trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-11-17:
Havbruk kan bli Norges viktigste næring om noen år, når de ikke-fornybare ressursene, olje og gass, svinner hen. Derfor er det veldig viktig hvordan storting og regjering håndterer denne saken. Det lyder ganske flott når man hører statsråden si at dette skal bli et globalt og integrert selskap som skal handle forretningsmessig og fullt ut profesjonelt. Likevel er næringen veldig forvirret over statens rolle innenfor havbruksnæringen – jeg var inne på det tidligere – fordi staten har så mange forkledninger. Dette med Nutreco er én ting som har vært gjentatt nesten til det kjedsommelige, men også det at staten betalte overpris for EWOS. I hvilken utstrekning vil staten som investor i framtiden betale overpris for selskaper, og dermed ikke være fullt ut profesjonell og forretningsmessig på lik linje med andre virksomheter basert på private interesser? Vi har også statens rolle innenfor SND-systemet, de er bredt inne innenfor havbruk der også, og gjennom Hydro har de ennå interesser innenfor fôrselskaper, f.eks. Biomar, som jeg nevnte tidligere. Når statens representanter kommer med sin koffert, forvirrer det bransjen både i Norge og utlandet. Hvilken forkledning har staten i dag? Mener ikke statsråden, nå som dette selskapet er ment å bli et instrument i denne politikken, at vi først burde ha en fullstendig utredning om hva som skal være statens rolle og klarlegge den, slik at andre aktører kan vite dette med noenlunde sikkerhet før vi går inn i Statkorn Holding og bevilger dette store beløpet?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-11-17:
Representanten Lilletun har gått over til den reneste tungetale i spørsmålet om Statkorn Holdings kapitalutvidelse. Jeg må få tillate meg å stille spørsmålet om Lilletun i det hele tatt har satt seg inn i hva slags forretningsidé hele denne kapitalutvidelsen er bygd på. Den er bygd på det stikk motsatte av det som representanten Lilletun fremfører fra Stortingets talerstol her i dag. Han sier at kapitalutvidelsen først og fremst er begrunnet med behovet for å få et større internasjonalt engasjement. Nei, det internasjonale engasjementet utgjør kun en tredjedel av denne gigantiske statlig finansierte muskelen som skal inn også i det norske markedet. Det skal brukes et sted mellom 5 og 6 milliarder kr, i Norge to tredjedeler og en tredjedel i utlandet. Han bruker også begrep som at det er behov for å sette selskapet «i stand til» å løse oppgaver. Det er ikke kapital som er mangel innenfor norsk havbruksnæring i disse tider. Det trodde jeg faktisk at også Kristelig Folkeparti hadde klart å oppfatte, når man har sett denne næringens utvikling i løpet av de siste ti år. Det blir jo rent patetisk når vi ser at Kristelig Folkeparti ikke løftet en finger da det statlig majoritetseide Hydro sørget for at Hydro Seafood ble flagget ut av landet med sine 200 direkte og indirekte eide oppdrettskonsesjoner. Så skal man altså gjenta suksessen nå med å være inne i en gigantisk statskapitalistisk finansiert satsing. Hvordan kan Lilletun forsvare at man nå skal i gang med å raide opp langs kysten og flytte eierskap, styring og kapital fra kysten og inn til hovedstaden?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-11-17:
Representanten Tveiten var prisverdig klar i sitt innlegg. Det syns jeg hun fortjener all honnør for. For hun erkjenner, dog ikke med særlig unnskyldende fortegn, at det er ideologiske skiller i salen i dette spørsmålet, og argumenterer ut fra sitt ståsted for prinsippet om et aktivt statlig engasjement innenfor både norsk og internasjonal forretningsutvikling. Og Statkorn Holding faller inn i denne terminologien. Jeg ser jo at de ideologiske parallellene er nokså klare. Vi har for ikke så svært lang tid siden behandlet spørsmålet om IT Fornebu, en klar ideologisk og politisk parallell, da med et litt annet politisk partnerskap enn det man har vært i stand til å prestere i dag. Men siden Lilletun i sitt innlegg understreket at dette ikke innebar noen slags nasjonal raiding, på tross av at det i innstillingen fra flertallet klart står at dette «ikkje skal føre til at selskapet raidar norske konsesjonar og medverkar til fleire oppkjøp av konsesjonar enn det som elles ville vorte resultatet», er mitt spørsmål til Tveiten: Betyr det at man ikke i det hele tatt skal bruke 3-4 milliarder kr på oppkjøp nasjonalt av norske konsesjoner som ligger i Kyst- og Distrikts-Norge? Eller betyr det, som det står når det gjelder selskapets forretningsideer, at man skal nøye seg med å bruke 3-4 milliarder kr, eller nå et produksjonsvolum nasjonalt på 60 000 tonn, hvilket i dag vil innebære et oppkjøp, flytting til hovedstaden og styring av et 100-talls konsesjoner?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-17:
Jeg merket meg at da Jon Lilletun var ferdig med å lese opp innlegget sitt, hadde han behov for å understreke at dette selskapet skulle opptre stort sett internasjonalt. Jeg oppfatter at det var en del av indremedisinen, for jeg går ut fra, etter det som ligger i innstillingen, at dette selskapet skal opptre nasjonalt. Når Høyre snakker om tungetale, føler jeg sterkt at det er Høyre som driver med tungetale om et selskap som skal raide oppover langs kysten. Dette er en vekstnæring. Det er helt klart at i en vekstnæring vil det være sterke kapitalinteresser som står klare til å hoppe inn. Her står sterke kapitalinteresser klare til å kjøpe opp etter hvert som det blir mulighet til å skaffe seg markedsandeler innenfor dette området. Da regner jeg med og antar at Kristelig Folkeparti også mener at Statkorn Holding skal kunne brukes for å være med og strukturere på en fornuftig måte hvis det er behov for det, når sterke kapitalinteresser er på vei oppover langs kysten, for å prøve å samordne, for å prøve å utnytte fordeler som måtte finnes. Jeg synes det er viktig at Lilletun understreker dette, slik at det ikke bare fremstår som at dette er et selskap som skal opptre i Chile og i Canada, men at det også har og vil få en rolle innenfor norsk havbruksnæring.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-17:
Med jevne mellomrom blir SV, iallfall deler av partiet, beskyldt for å være museumsbestyrere. Etter å ha hørt representanten Gabrielsens innlegg, må de ha ganske mange museumsbestyrere i Høyre også. For hva er den faktiske situasjonen? Den faktiske situasjonen er at dette er en næring som vi regner med blir en stor og tung næring i Norge. Når vi er feststemte, snakker vi om at denne næringen skal ta over for oljen. Det er det vi snakker om. Dette er en næring som er skapt bl.a. ved hjelp av offentlig forskningsinnsats. Det er de offentlige forskningsinstitusjonene, høyskoler og universitet, som gjennom en sterk og god innsats har utviklet og er i ferd med å utvikle denne næringen til å bli en kommersielt sterk og god næring for landet. Det er det faktiske forhold. Og så er vi i en situasjon hvor den norske stat også sitter på en ganske stor finanskapital – en kapital som vi plasserer i utlandet, som på en eller annen måte må plasseres. Det er det faktiske forhold. Høyre har tydeligvis ikke noe problem med at vi plasserer den i private selskap i utlandet, som eventuelt også engasjerer seg i havbruk hvis det er aktuelt. Vi er nå i en situasjon hvor vi har et norsk selskap som skal drive innenfor det som vi antar blir en vekstnæring. Og så får Høyre veldige aversjoner mot at statlig finanskapital, som staten sitter på, skal gå inn på eiersiden i selskapet. Det kan ikke være annet enn fordommer og museumsbestyrelse som er årsaken til at en har slike holdninger, for det må jo være i alles interesse at den kapitalen blir satt inn der hvor den kan gi god avkastning, og der hvor den vil gi vekst og arbeidsplasser. Det må jo være målet. Derfor blir standpunktet til Høyre litt merkelig. Det blir uforståelig, og det blir merkelig.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-17:
Kongshaug var opptatt av at statlige midler skulle brukes oppstrøms, og han nevnte spesielt forskning og utvikling. Det var der staten skulle sette inn sine ressurser. Det er jeg enig med ham i. Jeg er enig i at staten skal bruke forskningsmidler på å utvikle næringer – for all del – og at de offentlige utdanningsinstitusjonene skal være sentrale i dette utviklingsarbeidet, at de må være det. Men når han mener at staten skal gå inn oppstrøms, undrer det meg at han ikke har en viss forståelse for at staten også bør ha muligheten til å gå inn nedstrøms. Men i den grad det er aktuelt for staten å gå inn på eiersiden, og i den grad dette blir en vekstnæring, noe som vil gi avkastning på kapital – uten at en skal raide noe som helst langs kysten – er det ikke da rett og rimelig at staten får en rimelig avkastning av det som blir skapt, at en etter å ha gått inn tungt oppstrøms også kan få være med og høste nedstrøms? Hva er det som er prinsipielt vanskelig med å akseptere det? Nå tar jeg ikke stilling til hvorledes denne næringen skal se ut i fremtiden. Men her legger en inn statlige penger i et selskap som skal være aktivt, og da må en også kunne ta ut fortjeneste nedstrøms. Hva er det som er så prinsipielt galt med det, når staten skal være tung og viktig oppstrøms?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Eg vil minna representanten Hedstrøm om at i denne saka er det viktig for oss å leggja til rette for at ein skal behalda 34 pst. Det er eit negativt fleirtal. Det vil seia at ein i dei store avgjerdene vil måtta halda seg til det den aksjeposten gjev rom for. Det er eigentleg svaret til Hedstrøm. Ei anna sak er at dei prosentane som vil liggja ute til sals, er avgrensa. Så lenge det ikkje er ein seljar, hjelper det ikkje om det er ein kjøpar, når 34 pst. faktisk blir verande på staten si hand.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Eg vil prøva å forklara at det som er strategien, er at dei selskapa som eventuelt går inn i Statkorn Holding, då får betaling i form av aksjar frå Statkorn Holding – det betyr at dei vert verande i same båten. Det er hovudprinsippet her. Når det gjeld spørsmålet om raiding, er det lagt vekt på at dette selskapet skal oppføra seg forretningsmessig anstendig. I uttrykket «raiding» legg eg at det skal utøvast ei eller anna form for press på aktørar som finst i næringa, anten dei er små eller store, for at dei nærast skal selja mot sin vilje. Poenget her er at Statkorn Holding på lik linje med andre selskap skal kunna kjøpa på linje med andre aktørar i marknaden. Eg ser ikkje for meg at det skal foregå raiding langs kysten, og eg synest det er ein unødvendig ordbruk for å skremma dei langs kysten – no trur eg ikkje dei vert spesielt redde, for det er dei for tøffe og robuste til, for dei er vande til uver. Men eg trur ikkje at denne debatten står seg på at ein utbroderer dette og snakkar om eit raid langs kysten – eg vil iallfall ta heilt avstand frå det.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Det er streka under frå dei aller fleste at eit statleg selskap eller statleg deleigd selskap må opptre profesjonelt. Den sterkaste kritikken eg har opplevd når det gjeld selskap med statleg eigarskap, har gått ut på at dei har opptredd uprofesjonelt eller som ein dårleg eigar. Eg synest det er merkeleg at når det er eit selskap som no viser at dei oppfører seg som ein profesjonell eigar, så er det gale det òg. Og eg må seia at i tida som no kjem, reknar eg med at Statkorn Holding vil opptre som eit ansvarleg, anstendig selskap som vil ha ei forretningsframferd som er fullt på høgd med det andre selskap i denne bransjen har. Eg har ikkje høyrt at det er andre selskap som har vorte karakteriserte som «raidarar», det er eit uttrykk som har dukka opp no. Når det gjeld havbrukspolitikken framover, vil Stortinget rett over nyttår få seg presentert ei havbrukspolitisk utgreiing, og det vil verta mogleg i fullt monn å få diskutert kva som skal vera vilkåra for denne næringa framover. Det er ein debatt som eg trur vil vekkja stor merksemd, og som mange vil engasjera seg i, noko som denne næringa fortener, og eg ser fram til den debatten.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Det er ikkje overraskande at skiljelinjene i denne debatten i dag går der dei går, men av og til kunne ein vel ha roa seg ned litt. Representanten Ansgar Gabrielsen stiller spørsmål om ein ikkje kunne ha nytta seg av ein annan strategi og late private i staden for staten koma inn når det galdt kapitalutviding, og på den andre sida snakka han om å «berika» statskassa. Heile denne saka dreiar seg om at staten skal få høve til å vera med på ein opptur, og at dei verdiane som ligg der, må kunna koma det norske folket til gode framfor at det nødvendigvis skal koma private aktørar til gode. At det skal vera noko som fell representanten Ansgar Gabrielsen så tungt for brystet, synest eg er rart, for han er ein av eksponentane for at staten i altfor liten grad opptrer som profesjonell eigar. I denne samanhengen er det jo akkurat den profesjonelle eigarskapen som kjem til uttrykk ved at staten er med på å ta inn dei verdiane det er snakk om. I råd som er komne frå heilt uavhengige konsulentselskap som andre selskap nyttar seg av, slår ein akkurat dette fast. Så eg har berre eit lite spørsmål til representanten Gabrielsen: Kva er det som er så vondt med at eit statseigd selskap oppfører seg 100 pst. profesjonelt og maksimerer verdiane for sine eigarar, både private og offentlege?
