trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-01-19:
Enkelte godstog på Nordlandsbanen har hatt store forseinkingar det siste året. Eg har fått opplyst frå Jernbaneverket at dette i hovudsak har si årsak i at tog er forseinka ut frå godsterminalen på Alnabru i Oslo. Tog ut frå Alnabru kan vera opp til tre timar forseinka i forhold til den oppsette ruteplanen. Forseinkingar ut frå Alnabru kjem av at tog ikkje er gjort klare til avtalt tid i samsvar med ruteplanen. Hovudproblema på Alnabru har i hovudsak si årsak i: Vinterproblem med vogner som må reingjerast og vogner som må reparerast på verkstaden. Det tek tid å få sett desse i trafikk igjen på grunn av avgrensa operativ sporplass. Det oppstår lett venting når fleire togoperatørar ynskjer skifting samtidig på grunn av avgrensa plass. Det er gjort avgrensingar i bruksmønsteret på grunn av krav om skifting med trykkluftbremsar på store delar av terminalen på grunn av ulukka på Alnabru/Sjursøya. Når eit tog er forseinka ut frå Alnabru, vil denne forseinkinga som regel vera uendra eller auka på vegen mot Bodø. Dette har samanheng med at frå Eidsvoll og nordover er det enkeltspora bane, som medfører at toga berre kan kryssa på utvalde kryssingsstasjonar avhengig av kor langt toget er. Forseinka tog kan ikkje kryssa som planlagt, og Jernbaneverket må ta eit val om kva slags tog som skal ha prioritet ved kryssing. Gjennom ruteplanprosessen er det fastsett reglar om at eit tog som er i rute, skal ha prioritet ved kryssing framfor tog som er forseinka. Dette medfører at godstog som er forseinka ut frå Oslo, ofte blir forseinka ut frå Trondheim til Bodø. Eg har fått opplyst frå Jernbaneverket at tal frå desember i 2010 viser at forseinkinga på godstog ut frå Oslo til Bodø blir noko redusert på Nordlandsbanen på vegen til Bodø. Jernbaneverket har utplassert folk på kryssingsstasjonane i samsvar med oppsett ruteplan. Ved forseinkingar vurderer Jernbaneverket om det er mogleg å omplassera folk ut frå kor toga skal kryssa. Slik ekstrabetening blir gjennomført så langt det lèt seg gjera, og dersom det gjev effekt. Auka bemanning åleine kan ikkje redusera forseinka godstog mellom Oslo og Bodø. For å løysa problema må klargjeringa av godstoga som skal gå frå Alnabru, prioriterast, slik at desse er klare til å gå etter fastsett ruteplan.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-01-19:
Eg har bedt Jernbaneverket om å ta eit overordna ansvar for den samla jernbaneverksemda på det statlege jernbanenettet, og gjort det klart at det inneber at alle aktørar gjer sitt beste for at togtrafikken er i rute. Det gjeld òg godstrafikken, det gjeld driftinga av godsterminalane. Så er det planlagt ombygging og utviding av kapasiteten på Alnabru. Det er omtalt i Nasjonal transportplan. På lengre sikt vil det medverka til å gjera godstrafikken mellom Oslo og Bodø meir robust og mindre utsett for forseinkingar. Og så manglar Jernbaneverket i dag jernbanefagleg kompetanse, som òg omfattar togekspeditører. Jernbaneverket har høg prioritet på å få utdanna og rekruttert nødvendig fagkompetanse. Så veit Ivar Kristiansen veldig godt at noko av det siste Høgre gjorde då dei forlét regjeringa, var å kutta nettopp i løyvingane til jernbanen. Dei er no solid på veg opp igjen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-01-19:
Regjeringa har som mål å få meir gods over på bane. Det er òg det som gjer at vi står på nettopp for å tilretteleggja meir for det. For det handlar sjølvsagt om både løyvingar og kompetanse, og det kan handla om andre forhold. Ein kan kalla det sleivspark, men vi har altså auka løyvingane til jernbanen totalt sett med 67 pst. den stunda vi har vore i regjering. Det har i alle fall medført at vi både har kunna reinsa ballast og sørgt for både vedlikehald, fornying og nye spor, og planlagt noko meir på lengre sikt – bl.a. er Ofotbanen ein suksess i godssamanheng. Men lat meg understreka: Eg tek med meg dette spørsmålet om ein person på plass i rett tid tilbake til Jernbaneverket. Eg veit at Jernbaneverket for tida slit med manglande kompetanse, men eg tek det med.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
Spørsmålet lyder: «Årlig bevilges over statsbudsjettet kap. 1351 penger til kjøp av persontransport med tog. Samlet beløp i 2011 er 2200 mill. kr. I 2009 ble 40 pst. av pengene brukt til transport i byen og fylket Oslo. De tre andre storbyene i Norge, Bergen, Stavanger og Trondheim, har lite jernbanenett i egen by. Derfor gir dagens ordning en betydelig særbehandling av persontransport i Oslo. Vil statsråden endre på dette slik at befolkningen i de største byene likebehandles gjennom statens årlige kjøp av persontransport?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
Jeg vil takke for svaret, som beskriver dagens system og illustrerer skjevheten. Om transportpolitikken i byområdene sier jo regjeringen selv i NTP at det er viktig å bedre mulighetene for å satse på lokal kollektivtransport. Et bedre kollektivtilbud øker kollektivbruken. Skal det da være historiske forhold – jernbane bygd for lenge siden – som skal være avgjørende for statens kjøp av kollektivtransport i de fire største byene? I 2009 var belønningsordningen, det som går til kollektivtransport, i hovedsak buss, på vel 300 mill. kr. – halvparten av det staten brukte i 2009 på å kjøpe persontransport i Oslo. For reisende i de største byene er det viktig at det er et godt kollektivtilbud. Om det er buss eller tog, er mindre viktig. For de reisende i Bergen, Stavanger og Trondheim er det viktig at staten bidrar, uavhengig av hvor det er mye jernbane, eller hvor det er mye vei.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
