trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Nei da, vi løper ikke fra valgløftene våre. Vi har bevilgningene på vårt primærbudsjett. Jeg har også tidligere sagt – som nå snart bør bli forstått – at dersom det ikke var klart at disse pengene var sikret til Rikskonsertene, ville vi ha bidratt til det, men vi ville stilt noen krav i tillegg. Jeg mener at det ikke er SV som har skapt usikkerhet rundt riksinstitusjoner og bruk av skolesekkmidler. Dette har vi hatt en fight på helt siden dag én. De første forslagene som kom, gikk på at det skulle deles 50-50 til riksinstitusjoner, at det skulle deles 60-40 osv. Det vi mener, er at det som er av riksinstitusjoner, skal drives over de ordinære budsjettene. Så sier vi: «Disse medlemmer mener derfor at institusjoner for scenekunst som mottar vesentlig statlig støtte, bør lage produksjoner som er tilpasset turneer i Den kulturelle skolesekken. Det gjelder både institusjoner med faste scener, regionteater og Riksteateret. Dette vil være å anse som en del av den ordinære driften, og skal ikke utløse ekstraordinære tilskudd. Ekstraordinære tiltak i skoleverket, ut over ordinær produksjon av scenekunst og turnévirksomhet, kan derimot utløse tilskudd av midler fra Den kulturelle skolesekken.» Det er det jeg sikter til. Den potten på etter hvert kanskje rundt 40 mill. kr som da ligger sentralt, og den delen som ikke går til administrasjon, må selvfølgelig brukes til å skape flere produksjoner.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2003-11-27:
Eg er einig med alle dei som meiner at det må vere eit mål at alle skulebarna våre skal få besøk av Rikskonsertane. Men eg synest det blir for snevert at vi legg så stor vekt på ein enkelt institusjon. Vi har svært mange organisasjonar og institusjonar som har gjort ein formidabel jobb i fylka i samband med skulesekken. Eg vil tilbake til Møre og Romsdal og nemne Kulturnista. Operaen i Kristiansund og Teateret Vårt har gjort ein formidabel jobb for å fylle den sekken med innhald, og eg trur det skjer liknande ting i andre fylke. Prognosar viser at vi i 2005 vil få 180 mill. kr til Den kulturelle skulesekken. Når eg har framstått med litt kritikk over at 80 pst. av det skal gå til fylkeskommunane, og ikkje 60 pst., som det står i meldinga, er grunnen til det at dette skulle kome brukarane meir direkte til gode. Eg har registrert at meldinga i dagens VG blir karakterisert som «uklar» og «lite gjennomtenkt», og at komiteen også får strykkarakter for dårleg arbeid. Eg tek den kritikken med stor ro. Eg minner om det som har blitt sagt frå dei fleste her, at kommunane har kome veldig ulikt ut, og vi må gi kommunane moglegheit til å finne sin skulesekk og sitt skulesekktilbod. Eg ser fram til den vidare utviklinga av Den kulturelle skulesekken, og ser for meg at vi vil få gode kulturtiltak og kulturopplevingar for barn og unge. I motsetning til det som står i dagens VG, ser eg det ikkje som forkleining for ungane at dei også kan vere deltakarar og ikkje berre mottakarar i samband med den vidare utviklinga. Så til slutt: Eg er svært glad for statsråden si presisering i brev til komiteen av 28. oktober 2003, der det er eit overordna prinsipp at skulesekken skal vere lokalt forankra i skulen og i kommunen, likeins at det i fordelingsbrevet til fylkeskommunane blir framheva at Den kulturelle skulesekken skal ha lokal forankring, og at utviklinga skal skje gjennom konsultasjonar og i samarbeid med kommunane, og sist, men ikkje minst, at kommunane får høve til å utvikle eigne initiativ og tiltak i tilknyting til Den kulturelle skulesekken. Det som statsråden seier i innlegget sitt, at vi må ha respekt for lokale og regionale løysingar, støttar eg fullt ut, og eg er veldig glad for den presiseringa som kom frå statsråden.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2003-11-27:
Eg støttar fullt ut representanten Woldseth og representanten Thommessen når det blir hevda at det er fokusert altfor mykje på Rikskonsertane. Det er eitt eksempel av mange. Så er det mogleg at eg kan ha blitt misoppfatta. Eg held meg til merknaden der vi er samde om at det framleis er fylkeskommunen som skal vere formidlingsledd, for å bruke det uttrykket, men Senterpartiet har vore pådrivar, ikkje minst i merknadsskriving, for at tilboda skulle kome nærast mogleg brukarane, ut i kommunane og ut til den enkelte elev. Merknaden om kulturskulane som «fungerer som et kulturfaglig nav for skolene i en kommune», synest eg også det er viktig å understreke. Alle unnateke Framstegspartiet har jo vore samde om at fylkeskommunen framleis skal administrere ordninga. Seinare skal vi jo ha ei evaluering, og så får vi kome tilbake til korleis det skal fungere då.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Ja, det er riktig som representanten Reikvam sier, at kommunene har prøvd å skjerme skolen i en vanskelig økonomisk situasjon. Men vi har alle allerede fått bekymringsmeldinger fra foreldre som sier at rådmenn i en presset økonomisk budsjettsituasjon prøver å øke klassetallet, at man bl.a. på ungdomsskoletrinnet har gått opp i over 30 elever pr. klasse. SV var med på å fjerne klassedelingsregelen. Arbeiderpartiet var imot å fjerne den, nettopp på grunn av at vi fryktet at det kunne handle om et sparetiltak, at den kunne bli brukt på en slik måte at man egentlig svekket skolen istedenfor å gjøre den bedre. Mitt spørsmål til SV og representanten Reikvam blir følgende: Tror Reikvam fortsatt at å fjerne klassedelingstallet vil være med og øke kvaliteten i skolen? Og føler SV seg fortsatt trygg på at å fjerne klassedelingsregelen vil gi oss en bedre skole, når vi ser hvordan kommunenes økonomi er?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Først vil jeg si til representanten Robertsen at jeg er ikke mørkredd. Jeg har aldri sett et spøkelse. Når det gjelder hvordan Arbeiderpartiet ønsker å løse framtidsskolen uten bare å sette i et rop om penger, vil jeg si: Vi i Arbeiderpartiet er overbevist om at det er en sammenheng mellom ressurser og den kvaliteten man får i skolen. Det er en sammenheng mellom økonomi og det elevene opplever som en god, kvalitetsfylt skole, som gir dem mening i opplæringen. Jeg synes det er innlysende. Vi kan ta et eksempel som spesialundervisning. Jeg tror ikke det er noen i denne sal som innbiller seg at ikke tilbudet om spesialundervisning er avhengig av at man har ressurser. Så når Høyre påstår at kvaliteten i skolen er uavhengig av økonomien, tar Høyre feil.