trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-14:
La meg først si til interpellanten at han selvsagt har helt rett, til tross for at rovdyrpolitikken det siste tiåret totalt sett må kunne sies å være svært vellykket for Norge – vi har hatt et redusert tapstall for sau samtidig som vi har hatt en vesentlig økt rovdyrbestand, nøyaktig hva Stortinget har ønsket med den dobbelte politikken, at vi skal ha beitenæring, og vi skal ha rovdyr, så det må kunne sies at totalt sett har Norge lyktes – betyr det selvsagt ikke at det ikke er mange lokale konflikter, og at det er mange mennesker som føler seg utsatt. Det kan være hjerteskjærende å se store tap i sin egen saueflokk eller reinflokk som følge av rovdyr. Folk kan føle seg truet av rovdyr. Så det betyr ikke at det ikke er mange konflikter knyttet til det. Et av de viktigste virkemidlene i så måte er soneinndelingen, hvor noen områder skal være prioritert for rovdyr og andre skal være prioritert for sauehold og andre utmarksnæringer. Vi vil gjøre hva vi kan for at den soneinndelingen skal fungere bedre. Vi mener det er gode tegn på at den fungerer, men den bør absolutt fungere bedre. Jeg er ikke spesielt kjent med situasjonen i Sogn og Fjordane som ble tatt opp. Jeg vil bare innby til en dialog om det, både med Lødemel og selvfølgelig også med den rovviltnemnda som dekker Sogn og Fjordane. Vi ønsker mest mulig dialog om alle disse spørsmålene. Det samme gjelder for jerv. Som jeg sa innledningsvis, har det vist seg å være mye vanskeligere å få lisensjakt til å fungere når det gjelder jerv, og derfor har vi hatt ekstraordinære uttak. Det er også et tema som vi vil innby til dialog om. Vi vil i dag sende ut et brev til alle våre forlikspartnere for å innby til en dialog om alle disse spørsmålene og hvordan vi kan bli bedre. Til slutt, om gaupe, siden det har vært det mest omstridte: La meg si at i region 2, som er Vestfold, Aust-Agder, Buskerud og Telemark, la rovviltnemnda opp til en jakt på 32 dyr, og Miljøverndepartementet har vedtatt 15. Grunnen til det er at riktignok har gaupebestanden i dette området ligget over bestandsmålet, men som representanten Ropstad veldig godt fikk fram i spontanspørretimen forrige onsdag, har den nå gått ned, og prognosemodellen viser at vi vil ha 11,5 ynglinger i dette området før jakt, mot et regionalt bestandsmål på 12. I Midt-Norge er det mye av den samme situasjonen. Også der er det etter vår oppfatning sånn at man nå vil ligge under bestandsmålet hvis man legger seg på det jaktnivået som rovviltnemnda har lagt opp til. Aller klarest er dette i Nordland, som jeg tidligere viste til, hvor man er nede mot det halve av Stortingets bestandsmål hvis man skulle legge det til grunn som foreslås av rovviltnemnda. Så vi har gjort dette i beste hensikt for å oppnå de målene Stortinget har satt.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-14:
Takk til interpellanten. Det er grunn til å takke interpellanten, for han var en av dem som bidro til å oppnå den enigheten vi fikk til i Stortinget i forrige sesjon. Det at man maktet å få til en sånn enstemmighet i Stortinget rundt forvaltningen av en så viktig del av naturen vår, er et kvalitetstegn ved det norske parlamentet. Så mener jeg også at det er bra at Stortinget er med på å diskutere og følge med på oppfølgingen av forliket. Det er ingen klokke som går, president.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-03-27:
På vegne av Borghild Tenden og meg sjøl vil jeg fremme forslag om et særskilt videreutdanningsløft for tilsatte i grunnskolen som mangler undervisningskompetanse, og forslag om oppdatering av regelverket for sykmelding av studenter.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-03-27:
Som saksordføreren har vært inne på, er det tredje gang vi behandler denne saken på forholdsvis kort tid. Flertallet i komiteen registrerer at forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet fremdeles mener at et vesentlig kapittel i norsk kulturhistorie utraderes dersom Munch-maleriene flyttes ut av sin historiske kontekst. Det samme flertallet mener at Munch-malerienes kulturhistoriske betydning ikke bestemmes av om disse er lokalisert i Nasjonalgalleriet eller i annet lokale. Det er på sin plass å minne om at disse kunstskattene er en vesentlig del av vår kunsthistorie som skal forvaltes og bevares uavhengig av Nasjonalgalleriets skjebne. Vi mener det er en viktig nasjonal og statlig oppgave å bidra til at Munchs kunst forvaltes slik at disse unike kunstskattene bevares for ettertiden. Det påligger derfor staten et stort ansvar å sørge for at Munchs kunst bevares og gjøres tilgjengelig for allmennheten på en verdig og riktig måte. Som representanten Håbrekke sa i sitt innlegg: Det er vi alle enige om er riktig. Vi som representerer flertallet i denne saken, mener imidlertid at dette kan gjøres på andre måter enn slik det tas til orde for i representantforslaget. Det er ingen uenighet i denne salen om at Nasjonalgalleriet er en viktig monumentalbygning med stor symbolverdi. Gjennom den fredningen som nå er foretatt, sikres bygningens opprinnelige arkitektur. Vi som utgjør flertallet, tolker representantforslaget dit hen at forslagsstillerne nå ønsker å frede også den kunsten som henger på veggene i Munch-salen i Nasjonalgalleriet. Som representanten Håbrekke var inne på, oppfatter vi med andre ord at representantene vil bruke fredningsinstituttet til å gripe inn og styre hvordan et museum skal lage utstillinger, og i hvilke lokaler utstillingene skal presenteres. En slik framgangsmåte er på kollisjonskurs med et viktig og grunnleggende prinsipp om at et museum til enhver tid skal ha full faglig frihet til å velge temaer og utstillingsløsninger, forutsatt at utstillingsløsningene ikke representerer en fare for kunstverkenes sikkerhet. Så langt er det ingenting som tyder på det, heller tvert imot. Nasjonalmuseet planlegger en ny Munch-sal i nybygget på Vestbanen. Der vil Munchs kunstverker få bedre sikkerhet og utstillingsforhold enn de noen gang har hatt. Vi ser alle fram til den dagen.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-27:
