trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-03-17:
Høgre og Framstegspartiet er ikkje med på ein merknad om å sikra alle ein pasientkoordinator. Så veit eg at statsråden som opposisjonspolitikar var veldig opptatt av pasientkoordinator. I ein interpellasjon 3. juni 2013 vart det stilt spørsmål til dåverande helseminister Gahr Støre om når statsråden meinte at alle pasientar skulle få ein pasientkoordinator. Representanten Høie sa den gongen at han ikkje hadde møtt eitt helseføretak som hadde innført det, og han var veldig utolmodig med omsyn til at pasientane skulle få dette tilbodet. Eg vil gjerne spørja statsråden, på same måte som han spurde den førre statsråden: Når meiner Høie at pasientar i norske sjukehus skal få tilbod om pasientkoordinator?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-03-17:
Eg tar ordet fordi det er ein del ting som har vorte meir uavklarte etter replikkrunden. Pasient- og brukaromboda sa jo i årsmeldinga si for 2013 at det var eit problem at veldig mange pasientar ikkje får nemnt opp ein koordinator. Dette gjeld pasientar som har bruk for langvarige og koordinerte tenester. Regjeringa har sendt ut eit høyringsforslag om rett og plikt til å få nemnt opp kontaktlege. Slik eg les det høyringsforslaget, betyr det ikkje at dagens plikt til å tilby ein koordinator skal falla. Det ligg jo i spesialisthelsetenestelova i dag. Dermed er det eit rimeleg spørsmål kva plan regjeringa har for kva tid dei som har rett til koordinator, skal få det – slik vi har stilt spørsmål om i dag. Så uttalte statsråden i replikkrunden at regjeringa òg vil gjera ein koordinator til ein individuell rett. Det kan eg heller ikkje sjå. Men eg meinte å høyra at svaret frå regjeringa om utfordringane med at veldig få har koordinator, var å gjera det til ein individuell rett. Så eg kunne gjerne ønskt at statsråden klara opp i dette, for viss det ikkje er intensjonen til regjeringa å gjera koordinator til ein individuell rett, kva er då grepet til regjeringa for at fleire helseføretak skal tilby dette? Det er faktisk ei lovbestemd plikt, og det er eit problem at dette arbeidet tilsynelatande går veldig seint. Eg kunne altså ønskt meg ei oppklaring av forskjellen mellom kontaktlege og pasientkoordinator, kva som skal vera ein individuell rett og ikkje, kva som spesifikt vert gjort for at fleire skal få ein koordinator, og kva tid ein ser føre seg at det skal verta ein reell rett.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-17:
Manuellterapeutene har autorisasjon, så alle de forholdene som autorisasjon gir av fordeler for utøver, men ikke minst for pasienten – som er det viktigste – er ivaretatt gjennom at manuellterapeuten allerede har en autorisasjon som fysioterapeut.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-17:
Den hendelsen er blitt vurdert av Helsetilsynet, og den hendelsen bekrefter dessverre de utfordringene som kommer tydelig fram i denne stortingsmeldingen. Det handler veldig mye om manglende koordinering av tjenestene, for dårlig samarbeid og for dårlig informasjonsoverføring i tjenesten. Vi er nå i gang med å gjennomføre den type konkrete tiltak for å møte disse utfordringene. Det gjør vi gjennom å introdusere et pakkeforløp på kreftområdet, som nettopp handler om koordinerte tjenester, med en ansvarlig koordinator som følger pasienten gjennom tjenesten. Dette er et lokomotiv for måten å tenke på for resten av helsetjenesten. Vi har også sendt på høring et forslag om at den enkelte pasient med alvorlige sykdommer i sykehus skal ha rett til en fast kontaktlege, det som Per Fugelli kaller for fastlegen i sykehus. Det er også et konkret tiltak som har som formål å bedre slike forhold.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-17:
Jeg synes det er et litt rart spørsmål, at det skal være vanskelig for regjeringen å være med på å styrke koordinatorrollen. Vi gjennomfører kanskje det mest systematiske arbeid som noen gang er gjennomført for nettopp å sikre koordinatorrollen, gjennom det vi gjør med et pakkeforløp på kreftområdet. Der ser vi allerede nå at det gir positive, konkrete resultater. Så vil jeg også minne om at Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre gjentatte ganger i forrige periode foreslo at den enkelte pasient også skulle ha en personlig rett til å få en fast kontaktlege i sykehuset. Dette var noe som Arbeiderpartiet stemte ned, og som de mente det ikke var nødvendig for pasienten å ha. Nå er det et lovforslag om dette på høring, og vi har som intensjon å gjennomføre det.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-17:
Ordningen med rett til koordinator i primærhelsetjenesten er en ordning som ble innført som en lovfestet plikt i forbindelse med revideringen av den kommunale helse- og omsorgstjenesteloven. Vi ser at på samme måte som ordningen med individuell plan, som er en ordning som ble innført for enda lengre tid siden, og som skulle rette opp i disse forholdene, er det stor variasjon mellom kommunene i hvordan en tar disse verktøyene i bruk. Det er noe av bakgrunnen for at vi nå fremmer en stortingsmelding om primærhelsetjenesten, som nettopp skal gripe fatt i hvordan vi skal sikre mer sammensatte, sammenhengende og teambaserte tjenester i primærhelsetjenesten. Det vi nå ser, er at Samhandlingsformen, som det var mye oppmerksomhet på, handlet veldig mye om samhandling mellom primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten, men den hadde liten oppmerksomhet på at helsetjenesten i kommunene i veldig stor grad er siloorganisert, og at det glipper der. Det er nettopp det den nye meldingen skal gripe fatt i.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-17:
Pasientene har behov for koordinator, og det betyr at vi nå jobber på en systematisk måte, som jeg også svarte forrige spørsmålsstiller, for å sikre at pasientene får det. Jeg mener at det vi gjør på kreftområdet, er et lokomotiv for måten vi skal organisere tjenestene på på andre områder for framtiden. Jeg tror at det som en vil oppdage, er at den rollen er helt sentral, at den er viktig for den enkelte pasient, og at den er viktig for den enkelte pasient for å få god informasjon, men at den også faktisk er viktig for sykehusene, for helseforetakene, for å sikre en god bruk av deres ressurser. Jeg er helt overbevist om at flere vil se lyset – og betydningen av den rollen. Mitt spørsmål til forrige helseminister handlet også om at sykehusene hadde en plikt til å ha den rollen, men at pasientene ikke hadde en rett. Nå har vi sendt på høring et forslag som innebærer at en rettighetsfester ordningen med kontaktlege.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-17:
Det synes jeg er et veldig viktig og godt spørsmål, og det er også en av grunnene til at vi, da vi overtok regjeringsansvaret, endret mandatet til det som den gangen het Syse-utvalget, men som nå heter Arianson-utvalget, som skal komme med sine anbefalinger i en NOU i løpet av høsten. Der vil vi bl.a. få vurdert om den melde- og varslingsplikten som er i spesialisthelsetjenesteloven, også bør omfatte de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Jeg mener at det gjøres ganske mye bra tilsynsarbeid av Helsetilsynet. Det gjøres mye bra av pasientombudene, og det lages gode rapporter. Dessverre ser vi at de rapportene ikke brukes godt nok av det politiske ledelsesnivået i kommunene når det gjelder å følge opp sine tjenester. Jeg mener at vi, med det som Stortinget gjør i dag, går foran når det gjelder den tenkningen, og jeg håper at kommunene følger etter på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-17:
Da må jeg rette opp hvis det har skjedd en misforståelse. Det er helt klart at dette ikke er den første stortingsmeldingen om pasientsikkerhet og kvalitet. Dette er den første årlige stortingsmeldingen om pasientsikkerhet og kvalitet. Det er helt riktig at den forrige regjeringen fremmet en stortingsmelding som bygget bl.a. på pasientsikkerhetskampanjen, som var en veldig bra kampanje. Den var så bra at vi har gjort den om til et permanent program. Så det er ikke lenger en kampanje, men en permanent måte å jobbe på. Jeg er veldig glad for, som jeg også sa i mitt innlegg, at Stortinget enstemmig har sluttet seg til at Stortinget har behov for årlig å diskutere statusen knyttet til pasientsikkerhet og kvalitet, ikke som stortingsmeldinger som kommer en gang iblant med ulike tiltak, men som en årlig status rundt dette arbeidet, som nettopp oppsummerer det som er de nasjonale tilsynene til Helsetilsynet, som er pasient- og brukerombudenes årsrapporter, som er oppsummeringen fra Kunnskapssenterets meldeordninger og de internasjonale sammenlignbare undersøkelsene som Norge er med i. Dette er rett og slett fordi det gir disse ordningene en forhøyet status. Det legges mye arbeid ned i disse rapportene. De som leser disse rapportene, vil også se at de er veldig pedagogiske. De er godt egnet som verktøy for ledelsen i de ulike delene av virksomheten vår for å lære, og ikke minst lære av de feil som andre har gjort, for å forbedre systemene og unngå at feil skjer. Så tror jeg også det er riktig, som flere har vært inne på i innleggene her, at dette handler veldig mye om en bevisst ledelse, og at ledelsen på de ulike nivåene tydeliggjør at det å oppnå god pasientsikkerhet og kvalitet er avgjørende for tjenestene våre, og at vi måler helse- og omsorgstjenestene i Norge også på resultater knyttet til pasientsikkerhet og kvalitet. Da mener jeg det er helt riktig at det også gjelder Stortinget, og at Stortinget derfor årlig får denne muligheten til nettopp å løfte blikket og se på pasientsikkerhet og kvalitet uavhengig f.eks. av diskusjonen om budsjetter og økonomiske rammer. Jeg håper også at det vil være til inspirasjon for f.eks. kommunene våre, og at de også kanskje ser på en del av de nasjonale tilsynene og pasient- og brukerombudenes meldinger, for nettopp å diskutere status og utfordringer i egne tjenester, fordi det vil ha stor betydning for hele tjenestens oppmerksomhet på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-17:
Dagens regler gir ikke rett til koordinator, men pålegger helseforetakene og kommunene en plikt til å oppnevne koordinator. Plikten er avgrenset til å gjelde pasienter og brukere med behov for komplekse eller langvarige og koordinerte tjenester og er regulert i spesialisthelsetjenesteloven og i helse- og omsorgstjenesteloven. Som jeg sa i mitt innlegg, har det vært en tilsvarende ordning som har vært en pliktordning, i hvert fall i rundt ti år, kanskje noe lenger, og på tross av det ser vi at det er utfordringer knyttet til dette. Da viste jeg til det vi gjør på kreftområdet, der vi ser at det å organisere tjenestene på en annen måte, det å legge forløp som er basert på hva den enkelte pasient har behov for, og knytte det opp mot en koordinatorrolle, også er et nyttig virkemiddel for å sikre at pasientene får den koordinatoren som helseforetakene har plikt til å tilby. Så er det et poeng at pasientene også har et behov for å ha en kontaktlege å forholde seg til, og der har regjeringen nå – i motsetning til det som Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet ville i forrige periode – sendt på høring et forslag som innebærer at pasientene også får en ordning med individuell rett til en kontaktlege. Dette vil jo også være en viktig ordning, ikke minst for å sikre pasienten god og sammenhengende informasjon fra helsetjenesten. Det er ikke foreslått endringer i gjeldende plikt til å oppnevne koordinator, bortsett fra at hovedregelen om at koordinator i spesialisthelsetjenesten skal være lege, fjernes, og så får man da en individuell rett til å ha en kontaktlege i spesialisthelsetjenesten.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-03-17:
Når vi diskuterer kvalitet og pasientsikkerhet i den norske helsetjenesten, er det viktig å ta med hele bildet. Mye fungerer bra, og det gjøres en fantastisk jobb fra ansatte i sektoren. Omsorg, engasjement, idealisme og god kompetanse er noe av det som kjennetegner ansatte i helsetjenestene. Det er derfor viktig, når en ser med kritisk blikk på denne kompliserte og sammensatte sektoren, at en ikke snakker ned det gode tilbudet og den gode jobben som i all hovedsak gjøres i helsevesenet. Det er også viktig at vi i vår bestrebelse etter å forbedre helsetjenesten utvikler systemer som er enkle og ikke byråkratiserende. Det er positivt med måling av kvalitet, men det er ikke sikkert at absolutt alt kan måles. Det viktigste vi kan gjøre for å forbedre helsetjenestene, er å lytte mer til pasientene, pårørende og helsearbeiderne når de forteller oss hvor skoen trykker. Ikke minst må det jobbes enda hardere for at informasjonen kommer fram ufiltrert til beslutningstagerne. Dessverre hører vi altfor mange historier både fra spesialisthelsetjenesten og primærhelsetjenesten om hvordan pasienter, pårørende og kanskje særlig