Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-06-17:
Finansmannen George Soros advarte under sitt norgesbesøk denne uken mot at vi kan være på vei inn i et nytt internasjonalt økonomisk tilbakeslag. Ansvarlige politikere skal alltid være varsomme med å spå, og vi har et særlig ansvar for å unngå krisemaksimering. Samtidig må vi se virkeligheten i øynene. Derfor vil jeg også advare mot faren for et nytt økonomisk tilbakeslag. Og Norge er ikke skjermet. Om situasjonen krever det, er vi beredt til å handle igjen, for det er flere trekk som hver for seg er bekymringsfulle, og som sammen kan forsterke hverandre og skape alvorlige situasjoner. Det første og mest alvorlige trekket er høy og økende statsgjeld i mange land. Statsgjelden i de store industrilandene er nå blitt like høy som den var like etter den annen verdenskrig, da landene hadde finansiert høye militære utgifter med lån. Særlig er situasjonen i Europa alvorlig – Hellas, Portugal, Irland. Det internasjonale samfunnet har bidratt med støttepakker til flere land, men likevel er det svært stor usikkerhet. Gjeldssituasjonen for Hellas er svært vanskelig – med en statsgjeld på ufattelige 330 mrd. euro. Av de land som måles av det anerkjente kredittvurderingsbyrået Standard & Poor’s, er det ingen land som har lavere kredittverdighet enn Hellas. De har store problemer med å betale renter og avdrag på gjelden sin. Nå trengs det ytterligere støttepakker og kriselån. Situasjonen er alvorlig. Hvis landene som er truet, ikke klarer å gjøre opp for seg, vil bankene rammes gjennom tap på statspapirer og gjennom økonomisk nedgang. Vår egen sentralbanksjef har nylig sagt at denne gjensidige avhengigheten mellom statsfinanser og banker på tvers av landegrenser kan true stabiliteten i verdensøkonomien. Men også land som USA og Japan har store gjeldsproblemer. I USA har man nå nådd det lovfestede taket for den føderale gjelden. Landet må låne for å betjene gjelden sin, og det er ikke oppnådd enighet om å heve taket eller om å kutte i budsjettet. Situasjonen er alvorlig også i USA, og den virker fastlåst. Det andre alvorlige trekket er at den økonomiske veksten i mange land ikke er så sterk som mange hadde håpet. Det er særlig ille fordi veksten ikke er sterk nok til å bidra til å få ledigheten ned. I USA er det tegn til at veksten i nasjonalproduktet dempes, og at bedringen i arbeidsmarkedet stopper opp. Tall for siste måned lå betydelig under det som var forventet. Også i andre land ser vi at ledigheten har bitt seg fast. Land som Irland og Slovakia har fortsatt en ledighet på nær 15 pst. I Spania ser de 20-tallet. Hver femte spanjol er arbeidsledig. I euroområdet er ledigheten fortsatt på om lag 10 pst. – bare fattige 0,2 pst. lavere enn for ett år siden. Det tredje bekymringsfulle trekket er at verdens børser har falt mye den siste tiden. Situasjonen i Europa og USA skremmer investorer. Også her hjemme ser vi at Oslo Børs denne uken nådde det laveste nivået så langt i år og har falt med om lag 10 pst. siden begynnelsen av april. Det fjerde alvorlige trekket er mer langsiktig. Mange av de landene som rammes hardest av gjeldssituasjonen, har også en befolkning som stadig blir eldre. Dermed står de overfor utgifter til pensjoner, til helsetjenester og til omsorg, som bare vil øke i tiden framover. Hver for seg er dette bekymringsfulle trekk. Enda mer alvorlig blir det når de virker sammen. Gjeldssituasjonen gjør at landene ikke kan møte den høye ledigheten på den måten vi vet virker, nemlig ved å øke den offentlige etterspørselen og dermed skape aktivitet og arbeid. I dag har vi i Europa over 20 millioner arbeidsføre mennesker som står uten jobb. Dette rammer den enkelte og er et nederlag for samfunnet – en gedigen sløsing med ressurser. Vi