Først vil jeg fremme forslagene fra Fremskrittspartiet – som jeg glemte å gjøre under innlegget mitt. Så vil jeg minne statsråden om at Fremskrittspartiet ikke vil legge ned Kulturrådet. Man ønsker å omstrukturere det. Hvorfor ønsker man det? Jo, det er fordi man ønsker å forbedre vilkårene rundt omkring i hele landet. Vi tror nemlig at kommunene har kompetanse – noe jeg skjønner statsråden er skeptisk til – til å ta vare på disse bevilgede kulturmidlene. Spesielt er det når vi også får tilbakemeldinger om at de kommunale bibliotekene ikke har fått noen glede av disse kulturløftene vi har hatt de siste årene. Kulturskolene har ikke hatt noen glede av dette – køene øker der også – og heller ikke talentene rundt omkring i kommunene. Så skjønner jeg bekymringen til representanten fra Finnmark når man hører at statsråden sier det er lettere å få støtte hvis man er fra trøndelagsfylkene. Det er jo pussig, når halvparten av kulturkomiteen kommer fra Trøndelag. Jeg håper ikke det har noen sammenheng. Vil statsråden se på sammensetningen av Kulturrådet – eventuelt vurdere KS inn der som en mulig samarbeidspartner for å løfte fram kommunene?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-27:
Det er viktig at etterbruken av Nasjonalgalleriet blir diskutert. Det er viktig at etterbruken av Nasjonalgalleriet blir ivaretatt også fra regjeringens side, og vi har etterlyst flere ganger at regjeringen nå må gi signaler om hva bygget skal brukes til. Nå er det heldigvis fredet, så det har fått sine begrensninger på hva det skal brukes til. Ellers hadde jeg vært livredd for at vi skulle få Petter Stordalen inn der med et nytt hotell, men det har vi klart å unngå. Det som også er interessant, er etterbruken av dette spesielle rommet som har vært utviklet av Munch i samarbeid med museet i sin tid. Hva skal det brukes til? Jeg har spørsmål til statsråden: Etterbruken av Nasjonalgalleriet – hva ser statsråden for seg der? Ønsker statsråden å engasjere seg med midler, lokaler, når det gjelder vår store nasjonale kunstner Munch, for å hjelpe Oslo ut av den problemstillingen som de har der?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-27:
Jeg er glad for at vi nå får så klare signaler fra statsråden om at man er i gang med å jobbe med etterbruken av Nasjonalgalleriet. Det er viktig, og det er viktig at vi kommer i gang med det. Det synes jeg er veldig, veldig bra. Jeg spurte ikke om statsråden ville gripe inn overfor Oslo kommune, men jeg spurte om statsråden ville engasjere seg med lokaler, med midler og ha noen meninger om det. Nei, man skal ikke gripe inn overfor kommunene, men man kan godt legge til rette, og man kan godt engasjere seg både muntlig, skriftlig og med midler.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-03-27:
Det er all grunn til å ta opp spørsmålene knyttet til maktkonsentrasjon og styring i forbindelse med Norsk kulturråd. Den utviklingen vi har sett gjennom de siste årene, har vist en ganske tydelig kurs i retning av at færre og færre personer bestemmer over mer og mer av midlene som er stilt til rådighet. Den strukturen som vi har operert med gjennom de siste årene, at Kulturrådet består av ti personer oppnevnt av departementet – mennesker med faglig bakgrunn – har også gjort at selve Kulturrådet som styringsmekanisme er blitt sterkt styrket. Rådet har valgt å organisere seg slik at de respektive medlemmene også deltar i rådets fagutvalg, kanskje også som disse fagutvalgenes ledere. Det betyr at de signalene som rådet mottar fra regjeringen, som skal være, skal vi si, styringskriterier i tillegg til de rent faglige kvalitative kriteriene, vil man altså mer effektivt kunne implementere i rådets tildelingspolitikk. Høyre er uenig i denne utviklingen og mener at det er et skritt i feil retning i forhold til det å ha et fritt, dynamisk kulturliv. For oss kommer dette i strid med armlengdes-avstand-prinsippet. Vi synes armene blir vel korte med tanke på hvordan man nå har organisert seg. Vår tanke er ikke nødvendigvis at man skal nedlegge Kulturrådet. Det vil være et altfor drastisk grep, og vi har også behov for et fagorgan som nettopp er bærer av de krav og faglige kvaliteter som Kulturrådet er kjennetegnet ved. Vår kritikk går ikke på Kulturrådets arbeid som sådant. Det går mer på innretningen av det. Vi i Høyre tenker at vi snarere enn å nedlegge rådet bør spisse det, tydeliggjøre oppgavene, kanskje sørge for at det er færre oppgaver, og klargjøre debatten om hvorvidt rådet skal være et frittstående organ, eller om det i virkeligheten skal være et direktorat. Fortsatt er dette utydelig, selv om det har vært en målsetting i mange av de debattene vi har hatt, nettopp å bringe denne rollefordelingen på det rene. Ved overføringen av 74-posten til Kulturrådet styrket man rådets rolle når det gjelder de forvaltningsmessige oppgaver, mer i retning av å bli oppfattet som et direktorat. En viktig oppgave fremover må være å spre makt. Det vil dreie seg om kanskje å løfte noen oppgaver ut fra Kulturrådet – uten at vi er klare for å si hva det skulle være i dag. Det vil dreie seg om å finne flere finansieringskilder, styrke andre veier til statlige midler gjennom å finne andre miljøer som fortrinnsvis ville rekruttere sine beslutningstakere fra annen faglig bakgrunn. Der hvor Kulturrådet i dag fortrinnsvis er et kunstnerstyrt og kunstneroppnevnt organ, kunne man tenke seg også organer som hentet sine ressurspersoner fra produsentmiljøer, kuratormiljøer eller for den sakens skyld også fra mer kulturrelatert næringsliv. Konklusjonen på dette er: Å foreta en nedlegging av Kulturrådet er Høyre ikke med på. Vi ønsker å spisse Kulturrådet, vi ønsker en maktspredning gjennom å få vurdert andre organer i forhold til tildeling, og vi ønsker å styrke alternative finansieringsformer for kulturlivet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-03-27:
Slik det nye Kulturrådet har valgt å organisere seg, deltar de ti medlemmene, som jo stort sett er kunstnere, i respektive fagutvalg – altså sine kunstarters fagutvalg – og er sånn sett direkte med i tildelingsprosessen. Regjeringen gir ganske klare signaler om hvilke ikke-kunstneriske temaer man ønsker å ivareta. Det dreier seg om mangfold, det dreier seg om barn og unge, det dreier seg om likestilling. Jeg er ikke helt sikker på om 1814 er tilflytt Kulturrådet, slik det er tilflytt institusjonene, men det kan være. Hvis man tar de føringene på alvor, er det nå slik at dette blir direkte implementert i tildelingsprosessen. Ser ikke da statsråden at det legges ganske tydelige føringer på kulturlivets bevilgninger?
