Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-03-28:
Det er etter mitt syn svært merkelig at vi behandler denne saken i landets lovgivende forsamling. Det er vanskelig å forstå hvorfor et fullt ut lovlig boligkjøp i det åpne marked, brukt av ei jente som var godt innenfor den målgruppen som boligen var ment til, skal fremmes som et eget representantforslag. Det er nok av eksempler på ulovligheter og uetiske handlinger begått av myndighetspersoner, politikere og andre som da burde vært gjennomgått. Eller sagt på en annen måte: De representantene som fremmer forslaget, sitter mildt sagt i et glasshus. Hvis vi skal holde oss til denne såkalte Ungbo-saken, er det sjelden man har sett et parti gå til lignende frontalangrep på sine egne. En kjent arbeiderpartipolitiker godt opp i årene kjøpte som kjent også en leilighet i det såkalte Ungbo-prosjektet. Han bor der selv den dag i dag. Det virker som både Tønsbergs Blad og ikke minst forslagsstillerne synes dette er heilt greit, mens det er uakseptabelt at en omsorgsfull far har kjøpt en leilighet som hans datter har benyttet. Ingen av disse har gjort noe ulovlig eller uetisk etter min og KPMGs vurdering. I forslagsstillernes øyne er det imidlertid slik at det kun er den ene som har gjort noe uetisk. Det er grunn til å spørre seg om dette er et politisk spill som ikke er verdig landets nasjonalforsamling. Jeg tenderer til å trekke den konklusjonen. Helt fra jeg var liten, har jeg hatt ærbødighet og respekt for Stortinget. Mitt første 17. mai-tog opp Karl Johans gate i fjerde klasse satte spor. Da vi passerte Stortinget, var det flere som sa at her sitter de som passer på Grunnloven. Respekten var heller ikke mindre da jeg for første gang møtte som vararepresentant og senere som fast representant i denne sal. Men respekten for Stortinget sitter tydeligvis ikke like dypt hos en del andre. Vi har sett representanter som har kledd seg som om de skulle på beach-party eller på fotballkamp, vi har sett representanter som har drevet politisk demonstrasjon inne i stortingssalen med palestinaskjerf, vi har sett representanter demonstrere mot sin egen regjering på plenen foran Stortinget. Jeg spør meg av og til om det er de anarkistiske kreftene i disse partiene som vil vise seg fram, og om det er en bevisst handling for å undergrave vårt demokratiske styresett. Stortinget er ikke en barnehage eller et sirkus. Stortinget skal ha den nødvendige respekt som institusjon i vårt demokratiske land. I den gamle Frostatingsloven finner vi visdomsordene: Med lov skal land bygges og ikke med ulov ødes. De rød-grønne har for tiden flertallsmakt, og kan få vedtatt og endret alle de lover de måtte ønske, med unntak av grunnlovsendringer. Men det virker på meg som om enkelte vil bevege seg fra det fornuftige imperativet «med lov skal land bygges» til det mer problematiske og seiglivede «med regler skal all virksomhet styres». Vi har en tredelt maktstruktur i Norge – et levende demokratisk folkestyre som bygger på tre pilarer: den lovgivende, den utøvende og den dømmende makt. Det er Stortinget som lager lovene, og domstolene skal straffe dem som bryter loven. Men dette er tydeligvis ikke nok for regelrytterne, for hevet over lovverket står etikk og moral, får vi høre. Hvem har monopol på å forvalte etikk og moral, spør jeg meg. Er etikken henvist til den enkeltes samvittighet? Bygger den på de normer som er gitt i kristendommens ti bud, eller bygger den på humanetikernes mer sekulære form? Eller skal vi henlede oppmerksomheten på den kinesiske filosofien som danner grunnlaget for konfutsianismen? Jeg tok et kjapt søk på etikk og moral i mediebildet for bare siste uke, og fant at det må stå veldig dårlig til med etikken og moralen i det samfunnet de rød-grønne for tiden styrer. Det hevdes at norske tannleger er uten etikk og moral. Våre soldater i Afghanistan det samme. Norske bistandsarbeidere, banknæringen og forsikringsbransjen likeså. Arbeiderpartiet har fjernet etikken og moralen Grunnloven bygget på, kan vi lese. Samenes Idrettsforbund har ikke etikk og moral. Hele naturvitenskapen anklages for nærmest å være styrt at mørke krefter og for å være uten moral og evne til etisk refleksjon – bare for å nevne noen grupper som i løpet av den siste uken, i følge enkelte, fortjener å fordømmes. Det er nesten så man føler seg hensatt til inkvisisjonen. På 1970-tallet hadde Inger Lise Rypdal en kjempesuksess med sangen «Fru Johnsen». Vi fikk høre om hvordan «Tilsynet for høg moral» ville ta datteren fra den unge tenåringsmoren fordi hennes livsførsel ikke passet inn hos dem som voktet stedets moral. Men fru Johnsen lot seg ikke pelle på nesen og avslørte dobbeltmoralen hos både lensmannen, pastoren, læreren og doktoren. Og hun avsluttet med: «Er det fra denne samling hyklere jeg hører at jeg ikke strekker til, fordi min skjørtekant er nærmere den himmelen dere aldri kommer til?» Det var mange som kjente seg igjen i denne teksten om maktmennesker som moraliserer over andre, men samtidig ikke selv lever opp til den livsførselen de framholder at andre må ha. Jeg vet ikke om Steinar Gullvåg, Inga Marte Thorkildsen og Sonja Mandt har holdt sin sti så ren at de er berettiget til å kaste stein og heve sin moralske pekefinger. Og hvem skal sette standarden for om deres livsførsel har vært moralsk og etisk forsvarlig? Er det bedehusmiljøet på Sørlandet eller er det gjengen på Blitz-huset som forvalter den sannheten? Det bør i hvert fall ikke være Stortinget. Jeg konstaterer at det eneste representantforslaget disse personene har fremmet siden jeg kom inn på Stortinget, er det vi har til behandling i dag, med unntak av et forslag i samme gate som ble trukket. Det forslaget vi har her i dag, burde i anstendighetens navn vært trukket, det også.