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Jeg er litt overrasket over vinklingen på spørsmålet fra Fremskrittspartiet. Det er vel ingen andre partier enn Fremskrittspartiet som har prøvd å lage en skolerevolusjon når det gjelder foreldrestyrte skoler. Arbeiderpartiet mener at de verktøyene som finnes i dagens skole, langt på vei er tilstrekkelige for å kunne opprettholde det gode samarbeidet mellom foreldre og skole. Vi har samarbeidsutvalg. De fungerer veldig bra. Og det har vært satt i gang mange gode prosjekt når det gjelder samarbeid mellom foreldre, skole og lokalsamfunn opp gjennom de siste årene. Noe annet som er viktig å ta med når man tar opp samarbeidsproblematikken, er at Norge nesten er verdensmester på elevdemokrati. Elevdemokrati er også en viktig del av det samarbeidet som foregår mellom hjemmene, skolen og lærerne. Så det er ikke riktig som det blir påstått her, at Arbeiderpartiet ikke er opptatt av foreldrene, men vi synes at den ordningen vi har, fullt ut er tilfredsstillende slik den fungerer i dag – ikke på alle punkter, men på mange områder.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Jeg vil starte med å vise til SVs merknader i denne saken, hvor SV påpeker at antall elever i klassene øker. Jeg mener det langt på vei viser at det finnes en utrygghet i SV for at de vedtakene man gjorde da man gikk inn for klassedelingsregelen, kanskje ikke var vel nok fundert. Jeg tror at representanten Reikvam vil få god anledning til å diskutere innholdet i skolen, kvaliteten, framdriften, det som skal gjøre den norske skolen til den beste i verden, når vi skal behandle Søgnen-utvalgets innstilling. Kvalitetsutvalgets innstilling har nemlig mange gode politiske innspill som vi skal bruke lang tid på i denne salen. Og så vil jeg gjerne si til slutt at jeg synes at både SV og Arbeiderpartiet har hatt mange gode debatter i denne sal som går på innholdet i skolen, som går på visjonene for skolen. Men man må følge med i timen, skal man få med seg alt.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har i denne saken en felles merknad som støtter høringsuttalelsene til FUG, Foreldreutvalget for grunnskolen, om kampen for ressurser til skolen, om foreldrenes kamp for tilbud, særlig til dem som trenger tilrettelagt tilbud. Jeg vil be representanten fra Høyre svare på hvorfor Høyre ikke kan støtte den merknaden, hvorfor de ikke kan støtte den virkelighetsbeskrivelsen som FUG gir. Tror Høyre at foreldrene tar feil, eller er det slik at regjeringspartiet Høyre har definert en annen skolevirkelighet enn den som foreldrene opplever?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Først vil jeg si at jeg finner representanten Sorteviks omtale av norske skolebarn lite høvisk. Når han kan si at resultatene er middelmådige, er det noe med å skjære alle over en kam. Jeg synes ikke det var noe godt uttrykk. Fremskrittspartiet fremmer i denne saken et forslag om å redusere grunnskolens lengde fra ti til ni år, slik representanten redegjorde for. Det har vært en stor debatt om dette tidligere. Men fra Arbeiderpartiets side synes vi at vi har kommet på rett spor når vi nå kjører et tiårig løp. Mine spørsmål til representanten Sortevik blir da: Når man skal presse grunnskolens lengde ned til ni år, skal man da ha det samme pensum som i dag? Hvilke fag skal eventuelt fjernes? Hvilke fag skal endres? Vil man klare å dekke opp den målsettingen som vi har om mangfold i skolen, jf. debatten tidligere i dag om Den kulturelle skolesekken?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Jeg vil gå tilbake til selve meldinga som Regjeringa har lagt fram. På side 60 i meldinga, sier Regjeringa at «det må kartlegges nærmere årsakene til mangelfullt vedlikehold av bygg i kommunene, herunder om det kan være strukturelle årsaker til de problemene man kan se». Videre står det på samme sted: «Det må … vurderes om det er behov for endringer i dagens rammer for eiendomsforvaltningen i kommunene.» Det står også at Regjeringa vil opprette et utvalg som skal vurdere dette. Jeg vil spørre representanten fra Kristelig Folkeparti: Hvilke strukturelle årsaker mener Kristelig Folkeparti det kan være til at skolebygg blir mangelfullt vedlikeholdt? Og hvilke endringer ser Kristelig Folkeparti for seg innenfor dagens kommunale eiendomsforvaltning av skolebygg?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Det er riktig at Arbeiderpartiet er opptatt av ressurser. Hvis det er slik som representanten Skjælaaen sier, at læreren er den viktigste ressursen i grunnskolen, og vi også vet at lærertettheten går ned, da er det belegg for å si at det er sammenheng mellom ressurser og resultater. Meldinga viser også en utvikling med flere elever, færre skoler og større klasser i grunnskolen. Vi ser også en reduksjon i antall delingstimer, som i stor grad gjør det umulig å variere elevenes opplæringssituasjon. En konklusjon når det gjelder evalueringa av Reform 97, er at skolen ikke makter å gi alle elevene tilpasset opplæring. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Ser statsråden at det likevel kan være en klar sammenheng mellom ressurser og resultater når det gjelder oppnåelsen av tilpasset opplæring for alle elever – tilpasset og tilrettelagt opplæring for alle?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Det overrasker meg at statsråden ikke vil akseptere at Arbeiderpartiet har et mer nyansert syn på forholdet mellom menneskelige ressurser og økonomiske ressurser i skolen målt opp mot resultatene. Det er slik at representanten Nielsen her ikke forfekter noe personlig syn, men forfekter standpunktet til det største partiet på Stortinget. Dersom statsråden hadde lest våre merknader i dagens innstilling, hadde statsråden sett at Arbeiderpartiet også har nyanser i forhold til dette spørsmålet. Arbeiderpartiet sier heller ikke at det er sort-hvitt. Det jeg opplever, er at om samtlige partier har det ene standpunktet eller det andre, blir det som kommer etter kommaet, bare mer og mer – man tar alle forbehold, og man ser alle nyanser. Mener statsråden med sin avslutningsreplikk til meg i sted, at Arbeiderpartiets nyanser er annerledes eller mindre riktige enn Høyres i denne debatten?