hadde håpet at det skulle være forbigående, men vi ser at kampen for å få ledigheten ned igjen vil være hard og lang for mange land. Enda en gang ser vi at ledigheten går lettere opp enn den går ned. Den store gjelden gjør også at mange land ikke kan finansiere de økte utgiftene til pensjoner og helse. Dermed må de gjennomføre dramatiske kutt i offentlige budsjetter – kutt som vil ramme velferden for folk flest. En del land i Europa har ønsket seg et velferdsnivå som er på nivå med det nordiske, men med et skattenivå som det amerikanske. Det går ikke. Situasjonen i Norge står i skarp kontrast til dette internasjonale bildet. For det første ser vi at der andre land har gjeld, har vi penger på bok. Vi holder orden i økonomien og har nådd målet om å få oljepengebruken ned til fireprosentbanen. Handlingsregelen, som enkelte i denne salen har kritisert og latterliggjort, har vært et av de viktigste bidragene til å sørge for en grunnleggende trygghet og sunn utvikling i norsk økonomi. For det andre ser vi at der andre land har høy arbeidsledighet, har vi klart å få den laveste ledigheten i Europa. Vi har klart å opprettholde tilværelsen som en øy av full sysselsetting i et hav av arbeidsledighet. Og ledigheten i Norge har fortsatt å gå ned, også i år. I dag ligger den på rundt 3¼ pst. I årets første kvartal økte sysselsettingen med 7 000 personer. Det kommer i tillegg til de 250 000 flere sysselsatte vi har fått i Norge siden valget i 2005. De fleste av de nye arbeidsplassene har kommet i privat sektor. Det går godt i norsk næringsliv. For det tredje ser vi at der noen land har lav vekst, har vi god økonomisk vekst. I revidert nasjonalbudsjett anslås veksten i Fastlands-Norge til 3,2 pst. Det er klart over det normale. Veksten er bredt basert, med produksjonsoppgang i de fleste næringer. Aktiviteten er klart høyere enn den var før finanskrisen, og det meste tyder på at denne veksten vil fortsette. For to dager siden leste vi i Aftenposten at Statistisk sentralbyrå regner med 220 000 nye jobber i Norge de tre neste årene. Norske bedrifter kan komme til å mangle arbeidskraft, så kontrastene er store. Men det er ikke slik at dette er en utvikling som kommer av seg selv. Ingen naturlov slår fast at det skal gå bedre i Norge enn i andre land. Det er helt riktig at vi har oljeinntekter som vi har nytt godt av, men det har vi også hatt tidligere. Vi hadde oljeinntekter da ledigheten steg på 1980- og 1990-tallet. Likevel fikk vi jappetid, bankkrise, finanskrise og store problemer i norsk økonomi. Vi hadde også oljepenger på starten av 2000-tallet. Men vi fikk stigende ledighet og store problemer i industrien. Så oljeinntekter er ingen garanti for en god utvikling i økonomien. De må forvaltes på en god måte. Mange land har gjennom tidene opplevd store inntekter fra naturressurser. Vi har tydelig sett at langt fra alle klarer å forvalte slike ressurser til beste for samfunnet og befolkningen. Det har vi klart i Norge. Vi har en samfunnsmodell som bidrar til høy verdiskaping, små forskjeller og god velferd samtidig. Det er ganske enestående og noe vi med rette kan være stolte av. Den norske modellen virker. Over hele verden har bekymringene knyttet til situasjonen i euroområdet og i USA økt de siste ukene. Det skal vi ta på alvor. Vi skal lytte til George Soros og andre som advarer. Selv om mye går bra i Norge, er det som skjer ute, viktig også for vår økonomi. Svært mye av vår handel er med EU-land, og vi har også erfart hvor raskt uro i finansmarkeder kan spre seg mellom land. Derfor følger vi nøye med på utviklingen. Det beste vi kan gjøre, er å holde orden i eget hus, føre en politikk som er forsvarlig, og handle når det kreves. Det har vi gjort før, og det er vi klare til å gjøre igjen.