ansatte med stort engasjement for sine pasienter blir frarådet å si noe, og noen ganger får beskjed om å holde munn om kritikkverdige forhold. Dette er selvfølgelig helt uakseptabelt, og dette uvesenet må vi til livs. Det er heller ikke god ledelse. God ledelse er et viktig stikkord. God ledelse stimulerer til åpenhet. Åpenhet, både innad og utad, gir en positiv læringseffekt og er en forutsetning for god kvalitet i helsetjenestene. Som sagt: Det er mye bra i norsk helsetjeneste, men en opplever også en del forskjeller, og ikke alle får den hjelpen de burde få. Det er da til liten trøst for de som opplever å måtte kjempe mot systemet, at de fleste får god oppfølging og hjelp. Vi trenger derfor å fokusere på åpenhet, god ledelse og systemer som fanger opp mangler, og som setter pasientene i sentrum. Det er også grunn til å se på hvordan tilsynet med tjenestene fungerer. Mitt inntrykk er at her er det også store variasjoner. Jeg mener vi bør drøfte dette mer inngående og ikke minst se på hvordan tilsynene kan bli hardere i klypa for å sikre bedre helsetjenester. Vi må også se på hvilket handlingsrom vi som lovgivere gir tilsynene. Et eksempel på denne problematikken er begrepet «faglig forsvarlig» og håndteringen av dette fra både helsetjenestene og tilsynene. Vi er enige om at systemene må videreutvikles sånn at de virker til beste for pasientene, pårørende og de ansatte i helsetjenestene, og jeg ser fram til videre debatter om dette viktige temaet – ikke bare i denne saken, men også i mange andre viktige saker som kommer til Stortinget, på helseområdet.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-03-17:
Vi har mye felles tankegods for å styrke helsetjenesten, både primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Men det er en ting som undrer meg, og som også representanten Toppe så vidt var inne på i sitt innlegg, og det er koordinatorrollen. Det er ingen tvil om at mange av dem som trenger helsevesenet aller mest, både innen primærhelsetjenesten og innen spesialisthelsetjenesten, trenger en koordinator, en koordinator som virker uavhengig av tjenesten, og som kan hjelpe til med å finne fram og ikke minst samordne. Vi vet at det er varierende kvalitet blant koordinatorene. Vi vet at mange kjemper en kamp mot systemet. Vi vet også at en god koordinator kanskje kan arbeide mer effektivt når det gjelder samordning av tjenestene. Hvorfor er det så vanskelig å få regjeringa med på å styrke koordinatorfunksjonen? Det er mitt spørsmål til statsråden.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-03-17:
Det er hevet over enhver tvil at det er en lovfestet rett til koordinator i dag, særlig innen primærhelsetjenesten, men at den fungerer veldig ulikt fra kommune til kommune. Så har statsråden rett i at det er gjort noe innen enkelte deler av somatikken, men bildet ute er veldig tydelig på at dette er en tjeneste som fungerer bra noen steder og svakt andre steder. Det går kanskje først og fremst ut over dem med sammensatte lidelser og dem som har størst behov for hjelp og oppfølging. Så jeg vil gjerne stille spørsmål igjen: Hva tenker regjeringa å gjøre for disse gruppene, kanskje spesielt med vekt på primærhelsetjenesten, for å styrke koordinatorrollen og for å sikre et likeverdig tilbud i så måte, uansett hvor en bor i landet?
Niclas Tokerud (Arbeiderpartiet), 2015-03-17:
I Aftenposten den 11. mars kunne vi lese om den 73 år gamle pasienten som døde etter at han ikke fikk nok mat på sykehuset Ahus – et vekttap på 21 kg med døden til følge, en alvorlig systemsvikt som ikke skal forekomme i det norske helsevesen. Jeg vil derfor stille følgende spørsmål til statsråden: Hvordan i all verden kunne dette skje? Hva har statsråden gjort for at slike ting ikke skjer, og hva vil statsråden gjøre i framtiden for å forhindre at slike ting skjer?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2015-03-17:
President! Min stemme ble ikke registrert.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2015-03-17:
Jeg stemte også feil!
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-11-25:
Mitt spørsmål går til klima- og miljøministeren. Klimatoppmøtet i Paris blir utrolig viktig, og er utvilsomt et møte som handler om vår framtid. Det er ingen tvil om at resultatet av Paris-møtet må være en juridisk bindende avtale. Norges rolle og ansvar på møtet og i det internasjonale klimaarbeidet er betydelig. Klima- og miljøministeren bærer derfor et tungt ansvar på sine skuldre, ikke bare for Norges posisjon, men for klodens framtid. I vår regjeringstid, under Stoltenberg, styrket vi gjennom åtte år Norges rolle og ansvar i det internasjonale klimaarbeidet. Vi fikk på plass og styrket regnskogsatsingen, vi fikk økt energibistanden, og vi viste vårt ansvar som et rikt land og tok en internasjonalt tydelig rolle som en del av vår solidariske holdning i klimaspørsmålet. Etter at stafettpinnen har blitt overlevert den blå-blå regjeringen, har dette fra regjeringens side blitt betydelig endret. Ikke retorisk, for der er de gode, men faktisk, gjennom praktisk politikk og evne til å prioritere. Der ser vi at det er langt fra retorikk til politisk konkretisering. 2015 har vært et langt tilløp på vei mot hoppkanten Paris-toppmøtet kan betraktes som. Stilen i tilløpet er ikke avgjørende for et godt hopp, men det er viktig å fullføre på hoppkanten. Hva er det som skjer? Istedenfor å skyte fart ved å styrke Norges internasjonale rolle, øke bidraget og forsterke det solidariske ansvaret klimautfordringen påkaller, faller regjeringen på hoppkanten. Hva tenker verdens ledere om dramatiske kutt i klimabistanden, hva tenker verdens ledere som samles i Paris? Dersom statsråden virkelig mener at penger og klimabistand er avgjørende, hva tror hun nå verdens ledere tenker og tror om Norges innsats?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-11-25:
Jeg tror retorikk i denne salen har liten betydning for Norges gjennomslagskraft i Paris, dessverre. Det vi faktisk nå opplever, rett i forkant av Paris-toppmøtet, er at den norske klimainnsatsen internasjonalt blir dramatisk redusert. Det er utvilsomt sånn at vi helt opplagt ser, i hvert fall vi som sitter utenfor regjering, at klimaministeren mangler gjennomslagskraft i regjeringen. Mitt spørsmål blir derfor: Blir det lettere eller vanskeligere å nå klimareduksjoner om alle landenes regjeringer gjorde nettopp som hennes regjering og kuttet i den internasjonale klimabistanden?
