Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-06-15:
Den fremforhandlede avtalen mellom staten og jordbrukets organisasjoner innebærer en redusert ramme med 170 mill. kr og redusert budsjettstøtte med 410 mill. kr, mens målprisene økes med 40 mill. kr. De tre hovedmålene som trekkes frem, er en fortsatt effektivisering av landbruket, overføringene skal tilpasses de norske posisjoner i forhandlingene i WTO, og det må skje en forenkling av tilskudds- og erstatningsordninger. Fremskrittspartiet konstaterer at Regjeringen heller ikke denne gangen benytter muligheten til en kursomlegging i landbrukspolitikken, som kunne gitt en langt mer effektiv produksjon, foredling og omsetning av jordbruksvarer. En utsettelse av denne prosessen, slik jordbruksoppgjøret er et eksempel på, vil være skadelig for jordbruket på sikt. De forslag som kunne betydd noe i realiteten, ble forhandlet bort - dessverre, mener vi. Jeg tenker da på departementets forslag om en dobling av maksimalkvoten på melk, muligheter for kvoteleie og reduserte målpriser som eksempler på dette. De få resultater som går i retning av mer fleksible og kostnadseffektive løsninger, er langt fra tilstrekkelige for å oppnå et nødvendig tempo i tilpasningen av norsk jordbruk til en internasjonal konkurransesituasjon som vi alle vet kommer. Det er bare spørsmål om tid. Målprisene øker også i år, selv om økningen har vært mindre enn det som har vært vanlig de foregående år. Her burde staten i forhandlingene stått fast på sin utgangsposisjon, som ville gitt oss en målprisreduksjon på jordbruksvarer på ca. 150 mill. kr. Skal vi kunne klare å opprettholde et levedyktig landbruk, er det en forutsetning at bl.a. næringsmiddelindustrien gis et grunnlag for lønnsom produksjon. For kjøttindustrien i Norge utgjør råvareprisen mellom 50 og 60 pst. av kostnadene, avhengig av kjøttslag. Høye råvarepriser forplanter seg gjennom alle ledd i verdikjeden for matvarer. Kjøttbransjen er allerede hardt presset av internasjonal konkurranse på det norske markedet gjennom importerte ferdigprodukter og grensehandel. Økte målpriser forverrer situasjonen, særlig når man får nye belastninger gjennom ny matavgift og mulige økte kostnader dersom pakkemetoden med CO-pakkegass ikke blir tillatt etter 1. juli i år. Utviklingen er bekymringsfull, fordi råvareprisforskjellene mot Europa er økende. NIFLs årlige rapport, Mat og industri, viser en klar utvikling for kjøtt og ost. Mens prisene på disse sentrale matvarene i EU flater ut eller reduseres, opplever vi en markant prisstigning her hjemme. Tall fra SIFO viser også en kraftig prisstigning på norsk mat, en høyere prisstigning enn den generelle prisveksten. Prisene bekreftes å ha steget noe mer enn i Sverige siden oktober 2002, som er referansepunktet i SIFOs undersøkelse. Dette er også en utvikling i strid med Sem-erklæringens intensjoner om å redusere matvareprisforskjellene mellom Norge og våre naboland. Det er nå på høy tid å innlede en prosess bort fra planøkonomien i landbruket, for å få større lønnsomhet. Vi må komme bort fra en utvikling hvor bøndene er blitt fratatt sin eiendomsrett og sin selvråderett, utlevert og gjort avhengig av politikernes gunst. Alle vesentlige eierfunksjoner er overtatt av politikere og byråkratiet gjennom konsesjonslover, slik at bøndene ikke fritt kan kjøpe eller selge jordbruksarealer eller velge driftsform, ikke selv bestemme antall kyllinger eller antall griser de ønsker å produsere, ikke kunne starte med melkeproduksjon uten å få kjøpt melkekvote og mye, mye mer. Den norske bonden er bastet og bundet på hender og føtter av kvoter og reguleringsordninger. Hvis de ikke følges, og bonden tenker og handler selv, ja, da blir han kriminalisert. Det som bl.a. må gjøres, mener vi, er å gi driftige bønder større spillerom for egen utvikling gjennom å oppheve konsesjonsgrenser i lov om ervervsmessig husdyrhold, oppheve en god del av produksjonsbegrensningene og avvikle restriksjoner på salg av jord og skogeiendommer. Gjennom å redusere omfanget av de reguleringer som hindrer landbruket i å være rasjonelt og effektivt, vil vekstkraften kunne gjenreises i næringen. Herav følger at vi vil oppheve ordningen med en jordbruksavtale. Vi vil da få tilbake den bonden vi en gang hadde, som var eksponent for frihet og selvstendighet i landet vårt. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag referert i innstillingen.