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-17:
Jeg synes dette er en meget spesiell situasjon – vi diskuterer havbruksnæringens framtid, og fiskeriministeren er ikke i salen. Fra Fiskeridepartementet er det sendt ut kun én pressemelding i høst, som går ut på at en forsvarer et forslag om bruk av auksjonsprinsippet, noe som Arbeiderpartiets landsmøte totalt avviste. Dette dreier seg om det som skal bli den viktigste næringen i Norge i framtiden, og så behandles det som en hastesak fordi Statkorn har snublet over et tilbud i Chile som de sier er gull verdt, og det er helt nødvendig for Statkorn i fortsettelsen at det skjer raskt. Hele næringen har reagert mot det som skjer, og de sier at det må ikke skje – de har advart oss. De mener at det halvstatlige selskapet vil være en trussel mot den strukturen som er bygd opp, og mot de planene som foreligger. Og Arbeiderpartiet fortsetter med å mene at denne næringen skal styres etter «Doris Day»-prinsippet: Det som skjer, det skjer – det som direktørene kommer på, det skal få lov til å bli politikken. Jeg synes det er synd, jeg synes det er forferdelig synd, og jeg synes det er rart at det ikke skal gå an å si i vedtaks form det som jeg mener bør skje i denne næringen. Hvis en mener at det er viktig at dette selskapet ikke opptrer som en raider, så må det gå an å gjøre vedtak om det, likså vel som en gjør vedtak om at hovedkontoret skal være i Norge. Eller er det slik at Rita Tveiten tror, som Lilletun, at Regjeringen selvsagt vil se til at Statkorn ikke opptrer som en raider, uten at det forelegges som noe annet enn som en merknad i en innstilling?
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-17:
Ja, Senterpartiet er talsmann for de små i oppdrettsnæringen, og det trengs. Jeg kjenner næringen på nært hold, og jeg har sett hva som har skjedd gjennom de oppkjøpene som har vært, bl.a. ved Hydro Seafood. Det har vært negativt – det har vært negativt for bygdene, og det har vært negativt for produksjonen i de selskapene. Enkelte som jeg kjenner, var på topp – de var helt på topp. Det ble noe helt annet da eierne ble sittende i en by langt borte og det ikke lenger var noen som gikk ned på anlegget på kveldstid. De små selskapene er de som er mest lønnsomme, fordi det ses så godt etter det som hender. De greier også å få ut stordriftsfordeler ved å samarbeide, de greier å bidra til forskning og utvikling, og de greier så til de grader å få solgt produktene sine. Jeg synes det har gått i lengste laget når det gjelder utvikling mot de store, og jeg synes de har vært hardhendte. Jeg tror at det godt kan komme til å vise seg at de enorme kapitalinnsprøytningene som har vært nødvendige, kan bli tunge nok å bære. Så er det så mye som er i gang, og derfor er vi bare nødt til å gjøre det som skjer! Det var ikke nødvendig å si ok til Nutreco, som er de som introduserer vertikal integrering i denne næringen i Norge. Det gikk an å si nei. I England ble den saken stoppet – den er ikke godkjent i England ennå, fordi Nutreco får for stor makt på fôrsiden. Det kunne også vi ha gjort. Det er ikke nødvendig å la utviklingen bestemme over politikken. Det må gå an at vi som sitter på Stortinget, tar tak i og bestemmer hva som skal være utviklingen innenfor det som vi sier skal være framtidsnæringen vår.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-17:
Dette er i stedet for replikk, for det ble ikke plass til flere replikker. Jeg håper at svaret ikke blir det at det ikke kan besvares fordi det gjelder en annen statsråd. Det gjelder den saken vi har til behandling, og det som står i innstillingen. Når vi diskuterer staten som eier og på hvilken måte staten skal opptre som eier sammen med private og likevel få fram sin vilje som eier, så kommer man tilbake til at den måten det er ryddig for staten å gi beskjed om sin vilje på, er gjennom vedtektene i selskapet. Hvis man sitter som eneeier i selskapet og det skal privatiseres, så må statens formål med å være eier komme fram i vedtektene og bygges inn i vedtektene. Det er en ryddig måte i forhold til de nye private eierne som kommer inn i selskapet. Det er jo det som skjer i en viss utstrekning i dette tilfellet. Så er det altså ett punkt som det har vært umulig å få Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti med på å vedtektsfeste, men som de har ment var så viktig at de ville skrive en merknad om det. Saksordfører Lilletun sa at det er en selvfølge at Regjeringen sørger for at det blir slik. Og det heter i merknaden: «Fleirtalet føreset at den styrkte eigenkapitalsituasjonen ikkje skal føre til at selskapet raidar norske konsesjonar og medverkar til fleire oppkjøp av konsesjonar enn det som elles ville vorte resultatet.» Det dreier seg om et selskap som skal bli like stort i Norge som Hydro Seafood er i dag – og det skal ikke kjøpes opp flere konsesjoner enn det ville ha blitt uten det selskapet. Jeg vil da spørre statsråden: På hvilken måte skal Regjeringen sørge for at det blir slik som denne merknaden sier, når man ikke ønsker at det skal stå i vedtektene og på det viset gjøres kjent for de andre eierne som skal komme kjapt inn i dette nye selskapet?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Etter den siste tidas hendingar i denne salen hadde eg faktisk fått det inntrykket at Framstegspartiet hadde begynt å få eit anna syn på samarbeidet mellom staten og dei private. Men så viser det seg igjen at Framstegspartiet er særdeles tilpassingsdyktige, ut frå kva dei reknar med veljarane meiner er best. Men det som forundrar meg mest, er at representanten Hedstrøm seier at dette er ei «spekulativ» verksemd, når dei fremste konsulentane vi har på dette området, seier det stikk motsette! Dersom ein skal opptre som profesjonell eigar, skal ein gjere nettopp det som Regjeringa her foreslår, og som Stortinget kjem til å vedta seinare i dag: gå inn med ein kapitalauke før ein sel seg ned eller går inn i samarbeid med andre i næringa. Så her er det Framstegspartiet og Høgre som spekulerer med staten og det norske folk sine ressursar, ikkje fleirtalet. Det synest eg at vi i alle fall bør vere samde om. Det er ikkje slik at dette selskapet skal «raide opp» små og store oppdrettsanlegg langs kysten. Når det gjeld dei som er i privat eige, er det dei private som avgjer om dei vil selje! Det er ikkje Statkorn Holding i dag eller i ei framtidig form, men det er dei som eig dei i dag, som avgjer om dei vil selje. Og dersom det er slik at dei vil selje, er det betre at Statkorn Holdning kjøper enn at Nutreco gjer det, i alle fall sett med mine auge.