Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Foregående taler var opptatt av det han mente var forfall. Jeg håper han kan glede seg over at det på ett område går oppover, nemlig på FIFA-rankingen etter at Drillo overtok ansvaret for landslaget. Politikkens viktigste oppgave er å bidra til at folk er i arbeid. Her har regjeringen lyktes. Ingen andre land har en så stor andel av befolkningen i produktivt arbeid. Ingen har så få i ledighetskø. Vi har unngått at den internasjonale finanskrisen har gått over i en ledighetskrise, slik våre naboland så smertefullt erfarer. Regjeringens håndtering av finanskrisen, som fikk bred støtte her i Stortinget, førte oss trygt gjennom nedturen. Det gir et godt utgangspunkt for å fortsette arbeidet med å forsvare, forsterke og fornye grunnlaget for framtidens verdiskapning og våre velferdstjenester. Det er den andre hovedoppgaven for politikken. Det er fortsatt mye som bør bli bedre i vårt samfunn. Det er eldre som ikke får den sykehjemsplassen de har behov for. Det er barn som må leve for lenge i omsorgssvikt. Det er rusmisbrukere som ikke får bistand til å komme ut av sin nedverdigende situasjon. Jernbanenettet er for gammeldags og for dårlig. Det er for mange veistrekninger som er overbelastet og trafikkfarlige. Alle disse utfordringene kan vi møte gjennom en forsterket innsats. Mens landene rundt oss må kutte i sine budsjetter med øks, kan vi bygge ut jernbanenettet og veiene for 10 mrd. kr mer hvert eneste år framover enn det vi tok oss råd til før finanskrisen rammet. Det er ikke først og fremst oljeformuen som er grunnen til at vi er i denne spesielle situasjonen her i landet. Det er politikken. I 2005 gjorde et flertall i det norske folk et viktig veivalg. De ville heller ha et sterkere fellesskap enn mer skattelettelse. Det er hovedgrunnen til at vi har kunnet sette inn mer ressurser på alle viktige samfunnsområder. Det spesielle i denne debatten er at opposisjonen ikke etterlyser en annen politisk kurs enn den regjeringen presenterer. De etterlyser mer Soria Moria. De kritiserer regjeringen for at den ikke gjennomfører målene i regjeringsplattformen raskere. Høyrepartienes bekjennelse som velferdspartier må forstås på bakgrunn av det som skjedde ved valget i 2005. Etter fire år med Bondevik-regjeringens prioritering av 20 mrd. kr i skattelette framfor å styrke velferdstjenestene lærte høyrepartiene at velgerne forlater de partier som svekker fellesskapet. Derfor profilerer de seg nå som velferdspartier. Og så frister de med noe i tillegg: lavere priser på velferden i den blå butikken enn i den rød-grønne butikken. Hvis det er noen som tror at de kan få mer for mindre, vil jeg anbefale en studietur til Fredrikstad. Der fikk Fremskrittspartiet og Høyre ansvaret etter valget i 2007 på løftet om å fjerne eiendomsskatten samtidig som det skulle bli mer penger til skole og eldreomsorg. De sa de visste hvordan de skulle gjøre det, men den kunnskapen må ha forsvunnet på valgnatten. Riktignok er eiendomsskatten redusert noe, men den er ikke borte, og med utsikter til 100 mill. kr i underskudd i år – det tredje året på rad med underskudd – står kommunen foran omfattende reduksjoner i omsorgstjenestene, i skolen – ja, så å si på alle områder. Den norske samfunnsmodellen med et sterkt fellesskap som vi alle må være med og betale for, undergraves hvis man svekker fundamentet som skal sikre finansieringen. Styrken i det fundamentet heter skatter og avgifter. Det høyrepartiene gjør, er å forespeile oss det trygge og kjente velferdssamfunnet på billigsalg. Den andre viktige pilaren i den norske modellen er samarbeidet mellom en ansvarlig fagbevegelse, ansvarlige arbeidsgivere og myndighetene. Dette er et konkurransefortrinn vi må ta vare på. Men da kan man ikke angripe faglige rettigheter og svekke kampen mot et useriøst arbeidsliv, slik vi så under Bondevik-regjeringen. Hva er egentlig høyrepartienes alternative politikk for å sikre verdiskaping og gode nok velferdstjenester? Høyres Erna Solberg sa at vi skulle få mer igjen for pengene gjennom konkurranseutsetting av oppgavene. Vi kjenner igjen kommunalminister Solberg med sine krav om mer effektive kommuner, kommuner som i årtier har drevet omstilling og effektivisering. Fremskrittspartiets Siv Jensen snakket om reformbehov, men pekte bare på at det måtte til mer penger og mer øremerking og at man måtte få inn markedstenkningen også i eldreomsorgen. Alternativet er altså å overlate mer av jobben til private firmaer som skal konkurrere med kommunene om bevilgningene fra statskassen. Det krever i hvert fall ikke mindre penger i statskassen om også private firmaer skal finansieres av fellesskapet. Det kunne være grunn til å glede seg over at også høyrepartiene slutter opp om en samfunnsmodell med et sterkt fellesskap. Men hvis vi skal kunne ta det på riktig alvor, må de også erkjenne hvilke sentrale pilarer denne modellen hviler på. Det gjør de ikke når de tilbyr den på billigsalg og på ulike måter undervurderer og svekker den rolle partene i arbeidslivet må spille hvis modellen skal fungere både når det gjelder sysselsetting og verdiskaping, og i tryggheten for de grunnleggende velferdstjenestene.