Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-12-11:
Norge må ha bedrifter som lykkes i den internasjonale konkurransen, for å sikre verdiskaping, arbeidsplasser og dermed gode velferdsordninger for alle. Gode vilkår kommer ikke av seg selv – det krever satsing, og det krever vilje til prioritering. For å skape og bevare arbeidsplasser er det avgjørende med generelt gode rammevilkår for alle deler av næringslivet. Derfor ønsker Venstre målrettede lettelser i norsk bedriftsbeskatning, slik vi foreslår i vårt alternative statsbudsjett, og en politikk for å hjelpe fram gründere og et moderne, kunnskapsbasert næringsliv. Det offentlige støtteapparatet og de offentlige midlene skal rettes inn mot deler av systemet der det private kapitalmarkedet ikke kan fungere, men det skal ikke overta der hvor dette fungerer utmerket. Jeg er alvorlig bekymret for helheten i Regjeringens politikk når det gjelder eierskap i norsk næringsliv. Gjennom en rekke endringer i skattesystemet de siste tre budsjettene har Regjeringen målrettet gjort det stadig mindre lønnsomt å investere i norske arbeidsplasser og bedrifter. Dette kommer samtidig med at Regjeringen gjennomfører et ganske massivt økt statlig eierskap i norsk næringsliv. Det betyr at det spredte private eierskapet erstattes med en betydelig maktkonsentrasjon på statens hånd. Dette bekymrer meg og Venstre, og det burde også bekymre Regjeringen og næringsministeren, selv om deler av Regjeringen er tuftet på idealene om at staten skal overta produksjonsmidlene og en ideologi om at fellesskap og stat er to sider av samme sak. En aktiv næringspolitikk har vært denne regjerings store mantra. Så langt har man vært mest aktiv med å fjerne styreledere som setter hensynet til bedriften sin foran hensynet til de indre forhold i Regjeringen. For Venstre er en aktiv næringspolitikk noe helt annet. Det offentliges innsats i næringspolitikk må først og fremst være en konsentrert innsats på generelle tiltak, på områder der Norge ligger særlig dårlig an, som f.eks. reiseliv, forskning og kompetanseutvikling. Derfor foreslår Venstre i sitt alternative statsbudsjett en storstilt satsing på disse områdene. Vi foreslår bl.a. 1,2 milliarder kr til økt forskningsinnsats, hvorav 75 mill. kr til næringsrettet forskning og 75 mill. kr til bl.a. å gjenopprette ordningen med tilskudd til ulønnet arbeidsinnsats, i SkatteFUNN, som den sittende regjering fjernet i 2006. I tillegg foreslår Venstre en økt satsing på markedsføring av norsk reiselivsnæring – en økning i bevilgningene på 50 mill. kr, eller 14 pst., i forhold til Regjeringens forslag til budsjett. Mange offentlige regler, skjemaer og påbud fører til unødige rapporteringskrav og kompliserte regelverk. Småbedrifter og gründere rammes ekstra hardt av skjemaveldet. For Venstre er det en hovedoppgave å forenkle hverdagen til disse bedriftene gjennom å avskaffe unødvendige lover og forskrifter samt å forenkle innrapporteringen gjennom økt bruk av internettbaserte løsninger. I Venstres alternative budsjett foreslår vi å bruke 41 mill. kr for å redusere gebyrene knyttet til Brønnøysundregistrene med 10 pst. Politikk handler om å prioritere, om å være forretningsfører for noen nødvendige endringer. Derfor har Venstre tatt på seg den litt tøffe og også upopulære jobben med å si at 1,8 milliarder kr for å la en yrkesgruppe ikke bidra med skatt, det er helt urimelig, når vi faktisk tar statsministerens og Regjeringens ord på alvor om at de største pengene skal gå til de store tingene. 1,8 milliarder kr bevilges over neste års statsbudsjett til bl.a. bartendere på danskebåten, mens fiskere som ligger dagevis utenfor Grønland i storm og uvær, ikke skal ha den samme fordelen – og det i en situasjon der landet mangler arbeidskraft. Dette er dårlig politikk, Venstre har mot til å si fra. Nettolønnsordningen for sjøfolk må avvikles, fordi den oppfattes som urettferdig for landbasert reiseliv langs kysten og for fiskerinæringen. Spesielt galt blir det når bevilgningene til nettolønnsordningen neste år blir økt med 380 mill. kr, en økning på nesten 30 pst., med begrunnelse i en sterk økning i lønnsnivået for mottakerne av ordningen, hvilket jo er et paradoks i seg selv, all den tid ordningen ble til for å holde lønnsnivået nede. Man skal ikke være mye til spåmann for å forstå at dette er en utvikling som vil eskalere i årene som kommer, og at Regjeringen må gjøre noe med ordningen allerede