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Jeg er veldig glad for at representanten Aasland stiller dette spørsmålet fire dager før statsministeren og jeg setter oss på flyet til Paris for et møte som hvis vi lykkes, vil føre til den viktigste avtalen i vår tid. Det er et tungt ansvar regjeringen har tatt på seg. Nettopp derfor har regjeringen brukt veldig mye tid på det internasjonale klimaarbeidet. Jeg har personlig hittil i 2015 sittet 33 dager i internasjonale klimatoppmøter for å diskutere dette og forberede oss til Paris. Norge blir nå invitert til alle møtene i Major Economies Forum, sammen med de største utslippslandene – ikke fordi vi er det største utslippslandet, men fordi vi bidrar konstruktivt. Den rollen Norge fikk i Lima i fjor på overtid da vi satt og konsulterte de ti grupperingene i verden for å se om vi kunne klare å finne et kompromiss før vi dro fra hverandre, er et eksempel på det. Jeg deltok på den såkalte Pre-COP-en i Paris for 14 dager siden, som var det siste møtet før vi nå treffes til klimatoppmøtet. Der ble Norge og jeg bedt om å lede samtalene rundt ambisjon. Hvorfor blir Norge bedt om det? Jo, fordi vi er det landet i verden som tidligst begynte å snakke om behovet for et langsiktig mål, behovet for at Paris blir vendepunktet i det internasjonale klimaarbeidet. Da vi hadde denne Pre-COP-en i Paris, var det etter at vi hadde lagt fram tilleggsproposisjonen for 2016. Jeg hørte ingen kommentere hva vi måtte foreslå der, i en spesiell situasjon grunnet flyktninger. Det landene legger merke til, er at Norge – også ved foregående regjering – har vært til å stole på, med langsiktig internasjonal klimafinansiering. Vi er til tross for de siste kuttene i verdenstoppen på dette. Det legges merke til.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Nå prøvde jeg i mitt første svar å formidle hva slags rolle Norge spiller utenfor Norges grenser. Vi når jo ikke gode resultater i Paris grunnet god eller dårlig retorikk i denne salen. Vi når en avtale i Paris fordi vi jobber sammen med andre land. Det er det Norge har gjort konstruktivt over mange år. Til tross for representantens forsøk på å svekke denne klima- og miljøministeren, er det denne klima- og miljøministeren som senest for 14 dager siden ble bedt av vertslandet Frankrike om å lede samtalene om ambisjon. For det henger godt sammen hva Norge sier, og hva vi gjør. Det at Brasil nå har levert sine egne veldig offensive utslippsmål, at de kan vise til at Amazonasfondet fungerer, er takket være den norske klima- og skogsatsingen – og hva vi har levert på dette. Til tross for kutt neste år skal vi følge opp de resultatbaserte avtalene vi har med viktige skogland. Det legger verden merke til.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Det er en nær sammenheng mellom hva land nå leverer, og hva det forventes at vi gjør etter Paris-avtalen. 170 land har nå levert sine utslippsmål. Flere av disse landene har sagt at de trenger finansieringshjelp fra andre land. Derfor er det et viktig prinsipp for Norge, vi er langsiktige. Vi sa allerede i Warszawa for to år siden at vi skal fortsette klima- og skogsatsingen fram til 2020. Det er nettopp det som gir en forutsigbarhet for de landene vi samarbeider med. Det er derfor – som jeg nevnte – Brasil kan komme opp med ambisiøse utslippsmål. Og det er derfor jeg gjentatte ganger har forklart at til tross for kutt i en ekstraordinær situasjon er Norge det land i verden som leverer mest når det gjelder internasjonal klimafinansiering. Det legges merke til. Dette skal vi fortsette å gjøre, til tross for kutt i 2016-budsjettet. Og dette stoler andre land på.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Jeg synes statsminister Erna Solberg hadde gode refleksjoner rundt dette, der vi føler at denne saken står. For det første er det veldig bra at vi landet en budsjettavtale sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti. Det er ingen tvil om at det er på denne siden av den politiske midtstreken det leveres mest offensiv klima- og miljøpolitikk. Vi har sagt flere ganger at vi ikke kom til dekket bord da vi overtok i regjering for drøye to år siden. Det var vi som bestilte gap-rapporten og så hvordan vi lå an til å nå 2020-målene. Vi har redusert gapet, og det har aldri vært så lavt som nå – 6,5 millioner tonn. Det har sammenheng med at vi har forsterket ambisjonene gjennom 2030-målene. Det som vi er opptatt av, er å gjøre riktige tiltak, hvor jernbanesatsing kanskje er noe av det viktigste. Men statsministeren har helt rett i at om vi da får redusert utslippene i 2019 eller i 2021 på grunn av vår jernbanesatsing, er underordnet den omstillingen vi skal ha mot et lavutslippssamfunn.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Denne regjeringen har, sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti, foreslått og fått tilslutning i Stortinget til våre 2030-mål, hvor vi har fem innsatsområder, og der fornybar energi er ett av de fem innsatsområdene. Dette er ett område hvor Norge både kan kutte utslipp i Norge og også bidra utenfor Norges grenser. Derfor har denne regjeringen satset mye på fornybar energi, og vi har bedret rammebetingelsene. Vi har foreslått nye avskrivningsregler for vindkraft, vi har gjort tilpasninger i elsertifikatordningen, vi har gitt konsesjon til to utenlandskabler, og vi har lagt til rette for gode muligheter for nettilknytning på Fosen og i Snillfjordområdet. Vi har gitt Statkraft et egenkapitalinnskudd på 5 mrd. kr, og vi har nå også satt i gang arbeidet med å se på et nytt investeringsfond som bl.a. skal investere i fornybar energi. Vi ønsker at det fondet på sikt skal ha en forvaltningskapital på 20 mrd. kr. Så vi gjør mye innen fornybar energi.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Når vi også har foreslått et globalt mål om klimanøytralitet, er vi helt avhengige av at vi klarer både å ta vare på regnskogene våre, og også å få mer regnskog. Derfor er vi veldig glade for at både Storbritannia og Tyskland nå er med på Norges innsats innenfor det internasjonale klima- og skogsamarbeidet. Det at vi nå får fart på de resultatbaserte avtalene – at landene skjønner at vi betaler for resultater, og at vi får med privat sektor i det samarbeidet – legges merke til, og det gjør det mer interessant for andre land å være med på dette. Der mener jeg at denne regjeringen har fått til en ytterligere omdreining i et veldig viktig arbeid. Vi vet at mangroveskog er veldig viktig for noen land, men det er landene selv som bestemmer hva slags type skog de ønsker å satse på. Hvis noen av våre eventuelt nye framtidige samarbeidspartnere er interessert i å satse på mangroveskog, er det naturlig å følge det opp, men det er ikke vi som fra denne sal skal definere hva slags skog som gir størst virkning.