Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Nedbygging av matjord er et stort problem. Dette er uheldig både av hensyn til norsk landbruk, miljø og internasjonal matkrise. Kristelig Folkeparti vil derfor støtte tiltak som begrenser omdisponering av jordressursene våre. Ved endring av jordloven i 2009 ble det innført varig driveplikt for alle eiere av jordbruksarealer. Hensikten med innstrammingen var å sikre jordbruksarealer til matproduksjon, og det trenger vi. Befolkningen på jorden vil øke til 9 milliarder i 2050, noe som øker behovet for jordbruksarealer med 50 pst. Dette må også vi i Norge også ta inn over oss. Derfor er det viktig at dyrket mark opprettholdes og drives på en forsvarlig måte. Interpellanten fra Fremskrittspartiet påstår at eiendomsretten i landbruket har en svak stilling og spør om Regjeringen vil myke opp i det byråkratiske regelverket for landbrukseiendommer. Kristelig Folkeparti er ikke enig i Fremskrittspartiets påstand, og mener at dette må ses i lys av et helt sentralt mål i norsk landbrukspolitikk, nemlig at det skal bo folk rundt om på gårdene i hele landet, og at jorda skal dyrkes. Kristelig Folkeparti er bekymret over fraflyttingen fra gårdsbruk. Det er riktignok stor variasjon mellom de ulike landsdelene. Relativt mange er bosatt på gårder i sentrale jordbrukskommuner i Mjøsområdet, rundt Oslofjorden, på Jæren og i Trøndelag, mens det er mange landbrukseiendommer uten fast bosetting i Nord-Norge og i mindre sentrale jordbrukskommuner. Bo- og driveplikt hindrer at det åpner seg et marked for at landbrukseiendommer blir store fritidseiendommer for kapitalsterke investorer som bare blir boende i kortere perioder, i ferier o.l. Det er ikke dette Kristelig Folkeparti oppfatter som en framtidsrettet landbrukspolitikk med levende bygder. En undersøkelse fra 2008 slår fast at boplikt gir mer stabil bosetting. Ni av ti søker aldri om fritak fra boplikten, og blant disse er det over 90 pst. sjanse for at de bor på gården i over 40 år etter innflytting. Har gårdbrukeren søkt om fritak, er sjansen mye større for at gården blir fraflyttet etter at fritaksperioden er over. Dette kan tyde på at boplikten gjør at bøndene tenker nøye gjennom situasjonen før de overtar og tar et langsiktig valg. Som forskeren bak rapporten sier: De kunne gitt blaffen og flyttet etter den pålagte perioden, men det gjør de ikke. Kristelig Folkeparti mener at lovbestemt bo- og driveplikt er et viktig virkemiddel i distrikts- og landbrukspolitikken. Landbrukseiendommene utgjør selve ryggraden i mange bygdesamfunn og er utgangspunktet for lokal verdiskaping og vekst. Landbrukseiendommer som er drivverdige, bør prissettes nettopp ut fra at de er drivverdige, og de bør være i aktiv drift. Det er ikke tvil om at boplikten faktisk virker prisdempende. Hadde ikke det vært tilfellet, hadde det vel heller ikke vært så mye politisk støy om denne saken. Samtidig er det uheldig at praksis varierer fra kommune til kommune. Skal bopliktordningen ha en framtid – og det bør den – må ordningen praktiseres rimelig likt, og den må praktiseres med fornuft. Her har landbruksministeren en utfordring ved å sørge for at boplikten bidrar til å opprettholde bosettingen rundt om i hele landet. Et annet viktig tiltak for å sikre bosetting på gårdene i distriktene er å føre en politikk som gir bøndene gode og forutsigbare rammevilkår. I disse spørsmålene stiller Kristelig Folkeparti seg bak bøndene. Fremskrittspartiet står for en politikk som vil rasere norsk landbruk slik vi kjenner det i dag. Regjeringspartiene har på sin side hatt Kristelig Folkepartis støtte i det som stort sett har vært en videreføring av den landbrukspolitikken som ble ført under Bondevik II-regjeringen. Samtidig har Regjeringen nå en jobb å gjøre med å innfri de forventningene som den skapte under valgkampen i 2009, og gjennomføre regjeringserklæringen. Her er inntektsutviklingen til bøndene helt sentral. Fjerning av boplikt eller andre tiltak som vil gjøre landbruksvirksomhet og bosetting mer usikker, er det siste norske bygder trenger akkurat nå. Kristelig Folkeparti vil gjøre sitt for at landbruket får så gode og forutsigbare vilkår som mulig, og for at landbrukspolitikken er mest mulig i tråd med de signalene vi får fra landbrukets organisasjoner og fra folk på bygdene.