskjellig type tilnærming til hvordan man skal motvirke disse miljøene. Det synes jeg er bekymringsfullt, nettopp fordi man har denne felles planen, som alle distrikter bør følge. Deler statsråden min bekymring, og hvordan vil statsråden sikre seg at alle politidistriktene har den samme tilnærmingen til disse miljøene?
Anders B. Werp (Høyre), 2011-12-01:
Jeg vil berømme interpellanten for å ta opp et særdeles viktig tema, og til rett tid. La meg aller først også si at det er all grunn til å gi ros og honnør for den innsatsen politiet gjør innenfor de rammer politiet har. Så merker jeg meg – for så vidt med en viss overraskelse – at interpellantens innlegg også tolkes på en slik måte at man fra regjeringspartienes side går i forsvarsposisjon. Det overrasker meg. Jeg trodde faktisk dette temaet var så viktig at her måtte man være åpen for å høre alle gode innspill og synspunkter med et åpent sinn, og være villig til å se på alle muligheter for å gripe fatt i dette og for å redusere problemet. Voldtektsutvalget fra 2008 er nevnt av flere. Vi kan dessverre konstatere at mange av de tiltakene ikke er satt ut i livet, og at det nylig er fremmet en ny handlingsplan fra statsråden som vi naturligvis skal ha store forventninger til, og som er et positivt tiltak i seg selv. Men det er også viktig å huske på at når vi skal gripe fatt i et tema som dette, må vi ha et bredere perspektiv. Erfaringene fra Stavanger har lært oss mye. Justiskomiteen har – som flere har vært inne på – besøkt politiet der og fått en god innføring i erfaringene. Den brede mobiliseringen, det synlige politiet, det gode samarbeidet og dialogen med innvandrermiljøene, bruk av ny teknologi og ikke minst et bredt lokalt engasjement som i sum har gitt et godt resultat, gjør at kvinner og menn i Stavanger kan føle seg tryggere enn det de var tidligere. Men for å få til det er vi avhengig av at myndighetene tar de nødvendige initiativ, legger forholdene til rette og stiller ressurser til rådighet. Det å utnytte mulighetene i større grad enn det vi kanskje har sett hittil, er noe av Høyres hovedbudskap – det at politiet er til stede når behovet er størst. Det blir ganske vanskelig, og i hvert fall utfordrende for politiet, når vi ser at i de fleste politidistrikt, 21 av 27, går politidekningen ned. Vi fra Høyre har fremmet forslag flere ganger om bruk av politiressursene ved å utnytte politiets seniorer bedre, og ved å konvertere bruk av de sivilt ansatte i politiet til å frigjøre politikraft. Vi har blitt nedstemt. Vi må også se på etterforskningssiden. Vi må åpne opp for større kapasitet og raskere analyseresultater når det gjelder DNA – hvor man møter en dogmatisk motstand i forhold til det å bruke private, gode, godkjente tilbud på det området. Jeg vil også i den sammenhengen nevne det som det juridiske fagmiljøet peker på, at lovverket i gjeldende straffelov kanskje ikke heller er godt nok til å møte dette på en – la oss bruke ordet – «adekvat» måte i rettssystemet. Så temaet er viktig. Oslo er hardt rammet. Vi har alle et betydelig ansvar for å løfte dette fram for å sikre hovedstaden, og hovedstadens kvinner spesielt, bedre i en sånn situasjon. Nok en gang: Takk til interpellanten. De temaer som av flertallspartiene er mottatt som en mulig kritikk fra interpellanten eller fra Høyres talere på denne talerstol, håper jeg virkelig blir tolket konstruktivt ut fra at vi ønsker å løse et alvorlig problem.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-12-01:
Det er en enstemmig innstilling fra komiteen, så jeg skal ikke bruke mye tid. Vi har samlet oss om støtte til regjeringens forslag under saksordførerens gode ledelse og gjennom en god prosess. Når jeg tar ordet, er det kort og godt for å belyse noen viktige innspill komiteen har fått fra henholdsvis Norsk Presseforbund og Norsk Redaktørforening. Fra Høyres side har vi lest de innspillene med betydelig interesse. Når vi likevel velger å gå for regjeringens forslag slik de foreligger, er det kort og godt ut fra hensynet til det å begrense den økende grad av identitetstyverier vi ser i Norge. Nylig ble det offentliggjort statistikk som viser at det er så mange som 124 000 nordmenn som i løpet av de to siste årene har opplevd identitetstyveri knyttet først og fremst til personnummer, og det er identitetstyveri brukt i straffbart øyemed. Det er alvorlig. Det er alvorlig for de personene det gjelder, naturligvis, og det er et generelt samfunnsproblem, og det øker. For Høyre har det vært viktig å legge det til grunn når vi nå skal balansere det som er et felles, tverrpolitisk mål: å ivareta både hensyn og åpenhet i forvaltningen, men samtidig å begrense kriminalitetsutviklingen. Det er en forklaring fra Høyres side i forhold til de innspillene vi har fått i saken.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-12-01:
Dette er også en sak hvor komiteen er enig, og ikke for å hale ut dagens møte, men fra Høyres side finner vi grunn til bare å understreke et par ting. Dette er en viktig sak. Kriminaliteten blir stadig mer grenseløs, og vi må gjøre de nødvendige tilpasninger på tvers av landegrensene for at vi kan bli mer effektive internasjonalt i kriminalitetsbekjempelsen. Dette er forsterket ytterligere av den økonomiske uroen vi nå opplever i Europa, som sannsynligvis, eller trolig, vil medføre at også den kriminelle aktiviteten på tvers av grensene vil øke. Derfor er dette en viktig og god sak i det perspektivet. Det andre og siste elementet fra Høyres side, som var bakgrunnen for at jeg ba om ordet, var at vi også i denne saken må holde et øye med rettssikkerhetsutviklingen i Europa, slik at vi, når vi nå skal foreta disse tilpasningene, og åpne opp for å flytte kriminelle på tvers av landegrensene i rettsstatens interesse, ikke mister rettssikkerhetsperspektivet av syne. Vi må ivareta våre prinsipper og følge med på hva som skjer i Europa, slik at dette elementet hele tiden er og blir ivaretatt.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-12-01:
Tidligere i år var det et stort internasjonalt MC-treff i regi av en énprosentklubb i Rogaland. Der valgte politiet, politidistriktet, å være veldig aktiv og stoppe mange av deltakerne på grensen. Så var det senere, i etterkant av sommerferien, et europatreff for Hells Angels her i Oslo. Her sto Oslo politidistrikt nærmest ved siden av og så at festen foregikk. Det var altså en betydelig grad av forskjell i politiets behandling av dette, noe som gir et ulikt inntrykk når man ser dette utenfra. Det er ikke sikkert det er heldig. Så mitt spørsmål er for så vidt i samme gate som spørsmålet til foregående replikant: Hvordan vurderer justisministeren behovet for å koordinere virkemiddelbruk bedre i forhold til politiets innsats? Jeg tar samtidig opp Høyres forslag nr. 4 og nr. 5 fra innstillingen.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Det er skremmende at antallet MC-gjenger i Norge er fordoblet på få år. Vi ser – som flere har vært inne på – at fenomenet ikke lenger bare er et storbyfenomen, men brer om seg til mindre byer og tettsteder. Da justiskomiteen var på reise på Vestlandet, ble jeg faktisk overrasket over å høre at MC-bander har forsøkt å ta herredømme over enkelte bygater for å kontrollere virksomhetene der. Slikt har vi ikke vært vant til i Norge. Narkotikaomsetning, torpedovirksomhet og hvitvasking av penger er eksempler på den grove kriminaliteten som begås i disse godt organiserte og kriminelle MC-miljøene. Jeg er veldig glad for at regjeringen tar den organiserte kriminaliteten generelt på alvor, men at man også har fokus på MC-kriminaliteten, slik statsråden har redegjort for. Handlingsplanen for bekjempelse av kriminelle MC-gjenger ser ut til å være et godt verktøy, og inntrykket er at både Kripos og politidistriktene tar dette arbeidet alvorlig. Jeg er også glad for den tverrpolitiske enigheten, og vil benytte anledningen til å berømme Høyres representant i justiskomiteen, Anders Werp, for hans engasjement. Det er mange som har mye å lære av hans uredde innsats og konkrete erfaringer som tidligere ordfører i en kommune som har fått føle dette med MC-kriminaliteten på kroppen, bokstavelig talt. Hells Angels, Bandidos, Outlaws og andre MC-klubber med tilknytning til kriminalitet er det vi kaller énprosentklubber. De rekrutterer medlemmer og MC-klubber rundt i landet som støtteklubber, og får slik gradvis tilgang på folk som er villig til å begå kriminelle handlinger for dem. I dette bildet er det viktig å understreke at de aller fleste MC-klubbene er lovlige klubber, med lovlydige MC-entusiaster som kun har til hensikt å dyrke sin lidenskap – nemlig motorsykkel og vennskap. Det må vi ha med oss. Men vi må heller ikke være naive, og jeg oppfordrer lokale myndigheter til å følge godt med på utviklingen i sine kommuner. Det er det all grunn til. Jeg mener òg at de lovlydige MC-folkene må ha øyne og ører åpne for eventuelle uregelmessigheter innad i miljøet. De er ofte de første som kan få mistanke om at noe ulovlig er på gang. Blir dette slått ned på i miljøene, vil forhåpentligvis det i seg selv forebygge rekruttering inn i de kriminelle MC-miljøene. KS har tatt utviklingen alvorlig, og med dette, sammen med veilederen som tidligere justisminister Knut Storberget har tatt initiativ til for kommunene, tror jeg at man mye bedre også i framtida kan klare å ta viktige grep for å bekjempe MC-kriminaliteten i hele landet.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
Denne saken har to viktige sider. Det ene er hensynet til åpenheten i rettssystemet, og det andre er hensynet til de involverte i en rettssak. Vi skal ha stor åpenhet i rettssystemet – det er den måten opinionen og befolkningen kan kontrollere domstolene på. Vi skal ha åpne rettssaler, og også med tiden ha mulighet til å få både radio- og tv-overføring fra rettssaler. Det ser Fremskrittspartiet som et viktig framskritt når det gjelder å utvikle den åpenheten som vi skal ha i det norske rettssystemet. Det dette også dreier seg om, er hensynet til de involverte i en rettssak. Nå er det slik at siktede og dømte i en rettssak har en stor beskyttelse, i og med at det ikke er lov til å ta bilder av dem verken i rettssalen eller på vei til og fra rettslokalet. Nå har norsk presse vært veldig gode i de fleste tilfeller til å ta hensyn til den delen av det som er lovfestet, og de har også vært flinke til å ta hensyn til det som gjelder offer og eventuelt pårørende. Men vi har sett enkelte glipper i dette. Vi så det bl.a. i Alvdal-saken, der pressen gikk langt i å formidle nyheter og store oppslag fra rettssalen, noe som var en belastning for både ofre og pårørende i den saken. Grunnen til at vi legger fram dette lovforslaget, er rett og slett at ofre og pårørende skal ha rett til den samme beskyttelsen i forbindelse med rettssaker som det en siktet og domfelt har. Når det er sånn at man skal beskytte en siktet og domfelt mot eksponering i media, mener vi at offer og pårørende bør ha den samme rettssikkerheten, den samme muligheten til å bli beskyttet, og ikke få bilder smurt utover i media når de er involvert i en rettssak. Vi setter pris på at en samlet komité ser behovet for å verne om de fornærmede og ofrene og