Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-12-06:
Representanten Karin Andersen var i forrige sak inne på feilmedisinering og psykisk utviklingshemmede. Det er et viktig forhold også når vi diskuterer dette Dokument nr. 8-forslaget. Komiteen har også vært opptatt av dette i sin innstilling, hvor vi skrev i innstillingen til forrige sak: «I den forbindelse viser komiteen til viktigheten av kunnskap rundt og kontroll av medikamentbruk for mennesker med utviklingshemning.» Det vi skal være klar over, er også at leger skal henvise pasienter videre til spesialisthelsetjenesten når de ikke selv har nødvendig kompetanse. Men vi vet også at manglende kompetanse er en vesentlig årsak til at den høye medikamentbruken er så utbredt. Jeg har lyst til å si litt mer om høyt psykofarmakabruk hos utviklingshemmede og også si litt om bruken av farmasøyter, som også siste taler var inne på. Vi har lest en studie fra 2009 om psykisk utviklingshemmede. Der ble det funnet at kun 27 pst. som fikk psykofarmaka, hadde en psykiatrisk diagnose. Mennesker med psykisk utviklingshemning har generelt et høyt forbruk av psykofarmaka. Vi vet at mangel på kunnskap om miljøterapeutiske tiltak og oppfølging kan være en av årsakene til at en bruker psykofarmaka for å regulere atferd. Det var noe av konklusjonen i denne undersøkelsen. Så litt om farmasøyter, for her tror jeg noe av nøkkelen til å kunne bli mye bedre i håndteringen av medisiner både i sykehus og i kommunehelsetjenesten ligger. Vi mener fra Kristelig Folkepartis side at det er viktig med sykehusfarmasøyter inn i sykehusavdelingene og i behandlingen av pasienter, fordi det kan sikre kunnskap og kvalitet. Jeg sier ikke at ikke vi har det i dag, men det er ulik praksis rundt omkring. For ikke så lenge siden leste jeg en artikkel om en sykepleier som mente at f.eks. døende pasienter lider mer enn nødvendig. Hun sa det sånn: Manglende kompetanse hos sykehuspersonalet om smertelindring gjør at enkelte pasienter ikke får den lindringen de har krav på ved slutten av livet. De får en unødvendig og tøff avslutning på livet, fordi sykepleiere og leger er usikre når det gjelder bruk av smertestillende. Derfor mener jeg at inn i avdelingen, i smerteteam, kan det være viktig å ta sykehusfarmasøyter, som faktisk kan gjøre en forskjell. Nå er ikke vi det eneste landet som driver og feilmedisinerer, for å si det sånn. I Danmark har det også vært et stort problem. For knapt et år siden leste jeg i den danske Politiken at på grunn av at 740 000 mennesker i Danmark tok såpass mange piller, hadde man besluttet å sette i gang et stort prosjekt. Det var pasienter som daglig tok mer enn seks typer medisiner. Det viste seg at forskjellige leger hadde ordinert forskjellige medisiner uten å snakke sammen. Legene vet ofte veldig lite om hvordan enkelte legemidler virker sammen. Et av tiltakene var at eldre kronisk syke og andre som tok seks eller flere medikamenter daglig, skulle få tilbud om en medisingjennomgang én gang i året, enten ved utskrivelse fra sykehus eller gjennom fastlegen. I så fall skulle fastlegen få hjelp fra en klinisk farmasøyt. I Norge har vi også noen gode eksempler som ikke har vært nevnt fra talerstolen i dag. Ved Diakonhjemmet her i Oslo er det faktisk et prosjekt – det er veldig vellykket – der polikliniske pasienter henvises av lege til en klinisk farmasøyt for utvidet legemiddelsamtale. Samtalen forberedes med hensyn til aktuell legemiddelbruk, sykehistorie og selvfølgelig også pasientens ønske og behov. Etter fire til seks uker har de en oppfølgingssamtale. Hver samtale dokumenteres, og lege kontaktes ved behov. Legemiddelrelaterte problemer løses og følges opp i oppfølgingssamtalen. Dette er et veldig flott tiltak, som altså foregår ved Legemiddelpoliklinikken ved Diakonhjemmet Sykehusapotek. Vi har muligheter her. Jeg vet at i pasientsikkerhetskampanjen, som ble iverksatt i fjor, er også riktig legemiddelhåndtering én av fire tiltak som ble satt i gang. Når meldingen kommer neste år, får man håpe at man også her har et sterkt fokus på riktig legemiddelbruk.