Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-02-03:
I forslaget bes det om at regjeringen endrer erstatningsbestemmelsen i naturmangfoldloven § 19, slik at den blir likelydende med § 50 i samme lov. Det ville ha gitt husdyrholderne i yngleområdet for rovdyr full erstatning for deres økonomiske tap ved beitenekt, ved tap av næringsgrunnlag dersom husdyrholdet må oppgis, eller når det pålegges å utføre omfattende forebyggende tiltak. Det kan gjennomføres ved at staten erstatter husdyrholderens økonomiske tap ved å måtte oppgi dyreholdet, alternativt at alle ekstrakostnader ved å fortsette dyreholdet blir dekt. Det er nå engang slik at for å skape aksept og forståelse for etablering av rovviltbestander og samtidig redusere konfliktnivået vil det være avgjørende at en viderefører prinsippet om at den enkelte borger ikke skal lide økonomisk tap og måtte avstå sitt næringsgrunnlag uten at det erstattes. I Høyesteretts avgjørelse, referert i Norsk Retstidende 2006, side 1105, Rendals-dommen, sies det i avsnitt 34: «Vår rovdyrpolitikk bygger på den oppfatning at den enkelte borger ikke skal påføres omkostninger ved påført skade eller tiltak for å forebygge skade.» Med andre ord er det altså storsamfunnet som må bære de økonomiske konsekvensene av statens rovdyrpolitikk, ikke den enkelte husdyrholder. Men dagens situasjon er at husdyrholdere innenfor yngleområdet for rovdyr bare får erstattet tapet av dyrets verdi med direkte følgeskader. Det er det som ligger i naturmangfoldloven § 19 med tilhørende forskrifter. Det står i motsetning til husdyrholdere med beiterettigheter innenfor områder som er avsatt til nasjonalpark, landskapsvernområde, naturreservat eller annet. Der er erstatningsregimet et annet. Der fungerer naturmangfoldloven § 50, og den bestemmelsen sier at husdyrholderne får erstattet sitt økonomiske tap «når et vern medfører en vanskeliggjøring av igangværende bruk». Husdyrholdere med beiterettigheter i verneområder har altså et sterkere erstatningsrettslig vern enn tilsvarende dyreholdere med beiterettigheter i yngleområdet for rovdyr. Det er ikke egnet til å vekke tillit. Senterpartiets ønske er at de to gruppene prinsipielt og rettslig sett likestilles. Det er ingen grunn til å skille mellom det erstatningsrettslige vernet for husdyrholdere med beiterettigheter eller eiendomsrett innenfor yngleområdet for rovdyr og husdyrholdere med beiterettigheter og eiendomsrett innenfor naturvernområder. Rovdyrproblemet har i mange tilfeller en større økonomisk konsekvens for grunneiere og rettighetshavere innenfor yngleområdet for rovdyr enn for grunneiere med vern etter naturmangfoldloven § 50. Husdyrholdere med beiterett og eiendomsrett innenfor yngleområdet for rovdyr må tåle rådighetsbegrensninger på grunn av storsamfunnets krav og behov, og de tåler begrensninger som i alle fall er på lik linje med det husdyrholdere som berøres av vern etter § 50, gjør. Senterpartiet mener altså at erstatningsregimet ikke er forenlig med prinsippene om beskyttelse av privat eiendomsrett og de erstatningsrettslige prinsippene som ble lagt til grunn for sammenlignbare rådighetsinnskrenkninger for dem som har fått innskrenkninger på grunn av naturvern og verneområder. Vi mener også at erstatningsregimet ikke er forenlig med de prinsippene som ble lagt til grunn i Rendals-dommen. Rovviltforliket viser vi jo alle sammen til og bruker. I rovviltforliket heter det også at beite er en positiv ting: «Dyr på utmarksbeite har mange positive kvaliteter, og det er viktig å sikre levedyktig næringsvirksomhet i landbruket i områder med rovvilt.» Men det som er i ferd med å skje, er at man ikke lenger klarer det i yngleområdene for rovdyr. Forlikspartene viser stadig til at den todelte målsettingen ligger fast, men det er snart bare som et munnhell å regne når det gjelder beitemuligheten og beiterettighetene. Så fastslår vi også i rovviltforliket: «Det legges til grunn at rovdyrforvaltningen utøves på en slik måte at det ikke er behov for beitenekt etter dyrevelferdsloven(…) (…) Vi oppfyller ikke den todelte målsettingen i dag. Vi oppfyller ikke den todelte målsettingen når vi i realiteten ser at en rekke områder blir utilgjengelige for beiting. Derfor er det sørgelig at noen ikke er villige til å gå inn i diskusjonen og verken forholde seg til eller erkjenne den problemstillingen som ligger i forslaget fra Senterpartiet. Med det tar jeg opp forslag nr. 1 i innstillingen.