André Oktay Dahl (Høyre), 2007-05-22:
Akkurat nå kjennes det som om jeg har prøvd ut noe av det jeg skal snakke om her i dag. – Skolen er en viktig arena for å sørge for at barn og unge får et så godt utgangspunkt som mulig for å fikse livet senere. En trygg oppvekst kombinert med en skole som tar den enkelte elev på alvor, og som ruster den enkelte til å møte livet utenfor skoleporten, er viktige faktorer, men ikke alltid nok med tanke på at unge mennesker starter tidligere og tidligere med å eksperimentere med narkotika. Norske myndigheter har i likhet med sine nordiske kollegaer lagt til grunn en bred innfallsvinkel for å oppnå målet om det såkalte narkotikafrie Norden. Om dette målet i praksis er umulig å oppnå, bør det imidlertid ikke føre til at vi legger ambisjonsnivået lavere, verken når det gjelder politiinnsats, satsing på ungdomspsykiatri, rehabilitering, tilrettelagt opplæring i skolen som motvirker sosiale forskjeller og ikke bare lar sosiale problemer gå i arv, et bedre fungerende barnevern, bedre samhandling mellom offentlige hjelpeinstanser, en ny sjanse-politikk som sørger for at unge uføretrygdede av partydopgenerasjonen kommer tilbake i arbeid, eller når det gjelder det å legge vekt på ansvarliggjøring av den enkelte i forhold til eget liv og alles evne til å ta ansvar for andre, uten at det begrenser seg til å ta en telefon til politiet eller til kommunen. Alt dette er temaer som kunne fortjent hver sin interpellasjon, hvor vi har mye igjen å gjøre, og som danner deler av bakteppet for det som er det mer konkrete spørsmålet som jeg reiser her i dag. Statsråden er opptatt av en kunnskapsbasert justispolitikk. Det er også Høyre, og vi kunne ha ønsket at hvileskjæret i forskningsinnsatsen, hvor justis utgjør det minste av stebarna i Regjeringens budsjett, snart var over. Uansett – og for innledningsvis å fjerne enhver tvil – tror vi ikke at rusmiddeltesting av ungdom i seg selv er en løsning på de utfordringene vi står overfor i forhold til ungdoms rusmiddelmisbruk, men det kan være en liten, men viktig brikke, i tillegg til at anti-narkotikaarbeidet koordineres på en langt bedre måte enn i dag. Når et klart mindretall av norske kommuner har etablert en SLT-ordning som fungerer, og etableringen av politiråd noen steder kan fryktes å bli borte hals over hode uten å være avklart i forhold til SLT, kan det tenkes at det blir flere kokker og mer søl – til verste for barn og ungdom i risikosonen som av ulike grunner står i fare for å utvikle et rusproblem, og som man på grunn av allerede manglende samhandling ikke greier å fange opp. Å bruke ord som «bekymringsfullt» om en situasjon hvor spesielt skolen til dels fungerer som en frisone for bruk av narkotika, er å underdrive kraftig. Innsatsen mot narkotikamisbruk er lite samordnet og til dels tilfeldig, og vi har alle et felles ansvar for å ta situasjonen på alvor. Når det gjelder selve spørsmålet om rusmiddeltesting, er dette selvfølgelig et spørsmål som må reguleres og ha en klar hjemmel, slik den svenske regjeringen nå legger opp til. Det har derimot ennå ikke vært foretatt en omfattende vurdering av dette spørsmålet i Norge – så vidt jeg forstår etter å ha avklart det med utredningsseksjonen her i huset. Vi har tidligere sett hvordan f.eks. ca. 50 elever i ungdomsskolen og videregående skole ved den norske privatskolen like ved Torrevieja på Costa Blanca i Spania i sin tid gjennomførte et program der de i full forståelse med foreldrene til slutt ble testet for rusmiddelmisbruk, og hvor man de to første årene avdekket en rekke episoder med rusmiddelmisbruk som muliggjorde å sette inn tiltak overfor den enkelte elev. Kravet om narkotikatesting fremgikk av skolens hjemmeside på Internett som en del av inntaksreglementet. Utdanningsdirektøren i Oslo og Akershus påpekte, korrekt nok den gang, at dette på det tidspunktet det ble gjort, var en lovstridig praksis. I Storbritannia ble det første eksemplet på innføring av tilfeldige tester av elever for å finne ut om de bruker stoff, gjort på en ungdomsskole i Kent i januar 2005. Det var her snakk om tester hvor foreldrene gav sitt samtykke, og ingen elever ble testet mot sin vilje. Vi ser også av debatten i Sverige at det er en rekke forhold man ved en eventuell revisjon av lovverket må ta inn over seg. Ved siden av det nær sagt selvfølgelige juristargumentet om integritetskrenkelse, som vi også legger vekt på, kan det argumenteres med at prøveresultatene ikke nødvendigvis er 100 pst. treffsikre. Gjør man det ikke på riktig måte, kan det bli en slags kvittering på at man ikke misbruker rusmidler, selv om man gjør det. Uansett illustrerer debatten i både Sverige, i andre europeiske land og i USA at vi er inne på et område hvor det er behov for bedre oversikt over hvordan man rent faktisk avdekker narkotikamisbruk i norsk skole, og at vi klargjør rammene for det arbeidet som gjøres i dag. Om vi ikke skal gå så langt som den svenske regjeringen nå legger opp til i Sverige, er det viktig at vi griper inn på et tidlig tidspunkt overfor utsatte grupper, og det kan praktisk gjennomføres ved at urinprøver foretas basert på samtykkeerklæring og i samarbeid med skolehelsetjenesten. Så kan man selvfølgelig spørre hvorvidt det er sannsynlig at elevene går med på dette, men det kan for så vidt være et godt indisium på at han eller hun faktisk er en misbruker. I tillegg kan det være en god måte å opprette kontakt mellom skolen og foreldrene på, ved siden av at det forhåpentligvis vil ha en preventiv virkning. Jeg vil også si at dette kan være en måte å fylle deler av det voksentomme rommet på, som for mange ser ut til å bli stadig større. Dokumenteres et eventuelt misbruk, vil dette videre kunne brukes til å dokumentere misbruket overfor behandlingsinstitusjoner. Det er fortsatt ikke lett for f.eks. barnevernet å dokumentere rusmiddelmisbruk i dag. Når det gjelder en eventuell innvending om at urinprøver vil virke stigmatiserende, tror jeg de fleste skjønner at man selvfølgelig ikke skal legge opp til en praksis hvor det skiltes med hvem som innkalles til samtale og urinprøve. Det kan være mange gode grunner til å innkalle en elev til en samtale, uten at det nødvendigvis dreier seg om narkotikamisbruk, og samtalen må selvfølgelig være taushetsbelagt. Jeg vet at dette er ett av mange områder hvor statsråden har uttrykt ønske om større engasjement. Det er behov for mer kunnskap om i hvilken grad alle våre tiltak som har merkelappen «forebyggende tiltak», faktisk bidrar til å avholde stadig yngre mennesker fra å misbruke henholdsvis alkohol og narkotika. Derfor mener jeg at dette er en viktig brikke, som jeg håper statsråden vil bekrefte at han vil vurdere i Regjeringen, i likhet med den svenske regjeringen.