fra neste år, dersom det ikke skal komme en økt regning på et sted mellom 500 mill. kr og 1 milliard kr allerede ved neste års budsjettbehandling. Mange av regjeringspartienes stortingsrepresentanter har med høy sigarføring solgt Regjeringens såkalte forbedring av de sosiale ordningene for selvstendig næringsdrivende. Det er riktig at selvstendig næringsdrivende nå får rett til svangerskapspenger på linje med vanlige arbeidstakere, men ikke bare må de betale regningen selv, den må faktisk betales med mer enn 150 pst. i 2008. Regjeringen innfører en ordning som koster 60 mill. kr, og tar inn 95 mill. kr fra de selvstendig næringsdrivende for å finansiere dette. Det er mulig at det er det Regjeringen anser som en mer rettferdig skatte- og avgiftspolitikk. Det er bare 14 dager siden landbruks- og matministeren stod på denne talerstol og skrøt uhemmet av Regjeringens fortreffelighet. Han sa at «vi styrker de næringene som forvalter ressursene i distriktene», og at det vil gjøres gjennom «en gjeninnføring av skogpolitikken.» Etter den tid har vi fått fryktvarsler om nedlegging av det meste av Norske Skogs produksjonsanlegg i Norge, under henvisning til Regjeringens rammevilkår og en oversikt over inntektsutviklingen i jordbruket i 2006 som viser en inntektsnedgang på 4 pst. Jeg er noe usikker på om de næringene som forvalter ressursene i distriktene, er like fornøyde som landbruksministeren. Styrelederen i Norges Skogeierforbund, Helge Evju, er i hvert fall klar i sin tale: Hvis dette skjer med Norske Skog, vil det være det mest katastrofale som har skjedd for skogbruket i manns minne. Statsråden gjør imidlertid som Regjeringen generelt og senterpartistatsråder spesielt har for vane: skylder på den forrige regjering. Det er på sin plass å spørre når Regjeringen faktisk er villig til å ta ansvar for sine egne handlinger. Spesielt når driftsgranskingen fra NILF viser at det er kostnadsvekst, ikke minst som følge av økt rente, som utgjør hovedforklaringen på nedgangen i inntektene for bøndene i 2006. 1 pst. renteøkning betyr en samlet merbelastning for landbruket på 350 mill. kr. Da Terje Riis-Johansen overtok statsrådsstolen, var styringsrenten på 2 pst. I dag er den på 5 pst. Det har vært tolv renteøkninger i løpet av den perioden Regjeringen har hatt ansvaret. Merkostnadene for landbruket er over 1 milliard kr årlig. Det er kanskje på tide å være litt mer ærlig om konsekvensene av egen politikk og litt mer forsiktig med å legge skylden på andre. I finansdebatten for 14 dager siden avfyrte landbruksministerens partifelle Per Olaf Lundteigen en kraftsalve om situasjonen for næringsutøverne i det norske landbruket. Han sa at «det snart går over alle grenser i forhold til hvilke tilsyn og hvilke krav som stilles til dem som står for matproduksjonen i Norge». Jeg er helt enig med Lundteigen. Det er et for komplisert regelverk, og mange av landbrukets lover er modne for en modernisering. Regjeringspartiene gikk til valg på en ny fiskeripolitikk. Problemet er at næringen ikke vil ha den fiskeripolitikken. Jeg vil gjerne sitere lederen i Norges Fiskarlag, Reidar Nilsen, trofast arbeiderpartimedlem: «Noe som bekymrer meg er at denne regjeringen ser ut til å være mindre opptatt av behovet av lønnsomhet i næringen, og mer opptatt av detaljstyring. Jeg er redd man på enkelte områder prøver å skru klokka tilbake og se bort fra at vi nå har en næring som greier seg uten statlige overføringer.» Venstre deler denne bekymringen. Jeg håper ikke at politisk detaljstyring sammen med en stigende rente sender næringen inn i en tid med nye vanskeligheter. Venstre har i sitt alternative budsjett hevet fiskerifradraget fra 80 000 kr til 150 000 kr – dette for bl.a. å styrke rekrutteringen til næringen. Norges Fiskarlag mener at fiskerinæringen har mistet 2 000 fiskere bare til offshorenæringen. Venstre er opptatt av at fiskerinæringen skal være økologisk bærekraftig. Det må reageres strengt på overtredelse og juks. Det gode arbeidet på dette området må fortsette. Til slutt vil jeg understreke at Venstre ser på fiskeressursene som en nasjonal ressurs som skal forvaltes nasjonalt. Venstre mener også at regelverk som favoriserer enkelte landsdeler foran andre, er uheldig for næringsutøverne og for næringen på sikt. Venstres fiskeripolitikk går ut på å utvikle en konkurransedyktig og allsidig sjømatnæring. Til slutt tar jeg opp de forslag som Venstre har sammen med andre partier.