Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-09:
I forståelse med representanten Sandberg vil jeg besvare spørsmålet på vegne av barne- og familieministeren. Innledningsvis vil jeg kort redegjøre for barnelovens regler om farskapsfastsettelse. Juridisk farskap til et barn fastsettes som oftest enten som følge av morens ekteskap eller fordi barnets far uten videre erkjenner farskapet til barnet. Det offentlige har ansvar for å fastsette farskap til et barn når dette ikke følger av ekteskap eller erkjennelse. I slike tilfeller blir partene som oftest pålagt å ta blodprøver for å fremskaffe bevis for det biologiske farskapet. Barneloven gir både fylkestrygdekontoret og retten hjemmel til å pålegge blodprøvetaking. Dersom blodprøve ikke blir avgitt frivillig, kan retten fastsette tvangsbot som løper fram til blodprøven blir avgitt. Retten kan istedenfor tvangsbot bestemme at vedkommende kan hentes av politiet og fremstilles for lege for blodprøvetaking. Reglene om hvem som kan pålegges å avgi blodprøve, og hvilke tvangsmidler som kan benyttes, gjelder både for moren, barnet og de som er oppgitt som fedre. Der farskapet er fastsatt ved erkjennelse eller følger av ekteskap, kan hver av foreldrene reise endringssak for domstolen dersom vedkommende legger fram nye opplysninger som tyder på at en annen kan være far til barnet. Etter gjeldende rett kan det være aktuelt med blodprøvetaking i forbindelse med endring av farskap i to situasjoner: for det første etter pålegg fra retten og for det annet på bakgrunn av frivillighet fra partene. Når det skal gjøres inngrep i enkeltmenneskers personlige sfære, er det viktig at det tas hensyn til individets rettssikkerhet. Disse hensyn ivaretas der blodprøvetaking pålegges av retten gjennom de prosessuelle skrankene for hvilke endringssaker som tillates ført, og gjennom rettens vurdering av behovet for å pålegge blodprøver. I saker som ikke går for retten, kan blodprøvetaking bare skje etter samtykke fra partene. Der vilkårene for å reise sak for retten ikke er oppfylt, tilsier hensynet til partenes personlige integritet at den ene parten ikke skal kunne pålegge den andre parten å ta blodprøve mot dennes vilje. Skal mor eller far reise sak om endring av farskapet, må saken reises innen ett år etter at vedkommende ble kjent med opplysningene som tyder på at en annen kan være far. Bakgrunnen for dette er hensynet til ro og stabilitet rundt farskapet. Følger farskapet av erkjennelse, innebærer det at vedkommende mann bevisst har valgt å stå som barnets far og påtatt seg en juridisk og sosial forpliktelse. Dette kan gjelde på tross av at han kjenner til at det fins andre mulige fedre. Det vil kunne gi uheldige utslag dersom en mann som har erkjent farskapet til tross for at han sitter på opplysninger om at en annen kan være eller er barnets far, skal kunne vente så lenge han vil med å få farskapet opphevet. Barnelovens regler om endring av farskap tar utgangspunkt i hva som er best for barnet, herunder hensynet til å skape ro om forholdet. Foreldrenes interesser og behov må i denne sammenheng vike for barnets. For å ivareta barnets interesser har barneloven regler om barns rett til å bli hørt, og gir barnet mer selvbestemmelsesrett etter hvert som barnet blir eldre. Disse reglene vil også innebære at det ikke nødvendigvis kan tas blodprøve av større barn mot barnets vilje, selv om far ønsker blodprøve. Det vil i mange tilfeller være til barnets beste at det skapes klarhet omkring det biologiske farskapet. Det bør imidlertid ikke være slik at den enkelte far når som helst skal kunne kreve at barnet stiller opp på blodprøvetaking for at han skal få klarhet i sin tvil vedrørende farskapet. En slik regel vil kunne stride mot barnets beste i det enkelte tilfellet. Barnets behov for klarhet omkring farskapet er sikret ved at barnet alltid kan reise sak om endring av farskapet. Barn over 18 år kan selv bestemme om det skal stille til blodprøvetaking. Ønsker ikke barnet å delta, kan altså foreldrenes mulighet til å få visshet omkring farskapet være blokkert. På denne bakgrunn er jeg ikke sikker på om det er til barnets beste å innføre en regel som gir far en ubetinget rett til å pålegge barnet å stille til DNA-test. Endringer i barneloven vil imidlertid alltid bli vurdert dersom det kan reises tvil om bestemmelser i loven er til barnets beste.