Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-14:
Det kan nok hende at noen vil hevde at dette er en slags hilsen hjem til Vestfold fra min side, men dette innlegget dreier seg egentlig om at Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet i dag vil vedta å redusere beredskapen mot terror, alvorlige ulykker i luften, over hele Østlandet, Vestlandet, Sørlandet og deler av Midt-Norge. De gjør det mot bedre vitende, med fullt overlegg og utelukkende av distriktspolitiske hensyn. I distriktspolitikkens navn øker nå faren for at størstedelen av landet vårt legges i radarblinde. Som representanten Korsberg sa fra talerstolen for litt siden, norsk forsvarspolitikk bør styres som nasjonal politikk, ikke som distriktspolitikk. Når Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet i dag vedtar å legge ned CRC-en på Mågerø og forsterke tilsvarende enhet i Sørreisa, vet de at faren for at de tre forbindelseslinjene fra denne delen av landet vi nå befinner oss i, og over fjellet til Sørreisa, er i dårlig forfatning. Under øvelsen Cold Response var jeg en tur innom Mågerø og var selv vitne til at to av de tre forbindelseslinjene som er til Sørreisa, gikk ned på grunn av dårlig vær. En terrorist som vil ramme Stortinget eller regjeringskvartalet med et småfly fylt med sprengstoff, kan be en kompis sprenge tre punkt der Norge er smalest, og legge halve landet i radarblinde. At dette vedtaket skal fattes i dag, elleve måneder etter at Norges usårbarhet ble fratatt oss, er uforståelig. Den 22. juli fikk vi raskt vite hvor viktig det faktisk er å kunne dele ansvar mellom de to CRC-ene vi har i dag. Mågerø kunne konsentreres om aktivitet i og rundt Oslo, mens Sørreisa tok over resten av landet. Det er langt fra utenkelig at et andreanslag kunne kommet luftbåret. Hvis det er for dårlig vær, eller det er teknisk svikt på Sørreisa ved et eventuelt senere terrorangrep mot Norge, vil alle våre statsinstitusjoner ligge åpne for angrep fra luften, fordi de vil være blinde på Sørreisa. Dette er en kalkulert risiko, sa statssekretær Roger Ingebrigtsen til Tønsbergs blad 30. mars. Det er et risikonivå Fremskrittspartiet mener er uholdbart – selv om jeg ser at forsvarsministeren smiler av det her i salen nå. Jeg er skremt over at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ser ut til å forstå lite av hvilken risiko de i dag vil påføre størstedelen av landets befolkning. Som nestleder i den såkalte 22. juli-komiteen var jeg ganske fornøyd med at regjeringspartiene viste stor vilje til å samarbeide om løsninger på viktige områder. Jeg tenkte vel at de tok beredskap og sikkerhet på alvor, og var veldig glad for den enigheten vi fant i komiteen. Ved første korsvei hvor beredskap og sikkerhet settes på prøve på nytt, svikter de samme partiene fundamentalt – ikke fordi de mener det er faglig viktig eller riktig, men fordi det inngås avtale på bakrommet om at noen deler av landet må få litt igjen når de ofrer noe annet. Det finnes ikke mange saklige argumenter for at Norge skal bli det første landet i NATO med én CRC. Ikke engang lille Danmark tør å gå fra to til en, selv uten høye fjell og lange fjorder. Det er i praksis ikke et øre å spare på nedleggelsen, men kostnadene nedleggelsen vil medføre, er heller ikke omtalt i proposisjonen. Jeg så med en viss interesse at GIL forsøkte seg på en sped forklaring i VG ved å si at utholdenheten til det nye systemet skal ivaretas ved å utvikle dublerende teknologiske løsninger, inkludert en mobil kontrollenhet. Det er jo direkte feil. For det første er det ikke lagt inn penger til dublering, for det andre er jo ikke en mobil enhet relevant i dette bildet overhodet. Kanskje skrev GIL dette så dårlig argumentativt nettopp for å demonstrere at det faktisk ikke finnes gode argumenter for å legge alle egg i en kurv og håpe på at fremtiden bringer fred, fordragelighet og fravær av terror. Det er lov å håpe. Men hele poenget med beredskap er å være forberedt på det utenkelige. Nå ødelegger man landets fremste forsknings- og teknologiutviklingsmiljø på Mågerø når det gjelder CRC. Borgerne i halve landet utsettes for det Ingebrigtsen kalte kalkulert risiko. Gad vite hvem i denne sal som kan reise seg, legge hånden på hjertet og si at denne endringen gjør vi for å forbedre Forsvaret, forbedre beredskapen og sikre mer trygghet for folk flest. At det går prestisje i slike saker, er rett og slett for dumt, og at Arbeiderpartiet forplikter seg til en oppskrift for potensiell fremtidig katastrofe allerede før saken legges frem for Stortinget, det er alvorlig. Men la det aldri være noen tvil om hvem som er ansvarlig dersom det utenkelige likevel skulle ramme, den dagen det eventuelt skjer.