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Eg registrerer at Senterpartiet og Morten Lund gjer seg til talsmenn for dei små i oppdrettsnæringa – det var kanskje for så vidt oppdrettsnæringa generelt – men det er jo ikkje slik at Senterpartiet i alle saker som har hatt med oppdrettsnæringa si framtid å gjere, har stått på næringa si side. Eg trur representanten Morten Lund må studere si forhistorie i sitt forsvar av oppdrettsnæringa generelt og dei små oppdrettarane spesielt. Så er Senterpartiet mot vertikal integrering i denne næringa. Ja, det må Senterpartiet og representanten Morten Lund gjerne få vere, men den integrasjonen er i full gang. Det skjedde ved at Nutreco kjøpte opp Hydro Seafood – rett nok etter protest frå mange her i salen, men det er det som er realiteten. Og dersom det er slik at Senterpartiet trur at ein kan leve vidare i all framtid utan at ein får ein vertikal integrasjon i denne næringa, ja, då må dei gå i tenkjeboksen. Det er heilt openbert at det er kome for å bli. Då er det viktig at vi også har eit nasjonalt selskap som kan gjere sitt i den samanhengen. Det har vore mange som har etterlyst fiskeriministeren. Kan det ikkje rett og slett vere det at fiskeriministeren ikkje sit som eigarens representant for Statkorn Holding og heller ikkje skal gjere det etter at dette har kome på børs? Han skal vere den som forvaltar fiskeriinteressene og også havbruksinteressene, både i dag og i framtida, så dette burde vere eit klart uttrykk for at her vil ein skilje rollene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-17:
Etter mitt skjønn er det som står i innstillingen, ikke i nærheten av det som menes med en profesjonell eier. All den juletrepynten som er hengt på denne saken, innebærer ikke utøvelse av profesjonelt eierskap. Det som er proposisjonens budskap, kan jeg vel være med på å kalle et forsøk på å utøve profesjonelt eierskap. Alt det andre som man prøver å henge på, som skal inn og vedtektsfestes osv., vil være en hemsko for dette selskapet i ettertid. Derom kan det ikke være noen tvil. Og er det en ting jeg er sikker på, er det at styret i Statkorn Holding ville ha vært all den juletrepynten foruten. Så til dette med at staten skal være med på oppturen. Hvem har sagt at det om ett år er samme stoda i denne næringen som det er i dag? Hvis en skal se de siste ti årene under ett, er det i løpet av de siste ti-tolv månedene vi har vært på det prisleiet vi er nå, og som en gjennomsnittsbetraktning har ikke dette vært noen særegen, god butikk. Man kjøper i troen på en gitt utvikling. Det er det som er tilfellet her også. Men poenget mitt er at staten kunne ha tatt den gevinsten ut i forkant uten å være med på kapitalforhøyelsen, ved at man hadde en emisjon uten å selv gå inn, og så selge ut. Man hadde selvfølgelig fått diskontert denne verdien og troen på framtida og dette oppkjøpet. For det er helt åpenbart at om staten hadde sagt nei til å gå inn med 1,2 milliarder kr, så hadde dette selskapet allikevel kunnet få til en finansiering så man kunne ha raidet tidlig det omfanget som man ønsket. Til slutt: Hele intensjonen om å bygge murer langs dette landet for å unngå utenlandsk eierskap i norsk oppdrett, synes jeg for så vidt er et greit standpunkt. På den annen side, hvis en samtidig og i samme innstilling maksimerer det statlige selskapets muligheter til å raide på den sørlige halvkule, da er dobbeltmoralen satt i system.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-17:
Jeg kan bekrefte at kalenderen viser at det nærmer seg jul, men representanten Gabrielsen er ikke i nærheten av julestemning ennå, for smultringbaksten har ikke begynt, så det ligger noe frem i tid. Juletrepynten i denne sammenheng er ikke de formuleringene som går på auksjoner og alt det som for så vidt er irrelevant i forhold til selve saken om Statkorn, men de reduksjonene av handlingsrommet til selskapet, som ethvert selskap og styre ønsker å ha maksimalt, uten beskrankning utover aksjelovens bestemmelse. I den innstillingen og i det romertallsvedtaket som vi har i dag, ligger det noen føringer som virker innsnevrende for handlingsrommet til selskapet, og som vil redusere muligheten for å utøve eierskapet – som representanten Lilletun selv karakteriserte det som innledningsvis – på forretningsmessige vilkår. Det er noen andre hensyn som skal tas, og som har sin pris, og som vil avleire seg i verdien av aksjene på dette selskapet, enten det skyldes de private eller de offentlige aksjonærene. Så til dette med NHO-presidenten. Nå så jeg ikke han på TV i går, men han sa vel neppe noe som ikke har vært sagt tusen ganger før fra NHO om behovet for å beholde norske hovedkontor og norsk eierskap. Det er noe vi alle er enige om er viktig. Det vi er litt uenige om, er på hvilken måte det skal skje. Jeg deler ikke den filosofien at vi skal gjøre det gjennom å vedtektsfeste det selskapet som vi skal inn og ha en eierandel i, for så å selge oss ut. Det vi må gjøre, er selvfølgelig å lage rammebetingelser som gjør at folk gjør dette frivillig, at de blir i dette landet og finner det formålstjenlig å drive næringsvirksomhet fra Norge, både som eiere og som driftsorganisasjon. Det gjør vi gjennom de rammebetingelsene som vi stort sett vedtar i forbindelse med budsjettet. Og etter forlydende kan vel forhandlingsresultatet, så langt det er lekket ut, tyde på at det blir en forbedring i forhold til det det opprinnelig kunne se ut til, og det er jo prisverdig fra hr. Lilletun.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-17:
At det er museumsvoktere og -bestyrere i flere partier, ser jeg ikke bort fra. De er mer synlige i enkelte partier enn i andre. Men når det blir snakk om at vi må bruke den statlige finanskapitalen til å kjøpe opp vekstnæring i Norge, så er jeg uenig. Jeg tror det er meget uheldig om vi skulle endre på den politikken som det var bred enighet om i denne salen, at opphoping av kapital på statens hånd og som Norges Bank bestyrer, skal spres til eierandelen er oppe i et par prosent. Her snakker vi om å oppkapitalisere et selskap som vi eier 80 pst. av, og som skal bli et lokomotiv. Og det er klart at hvis det neste eksempelvis blir dette fondet som ble utredet av Opseth, som skulle ha 100 milliarder kr til å kjøpe opp matvarekjeder og forskjellig i inn- og utland, tror jeg ikke det er den beste måten å forvalte statens midler på. I næringsvirksomhet i dette landet bør vi etter mitt skjønn avvikle det statlige direkte eierskapet. Jeg ser ingen grunn til at vi skal gå inn i en oppdrettsnæring og begynne å bruke milliarder. Da ville det jo ikke vært unaturlig om en sa, hvis en har det standpunktet som SV har, at vi deler ikke ut flere oppdrettskonsesjoner, la staten ta den gevinsten som det er et så veldig potensial i. Når det gjelder hvem som har bygd opp norsk havbruksnæring, er det klart at det har skjedd ved forskning og ved privat kapital, som det har vært over alt i verden. Norge står for mellom 1 og 2 pst. av verdens oppdrett, og en må ikke ha den forestillingen at det er norske offentlige midler som har lært verden oppdrett. Det er ikke slik at nødvendigvis vi har tenkt alle tankene først. Når det gjelder rød fisk, er vi langt fremme, har 10 pst. av verdensmarkedet og er i front – og bør være i front. Vi er dessverre hemmet av avtalen med EU for å ekspandere enda mer.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-17:
Statsråden sa mot slutten av sitt innlegg at han var veldig glad, og så viste han til det han hadde fått til sammen med Kristelig Folkeparti. Ingenting er jo triveligere for oss i Stortinget enn å ha glade statsråder. Det har de også vært de statsrådene som ned gjennom tidene har lagt frem forslag om saker som Stortinget burde engasjere seg i for å ta del i gevinsten, som man sa. Det var koksverk, jernverk, Sydvaranger, IT Fornebu, Gardermobanen, språksenter på Voss – en kan holde på så lenge en har pust og taletid – og nå altså Statkorn. Jeg har et veldig enkelt spørsmål til statsråden – det er ikke av politisk art engang: Hvor mange konsesjoner utgjør den veksten man skal ha i Norge etter de rådene man har fått om det, som styret har tiltrått? Statsråden sa at Regjeringen har valgt å vektlegge de råd man har fått, og at man har lagt det inn i proposisjonen. Hvor mange konsesjoner utgjør den veksten man i dag oppkapitaliserer for skal være grunnlaget i Norge, ikke i Chile? Hvor mange konsesjoner ligger det i strategien at man skal ha i Norge?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-17:
Jeg hadde et spørsmål til statsråden som jeg ikke fikk besvart. Jeg skal gjenta det. Jeg antar at det var det han spurte embetsverket og ledelsen i Statkorn om, som da sitter i diplomatlosjen. Spørsmålet mitt var: Den strategien som er valgt innebærer at dette selskapet skal ha et produksjonsvolum på 90 000 tonn, hvorav produksjonen av 30 000 tonn synes å skulle foregå utenfor dette lands grenser, og et produksjonsvolum på 60 000 tonn skal være det dette selskapet skal ha innenfor landets grense, hvilket utgjør 10 pst. av norsk oppdrettsvolum. Hvor mange konsesjoner må da Statkorn Holding ASA kjøpe eller infusjonere og betale enten cash eller i aksjer for å realisere den visjonen som er utarbeidet på Aker Brygge, tiltrådt av Statkorn Holding ASA, og som ligger til grunn for Regjeringens anbefaling til Stortinget?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-11-17:
Takk for det minuttet, president! Jeg registrerer at statsråden kanskje distanserer seg litt fra det som står i proposisjonen, der man kan få et inntrykk av at konsulentenes rapport legges til grunn for strategier som jeg i liten grad kan se at noen har fraveket. Jeg må allikevel ta til etterretning at statsråden antyder at på dette punktet har ikke styret i Statkorn sluttet seg til konsulentenes anbefaling – i hvert fall ikke fullt ut. Da er mitt siste spørsmål: Hva ser statsråden for seg av størrelse for Statkorn i Norge? I dag bevilger stortingsflertallet 1,2 milliarder kr til oppkjøp som skal gjøre dem i stand til å kjøpe kapasitet i Sør-Amerika på 30 000 tonn, og det er antydet 60 000 tonn i Norge. Hvilken størrelse og hvilket antall konsesjoner ser statsråden for seg at dette selskapet får i Kongeriket?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-11-17:
Venstre vil ha et samspill mellom staten og næringslivet, men vi vil ikke ha en ubalanse der staten blir en mastodont som på politiske premisser skal dirigere en næringsutvikling og med statlig kapital overkjøre andre. Venstre vil ikke ha et samrøre med et aksjeselskap som har skattebetalernes penger i ryggen, og som er med på å så tvil om reell frihet og forretningsmessig sunn konkurranse. Det er dette som er de viktige skillelinjer. Forskningsinnsatsen kan settes inn på helt andre områder enn å legges inn i et slikt selskap som her blir foreslått, med de mål og visjoner som selskapet har med tanke på såkalt raiding av norske oppdrettsselskap langs kysten.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-11-17:
Dette er også på bakgrunn av at jeg ikke fikk anledning til å ta replikk tidligere. Blant næringsutøverne råder det en utrygghet for hvilke konsekvenser den nye kapitalsterke statlige giganten vil få. Hva kommer til å skje i praksis? Andre fôrprodusenter som er utenfor selskapet, frykter også at det kan bli et marked som ikke er tuftet på sunne konkurransemessige prinsipper. Statens konsulenter anbefaler Statkorn-gruppen å integrere raskt og tungt for å lykkes med sine strategiplaner. En slik strategi er bl.a. fusjon eller oppkjøp av ett av de ti største norske oppdrettsselskapene. Så har flertallet i en merknad sagt følgende: «Fleirtalet føreset at den styrkte eigenkapitalsituasjonen ikkje skal føre til at selskapet raidar norske konsesjonar og medverkar til fleire oppkjøp av konsesjonar enn det som elles ville vorte resultatet.» Er oppkjøp av ett av ti norske oppdrettsselskap raiding? Eller hvordan definerer statsråden flertallsmerknaden og innholdet i ordet «raiding»? Det kunne være greit å vite.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Hovedsvaret på spørsmålet fra representanten Hedstrøm vil være at staten også overfor oppdrettsnæringen, som i forhold til mange andre næringer, vil ha ulike roller å spille i ulike sammenhenger. Derfor er det viktig at staten opptrer ryddig. Jeg tror sikkert det ville være i tråd med Fremskrittspartiets politikk, men ikke med Regjeringens, å si at staten bare skulle ha ett engasjement overfor en næring. Det er klart at også overfor oppdrettsnæringen vil man ha et engasjement i forhold til SND, et engasjement i forhold til forskning og utvikling, i forhold til skattepolitikken, i forhold til arealpolitikken, og også som eier av en aktør. Dette tror jeg er en naturlig situasjon i et samfunn som det norske. Det er viktig at vi er ryddige når vi utøver de ulike rollene, og det er det absolutt intensjonen å være også i forhold til Statkorn Holding i framtida. Det som er viktig for meg å understreke, er at jeg vil bestride veldig klart at Statkorn Holding har betalt en overpris for EWOS og nærmest kommet med statens pengekasse i hånden da det selskapet ble kjøpt. Selskapet er kjøpt på et rent forretningsmessig grunnlag i konkurranse med andre, men også med basis i at man har hatt en partnerskaptenking i arbeidet med å kjøpe det. Og nettopp idéen om å bruke partnerskap som byggestein er jo det bærende i de planer som Statkorn Holding har lagt for framtida, at man ønsker å se om man kan finne aktører i det norske oppdrettsmarkedet å samarbeide og bygge partnerskap med. Det har jeg stor tillit til også vil være den politikken som blir utøvd.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
La meg først få starte med at Gabrielsen i starten av sin replikk er inne på et forhold som det er viktig at vi er klar over, nemlig at det ikke finnes et eneste engasjement i næringslivet som med 100 pst. sikkerhet er garantert suksess. Det er ingen tvil om at selv om vi her har entydige anbefalinger og råd fra konsulentene om å delta, og har sannsynlighetsutgreiing for at ting vil kunne gå bra, likevel også står overfor en situasjon som vil bli krevende og utfordrende. Det er selvfølgelig ikke sånn at man har hånd om alle de ulike forholdene som til slutt vil danne sannheten om Statkorn Holding om noen år. I den grad jeg har framstilt det slik at dette er uproblematisk og ikke utfordrende og krevende, vil jeg gjerne benytte denne anledningen til å understreke at det er det. I konsulentrapportene er det også gitt ganske klare føringer for på hvilke områder Statkorn Holding har et klart forbedringsbehov. Så til den andre delen av spørsmålet fra Gabrielsen. Jeg er ikke i stand til å si eksakt hvor mange konsesjoner det vil være snakk om. Meg bekjent foreligger det ikke den type tall fra Statkorn Holding heller. Selskapets overordnede strategi, slik jeg opplever det, er jo at man nå er opptatt av å knytte partnerskap med norske selskap. Man er opptatt av å finne seriøse aktører i den norske næringen som en kan inngå langsiktig alliansebygging med, og man har da ikke på forhånd en bestemt oppfatning om hvor stort selskapet skal være, og hvordan det pr. i dag ser ut.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Det er i utgangspunktet ikke naturlig for meg å kommentere det; det ligger klart til et annet departement, som daglig er satt til å styre. Men det er selvfølgelig slik – og det tror jeg Lilletun er veldig klar over, men jeg skjønner behovet for å få det bekreftet – at flertallsmerknader av denne type fra en stortingskomite tillegges stor vekt. Vi har selvfølgelig merket oss det, og det vil være helt naturlig for meg å ta dette spesielt opp med statsråd Gregussen. Jeg føler meg veldig trygg på at Regjeringen ikke vil ha noen problemer med å følge opp intensjonen i de flertallsmerknadene som ligger til grunn også på disse områdene.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Det er flere som har beklaget at det ikke var anledning til å ta flere replikker. La meg bare understreke at det ikke er statsråden som har begrenset antall replikkmuligheter – det får andre ta et visst ansvar for. Men jeg vil selvfølgelig allikevel benytte anledningen til å prøve å svare på en del av de spørsmålene som har kommet opp. Morten Lund er opptatt av hvordan eieren kan bidra til å få igjennom sin vilje – hvordan man her kan legge opp en drift som gjør at man går for partnerskap, søker samarbeid og søker fellesskap framfor å raide. Ja, staten skal her fortsatt sitte med minimum 34 pst. av eierkapitalen og vil være en betydelig eier i så måte. Det sies også klart både i proposisjonen og innstillingen fra komiteen at når man nå skal ut i det norske markedet, skal man søke etter industrielle samarbeidspartnere, man skal søke partnerskap. Og jeg forutsetter og tar som en selvfølge at både styret og ledelsen i Statkorn Holding lytter til det eieren sier. Hvis det er sånn at styret og ledelsen i Statkorn Holding skulle begynne med en annen oppførsel enn det som nå klart er understreket både fra flertallet i denne sal og fra meg som eierrepresentant, fins det selvfølgelig virkemidler for å gjøre noe både med styret og ledelsen. Så det ville altså være en aldeles håpløs strategi å tro at styret her skulle begynne å opptre stikk i strid med så klare styringssignal fra eier som det som har kommet til uttrykk i denne saken. Så det bekymrer meg ikke særlig så lenge det nettopp er styret selv som har foreslått denne strategien overfor eierne. Så sier Ansgar Gabrielsen at han ikke fikk besvart sitt spørsmål. Ja, han likte i hvert fall ikke svaret. Men det som er å si til spørsmålet om antall konsesjoner, er at det stemmer at de konsulentrapportene som har kommet, hadde en klar anbefaling på 90 000 tonn og fordeling 60 000/30 000. Styret i Statkorn Holding har ikke fullt ut sluttet seg til de samme typer vurderinger, men man er enig i at man må ha en viss størrelse, og at man skal jobbe med partnerskap i norsk næring for å komme fram til en fornuftig struktur på selskapet. Det er det svaret jeg synes det er naturlig å gi i så måte. Kongshaug synes jeg at jeg på mange måter har svart gjennom svaret til Morten Lund.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-11-17:
Det hevdes i ulike sammenhenger at det ikke alltid er størrelsen det kommer an på, men i denne sammenhengen kan det kanskje være noe i det! Jeg tror i hvert fall at det vil være urimelig å fastsette det eksakte antall konsesjoner, for jeg tror at det til de grader vil være avhengig av totalpakken som vil fremstå i form av kompetanse, i form av konsesjoner, i form av alle de ulike faktorene som er viktige for å lykkes i denne næringen i framtiden når man skal finne den partneren, eller de partnerne, som skal gå sammen med Statkorn Holding ASA i framtida for å bygge et sterkt og godt selskap som skal opptre både internasjonalt og nasjonalt. At det må være en viss størrelse i antall konsesjoner, tror jeg ikke det er noen tvil om. Konsulentene har altså anbefalt 60 000 tonn i Norge. Det er jo et betydelig antall konsesjoner. Det viser noe om behovet for å bli stor. Det viser noe om behovet for at når man nå skal lete etter partnerskap og samarbeidspartnere, må man altså gå til de selskapene som har en tyngde i det norske markedet allerede i dag. Jeg er ikke bekymret for at det ikke finnes selskaper som kan være interessert i den type dialog med Statkorn Holding. Jeg er rimelig optimist og tror at når denne saken nå er ferdig i Stortinget, kan det hende at Stortinget ganske snart får se at det altså er fullt mulig å bygge partnerskap, bli stor i Norge, utvikle et selskap som er sterkt forankret nasjonalt med hovedkontor i Norge, som er god på FoU, god på miljø, uten raiding og uten at noen små oppdrettere føler seg overkjørt og ødelagt, men at vi altså kan se at dette selskapet nettopp blir det vi tror det skal kunne bli.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-11-17:
Vi behandler i dag innstillingen om hvorvidt Statkorn Holding skal bli et stort selskap med statlige midler som skal gå inn i næringen når det gjelder oppdrett, både til lands og til vanns, hadde jeg nær sagt, både innenlands og utenlands. Alle har vel i friskt minne hva som skjedde da Nutreco kjøpte opp Hydro Seafood. Det er antakelig et resultat av den debatten som kom etter det oppkjøpet, at denne saken er kommet på kartet. Og jeg syns at tankene som ligger bak, med kapitalinnsprøytninger i Statkorn Holding, i utgangspunktet er fornuftig. Hadde vi hatt et slikt selskap da Hydro Seafood ble solgt, hadde det nok ikke skjedd at det kom på utenlandske hender. Vi opplever i dag at mer og mer av norsk næringsliv selges til utlandet. Pengene for salgene sendes etter, fordi vi har altfor mye penger i dette landet, de må brukes i utlandet, for så igjen å bli brukt til nye oppkjøp her i landet, hvor så igjen overskuddet blir sendt til utlandet, for igjen å bli brukt til å kjøpe opp bedrifter i Norge. Det er en merkverdig situasjon. Jeg vil ikke være med på dette. Jeg forstår ikke hva slags politikk som føres når det er så viktig å få solgt alt som finnes av næringsliv og verdier til utlandet – å bli kjøpt opp og eid i utlandet – og så sende pengene etter. Det er jo en politikk som fører til nedlegging av nasjonalstaten i raskt voksende tempo. Opsjoner og konsesjoner har vært et hett tema. I forarbeidene til havbruksloven står det klart at konsesjoner ikke skal ha noen verdi i seg selv. At vi nå har opplevd at det selges aksjer og selges anlegg og handles med dette, er noe som man ikke kan regulere med lov. Det er markedet som bestemmer det. Men når staten skal begynne å selge konsesjoner, da bryter de jo sitt eget lovverk. Det blir jo helt mot sin hensikt, mot det som var intensjonen med loven. Loven må i så fall forandres. Punkt nummer to: Så begynner man å snakke om arealavgift, at staten skal kreve inn arealavgift. Arealavgift for hva? Skal de kreve inn arealavgift for et område som de ikke eier? Staten eier ikke havet, det er allmenning. De kan ikke kreve inn arealavgift for et område som staten ikke eier. Det er en merkverdig problemstilling. Loven må i så fall endres, og så må staten få eierrett til havet. Det har ikke staten i dag. Det er allmenning – alle har rett til å bruke havet. Hvis vi foretar en lovendring slik at det blir mulig å eie havet, slik som forslaget i forbindelse med havbeiteloven legger opp til, blir det i så fall første gang det prinsippet blir innført at det kan bli eierskap til et område der det er utsatt en art som kravler og kryper – da innfører vi et nytt prinsipp. Hva er da i realiteten til hinder for at man i fremtiden vil oppleve at hele norsk økonomisk sone kan kjøpes opp av et eller annet fond ute i verden som Norge kanskje har bidratt med kapital til? Vi er på et kjør som jeg tror folk ikke forstår. I dag snakkes det om at det skal bli så stor vekst. Vi må bruke tre kilo fisk for å få ut ett kilo fôr – hvis man bruker fisk. Hvis vi øker oppdrett til 2,5 mill. tonn, må vi ha 7,5 mill. tonn med fisk – mat som kan fôre den sultne verden. Er det realistisk?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-11-17:
Jeg får fortsette der jeg slapp. Det jeg har tenkt å fortsette med, er nettopp dette med fôrsituasjonen. 7,5 millioner tonn tilsvarer 10 pst. av verdensfangsten i dag. Dersom man skal få fôr til den formidable veksten man skal ha i havbruksnæringen, må man skaffe det et sted, og det fins ikke noen annen måte å utvikle nye fôrtyper på enn gjennom forskning – forskning, forskning og atter forskning. I dag brukes det kun 30 mill. kr til havbruksforskning fra Fiskeridepartementets side, fra statens side – kun 30 mill. kr. For å sammenlikne brukes det 42 mill. kr for å dekke rovdyrskader i landbruksnæringen. Det skulle være et brukbart sammenlikningsgrunnlag – ettersom vi har landbruksstatsråden her. Det må gjøres noe dramatisk for å få utviklet nye fôrtyper. Det må ikke bli slik at lønnsomheten i oppdrettsnæringen skal basere seg på handel med aksjer, raiding, for så å selge igjen. Det er vel ikke det som er målet med oppdrettsnæringen. Det må være fra produksjon, aktivitet og salg at nettoen må komme. Jeg synes det blir en uvirkelig debatt når hele næringen skal gjøres om til et spekulasjonsobjekt. Det er fôr og det er fiskerinæringen som står for tur neste gang. PanFish har vært på oppkjøpsrunde på Vestlandet og kjøpt opp en rekke båter i pelagisk sektor. Nå er de på raid oppover Nord-Norges kyst for å kjøpe opp andre pelagiske selskaper og båter. Det er der kampen vil stå, ikke minst kampen om arealer. Vil Statkorn Holding også hive seg inn i et oppkjøp i fiskerinæringen for å få fatt i og sikre seg fôrtilgang? Det skulle det vært artig å få et svar på. Vil de hive seg inn i konkurransen og legge også fiskerinæringen under spekulantenes føtter? Slik jeg ser det i dag, er det kun én måte man kan løse fôrproblemet på. Det er å få utnyttet fotosyntesen, og da tenker seg spesielt på skjell. Det er laget en rapport som sier at det kan produseres 1,3 millioner tonn fra Trøndelag og sørover i landet. Det er kun sola, saltet og ferskvannet som gjør at man får den utviklingen, at man kan produsere så mye. Her må det forskes.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-03:
Jeg tillater meg å stille et spørsmål til justisministeren. I går var justiskomiteen i Østfold og besøkte bl.a. politimesteren i Halden og hans stab. Vi fikk en grundig innføring i politidistriktets virksomhet, med spesiell vektlegging av grensekontroll og kriminalitet knyttet til den. Justiskomiteen satt igjen med et solid inntrykk av at politiet i godt samarbeid med tolletaten utførte grensekontrollen på en svært tilfredsstillende måte. Det ble også dokumentert gjennom oversikter over beslag av narkotika og sprit, menneskesmugling mv. Stor var imidlertid vår forbauselse da ansvarlig polititjenestemann gav uttrykk for at man ikke visste hva som skal komme istedenfor den grensekontrollen man har i dag, når Schengen-avtalen trer i kraft til høsten.(Presidenten klubber.) Mitt spørsmål blir: Hva skal man fra justisministerens/departementets side komme opp med av kontrolltiltak? Og når skal polititjenestemennene i Halden og andre steder få høre hva disse kontrolltiltakene går ut på? (Presidenten klubber.)
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-03:
Jeg takker for svaret. Men jeg er faktisk litt overrasket over justisministerens svar, for når justiskomiteen helt klart fikk uttrykt politiets bekymring for hva som skal erstatte grensekontrollen, som faktisk skal nedlegges, er det et signal vi tar på alvor. Og vi er veldig opptatt av hva slags signaler som går ut til bl.a. kriminelle miljøer, som ser denne omleggingen av kontrollen, med kanskje ikke fullt så god kontroll, som en stor mulighet til å smugle inn narkotika, mennesker osv. Det er den bekymringen jeg gir uttrykk for. Jeg tror også det norske folk så snart som mulig er svært interessert i å få innsikt i hva slags kontroll man ønsker å etablere som erstatning for den grensekontrollen som justiskomiteen fikk et klart inntrykk av har fungert godt.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-03:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren, som jeg forstår vil bli besvart av fiskeriministeren: «For å ha en beredskap ved ras og rasfare i en isolert Tamokdal besluttet Balsfjord formannskap nylig å opprette en beredskapstrasé for snøscooter. Ifølge avisa Nye Troms var denne tenkt brukt dersom fylkesveien ble stengt og man ikke hadde andre transportmuligheter. Fylkesmannen har underkjent det kommunale vedtaket, fordi det ikke i loven er hjemmel for en slik løype. Hva kan statsråden gjøre for at folk og forsyninger i nødvendig omfang kan bringes frem i en eventuell krisesituasjon?»
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Det som ble opplyst her nå, overrasker meg faktisk, fordi det statsråden gav uttrykk for, var at en slik nødtrasé som man her snakker om, faktisk er mulig å foreslå opprettet under spesielle forhold. Folk flest i det området vi her snakker om, som har vært rimelig hardt prøvd i vinter med ras, stenging av veier osv., har følelsen av at man har en miljøvernavdeling hos fylkesmannen som sier at det ikke er hjemmel i loven for å opprette en slik trasé. Så sier statsråden: Det er det mulig å forberede seg på ved å merke en trasé i forkant. Slik kan man svare når man sitter i Oslo og ikke vet hvordan forholdene er i Tamokdal. Når raset går, er det faktisk bare én mulighet, én trasé. Folk i Tamokdal og i Balsfjord kommune ønsker en sikkerhet for at man kan komme dem til unnsetning, at de kan føle en nødvendige trygghet for at de får hjelp.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Det jeg føler nå, er faktisk at det vedtaket som ble gjort av formannskapet i Balsfjord på bakgrunn av den helt spesielle og ekstreme situasjonen i Tamokdal, hadde ikke fylkesmannens miljøvernavdeling anledning til å fatte, og jeg ber statsråden bekrefte det. Det synes jeg er en ryddig og nødvendig oppklaring. Så rasutsatt som Tamokdal er, vil man f.eks. neste år kunne komme i samme situasjon. Derfor tror jeg det er greit for dem nå å vite at det kan opprettes en nødtrasé når situasjonen krever det. Og når man nå igjen gjentar at man kan gjøre forberedelser: Det er faktisk slik at veien er feid vekk i hundrevis av meter. En må faktisk se hvordan skredet går, før en kan begynne å snakke om å merke noen trasé.