Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Jeg vil også takke saksordføreren for et konstruktivt og smidig samarbeid om denne saken. Den tverrpolitiske støtten til avtalen i innstillingen bekrefter et verdifullt grunnlag for norsk utenrikspolitikk, nemlig evnen til å løfte noen sentrale saker ut av fristelsen for partipolitisk kiv og taktikkeri, av hensyn til hva som tjener landets interesser. Avtalen løser, som flere har sagt, det viktigste utestående spørsmålet mellom Norge og Russland i etterkrigstiden. En avklart grense i nord, dette enorme havområdet, vil legge grunnlaget for nye muligheter for samarbeid om utviklingen, om ressursforvaltningen og om en bærekraftig utnyttelse av ressursene. Et stort område åpnes for petroleumssektoren på begge sider av grensen. Her trengs samarbeid, ikke minst for å sikre en miljømessig forsvarlig petroleumsvirksomhet i disse sårbare områdene. Samtidig vil jeg understreke at avtalen ikke endrer på det viktige samarbeidet om en bærekraftig forvaltning av de rike fiskeriressursene i dette havområdet. Det fortsetter som før. Alt dette skaper nye muligheter for næringsliv, for nye arbeidsplasser og for folk-til-folk-samarbeid i nord. Det må også understrekes at delelinjeavtalen styrker vårt naboforhold til Russland. Det gir økt stabilitet og forutsigbarhet i den nordlige regionen, en region som i nesten 50 år var en av de sentrale konfliktflatene – ikke så mye mellom to naboland, men mellom øst og vest og mellom to ideologier: mellom demokrati og markedsøkonomi i vest og kommunisme i øst. Saksordføreren har redegjort for – og andre har vært inne på det i debatten – de sentrale elementene i avtalen på en god måte, så jeg skal ikke repetere det. Men jeg vil undertegne og understreke rosen til dem som – på begge sider – gjennom 40 år har arbeidet med denne avtalen. Det har tatt tid, men noe av den tiden må trolig tilskrives at vi startet arbeidet med Sovjetunionen og inngår avtalen med Russland. På den annen side har det gjennom disse årene skjedd en utvikling i havretten som har bidratt til den balanserte løsningen som nå ligger på bordet for ratifisering i dag. Dette er en viktig dimensjon ved avtalen. Den bygger på havrettens regler om maritime avgrensninger i Havrettskonvensjonen, som begge land har sluttet seg til og dermed er bundet av. Den internasjonale domstolen i Haag har gjennom ulike dommer gitt betydningsfulle bidrag til avklaring av folkerettens rettesnorer, som det heter, på dette området, blant disse avklaringen av grensene mellom Jan Mayen og Grønland i 1993. At et stort og mektig land overfor en mindre nabo legger internasjonale avtaler og internasjonal rettsorden til grunn, bør bli lagt merke til. Det må stå som en modell for uenighet om grensedragning andre steder. Den evne russerne her har vist til å endre fokus fra en snever egeninteresse og en tenkning innenfor et nullsumspill til en vinn-vinn-situasjon som ligger i fellesinteressen, bør andre land med uavklarte spørsmål seg imellom ta lærdom av. Avtalens bestemmelser om samarbeid om forvaltning og utnyttelse av felles ressurser, det være seg fisk eller petroleum, styrker ikke bare det juridiske grunnlaget for samarbeid mellom våre to land, men også rasjonaliteten i et slikt samarbeid. Det styrker utviklingen av at forholdet mellom land skal bygge på lov og rett. Som andre har vært inne på: Norges forhold til våre naboer i øst har i bunn og grunn alltid vært godt og pragmatisk. Frigjøringen av Finnmark vil aldri bli glemt. Selv under den kalde krigens periode, med sterk spenning internasjonalt, var forholdet mellom Norge og Sovjetunionen preget av ryddighet og, i bunn og grunn, stabilitet. Etter at jernteppet forsvant, har vi fått en utvikling av samarbeidet over grensen i nord som jeg tror ingen kunne tenkt seg mens den kalde krigen lå som en iskappe over mulighetene. Den avtalen vi ratifiser i dag, vil legge grunnlaget for en ytterligere utvikling av dette samarbeidet, og den vil forsterke bildet av Russland som en forutsigbar nabo som respekterer internasjonal rett og inngåtte avtaler, og som ønsker samarbeid til felles beste.