Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-13:
Det er viktig å understreke at vi i Norge til tross for vanskelig geografi og liten og spredt befolkning, har vært i front hva angår utbygging og bruk av teletjenester, og at vi også har et lavt prisnivå. Dette ønsker vi skal fortsette. Jeg vil i likhet med representanten Gard Folkvord gi det gamle Televerket og senere Telenor honnør for innsatsen. Vi er enige om målsettingene: at vi skal ha kvalitativt gode teletjenester til lavest mulig priser for hele landet. Men det kan sjølsagt ligge noen motsetninger mellom målsettingene, og virkemidlene kan bidra til å svekke noen målsettinger i forhold til andre. Det ligger ikke minst en mulig konflikt mellom lavest mulig priser og det at det skal komme hele landet til gode. Den konflikten ligger ikke minst i spørsmålet om virtuelle operatørers pålagte tilgang til nettet. Det kan øke konkurransen, men samtidig fungere demotiverende for netteieres utbyggingslyst. For SV er hele landets tilgang viktig. Derfor støtter vi ikke pålegg om tilgang. Derfor er vi også med på formuleringa fra flertallet om at sjøl om mobiloperatørene har oppfylt konsesjonskravene når det gjelder dekningsgrad, så er vi ikke tilfreds. Vi som ferdes en god del i distriktene, opplever altfor ofte å være utenom dekningsområdet. Det er ikke bare spørsmål om å være innafor dekningsområdet der man bor, men også der man ferdes. Det er noe av poenget med mobiltelefon. Flere har jo nevnt at representantenes mobiltelefoner nå ligger på museum. Jeg vil advare litt mot teknologifanatisme. Jeg tror nok at veldig mange brukere, også stortingsrepresentanter, greier seg godt med en mobiltelefon som kan brukes til vanlig taletelefoni, og gjerne med en svartjeneste. Det er nemlig ikke slik at alle kommer til å kaste seg over det nyeste til enhver tid. Det har man ikke behov for. Jeg er også fornøyd med at vi ser ut til å komme på hugget når det gjelder neste generasjons mobiltelefoni, UMTS. En tanke som imidlertid har slått meg, er at vi deler ut en begrenset ressurs, egentlig en naturressurs – i og med at det er knapphet på frekvens – uten å ta betalt for det. Jeg ser at Telenor ute på verdensmarkedene må betale for å slippe til. Det er lagt ut tre GSM 1800 lisenser i Tyrkia – minsteprisen for å få en er 5,5 milliarder kr. Gang det med tre og det blir minst 16,5 milliarder kr. Det er mye penger det! I Storbritannia kan det se ut til at staten håver inn mer enn 100 milliarder kr på lisenser, mens vi deler det ut gratis. Sjølsagt ser jeg poenget at brukerne vil måtte betale regninga. Men i ei tid hvor det er snakk om statlig innsats for å få hele landet på breibånd – store investeringer som vi ikke kan lite på at teleaktørene tar ansvar for – kunne bortauksjonering av konsesjoner vært en finansieringskilde. Det er som regel slik i virkelighetens verden at ikke alle argumenter ligger i samme vektskål, så vi har ikke foreslått å gå inn for auksjonsprinsippet, men jeg ser også argumenter for det. Når vi ikke gjør det, er det viktig at vi i det minste legger som premiss at de aktørene som gir best tilbud om dekningsgrad og utbyggingshastighet stiller fremst i køen ved tildeling – av hensyn til å ta hele landet i bruk. Ettersom vi i SV ikke har noen særmerknader, men inngår i ei flertallsinnstilling som flere andre allerede har begrunnet, ser jeg ingen grunn til å bruke opp hele taletida mi på å gjenta det andre har sagt. Jeg vil bare til slutt si at jeg har veldig sans for det representanten Ringstad sa om prispolitikk når det gjelder teletjenester.