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-03-27:
Nå var det altså ikke geografien jeg spurte om. Det finnes nok flere måter å fordele makt og ressurser utover i det ganske land på. Det jeg tok opp nå, dreier seg om spørsmålet om armlengdes avstand og den kritikk Høyre har fremført overfor regjeringen i mange sammenhenger, både når det gjelder den styringen vi mener det er av kulturinstitusjonene, og altså, ved denne korsvei, den styringen vi mener legges inn i Kulturrådet, og som gjennom dagens struktur implementeres helt ned til den enkelte søknadsbehandling. Det dreier seg om klare føringer fra regjeringen med hensyn til mangfold, satsing på barn og unge og likestilling – for å nevne tre sentrale områder. Hvis man tar dem på alvor, betyr jo det at det legges en ganske klar ramme for hvilke typer prosjekter som skal få støtte. Jeg gjentar spørsmålet: Ser ikke statsråden at dette i realiteten er en ganske sterk styring av kulturlivet?
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-03-27:
Nasjonalgalleriets Munch-sal forvaltes av Nasjonalmuseet, en tung kunstinstitusjon. Bygningen vi snakker om, har vært gjennomgått av Riksantikvaren i forhold til fredningsspørsmålet og er i det store og hele fredet. I den sammenheng er det også grunn til å tro at problemstillingen om fredning av Munch-salen har vært gjenstand for vurdering, og man har altså kommet til at i skjæringspunktet mellom Nasjonalmuseets forvaltning og Riksantikvarens inngripen har man ikke ønsket og ikke sett det nødvendig – eller tjenlig – ut fra faglige kriterier å foreta en fredning av dette spesielle rommet. Dette er altså tunge faginstitusjoner på relevante områder i forhold til det objektet vi snakker om. På generelt grunnlag vil jeg si at man i denne sal bør være svært forsiktig med å gjøre seg til fagpersoner når det gjelder å ta den type beslutninger som en fredning innebærer. Man burde kanskje i særdeleshet legge dette til grunn når det altså er så sterke fagmiljøer involvert i denne konkrete beslutningen som forslagsstillerne ønsker å fremme. Fra Høyres side mener vi altså kort og godt at dette i utgangspunktet ikke er et anliggende for Stortinget, og at det heller ikke er hensyn i denne sammenheng som tilsier at man må gå til noen slags strakstiltak eller overprøve de instansene som er inne i denne problemstillingen. Et annet spørsmål er jo hvordan vi som nasjon ivaretar Edvard Munchs kunst og minne. Det er en større diskusjon. Jeg merket meg at forslagsstilleren fra Fremskrittspartiet mente at Oslo kommune mangler kompetanse på dette. Jeg vil tillate meg å nevne at jeg synes at Fremskrittspartiet har bidratt vesentlig til forvirring og vanskeliggjøring av temaet formidling av Edvard Munch, uten at jeg skal gå i dybden på det her. Jeg vil også si at diskusjonen rundt neste års markering av Edvard Munch, med hensyn til regjeringens satsing, også bør være et tema. De avsatte midler til denne markeringen er nok ikke mer enn de bør være i forhold til Edvard Munchs internasjonale tyngde. Men dette er altså større og andre spørsmål enn det som denne saken dreier seg om, og jeg velger derfor å ikke gå videre på de temaene ved denne korsvei. Men altså: Kort oppsummert er Høyres standpunkt at denne type spørsmål ikke hører hjemme i Stortinget, i særdeleshet ikke i lys av de tunge faginstansene som forvalter den salen vi snakker om, og tatt i betraktning at Riksantikvaren som ansvarlig myndighet for fredningsspørsmål har vært involvert.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2012-03-27:
Det er flere interessante problemstillinger som reises i forslaget fra representantene Horne, Thomsen og Korsberg, både spørsmålet om hvem som skal forvalte, ha mye makt over, midlene i kulturlivet, om åpenhet, om sammensetningen av Kulturrådet og om maktkonsentrasjon. Samtidig er Senterpartiet grunnleggende uenig med Fremskrittspartiet i en del sentrale spørsmål og konklusjoner, og derfor støtter vi ikke forslaget, men, som sagt, jeg mener det er veldig bra og veldig viktig at vi får en debatt rundt dette. En samlet komité påpeker viktigheten av åpenhet og innsyn og det at Kulturrådet hele tiden må være bevisst på om man når fram til nye grupper. Som representanten Kåre Simensen var inne på, er det ikke en god nok geografisk fordeling av midlene. Men det er mange kriterier som kan legges til grunn, og søknader skal veies opp mot hverandre. Når man har en geografisk skjevfordeling av midlene, må man spørre seg om det er noe galt med kriteriene og måleinstrumentene, og om man er nødt til å vektlegge andre ting enn det man gjør i dag. Kulturrådets organisering og ansvar har endret seg gjennom tidene. Det er ikke en statisk organisering og vil endre seg også i framtiden. Vi må hele tiden vurdere om det er den best mulige organiseringen vi har. For det er viktig at ulike søkergrupper når fram og får den veiledningen som man ønsker, og at man kjenner til de ordningene som finnes. Det er en vanskelig balanse mellom hva som er fag, og hva som er politikk. Det som er viktig for meg å få sagt, er at det faglige heller ikke er en helt nøytral og objektiv vurdering. Ulike fagfolk vil vurdere mye av dette ulikt. Det er en del av det som kan være krevende nettopp i balansegangen mellom hva som er politikk, og hva som skal vektlegges der, og hva som er fag, og hva som blir vektlagt da. Komiteens flertall er tydelig på at Kulturrådet har en kunstnerisk frihet, men det er også slik at Kulturrådet har en plikt til å følge de signalene som Stortinget kommer med om forvaltningen av ulike ordninger. Det tenker jeg er veldig viktig for at man fortsatt skal ha et sterkt engasjement og en vilje til å bevilge mye penger til kulturpolitikken. Som kulturpolitiker har man nemlig også tanker om hva man ønsker å vektlegge. Vi har organisert oss slik i forhold til Kulturrådet at de enkelte søknadene er det Kulturrådet som styrer med, men når det gjelder sentrale utviklingstrekk, mener jeg at det er viktig at vi som politikere også har et engasjement. Det er nemlig litt ulikt hva som vektlegges. Man kan stille seg spørsmål om kjønn, geografi og regional utvikling skal være en del av de kunstneriske kriteriene, eller om dette er politiske kriterier. Balansegangen her vil være krevende. Som oppsummering kan jeg si at det er veldig interessant å få en debatt om dette, fordi det synliggjør også de politiske forskjellene mellom de ulike partiene. Samtidig er det også veldig tydelig at regjeringen konkluderer på en helt annen måte enn det Fremskrittspartiet gjør, fordi vi mener at Stortinget fortsatt skal bevilge mye penger til og bruke mye penger på kultur.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-03-27:
Norsk kulturråd er gjennom sin rolle et rådgivende organ for staten i kulturspørsmål og en pådriver for nye kunst- og kulturprosjekter og har en viktig rolle gjennom sin faglige kompetanse og den myndigheten de er tildelt. Jeg er glad for at flertallet i komiteen understreker det, og jeg er glad for at en samlet komité påpeker viktigheten av at det blir lagt til rette for innsyn og åpenhet i fordelingen av midler fra Kulturrådet. Norsk kulturråd fungerer ut fra mange av målsettingene godt etter hensikten. Samtidig har vi med den modellen man har valgt, skapt en institusjon som gjør at det blir viktig med en kontinuerlig diskusjon om maktfordelingen i kulturlivet. Det ble ikke mindre viktig etter at flertallet i salen endret måten man satte sammen Kulturrådet på. Som kulturpolitikere får vi stadige tilbakemeldinger fra hele landet om hvordan man oppfatter at Kulturrådet fungerer. Nå vil det jo ofte være sånn at det er de misfornøyde som roper høyest, og det skal vi alltid ha med oss. Som jeg har understreket, mener jeg at Kulturrådet ut fra mange av sine målsettinger gjør en veldig god jobb. Samtidig skal vi heller ikke underslå at det er betydelige spenninger i kulturlivet knyttet til hvordan denne institusjonen fungerer. Jeg vil peke på to eksempler på det. Det ene er jo det som andre talere har nevnt før meg, nemlig det som gjelder den geografiske spredningen av midler, og ikke minst hvordan vi har konsentrert mange av disse beslutningene til en institusjon som jobber fra hovedstaden. Det er riktig at sammensetningen består av folk som kommer fra ulike deler av landet, og sånn skal det være. Samtidig er det verdt å diskutere hvordan andre organ, ikke minst regionale organ rundt omkring i landet vårt, også kan bidra til å supplere disse prioriteringene og få økt innflytelse. I tillegg ligger det en kontinuerlig spenning i forståelsen av kultur og hvilke formål som fortjener støtte. Mens Kulturrådet på sin side har et ensidig fokus på kunstnerisk kvalitet – og da det Kulturrådet oppfatter som kunstnerisk kvalitet – merker vi at rundt omkring i landet har man en bred forståelse av kultur og et bredt register av motiver og formål for å stimulere kultur, som går på aktivitet, som går på bosetting, som går på verdiskaping, og som går på det å ta vare på lokalsamfunn og fellesskap. Når man da møter Kulturrådet med sin mer endimensjonale tilnærming til kvalitet, oppstår det ofte et spenningsforhold, og det tror jeg er verdt å bruke mer tid på å diskutere, for det viser seg at den nasjonale kulturpolitikken ofte kolliderer med den regionale og lokale forståelsen av hva kultur er, hva kultur skal være, og hva de ulike virksomhetene og aktivitetene faktisk skal bidra til. Jeg er glad for at flertallet avviser forslaget om å legge ned Kulturrådet, men jeg vil understreke at debatten både om makt og om måten Kulturrådet fungerer på, er viktig og må fortsette.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-03-27:
Komiteen har hatt et representantforslag – Dokument 8:28 – om fredning av Nasjonalgalleriets Munch-sal til behandling. Nasjonalgalleriet er en viktig historisk bygning, og den har stor symbolverdi. Det er mange som har et nært forhold til dette bygget. Bygningen, fra 1882, har vært vårt fremste utstillingssted for norsk kunst gjennom tidene. Det er bred enighet i komiteen om byggets historiske betydning. Det er også enighet i komiteen om at det er en viktig nasjonal og statlig oppgave å bidra til at Munchs kunst forvaltes sånn at kunstskattene bevares for ettertiden. Det påligger staten et stort ansvar å sørge for at Munchs kunst bevares og gjøres tilgjengelig for allmennheten på en verdig og god måte. Her er det ingen uenighet. Representantforslaget omhandler fredning av byggets Munch-sal. For kort tid siden ble det foretatt fredning av bygget av Riksantikvaren. Dermed sikres bygningens opprinnelige arkitektur. Den er også verdt å ta vare på som et eksempel på Heinrich Ernst Schirmers og Adolf Schirmers kunst og er et av deres verk som virkelig er verdt å verne og ta vare på for ettertiden. Komiteen tolker representantforslaget dit hen at forslagsstillerne nå ønsker å frede også den kunsten som henger på veggene i Munch-salen. Hvis jeg oppfatter det riktig, vil forslagsstillerne altså bruke fredningsinstituttet til å gripe inn i og styre hvordan et museum skal lage utstillinger, og i hvilke lokaler utstillingen skal presenteres. En slik kulturpolitikk støttes ikke av komiteens flertall. Komiteens flertall foreslår derfor i innstillingen at forslaget ikke bifalles. Det bør være en bred erkjennelse av at vi i Norge ikke i tilstrekkelig grad har anerkjent og innsett rekkevidden av Munchs kunst internasjonalt. Det er ikke et argument for å frede én bestemt arena for presentasjon av Munchs kunst. Det burde heller inspirere oss til å legge til rette for å videreutvikle utstillingen av Munchs kunst og legge til rette for at arenaen for dette også kan videreutvikles i framtiden. Komiteen mener det er en viktig nasjonal og statlig oppgave å bidra til at Munchs kunst forvaltes på en god måte, og gjøres tilgjengelig for allmennheten på en god og verdig måte. Det er en av våre sentrale oppgaver. Flertallet i komiteen legger til grunn at forslaget fra Fremskrittspartiet ikke er noe godt bidrag i så måte, og foreslår da – som sagt – at forslaget ikke bifalles.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-03-27:
Jeg ønsker ikke at KS skal være representert i Kulturrådet. Dem samarbeider vi med på andre måter. Veldig mange av de tildelingene som Kulturrådet gjør, er jo nettopp gjort ved en avtale mellom kommunen og fylkeskommunen og Norsk kulturråd. Så jeg er opptatt av at det skal være folk med bred kunstnerisk kompetanse, fra hele landet, som representerer ulike deler av norsk kunst- og kulturliv.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-03-27:
Det blir en litt pussig kritikk, dette, for på den ene siden kritiseres jeg for at det ikke er god nok geografisk fordeling av kulturmidlene, og på den andre siden kritiseres jeg nå av representanten Olemic Thommessen for at det er for mange kriterier. Det er litt vanskelig å opprettholde denne kritikken og balansere den. Men jeg mener altså at det er et ansvar for Kulturrådet å bidra til geografisk fordeling av kulturmidlene. Det er mange poster hvor vi har det som hensyn. Det er jo et uavhengig kulturråd, som skal fatte beslutninger ut fra et uavhengig kunstnerisk skjønn. Men at de har et ansvar: Ja! Det er det å spre kultur over hele landet og at det er turnévirksomhet nettopp i de områdene som markedet ikke dekker, som er deres ansvar. Det mener jeg er veldig viktig, en viktig del av det å spre kulturmidler. Det handler også om å nå ut til folk som vanligvis ikke oppsøker kulturinstitusjonene. Det er viktig for meg.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-03-27:
Tvert imot: Det er mindre styring av Kulturrådets tildelinger nå enn det var den gangen Høyre satt i regjering. Den gangen var det slik at regjeringen tok flere beslutninger om hvem som skulle få direkte støtte. Det er i større grad i dag desentralisert til Kulturrådet. Det betyr mindre politisk behandling, mindre politisk inngripen i hvem som skal få penger. Det jeg synes blir litt merkelig med denne kritikken, er jo at geografisk fordeling er et helt legitimt mål. Men det å si at man skal nå også minoritetsbefolkningen, får jeg forståelsen av her er overstyring og i strid med kunstnerisk skjønn. Jeg mener at det handler om den samme diskusjonen, nemlig at kunstnerisk talent kan finnes i hele befolkningen, at man skal ta sine egne kunstneriske avgjørelser. Men det å nå ut er et sentralt mål for kunstinstitusjonene våre. Det er ikke et mål for kunsten – den skal være fri og uavhengig – men institusjonene våre skal ha som mål å nå ut og spre kvalitet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-03-27:
I den grad Fremskrittspartiet ønsker å ordne opp i dette med Munch-museum i Oslo, oppfordrer jeg representanten til å ta kontakt med sine partifeller i Oslo kommune, der representantens parti har flertall. Jeg tror nok det er lettere enn at jeg griper inn på dette området, det har jeg heller ingen myndighet til. Når det gjelder etterbruk av Nasjonalgalleriet, vil vi komme tilbake til det, det har vi god tid til å fatte beslutninger om. Det er lang tid til man skal flytte Nasjonalmuseets samlinger ut og inn i den nye bygningen, og jeg vil ta meg grundig tid til å beslutte dette. Jeg vil også komme tilbake til Stortinget og informere om det. Statsbygg vurderer ulike sider av Nasjonalgalleriet, bl.a. er det gjennomført en mulighetsstudie som viser hvordan bygningen kan samspille med Tullinløkka på en annen måte enn det som er tilfellet i dag. Når denne prosessen er avsluttet, vil regjeringen komme til Stortinget på egnet måte når det gjelder bruken.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-03-27:
Det er litt uklart for meg hva Fremskrittspartiet mener i denne saken. Hvis man skal låse Munchs samlinger til den ene salen i Nasjonalmuseet, samtidig som Fremskrittspartiet i Oslo ønsker at Munch-museet skal flyttes inn i Nasjonalgalleriet, må vi jo overføre kunstverk fra staten til kommunen – altså det stikk motsatte av det signalet som representanten Thomsen nå gir, nemlig at staten skal ta større ansvar for Munchs samlinger. Så det er litt uklart for meg hva som egentlig er signalet her. Jeg mener det ville være prinsipielt galt hvis jeg går inn og styrer Oslo kommune i dette spørsmålet. Det har vært mye uenighet, mange partier har skiftet standpunkt. Det er nok en vesentlig større årsak til at man ikke har klart å fatte en beslutning i Oslo kommune, enn at staten ikke har grepet inn.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-03-27:
Fremskrittspartiet vil frede Munch-salen i Nasjonalgalleriet, slik at man – ifølge deres eget forslag – også for fremtiden kan stille ut i og besøke en sal spesielt bygget for dette formålet. Forslaget inneholder selv en implikasjon av en uriktighet fordi det nåværende Nasjonalgalleriet er reist ca. 50 år før Munch ble bredere anerkjent, så det er umulig innrettet med tanke på hans kunst. Hvis man derimot ønsker å innrede en sal spesielt dedikert og tilpasset Munchs kunst, er muligheten nå ved overflytting til det nye Nasjonalmuseet på Vestbanen. Jeg mener at denne interessen for Munch også virker litt grell på bakgrunn av at Fremskrittspartiet i Oslo har gått fra en tverrpolitisk avtale for å etablere et nytt Munch-museum basert på Oslo kommunes samling i Bjørvika. Så jeg er faktisk også enig i statsrådens svar til representanten fra Fremskrittspartiet, nemlig at Fremskrittspartiet sitter på nøkkelen til å få fortgang i den saken, hvis det er slik at man ivrer så sterkt og har så varme følelser for Munchs kunst, og ikke bare for et bildeoppheng som man antakelig anser like genialt som kunsten selv. Så er det dette med at man inviterer Stortinget til å ha en oppfatning om fredning, ikke bare av bygningen, for det er gjort, ikke bare av interiøret, for det er gjort. Forhaven er fredet, man har forutsatt at bygningen fortsatt skal brukes til utstillingsformål. Hva skal da fredning tjene til? Jeg er en stor tilhenger av å frede hus der alternativet er rivning, fordi da er det en definitiv beslutning. Men dette er slik at bildene blir ikke borte, kunstverkene blir ikke borte, utstillingssalen er fortsatt tilgjengelig for Oslos befolkning. Det betyr at hvis det skulle komme nye faglige vinder og nye kunsthistorikere, og i og for seg et nytt syn på dette, så lar faktisk den nåværende Munch-salen seg reetablere, for det er ikke snakk om å rive verken bildene, utstillingslokalet eller bygningen. Man kan altså reversere, og det er noe av poenget med fredning som et vern mot rivning, nemlig at man ikke kan reversere beslutninger. Da burde vi jo gitt det en sjanse og sett om man ikke med moderne utstillingsteknikker, moderne løsninger, kunne etablere verdige og sikre utstillingsvilkår for Munchs kunst i det nye Nasjonalmuseet.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-03-27:
En av hovedutfordringene i petroleumspolitikken fremover er å sørge for at mest mulig av petroleumsressursene tas opp av eksisterende felt på norsk sokkel. Stortinget behandlet sist høst en petroleumsmelding, og økt utvinningsgrad ble også der ansett for å være en av de viktigste oppgavene fremover. Bakgrunnen for dette er enkel: Estimater fra Oljedirektoratet viser at for hvert prosentpoeng vi kan øke utvinningsgraden for olje, kan dette ha bruttoverdier på om lag 270 mrd. kr med en oljepris på 70 dollar per fat – og som kjent er oljeprisen i dag langt over det, altså må disse estimatene sies å være ytterst forsiktige. Utvinningsgraden på norsk sokkel er i dag ca. 46 pst. dersom alle planer som foreligger for økt utvinning, faktisk gjennomføres. Det er et høyt tall globalt, men det betyr like fullt at mer enn halvparten av oljen faktisk blir liggende igjen i reservoarene. Utvinningsgraden for gass er en del høyere, men også her er det et potensial for økt utvinningsgrad. Saken vi nå har til behandling, gjelder plan for utbygging og drift av Åsgard undervannskompresjon. Dette prosjektet kan sies å representere en teknologisk milepæl ved at det flytter prosesseringsutstyr ned på havbunnen – for å kunne redusere kostnader, men også for å øke utvinningsgraden. Denne undervannskompresjonen fører til at den samlede utvinningsgraden av gass og kondensat på Midgardforekomsten stiger fra 67 til 87 pst. og på Mikkelfeltet fra 52 til 67 pst. Dette er en type teknologiutvikling som også kan benyttes på andre felt på norsk sokkel, så det er ikke bare disse lisensene som vil ha nytte av dette pionerprosjektet; andre felt kan også benytte seg av denne teknologien for å øke utvinningsgraden og redusere kostnadene. Jeg vil gi ros når det gjelder lisensene og samarbeidspartnere for å ta initiativ og faktisk iverksette dette prosjektet. Åsgard undervannskompresjon viser hvor viktig forskning og teknologiutvikling er for å kunne øke ressursutnyttelsen i eksisterende felt på norsk sokkel. Derfor prioriterer Høyre midler til forskning i de årlige budsjettene. Kostnadene ved prosjektet kan bli noe høyere enn de opprinnelige kalkylene. Stortinget ble av olje- og energiministeren underveis i behandlingen av denne saken gjort oppmerksom på en mulig kostnadsøkning på inntil 20 pst., altså at investeringene kan øke fra 13,1 mrd. kr til 15,7 mrd. kr. Prosjektet ble allikevel ansett å være både samfunnsøkonomisk lønnsomt og robust. Det er en samlet komité som tilrår at plan for utbygging og drift av Åsgard undervannskompresjon godkjennes.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-27:
Først vil jeg takke saksordføreren for jobben – og samtidig en enstemmig komité, derfor skal jeg ikke si så veldig mye. Åsgard undervannskompresjon er et godt eksempel på et offensivt tiltak som ikke minst bidrar til økt utvinning fra felt i produksjon. Gjennom dette prosjektet økes utvinningen av gass fra feltene Åsgard og Mikkel – det er viktig for framtidig verdiskaping fra feltene, og det er viktig da det bidrar til å utvide horisonten for Norskehavet som en viktig petroleumsprovins. Utbyggingsløsningen innebærer et nytt og svært viktig teknologisprang, som også saksordføreren sa, som vil bidra til økt utvinning fra flere felt på den norske kontinentalsokkelen og ikke minst også globalt framover. Petroleumsindustrien har gjennom flere år arbeidet for å kunne flytte slikt utstyr ned på havbunnen, ikke minst for å kunne redusere kostnader og øke utvinningen. Dette er en milepæl og representerer neste generasjons olje- og gassutvinning – og vi har jo kommet langt når det gjelder den teknologiske utviklingen. Dette er et kjempegodt industriprosjekt.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-03-27:
Det er ingen grunn til å halde eit veldig langt innlegg om Åsgard undervasskompresjon, men det er likevel riktig at denne saka får merksemd, nettopp som saksordføraren sa, på grunn av det teknologisteget som her blir gjort. Vi skal hugse på at teknologiklyngja og leverandørklyngja som følgjer med norsk petroleumsnæring, ikkje berre er ei viktig næring i Noreg, men òg er ein stor eksportindustri for landet vårt. Derfor fortener denne saka eigentleg meir merksemd enn ho har fått. Det at vi utviklar teknologi på heimebane som blir teken i bruk i våre område, og som i tillegg er potensiell eksportvare, er ein verdi som det er verdt å gi merksemd. Så er saksordføraren heilt korrekt inne på den auka utvinningsgraden. Er det noko det må vere full semje om i denne salen, er det jo nettopp viktigheita av å utnytte dei felta som vi har etablert rundt om på norsk sokkel, betre. Det handlar om verdiskaping, men det handlar òg om eit forvaltingsansvar vi har, knytt til denne store ressursen. Så kort – til avslutning: Det er ein samla komité som går inn for dette, og det er eit teknologisprang som er verdt å merke seg – og som fortener merksemd i større grad enn det kanskje får i denne debatten her i dag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-04-26:
Forurensning fra menneskelig aktivitet er svært avgjørende for om vi greier å sikre rein jord, rein luft og reint vann framover. Som vi alle kjenner til, har de stoffene vi omgir oss med, ulik nedbrytningshastighet i naturen, og vi har en rekke ikke naturlige kjemiske produkter – som er mest krevende med hensyn til forurensning av jord, luft og vann. Målet med det arbeidet som Miljøverndepartementet har ansvaret for, er at skaden fra avfall skal bli minst mulig for natur, miljø og mennesker. Stortinget har fastsatt at alt farlig avfall skal tas forsvarlig hånd om, enten ved gjenvinning eller ved å sikre tilstrekkelig behandlingskapasitet og også for å hindre ulovlig eksport av farlig avfall fra Norge. Riksrevisjonen påpeker at det er stadig mer avfall som blir forsvarlig behandlet og tatt hånd om, og Riksrevisjonen påpeker at det er et stadig forbedret tilsyn, noe en samlet komité gir sin tilslutning til. Men det er fortsatt farlig avfall som ikke innsamles, eller det er uforsvarlig håndtering eller ulovlig eksport av avfall. Som jeg sa: Rein jord, rein luft og reint vann er etter manges oppfatning, spesielt oss som er opptatt av biologi, noe av kjernen når det gjelder forurensning. Vi vet alle at svært små mengder – svært små mengder – kan få store konsekvenser for biologiske prosesser. Når vi også vet at menneskene er på toppen av næringskjeden, kjenner de fleste til hvordan skadestoffer akkumulerer seg i næringskjeden og ender opp hos oss. Det er i mange tilfeller irreversible prosesser, og dermed er det ekstra utfordrende å hindre at dette utvikler seg. Eksempelvis kan nevnes avfall fra kloakkslam og bruken av det i matjord, noe som er svært krevende dersom det i dette kloakkslammet er avfall i små mengder, som så kan akkumuleres opp i planter og videre i dyr i den biologiske prosessen. Det er derfor veldig positivt – og det er både komiteen og Riksrevisjonen svært glad for – at Miljøverndepartementet løpende vurderer tiltak for å sikre et godt miljø. Det siste, som har vært mye framme, har vært innsamling av småelektronikk, som er noe som en i stadig større grad omgir seg med. En samlet komité understreker Riksrevisjonens påpekning av å kontrollere om opplysningene om avfallet og behandlinga av dette er i tråd med eksporttillatelsen som er gitt av myndighetene. Et annet punkt som en samlet komité viser til, er at Riksrevisjonens undersøkelser har påpekt store svakheter i Sjøfartsdirektoratets kontroll med innlevering av farlig avfall fra skipsfart i norske havner. En samlet komité ber Miljøverndepartementet følge opp Sjøfartsdirektoratet, slik at bedre kontroll kan sikres. Det er det området hvor Riksrevisjonen og komiteen har de klareste merknader til departementet. På skipsfartsområdet er det vesentlig viktig, fordi Norge er en betydelig og toneangivende skipsfartsnasjon. Det er en sterk konkurranse – og mange ganger en vanskelig konkurranse – ut fra svært ulike nasjonale krav til miljø og sikkerhet. Derfor er det spesielt vesentlig at Norge er et lite forbilde, og at vi derigjennom kan få et konkurransefortrinn for å sikre at vi har en miljøvennlig skipsfart på hjemmeområdet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-04-26:
Som jeg var inne på i mitt første innlegg, har Mattilsynet et svært omfattende arbeidsfelt og får stadig mer krevende utfordringer. Det er et felt som jeg ønsker å gå litt nærmere inn på. Det er dyrehelse og dyresjukdommer. Som følge av veterinæravtalen er det nå langt lettere å flytte dyr over grensene. Norge har på en god del områder og ut ifra vårt klima og vårt tidligere arbeid med dyrehelse et mindre sjukdomskrevende bilde og mindre smittepress enn det som land lenger sør har. Jeg har lyst til, i folkeopplysningens navn, å ta fram to eksempler. Det ene er det som heter revens bendelorm. Det er en bitte liten orm som bl.a. holder til hos bikkjer og katter, som så har en mellomvert hos smågnagere og mus som da utvikler cyster. Når smågnagere og mus med disse cystene spises av en rev, blir reven en endevert – derfor navnet revens bendelorm. Denne vesle bendelormen vil så kunne smitte over til mennesker, og mennesket kan da være en mellomvert. Mennesket utvikler da cyster og blærer som kommer og utvikler seg opp mot leveren. I alpeområdene er 50 pst. av revene og 5 pst. av bikkjene smittet, og i de områdene er ca. ett menneske per 100 000 også smittet. Revens bendelorm hos bikkjer og katter skal behandles med parasittmiddel ved transport over grensene, men som vi vet, er det ikke så lett å kontrollere det. Et annet eksempel er kverke. Det er en bakteriesjukdom, en streptokokk, som er i hesteslekten. Den smitter fra dyr til dyr eller fra hestehenger til dyr. Det er en betennelse i lymfeknutene under haka eller under øret. Symptomene kan være sånn at dyrene godt kan leve med det, eller det kan få svært sterke utslag med sterke sjukdomsbilder. Kverke er en hestesjukdom som er mye mer utbredt i Danmark enn i Norge, den er noe utbredt i Sverige, og Mattilsynet bruker mye ressurser på å hindre videre utbredelse av kverke, som altså kan påføre dyr i hesteslekten betydelige lidelser. Det er sånn at hester ved import skal undersøkes av veterinær, men dersom kverken er kronisk, er det vanskelig å få fram hva som er det rette bildet. Dette er to eksempler på sjukdommer som kanskje mange i næringene og de som har kjæledyr, ikke er fullt klar over. Det er viktig at Mattilsynet har en faglig informasjon som allmennheten forstår, og at man kan forstå konsekvensene av å medvirke til å ta inn dyr som er smittet av en sjukdom, som vi har vært forskånet fra å ha i Norge i det hele tatt – eller i lite omfang – tidligere. Dette er stor og spennende biologi å informere om, og det er mange ungdommer som er svært opptatt av disse sammenhengene, så jeg håper at Mattilsynet kan bruke en større del av sin informasjonsaktivitet på dette området, samtidig som en systematisk arbeider for et strengere regelverk for å få mindre flytting av dyr over grensene, for det er det som er noe av hovedproblemet.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-26:
Fremskrittspartiet er opptatt av at våre naturressurser og vårt miljø blir forvaltet på en god måte. Vi arbeider for en rasjonell, miljøvennlig og effektiv håndtering av avfall fra husholdninger og bedrifter. Selv om vi av og til stiller spørsmål ved klimapolitikk, reguleringer, avgifter og andre tiltak, er vi selvfølgelig opptatt av at avfall skal håndteres, og da særlig at farlig avfall skal ivaretas på en ordentlig måte. Saksordføreren har samlet komiteen om korte og konkrete merknader i denne saken. Fremskrittspartiet ser positivt på at stadig mer farlig avfall blir tatt forsvarlig hånd om, og at tilsynet på området er forbedret, selv om det fortsatt er farlig avfall som ikke blir innsamlet, og det er innsamlet avfall som ikke blir forsvarlig håndtert eller eksportert ulovlig, hvilket selvfølgelig gir grunn til bekymring. På denne bakgrunn er det riktig at man løpende vurderer situasjonen og ser på hvilke tiltak som kan iverksettes. Fremskrittspartiet har, i likhet med de øvrige partier, merket seg svakhetene i Sjøfartsdirektoratets kontroll med innlevering av farlig avfall fra skipsfart i norske havner og ser det som svært viktig at Miljøverndepartementet følger opp direktoratet på dette feltet. For øvrig vil jeg vise til at Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre allerede i desember 2009 fremmet forslag om en helhetlig gjennomgang av avfallspolitikken. Det er derfor fint å merke seg at Miljøverndepartementet nå arbeider med en stortingsmelding om avfallshåndtering, og at departementet her vil følge opp Riksrevisjonens merknader. Det ser vi frem til. Med disse korte merknader vil jeg takke saksordføreren for det gode arbeidet med denne saken.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-26:
I forlengelsen av det samme spørsmålet som representanten Skei Grande tok opp: Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti har etterlyst en vurdering av om organiseringen av Mattilsynet er hensiktsmessig. Representanten Lundteigen åpnet også i sitt innlegg for at man bør se på organiseringen. Jeg er ikke 100 pst. sikker på om jeg har forstått hva statsråden mener. På talerstolen sa han i stad at organiseringen var helt utmerket. Bortsett fra det som gjelder klagebehandlingen, ville han ikke se på den. Da representanten Skei Grande tok opp det som gjelder dyrevernet, var han mer uklar i sitt svar. Så jeg vil be statsråden utdype om han mener organiseringen av Mattilsynet er god nok og hensiktsmessig nok, eller om han vil se på konkrete endringer.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-26:
Jeg vil takke Stortinget for en god debatt og ønsker statsråden lykke til med oppryddingen i de ganske betydelige utfordringer som rapporten har påpekt. Jeg ser frem til tilbakemeldinger, slik komiteen har bedt om i sine merknader. Debatten har jo også opplyst oss en del, gjennom innleggene til representantene Gundersen, Lundteigen og Trældal, og påpekt ytterligere utfordringer innen denne sektoren. Det har vært opplysende å høre. Til slutt vil jeg uttrykke håp om at selv om dyrevernet er en liten del av hva Mattilsynet jobber med, vil man i fremtiden få en økt oppmerksomhet på dette feltet.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2012-04-26:
Eg vil fyrst takke saksordføraren for ei god og grundig utgreiing av komiteen sine merknader til ei viktig undersøking. Frå regjeringsfraksjonen si side er me takknemlege for at Riksrevisjonen har valt å undersøkje Mattilsynet, sidan det er veldig viktig for oss at tilsynet fungerer som det skal. Både for dyrevelferda, for produsentane og for vår alles del er det veldig viktig. Sjølv om saksordføraren hadde ein god gjennomgang, har eg lyst til å understreke nokre poeng. Det fyrste er viktigheita av likebehandling. Fagleg skjønn og lokalkunnskap er viktig i saksbehandlinga, men det er òg føreseielegheit og likebehandling. Det er ein samla komité som har forståing for det departementet seier, at «målet om nærhet til brukerne og lokal kunnskap om den enkelte virksomheten, sammen med et målrettet regelverk, tilsier at det vanskelig vil kunne oppnås fullstendig enhetlighet i de enkelte sakene». Likevel vil eg understreke at eit mål om mest mogleg likebehandling må vere grunnlaget for arbeidet til Mattilsynet. Me forventar at tiltaka departementet har teke opp med Mattilsynet, vil føre til det. Det er viktig at eit så grundig arbeidsflyt- og beslutningsstøttesystem som MATS, som er etablert nettopp for at ein skal oppnå betre saksbehandling gjennom brukarvenlegheit for Mattilsynet og òg for eksterne brukarar, er nettopp det: brukarvenleg. Når det blir rapportert om at eit slikt verkemiddel fører til lengre saksgang og er lite brukarvenleg, altså til nøyaktig det motsette av det som var hensikta med å etablere systemet, må dette takast på alvor. Riksrevisjonen eksemplifiserte i sin rapport at raskare avklaring av prinsipielle spørsmål i Mattilsynet, auka kunnskapsdeling innan etaten og oppfølging av tilsynssystemet MATS kan vere tiltak som vil føre til meir rettferdig behandling av sakene. Komiteen meiner at det er positivt at departementet i svaret sitt gjev uttrykk for at dei er einige med Riksrevisjonen, og at dei ser på det som viktige innspel for å nå det målet. Det blir gjennomført 11 000 tilsyn etter dyrevelferdsreglementet i året. Det er omtrent på same nivå som før Mattilsynet blei etablert, og eit mykje høgare tal enn før oppgåva blei eit statleg ansvar. Komiteens fleirtal legg til grunn at Mattilsynet prioriterer oppfølging av saker på dyrevelferdsområdet. I lov om dyrevelferd blir Mattilsynet gjeve fleire moglegheiter enn før til å vareta dette betre innafor den eksisterande forvaltningsmodellen. Det må leggjast større vekt på kontrollar som ikkje gjev brukaren moglegheit til å dekkje til kritikkverdige forhold på førehand, slik ein kan ved førehandsvarsla kontrollar. Kontrollar som baserer seg på eksterne tips, kan sikkert vere nyttige, men dei er avhengige av at andre ser vanstellet, og at det er synleg for eventuelle tipsarar. Undersøkinga, slik saksordføraren var inne på, måler ikkje om Mattilsynet har oppnådd effektmåla sine, eksempelvis «trygg mat» og «dyrevelferd». Likevel er det viktig å ha i mente at det er det å sikre god dyrevelferd og trygg mat som er Mattilsynet si hovudoppgåve, og då må kontrollane vere organiserte slik at dette blir sikra.