Jeg takker for svaret. Dette kan man jo regne og illustrere på mange måter. Staten brukte i 2009 nesten 650 mill. kr på persontransport i byen Oslo. Bergen får under 20 mill. kr til sin egen bystrekning mellom Bergen og Arna. Skjevheten er jo åpenbar. Regner man dette om per innbygger, kjøper staten per innbygger i Oslo for over 1 100 kr, mens man i Bergen ligger på under 80 kr. Men svaret er klart gitt to ganger – det er altså jernbane som skal til for å få mer penger. Hvordan vil regjeringen få fart på jernbaneutbygging i Bergen til f.eks. bydelen Åsane, med 45 000 innbyggere, og til Flesland flyplass, som er landets nest største flyplass, slik at lokalbaner i Bergen på et jernbanenett kan henge sammen med nasjonalt jernbanenett – også med de bevilgningene som gis fra staten til det jernbanenettet?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-01-19:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Utsatt fjernstyring av Nordlandsbanen kombinert med manglende bemanning fra Jernbaneverkets side har skapt alvorlige forsinkelser for godstog fra Oslo til endestasjon i Bodø. Tidvis er mer enn 50 pst. av denne trafikken mer enn fire timer forsinket, med de enorme negative logistikkmessige problemer dette medfører. Forsinkelser kan i stor grad unngås hvis Jernbaneverket har en bemanning på plass som kan sørge for å unngå stans i togtrafikken. Vil statsråden snarest sørge for at slik bemanning nå kommer på plass på Nordlandsbanen?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror nok det er behov for et litt mer utfyllende svar enn det statsråden leverer i dag. For faktum er at man har nedbemannet fra Jernbaneverkets side, samtidig som man hadde et håp om at fjernstyringssystemet – Merkur-systemet – skulle være på plass. Det er som kjent langt fra tilfellet. Da er situasjonen den at man har trappet ned bemanningen, som gjør at tog blir stående i inntil tre timer i Trondheim. Konsekvensen av at man fra Jernbaneverkets side ikke er i stand til å ha én person på plass fem timer per dag i løpet av uken, er at dette forplanter seg og gir nesten uhåndterlige ringvirkninger, som gjør at man får tusener av containere på veinettet, som ikke burde vært der, men som burde vært på jernbanen. Vil statsråden sørge for å ha én mann på plass på eksempelvis Bolna stasjon, slik at man kan løse dette problemet?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-01-19:
Den siste sleivete bemerkningen fra statsråden velger jeg å overhøre. Det løser ikke problemet for en stor transportnæring i Norge. Nå ser vi at Schenker velger å kjøre tog gjennom Sverige, vi ser at CargoNet transporterer 600 000 containere årlig på jernbanelegemet. Dette ødelegger tilliten til et system som får nesten de milliardene de peker på. Slik står det når det gjelder Nordlandsbanen og tilliten til et befraktingssystem om å ha én person på plass fem timer fem dager i uken. Da forventer jeg at statsråden med tanke på denne flaskehalsen kan ta et nytt initiativ til å sørge for at bemanningen kommer på plass, når ikke fjernstyringssystemet er på plass. For statsråden vet enda bedre enn meg at konsekvensen er at vi får tusener av nye vogntog på veinettet, når en helst burde ha sørget for at containerne var med i Jernbaneverkets infrastruktur.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
«Ei kvinne med bustadadresse i Fusa kommune venta barn. Ho gjekk over termin, og 4. januar i år gjekk vatnet. Ho blei då send til Kvinneklinikken i Bergen. Etter undersøking der blei ho send heim med beskjed at om fødselen startar i natt, må du ringja etter ambulanse. Då kvinna følte seg utrygg med hensyn til ferge som ikkje går nattetid, ba ho om overnatting, noko ho ikkje fekk, då legen svara med at det var det ikkje økonomi til. Meiner statsråden at ein kan bruka økonomi framfor tryggleik for einskildmenneske i denne situasjonen?»
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
Eg takkar for svaret. Eg er glad for at statsråden meiner at ein skal ta omsyn til kvinna og tryggleiken hennar. Men, diverre, i dette tilfellet er viljen og praksisen ikkje akkurat noko som følgjer kvarandre. Kvinna reiste heim då det ikkje var rom for henne i herberget, og, som det blei sagt, det kosta for mykje. Fødselen starta på morgonkvisten, og då dei då ringde kvinneklinikken for å få ambulanse, blei det eit nytt nei. Grunngjevinga var at dette kosta 20 000 kr. Er det akseptabelt for statsråden at kostnader ved bruk av ambulanse blir brukte som eit argument for at dei igjen får eit nei?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
Eg takkar igjen for svaret. Historia fortset med at den komande faren blei frustrert og sint, mest sikkert på grunn av ein utrygg situasjon. Han ringjer politiet sitt nødnummer. Her blir det sendt ambulanse, men likevel blir barnet født på ferjekaia utan lege eller helsepersonell til stades. Heldigvis gjekk det fint. Her klarar altså politiet å vurdera situasjonen på ein meir helsemessig forsvarleg måte enn helsevesenet sjølv, og utan å snakka om økonomi. Er ministeren nøgd med at ein får slike situasjonar i landet? Vil ministeren gjera noko med dette?