de pårørende, og at de da signaliserer at behovet for et fotoforbud er til stede. Når flertallet sier at det ikke er nødvendig å innføre det nå, men at vi skal ha en gjennomgang av domstolloven ved en senere anledning, mener Fremskrittspartiet at det ikke er holdbart. De fleste lover gjennomgår evalueringer stadig vekk, og det gjøres endringer i tråd med samfunnsutviklingen. Nå har vi en samfunnsutvikling som går i den retning at vi får en mer og mer tabloidisert presse, og da mener Fremskrittspartiet at det er på tide at vi foretar en slik liten endring i domstolloven, sånn at vi kan ivareta interessene, rettssikkerheten og tryggheten til fornærmede, ofre og pårørende i rettssaker. Fremskrittspartiet vil selvfølgelig opprettholde sitt forslag, og jeg håper også at flertallet i salen tar disse signalene med seg og ser nødvendigheten av at vi nå gjør en sånn endring, på vegne av ofre og pårørende. Så kan vi da, ved en senere anledning, når vi skal ha en større gjennomgang av lovverket, se om det skal revideres på noen måte, eller om forslaget, slik det nå står, kan være bærende framover. Så Fremskrittspartiet opprettholder sitt forslag, og vi håper at Stortinget vil være med og gjøre den endringen, til beste for ofre og pårørende. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
La meg aller først få si at Fremskrittspartiet ikke behøver å bli feminister for å argumentere for en strengere innvandringspolitikk. Men når det er sagt, har uttrykket «ressurssvake familier» blitt brukt flere ganger i debatten. Det er et uttrykk jeg liker veldig dårlig, og det stigmatiserer en del familier. Jeg ønsker å høre hva statsråden legger i uttrykket «ressurssvake familier»?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
Etter en god, lang, nøye og kvalifisert prosess i komiteen skal vi i dag behandle representantforslaget fra Olemic Thommessen og Svein Flåtten om utredning av hjemmel for klarering av opphavsrettigheter fra andre land, tverrterritorial klarering. Som det framgår av forslaget, viser forslagsstillerne til at klarering av rettigheter på tvers av landegrensene representerer en stor utfordring når det gjelder tilgjengeliggjøring av allerede produsert innhold. Rettighetsklareringen er i dag den største proppen i systemet for å få til et framtidsrettet felles tilbud for hele Norden. Det er også slik at en enstemmig komité ser klare forbruker- og kulturmessige gevinster ved å få på plass en slik klarering, og stiller seg derfor positiv til en utredning, slik forslagsstillerne tar til orde for. Komiteen har også vært enig om å påpeke at opphavsrettigheter også er å anse som eiendom, og at det derfor er viktig at en slik utredning ikke på noe vis krenker rettighetshaverne, slik at disse kan risikere å bli økonomisk skadelidende ved en slik ordning. Komiteen mener at det er fornuftig å begrense et slikt forslag til å gjelde Sverige og Danmark, som det er naturlig å ha et felles mediemarked med. Så langt er alt vel. Så er det litt forunderlig at når vi kommer fram til selve innstillingen, hopper de rød-grønne partiene av lasset, mens mindretallet, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, tar opp det forslaget som er referert i innstillingen. De rød-grønne partiene har ikke med et eneste ord og et eneste komma skrevet en begrunnelse for hvorfor de ønsker å vedlegge saken protokollen og ikke gå inn for forslaget, når de er helt enig i alt som er av merknader i saken. Men det antar jeg at de, i den grad det er mulig, kommer til å redegjøre for selv i den videre debatten. På den bakgrunn tar jeg opp mindretallets forslag i saken.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Som saksordføreren sa, følger denne saken en god tradisjon for det som har vært tidligere her i dag, at det er stor enighet i salen. Vi er for så vidt enig i det som framkommer i saksframlegget, men saksordføreren etterlyste hvorfor vi skiller lag når vi kommer til hvilken tilråding vi skal gi overfor Stortinget. Jeg skal forsøke å svare på den utfordringen som jeg fikk fra saksordføreren i saken. Statsråden påpeker i sitt brev til komiteen at hun i Nordisk Ministerråd har tatt opp spørsmålet om gjensidig godkjenning av de nordiske lands avtalelisensordninger for klarering av åndsverk. Spørsmålet er videre forelagt de nordiske lands departementer med ansvar for opphavsrett. Som en del av et hele må en gjensidig godkjenningsordning også vurderes i forhold til EU-retten. Men arbeidet i saken er startet, og derfor ser ikke vi som representerer flertallet, at det er noen vits i å gi arbeidsordren på nytt. Arbeidet er i gang, og det vil bli godt ivaretatt i de prosessene som allerede er igangsatt.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Også i denne saken har den teknologiske utviklingen sin plass. Forslaget om å bruke ny teknologi for å formidle kulturbegivenheter er både spennende og interessant. Regjeringen har bidratt sterkt til at de digitale motorveiene er landsdekkende, og i en kombinasjon med de muligheter som digitalisering av kinoen har medført, er mye av grunnlaget på plass for også å kunne formidle kulturbegivenheter digitalt ut til folket. Med et slikt utgangspunkt støtter en enstemmig komité intensjonen i forslaget. Det offentlige bruker svært mye penger til ulike kulturformål, og mer skal det bli. Målsettingen om at 1 pst. av statsbudsjettet skal gå til kulturformål innen 2014, står fast, noe som også årets budsjettforslag dokumenterer. Det er ingen tvil om at vi som bor i dette landet, får mye tilbake for det som det offentlige bidrar med av penger, til et mangfold av ulike