Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-22:
Jeg skal nå overraske meg sjøl og ikke ta dette standard anti-New-Public-Management-innlegget – i hvert fall ikke de første minuttene – men begynne på en litt annen måte. Samfunnet vårt byråkratiseres, på godt og vondt og av ulike årsaker, i både privat og offentlig sektor og i både den private og den offentlige opplæringssektoren. Nødvendig byråkratisering og byråkrati er et gode, og er faktisk en nødvendig forutsetning for bl.a. en god skole, en kunnskapsbasert opplæring. Unødvendig byråkratisering, derimot, er jo en plage. Jeg prøvde forberedelsesmessig å hente fram byråkratiminner fra min egen tid som elev og student, uten at det kom noe matnyttig ut av det. Jeg har nok for dårlig hukommelse. Derimot som far har jeg en del minner om en skole der informasjonsflyten var for liten og for tilfeldig, både for meg som far og for eleven. Litt tilsvarende: Som kommunestyrerepresentant på 1990-tallet hadde jeg som representant for skoleeier altfor liten kunnskap om og innsikt i Lillehammer-skolen. Vi fikk lite informasjon i kommunestyret, og – det er et tankekors nå i ettertid – vi ba om å få lite i kommunestyret. Et tredje eksempel fra eget levd liv: Da jeg kom inn i høgskolesystemet i 1985, kom jeg inn i et helt klart underadministrert system. Byråkratiet var faktisk for lite, ikke høgt nok verdsatt av oss vitenskapelig ansatte. Dette rammet ikke minst studentene, som ble veldig prisgitt eventuelle administrative evner og interesser til amanuenser og professorer. Og ledelsen visste mildt sagt svært lite om det som foregikk i forelesningssaler og i forskningstida. Jeg velger å si dette innledningsvis for å minne om at vi for all del ikke må ha en debatt der administrasjon, rapportering, kunnskapsinnhenting, informasjonsutveksling og byråkrati nødvendigvis brukes som et skjellsord. Med kvalitet er passe mye av dette bra. For lite er et problem, og for mye – ikke minst hvis det nærmest er en kombinasjon av mye, dum, tom og mistillitsfundert datainnsamling – er både irriterende og ressursødende. Dette siste er mye debattert, bl.a. under vignetten New Public Management, eller markedsstyringsmodeller i offentlig sektor. Og det er jo nettopp den debatten som gjorde at statsråden i sin tid så prisverdig tok initiativ til Tidsbrukutvalget og senere til denne nyttige stortingsmeldingen, som er et svært viktig arbeid når det gjelder både situasjonsbeskrivelse og tiltak. Vi har hatt flere innlegg hvor dette er understreket her i dag. Så er det svært viktig å minne om at det stortingsarbeidet og den debatten vi har nå, markerer mer oppstarten på en opprydding og en forenkling, ikke det endelige svaret. Blant annet mangler det i Tidsbrukutvalget en gjennomgang av det som foregår i videregående opplæring. Det mangler også i stortingsmeldingen. Men det ligger jo i hele systemet vårt at det først og fremst er i en stortingsmelding vi som stat – regjering og storting – kan komme med våre synspunkter. Vi kan ikke direkte mene på tilsvarende måte hva de egentlige skoleeiere – kommuner og fylkeskommuner – skal gjøre. Slik er systemet med stortingsmeldinger og vedtak her i salen. Før jeg går videre her, og sikkert i et eventuelt innlegg nr. to, vil jeg ta fram tre–fire hovedpoeng som jeg synes det er viktig å ta med i denne debatten, for det første en mer overordnet betraktning i forhold til den store debatten ofte benevnt som New Public Management. Heldigvis er det slik at skoleområdet i liten grad er infisert av slike markedsinspirerte styringsmodeller. Takk og pris for det! Det som derimot er interessant, ikke minst for en rød-grønn politiker, er at høyresidens velferdsmodell, inkludert skole, som de nå lanserer som sin alternative måte å organisere opp skole og velferd på, er en modell som virkelig vil innebære en sterk byråkratisering av samfunnet. Den er ikke minst preget av at her skal det kjøpes tjenester fra private tilbydere. Med en gang en begynner med den måten å organisere opp et tilbud på, er vi over på bestiller–utfører-modeller, og da er vi over i kontraktsmodeller, og da er vi over i noe som per definisjon grunnleggende er byråkratisk. Her må mye dokumenter på plass, her må mye kontraktsbyråkrati på plass, nettopp for å få dette til å fungere. Hvis ikke det kommer på plass – vi har nettopp fått noen eksempler på at en kjøper slike tjenester uten bl.a. å sette på et nødvendig kontrollapparat – får en slike tilstander som f.eks. er avdekket i det oppsummerte Kommunal Rapport i dag, der Adecco nå innrømmer ulovlig drift ved alle sine sykehjem. Dette er en konsekvens av høyresidens byråkratiske modell.