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Jeg kjenner ikke saken som tas opp her. Jeg har imidlertid forståelse for at kvinnen opplevde utrygghet i en sårbar situasjon. Det er selvsagt ikke slik at økonomi er en gyldig grunn når medisinske forhold gjør at en kvinne må oppholde seg i nærheten av fødestedet. Dersom en lege har uttalt seg slik det er referert til i spørsmålet, bør saken forelegges det aktuelle helseforetaket som en klagesak, eventuelt henvises til Helsetilsynet i fylket. Mange fødende oppholder seg i nærheten av fødestedet i forkant av fødselen. Det kan være flere grunner til dette, bl.a. avstand mellom hjem og fødested, kommunikasjonsforhold, værforhold og medisinske forhold. Alle disse forholdene må vurderes når kvinnen nærmer seg fødselstidspunkt. Gravide med risiko for komplikasjoner legges ofte inn i god tid før fødsel dersom de har lang reisevei. Det er den medisinskfaglige vurderingen og forsvarlighetskravet som skal være avgjørende når helsepersonell tar beslutninger knyttet til den enkelte pasient. Dersom det var medisinsk begrunnet at kvinnen måtte oppholde seg i nærheten av sykehuset, skulle sykehuset enten ha lagt henne inn på Kvinneklinikken eller på pasienthotellet. Dersom den fødende blir innlagt, er dette selvfølgelig kostnadsfritt for kvinnen. I slike saker skal det være medisinske behov og kravet til forsvarlighet som skal være utslagsgivende, ikke hensynet til økonomi.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Det er vanskelig å kommentere enkeltsaker. Men hvis det er slik som det refereres til, at økonomi er blitt brukt og det ikke var forsvarlig at denne kvinnen skulle reise hjem fra sykehuset i første omgang, eller ikke hadde tilgang til ambulanse, er det selvfølgelig ikke akseptabelt. Jeg mener at denne saken må derfor denne kvinnen ta opp med sykehuset og eventuelt med helsetilsynet i fylket. Det er de som skal ha klager når pasientene mener at de ikke har fått den behandling de har krav og rett på.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Det er selvsagt ikke slik at økonomi skal stå i veien for å gi forsvarlig behandling. Jeg mener at alle fødende har krav på trygghet når de er i en fødselssituasjon. Det er også derfor jeg sier at dersom denne saken er riktig referert for meg, er det ikke akseptabelt at økonomi går foran trygghet. Det skal alltid være slik at man først må ta hensyn til det som er forsvarlig behandling, forsvarlig omsorg og trygghet i en fødselssituasjon, før man overhodet diskuterer økonomi.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Det er ikke akseptabelt at pasienter med mistanke om alvorlige lidelser har lang ventetid til utredning eller behandling. Tid til utredning og behandling for den enkelte pasient skal alltid vurderes i forhold til kravet om forsvarlighet. Det er ikke mulig for meg å kommentere de medisinskfaglige vurderingene som det er vist til i spørsmålet fra representanten Giltun. Jeg har imidlertid vært i kontakt med Helse Vest RHF, som har forsikret om at utredning og billeddiagnostisk avklaring skal være innenfor medisinsk akseptable frister. Jeg har i oppdragsdokumentet for 2011 stilt krav om at ventetidene i spesialisthelsetjenesten skal reduseres. Aktuelle tiltak for å redusere ventetiden kan være økt utredningskapasitet og bruk av private aktører der dette bidrar til å redusere ventetidene på en kostnadseffektiv måte. Vi følger opp de regionale helseforetakenes arbeid med å redusere ventetidene til behandling og intensiverer oppfølgingen av dette slik vi har gjort på økonomifeltet. De regionale helseforetakene skal fra 2011 rapportere månedlige ventetider til Helse- og omsorgsdepartementet. Vi har også bedt Helsedirektoratet om å legge til rette for publisering av historiske ventetider på kreftområdet. Statens helsetilsyn la i mai 2010 frem en rapport om risikobildet i norsk kreftbehandling. Rapporten identifiserer og beskriver en rekke risikofaktorer i helseforetakenes kontakt med kreftpasienter, herunder utredningslogistikk, informasjonsflyt, kontinuitet i behandlingsforløpet og komplikasjonsovervåking. De regionale helseforetakene ble i revidert oppdragsdokument 2010 bedt om å legge denne rapporten til grunn i sitt videre arbeid med å bedre kvaliteten i tjenesten. Vi har også i oppdragsdokumentet 2011 stilt krav om at oppfølging av Helsetilsynets rapporter må ha større fokus. I 2011 skal det være særskilt oppmerksomhet på Helsetilsynets rapporter om risikobildet i norsk kreftbehandling. Arbeidet med å bedre kvaliteten i tjenesten skal ta utgangspunkt i Helsetilsynets rapport, med spesiell vekt på de tre viktigste risikoområdene i rapporten: utredningslogistikk, informasjonsflyt og komplikasjonsovervåking.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Igjen, det er ofte vanskelig å diskutere en enkeltsak når man ikke kjenner alt bak den enkelte saken. Men generelt vil jeg gjenta det jeg har sagt innledningsvis, at det ikke er akseptabelt at pasienter med mistanke om alvorlige lidelser har lang ventetid til utredning eller behandling. Denne ventetiden, både til utredning og behandling, må jo vurderes ut fra den enkelte pasient og også ut fra hva legen regner som forsvarlig ventetid. Det er utgangspunktet. Derfor er det så vanskelig å gjøre én tilstand til et generelt spørsmål i Stortinget, for jeg er politiker, ikke medisinsk ansvarlig. Jeg er nødt til å ta utgangspunkt i at de medisinsk ansvarlige også gjør medisinsk ansvarlige vurderinger.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Som jeg også sa i svaret mitt, er jeg veldig opptatt av å få ned ventetidene og skal gjerne ta imot alle gode forslag for å få den tiden ned. Jeg har jo også sagt at det er viktig at vi benytter private aktører for å få ned ventetiden hvis ikke det offentlige helsevesen eller de som man har avtale med, klarer å behandle innen forsvarlig tid. Denne saken skal vi følge opp fordi den er veldig spesiell. Men jeg vil gjerne understreke at det er veldig vanskelig å ha en diskusjon og svare på et spørsmål i Stortinget på bakgrunn av én spesiell sak, som jeg ikke kjenner mer til enn det som står i spørsmålet