Jan Olav Olsen (Høyre), 2003-11-27:
Innstillingen er på mange måter interessant lesning, for der kan man lese hele Fremskrittspartiets skolepolitiske program, bl.a. når det gjelder ressurstildeling og finansieringssystem. Representanten Sortevik har i et par replikker bl.a. vært opptatt av lokale lønnsforhandlinger og lokal handlefrihet, og det er viktig. Men på andre områder er tydeligvis den lokale frihet for Fremskrittspartiet et onde. I innstillingen på side 8 skriver Fremskrittspartiet i forbindelse med drøftingen av dagens finansieringssystem at «uttrykk som «lokaldemokrati» og «lokal handlefrihet» igjen brukes som begrunnelse for å opprettholde dagens finansieringssystem for grunnskolen», og videre: «Disse medlemmer peker på at hensynet til brukerne – representert ved foreldre og elever – synes å være totalt uinteressant for departementet.» Er det denne vektleggingen av lokal handlefrihet som gjør at Fremskrittspartiet synes å mene at departementet er totalt uinteressert i hensynet til brukerne? Er det andre ting, eller er dette bare en synsing uten noe reelt faktagrunnlag?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Eg har ikkje fått lese den omtalte artikkelen i VG enno. Men det skal eg gjera. Eg skjønar han har gått inn på komiteen når han blir kommentert av såpass mange av dykk. Eg vil hella litt malurt i begeret i forhold til at Den kulturelle skulesekken er Arbeidarpartiets barn. Eg vil påstå at Venstre var dei fyrste som gjekk ut og sa at Den kulturelle skulesekken var ei god sak. Det gjorde dei bl.a. som føregangspolitikarar i Møre og Romsdal. Sandefjord er òg ein kommune som gjorde veldig mykje på feltet, før vi sentralt greip fatt i det. Det var Arbeidarpartiet som gjennomførte det fyrste gong gjennom budsjettforslag. Det skal de ha. Men eg trur vi bør gi ein del av æra til Venstre i denne saka. Eg vil iallfall gjera det. Biblioteka er ein viktig møteplass. Vi handsama for ikkje lenge sidan biblioteklova. Der står det fast at det skal vera bibliotek i alle kommunar. Vi har opna for unntak dersom bibliotektilbodet skulle bli betre, nemleg slik som dei har fått det til i Tønsberg- og Nøtterøy-regionen, som sikkert representanten kjenner godt til. Dersom ein skal få innfridd unntak om å ha bibliotek i kvar kommune, må grunngivinga vera at bibliotektilbodet blir betre, for dette er ein kjempeviktig kulturpolitisk møtestad, som kommunane må ha.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Eg vil understreka at eg synest Framstegspartiet har gjort ein veldig god jobb i denne saka. Vi er ikkje einige om alt, men vi er einige om ein del ting. Eg har ikkje vore ein person som har sagt at Framstegspartiet ikkje har nokon kulturpolitikk i det heile. Der er det heller ikkje alt vi er einige i, og vi synest nok at de kuttar litt for mykje i kulturbudsjettet. Men de har dykkar prioriteringar, og eit fleirtal på Stortinget har andre prioriteringar. Ein seier at det er snakk om veldig mykje pengar. Ja, det er mykje pengar i høve til kva Den kulturelle skulesekken var i utgangspunktet, men 180 mill. kr fordelt på 600 000 born er ikkje meir enn det som trengst i høve til å gi dei eit godt tilbod. Vi vil gi tilbakemelding til Stortinget om korleis skulesekkmidlane på best mogleg måte kan gå uavkorta til tiltak i kommunane. Det kan vi ikkje gjera før i budsjettproposisjonen til neste år. Då ser vi kva som skjer. For oss er det viktig at desse midlane ikkje skal gå til administrasjon, dei skal gå til kulturtiltak. Det trur eg faktisk at våre lokalpolitikarar òg vil, for det er ikkje berre vi på Stortinget som er opptekne av gode kulturtilbod til skuleelevane våre, det er sanneleg våre lokale politikarar òg. Dermed meiner eg at vi har våre vaktbikkjer rundt omkring i kommunane som ynskjer det same som oss. Difor er eg optimistisk på vegner av skulesekken.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Eg må seia eg er litt undrande til at SV let Framstegspartiet gjennomføra deira eigne lovnader. Eg trur ikkje eg seier noko meir enn det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Ja, eg er det. Samtidig vil eg understreka at eg synest òg det er viktig at vi må kunna vidareutvikla ein del av dei verkemidla vi har, slik at alle born kan få glede av dei, og eitt av dei er Rikskonsertane. Eg hadde òg eigenleg ynskt meg at Riksutstillingane kunne vera eit tilbod i Den kulturelle skulesekken, for det blir nye tilbod til dei borna som ikkje har dette tilbodet i dag. Det som forundrar meg litt, er at Arbeidarpartiet så klart går ut og seier veldig mykje fint om Rikskonsertane og ynskjer å stilla opp med midlar, dei har 3 mill. kr ekstra på sitt budsjett. Dei snakkar om kor viktige Rikskonsertane er, men samtidig har eg vore kulturminister i to år, og Arbeidarpartiet har aldri fullfinansiert Rikskonsertane før. Det kunne ha vore gjort for lenge sidan dersom det hadde vore så viktig for Arbeidarpartiet å få fullfinansiert dei. No manglar vi 18 mill. kr. Eg synest dette er ein eineståande sjanse til å få til at dette tilbodet kan nå ut til alle born, difor brukar vi sjansen, og den synest eg er god.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Eg høyrer kva representanten seier, og eg skjønar jo dilemmaet. Samtidig skjønar eg ikkje kvifor ikkje SV brukar denne anledninga til både å stå for det ein sa i valkampen, i og med at det er eit fleirtal som går inn for det i innstillinga, og å sjå at dette er eit unikt høve til å gjennomføra det som SV har kjempa for i mange år, og som mange av oss har ynskt, men vi har leita etter midlane. Kulturbudsjettet er eit budsjett som har mange uløyste oppgåver, og då må vi prøva å leita oss fram til måtar for å gi eit godt tilbod til alle born og unge. I dag er det slik at ein god del born og unge i Noreg får tilbod frå Rikskonsertane, ein del får ikkje. No har vi altså anledning til å gi det til alle, og det synest eg er bra. Eg er glad for at Regjeringa får gjennomslag for det av eit fleirtal i Stortinget, eg er kjempeglad for det, men eg hadde jo håpt at representanten Lund Bergo skulle halda det han lovde i valkampen, og at vi skulle kunna vera endå fleire som stod bak dette. Dette blir gjennomført i alle fall, så det er greitt nok, men eg klarte ikkje å dy meg for å minna representanten om kva han sa på eit møte vi var saman på i valkampen.