Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
Norsk landbruk og matproduksjon har både et distriktspolitisk, et beredskapsmessig og et næringspolitisk aspekt. Kanskje er det landbrukets betydning for bosetting, næringsliv, kulturlandskap m.m. som forklarer det brede engasjement blant folk rundt om i landet, både for meldingen og for landbruksnæringen. Meldingen er på en konstruktiv måte vinklet både mot det multifunksjonelle landbruket og mot hele linjen fra jord til bord, med fokusering på hva forbrukerne etterspør av kvalitet, forsyningssikkerhet og etiske og estetiske forhold. Rammebetingelsene i Norge kan vanskeliggjøre konkurranse på mengde og pris. Når det derimot gjelder kvalitet og renhet, har vi fortrinn framfor mange andre land. I den sammenheng er merkeordninger som opplyser om varens opprinnelse og innhold, avgjørende. Det satses på økologisk landbruk, utmarksnæringer, nisjeprodukter, grønn omsorg og andre tilleggsnæringer der mulighetene ligger til rette for det. Men skal nye ressurser tas i bruk på gården, må den produsere et overskudd som gjør det mulig å investere i nye aktiviteter, og det må være tilgjengelig tid som kan anvendes til de nye aktivitetene. Verdiskapingen i landbruket vil måtte komme fra både produksjon, verdiøkende tjenester og profesjonell naturforvaltning. Denne omleggingen krever kompetanseutvikling og ny teknologi. Landbruksmeldingens signaler om prioritering av kompetanseoppbyggende tiltak er derfor viktige. Dessuten viser både effektivitetskontrollen og driftsgranskingene at det er et betydelig potensial å hente på faglig dyktiggjøring. Reduseres imidlertid de produksjonsavhengige inntekter for mye, vil incitamentet kunne svekkes. Meldingen har en klar langsiktig profil gjennom styrkingen av jordvernet og en erkjennelse av at vi blir stadig flere mennesker på jorda som trenger mat, parallelt med en stadig økende knapphet på ressurser til å produsere mat – særlig vann. Dette tilsier at landbrukets ressurser også i høykostland med vanskelige naturforhold bør utnyttes. Meldingen uttrykker klare mål om at vi skal ha et aktivt landbruk i alle deler av landet, og at det fortsatt skal være en geografisk arbeidsdeling mellom korn- og grasområdene. Dette er en avgjørende forutsetning for landbrukets rolle i distriktspolitikken. Vi finner også en klar erkjennelse av de spesielle problemer og utfordringer som nordnorsk landbruk står overfor, og det er positivt at det foreslås en spesiell satsing på landsdelen, bl.a. gjennom nordnorsk kompetansesenter for landbruk. For å få dagens bønder til å satse framover og ikke minst for å rekruttere framtidens bønder, er det helt nødvendig med en inntektsutvikling og sosiale ordninger på linje med andre grupper i samfunnet. I Nordland, og jeg vil tro at resten av landet viser samme tendens, har inntektsnedgangen i landbruket ført til at de som kan, henter større del av inntekten utenfra. Egenkapitalen tæres, og driftsapparatet slites raskere enn det fornyes. En undersøkelse på Sør-Helgeland, det tyngste landbruksområdet i Nord-Norge, viser at ved en videreføring av dagens rammebetingelser vil egenkapitalen være oppbrukt innen år 2005. I august 1999 hadde 5 pst. av bøndene betalingsproblemer. I januar 2000 hadde 33 pst. betalingsproblemer. Enkelte har ikke penger til å forskottere sykeavløsning. 25 av 139 bruk har solgt melkekvoten i den senere tid. De første som tvinges til opphør, er de med størst gjeldsbyrde i kombinasjon med minst tidsressurser, f.eks. rekrutteringsbruk i en familiesituasjon som har gjennomført investeringer i driftsapparatet. Denne situasjonen er alarmerende, ikke bare for bønder, men også for kommune og nærmiljø. Skal landbruket kunne konkurrere om ungdommen og arbeidskraften, trengs klare målformuleringer om inntektsutviklingen framover. Er målet billigere mat, må senking av matmomsen til svensk nivå være å foretrekke framfor ensidig reduksjon i bondens nettoinntekt. Men jeg er glad for at landbruksministeren understreket at alle ledd må bidra om prisene på matvarer skal ned. Skattegrepet er positivt, men bør gjerne også komme dem til gode som ikke har positiv næringsinntekt, f.eks. utbyggingsbruk. Jeg synes nok at beitenæringens interesser kunne vært bedre ivaretatt i meldingen. I en del av våre fylker har rovdyrbestandene økt betraktelig de siste årene. Det må raskt settes inn aktive bestandsregulerende tiltak, og tap utover normaltap bør dekkes fullt ut. Jeg er glad for at regjeringen Stoltenberg har stilt seg bak landbruksmeldingen, og for at vi i dag har den til behandling her i Stortinget.