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Ved årsskiftet ble lokalsykehusansvaret for befolkningen i bydel Alna i Oslo og i Follo-kommunene overført fra Oslo universitetssykehus til Akershus universitetssykehus. Dette betyr et økt befolkningsgrunnlag på 160 000 mennesker for Ahus. Helse Sør-Øst har fulgt prosessen tett, dette for at pasientene skal være sikret et forsvarlig tjenestetilbud både når det gjelder kapasitet og kvalitet. Som kjent har tilpasset bemanning og kompetanse vært en identifisert risikofaktor i prosessen. Men i løpet av høsten rekrutterte og tilsatte Ahus personell i de aller fleste stillingene. Vurderingen var derfor at Ahus ville håndtere det økte pasientgrunnlaget på en forsvarlig måte fra årsskiftet. I den senere tid har det vært omtale av at kapasiteten ved Ahus er utfordret, og at de har problemer med korridorpasienter. Ifølge Helse Sør-Øst er situasjonen ved Ahus primært en konsekvens av sesongpregede virusinfeksjoner og økt influensaaktivitet. De øvrige helseforetakene i regionen rapporterer om tilsvarende utfordringer. Dette er derfor en utfordring ikke bare for Ahus, men for flere av helseforetakene i regionen – på denne tiden av året. For Ahus er imidlertid situasjonen ekstra krevende fordi de har mange nyansatte med behov for omfattende opplæring i systemer, rutiner og utstyr. For å avhjelpe situasjonen ved Ahus i en overgangsfase må Helse Sør-Øst sørge for å gjøre bruk av den samlede kapasiteten i helseforetakene i regionen på en hensiktsmessig måte. Jeg har bedt Helse Sør-Øst om særskilt å følge og rapportere utviklingen ved Ahus, både når det gjelder antall innlagte pasienter og antall korridorpasienter. Derfor har jeg fått sånne rapporter hver dag. Plassering i korridor er ikke akseptabelt, og det skal normalt ikke være pasienter plassert på korridor, slik jeg også påpeker i oppdragsdokumentet. For de fleste pasienter vil derfor plassering i korridor være en kortvarig løsning mens pasienten venter på at ordinær sengeplass blir ledig. Jeg er kjent med at Ahus har iverksatt tiltak for å unngå korridorpasienter, bl.a. ved å sikre en mer jevn fordeling av pasienter på de ulike sengeområdene. I tillegg vil Helse Sør-Øst sikre at alle helseforetak i regionen rutinemessig gjør medisinskfaglige vurderinger av hvilke pasienter som kortvarig kan plasseres i korridor i påvente av ordinær sengeplass. Jeg er også kjent med at Helsetilsynet i Oslo og Akershus følger situasjonen ved Ahus nøye. Hensynet til pasientene og kvaliteten i pasientbehandlingen er det aller viktigste, det er vi enige om. Helse Sør-Øst rapporterer at pågangen av pasienter med sesongrelaterte sykdommer den siste tiden har vært noe mindre, også på Ahus. Trass i et stort omfang sesongrelaterte sykdommer, har Helse Sør-Øst forsikret om at de følger situasjonen, slik at befolkningen i hovedstadsområdet kan være trygge på at de har tilgang til et forsvarlig og godt tjenestetilbud.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Det har selvfølgelig vært utgangspunktet at de skal ha et like godt tilbud. Så har jeg prøvd også i svaret mitt å si at det har vært økt aktivitet av influensa. Det må man også regne med på denne tiden av året, det er ikke spesielt bare for i år. Men dette har vært situasjonen ved alle sykehusene. Alle sykehusene har den samme pågangen. Ikke minst på bakgrunn av de medieoppslagene som kom for vel en uke siden, har vi fulgt denne situasjonen veldig nøye – hatt daglig kontakt med Helse Sør-Øst, fått daglige rapporter om korridorpasienter, bedt om at man bruker de ledige sengene som tross alt har vært på sykehuset. Det kan godt hende at ting kunne vært gjort bedre, men det har vært viktig at de som har blitt liggende i korridor, kanskje fordi de har kommet sent inn på dagen, ikke har blitt liggende lenger enn det som har vært forsvarlig. Så vil jeg også si, som jeg sa, og som vi er kjent med, at Helsetilsynet følger også denne situasjonen nøye. Det vil være lettere å vurdere situasjonen i ettertid.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Det er slik at Helse Sør-Øst ser sykehusene sine i sammenheng for å kunne gi det samme trygge tilbudet til pasientene i regionen her. Det jobbes veldig aktivt. Helsepersonellet, både på Ahus og på andre sykehus i Oslo-regionen, står nå på døgnet rundt for å hjelpe pasientene, fordi det er en spesiell situasjon. Det har vært veldig mange øyeblikkelig-hjelp-innleggelser, ikke minst på bakgrunn av influensa. I fjor på denne tiden var influensaepidemien på retur. I år har det vært veldig sterkt. Jeg mener at det selvfølgelig er noe som man må kunne ta høyde for. Men det er ingen tvil om at det har kommet oppå en situasjon hvor man har økt pasientgrunnlaget til Ahus. Likevel følger vi situasjonen, og det er veldig betryggende at Helsetilsynet følger situasjonen på Ahus, for det skal være slik at pasientene skal være i trygge hender.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Drøfting av medisinsk behandlingstilbud til et lite barn med alvorlig sykdom fra Stortingets talerstol er krevende, først og fremst av hensyn til barnet, men også av hensyn til foreldrene og til helsepersonell som fatter vedtak i tråd med det som Stortinget bestemmer. Som helse- og omsorgsminister kan jeg ikke gripe inn i eller ta stilling til faglige vurderinger som et sykehus eller et regionalt helseforetak gjør i behandlingen av enkeltsaker. Pasientrettighetsloven § 2-1 femte ledd angir vilkårene for når en pasient har rett til behandling i utlandet. Det stilles bl.a. krav til tilstandens alvorlighetsgrad, forventet nytte av behandlingen, at kostnadene ved behandlingen må stå i rimelig forhold til behandlingens nytteeffekt, og at det ikke finnes et tilpasset medisinsk behandlingstilbud i Norge. Den faglige vurderingen i det enkelte tilfellet av om det foreligger rett til behandling i utlandet, og eventuelt hvor lenge behandlingen og oppfølgingen skal foregå, er det regionale helseforetakets ansvar. Avgjørelser på søknader om behandling i utlandet kan påklages til en egen klagenemnd for behandling i utlandet. Nemndas vedtak er endelig, men kan bringes inn for domstolene på vanlig måte. Daværende Sosial- og helsedepartementet var klageorgan for enkeltsaker før klagenemnda ble opprettet i 1999. Erfaringene viste at en del klagesaker ble fremmet via advokat, og at klageordningen kunne favorisere de mest ressurssterke. Hensynet til rettssikkerhet og likebehandling av enkeltsaker lå til grunn for opprettelsen av et domstolliknende klageorgan for klager på avgjørelser på søknader om behandling i utlandet. Et enstemmig storting sluttet seg til forslaget. Jeg ønsker ikke å gå tilbake til den tidligere modellen hvor departementet var klageorgan. En slik ordning har en rekke prinsipielle svakheter og kommer i konflikt med mitt ansvar for utøvelse av sektorpolitikken på Helse- og omsorgsdepartementets ansvarsområde. Et klageorgan som ikke kan overprøves av forvaltningen, er den beste garantien for likebehandling.