Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-11-16:
Jeg vil gjerne takke interpellanten for å sette Kashmir-konflikten på Stortingets dagsorden. Det er en konflikt som berører den regionale maktbalansen. Det er en konflikt en rekke nordmenn med bakgrunn i regionen følger med bekymring og interesse. Det er to grunner til at Kashmir kaller på et internasjonalt engasjement, som både interpellanten og utenriksministeren har vært inne på. Den ene grunnen er konflikten i seg selv. I nesten 60 år har Kashmir vært et konfliktområde, med tre kriger, en sterk militær tilstedeværelse og gjentatte gnisninger og konfrontasjoner mellom India og Pakistan. Konflikten undergraver grunnleggende menneskerettigheter for de 10 millioner menneskene som bor der. Det foregår overgrep, mange har mistet livet, og andre har regelrett forsvunnet etter å ha blitt anholdt av væpnede grupperinger. I tillegg er mange rammet humanitært av ustabiliteten konflikten har ført med seg. En fredelig løsning vil legge grunnlaget for å gi disse menneskene verdigheten tilbake. Den andre grunnen er at konflikten bidrar til å forsterke konflikter i regionen. Som interpellanten var inne på, bidrar ustabiliteten i Kashmir til ustabilitet i Afghanistan. Det er både indisk og pakistansk tilstedeværelse i Afghanistan. Afghanistan blir også en arena for konflikten mellom de to landene. Det pakistanske utenriksdepartementets talsmann har eksplisitt hevdet å ha sterke bevis for at India bruker Afghanistan mot Pakistans interesser og for å destabilisere Pakistan. Indiske myndigheter ser på sin side en klar sammenheng mellom gjentatte angrep på den indiske ambassaden i Kabul og pakistansk etterretning. Det er også grunn til å sette spørsmålstegn ved om Pakistan gjør nok for å håndtere det handlingsrommet de gir Taliban på pakistansk territorium. Argumentet om et farlig India gjør det lett for Pakistan å argumentere for hvorfor de ikke bør ha bedre kontroll over grenseovergangene til Afghanistan. Det er selvsagt ikke slik at en løsning i Kashmir eller i Afghanistan vil ha en automatisk effekt på konflikten i Afghanistan, noe også både interpellanten og utenriksministeren nevnte. Til det er konfliktene for komplekse. Mistilliten landene imellom stikker dypt. Da utenrikskomiteen i fjor var i Genève og hadde et frokostmøte hvor blant andre den pakistanske ambassadøren var til stede og temaet var nedrustning, hevdet den pakistanske ambassadøren at India nå ruster opp for å kunne føre krig mot Pakistan og Kina samtidig. Det sier mye om hvor dypt mistroen og mistilliten stikker. Konfliktene bidrar til gjensidig å forsterke og komplisere hverandre. Jeg tror vi alle deler utålmodigheten etter å få til en fredelig løsning for Kashmir. Men jeg vil understreke, slik også interpellanten og utenriksministeren gjorde, viktigheten av at en framtidig løsning skal være forankret for å ha legitimitet. Det har betydning for bærekraften i den. Det betyr at det ikke vil være heldig for Kashmirs framtid om en tredjepart påtar seg en selvutnevnt rolle uten samtidig å sikre at dette har nødvendig forankring. Det er tre parter det må forankres hos. Det er folket i Kashmir i all sitt mangfold – muslimer, hinduer, buddhister, sikher og kristne – samt myndighetene i Pakistan og myndighetene i India. Uten denne forankringen vil et internasjonalt press om framdrift være uten bærekraft, og det tror jeg vi skal advare mot. Vi har gjort noen erfaringer om hvor krevende det er – ja, nesten hvor umulig det er – for andre å løse konflikter for dem det angår, uten at det er forankret, og at partene vil det. Derfor er jeg enig med utenriksministeren i at det ikke finnes noe alternativ til samtaler og forhandlinger mellom India og Pakistan, og derfor må vi oppmuntre og støtte disse samtalene. Det er en viktig vei å gå. Men graden av suksess avhenger av genuin vilje fra begge parter om å få hjelp til disse samtalene og av at partene anser den hjelpen som ønsket, uhildet og villet. Parallelt med å oppmuntre til samtaler kan vi selvsagt bidra på bakkenivå. Det gjør vi ved å gi støtte til internasjonale organisasjoner som Røde Kors-komiteen og International Crisis Group, som følger utviklingen og rapporterer om brudd på menneskerettighetene, og ved å støtte South Asia Free Media Association, som arbeider for åpen flyt av informasjon, slik at man kan bidra til økt gjensidig tillit mellom partene. I sum er dette små, men viktige skritt i riktig retning av en fredelig løsning for Kashmir.