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Denne regjeringen har ikke gitt opp togradersmålet. Det er jo derfor vi jobber så knallhardt for å få en god avtale i Paris. Det er derfor vi sier at vi må ha tre krav inn i forhandlingene. Vi må få et globalt utslippsmål om en klimanøytral verden. Vi snakker om det i 2050, men jeg tror kanskje at flertallet kommer til å være i løpet av dette århundret. Det er derfor vi sier at vi må oppjustere utslippsmålene med jevne mellomrom, helst hvert femte år, og vi må ha et forpliktende og solid rapporteringssystem under den nye avtalen. Per nå har 170 land levert sine utslippsmål. Vi ser at gjennom det som er levert der, har vi redusert teorien om en oppvarming på 3,6 grader ned til 2,7 grader. Men dette er ikke nok. Det er derfor vi ønsker inn i avtalen at alle land må gjøre mer over tid. Vi er innstilt på å hjelpe de landene som ber om internasjonal klimafinansiering for å nå sine mål. Derfor er vi det land i verden som gir mest til internasjonal klimafinansiering.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Det er helt riktig som representanten Elvestuen sa, at hele poenget med verdens klimaarbeid nå er at ting skal skje nedenfra og opp. Derfor er det veldig gledelig at 170 land har levert sine utslippsmål. Vi leverte våre mål i slutten av mars. Vi skal kutte 40 pst. fram til 2030 og har her skissert på hvilke fem områder vi må gjøre det. Transport er ett av de fem. Vi vet at transport står for rundt en tredjedel av norske utslipp. Det betyr at vi må gjøre mye innenfor transport i Norge, og derfor er det veldig bra det som nå ble gjort gjennom budsjettforliket, og hva vi må gjøre mer gjennom Grønn skattekommisjon. Og jeg tror, nettopp når vi har satt oss et ganske ambisiøst mål om å kutte 40 pst. fram til 2030, at vi må være forberedt på å ta i bruk nye virkemidler, i tillegg til at vi må forsterke noen av dem vi har i dag. Så jeg synes det var bra at vi fire partier fikk landet et budsjett. Som jeg sa tidligere i dag, det er ingen tvil om at det er på denne siden av den politiske midtstreken det nå leveres offensiv klima- og miljøpolitikk. Det som ble avtalt gjennom budsjettforliket, at en skal følge opp Grønn skattekommisjon ganske kjapt etter at dette kommer, og at statsministeren også er bedt om å sette seg i førersetet for den gjennomgangen, tror jeg er et ganske klart signal på at vi må ha et godt samarbeid, og vi må se på alt vi kan gjøre, for det er ikke tvil om at vi må kutte mye innenfor transport i Norge.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Jeg er helt enig med representanten Elvestuen i at det må brukes kraftige virkemidler. Vi gjør mye nå innenfor nye statlige planretningslinjer for å planlegge byene og tettstedene på en sånn måte at vi reduserer behovet for transport. Vi gjør mer innenfor kollektivtrafikk, gang- og sykkelveier og jernbane, men vi vet at det i et land som Norge vil være behov for noe bruk av bil. Da må de bilene som brukes, være i en sådan stand at de på sikt slipper ut nesten ingenting. Det er gledelig at NorgesGruppen for neste år har kjøpt inn tre elektriske lastebiler. Så mye av det vi for få år tilbake trodde var science fiction, ser vi nå er virkelighet. Vi ser at teknologien spiller på lag. Når vi nå inngår avtale med EU, kommer EU til å stille strenge krav til at vi skal følge dette opp, så vi må ta i bruk flere virkemidler.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Jeg synes det er litt underlig i denne sal å høre uttrykket «en saga blott» – når jeg tenker «en saga blott», er det at ingenting skjer. Jeg har tidligere i dag sagt at vi er verdens fremste leverandør av internasjonal klimafinansiering. Vi fortsetter klima- og skogsatsingen, vi får det nå enda mer resultatbasert, og vi har også fått med samarbeid med privat sektor. Så for det første tror jeg vi nå får mer ut av pengene, fordi vi får med privat sektor, og for det andre har vi sagt vi skal fortsette med det. Og landene vi samarbeider med, stoler på Norge, det er derfor de nå leverer offensive utslippsmål, for de ser at disse virkemidlene fungerer. Det at den brasilianske utviklingsbanken nå jobber mye mer med miljø, er fordi Amazonasfondet fungerer. Så det Norge har satt i gang, gir nå gode ringvirkninger, og dette skal vi gjøre mer av. Det er viktig for oss å samarbeide med andre land, for klimautfordringen er global.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Først må jeg korrigere. Det jeg refererte til, var at jeg under preCOP-en, den som fant sted for 14 dager siden, hadde den store glede og ære å lede samtaler innenfor ambisjon. Jeg tror at når vi kommer i sluttfasen i Paris nå, er det de store landene som må sette seg i førersetet for å være med og lande en slik avtale. Vi har vært med i hele år, samarbeidet mye med andre land og stresser hele tiden at Paris-avtalen må bli av en slik karakter at når vi drar fra Paris, er det ingen tvil om at vi må endre måten vi planlegger samfunnet på. For å få til den endringen må vi også ha med et privat næringsliv som ser at grønne løsninger er framtiden, at investorene ser at det er der det skal investeres. Det er derfor det er så viktig at vi får dette på plass i avtalen, og at Paris blir et vendepunkt i måten vi samarbeider internasjonalt rundt klima.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Vi har i lengre tid hatt CO2-avgift på norske flyreiser. Vi vet at flyreiser innenlands står for 1,3 millioner tonn CO2. Det å få en flyskatt nå kan bety at noen vurderer: Skal jeg sette meg på det flyet, eller skal jeg heller vurdere å sette meg på toget? Så noe av det viktige nå framover når vi skal kutte utslipp, er å sette en pris på utslipp. Vi har som sagt allerede en CO2-avgift på innenlands flyavgifter, og nå blir den noe forsterket, gjennom 80 kr per billett. Så det å vende oss til tanken på å sette høyere pris på utslipp er noe av det vi må når vi skal omstille Norge til et lavutslippssamfunn.