trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-04-24:
I likhet med interpellanten er jeg glad for det sterke engasjementet som er her i salen for både kultur- og musikkskolene, og for det arbeidet som Regjeringen har satt i gang for å få til en kulturell skolesekk over hele landet. Det er riktig som representanten Tingelstad sa, at Norge er «Musikkskolelandet». Det skyldes et langvarig og møysommelig arbeid, først og fremst lokalt, men også fra sentralt hold, for å gi de økonomiske rammebetingelsene som har gjort det mulig å skape et tilbud som gjør at vi ofte blir kalt «Musikkskolelandet». Nå har vi utvidet det til et bredere kulturbegrep, men vi arbeider også med å få kulturen mer inn i det ordinære skoleverket. Det ble spurt her om vi ønsket én modell. Nå kan det være litt forskjell på om vi ønsker én modell, eller om vi ønsker en modell. Det finnes mange steder i landet hvor man fortsatt ikke har fått til et skikkelig arbeid med en kulturell skolesekk, eller noe kulturarbeid i den ordinære skolen. Da kan det være greit å ha en modell å jobbe etter, selv om vi selvsagt ikke skal si at slik skal det være over hele landet. Vi har modige kommuner som har gått foran, og Sandefjord er vel den kommunen som først og fremst brukes som eksempel i utviklingen av en kulturell skolesekk. Det kan være én måte å gjøre det på, men jeg er helt overbevist om at hver enkelt skole og hvert enkelt sted vil måtte bruke sine lokale kulturkrefter og sine lokale betingelser i sitt behov for å lage et godt tilbud til barn og unge. Selvsagt vil kultur- og musikkskolen kunne brukes i dette arbeidet. Den vil også være ulik fra sted til sted, og derfor må folk finne ut av det lokalt. Det viktigste når det gjelder Den kulturelle skolesekken, er at det ordinære skoleverket klarer å ta kulturarbeidet på alvor og gi elevene et skikkelig tilbud. Det avgjørende vil selvsagt være, som representanten Løvik tok opp, at man har en god økonomi. Å øke tilskuddssatsen kan være én måte å gjøre noe med det på, men den generelle kommunale økonomien vil jo til sjuende og sist være det avgjørende for hvorvidt man kan satse på denne type tiltak, både i kulturskolene og i det ordinære skoleverket. Jeg er glad for å ha fått denne anledningen til å greie ut noe om vårt arbeid med Eikemo-utvalgets innstilling. Jeg er helt overbevist om at vi vil komme tilbake til disse sakene ved mange anledninger, men selvsagt særlig i budsjettarbeidet. Jeg er glad for entusiasmen og den støtten dette arbeidet har i stortingssalen.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2001-04-24:
Kultur og musikk rører ved alle. Det høyrer heime ved fest og høgtid, men også så absolutt i kvardagen. Det trengjer inn i våre sinn, og slik sett opplever me samtidig eit fellesskap med andre menneske på tvers av alle landegrenser, språk og aldrar. Det at Stortinget lovfesta at alle kommunar skal gje eit musikk- og kulturskuletilbod, fører til at me får ei stor breidd i norsk kulturliv. Dette engasjerer og begeistrar, og mange av våre utøvande kunstnarar i dag har nettopp starta sin karriere i ein kommunal musikkskule. Eg har registrert at mange, når dei blir intervjua i aviser og vekeblad og svarer på spørsmål om kva slags talent dei skulle hatt, nesten alltid gjev det samme svaret, nemleg at dei skulle likt å kunne spele eit instrument, lært å danse eller å vere kreativ og skapande med sine hender. I 1970 var det 12 kommunale musikkskular. I 1997 var dette talet auka til 357. I dag har så å seie alle kommunar eit slikt tilbod. Dette viser at oppslutninga om den kommunale musikk- og kulturskulen er stor, og at dette tilbodet treffer mange. Eit anna moment er at utgiftene til slik opplæring er like for alle, både fattig og rik. Det er heldigvis ikkje slik lenger at kulturopplæring berre er for dei som har velståande foreldre. Men her skal me vere litt på vakt. Det at statstilskotet nå har vore uendra sidan 1991, har ført med seg at dei fleste kommunane i dag tar ein eigendel på i alt 1 600 kr i året. Ein slik eigendel svarer til om lag 20 pst. av utgiftene og er nå det doble av det som Eikemo-utvalet gjekk inn for i sitt framlegg til økonomisk tilrettelegging. I samband med behandlinga av statsbudsjettet for 2001 peikte Arbeidarpartiet på at framlegget i Eikemo-utvalet si utgreiing, som skal følgjast opp på statleg nivå, må bli lagt fram for Stortinget på ein eigna måte, t.d. i kommuneøkonomiproposisjonen denne våren eller i statsbudsjettet for 2002. Dette må følgjast opp, og eg registrerte med glede at statsråden sa at departementet kan legge til rette for god økonomi. Til slutt vil eg seie meg glad for at statsråden så klart uttaler at han vil legge stor vekt på Eikemo-utvalet si utgreiing i utviklinga av Den kulturelle skolesekken og når det gjeld vidareutvikling av musikk- og kulturskulen. Det lovar bra for framtida for kultur- og musikkskulane.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-04-24:
Kultur i skolen er viktig for å utvikle det hele mennesket. Det var perspektivet i Rikke Linds interpellasjon. Det er et perspektiv som jeg deler fullt ut. Derfor er det viktig med et samarbeid mellom skole og kulturskolene og det øvrige lokale kulturlivet. Jeg var ganske overrasket da Regjeringen foreslo en ny kultursatsing i skolen uten å klargjøre rollen til musikk- og kulturskolene i dette prosjektet. I Kristelig Folkeparti stilte vi oss litt undrende til at Den kulturelle skolesekken kom, og at kulturskolene ikke hadde noen definert rolle der. Vi har derfor også i budsjettinnstillingen til kirke-, utdannings- og forskningskomiteen for statsbudsjettet for 2001 sagt at kulturskolene bør være en samarbeidspartner og ha en rolle i denne satsingen. Jeg registrerte at Arbeiderpartiet ikke formulerte seg på denne måten i budsjettinnstillingen. Derimot har jeg med interesse lyttet til hva statsråden i dag har svart. Kulturskolene er og bør være en sentral aktør for å gi barn og unge kulturell interesse og kulturelt engasjement. Vi har mange eksempler på kunstnere som har sin bakgrunn i kulturskoler, og statsråden framhevet seg selv også i denne sammenhengen. Jeg møter også flere barn som gjennom kulturskolene får et rikere liv og får utviklet nye sider ved seg selv. Vi trenger nå å gi kulturskolene et sikrere og mer forutsigbart finansielt grunnlag. Jeg vil spesielt peke på to forhold. For det første: Timesatsen for statstilskuddet har stått stille i mange år. Kristelig Folkeparti vil i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett vurdere denne tilskuddssatsen nærmere. For det andre: Det øremerkede tilskuddet bør beholdes til det finansielle grunnlaget er bedre sikret. Kristelig Folkeparti er ikke enig i Regjeringens forslag i stortingsmeldingen om oppgavefordelingen, om å innlemme dette øremerkede tilskuddet i rammefinansieringen for kommunene nå. Eikemo-utvalget har skissert et nivå for foreldrebetalingen, 10 pst., som virker rimelig ut fra et fordelingspolitisk perspektiv. Foreldres økonomi bør ikke hindre barns deltakelse i kulturskolene. Men inntil videre bør det være en samfinansiering mellom kommuner og stat, og staten bør øke sin støtte. Statsråden var i sitt innlegg inne på at han ønsket å styrke kulturskolenes rolle i det lokale arbeidet med Den kulturelle skolesekken, og han snakket om at han ville ta Eikemo-utvalgets innstilling med i departementets arbeid med Den kulturelle skolesekken. Jeg har lyst til å be statsråden utdype hvilken rolle kulturskolene får i departementets arbeid med den nasjonale satsingen, Den kulturelle skolesekken.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-04-24:
Det er viktig å understreke at satsing på kulturskolen og Den kulturelle skolesekken sammen kan gi et skikkelig løft for kulturlivet i hele landet. Kulturskolen gir tilbud til den enkelte om opplæring og utøving innenfor ulike kulturuttrykk utenfor den ordinære skolen. Den kulturelle skolesekken skal gi tilbud om kunst og kulturopplevelser på profesjonelt nivå til alle elevene i det ordinære skoleverket. Samspillet mellom opplevelser for alle og utøving for dem som ønsker det, gir et godt utgangspunkt for kulturell vekst og fremvekst av nye kunstmiljø over hele landet. Etter Venstres mening har ikke Regjeringen bidratt til noen satsing av betydning verken på kulturskolen eller på Den kulturelle skolesekken. Den såkalte satsingen begrenser seg foreløpig til løfter om en katalog for Den kulturelle skolesekken. Samtidig holder ferdig utviklede tilbud innenfor kulturformidling i skolen, som f.eks. prosjektet «Kulturnista» i Møre og Romsdal, på å måtte bli innskrenket på grunn av manglende midler. Verken Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet eller Kulturdepartementet har bidratt med midler. Når det gjelder kulturskolen, har man heller ikke opplevd noe løft til tross for lovfestingen under sentrumsregjeringen. Timesatsen har vært den samme på hele 1990-tallet. Regjeringen har nok en gang varslet at den vil vurdere å ta bort øremerkingen, til tross for at stortingsflertallet i høst ville ha en overgangsperiode med øremerking på fem år for utvikling og opptrapping. Selv om lovfestingen av kulturskolen var en milepæl, gir en lov uten forskrifter et nokså løst fundament og lite vern i en situasjon der øremerkingen forsvinner. Jeg har forståelse for at folk i kulturskolemiljøet bruker sterke ord om den situasjonen de ser for seg, og en del kaller dette for en katastrofe for kulturskolen. Det ser heller ikke ut til at Regjeringen tar på alvor den kompetansen som Norsk Kulturskoleråd representerer, eller ser viktigheten av samordning av innsatsen på de to felt som interpellanten peker på. Det er direkte bemerkelsesverdig at Regjeringen ikke har funnet grunn til å be om representasjon fra Kulturskolerådet i arbeidsgruppen som utredet Den kulturelle skolesekken. Ellers er det grunn til å undre seg over at det som var utropt til et hovedsatsingsområde for Regjeringen i kulturpolitikken, Den kulturelle skolesekken, bare har blitt tilgodesett med én enkelt setning i kulturkapitlet i Regjeringens langtidsprogram. Der står det at gjennom den kulturelle ryggsekken vil Regjeringen bidra til å styrke kulturtilbudet i skolen. Kommuner og fylkeskommuner har alt selv utviklet modeller. Prosjektet er overmodent for realisering, og norske skoler har et akutt behov for profesjonell kunst og kunstformidling. Jeg er enig med Høyres representant Petter Løvik i at en forpliktende satsing fra Regjeringens side lar vente på seg.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-04-24:
Eg er glad for at denne interpellasjonen er teken opp overfor utdanningsministeren. Eg var sjølv på Cuba for eit par veker sidan, og eg var på besøk i ein barnehage og i ein barneheim. I barnehagen var det 1½–2-åringar som lærte korleis dei skulle halda rundt kvarandre og stega dei skulle bruka når dei skulle dansa salsa. Det er ganske tidleg å begynna, men det viser seg at ein kan begynna allereie då. I barneheimen var det slik at med ein gong musikken kom på, begynte ungane å dansa. Dette viser igjen i heile det cubanske samfunnet. Ein står ikkje lenge på eit gatehjørne, sit ikkje lenge på ein kafé eller ein restaurant, utan at der er eit eller fleire orkester, og dansefoten sit ganske lett. Det er viktig at ungar får inn dette med kulturopplevingar tidleg. Det handlar bl.a. òg om dans i barnehagen og i skulen, og det er i alle fall det det offentlege kan gjera noko med. Difor er kulturskulen viktig. Eg var i komiteen på det tidspunktet då me bestemte at dette skulle lovfestast. Eg må seia at resultatet har vorte mykje betre enn eg førestelte meg. For resultatet har vorte stadig fleire kulturarter i stadig fleire kommunar. I tillegg gjeld det no både barn og vaksne. 