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Den kulturelle skolesekken er liksom Arbeiderpartiets barn. Vi er veldig stolte av det barnet vårt. Nå kan kultur nå enda flere og mange skolebarn som i dag kanskje bare får inntrykk fra diverse fjernsynskanaler og dårlige videokassetter. Nå kan alle få mulighet ikke bare til egen aktivitet, men også til profesjonell kunstnerisk opplevelse. I mange kommuner er det faktisk bibliotekene som er den viktigste møteplassen og kulturformidleren. Jeg vil bare be statsråden være snill og bekrefte at hun vil kjempe for at det fortsatt skal være bibliotek i alle kommuner. Så er det slik at i dagens VG har vi fått en såkalt ekspertuttalelse. Ja, eksperten om det! Vi ønsker faktisk at barna selv skal bli eksperter med tiden. Derfor er Den kulturelle skolesekken så utrolig viktig.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Takk, president! Jeg tar med dette opp forslagene hvor Arbeiderpartiet er forslagsstiller eller medforslagsstiller.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Jeg vil faktisk gi honnør til statsråden som har tatt initiativ til å likestille ektepar og samboere der hvor det er barn. Jeg vil ikke kalle dette liberalistisk, jeg synes det bare er å ta til etterretning at livet forandrer seg, og at begrepet «familie» stadig er i endring. Men det er en ting jeg lurer på, og det er hvorfor ikke Kristelig Folkeparti kan være med og støtte forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet som lyder: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake med forslag til endringer i Lov om barn og foreldre slik at barn hvor biologisk far er ukjent og som fødes med forsørgere i partnerskapsforhold, får de samme juridiske rettigheter som barn som fødes med forsørgere i ekteskapsforhold eller samboerforhold.» Dette er rett og slett for å sikre barna. Tenk om moren dør i barselseng. Hvor står barnet da?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Det kan jeg svare et ubetinget ja på. Jeg er helt overbevist om at større lokal frihet, større frihet for den enkelte skole til å organisere læringsarbeidet, til å organisere klassen og til å organisere gruppene vil bedre undervisningen. Det vil bedre opplæringen. Jeg er helt overbevist om dette, og vi er nødt til å ta det innover oss. Vi er nødt til å tenke nytt i forhold til hvordan vi organiserer læringsarbeidet. Den gamle, tradisjonelle måten å tenke klasse på – med 30 elever osv. – er en gammel formidlingspedagogikk som ikke duger i dag. Det å endre og bryte ned klassedelingstallet, eller fjerne klassedelingstallet, er nettopp for å stimulere til å tenke organisering på andre måter, organisere læringsarbeidet i grupper, i klasse/enkeltindivid, selvstendig arbeid osv. Derfor var det viktig. Vi fikk jo samtidig med at denne fjerningen ikke skulle kunne brukes til et innsparingstiltak, men at kommunene skal finansiere skolene som om klassedelingstallet fortsatt er der. Jeg er helt overbevist om at dette var riktig. Det var klokt, og det var framtidsrettet.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Det er klart at vi er bekymret over at inntil 20 pst. av dem som går ut av grunnskolen, har såpass dårlige leseferdigheter at de har problemer med å tilegne seg en vanlig, ordinær tekst. Leseferdigheten til de 20 pst. varierer litt, men de tilhører de to laveste nivåene, som gjør at de har problemer med å tilegne seg en tekst, selv om de kan lese. Det er klart vi er bekymret for dette. Våre svar er todelte. Vi har sagt det gang på gang: Vårt ene svar er større lokal frihet. Vi tar på alvor den utfordringen som evaluering av L97 har gitt oss, at vi ikke lyktes med individtilpasset opplæring. Svaret ligger i å følge opp læreplanen, få en skole der man tar utgangspunkt i enkelteleven og i å hjelpe enkelteleven og bygge læring rundt enkelteleven, ikke rundt en klasse. Det er vårt første svar. Det andre svaret er at vi er nødt til å bruke mer penger. Vi er nødt til å sette inn større økonomiske ressurser i skolen dersom vi skal få dette til. Det viser også stortingsmeldingen, og jeg leser det også ut av evalueringsrapporten og ikke minst innstillingen fra Søgnen-utvalget og de forslag som ligger der.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
I valgkampen var det SV som prøvde å reise en debatt om innholdet i skolen. Vi lyktes ikke helt, men vi prøvde. Vi snakket ikke om kroner og øre, vi snakket om innholdet i skolen. Vi var faktisk det eneste partiet som prøvde å reise en debatt om organisering, struktur, timetall og alt dette – et veldig vidt område, og så bommet vi delvis fordi vi ikke klarte å få i gang den dialogen. Det at vi er ensidig opptatt av penger, er egentlig mildt sagt tøvete. Vi prøver å få en debatt om innholdet i skolen, og vi vil gjerne ha en debatt om ressursbruken. Så mye om det. Så til lønnsforhandlinger. Vi har registrert at statsråden har overført forhandlingsretten til fylkeskommunene. Vi har tatt dette til etterretning, og vi håper at de lykkes med de forhandlingene som de nå står foran. Når det gjelder arbeidstiden, har jeg nettopp nå prøvd å tegne et bilde av en skole der vi er nødt til å tenke nytt i måten å arbeide på, i måten å organisere på. Det betyr jo også at leseplikten og alt det som er knyttet til en bestemt måte å organisere på, er vi nødt til å gjøre endringer i. Det er en naturlig konsekvens av vår måte å tenke læring og organisering på.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Arbeiderpartiet har gjort det til en kampsak i sommer og i høst å angripe oss i SV fordi vi var med på å fjerne klassedelingstallet. Jeg har lyst til å utfordre Arbeiderpartiet litt på det. Jeg har tidligere sagt hvorfor vi var med på dette. Klassedelingstallet har ingen økonomisk begrunnelse i dag. Det er ingen kommuner som tilfører skolen så lite penger at det påvirker klassedelingstallet. Altså har det ingen økonomisk betydning. Det ville jo være forferdelig hvis en kommune tilførte skolen så lite penger at klassedelingstallet ble styrt av det. Det er helt andre mekanismer. Vår begrunnelse var pedagogisk – mangfold, nye måter å tenke læring på, nye måter å tenke organisering på. Det skulle vært litt interessant en gang å få Arbeiderpartiet til å være med og diskutere akkurat disse tingene, som går på selve måten å organisere på, måten å lage læringsmiljø på. Hva mener egentlig Arbeiderpartiet om disse spørsmålene i tiden framover? Hva er de største utfordringene vi står foran når det gjelder skolen?