Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-11-27:
Befolkningen langs kysten er vant til oppturer og nedturer i tilværelsen. Opp gjennom tidene har vær og vind og gode og dårlige år i fiskeriene vært avgjørende for hvordan folk har hatt det. Mange lokalsamfunn og bedrifter langs kysten er fortsatt helt avhengige av at fisket slår til. Men like viktig for kysten er politiske rammebetingelser, tilgang på kapital og utviklingen i de landene som kjøper fisk fra Norge. Kysten og fiskerinæringen har nå hatt flere gode år. Det er satt eksportrekorder, lønnsomheten i de fleste delene av fiskeri- og havbruksnæringen har vært god, og flere av fiskebestandene våre er på et historisk høyt nivå. Kampen mot overfiske er i ferd med å vinnes, og dermed tilbakeføres milliardverdier til fellesskapet i form av kroner og økte kvoter. Dette har kommet hele kysten til gode, men det er spesielt viktig for Nord-Norge, der mange av våre mest fiskeriavhengige samfunn befinner seg. Selv om det fortsatt er mange utfordringer å ta tak i i nord, er situasjonen en helt annen nå enn det den var for fire–fem år siden, da kysten lå nede på grunn av konkursbølgen i fiskeindustrien. Derfor er det hyggelig at man nå kan lese overskrifter som «Alle tjener penger» – en artikkel om Berlevåg, der bygda syder av liv, og «Bifangstordningen – en suksess» – om Kjøllefjord, der det meldes om at det er 1970-tallet om igjen, bare i litt høyere tempo. Og ikke minst er det tilfredsstillende at det nå er varslet oppstart av nye fiskeindustriarbeidsplasser i Vardø. Bedrifter som ønsker å satse, og enkeltmennesker som står på, er helt nødvendig for å få til en positiv utvikling i nord. Men det er ikke likegyldig hvilken politikk som blir ført. Markedet alene vil aldri kunne bidra til vekst og utvikling langs hele kysten. Politisk engasjement og vilje til å satse er helt avgjørende. Det handler om å se politikk i en sammenheng. Det handler om å føre en ansvarlig økonomisk politikk, som ikke setter eksportnæringene i fare. Det handler om å ha en fiskeripolitikk som skal bidra til aktivitet i hele landet, en synlig nordområdepolitikk, god kommuneøkonomi, sikre markedsadgang for fisk og å føre en aktiv næringspolitikk. Så handler det om de helt konkrete prosjektene, som utbygging av bredbåndsnett, oppretting av skjevfordeling mellom helseforetakene, utbygging av havner som Gryllefjord og Stamsund og satsing på marin bioprospektering – som alle er eksempler på tiltak som bidrar til utvikling, og som ikke hadde kommet uten at de ble prioritert politisk. Finanskrisen fører med seg usikkerhet, også for Nord-Norge, for kysten og for fiskerinæringen. Regjeringen er grunnleggende opptatt av å sikre folks arbeidsplasser. For fiskeri- og havbruksnæringen er den største utfordringen nå tilgang på kapital og kreditter. Derfor var den tiltakspakken som ble presentert sist søndag, svært viktig. Marin sektor er den største brukeren av lavrisikolåneordningen i Innovasjon Norge, som nå er styrket med 1 milliard kr. Styrkingen av GIEKs rammer på 50 milliarder kr er også viktig for store deler av fiskerinæringen fordi GIEK forsikrer store mengder fisk som eksporteres. De siste dagene har opposisjonen ropt på statlige tiltakspakker. Det er veldig interessant å merke seg den tonen, som er veldig annerledes nå enn for fire–fem år siden da store deler av kysten lå brakk. For ganske nøyaktig fire år siden deltok jeg på et møte som ble arrangert mellom Landsdelsutvalget for Nord-Norge og den daværende Bondevik II-regjeringen, der man fra den nordnorske landsdelen nettopp tok opp situasjonen på kysten og etterlyste tiltak fra Regjeringen. Svaret vi da fikk fra Bondevik-regjeringen, var enkelt og greit: Finn på noe annet enn fisk. Man fikk også beskjed om at man ikke skulle rope på staten. Det vil aldri bli denne regjeringens svar. Vi skal sette i verk de tiltakene som trengs, der de trengs, og når de trengs.