kunst- og kulturformer, som vi er så heldige å ha her i landet. Ønsket om å gjøre det mest mulig tilgjengelig for et så stort publikum som mulig er vi alle med på. Digital formidling av konserter og andre typer forestillinger fra de store kulturarenaer er i så henseende et svært interessant tiltak, noe som også komiteen i sin helhet stiller seg bak. Det er også interessant å merke seg at komiteen er tydelig på at institusjoner og tiltak som får tilskudd fra Kulturdepartementet, må arbeide aktivt for å nå fram til et så bredt og mangfoldig publikum som mulig. Digital formidling er her et stikkord. Digital formidling av f.eks. opera fra det store utland er allerede stor butikk ute i den store verden, som også kommer oss her i landet til gode. Om vi møter opp på Gimle eller Ringen kino her i Oslo på lørdag kl. 18.30, kan vi overvære operaen Rodelinda direktesendt fra The Metropolitan i New York. Med disse mulighetene er det ikke vanskelig å forstå at forslagsstillerne er utålmodige, og at man argumenterer sterkt for å komme raskt i gang, Norge vil ha mer, ikke bare til befolkningen i Oslo, men til befolkningen i hele Norge. Om det er en representant fra regjeringspartiene eller en representant for Distrikts-Norge – det er ingen ting som vil glede meg mer enn at innbyggerne i mitt hjemfylke kunne ta på seg penklærne og penskoene og dra på sin lokale kino for å kunne overvære en ballett eller operaforestilling fra vårt praktfulle operabygg i Bjørvika, eller se teaterforestillingen Vildanden fra Nationaltheatret. Regjeringen tar forslaget på alvor, men ønsker å se tiltak i en sammenheng. Departementet arbeider for tiden med en stortingsmelding om kultur, inkludering og deltakelse. Digital formidling av utøvende kunst vil få sin selvfølgelige plass i meldingen, sammen med mange andre gode forslag. Vi ser fram til at meldingen snart er ferdig, fordi dette er en viktig sak. Det er også dette som skiller komiteen når det gjelder enighet – vi ønsker å vente til arbeidet med meldingen er ferdig, mens jeg registrerer at mindretallet er litt mer utålmodig enn oss.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Jeg vil, i likhet med de som har hatt ordet før meg, takke Kristelig Folkeparti for å ha tatt opp et så viktig tema som det vi diskuterer nå. Kristelig Folkeparti har mange interessante forslag. I ett av forslagene ber man regjeringen sikre at hensyn til sosial kapital og frivillighet blir samfunnspolitiske mål på lik linje med verdiskaping og bærekraftighet. Hva handler dette om? Man kan ha mange ulike innfallsvinkler til det temaet, men jeg vil velge min innfallsvinkel med bakgrunn i at jeg representerer den sosialdemokratiske bevegelsen. Vi bruker ofte parolen «alle skal med», og vi mener det, for i sterke sosiale nettverk mellom mennesker har alle sin plass. Vi ønsker, i likhet med Kristelig Folkeparti, et samfunn hvor alle føler at man hører til, vi ønsker å skape en følelse av at alle kan bidra med sitt, og vi ønsker et samfunn som er basert på tillit. Sosial kapital, etter min definisjon og min forståelse, er en kollektiv egenskap ved et samfunn, mens tillit bare lar seg måle på individuelt nivå. Derfor er det viktig å ha et samfunn som er transparent, og et system som speiler samfunnet rundt seg. Her har pressen en viktig oppgave å ivareta. Avisene tar pulsen på det norske lokaldemokratiet, styrker den lokale identiteten og speiler foreningsliv og næringsliv i norske lokalsamfunn. Pressestøtten er svært viktig for å opprettholde avismangfoldet, og mangfoldet er viktig for demokratiet, også når frivilligheten skal diskuteres. De norske avisene har en sterk posisjon, takket være politisk vilje. I 1952 utkom det 227 aviser i Norge på 123 utgiversteder. Til sammenligning utkom det i fjor 226 aviser på 186 utgiversteder. Dette ønsker de borgerlige partiene å få en slutt på. De mener at samfunnet ikke skal gi økonomisk støtte til norske aviser, men at markedet skal bestemme hvilke aviser som skal klare seg. Hver for seg foreslår Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre dramatiske kutt i pressestøtten – kutt som vil forårsake at mange norske aviser må legge ned. Arbeiderpartiet vil gjerne gjennomgå innretningen av pressestøtten, men formålet vårt er å sikre et mediemangfold, små lokalaviser og kvalitet i mediene. Å fjerne avisenes demokratiske og samfunnskritiske stemme for å kunne gi mer skattekutt er ikke vår politikk. Så langt har jeg registrert at vi heldigvis har Kristelig Folkeparti med oss i dette synet. Etter min mening er det viktig å dra dette temaet inn i denne debatten også. Sosial kapital, tillit og frivillighet bidrar sterkt til samfunnspolitiske mål. Gjennom et pressemangfold bidrar man til innhold i disse viktige temaene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-12-01:
Jeg takker for et løfterikt innlegg. Nå er det altså slik at disse problemstillingene strekker seg lenger enn til det som har med kulturarv å gjøre. Det er et naturlig første trinn å begynne der, men når det gjelder de store bevegelsene f.eks. innenfor medieområdet, det å tenke felles tv-rom, eller felles klareringer, fordrer det å gå videre, og der har vi et godt utgangspunkt når det gjelder de kollektive avtalene og avtalelisensordningene. Viktige aktører – eller forutsetninger – for å få dette til er hvordan vi har organisert de kollektive ordningene med hensyn til rettighetene i Norge for Kopinor, TONO, Gramo og alle disse store, som håndterer avtalelisensordningene. Jeg lurer på om statsråden kunne tenke seg, eller har tenkt på, å involvere disse i arbeidet framover, for vi er avhengig av deres goodwill for den videre utviklingen på dette området.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-12-01:
Først vil jeg takke statsråden for det signalet som jeg opplevde hun ga med hensyn til det å vurdere piloter, å støtte opp under initiativer – la oss kalle det det – i Operaen eller på Nationaltheatret, f.eks., som jo har helt konkrete planer om dette. Det signalet sparer meg for å spørre om akkurat det. Det andre jeg kunne tenke meg å spørre om, er i hvilken grad statsråden tenker seg å involvere de kommunale kinematografene og NRK, for NRK sitter på en del kompetanse her. NRK har gjort overføringer til Hovedscenen, som riktignok er et annet format i tommer, men som teknisk sett er mye av det samme. De kommunale kinematografene sitter på et stort apparat, og det reiser seg også en del rettighetsspørsmål knyttet til hvem som skal få sende, rettighetsspørsmål knyttet til omfanget – kort og godt: Hvordan tenker man seg å involvere dem?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-12-01:
Statsrådens signaler når det gjelder velferdsutvikling, må jeg si var nesten en fest å høre, altså at det finnes en grense for politikk, at det finnes en grense for hvor mye det offentlige faktisk kan styre, og at frivilligheten har en kjempeviktig rolle i å løfte frem f.eks. problemstillinger som ensomhet og integrering, som statsråden nevnte. Det handler om å gi ansvar, ta ansvar og føle ansvar og om overordnede rammebetingelser. Det er interessante perspektiver, som blir litt for store å komme inn på i en replikk, bl.a. i forhold til den meldingen regjeringen selv kom med. Men jeg har et konkret spørsmål i forhold til Frivillighetsregisteret og departementenes, altså regjeringens, forskjellige støtteordninger, bl.a. Likestillingsdepartementets. Man tenkte seg at Frivillighetsregisteret skulle være en slags Altinn-ordning, altså ett sted å hente tall og opplysninger for offentlige søknader. Hvordan går det arbeidet?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-12-01:
Vi er alle enige om at vi har et særlig ansvar for å sørge for at barn er omgitt av rettssikkerhet og gode, fungerende systemer – det være seg i den ene eller andre sammenheng. Høyre har ikke gått inn for å endre opplegget man har med fylkesnemndene, altså å følge forslaget til Fremskrittspartiet om å gå over til en ordning i rettssystemet. Dette er jo en sak vi har behandlet mange ganger, og vi står fast på vårt utgangspunkt. Det betyr imidlertid ikke at alt er som det skal. For det vi dessverre opplever som stadig tilbakevendende, er rapporteringer – til og med fra Riksrevisjonen – om at fylkesnemndene har problemer med å få saksmengden unna. Det er ventelister. Dessverre kunne Riksrevisjonen nå påvise at fireukersfristen for behandling blir brutt i 90 pst. av sakene. Det er klart at det er et alvorlig signal, og det gjør ikke saken bedre at dette har vært påpekt iallfall siden 2008. En rask og effektiv behandling er avgjørende viktig, først og fremst fordi det signaliserer at fylkenemndene ville få den – skal vi si – arbeidsro som grundig saksbehandling krever. Altså: Ventelister er også et signal om stress, et signal om tidspress, som ikke borger for kvalitet i tjenesten. Det andre er at målgruppen – de barna og de familiene vi snakker om – allerede er en sårbar gruppe som burde vært fritatt for ytterligere belastninger som følge av dårlig organisert offentlig bistand. Vi ser at antall saker er økende. Det kan være noe av forklaringen på dette. En økning på 18 pst. fra i fjor er ikke et spesielt hyggelig tall. Vi ser at noen fylker ligger etter i løypa. Mitt eget fylke, Oppland, og Sør-Trøndelag er eksempler på fylker som nå har 16 ukers gjennomsnittlig forsinkelse på behandlingen. Det er ikke bra, og det fordrer en egen, særlig innsats fra regjeringen for å få gjort noe med det. Jeg hadde for kort tid siden et skriftlig spørsmål til statsråden, hvor statsråden i sitt svar signaliserte økte midler. Det ligger noe økte midler inne, men spørsmålet er om det er en tilstrekkelig satsing. Det er relativt beskjedne midler vi snakker om. Selv om tallene ikke er så dårlige for resten av landet som for de to nevnte fylkene, er det klart at dette ligger betydelig tilbake å ønske. Fylkesnemndene er en såpass sentral del av strukturen i barnevernet – vi snakker om en egen institusjon i barnevernet – at dette burde kort og godt vært ivaretatt bedre. Det er så enkelt, og så vanskelig, som det. Dette er rett og slett for dårlig. Jeg imøteser statsrådens innlegg, som kommer litt senere i denne debatten, og håper at han der ikke bare vil snakke om fylkesnemnd kontra domstol, men at han også vil forklare oss hva han tenker å gjøre, og hvordan man kan få orden på det systemet vi nå har.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-12-01:
Jeg tar signalene som statsråden ga, til etterretning, også i forhold til de spørsmål jeg reiste i mitt innlegg. Nå er jo ikke 10 mill. kr til ny ledelse all verdens midler i forhold til den kapasitetsutfordringen som synes å være i fylkesnemndene. Det er saksbehandlerleddet som nok må styrkes atskillig for å få sakene unna. Slik sett er det i hvert fall vårt klare signal at dette er et område som må styrkes ytterligere, uten at vi har detaljinnsikt i dette nå. Mitt spørsmål til statsråden er om han er enig i at det er kapasiteten totalt som må økes, og hva slags tidsperspektiv han ser for seg i forhold til å få løst etterslepet som vi nå står overfor.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-12-01:
Da kontantstøtten ble innført, mottok tre av fire ett- og toåringer slik støtte. Høyre ser på kontantstøtten som et viktig bidrag til familienes valgfrihet og mulighet til å sy sammen en hverdag som passer for den enkeltes familie. Høyre vil arbeide for å opprettholde familienes valgfrihet fordi vi mener det er til barnas og familienes beste. Vi vet at trygghet er viktig for å sikre barn gode oppvekstvilkår, og Høyre legger til grunn at familienes valgfrihet skal sikres, ikke minst i lys av den respekt vi skylder den unike ramme som den enkelte familie representerer. Det gjelder også familier som har sitt utspring i andre kulturer. Det synes jeg det er grunn til å understreke, for både i forbindelse med dette forslaget og i enkelte andre sammenhenger diskuteres kontantstøtten i lys av ønsket om å regulere nettopp disse familienes atferdsmønster. Antallet mottakere av kontantstøtte har gått kraftig ned i takt med den store utbyggingen av barnehager vi har hatt de siste årene. Det gjør ikke ordningen mindre viktig. Antallet er i seg selv ikke avgjørende for dette. Forslagsstillerne begrunner sitt forslag om å begrense retten til å motta kontantstøtte ut fra statsborgerskap ut fra integrasjonshensyn. Det er en liten del av kontantstøttemottakerne som er dårlig integrert. Om lag ¼ av kontantstøttemottakerne har innvandringsbakgrunn, og blant disse igjen er det mange som er godt integrert. Noen av de familiene som mottar kontantstøtte, kan man konstatere har en dårlig grad av integrering, men fra Høyres synspunkt og fra flertallets synspunkt er det ikke kontantstøtten som skal være regulerende for dette. Viktigere er det at man har andre og mer målrettede ordninger for å gripe fatt i nettopp disse. I Høyres alternative budsjett for 2012 satser vi på en bedre språkopplæring, arbeidstrening og redusert foreldrebetaling i barnehagen, som tiltak for å styrke integreringsarbeidet. Gratis barnehage for alle som deltar i introduksjonsprogrammet, økt støtte til norskopplæring og lavere foreldrebetaling i barnehagen for familier med lav inntekt vil gi barn og foreldre fra minoritetsfamilier bedre norskkunnskaper, og dermed bedre muligheter for å mestre skolen og delta i samfunnet. Dette er målrettede tiltak som vil få flere mennesker med minoritetsbakgrunn integrert i samfunnet. Dette er god integreringspolitikk. Kontantstøtten er bostedsbasert. Alle som er bosatt i Norge, er pliktige medlemmer av folketrygden, uavhengig av statsborgerskap. Rett til kontantstøtte avhenger av at barnet er bosatt i Norge. Høyre, i likhet med flertallet i komiteen, finner ikke grunn til at det norske trygdesystemets klare hovedregel skal fravikes, og mener at vi må fremme andre typer forslag for å løse de utfordringene forslagsstillerne tar opp i sitt forslag. Høyre er glad for at også forslagsstillerne mener at kontantstøtten er en viktig ordning for å sikre familienes valgfrihet og til å kunne velge omsorgsløsning for egne barn. Problemstillingene de tar opp når det gjelder barn og integrering, er også relevante. Høyre er derimot uenig i det fremlagte forslag til løsning på disse utfordringene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Det er jo absolutt aktører som vi må involvere, hvis vi skal få til avtaler på dette området. Det er jo også et spørsmål om dette med digital formidling i det neste representantforslaget som blir lagt fram. Vi har nettopp fått forhandlet fram slike avtaler med de ansatte i Operaen og i de filharmoniske orkestrene. Det er jo klart at vi må ha avtaler med opphavsmennene og rettighetshaverne for å få gjennomslag for en større grad av distribuering av denne type rettigheter.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Det er et overordnet mål for regjeringen at flere skal få tilgang til kulturopplevelser, men den nye teknologien gjør at vi også kan få inspirasjon til å oppsøke nye kulturarenaer som vi kanskje ikke har oppsøkt tidligere. Det vi tenker på når det gjelder digital distribusjon, er nettopp muligheten til å sende store forestillinger ut til landets kinoer, slik at flere kan få ta del i en forestilling enn de som sitter i salen. Det er ikke det samme som å sitte i en sal, men det gir en helt annen opplevelse å sitte i en kinosal enn å sitte og se en tilsvarende forestilling hjemme, på tv. Det er jo nettopp derfor vi har gått inn for bl.a. å digitalisere kinoene, noe som gjør dette langt enklere. Vi har også gått inn og kjøpt opp rettigheter til en del kunstnergrupper, bl.a. de ansatte i Operaen og de filharmoniske orkestrene, for å kunne distribuere det de produserer, digitalt. Til nå har vi ikke tilsvarende kjøpt ut rettigheter for dem på scenekunstinstitusjonene, men det kan jo hende at vi skal se i den retning i årene som kommer. Dette er også en problemstilling knyttet til veldig mye tv-drama. Det er veldig mye flott tv-drama som finnes på NRK. Jeg skulle ønske at det var flere repriser på en god del av de beste seriene, men på grunn av rettigheter til kunstnerne, som man ikke har kjøpe ut, er det rett og slett for dyrt å sende repriser. Dette er et område vi må satse på i tiden som kommer. Det er også en av grunnene til at i stortingsmelding om sosial inkludering og deltakelse vil digitalisering bli sett på som et viktig virkemiddel i dette arbeidet. Det er viktig for oss at institusjonene selv også prioriterer digital formidling innenfor de budsjettrammene de har, og det må videre også forutsettes at en eventuell plan for digital formidling av utøvende kunst må utvikles og foreslås av institusjonene selv, og ikke av regjeringen. Men jeg er jo kjent med at flere har den typen planer, bl.a. Nationaltheatret og Den Norske Opera, og vi skal vurdere om det kan være mulighet for å støtte noen av disse tiltakene. Én ting er å ønske det, men det krever en del midler å formidle dette digitalt på en god måte. Blant annet på de beste forestillingene i Operaen er det mange kameraer. Det er et stort produksjonsapparat i gang for å få distribuert dette digitalt, slik at det blir en god opplevelse for dem som sitter på kinoen i Trondheim eller andre steder i landet og ser på det. Derfor krever det noe penger, og det vil vi vurdere i forbindelse med stortingsmeldingen om sosial inkludering.