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Nå har Søren Fredrik Voie brukt både innlegget sitt og en replikk til meg til å fortelle at vi bekymrer oss veldig – vi i SV er tydeligvis fulle av bekymring. Det er mulig at vi har lett for å bekymre oss, men på iallfall ett område har Høyre og SV en felles bekymring. Det er det som går på kvalitet, på det som vi får avdekket på dette området. Der har vi iallfall en felles bekymring. Vi i SV prøver å ta fatt i dette når vi bekymrer oss, og gjøre noe med det. Så nå forventer jeg at Høyre gjør det samme. Så til noe som Søren Fredrik Voie sa, at det nå må bli slutt på standarder, normer og krav – jeg vil anta at også det var til SV. Jeg regner med at vi også i framtiden skal lage læreplaner, der vi setter krav til læringsmål osv. Vi skal ha standarder, vi skal vurdere og evaluere, og vi skal kvalitetssikre. Alt dette regner jeg med at Høyre vil være med på. Så reiser det seg ett spørsmål. Når vi klarer å gjøre dette, bør vi ikke også kunne si noe om hva slags økonomiske ressurser som trengs på den enkelte skole for at man skal kunne nå disse læreplanmålene og alle de andre målene som vi prøver å sette? Hva er galt med det? Når vi klarer å sette andre mål og andre planer, hvorfor skal vi ikke da også ha mål om ressursinnsats – eller kreve ressursinnsats?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Vi er godt fornøyd med det statsråden sier om på hvilke måter hun skal følge opp det som ligger i innstillingen fra komiteen, både i forhold til voksne og voksnes rettigheter og i forhold til det som går på elevtallsutvikling. Vi er altså ikke bekymret, men godt fornøyd med den måten hun vil følge opp dette på. Jeg er også enig med statsråden i at det er viktig at vi får en debatt om innholdet i skolen – at vi greier å flytte oppmerksomheten bort fra ressurser og får en debatt om innholdet. Men vi må passe på at vi klarer å ha begge debattene samtidig. Det er sammenheng mellom innhold og ressurssituasjon, det er helt åpenbart for alle. Hvor entydig og hvor lineær den sammenhengen er, kan vi så diskutere. Men det er iallfall en sammenheng, og derfor må vi ha oppmerksomheten på begge deler. Mitt spørsmål til statsråden er: Jeg stilte et spørsmål til Søren Fredrik Voie i stad, som gikk på dette med hvorfor ikke være med på å lage en veiledende norm for ressurser. Når vi lager lærerplaner osv., hvorfor ikke samtidig kunne si noe om ressursinnsatsen? Hans bekymring var at vi kom til å legge denne listen så lavt. Hvis SV velger å legge listen høyere, vil det da være lettere for Høyre å være med på det?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Høyres representanter har brukt denne debatten til bl.a. å angripe SVs forslag om å innføre en veiledende minstenorm, ja, jeg tror nesten alle, angriper forslaget. Det overrasker meg litt. Jeg forstår at de er uenige, det aksepterer jeg, men måten de angriper dette på, måten de argumenter mot dette forslaget på, overrasker meg litt. Hele argumentasjonen går stort sett på at hvis denne normen eller standarden hadde blitt vedtatt av Stortinget, ville det ha ført til at kommunepolitikerne ville vært kyniske og lagt seg på den normen, og så følt seg tilfredse og fornøyde. Dette samsvarer ikke med det som Høyres representanter har sagt i denne debatten, der de gir stor ros til kommunepolitikerne for stor vilje til å satse på utdanningssektoren. Så jeg forstår ikke helt logikken. Jeg har også behov for å understreke at det er bred enighet om at Stortinget og departementet skal vedta læreplaner, det skal settes krav til hva elevene skal nå av læringsmål i de ulike fag og de ulike emner, hvilken kompetanse de skal tilegne seg i løpet av disse 13 årene de går i skolen. Det er bred enighet om at vi skal kunne klare å sette oss disse målene. Men da må vi samtidig kunne greie å si noe om hvor mye ressurser det trengs for å nå disse målene. Hvor mye ressurser mener vi at en kommune, en skole, trenger for å klare å gjøre den jobben som vi har sagt at de skal gjøre? For vi har sagt at de skal gjøre en bestemt jobb i forhold til noen bestemte mål. Og det overrasker meg at Høyre ikke vil gå inn på den debatten i den sammenhengen. Dessuten er det én ting til som er viktig med en minstenorm, en standard – vi kaller den veiledende, for vi skal ikke lovfeste det, men det skal være en veiledende norm – og det er at den ville forpliktet oss selv, Stortinget, på en helt annen måte. For nå bare toer vi våre hender, vi lager læreplaner m.m., og sier så at de skal sette i gang og gjøre jobben. De får en rammeoverføring, og skal så sette i gang. Men det er klart at i det øyeblikket vi også samtidig hadde sagt at for å gjøre den jobben de har fått beskjed om å gjøre i forhold til læreplanene, så trenger de et bestemt antall kroner, og da hadde vi forpliktet oss selv, i forhold til kommunene, til å tilføre kommunene de pengene innenfor en ramme, som vi er tilhengere av, og som vi også synliggjør i denne innstillingen at vi vil. Og jeg kan godt trøste dere med at vi ville satt normen veldig høyt, vi ville satt den så høyt at selv om alle hadde plassert seg på den normen, ville det blitt en veldig god skole ut av det, når det er snakk om ressurser. Som sagt, dette overrasker meg, og jeg er også litt skuffet over at de ikke vil gå inn i en dialog med oss på dette temaet. Vi skal ikke begrense kommunepolitikernes frihet til å disponere rammen.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-11-27:
Sosialistisk Venstreparti framstår som et meget bekymret parti. Ifølge merknadene som de selv har skrevet, har de stor bekymring for skolestrukturen. De er meget bekymret for den økonomiske handlefriheten i kommunen, og de vil uttrykke meget stor bekymring for stigende arbeidsløshet blant lærere. Nå er det ikke påvist noen klar sammenheng verken mellom økonomi og skolebygg eller mellom økonomi og skoleresultater. Er ikke SV bekymret for at opptil 20 pst. av våre elever går ut av grunnskolen uten å kunne lese og skrive? Og hvilke tiltak vil SV eventuelt sette i verk for å bedre den situasjonen?