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Det er jo en interessant måte å stille spørsmål på. Den samme representanten, Eidsvoll Holmås, har vært medlem av en regjering og vet at en aldri refererer til hvem som får gjennomslag for hva i en regjering, men hva en regjering samlet sett står for. Denne regjeringen ble, sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti, enig om prinsippene for bilavgifter i revidert nasjonalbudsjett i år. Det er de samme prinsippene som nå er fulgt opp av regjeringen, sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti, hvor vi legger mer vekt på bilens utslipp og mindre vekt på motoreffekt og vekt. Derfor endres bilavgiftene på den måten. Vi har sagt, også som en del av 2030-målene, at vi må ta mye på transport. Denne regjeringen har gjort mer på kollektivtrafikk og jernbane, og vi gjør nå mer på bilavgifter enn den foregående regjeringen. Jeg er fornøyd med at regjeringen samlet sett jobber med dette, og også nå har fått på plass en god, offensiv politikk med våre to samarbeidspartier.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Det denne regjeringen har bidratt til gjennom 2030-målene, hvor vi skisserer fem områder hvor vi skal kutte, er å gjøre det tydeligere hvor Norge skal bidra. Transport er ett av de områdene. Så skal vi nå i forhandlinger med EU for å se hvor mye vi skal kutte utenfor kvotepliktig sektor. Men vi vet allerede nå før forhandlingene at vi kommer til å få et mål som jeg ser langt nærmere 40 pst. enn den andre skalaen, og vi vet at transport står for en tredjedel av utslippene i Norge. Derfor forbereder vi oss nå på å kutte innen transportsektoren. Det er derfor vi satser mer på kollektivtrafikk, mer på jernbane, og det er derfor vi har startet endringen av kjøretøyavgiftene for å belønne de bilene som slipper ut minst. Det som er interessant når en ser på framskrivningene av utslippene, er at de er nedjustert noe framover fordi det er lavere anslag for transportomfang per person.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Jeg tar sjansen på å stå, president.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Denne regjeringen styrer ikke mot et klimaforlis. Det er nettopp derfor vi for det første bruker masse tid og ressurser på det internasjonale klimaarbeidet, med et veldig kompetent norsk forhandlingsteam som virkelig jobber for at vi i Paris får på plass en global avtale som setter retningen for verden. Det er derfor vi jobber med å få til det globale utslippsmålet om en klimanøytral verden, hvor vi også for Norges del snakker om at vi skal oppjustere utslippsmålene med jevne mellomrom, helst hvert femte år – og et solid og forpliktende rapporteringssystem under den nye avtalen. Det er derfor denne regjeringen kom til Stortinget med nye mål for 2030, hvor vi sier at vi skal redusere med 40 pst. Vi har også skissert fem områder å gjøre det på, for å gjøre det mer konkret. Det er denne regjeringen som også jobber for å prøve å nå klimaforliket av 2020. Som statsministeren sa: Målet er at vi skal klare det. Men denne regjeringen kom ikke til dekket bord i klimapolitikken. Vi har måttet forsterke satsingen på kollektiv, vi har måttet forsterke satsingen på jernbane, vi har måttet gjøre mer for å endre bilavgiftene – men det er også denne regjeringen som har fått tall på bordet, og sett at vi aldri har vært så nærme å nå dette målet som nå. Nasjonalbudsjettet for 2015 er en framskrivning basert på politikk til og med revidert nasjonalbudsjett for 2014. Hva vi nå har kjørt inn i 2015- og 2016-budsjettet, er ikke med i den framskrivningen. Vi jobber hver dag for å nå klimaforliket – og statsministeren sa at målet er at vi skal klare det – men kanskje noe av det vi i dag gjør på jernbane, ikke gir seg utslag før i 2021. Da har vi per definisjon ikke nådd klimaforliket, men det er god klimapolitikk.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Representanten Eidsvoll Holmås vet akkurat hvordan en sitter og jobber i en regjering, hvor alle departementer kommer med sine innspill, og hvor det da fattes en kollektiv beslutning av regjeringen. Men det er denne regjeringen som gjør mer for å oppfylle klimaforliket, for å nå våre klimamål fram til 2020, der vi attpåtil har vært ærlige om hvordan vi ligger an i dette løpet. Det er denne regjeringen som har høynet ambisjonene fram til 2030, og det er denne regjeringen som jobber alt hva den kan internasjonalt for å få en sterk og klar avtale i Paris, som setter retningen for hvor vi skal. Det er denne regjeringen som jobber inn mot et lavutslippssamfunn i 2050. Det er mulig at det er helt annerledes enn hva den forrige regjeringen gjorde, og hvordan den jobbet, men vi jobber som et kollegium.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Det er helt riktig at det slippes ut mye fra olje- og gassektoren i Norge. Det er også olje- og gassektoren som har høyest CO2-avgift, og som er en del av det europeiske kvotesystemet. Det som tas gjennom CO2-avgift og kvotesystemet, gjør at næringen selv er veldig interessert i å redusere sine utslipp, nettopp for å redusere kostnadene. Det Statoil nå jobber med, å redusere sine utslipp – de satte seg selv sitt mål fram til 2020 – var de i mål med før tiden. Det viser at politikken fungerer. Ved å sette en pris på utslipp gjør næringen dette arbeidet selv. Det er slik vi ønsker å jobbe, det er slik vi ønsker å ta markedet i bruk – bruke skatte- og avgiftssystemet for å få næringen selv til å redusere utslippene. Vi sitter ikke og reduserer dette for oljenæringen.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Jeg tror det aller viktigste vi vil bli enige om i Paris, er en avtale om et langsiktig mål som setter retningen, slik at ingen skal være i tvil om – når vi drar fra Paris – at vi skal omstille verden til en klimanøytral verden. Da trenger vi gode politiske beslutninger. Vi trenger samarbeid med næringslivet, med investorer. Vi trenger også å få sivilsamfunnet og hver og en av oss til å skjønne at vi må endre måten vi lever på. Vi er helt tydelig på at vi skal samarbeide med andre land slik at de kan redusere sine utslipp. Det er derfor vi er verdens fremste internasjonale klimafinansiør. Det vil vi være videre, til tross for utslippene. Det at vi er langsiktige, det at vi jobber konkret med andre land, er det som får til resultater, er det som nå har fått til resultater i Brasil, slik at FNs generalsekretær trekker det fram som et av de beste klimaeksemplene verden har sett.