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Det er jo slik at 50 kinoer allerede har sagt seg villig til å delta i dette prøveprosjektet jeg tidligere informerte om, så det er veldig stor interesse blant de kommunale kinematografene om å delta i dette digitaliseringsarbeidet. Man har gode resultater allerede å vise til når det gjelder overføringen av det som skjer i New York, til en kino i Oslo, så veldig mange er interessert i å få til tilsvarende ordninger. Når vi skal sette opp store forestillinger i framtiden, enten det er åpning av kulturinstitusjoner, eller det er andre store arrangementer, er det nå – uten at jeg kan gå inn i de enkelte avtaler som nå gjøres – veldig mange som er interessert, og som spør: Kan vi sette opp dette på kinoen her? Kan vi sette opp denne oppføringen her? Jeg vet at det er mange slike planer, jeg vet at det krever en del investeringer, men hvilke planer om hvilke prosjekter som etter hvert kan komme på kino, har jeg ikke anledning til å gå inn i i denne sammenheng.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Jeg takker for at representanten synes jeg er rørende – det vil jeg ta med meg i det videre arbeidet. Så vil vi vurdere søknaden fra disse scenekunstinstitusjonene i løpet av et par måneder.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Det er ikke bare retorikken knyttet til frivillighet som er god. Det er bare å se rundt seg i det norske samfunnet. Frivilligheten blomstrer – det er veldig mange mennesker som bruker mye tid på frivillighet. Så å beskrive dette som en slags jammerdal hvor alt er grått og trist, er ikke en reell beskrivelse av det vi ser rundt oss. Det blomstrer for frivilligheten, men det er mye vi kan gjøre for å legge enda bedre til rette. Da er frivillighetssentraler en av flere typer virkemidler. Siden 2005 er det gitt tilskudd til opprettelse av 118 nye frivillighetssentraler, og til sammen har over 370 frivillighetssentraler fått statstilskudd i 2011. Det er en betydelig satsing.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Dette ble åpnet 1. januar 2008, og det er nå 24 000 organisasjoner som er registrert. Frivillighet Norge har nylig gjennomført et forprosjekt knyttet til en mulig integrasjon av organisasjonens medlemsregistre med Frivillighetsregisteret. Det prosjektet har vært finansiert av Kulturdepartementet, og departementet arbeider nå med å vurdere løsninger knyttet til implementering av en slik integrasjonsløsning i samarbeid med Nærings- og handelsdepartementet og Brønnøysundregistrene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
Ja, det vil komme konkrete resultater av dette prosjektet, og det vil vi også legge fram for Stortinget. Når det gjelder programmet Trekant, tar jeg kanskje Kristelig Folkepartis poeng her, at Kristelig Folkeparti er som de alltid har vært, men vi andre har kanskje blitt litt for inspirert av programmet Trekant og blitt litt for pågående.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-12-01:
I bagen min vil jeg for neste år, 2012, ha med et forenklingsprosjekt til Stortinget.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
Stortinget vedtok for noen år siden en gjennomføring av digitalisering av norske kinoer, og dette arbeidet er nå nærmest ferdig. Sånn jeg ser det og sånn resten av landet ser det, har det vært en stor suksess. Hvordan måler man den suksessen? Jo, ofte kan man måle det i besøkstall. Mange kinoer kan melde at de har nærmest doblet besøkstallet ved sin kino. Dette med digitalisering har vært positivt. Denne tilretteleggingen gjør bl.a. at det er mulig å overføre forestillinger og konserter fra store kulturarenaer til kinoer over hele landet. Det antas at det i dag ikke er problematisk for norske teatre, Operaen eller orkestre å produsere for digital formidling til det brede publikum. Det gir store muligheter, ikke bare til formidling til nye publikumsgrupper – det må da være svært ønskelig for alle å komme i gang med arbeidet for digital formidling også for utøvende kunstarter. Institusjoner og tiltak som får tildelt tilskudd fra Kulturdepartementet, må jobbe aktivt og være aktive for å nå fram til et så bredt og mangfoldig publikum som mulig. Derfor haster det med å komme i gang, etter min mening. Innenfor musikk- og scenekunstfeltet ligger store muligheter for å oppnå en slik målsetting. Det er en sterk utvikling når det gjelder digital formidling av levende framføring, både direkte og i redigert produksjon. Med andre ord, det digitale er kommet for å bli. Man ser også at Internett og mobilen er kommet for å bli. Det vil jeg bare minne regjeringspartiene på, så det er for så vidt ikke noe å nøle med. Det er viktig at norske institusjoner, kinoer, henger med i denne utviklingen. Hvilken framdrift har regjeringen for sin omtalte stortingsmelding om kultur og dette temaet? Det er en sak flere og flere venter på. Regjeringen bør allerede nå gi tydelige signaler om hvilke grep man har tenkt å ta. Det er riktignok flotte ord fra saksordføreren om hvor fantastisk