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-11-27:
Nei, jeg tror veldig sterkt at foreldreuttalelser gir uttrykk for den opplevde situasjonen der og da av den forelder det gjelder. Men når vi skal diskutere skolepolitikk og legge premissene for den framtidige kvalitetsutvikling i skolen, og ikke minst for hvordan vi vil at våre barn skal få den best mulige utdanning som man kan gi i dette samfunnet, slik at vi er konkurransedyktige nasjonalt og internasjonalt, er det ikke tilstrekkelig å lytte til den enkelte foreldrerepresentant eller den enkelte foreldreorganisasjon. Vi må også ha evne og vilje til å legge vekt på de objektive resultatene som vises av både den nasjonale forskningen og de internasjonale sammenlignbare studiene, som vi nå har fått på bordet, og som på en god måte dokumenterer tilstanden i skolen. Det betyr ikke at vi ikke samtidig skal ha evne og vilje til også å lytte til enkeltrepresentanter, enkeltforeldre og enkeltelever – men ikke bare det. Det må være en sum av de inntrykk og de erfaringer vi får, når vi skal legge premissene for skolepolitikken. Dette er også grunnlaget for den skolepolitikk som Høyre ønsker å arbeide fram.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-11-27:
Fra Høyres side mener vi – i motsetning til Fremskrittspartiet – at det er fullt mulig å kombinere de to hensynene, både å legge større vekt på at pengene følger eleven, og på kommunal handlefrihet og lokalt selvstyre. Det gjør vi, bl.a. gjennom det overføringssystemet vi har til kommunene, hvor vi i størst mulig grad vektlegger den demografiske utvikling i folketallet i den enkelte kommune. Det vil også gi seg utslag i den konkrete overføringen og i de mulighetene som kommunene har til å prioritere. Men så er vi også villig til å gi kommunene mulighet til å konkurrere om den beste skolen. Det er en konkurransefaktor for den enkelte kommune, som også vil være med på å stimulere bosetting, vekst og utvikling i de lokalsamfunnene som vil bruke skolen i den sammenheng.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-11-27:
Det finnes flere grunner til at det ikke er en god politikk, det som SV nå gjør seg til talsmann for. Det ene er den kommunale handlefriheten, som jeg har vært inne på. Men et kanskje mer konkret og viktig argument når det gjelder dette med at vi ikke ønsker en minimumsnorm, er at det kan resultere i at skolene ikke får de ressursene de ellers ville ha fått. Dokumentasjonen som ligger i stortingsmeldingen, viser at kommunene bruker og bevilger penger – økonomiske ressurser – langt utover den minstenormen vi har i dag. Vi er redd for at slike nasjonale standarder ikke blir annet enn en minstenorm. Noen får ikke den muligheten til å strekke seg etter å skape den gode skolen som de ellers ville ha hatt ved å kunne disponere egne ressurser og ved å kunne prioritere langt utover den minstenormen som SV ønsker. Det er iallfall noen av de begrunnelsene som gjør at vi synes det er en dårlig sak.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Til representanten fra SV kunne det være fristende å ta en replikk på dette endimensjonale skriket om mer penger, men jeg skal bevege meg til et annet tema, nemlig den lokale handlefriheten, som representanten fra SV var innom. Inkluderer det for SV en lønnsforhandling for lærere som eierne har styring over? Hvorfor ikke, hvis svaret er nei? Inkluderer det ordninger for å se på arbeidstiden for lærerne, slik at vi får utnyttet mer av den ressursen som ligger hos den ansatte lærerstand, ved at de bruker mer av tiden på skolen sammen med elevene? Hvis svaret er nei, hvorfor ikke?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Når vi drøfter ressurssituasjonen, er det viktig at vi ikke bare ser på hvordan pengene kommer, og hvor mange penger som kommer, men også på hvordan vi bruker pengene for å sikre et utbytte med god kvalitet. Det skal jeg komme tilbake til i mitt hovedinnlegg. Poenget for Fremskrittspartiet er bl.a. å slippe foreldrene til for å være sikker på å få et godt kvalitetsmessig læringsresultat for elevene. Det har jeg oppfattet at Arbeiderpartiet er inne på. I Arbeiderpartiets program på side 32, står det: «Arbeiderpartiet vil skaffe skikkelige verktøy for å undersøke kvaliteten i skolen og utdanning på alle nivåer.» Og så kommer det: «Samtidig må vi sette elever, foreldre og lærere i stand til å delta i arbeidet med vurdering og kvalitetsutvikling av skole og utdanning.» Hvordan vil Arbeiderpartiet slippe foreldrene til? Bortsett fra bruken av ordet «foreldre» på side 32 er det vanskelig å få øye på en omtanke for og omtale av foreldrerollen og foreldreinnflytelsen i skolen hos Arbeiderpartiet. Men kanskje jeg kan få svar på denne måten?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Det er mulig jeg hørte feil, men det virket faktisk som om representanten Voie mente at også Fremskrittspartiet var – til tider iallfall – ensidig fokusert på ressurstilgangen. Det må jo enten bero på en misforståelse eller at man ikke har lest dagens pensum. Så til replikken. Det som er viktig, er bl.a. å sørge for at pengene kommer frem. Vi har avlesning av at det er varierende ressursbruk utover i landet. Situasjonen for elevene er veldig avhengig av hvilken kommune eleven bor i, av hvordan kommunens økonomi er, og av hvordan kommunens politikere prioriterer. Vi er opptatt av å styre pengene frem mot elevene så langt som råd er. Det trodde vi at Høyre også var. Høyre vil finansiere skolen ved at pengene i større grad følger eleven. Hvilken «grad» tenker man på? Kan man definere denne «graden»? Bakgrunnen for å stille dette spørsmålet i en replikk er konklusjonen i meldingen fra departementet, styrt av en Høyre-statsråd, nemlig at man ikke vil gjøre noe med finansieringsordningen for grunnskolen, men at man har strukket seg til å vurdere finansieringsordningen for videregående skole.