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Regjeringen fører en offensiv klimapolitikk der Norges nasjonale utslipp skal reduseres fram mot 2030. Vi har fokus på fem innsatsområder: reduserte utslipp i transportsektoren utvikling av lavutslippsteknologi i industrien og ren produksjonsteknologi CO2-håndtering styrke Norges rolle som leverandør av fornybar energi miljøvennlig skipsfart Imidlertid klarer vi å ha to tanker i hodet samtidig. Vi arbeider også med klimatiltak internasjonalt. To av de viktigste tiltakene er klima- og skogprosjektet og statens klimakvotekjøp. Kvotekjøp er et viktig grunnlag for de ambisiøse forpliktelsene Norge har tatt på seg under Kyotoprotokollen i perioden 2013–2020. Alle partier i denne sal har sluttet seg til dette. De har også enstemmig pekt på at fleksible gjennomføringsmekanismer kan gjøre det mulig for Norge å ta på seg større forpliktelser og bidra til større globale reduksjoner. Norge har tatt til orde for et globalt mål om klimanøytralitet eller netto nullutslipp innen 2050. Det er et progressivt forslag. Den internasjonale miljøbevegelsen har også talt varmt for et langsiktig mål. I mars behandlet Stortinget meldingen om ny utslippsforpliktelse. Regjeringen arbeider for felles oppfyllelse sammen med EU, med et klimamål på minst 40 pst. i 2030. Lykkes vi med dette, vil det ikke bli behov for kvotekjøp i utviklingsland etter 2020. Dersom det blir aktuelt å heve ambisjonene utover 40 pst., kan det imidlertid åpnes for kvotekjøp. Jeg synes representanten bør merke seg at hans søsterparti i Sverige ønsker å bruke kvoter dersom de skal øke sine ambisjoner utover EU-målet. Miljöpartiet i Sverige mener altså at disse kvotene har klimaeffekt. Jeg forstår at representanten Hansson har et ambivalent forhold til klimakvoter. Vi må ikke glemme at Den grønne utviklingsmekanismen, CDM, er gjenstand for svært grundige godkjennings- og kontrollrutiner i FN-systemet. En rapport fra en ekspertgruppe viser at CDM bidrar til utslippskutt, teknologioverføring og fattigdomsreduksjon. Men kanskje viktigst av alt: Kvotesystemet har bidratt til grønn omstilling i disse landene. Det gir grunnlag for optimisme når vi nå går inn i forhandlinger der alle land, også utviklingslandene, må øke sine ambisjoner.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Vi jobber hver dag for å nå klimaforliket, som har satt som sitt mål å redusere med 30 pst., derav to tredjedeler innenlands, fram til 2020. Da vi overtok, var gapet på 8 millioner tonn. Ved siste beregning var vi på 6,5 millioner tonn. Vi leverer klimapolitikk om dagen som gjør at vi får redusert det gapet, men om noe av det vi gjør når det gjelder f.eks. jernbaneinvesteringer, gir seg utslag i reduserte utslipp i 2019 eller 2021, vet vi ikke i dag. Men vi jobber for å nå målet fra klimaforliket i 2020. Når det gjelder 2030, har vi lansert et mål om 40 pst. reduksjon, sammen med EU. Først skal EU fordele sine forpliktelser i ikke-kvotepliktig sektor, så skal Norge forhandle med EU.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-11-25:
Jeg tror det er nettopp derfor det er viktig at regjeringen i forbindelse med 2030-målene, der vi skal redusere med 40 pst., har vært tydeligere på å skissere på hvilke fem områder vi skal redusere, slik at vi i større grad skjønner hva vi må gjøre i Norge for å redusere våre utslipp. Så tror jeg også det var nyttig at vi ba om å få gap-rapporten fra Miljødirektoratet, slik at vi fikk en bedre oversikt over antallet tonn vi var unna målet fra klimaforliket. Gapet var da på 8 millioner tonn. Ved siste beregning var det på 6,5 millioner tonn. Så vet vi at siste framskriving, som var omtalt i nasjonalbudsjettet for 2016, var basert på Perspektivmeldingen 2013 og politikk til og med revidert nasjonalbudsjett for 2014. Men vi må gjøre dette enklere for at vi sammen kan skjønne hva vi må gjøre, også i Norge.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-11-25:
Jeg har lyst til å fortsette der statsråden avsluttet. Hun sa at dette legger verden merke til. Jeg er helt enig i at verden ikke legger merke til god retorikk, men den legger merke til hva vi faktisk gjør. Den 29. oktober holdt klimaministeren tale i London, sammen med bl.a. prins Charles. Der sa hun at Norge sto klar til å øke sine bevilgninger til regnskogen. Så reiste hun hjem, og dagen etter foreslo den samme klimaministeren å kutte nesten 400 mill. kr i regnskogsatsingen. Til sitt forsvar for kuttet sier ministeren: «Vi har ikke forlatt prinsippet om å bidra med tre milliarder kroner årlig.» Vel, det er sikkert et fint prinsipp, men et prinsipp spiller liten rolle når man foreslår kutt. Klima reddes ikke av prinsipper, men av faktiske beslutninger. Mener klimaministeren at Paris-møtet vil bli vellykket om folk reiser dit med prinsipper, mens de, når de kommer hjem, kutter i budsjettene hjemme?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-11-25:
Klimatoppmøter og resultatet av en internasjonal avtale er summen av hva alle land bidrar med, og det er ingen tvil om at det har vært en dårlig oppladning fra norsk side: Finansministeren legger fram et statsbudsjett som vil gi økte utslipp. Klimaministeren foreslår store kutt i internasjonale klimabidrag, og i går gikk statsministeren ut og nærmest avlyste klimaforliket. Det som har vært klimasatsingen som statsråden skryter av, er saker hun selv har tapt internt, først i regjeringen – og så har Høyre og Fremskrittspartiet tapt mot Venstre og Kristelig Folkeparti her i Stortinget. Det er ikke mye å skryte av for en klimaminister. Hun foretar altså store kutt i den internasjonale klimabistanden – hun peker på en spesiell situasjon. Vi må huske på at det første denne regjeringen gjorde, var å foreslå 400 mill. kr i kutt i regnskogsatsingen. Klimaministeren burde være veldig klar over at av alle akutte situasjoner i verden er klimakrisen kanskje den mest akutte. Mitt spørsmål til statsråden er om hun vil være fornøyd med et utfall i Paris hvor flere land gjør som henne – at det blir mindre penger igjen til internasjonale klimabidrag etter at Paris-avtalen er ferdig.