1. nyttårsdag opplevde eg eit jazzband i Klepp, med ungdom frå ungdomsskulen og vaksne, og dirigenten og sjefen for dette var ein innvandrar i 60-årsalderen. Den kulturelle skulesekken er eit samarbeid mellom skule og kulturetat. Ungar skal læra seg å oppleva, høyra, sjå og delta i lag med levande kunstnarar. Det gjev opplevingar for ungane, og det gjev kunnskap og erfaringar for framtida, som gjev grunnlag for alle til å oppleva kultur i sitt vaksne liv. Eg er glad for at kyrkje-, utdannings- og forskingsstatsråden er engasjert i dette, og hans presiseringar av at kulturskulen og Den kulturelle skulesekken er to sider av same sak – sjølvsagt er det det. Eg ynskjer Regjeringa lukke til med den opptrappinga av kultursatsinga som er nødvendig for at alle elevar i norsk grunnskule skal oppleva eit direkte møte med profesjonell kunst og kultur. Eg er glad for at samarbeidet er godt, og eg trur at denne konflikten som ein prøver å skapa her i salen, er teoretisk og ikkje praktisk. Dette må vera to sider av same sak. Me ynskjer satsing på kunst og kultur for barn, og eg er nokså sikker på at teateropplevingar, eller for den del ein god dansefot, vil verta endå fleire til del.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2001-04-24:
Kultur er viktig i samspill med en lang rekke andre viktige faktorer som knytter seg opp til kunnskapsbegrepene mer generelt. Når representanten Lind hevder at den norske skolen ikke har tatt kulturen på alvor, har hun nok tenkt nøye over saken. Kultur har til alle tider skapt både glede og forståelse, men også forargelse. Kultur oppfattes forskjellig, og slik må det fortsette å være. Å legge frem at kultur i skolen koster det samme for fattig og rik, er en overdrivelse, spesielt fordi tilbudet ikke er dimensjonert for å gi et tilbud til alle barn i skolen. Når man da samtidig vet at 1 600 kr er en egenandel, er dette ganske skammelig. Dette er én av grunnene til at Fremskrittspartiet ikke har prioritert dette tilbudet. Barnas og foreldrenes oppfatning av kultur må tillegges vekt, slik at kultur som definert i det utvidede kulturbegrepet blir ivaretatt på en likeverdig måte. Når begrepet blir knyttet opp til uttrykk som «musikk- og kulturskoler», blir det derfor galt. Skolen har et ansvar for mye mer enn kulturen. Det må foretas en prioritering i skolen, hvor fag som gir nødvendige forutsetninger for arbeid og egenutvikling får sin renessanse. Departementet har nylig sagt nei til forsøk for å bedre de matematisk-naturvitenskapelige fagene i en skole. Forsøket skulle være tilknyttet Universitetet i Oslo og universitetsstudiene på Kjeller, vårt kanskje fremste forskningsmiljø på området. Men nei! Dette henger ikke på greip! Hvis det er lite penger til skolen rent generelt, må prioriteringene være pinlig nøyaktige og ikke omtrentlige. Og når vi vet at kunnskapsnivået hos våre barn og ungdommer slett ikke er på topp i forhold til sammenlignbare land i OECD-området, så er det kanskje på tide at vi innrømmer at noe må gjøres, en del ordentlige samtaler gjennomføres og undersøkelser foretas, og en endring til gode for brukerne og ikke basert på ideologi må være det viktige.
Kari Brudevoll (Arbeiderpartiet), 2001-04-24:
Det er enkelte saker og enkelte områder i samfunnet man føler mer for enn andre. Det tror jeg er en svakhet eller en styrke, alt etter som man ser det, som vi som mennesker har. Når det gjelder kultur, og jeg hører den innfallsvinkelen Rikke Lind har med det hele mennesket, så er det så riktig. At man får en nasjonal satsing som omfatter det hele mennesket, skal man ikke angripe fra den synsvinkelen at det ikke er stort nok anlagt fra begynnelsen av. Mange av de store satsingene i landet, mange av de riktige satsingene, har ikke vært så store fra begynnelsen av. Man har startet, og man har gått videre, resultatene har kommet, og det har blitt flott. Når det gjelder resultatene av kultursatsing, tror jeg ikke det satses bare for at vi skal få bedre musikkvalitet, at vi skal få flere som deltar, og at teatrene skal bli mer besøkt, men det kan også være at menneskene som skal gå inn i det som kalles «the dream society», der tenkingen og kreativiteten står i høysetet, vil få det motet som skal til for å bruke hele seg. De blir trygge mennesker, som får bruke de sidene av seg som kanskje ikke er så synlige for de fleste til hverdags. De får mot til å fremstå og gjøre feil. Og det å gjøre feil og kunne tørre å bidra med seg selv på den måten også, det er av de tingene som bringer samfunnet framover. Det at det hele mennesket får komme i fokus med sine sterke og svake sider og får utvikle både seg selv, kulturen og resten av samfunnet, tror jeg er det første skrittet på den veien. For meg er ett bilde den lille tassen som står på bordet og synger av full hals, med full frimodighet, og som tør by på seg selv. Og så er det den andre lille tassen som også gjør det, hvis han bare får lov til å stå bak døra så ingen ser han. Vi må lokke fram de små tassene som står bak døra også, og få dem med i samfunnet. Vi har ikke råd til å gå glipp av noe av den kreative skapende kraften som er en del av det hele mennesket.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-04-24:
Vi vil se ting i sammenheng og i en helhet, sier Enoksen. Jeg trodde faktisk at behandlingen av statsbudsjettet var den saken der man kunne se mest mulig i en helhet. Etter at statsbudsjettet var behandlet, har sentrumspartiene vært verdensmestre når det gjelder å springe vekk fra det de vedtok. Det første de gjorde, var å fjerne konjunkturavgiften, for den rammet dem selv – det passet dem å fjerne den der og da. Så fortsetter de. Nå er det andre ting som er på plass. Det er dette med merverdiavgiften. Her har vi fremmet flere forslag, der man har sett at helheten de pratet om den gangen, ikke har slått til – man har vist til skjevheter, rettere sagt. Nå har vi altså foreslått at man skal gå vekk fra moms på kjøreskoler. Jeg har lyst til å spørre Enoksen om det vil være slik at hvis det ikke kommer frem forslag i revidert nasjonalbudsjett som fritar bl.a. kjøreskolene, vil da Senterpartiet ta initiativ til å fremme et nytt Dokument nr. 8-forslag, slik at man får fjernet moms på kjøreskoler? Det var et spørsmål til Senterpartiet. Så ser jeg at representanter for Kristelig Folkeparti er kommet inn i salen igjen, og da har jeg lyst til å stille det spørsmålet jeg stilte i stad, da salen var tom for KrF-ere. Kristelig Folkeparti deltok med Arne Lyngstad på Trygg Trafikks landskonferanse i går, der Lyngstad til stor jubel fra salen hevdet at Kristelig Folkeparti vil gå imot innføring av moms på kjøreskoler. Saken ligger her, man kan altså stemme imot dette. Da er spørsmålet mitt: Er det nok en festtale Kristelig Folkeparti har holdt, eller er det realiteter i det de sier?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-04-24:
Jeg har forstått det slik at Kristelig Folkeparti egentlig er enig i vårt forslag. De har vedtatt på landsmøtet at de er enig i vårt forslag, men de vil ikke stemme for det. Det er selvfølgelig en logisk og en taktisk vurdering. Siden det henvises til at denne saken kommer opp og skal ferdiggjøres i revidert nasjonalbudsjett, vil mitt spørsmål være: Hvis Regjeringen i revidert nasjonalbudsjett ikke fremmer forslag om at kjøreskoler skal fritas for merverdiavgift, kan Kristelig Folkeparti her og nå si at da vil de fremme forslag om at kjøreskolene fritas for merverdiavgift?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-04-24:
Det ble sannelig tomt i salen da denne saken skulle opp. Representantene fra Arbeiderpartiet forlot salen i rask rekkefølge, og den eneste som sitter tilbake, er finansministeren. Kristelig Folkepartis representanter listet seg stille ut døren. De har vel allerede glemt de lovnadene de kom med på Trygg Trafikks landskonferanse senest i går kveld. Så raskt går det an å love ting, og så raskt går det an å glemme ting. Jeg vil henlede oppmerksomheten mot en artikkel som står i VG i dag. Der sier statsråd Kosmo at han nå anbefaler folk ikke å kjøre tog – ikke å kjøre tog! Finansministeren er i ferd med å gjøre bil og bilbruk så dyrt at vi ikke har råd til det heller. Og hva skal vi da gjøre? Én statsråd gjør det for dyrt å kjøre bil, og en annen sier at han ikke vil anbefale oss å kjøre tog. Da vil vel mange sikkert si at ja vel, da får en kjøre buss. Men hva gjør statsråd Gustavsen? Jo, han gjør NSB til et monopol. De busselskapene som vil ha konsesjon og kjøre parallelt med jernbanen, får ikke lov. Og hvor står vi da? Ikke skal vi kjøre tog, ikke får vi lov til å kjøre bil, det blir for dyrt, og ikke får busselskapene lov til å etablere seg. Hva står da igjen? Jeg lurer på om finansministeren kanskje vil at vi skal gå tilbake til å bruke hest og kjerre etter veien. Det er vel det som blir resultatet. I dag er det et paradoks at av 40 milliarder kr som finansministeren tar inn på bil og bilbruk – 40 milli-arder kr! – er det skarve 10 milliarder kr som går til vei, både til drift, vedlikehold og til bygging av nye veier. Og i dag handler det om moms på kjøreopplæring, som om den ikke er dyr nok fra før. Nå skal den bli 24 pst. dyrere. Og hvem går det særlig ut over? Jo, det er ungdommen, som fra før er henvist til å kjøre rundt i gamle bilvrak. Gjennomsnittsalderen på biler i dag er passert ti år. Og hvem er det som kjører de bilene som er i kategorien over ti år? Jo, det er ungdommen. Og hvordan skal ungdom, eldre eller andre i det hele tatt få bevegd seg rundt på bygdene? Det burde vel være et tema for Senterpartiet. Ikke kan de dra på fest, ikke kan de besøke sine gamle foreldre på gamlehjemmet, og ikke kommer de til butikken, for det er ikke kollektivtrafikk på bygda. Det er utopi. Statsrådene kan gjerne sitte her i Oslo og kikke ut av sine fine vinduer. Der kan de se både trikker, busser, tog, T-baner og alt som er, men på bygda har vi ingenting. Og nå skal det bli så dyrt at vi ikke engang får tatt sertifikat. Da er snart siste strek satt for alt som heter samferdsel i dette landet.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-04-24:
Representanten Enoksen snakker så varmt om at han vil se alt i en helhet, og derfor kan han ikke gå for Dokument nr. 8-forslag som legges fram i salen her. Det er for mange av dem, og da kan man ikke se klart en helhet. Men hva gjorde sentrumspartiene like etter at de hadde gått inn i budsjettforliket med Arbeiderpartiet? Har de glemt det? Like etter at den berømte helheten var spikret i denne salen, snudde Senterpartiet. Og hvorfor gjorde de det? Jo, da gikk det ut over akkurat bøndene. Da gjaldt det konjunkturavgiften og en hel del andre ting. Da var de raskt på pletten her og snudde. Det er jo merkelig at Senterpartiet, som egentlig er opptatt av bygdenes ve og vel og vil ha bosetting og arbeidsplasser på bygdene, ikke vil gå inn for å gjøre det billigere for folk å kjøre bil. Det er en merkverdighet. Men det er vel fordi bøndene kjører traktor som bruker avgiftsfri diesel, og da bryr de seg ikke om noe annet. Jeg tror vi hadde hørt en annen låt her i salen hvis vi hadde innført avgift på dieselen til traktorer. Da hadde Enoksen vært raskt på banen, og da hadde han vel ikke sett så mye på helheten. Så jeg synes det er en underlig fremstilling av representanten Enoksen.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-04-24:
Det er i hvert fall prisverdig at Senterpartiet går på talerstolen og sier meningen sin. Det er ærlig og redelig gjort, og det setter jeg pris på. Nå har vi flere ganger spurt Kristelig Folkeparti hva de mente med den uttalelsen de kom med i går, om at de ikke vil ha moms på kjøreopplæring. Det er ikke mange dagene siden vi så representanten Steensnæs på TV 2. Da lovet han å styrke kollektivtrafikken med 2,5 milliarder kr. Hva gjorde Kristelig Folkeparti i forbindelse med Nasjonal transportplan, som ble avgitt for bare et par måneder siden? I innstillingen var ikke de 2,5 milliardene nevnt i det hele tatt. Og da stusser jeg litt. Er det blitt slik at Kristelig Folkeparti nå bare går ut og lover og lover ved enhver anledning der en eller annen journalist sitter og hører på dem, men når det kommer til realitetene her i salen og at de skal stemme over sakene, så stemmer Kristelig Folkeparti stikk imot det de har sagt offentlig? Det er ærlig og redelig det Senterpartiet sier, det setter jeg pris på. Men vi forventer et svar fra Kristelig Folkeparti. Nå er det Kristelig Folkeparti-representanter til stede her, det er sågar en som har tittelen kommende, tiltredende eller ønskelig statsministerkandidat, og vi har ennå ikke fått noe svar. Hva gjør Kristelig Folkeparti i forbindelse med dette?
Brit Strandrud (Fremskrittspartiet), 2001-04-24:
Saken dette gjelder, er en blanding av økonomi og samferdsel, dvs. penger og trafikksikkerhet. I tillegg til å være vararepresentant i denne forsamling er jeg også ordfører i Kongelig Norsk Automobilklub. Vi tar trafikksikkerhet på alvor, og det håper jeg også at denne forsamlingen gjør. Slik jeg ser det, er det viktig med økt kjøretrening og økt kjøreopplæring i forhold til hva som er vanlig praksis i dag. I den tid jeg tok sertifikat, var det tøft å ha så få timer som mulig. Det skulle liksom bevise at en kunne kjøre bil, og det hadde sjelden et økonomisk aspekt. I dag har vi noe av den samme problematikken, men det har i all hovedsak et økonomisk aspekt. Det er om å gjøre å ha så få timer som mulig, fordi man ikke har råd til noe annet. Da prøver man å lære å kjøre bil på en helt annen måte enn den som er forsvarlig og trafikksikker. Jeg vil oppfordre denne sal til å ta nullvisjonen på alvor og la trafikkopplæringen være avgiftsfri, slik at vi kan få bedre og lengre kjøreopplæring, sikrere veier og trygge trafikanter. Dermed kan vi oppfylle nullvisjonen om ingen drepte i trafikken.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-04-24:
Det kan helt sikkert, som flere av representantene her har vært inne på, være gode grunner for å frita kjøreskoler for merverdiavgift. Vi har hatt en rekke Dokument nr. 8-forslag til behandling etter jul som har omhandlet fritak på litt ulike områder. Jeg vil minne om at Finansdepartementet har sendt ut forskrifter i forhold til momsreformen på høring. Det ble også fastslått i forbindelse med budsjettet i fjor høst at Stortinget på en del områder skal ta endelig stilling til utformingen av momssystemet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Vi har derfor i andre sammenhenger hvor det har blitt fremmet Dokument nr. 8-forslag, avvist de forslagene som har blitt fremmet, med den begrunnelse at vi ønsker å se ting i en helhet. Det vil vi også gjøre i denne sammenheng. Jeg ønsker ikke nå å gå inn på argumentasjonen, men vil bare varsle at sentrumspartiene kommer til å stemme mot det forslaget som her foreligger, med den begrunnelse at vi vil se på det i en helhet i henhold til den avtale som vi inngikk under budsjettbehandlingen i fjor høst.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-04-24:
Det var et godt forsøk på å ta ting ut av sin sammenheng. Det har overhodet ikke vært avgjørende for vår holdning i denne saken. Vi har, som jeg sier, inngått en budsjettavtale hvor vi på en rekke punkter har sagt at vi skal komme tilbake til en helhetlig behandling i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Vi går derfor ikke inn i enkeltsaker. Det har vi også sagt i andre sammenhenger. Vi vil se ting i en helhet, og de hensyn som representanten Nistad her peker på, og også en rekke andre hensyn skal ivaretas i forbindelse med utformingen av momsreformen. Vi vil derfor komme tilbake til realitetene i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett, som jeg har varslet.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-04-24:
I forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett er det ikke nødvendig å fremme Dokument nr. 8-forslag. Det er forskjellen på den måten som Fremskrittspartiet nå velger å behandle budsjettet på, og den måten som de fleste av oss andre gjør det på. I forbindelse med behandling av budsjett og revidert nasjonalbudsjett kan det fremmes forslag i innstillingen, som da kan få tilslutning eller falle i salen. Som jeg har sagt: Vi vil komme tilbake til behandlingen av denne saken i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Fremskrittspartiet trenger ikke å bekymre seg for om det er nødvendig å fremme Dokument nr. 8-forslag eller ikke. Det kan fremmes et vanlig forslag under behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Det burde være vel kjent.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-04-24:
Det er gjort eit par visittar til Kristeleg Folkeparti i denne debatten, og det synest me alltid er hyggjeleg. No er eg i den situasjonen at eg ikkje høyrde formuleringa frå vår representant i går som det vart referert til, men det er heilt på det reine at vårt landsmøte har uttalt seg positivt om realiteten i dette. Men når det gjeld denne konkrete saka, er situasjonen den at me har til behandling ein momsreform som me ikkje har avslutta behandlinga av. Me behandla hovuddelen av den like før jul, og me skulle koma tilbake med ein del avgrensingsproblematikk. Der ventar me på eit utspel frå Regjeringa, me påla til og med Regjeringa å koma tilbake med ei slik nærmare vurdering. Då synest me at det ut frå ein heilskapssamanheng og ut frå den prosedyren det er lagt opp til her, er ryddig at òg dette spørsmålet får si avklaring når heile saka kjem tilbake igjen. Det er grunnen til at me ikkje vil gje tilslutning til det konkrete forslaget som ligg føre, for det er jo å ta ting ut av den samanhengen som me tidlegare var med på å setja dei inn i.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-04-24:
Eg freista i mitt innlegg å gjera greie for vår hovudhaldning, både til spørsmålet og til prosedyren i dette. Då vil det vera heilt ukorrekt av meg i dag å føreskriva korleis og på kva måte me vil opptre når denne saka kjem opp. Det skal det bli gode og ryddige svar på når den tida kjem.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-04-24:
Det å utvide grunnlaget for innkreving av moms har vist seg å være en krevende sak. Jeg slutter ikke å forundre meg over hvor mange omkamper det er mulig å legge opp til i Stortinget på en sak som vi behandlet før jul, hvor vi på en veldig presis måte la forholdet til rette for hvor mye penger vi skulle få inn i inneværende års budsjett, og hvor mye av disse pengene vi skulle bruke til dekning av de kostnadene som inneværende års budsjett nå engang har. Når det gjelder forslaget fra representantene Kenneth Svendsen og Øyvind Korsberg, er det tegnet et bilde av at moms i kjøreskolesammenheng er en ensidig kostnad som de som kjøper kjøreopplæring, skal dekke. Det står bl.a. i bakgrunnen for forslaget at en økning i timepris på opp til 24 pst. vil kunne pålegges elever som trenger kjøretimer. Jeg går ut fra at forslagsstillerne har såpass greie på hvordan et momssystem fungerer, at de er klar over at de investeringene som kjøreskolen gjør, naturligvis blir til fratrekk i et momssystem, og at det altså er en viss merkostnad som skal føres videre, eventuelt mot kundene, under forutsetning av at ikke konkurranse kjøreskolene imellom fører til noe annet. Når det gjelder forskriftene, som er ute til høring, går jeg ut fra at de som har innsigelser mot forskriftene og hvordan momssystemet skal praktiseres, i rimelig grad fortsatt har mulighet til å komme med sine innsigelser innen fristen for høringen, som er 11. mai. Det vil også være slik at Stortinget for sin del i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett vil gis mulighet til omkamp for dem som måtte ha økonomisk mage til å være med på det. For Arbeiderpartiets del er det veldig greit: Vi kommer til å stemme mot forslaget slik som det nå foreligger.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-04-24:
President, en stemmeforklaring.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-04-24:
Høyre er enig i forslagsstillernes forslag og mener at kjøreskoler ikke skal pålegges merverdiavgift.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-11-22:
Eg vil på vegner av representantane Jorunn Ringstad, Inger S. Enger og meg sjølv fremja forslag om ein gjennomgang av lovgivinga om konsesjonskraft.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-11-22:
Jeg skal på vegne av representantene Bjarne Håkon Hanssen, Olav Gunnar Ballo, Ola D. Gløtvold og meg selv få fremme forslag om sluttoppgjør mellom staten og fylkeskommunene som følge av statens overtakelse av sykehusene m.m.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-11-22:
Gode helsetjenester er en av velferdsstatens hovedpilarer. Derfor må to grunnleggende krav fylles. Befolkningen må ha sikker tilgang på gode helsetjenester når det er nødvendig. Det offentlige må ha ansvar for at befolkningen får den helsehjelp den trenger. Slik har det ikke alltid vært i helsetjenesten, heller ikke i den dekning av helsetjenester som hører til primærhelsetjenesten, dvs. helsetjenesten i kommunene. Manglende tilgang på helsetjenester, ulik tilgang, dårlig oversikt, uklare ansvarsforhold gjorde at vi i Norge satte i gang et forsøk i fire kommuner tidlig på 1990-tallet, der befolkningen fikk sin faste lege. Erfaringene fra disse forsøkene og erfaringene med fastlegeordningen fra andre land, f.eks. Danmark, tilsa klare fordeler for befolkningen. Én effekt var at legene hadde ansvar for navngitte innbyggere på sin liste, med totaldekning av hele kommunen. Dette skapte større trygghet for pasientene og etter hvert håp om bedre tilgjengelighet. De meget uheldige tilfeller av svikt i beredskap og akuttberedskap som vi dessverre hele tiden har opplevd, har ingenting med selve fastlegeordningen å gjøre. Enhver kommune har ut fra lovverket plikt på seg til å ha en forsvarlig og god beredskap enten legene har arbeidet i privat praksis, som avtaleleger, eller har vært offentlig tilsatte leger. Dette gjelder så vel dag som natt. Slik har det vært og slik skal det selvsagt være i en fastlegeordning. Dette er da også grunnlaget for alt organisert vaktarbeid og vaktsamarbeid som vi ser mellom mange kommuner. Når det så gjelder krav om henvisning fra primærlege for å komme til spesialist, tilsier regelverket bl.a., som helseministeren var inne på, at en henvisning skal gjelde for hele behandlingen av den aktuelle tilstanden, men maksimalt ett år fra første konsultasjon. Jeg er enig med helseministeren i at vi har et system der vi ikke uten videre bruker spesialisthelsetjenester, det vil ofte si sykehustjenester, når vi kan få like god behandling hos primærlegen. Ellers vil presset på spesialisthelsetjenesten kunne bli unødig stort. Men jeg mener at det innenfor lovverket – eventuelt med korrigeringer – må være armslag for såpass fornuftige skjønn at det ikke kreves nytt besøk hos eller kontakt med primærlegen når det er åpenbart riktig med et nytt besøk hos spesialisthelsetjenesten for en sykdom en allerede har fått henvisning på grunnlag av.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2001-11-22:
Hendinga i USA den 11. september og den etterfølgjande spreiinga av miltbrannbakteriar har vekt heile verda med omsyn til kva terroristar, same kva bakgrunn dei har og kvar dei kjem ifrå, kan utføre mot uskuldige, sivile mål. Sjølv om helseberedskapen i Noreg må seiast å ha vore god, såg likevel regjeringa Stoltenberg det på bakgrunn av desse hendingane og trussel om mogleg attakk mot Noreg på dette området nødvendig å skunde på styrkinga av beredskapen mot ABC-våpen. Strakstiltaka som regjeringa såg nødvendige, har teke utgangspunkt i utgreiingar og vurderingar som har vore gjorde dei seinare åra. Tiltaka gjeld både kjøp og fordeling av utstyr og medisinar og kompetansefremjande tiltak. Det rår full semje i sosialkomiteen om at det var rett å handtere dette som ei hastesak. Framlegget om å auke post 01 i kap. 797 med 62 mill. kr er difor samrøystes tilrådt frå komiteen.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-11-22:
Jeg takker helseministeren for svaret på min interpellasjon, og det er jeg rimelig godt fornøyd med. Helseministeren bekreftet i store trekk de anslagene jeg hadde mot praktiseringen av fastlegeordningen, både når det gjaldt legevakt- og akuttjeneste, og når det gjaldt dette med henvisning til spesialist. Jeg kan meddele helseministeren her og nå at det går nesten ikke én dag, og har ikke gjort det på måneder, uten at det er pasienter som henvender seg til meg med problemene de møter, særlig i forbindelse med dette med å få besøke spesialist og henvisning. Jeg er glad for at helseministeren vil prøve å gjøre dette systemet noe mer fleksibelt, og at kronikere som i årevis har hatt to–tre–fire kontroller hos en spesialist, kan få gjort dette uten det byråkratiet det er å gå veien om fastlegen, som også for pasientene vil koste mer penger og bli dyrere. Helseministeren har også bekreftet fullt ut at det er fastlegene i ordningen som på dagtid er ansvarlig for akutt sykdom hos sine listepasienter. Dette er i dag nesten umulig å gjennomføre i praksis. Man kan jo ikke forvente at en fastlege med et fullt venteværelse skal rykke ut fra sin praksis og hjem til pasientene i et akuttilfelle. Jeg tror man må se litt nærmere på hvordan det er mulig å få til en legevaktordning som dekker pasientenes behov 24 timer i døgnet. Det er ikke tilstrekkelig å ha legevakt ettermiddag og natt og forutsette at fastlegen skal makte å hjelpe sine akuttpasienter på dagtid. Det er i praksis ikke mulig, slik jeg ser det. Og det må være en sak for helseministeren å gå nærmere inn i, nemlig å få til en legevaktordning 24 timer i døgnet, slik at man er sikker på at når akutt sykdom oppstår, så får man hjelp. Og det er også grunn til å gå nærmere inn på den praksisen som legges opp ved de lokale legevaktkontorsentralene, at man ikke lenger skal besøke pasientene ved akutt oppstått sykdom.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-11-22:
Jeg synes debatten så langt har vært klargjørende, og jeg har den tillit til helseministeren at de to forhold jeg har påpekt, blir det ryddet opp i. Det gjelder både legevakttjeneste/akutthjelp og henvisningspraksisen. Når representanten Asmund Kristoffersen viste til at ordningen i Danmark har vart over mange år og er veldig vellykket, kan jo jeg vise til Sverige, som hadde ordningen på skinnene i to år og gikk bort fra den fordi den var for problematisk og svarte ikke til forventningene. Så her har vi begge deler å bygge på. Så sier Kristoffersen videre at akutthjelp på dagtid ikke har noe med fastlegeordningen å gjøre. Jo, den har virkelig det! Og det var jo her vi skulle prøve å gjøre situasjonen bedre for pasientene ved at fastlegene skulle pålegges dette ansvaret og ta vare på sine pasienter på dagtid. Det fungerer altså ikke overhodet! Dermed må man gjøre noe med dette, og der er jeg helt enig med representanten Olav Gunnar Ballo; jeg tror ikke vi kan løse akutthjelp på dagtid ved å bruke fastlegen og tillegge fastlegen dette ansvaret. Jeg tror rett og slett ikke det lar seg gjennomføre i praksis slik som tilstrømmingen av pasienter er på legenes kontorer hver eneste dag. Derimot er jeg helt uenig med representanten Olav Gunnar Ballo når han prøver å innbille oss at tilgangen på allmennleger har økt så betydelig på grunn av fastlegeordningen. Ja, takk for det, når man kan beregne seg en inntekt på over 800 000 kr før man i det hele tatt har sett en pasient! Dette har med markedet å gjøre, det har med penger å gjøre, når tilgangen på allmennleger har blitt så bra som den har blitt – selv om den ikke er god nok. I tillegg til det har departementet ført en meget restriktiv linje når det gjelder å godkjenne nyopprettede stillinger ved sykehusene våre, slik at sykehusene på samme tid har fått en manko på spesialister. Så til representanten Åse Gunhild Woie Duesund: Nei, det er ikke bare noe Oslo-fenomen dette, verken når det gjelder akutthjelp eller henvisningsproblematikk. Dette gjelder hele landet, og jeg vil tro at også representanten Woie Duesund har fått lignende henvendelser som jeg har fått, fra hele landet. Vi må få en ordning der pasientene ikke skal være nødt til å bruke timer på å sitte i telefonen med den ene instansen etter den andre og til slutt ikke få hjelp og kanskje sågar også miste livet under denne trafikken!