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Jeg vet ikke, men det er mulig at disse foreldrene har skrevet et brev til meg. Jeg prøver både å lese slike og å svare alle dem som henvender seg til mitt kontor, og det er mange. Det er klart at det er mange enkeltskjebner som er vanskelige og hjerteskjærende. Jeg har ikke noe som helst problem med å forstå fortvilte foreldre som kjemper for sin sønn. Men samtidig er det slik at spørsmålet her ikke handler om det enkelttilfellet. Det er egentlig hvorfor jeg ikke vil endre systemet. Jeg tror ikke at man hadde god erfaring med systemet tidligere. Nettopp derfor ble det endret. Man skal alltid være våken for å kunne endre igjen dersom det er gode grunner for det. Men det at man har medisinsk ansvarlige som går igjennom saken på nytt og på nytt, må være mer betryggende enn at det skulle være opp til politikere som sitter i departement eller på Stortinget.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Det er riktig som representanten Hoksrud sier, at det er ikke sånn at vi i Norge har best kompetanse innenfor alle områder. Nettopp derfor bruker jo også norske sykehus og norske spesialister å henvise til andre land hvis man mener at her kan man få et bedre tilbud. Det skal man alltid være åpen for, fordi det er klart at hensynet til den enkelte pasient må komme først, men de vurderingene må jo – igjen – gjøres av ansvarlig behandlende lege. Når det gjelder spørsmålet om jeg vil endre systemet, mener jeg faktisk at slik som man har det i dag, hvor det er en nemnd hvor man kan klage på avgjørelsen, og man også har rett til å få andre meninger og undersøkelser, er viktig, og det skal ivareta pasientene på en god måte. Men det er klart at jeg er opptatt av at pasienten skal få den beste behandlingen.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
«Etter å ha ventet i seks uker på MR fikk en pasient påvist en hjernesvulst på 2 cm, og ved MR-undersøkelse 17 dager senere hadde svulsten vokst til 2,3 cm. Økningen førte til at stråling ikke lenger var aktuell behandling. Tid for operasjon i Bergen ble satt til 15. februar, dvs. en ny ventetid på 39 dager. Pasienten har store smerter og er satt på Tegretol og merker forverret helsetilstand. Hva mener statsråden om at pasienter med voksende hjernesvulst og store smerter skal måtte vente så lenge på behandling?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
Når det gjelder forsvarlig ventetid, tar man tydeligvis først og fremst hensyn til liv og død. Det som det ikke tas hensyn til, i dette tilfellet i hvert fall, er utvikling av sykdommen, hva pasienten pådrar seg av sekundærlidelser og plager, medikamentbruk, som ofte er vanedannende, psykisk belastning for både pasient og pårørende, og langt fravær fra jobb. Det koster samfunnsøkonomisk, og det koster i store lidelser og frustrasjon for pasienten hver eneste dag. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden sørge for at det innføres noe som kan kalles ideelt behandlingstidspunkt for denne type lidelser? Det er forutsigbart, sånn noenlunde, hvor mange tilfeller man får av hjernesvulst per år. Det burde vært fullt mulig å tilpasse behandlingskapasiteten slik at det overhodet ikke var mer enn helt nødvendig ventetid for å forberede en sånn behandling.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
I 2008 ble det endret praksis når det gjaldt MR-undersøkelser, som gjorde at veldig mange fikk lang ventetid. Denne pasienten ventet altså i seks uker. Tidligere ville du kunne fått undersøkelsen raskere. Leger, altså fastleger, klarer ikke å stille en diagnose før en har vært til undersøkelse. Det bommes i omtrent halvparten av de tilfeller hvor det blir avdekket kreft. Det blir først avdekket når man får MR-undersøkelsen. Så den ventetiden kunne vært unngått ved å beholde gammel praksis, med kortere ventetid på MR. I Frankrike har man ikke ventetid på behandling utover den tiden det tar å utrede før behandlingen, altså nødvendige utredninger som pasienten må igjennom. Ventetider er et unødvendig onde. Og det koster altså ikke mindre å behandle en pasient som har ventet i flere uker på behandling, snarere tvert imot har pasienten pådratt seg mye ekstra, samtidig som man har hatt en sykmeldingsperiode. Det samfunnsøkonomiske regnestykket blir veldig kostbart hvis man ikke nå endrer på dette og går bort fra «forsvarlig» ventetid og kanskje begynner å gå for «ideell» ventetid, spesielt i tilfeller som dette. Hva mener statsråden om det?
Svein Harberg (Høyre), 2011-01-19:
Jeg har følgende spørsmål til forsknings- og høyere utdanningsministeren: «Mange reiser til utlandet for å studere medisin. Noen av disse ønsker av forskjellige grunner å fullføre studiene her hjemme. Tilbakemeldinger viser at disse møter et system som ikke er imøtekommende. Svaret er at det ikke finnes ledige plasser å gå inn i på f.eks. 3. eller 4. året, selv om vi vet at studenter går ut av studiene underveis. Ønsket kompetanse blir ikke fullført, og ressurspersoner gjøres til klienter. Vil statsråden gå i dialog med universitetene for å få på plass et system for å fylle opp ledige plasser?»
Svein Harberg (Høyre), 2011-01-19:
Jeg takker for svaret, som jeg for så vidt var forberedt på ville bli akkurat slik. Jeg har ikke stilt spørsmål om vi skal gå inn og overprøve den faglige vurderingen. Den skal selvfølgelig være hos universitetene. Det vi snakker om her, er å ha et system som bruker de mulighetene som er der det er ledige hull. Og det finnes ledige hull. Jeg har flere saker der det har vært dokumentert helt konkret at studenter har gått ut av studiet. Det er ledige plasser, og det er altså andre som vil inn, men universitetet sier nei – slik gjør vi det ikke i Norge. Vi har ikke noe system for å holde orden på det, så her må en bare søke om ordinært opptak fra starten av. Synes virkelig statsråden det er en god måte å utnytte ressursene på?
Svein Harberg (Høyre), 2011-01-19:
Jeg er overrasket over at statsråden har råd til å la potensielle studenter unnslippe. Jeg skal nevne et eksempel: Geir. Han er en av flere som har henvendt seg til meg. Han er utdannet fysioterapeut og legemiddelkonsulent, så startet han på medisinstudiet, og av forskjellige grunner ville han ta det i utlandet. Men etter tre år ville han hjem igjen. Der møtte han altså dette systemet, hvor det sies at det ikke var plass til ham. Det betyr at etter en stund begynte studielånet å telle, stipendiet ble gjort om til lån, og han måtte ta flere jobber for å betale dette og ble psykisk utslitt. Han havnet i Nav-systemet. Han har hele tiden jobbet for å komme inn på fjerde år på medisinstudiet, men avvises totalt. I dag er han tilbudt omskolering gjennom Nav. Han kan altså få en full, ny utdanning gjennom Nav, men vi kan ikke hjelpe ham inn for å avslutte medisinstudiet ved å ta ham inn på fjerde år, der det er ledige plasser, og der kompetansen er godkjent. Kan statsråden forsvare det?