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Det er ikke elevene vi i Fremskrittspartiet karakteriserer som middelmådige, det er læringsresultatene i den norske skole. Organisert som den har vært frem til nå, får vi middelmådige læringsresultater. Og vi er vel ikke alene om å bruke den karakteristikken. Vi er europamestere – for ikke å si blant de ledende i verden – i ressursbruk til skole, men vi har altså resultater som hevder seg bra i den middelmådige gruppen. Og det er vi lei oss for. Vi vil redusere fra ti til ni år. Vi er opptatt av mange ting som jeg ikke rakk å komme inn på i mine tilmålte fem minutter. Vi er opptatt av å bruke tiden vi har til rådighet på hver eneste skole hver eneste skoledag, på en bedre måte, og vi er opptatt av å bruke mer av tiden på basisfagene. I en replikkordveksling med SV var vi inne på arbeidstiden for lærerne. Vi er opptatt av at vi får utnyttet lærernes ferdigheter bedre innenfor den rammen som det allerede er betalt for, og det skal sikre at vi får en bedre skolehverdag.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Vi i Fremskrittspartiet legger på ingen måte skjul på at vi er ute etter å gå brukernes ærend. Vi går opp brukernes interesser, føler og mener vi ganske bestemt. Vi føler at når man både fra politisk hold, fra statlig hold og fra departementshold er opptatt av å forsvare et bestående system, er man mer systemforsvarer enn man er brukerforsvarer. Man går systemets, styringens og administrasjonens ærend mer enn å gå brukernes ærend. Og brukergruppen i skolesammenheng er todelt. Det er altså slik at langt de fleste elevene er under 18 år, det er slik at foreldrene har et aktivt foreldreansvar knyttet til skolegang, og det er også slik at foreldrene må ha en aktiv brukerrolle, en aktiv medvirkning, en aktiv medinnflytelse i skolen. Det savner vi i et perspektiv hvor man er mer opptatt av å sørge for at lokale politikere har penger og oppgaver å stelle med, enn av at skolen blir bra for dem som skal gå på skolen.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
To ting: Kristelig Folkeparti er opptatt av begreper som foreldremandat, foreldrerett og resultatavhengighet knyttet til samspill mellom hjem og skole. Mener Kristelig Folkeparti at foreldrene på en bedre måte enn i dag kan bidra til å styre ressursene i skolen, og hva vil eventuelt Kristelig Folkeparti gjøre for å forløse et slikt potensial? Det andre gjelder forsøksvirksomheten med arbeidstidsordning for lærerne, som over tre år har gitt gode resultater, og hvor mange berørte parter har uttalt tilfredshet over resultatet – også lærerne selv. Hvordan mener Kristelig Folkeparti at vi kan utnytte og videreføre det potensial som dette omfattende forsøket viser? Og hva vil Kristelig Folkeparti gjøre for å utnytte mulighetene på det feltet?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Jeg er faktisk enig med statsråden i at vi har fått et godt pedagogisk resultat med denne meldingen, som har sin opprinnelse i Fremskrittspartiet, og at vi har fått en bedre pedagogisk forståelse av sammenhengen mellom ressurser og resultater. Når vi nå viderefører dette, håper jeg at vi får det som en melding. Jeg håper også departementet vil utvide sin ressursdefinisjon noe, slik at vi kan fortsette utviklingen av den pedagogiske forståelsen. Jeg vil også vise til at skolebygg er ganske stemoderlig behandlet i meldingen. En halv kolonne på side 13 er lite, problemet tatt i betraktning. Vel er det slik at dette utvalget nå er nedsatt, men jeg vil minne om at vi også har et vedtak som er fattet av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet knyttet til behandlingen av trontalen, om at vi skal få en nærmere redegjørelse for vedlikeholdssituasjonen for skolebygg i 2004. Jeg går ut fra at vi får det med et fullverdig innhold, og ikke med beskjed om at vi venter på et nylig nedsatt utvalg.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Det er også slik at det arbeidstidsforsøket som har vært nevnt i flere sammenhenger, gjør at mange berørte blomstrer opp. Derfor er det viktig å videreføre de gode erfaringene og de gode mulighetene som er vist gjennom forsøket, inn i regulær drift i skolen. Når jeg nå tar ordet avslutningsvis, er det bare for igjen å minne om Fremskrittspartiets syn på at det er en del forhold knyttet til ressursbruk som ikke er berørt i meldingen, men som vi håper vil komme tydeligere frem og bli mer omfattende berørt i kommende rapporteringer til Stortinget, som det er viktig at Stortinget får. En annen ting som heller ikke er omtalt, er tidsbruken i dagens skole. Hva bruker vi tiden til? Noe av det vi vet, er at norske elever er blant de elevene som bråker mest. Vi vet at norske elever mister mye tid og ressurser fordi bråket forstyrrer, og trekker tid og ressursbruk bort fra opplæring og læring og over til bekjempelse for å gjenvinne roen for alle som er i skolesituasjonen. Vi har omtalt det i våre merknader, og vi håper at vi også kan få det inn i meldingen neste gang. Vi må fokusere mer på disiplin i skolen. Det bør også være sagt. Så til slutt til min replikk til representanten Eva Nielsen fra Arbeiderpartiet med hensyn til hvilket innhold Arbeiderpartiet legger i følgende utsagn fra sitt eget partiprogram: «Samtidig må vi sette elever, foreldre og lærere i stand til å delta i arbeidet med vurdering og kvalitetsutvikling