Ingjerd Schou (Høyre), 2004-12-02:
Jeg er stolt av det justisbudsjettet som vi i dag skal vedta. Det er et helt sentralt mål at politiet, påtalemyndigheten, domstolene og kriminalomsorgen fungerer godt som en helhetlig straffesakskjede. For Regjeringen er det avgjørende at tiden som går fra en straffbar handling, via tiltale, til dom foreligger, er kort. Videre er det viktig at det går kort tid fra domfellelse til soning. For den domfelte er det avgjørende at man gis mulighet til å gjøre opp for seg så raskt som mulig. For at tilliten til rettssystemet skal opprettholdes, og for å ivareta straffens preventive virkning er det uheldig med en situasjon med soningskø. Regjeringen har de siste årene gitt arbeidet for å redusere soningskøen høy prioritet. Pr. 15. oktober, nå i høst, utgjorde denne 1 896 personer. Det innebærer en nedgang på 701 dommer siden årsskiftet. I perioden fra 2002 til 2004 har soningskapasiteten økt med 350 plasser. Gjennom dette forslaget til budsjett for 2005 og avtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet blir dette arbeidet videreført med stor styrke, og vi forventer en ytterligere nedgang i tiden fremover. Behovet for nye fengselsplasser er særlig stort i østlandsområdet. Manglende kapasitet beslaglegger store ressurser hos politiet, som må frakte innsatte over store avstander. Dette er feil bruk av politiets ressurser. Flertallet har i dette budsjettet tatt flere grep som gjør at det blir mulig å utvide soningskapasiteten med 29 nye fengselsplasser i 2005. Dette skal gjøres ved å sette opp modulbygg ved Indre Østfold fengsel, avdeling Eidsberg, og ved å bygge om tidligere politiarrestceller i Drammen fengsel til lukkede fengselsplasser. Dette vil være et viktig bidrag for å avhjelpe denne situasjonen. Noe oppsiktsvekkende er det jo at Arbeiderpartiet ikke støtter 15 nye plasser ved Indre Østfold fengsel – midt i østlandsområdet – tett på grensen og med muligheter til å realisere det om få måneder. Regjeringen har også særlig i fokus de spesielle behovene man har i grensenære områder, særlig i Østfold. Byggingen av nytt fengsel i Halden vil være et viktig bidrag for å effektivisere arbeidet med grenserelatert kriminalitet. Komiteen fremhever viktigheten av at det nå settes fortgang i prosjektet, og ber om at dette arbeidet blir prioritert i fremtidige budsjetter. Vi ber også om en tilbakemelding om fremdriften i revidert nasjonalbudsjett våren 2005. Så til litt om innholdet i kriminalomsorgen. Det er kriminalpolitisk viktig at målsettingene for straffegjennomføringen omfatter både selve gjennomføringen og innholdet i soningen. Uten målsettinger om bruk av rehabiliterende virkemidler får vi en dårlig straffegjennomføring. Kriminalomsorgen har en viktig oppgave når det gjelder å legge forholdene til rette for at lovbrytere gjennom både egeninnsats og kvalifisert hjelp skal endre en kriminell atferd. Dette er sentralt i kriminalomsorgens arbeid. Jeg har lyst til å gi honnør til alle dem som har sitt arbeid innenfor nettopp kriminalomsorgen. Jeg har de siste månedene møtt mange av dem og blitt kjent med entusiastiske, dyktige og flinke mennesker. Det er en sentral målsetting at den løslatte skal vende tilbake til samfunnet som en lovlydig borger. For at dette arbeidet skal lykkes, er det viktig å ha oppmerksomheten på den enkelte domfelte – også her skreddersøm – både under og etter soning. De ansatte i kriminalomsorgen gjør et kjempeviktig arbeid. Ordningen med kontaktbetjenter er viktig for miljøet og har stor betydning for den enkelte. Tilgang til ulike programmer under soningen gjør det mulig for den innsatte å få bukt med de problemer som er årsaken til den kriminelle atferden. Å bekjempe kriminalitet og sikre rehabilitering er ikke et eneansvar for justissektoren. Det er umulig for kriminalomsorgen alene å hindre fremtidig kriminalitet, fordi gjengangerne ofte har omfattende sosiale problemer i tillegg til å ha rusmiddel- og psykiatriutfordringer. Ved en forpliktende samhandling med arbeidsmarkedsetaten, skoleverket, rusomsorgen, sosialtjenesten og psykiatrien vil det være mulig å redusere antallet gjengangere og hjelpe dem til et bedre liv. Jeg har lyst til å understreke at det må henspilles ikke på samarbeidet, som jeg synes i mange sammenhenger kan bli noe – unnskyld uttrykket – dvaskt, men på en forpliktende samhandling. Det at man sikres et botilbud ved løslatelse, er helt grunnleggende for at rehabiliteringen skal lykkes. Mange trenger også hjelp til å klare å bo. Dette arbeidet må gis høy prioritet i tiden fremover. Avslutningsvis har jeg lyst til å fremheve det viktige arbeidet frivillige organisasjoner gjør overfor domfelte og deres pårørende, både under og etter soning. Særlig Foreningen for Fangers Pårørende har gjennom tolv år bidratt til å fokusere på den uskyldige tredjeparts stilling, og særlig barnas situasjon.