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-01-19:
Mitt utgangspunkt vil alltid være å tilby flest mulig mennesker den utdanningen de ønsker. Det er viktig både for hver enkelt og for samfunnet. Regjeringen har da også opprettet mange nye studieplasser de siste årene. Når det gjelder opptak til 3. eller 4. studieåret på medisin, som representanten spør om, vil jeg først presisere følgende: Det er institusjonene som vurderer om studenter som har tatt tidligere studieår i utlandet, skal kunne tas opp på norske utdanningsinstitusjoner. Dette er en faglig vurdering som gjøres på institusjonene, og som Kunnskapsdepartementet ikke kan overprøve. Institusjonenes erfaringer viser at studieplanene i medisin er så forskjellige fra land til land at det er faglig vanskelig å ta imot studenter fra utlandet midt i studieløpet. I tillegg opplever de medisinske fakultetene i Norge hvert år mange flere kvalifiserte søkere enn studieplasser, og svært få studenter faller fra under studiene. Derfor er det få ledige studieplasser på f.eks. 3. og 4. året på medisin i Norge. Til sammen gir dette en situasjon der det er lite hensiktsmessig for institusjonene våre å tilrettelegge for et forkortet studieløp for norske studenter som har studert delvis medisin i utlandet. Det er også generelt vanlig at institusjonene «overbooker» opptaket fordi noen faller fra underveis. Det kan ofte være noe lavere kapasitet senere i studiet enn ved oppstart, slik at frafall rett og slett ikke gir ledige plasser. Jeg vil også legge til at de som tar utdanning i utlandet på et tidligere stadium, ofte ikke har nådd opp i konkurransen om studieplassene ved de norske institusjonene. Jeg mener det er riktig å prioritere ressursene i forhold til dem som er tatt opp gjennom det ordinære opptaket. Som jeg sa innledningsvis, ønsker jeg å legge til rette for at flest mulig kan ta høyere utdanning, men medisinutdanningen er kostnadskrevende, og det er slik at ikke alle får studere akkurat det de ønsker, og der de ønsker.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-01-19:
Det kan nok være at man får litt ulike tilbakemeldinger på slike spørsmål. Departementet har også en løpende oversikt over nettopp det representanten her spør om, nemlig at det er noen som faller fra underveis. Jeg vil presisere at det er svært få innenfor medisinstudiet som faller fra, fordi det er attraktivt, og fordi det er vanskelig å komme inn. Dessuten er det ofte slik at selv om det skulle falle fra noen få underveis, betyr ikke det nødvendigvis at det er ledig kapasitet til å ta opp flere, fordi man ofte, som jeg sa i innlegget mitt, har overbooket – altså at man har tatt inn litt flere enn det man egentlig skulle. Jeg vil gjenta at vi vil prioritere de studentene som faktisk har kommet inn på disse studiene i Norge. Situasjonen er også slik at det vil være rimelig god dekning av leger i årene framover, og derfor er ikke det et av de studiene der det er et veldig stort behov for å få flere utdannet enn de vi klarer å utdanne i Norge, og de som ordinært gjennomfører studiene sine i utlandet.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-01-19:
Jeg regner med at representanten har stor respekt for at representant og statsråd ikke kan diskutere enkeltsaker her fra Stortingets talerstol. Vi snakker om et system som eventuelt skulle hindre nettopp den situasjonen representanten tar opp, og det er det jeg forholder meg til. Det er også slik at de tilbakemeldingene jeg har fått, viser at det er ganske få det her er snakk om. Det er ganske vanskelig å få brukt plasser som eventuelt måtte være ledige, til å fylle opp med studenter som har tatt deler av studiene sine i utlandet. Så jeg vil holde fast ved mitt utgangspunkt. Vi trenger selvfølgelig gode personer med medisinsk kompetanse, som er utdannet både i Norge og utlandet, men det er en rettferdighet og en rimelighet i det systemet vi har, som prioriterer dem som i utgangspunktet har kommet inn ved norske læresteder. Men som en nasjon som har behov for helsepersonell, tar vi også imot dem som har studert i utlandet.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-01-19:
Forsøket med toårig studiespesialiserende utdanningsprogram ble satt i gang ved Bergen Handelsgymnasium høsten 2009, og forsøket er nå inne i sitt andre skoleår. Forsøket er forutsatt å pågå i tre år, altså til sommeren 2012. Det er riktig, som representanten sier, at en permanent ordning med toårig studiespesialiserende utdanningsprogram vil kreve regelverksendringer, herunder endring i tilbudsstrukturen for videregående opplæring. I Hordaland fylkeskommunes søknad om å få tilby det toårige løpet permanent vises det til en underveisevaluering av forsøket fra mai 2010, som baserer seg på i underkant av ett års erfaring. Rapportens formål var i hovedsak å oppsummere noen av resultatene fra det første kullets første år i det toårige løpet, og å bidra til å heve kvaliteten på opplegget for det nye kullet som startet høsten 2010. I rapporten konkluderes det bl.a. med at det er vanskelig å si noe bestemt om behovet for tilbudet, og at det er for tidlig å si om modellen som prøves ut, er godt egnet for å imøtekomme denne elevgruppens behov. Det er ønskelig å prøve ut ulike pedagogiske modeller, og kunnskapsministeren er tilfreds med at Hordaland fylkeskommune nå gjennomfører forsøk med toårig studiespesialiserende utdanningsprogram. Det er for tidlig å vurdere om tilbudet skal bli nasjonalt etter bare ett års erfaring med forsøket. En forutsetning for at forsøket ble satt i gang, var at det skulle pågå i tre år og evalueres eksternt etter avsluttet forsøksperiode. Når sluttevalueringen foreligger, vil kunnskapsministeren vurdere om regelverket bør åpne for toårig studiespesialiserende utdanningsprogram. Hordaland fylkeskommune søkte primært om å få gi et fast tilbud om toårig studiespesialiserende utdanningsprogram. Dette har Utdanningsdirektoratet avslått med henvisning til at en slik permanent ordning vil kreve lovendringer. Sekundært søkte fylkeskommunen om forlengelse av forsøksperioden, slik at nye elever kan tas inn til det toårige løpet høsten 2011. Ved en inkurie er spørsmålet om forlengelse av forsøket ikke behandlet av direktoratet. Kunnskapsministeren har vært i kontakt med direktoratet, som nå vil ta stilling til spørsmålet. Svar på søknaden – altså den sekundære søknaden – om å forlenge forsøket vil foreligge fra direktoratet i løpet av de nærmeste to ukene.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-01-19:
Det er nettopp fordi disse forsøkene utfordrer regelverket at vi trenger både litt lengre tid til forsøkene og en grundigere evaluering enn den rapporten vi så langt har fått. For slik departementet vurderer det, gir ikke den rapporten som har kommet etter kort tid, grunnlag for å konkludere med noe som helst. Nå får Utdanningsdirektoratet behandle søknaden om å forlenge forsøket. Og så må vi få en evaluering som kan gi oss noen retningslinjer i tilfelle dette skal gjøres permanent, for da trengs det en regelendring, og da vil selvfølgelig også spørsmålet om rettigheter bli tatt opp i den sammenheng.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-01-19:
Det ligger nokså grundige og lange erfaringer bak det treårige løpet vi har i dag i videregående. Det er klart at dette er et tilbud til dem som er ekstra motivert, og som er ekstra interessert i å gjøre dette unna på kortere tid. Men det viste seg at av dem som startet på dette toårige løpet høsten 2009, så har ganske mange sluttet underveis – en meget høy frafallsprosent – fordi de valgte å ta det litt mer med ro for å sikre seg gode karakterer og dermed bruke det ordinære, treårige løpet. Så jeg er overbevist om at det ligger gode grunner bak det regelverket vi har nå, men vi har ønsket å sette i gang disse forsøkene, og vi vil gjerne gjennomføre dem og se på, når vi evaluerer dem på en ordentlig måte, hva vi kan gjøre i tilfelle det skal skje noen endringer i oppfølgingen.
Henning Warloe (Høyre), 2011-01-19:
Spørsmålet lyder: «Bergen Handelsgymnasium, BHG, har et pågående forsøk med studiespesialiserende utdanningsprogram organisert som et toårig tilbud. Hordaland fylkeskommune ønsker nå å omgjøre forsøksordningen til et permanent tilbud. Utdanningsdirektoratet har i brev av 3. januar i år avslått søknaden, med henvisning til behov for endring av opplæringsloven. Forsøket er evaluert med godt resultat av Universitetet i Bergen. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at tilbudet ved BHG kan videreføres?»
Henning Warloe (Høyre), 2011-01-19:
Jeg takker for svaret, og jeg takker statsråden for at hun svarer i kunnskapsministerens fravær. Dette er jo å oppfatte som en slags håndsrekning til Hordaland fylkeskommune og Bergen Handelsgymnasium for å kunne vinne ytterligere erfaringer med dette forsøket. Jeg er selvfølgelig helt enig i at det er veldig kort tid å gjøre seg opp noen endelig mening om dette forsøket. Nettopp derfor er jo en forlengelse et positivt standpunkt i så måte. Jeg vil likevel spørre statsråden om det er slik å forstå, for det har flere av oss reagert på, at Utdanningsdirektoratet oppfatter det slik at elever som selv ønsker å ta et toårig løp, dermed ikke kan få den rettigheten de har på et treårig løp dersom dette ikke skulle fungere for elevene. Det synes å være en noe streng fortolkning av regelverket.
Henning Warloe (Høyre), 2011-01-19:
Ja, for det er nettopp spørsmålet om rettighetene til treårig opplæring som er brukt som argument for avslaget. Jeg har vanskelig for å se at opplæringsloven – den rett man får til tre års videregående opplæring – skulle gjøre det umulig selv å velge et toårig løp, dersom man også klarer det naturligvis. Man har en rett til treårig opplæring, men naturligvis ikke en plikt til å gjennomføre dette på tre år. Så vil jeg til slutt si at jeg mener Bergen Handelsgymnasium har gjort et svært godt arbeid med å utvikle dette tilbudet. Det fremgår også av rapporten. Det er nybrottsarbeid, og det er svært viktig at vi kan få ytterligere erfaring med et tilbud som henvender seg først og fremst til elever med ekstra motivasjon – ekstra vilje til å jobbe hardt – for det er sannsynligvis noe vi trenger også i norsk skole.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-01-19:
For det første vil jeg bare understreke det som jeg sa innledningsvis i innlegget mitt, at utfordringene totalt sett er større i dag enn tidligere av ulike hensyn. Hovedårsaken er økt arealbruk på andre samfunnsområder. Det går på infrastruktur og fritidsboliger, og det er også slik at reintallet er for høyt i enkelte områder. La det være klart at jeg er enig i representanten Trældals beskrivelse av at det er større problemer enn tidligere. Men så er det også slik at problemene varierer litt ut fra hvor man er i landet, og hvilken situasjon de enkelte områdene er i. Det var det jeg prøvde å beskrive i mitt første svar. Når det gjelder situasjonen og den generelle beskrivelse, er det viktig å understreke at det har vært konflikter mellom reindrift og jordbruk i over hundre år. Det viser et utall rettsavgjørelser, slik at det er ikke noe nytt. Hele tiden er poenget å jobbe for å redusere disse konfliktene, skape større dialog, og på det viset redusere problemene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-01-19:
Jeg er veldig opptatt av å redusere konflikter mellom ulike beitenæringer som vi nå har snakket om, og som er innholdet i spørsmålet. Der har vi muligheter til å jobbe i samarbeid med fylkesmannen og reindriftsforvaltningen. Det gjøres i ulike fylker og i ulike kommuner. Vi har satt i gang konfliktforebyggende arbeid med hensyn til gjerdebygging og nedsatt utvalg for å få på plass bedre ordninger. Jeg er opptatt av at vi jobber sammen med næringene, både landbruksnæringen og jordbruket og reindriften, for hele tiden tror jeg på at dialog er bedre enn konflikt. Det er altså grunnen til at jeg har engasjert meg direkte flere steder, bl.a. i Alta. Når det gjelder den saken som representanten Trældal beskriver i Lenvik kommune i Troms, om reindrift i forhold til vannverk og utfordringer i den forbindelse, kjenner jeg ikke den saken direkte, så jeg er nødt til å sette meg inn i den. Vi vil selvsagt behandle den saken ut fra gjeldende regelverk.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