av skole og utdanning.» Svaret var at Fremskrittspartiet var en ensom rytter i sin iver etter å reformere skolen – la nå det ligge – men at Arbeiderpartiet egentlig er fornøyd med de ordninger man har gjennom Samarbeidsutvalget. Poenget er at det formelle organet vi har som representerer foreldrene, nemlig Foreldreutvalget for grunnskolen, langt fra har det samme syn på at ting er såre vel med de ordninger man har for foreldres deltakelse i skolen. Tvert imot, vi har oppfattet at Foreldreutvalget for grunnskolen faktisk ønsker seg en langt mer aktiv foreldremedvirkning og langt mer aktiv foreldreinnflytelse i skolen, og har etter hvert nærmet seg Fremskrittspartiets modell med selvstendige driftsstyrer med valgte foreldrerepresentanter som skal og bør være i flertall i slike styrer. Men der har de en vei å gå med Arbeiderpartiet før de foreldrevalgte representantene får med seg Arbeiderpartiet i det synet, skjønner vi.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-11-27:
Innlegget vi hørte fra representanten Nielsen fra Arbeiderpartiet, var egentlig en lang tale om hva Arbeiderpartiet var imot. I likhet med SV var de veldig bekymret og fryktet mye, og jeg følte egentlig at de så spøkelser ved høylys dag. Spørsmålet jeg gjerne vil stille når man trekker en del konklusjoner som etter min mening ikke er riktige, går på at man snakker om tilpasset opplæring og legger skylden på økonomien. Komiteen har fått en orientering, bl.a. om erfaringene fra differensieringsprosjektet når det gjelder tilpasset opplæring, om at det like gjerne kan være kompetanse og organisering som er problemet. Jeg registrerer også at Arbeiderpartiet ikke snakker om kvalitet. De snakker ikke om læringsutbytte. De snakker om skolebygg, leirskole og skolestruktur. Spørsmålet jeg ønsker å stille til Arbeiderpartiet, er: Hva er Arbeiderpartiets løsning for fremtidsskolen, bortsett fra at man bare ønsker å kjøpe seg ut av problemet gjennom å bevilge mer penger?
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-11-27:
Et viktig prinsipp for Høyre er kommunalt selvstyre, og det er viktig at rikspolitikerne gir størst mulig rom for de lokale folkevalgte. Dette er et prinsipp som bør følges, selv om kommunene velger å prioritere annerledes enn Stortinget. Det er også et prinsipp at vi må akseptere at kommunene velger forskjellige løsninger og prioriterer ulikt. Derfor er dagens rammefinansiering av utdanningen i kommunene viktig for Høyre. Stortinget skal vokte seg vel for å være barnevakt for folkets representanter rundt om i kommunene. Heldigvis viser stortingsmeldingen om ressursbeskrivelsen av grunnopplæringen at kommunepolitikere prioriterer utdanning. Selv om de kommunale budsjetter alltid har vært under press, viser statistikken at utdanning har vært en prioritert oppgave for lokalpolitikerne. Dette medfører at Norge er et av de landene som bruker mest ressurser pr. elev, noe som gir norsk skole et meget godt utgangspunkt. Et annet viktig tema som stortingsmeldingen tar opp, er kvalitet, eller læringsutbytte, sett i forhold til ressurser. Etter min mening er den beste måten å beskrive norsk skole på gjennom 85 pst.-resonnementet. Å innfri de siste 15 pst. krever like mye som, eller kanskje mer enn, å nå de første 85 pst. Norge bør ha som mål å nå de siste prosentene, men det krever mer av utdanningsaktørene og politikerne enn noen gang. Det er ikke nok å bevilge penger for at skolen skal bli bedre. Kvalitetsutvalgets innstilling, evalueringen av Reform 97 og rapporten om differensiering og tilpasning i grunnopplæringen er gode eksempler på dette. Utfordringene for norsk skole er i hovedsak å bruke ressursene mer målrettet, samt at nye ressurser må brukes til kvalitetsheving. Stortingsmeldingen vi behandler i dag, tar for seg ressurssituasjonen definert innenfor økonomiske termer. Vi må ikke glemme den formidable humankapital som finnes i norsk skole, og som er vesentlig for kvalitetsutviklingen i skolen. Som statsråden var inne på, viser en foreløpig delrapport fra Kompetanseberetningen for Norge at humankapitalen i skolen ikke vedlikeholdes godt nok. Rapporten viser at de med mest utdanning er de som skaffer seg mer kompetanse i ettertid. Dessverre er de i utdanningssektoren en gruppe som ikke kommer like godt ut, sammenliknet med andre grupper med høy utdanning. Det ser ut som om skolen ikke er like god på kunnskapsutveksling innenfor sektoren som den er som kunnskapsformidler til brukerne. Med bakgrunn i det siste jeg sa, tror jeg det kunne være en idé om fremtidige redegjørelser som statsråden har varslet vil komme – hvis hun fremdeles sitter i stolen – ikke bare bør ta for seg gjennomsnittsforbruk og skolebygg, men også gjøre vurderinger av hvordan kvalitetsutviklingen har vært.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Det er riktig at dette med skolebygg er tatt opp i meldingen. Dette er noe som vi nå følger opp, og sist fredag ble det oppnevnt et utvalg som skal se nærmere på dette. Jeg er derfor ikke rede til å trekke en konklusjon i forkant. Vitsen med å opprette utvalg er jo nettopp at de kan komme med forslag til hvordan dette kan gjøres. Jeg vil derfor avvente det, og vi vil komme nærmere tilbake til akkurat denne saken. Når det gjelder skolebygg, bevilges det nå også for neste år ganske mange flere milliarder, slik at kommunene kan utvikle skolebyggene videre. Kristelig Folkeparti er glad for at vi får gjort noe med forholdene på de forskjellige skolebyggene. Jeg vet også at veldig mange allerede har gode bygg, og at dette selvfølgelig ikke gjelder dem som har det gode inneklimaet for elevene som vi ønsker.