dette er, men gi nå de signaler som bør gis til de store kulturinstitusjonene. De arbeider svært langsiktig når det gjelder investering av teknisk utstyr, så de ønsker å få disse signalene nå. Det er viktig å komme i gang, slik at noen bygger erfaring og kompetanse også på dette digitale formidlingsfeltet. I den sammenheng vil det være formålstjenlig med pilotprosjekter. Der er det allerede store organisasjoner som har meldt sin interesse, som f.eks. Nationaltheatret. Digital formidling er også tema innenfor det nordiske samarbeidet, som noen har vært innom i en tidligere sak. Derfor bør vi komme i gang. Jeg vil understreke den positive effekten det kunne gi dersom produksjoner også fra nordiske land ville være tilgjengelig for et felles nordisk publikum. Institusjonene ville være tjent med at vi kommer i gang, og ikke minst folk flest rundt omkring i hele landet.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
Det er mange positive ord, både fra statsråden, fra saksordføreren og fra regjeringspartiene, om å nå ut til hele landet og være med på å utvikle kulturen – meget gode signaler, rørende signaler. En liten skepsis som jeg hørte fra regjeringspartiene, var at man liksom ikke får den samme følelsen av å sitte i salen ved å overføre digitalt. Det kan alle være enig i, men allikevel er det et positivt tiltak for å nå hele landet – hvis man mener noe med det. Spørsmålet mitt til statsråden går på dette med å komme i gang med et prøveprosjekt. Man venter på en melding. Men har man behov for å vente på en melding for å komme i gang med prøveprosjektet, for å vise om dette i det hele tatt går, om det er verdt å bruke penger på, om det er verdt å bruke tid på? Hvor lenge må vi vente for å få i gang dette prøveprosjektet? Og hvorfor er man ikke villig til det?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
Det er dessverre slik at innføring av momskompensasjon ikke har stått i stil med de garantier som regjeringen har gitt – for lite, for sent. Dette rammer selvfølgelig frivilligheten over hele landet. Det er slik at dette dessverre ikke er den eneste garantien regjeringen har løpt fra. I den anledning har jeg tatt meg den frihet å skrive et lite dikt om regjeringens lemfeldige omgang med begrepet «garanti». Jeg har kalt diktet «Garantiregjeringen»: «Garanterte garantier Garantert Garantert Kreft – sykehjem – sykehus Garantert Garantert Momskutt – frivillighet – kompensasjon Garantert Garantert Valg – stemmer – makt Garantienes garanti var garantert ikke garantert DET er åpenbart den eneste garantien som noensinne har vært en garanti» Et sterkt frivillig engasjement har en viktig egenverdi. I tillegg gir det også viktige bidrag til inkludering, sosial utjevning og utvikling av det lokale samfunnet. Frivillig engasjement springer ut fra enkeltmenneskers ønske om å delta i fellesskap som man har et personlig forhold til. Det er en rekke overordnede politiske mål fra flere partier om dette temaet, der frivilligheten på ulike måter er ønsket som deltaker – faktisk sterkt ønsket. Velferdsdebatten er i stor grad preget av et forenklet syn på samfunnet, der høyresiden settes opp mot venstresiden, privat sektor mot offentlig sektor, markeds- og konkurransetro mot offentlig monopol. Jeg etterlyser flere perspektiver og større bredde i debatten og vil understreke at alle samfunnets tre sektorer må med i den store velferdsdebatten. Velferdssamfunnet består ikke bare av offentlige og kommersielle aktører, men også av en stor sivil sektor, der aktører og frivillige organisasjoner spiller en helt avgjørende rolle. Et annet perspektiv som også må løftes opp, er betydningen av frivillighet i det sivile samfunnet. Frivillighet og deltakelse i formelle og uformelle sosiale nettverk er sentrale kvaliteter ved et velfungerende samfunn. Frivillige og ideelle organisasjoner bygger tillit mellom mennesker. Statlig sektor har vokst betydelig i etterkrigstiden. Nå er tiden inne for en ny start for frivilligheten. Norge gikk foran i utbyggingen av velferdsstaten, basert på frivillighet. Det kan av og til være behov for statlige initiativer på konkrete områder for å gi frivilligheten et løft, f.eks. momskompensasjon, som jeg har vært inne på tidligere. Jeg viser i den forbindelse til forslaget fra KS og Frivillighet Norge om en samarbeidsplattform mellom frivillig sektor og kommunene. Deltakelse i frivillige lag og organisasjoner gir verdifull erfaring, som bygger demokrati og skaper likeverdige borgere. En stor andel av den norske befolkningen har utført frivillig arbeid – på folkemunne også kalt dugnad. Vi har tradisjoner for dugnad, det fungerer i samfunnet vårt. Dette bidrar betydelig i samfunnet, både økonomisk og menneskelig.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
Jeg ønsker å ta opp de forslagene Fremskrittspartiet er med på.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-01:
Her var det retorisk mye positivitet fra både statsråden og regjeringspartiene. Det var snakk om samarbeid, om å legge til rette, man ser behov for frivilligheten, vi ville ikke ha klart oss uten, og frivilligheten bygger også demokrati. Ja, retorikken er det ikke noe å si på. Statsråden var helt avslutningsvis i sitt innlegg innom frivillighetssentraler. Jeg mener selv at det er en god løsning som et nav i kommunene. Ser statsråden behov for frivillighetssentraler i alle kommuner rundt omkring i landet? Hva vil statsråden gjøre – nå har hun jo sagt at hun har brukt mer penger på det – for å utvikle de lokale frivillighetssentralene til å bli det de bør bli, nemlig et nav i frivilligheten i kommunene?