Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-03-05:
Globalisering er mye mer enn økonomisk samhandling. Like fullt er det nettopp denne samhandlingen som i stor grad er drivkraften bak globaliseringen. En åpnere verden der mennesker, varer, tjenester og kapital fritt kan bevege seg, er for meg grunnleggende positivt. Det er verdt å merke seg at blant de 117 utvalgte land, som jeg nevnte i en replikk tidligere, var veksten mellom 1970 og 1989 tre til seks ganger høyere i land med liberale handelsregimer enn i land med proteksjonistiske. UNDP kaller sågar handelsbarrierer for utviklingsbarrierer. Årlig taper u-land 7 000 milliarder kr fordi de ikke fritt får selge varene sine på det internasjonale markedet. Det er ti ganger så mye som går til u-hjelp samlet for hele verden. Bare tollen som Norge tar inn fra u-land, utgjør 2,2 milliarder kr. Det er nok til å mette 220 000 mennesker i et helt år. Det finnes ingen bedre virkemidler i kampen mot fattigdom enn nettopp økonomisk vekst. Jeg finner det ytterst selvmotsigende når representanter for ytterste venstre fløy går til angrep på internasjonal handel og samtidig snakker varmt om fattigdomsbekjempelse. Økonomisk historie og statistikk viser entydig at økt handel gir økt økonomisk vekst og dermed redusert fattigdom. Bangladesh’ industriminister, Tofail Ahmed, sa at uten at de rike land åpner sine markeder for u-landenes varer, vil det aldri bli etablert noe bærekraftig næringsliv i u-land. Samtidig vet vi at Mexicos tidligere sosialistiske president uttalte seg om dette – flertallet satt da inne og fulgte med i WTO-forhandlingene i Seattle i 1999, mens et lite mindretall bestående av hvit middelklasseungdom var ute og demonstrerte for å stoppe forhandlingene – og mente at forhandlingene absolutt var til beste for u-land. Uten handel og økonomisk vekst vil aldri land som Bangladesh ha noen sjanse til å ta steget ut av fattigdom. Økt globalisering og frihandel gir også oss som borgere en rekke muligheter samtidig som det setter klare begrensinger på et lands styresett. Det er en klar sammenheng mellom økonomisk utvikling og velstand og landets styresett og respekt for grunnleggende menneskerettigheter. Tyrkias suspensjon av dødsstraff, et sterkere sivilt samfunn uten frykt for militær innblanding og en større respekt for menneskerettigheter skyldes i stor grad landets iver etter EU-medlemskap, som et stort flertall av befolkningen ser på som noe som økonomisk vil gagne dem. Kina er et av de landene som de siste 20 årene har gjennomgått en dramatisk åpning av egen økonomi. Denne åpningen har ført til endringer i Kinas sivile samfunn og styresett og samtidig løftet millioner av mennesker ut av fattigdom. Likevel er det fryktelig langt fram til et demokratisk Kina. Handel og økonomisk avhengighet er det absolutt beste virkemiddel i kampen mot diktatur, mens isolasjon fører til økt fattigdom og mer desperate regimer. Zimbabwes befolkning har merket nettopp det. Fra de ble uavhengige til slutten av 1990-tallet var landet en av de store eksportørene av landbruksprodukter i Afrika. Nå er over halvparten av landets befolkning avhengig av matvarehjelp utenfra. Størstedelen av skylden for dette må president Mugabe og hans regime ta. Tilveksten av en opposisjon og isolasjon internasjonalt har ført til at presidenten har innført et av de mest brutale og diktatoriske regimene Afrika har i dag. Resten av verden har et ansvar for å være på samme side som alle dem som daglig kjemper for frihet, demokrati og menneskerettigheter. Det betyr at vi må bli langt tydeligere i forhold til å ta avstand fra regimer som ikke respekterer grunnleggende rettigheter, samtidig som vi sterkere må belønne stater som viser vilje til endring. Kenya er et godt eksempel på et land som har gått fra å ha en eneveldig president til nå å ha et parlament sammensatt etter folkets vilje, og med makt og myndighet. Kenyas inntreden i demokratienes rekker kan for landets befolkning bety starten på en bedre framtid. Demokratiske land må nå i større grad belønne en slik utvikling samtidig som vi i sterkere grad må ta avstand fra å straffe politisk gjennom handelsavtaler og økonomisk bistand land som forbryter seg mot de samme rettigheter.