Simon Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2015-11-25:
Først vil eg seie at Kristeleg Folkeparti er glad for at budsjettavtalen med regjeringspartia gjev eit vesentleg grønare budsjett. Statsminister Erna Solberg uttalte i går til NTB at vi er for seint ute med tiltak for å nå vedtekne klimamål innan 2020. Vidare viser statsministeren til at jernbaneutbygginga tek for lang tid, og at vi dermed ikkje får flytta transport frå veg til bane så tidleg som ønskt. Deler statsråd Tine Sundtoft statsministeren sin pessimisme med omsyn til klimamål som er vedtekne i denne salen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-11-25:
Det skal bli litt mer om hva Norge sier, og hva Norge gjør. I fjor høst sa statsråden: «Det skal investeres 45 billioner dollar i energi fram mot 2030. Skal vi klare å kutte utslipp og nå klimamålene, så må disse pengene investeres riktig. Vi medvirker nå til økt investering i fornybare energikilder.» Det sa statsråden i forbindelse med at regjeringen presenterte at de økte kapitaltilgangen til Statkraft med 10 mrd. kr. I budsjettforliket, som representantene nettopp sto her og roste, har regjeringen plukket 5 av de 10 milliardene vekk fra Statkraft. Det ble altså 5 milliarder mindre å investere med i fornybare energikilder. Mener statsråden at det kommer til å føre til mer – eller mindre – utbygging av fornybar energi, og synes statsråden at det er et godt signal om norsk klimaoppfølging?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-11-25:
Det er sjølsagt litt pussig at statsråden er så fornøyd med prosessen når alle de som skal høres, syns at dette har vært en veldig lukket og lite åpen prosess. Det skal ikke veldig mye fantasi til for å forutse at den storstilte sentraliseringen som politireformen innebærer, kommer til å kulminere før jul med tolv politimestre i de tolv største byene – et stort flertall menn, som allerede har sittet i posten lenge og er utpekt av Politidirektoratet uten noen innflytelse fra politiske myndigheter – storting og regjering. Så har også regjeringen en ny strukturell reform på gang innenfor rettspleien, når domstolene nå planlegges sentralisert. Den prosessen foregår foreløpig som en fotnote i budsjettet, men nå har jeg til min glede sett at Høyre-representanter i Fosen og i Namdalen sier at det er avblåst for tingrettene der. Da ble jeg veldig glad, så jeg vil gjerne ha det bekreftet av statsråden og spørre om det betyr at hele nedleggingen av alle tingretter nå blir stoppet?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-11-25:
Jeg vil tilbake til Paris og den norske internasjonale skog- og regnskogsatsingen, for det er klart at det er viktig at vi holder trykket på det, også fra 2020 og utover, og at vi har et utvidet samarbeid med andre land. Det handler jo ikke bare om de midlene man bruker, først og fremst handler det om de resultatene man klarer å oppnå med hensyn til redusert avskoging. Jeg er også interessert i om vi kan se på noen tillegg til de prosessene som vi har, for i den budsjettavtalen som Venstre, Kristelig Folkeparti og regjeringen nå har inngått, har vi også en egen merknad om økt satsing på mangroveskog. Da handler det ikke bare om å ivareta, men i sterk grad også om å reetablere. Da blir mitt spørsmål: Hvordan ser statsråden på en slik utvikling, med en utvidelse av satsingen, også med å inkludere mangroveskog?
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-11-25:
Mitt spørsmål går til klima- og miljøministeren. Avtalen i Paris kommer til å bli en nedenfra og opp-avtale, dvs. at det er summen av de ulike landenes forpliktelser som gjør om vi unngår katastrofal global oppvarming eller ikke. Det blir altså ingen internasjonal karbonpris, men likevel blir prising av utslipp i årene framover veldig viktig for å oppnå målsettingen i de ulike landene. I Norge venter vi på anbefalingen fra Grønn skattekommisjon, som jo er helt avgjørende for oppfølgingen av hvordan vi skal prise våre utslipp. Og Venstre, Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene er enige om en oppfølging av Grønn skattekommisjon med en arbeidsgruppe med partiene, og som skal ledes av statsministeren. Våre forpliktelser er at vi skal redusere våre utslipp med 40 pst. innen 2030, og både statsministeren og statsråden har uttalt at mye av dette må gjøres innenfor transportsektoren. Statsråden påpekte også tidligere i denne spørretimen at det er viktig at vi har riktige miljøtiltak som virker. Da blir mitt spørsmål om statsråden nå er innstilt på at veibruksavgift, CO2-avgift og mineraloljeavgift må økes i årene framover, for å redusere utslipp innen transportsektoren og for å gjøre alternative drivstoff også konkurransedyktige.