Jeg har følgende spørsmål til næringsministeren: «Det pågår nå en debatt knyttet til hvilken godkjenning som må til for å kunne føre annen båts fisk/last. Debatten er nå kommet opp igjen etter at Norges Sildesalgslag har orientert rederne i pelagisk sektor om at dersom en skal transportere fisk, enten det dreier seg om låssatt fangst eller f.eks. avskjær, så må dette gjøres av godkjent frakteskip, selv om de samme fiskebåtene er godkjent og klasset for å kunne frakte egen fisk. Mener statsråden at dette er et fornuftig regelverk?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Spørsmålet her dreier seg på mange måter om hvor rigid regelverket skal være, og hvor grensen går for det som man skal etterkomme. Det som er det spesielle, er at den grensen Sjøfartsdirektoratet her har trukket, knytter seg til hvorvidt det er i kommersielt øyemed eller egen virksomhet, altså at man får betalt for det. Dersom det hadde vært snakk om sikkerhet, tror jeg ingen hadde stilt spørsmål i det hele tatt. I forbindelse med bl.a. avskjær har man sagt at det kan skyldes gasser etc., men det er ikke det denne saken dreier seg om. Denne saken dreier seg om hvor grensen går, og i hvor stor grad man skal kunne få dispensasjon fra regelverket. Nå har jo praksis vist at det faktisk er et ganske rigid regelverk, nettopp fordi søkeprosessene tar tid. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden ta kontakt med Sjøfartsdirektoratet og sørge for at hovedregelen nettopp skal være at det gis dispensasjon, slik at man får på plass denne ordningen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-01-19:
Jeg er litt overrasket over svaret til statsråden akkurat her. Hvis man har en snurper, er den godkjent for å frakte egen fisk. I en del situasjoner får man så stort kast at det er behov for bl.a. å låssette fangsten. Hvis man da frakter dette selv, kan man ringe til en annen båt som kommer og hjelper til med å ta inn den fangsten. Da får man ikke penger for å gjøre det, da er det greit. Men hvis man må låssette fangsten, og en annen båt må komme i ettertid og hente ut fangsten, har man faktisk ikke lov til det. Da må man tilkalle brønnbåt. Det må også statsråden anse som relativt meningsløst, men åpenbart gjør ikke statsråden det. Det var en situasjon for en stund tilbake, med båten «Knester», der man ikke fikk denne dispensasjonen til å føre annen manns fisk, selv om denne fisken skulle gå til et foredelingsanlegg. Vil statsråden i hvert fall sørge for at behandlingstiden for disse søknadene om dispensasjon tar veldig kort tid, slik at fisken ikke får en dårligere kvalitet?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-01-19:
Representanten Nesvik tar opp spørsmålet om hvilken godkjenning som må til for å kunne føre annen båts fisk eller last, og spør om det gjeldende regelverket er hensiktsmessig. Først vil jeg understreke at bruksområdene for ulike fartøytyper er regulert av et internasjonalt regelverk som Norge har forpliktet seg til å følge, noe som innebærer et begrenset handlingsrom på nasjonalt plan. Regelverket er bygd opp slik at det stiller tekniske og driftsmessige krav, avhengig av hvilken type virksomhet fartøyet skal utøve. For fiskefartøy er det utarbeidet spesifikke regler som skal ivareta formålet med bruken, nemlig å fiske og deretter transportere denne til et mottaksanlegg. For lasteskip er det utarbeidet egne krav, herunder til nedlasting og stabilitet, som skal ivareta sikkerheten ved å frakte last. Et fartøy som kun er sertifisert som fiske- og fangstfartøy, kan ikke benyttes til andre formål enn fiske og fangst. På samme måte kan ikke et fartøy som kun er sertifisert som lasteskip, benyttes til å fiske. Denne forståelsen av regelverket praktiseres også hos myndigheter i nabostater som driver med fiske. Transport av fisk eller fiskeavskjær ved omlasting fra andre fiskefartøy krever sertifisering som lasteskip. Unntak fra hovedregelen gjelder fisk som overtas vederlagsfritt, og som blir betraktet som egen fangst når fartøyet som har fått fangsten, ikke har kapasitet til selv å ta om bord hele fangsten. I tillegg gjelder unntak for fartøy som har godkjent kjøpetillatelse fra Fiskeridirektoratet for produksjon om bord, og som inngår i førstehånds omsetning. Selv om fiske- og fangstfartøy rent teknisk kan synes egnet til å kunne benyttes til bl.a. transport av fisk eller fiskeavskjær, er dette virksomhet som fiske- og fangstfartøy ikke er godkjent og sertifisert til. Dersom rederiet ønsker det, kan det imidlertid søkes om dobbeltgodkjenning, altså bli sertifisert som både fiske- og fangstfartøy og lasteskip. Dette medfører i så fall at det er en rekke andre regelkrav som skal tilfredstilles for å ivareta sjøsikkerheten. På bakgrunn av at det har hersket noe usikkerhet i næringen om det gjeldende regelverket, sendte Sjøfartsdirektoratet ut et informasjonsskriv til næringen i begynnelsen av januar i år. Her redegjør Sjøfartsdirektoratet for hvilke tilleggskrav som blir aktuelle for fiske- og fangstfartøy som skal sertifiseres som lasteskip. I en overgangsperiode – inntil det er tilstrekkelig kapasitet i lasteskipsnæringen – gis anledning for fiskefartøy til å frakte fiskelast. Det må i så fall innsendes en dispensasjonssøknad til Sjøfartsdirektoratet om hvorfor et fiskefartøy ønskes anvendt til føring av last, samt dokumenteres at det ikke er ledig kapasitet i lasteskipsnæringen til å frakte lasten. Etter min oppfatning skulle det nå ikke herske noen tvil om hvilke krav som gjelder for føring av annen båts fisk eller last. Som jeg har redegjort for, er det dessuten flere mekanismer i regelverket som gjør at behovet for transport og kravene til sikkerhet kan ivaretas på en god måte, slik direktoratet har lagt opp til.