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-11-22:
Representanten Alvheim og jeg er enige om at det er behov for en gjennomgang av erfaringene rundt henvisningsordningen med sikte på at den blir enklere og mer pasientvennlig i sin praktisering. Samtidig har jeg et behov for å understreke at det er viktig med en henvisningsordning, fordi noe av hensikten med fastlegeordningen er jo at vi skal få til en god og smidig utnyttelse av de samlede legeressurser i Norge, at mennesker skal få hjelp, men at de skal få hjelp på det lavest mulige effektive nivå, slik at vi ikke får en misbruk av de spesialiserte tjenestene. Derfor er det nødvendig med en portvaktfunksjon, men den skal ikke ramme mennesker som er i et behandlingsløp på grunn av sine kroniske sykdommer, slik en har sett eksempler på. La meg også minne om at vi har bare hatt fastlegeordningen siden 1. juni. Det er en ganske gjennomgående omorganisering. Jeg kan ikke være enig i at det er noen sosialisering, men det er en gjennomgående omorganisering av forholdet mellom lege, kommune og pasient, og man må regne med at det går noe tid før alle disse nye relasjonene går seg til på en god måte. Det er beklagelig at mange pasienter opplever at denne forandringen ikke nødvendigvis er til det bedre, men jeg har også et bestemt inntrykk av at mange har gode erfaringer. Det må vi ikke i for stor grad synse om, det må vi ha systematisk kunnskap om, og derfor vil jeg legge vekt på en systematisk innhenting av erfaring med ordningen når den har virket en tid. I tillegg vil jeg at tilsynsmyndighetene fortsatt skal overvåke gjennomføringen av reformen, slik de har hatt i oppdrag å gjøre, og derigjennom også slå ned på tilfeller som de avdekker som krever en tilsynsmessig oppfølging. Legevakttilbudet er også en viktig del av det totale allmennlegetilbudet. Det må organiseres på en fornuftig måte, det må bygge på prinsipper om medisinsk forsvarlighet, på prinsipper om en god utnyttelse av ressursene, men også prinsippet om et klart og tydelig ansvar for øyeblikkelig hjelp i de situasjoner hvor øyeblikkelig hjelp kreves. Det er jo hele grunnlaget for helsetjenestens tilbud til pasientene, og det må fungere.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-11-22:
La meg takke interpellanten for det sterke engasjementet han på pasientenes vegne har generelt og spesielt også i forhold til denne ordningen. Det må aldri bli slik at vi som politikere blir mer opptatt av å forsvare et system vi har vedtatt, enn å ivareta de menneskene som skal betjenes av systemet. I så måte har jeg for min del ingen prestisje knyttet til enkeltheter i denne ordningen. Jeg er opptatt av at den skal fungere etter hensikten. Vi har et stort forskningsmessig evalueringsarbeid på gang, hvor vi vil få de første vurderingene allerede til våren av hvordan dette fungerer. Vi har en overvåkning gjennom tilsynsmyndighetene. Og der det måtte være grunn til det, er det klart at det må foretas justeringer. Men jeg må samtidig advare litt mot tendensene til omkamp så tidlig i en ny ordning, for det er helt nødvendig å la ordningen gå seg til. Jeg mener at det ligger en tydelig ansvarsplassering i de lover, forskrifter og avtaler som er på plass. Det som er viktig, er at alle ansvarlige sørger for at de tar sin del av ansvaret, og at de overordnede tilsynsmyndigheter ser til at det skjer. Det vil bli fulgt opp. Så må jeg få lov til å minne om, siden jeg har vært med i denne type debatter i en tidligere runde, at det var en sterk frykt for at denne ordningen ikke ville la seg gjennomføre fordi vi manglet så mange hundre legeårsverk. Vi har nå gjennom den strategien som da ble valgt, nemlig en regulering av legemarkedet, stimuleringstiltak på veldig mange fronter og tilretteleggingen av en fastlegeordning, oppnådd en bedre legedekning i distriktene enn det vi har hatt på mange, mange år. Og det burde ikke være uinteressant for noen i denne sal, og kanskje i særdeleshet heller ikke for representanten fra Senterpartiet, som gjentok noe av den tidlige skepsis som Senterpartiet hadde til ordningen. Jeg tror at man faktisk har fått en ordning som virker bedre for distriktene enn den gamle ordningen. – Men la nå det ligge. Vi vil fra departementets side følge opp de initiativ som er tatt og som jeg redegjorde for i mitt første svar, og vi vil følge utviklingen nøye.
Bent Høie (Høyre), 2001-11-22:
Det er to viktige problemstillinger representanten John I. Alvheim tar opp i sin interpellasjon. Høyre var, som Fremskrittspartiet, i utgangspunktet imot fastlegeordningen, fordi vi mente at problemene i primærhelsetjenesten i stor grad er et spørsmål om mangel på allmennleger og i mindre grad et behov for grunnleggende reformer i primærhelsetjenesten. Men ordningen er nå innført, og vi må sørge for at ordningen framover fungerer best mulig for landets innbyggere. Derfor var vi veldig fornøyd da helseministeren, nesten som en av de første sakene, grep fatt i nettopp problemene knyttet til henvisningsordningen og det som det har ført til. Disse problemene har kanskje klarest blitt illustrert for de kvinnene som jevnlig går til gynekolog, der de nå må ha en henvisning fra sin fastlege, hvis de har fått noen, eller betale dobbelt så høy pris hos gynekologen. Fastlegene kan på den måten få mange unødvendige timebestillinger fra pasienter som kun kommer til legen for å få en henvisning. For mange kvinner som går til gynekolog en eller to ganger årlig for etterkontroll etter underlivskreft, betyr dette at de først må innom fastlegen for å få henvisning. Dette handler for svært mange kvinner om trygghet og tillit til den lege som har behandlet henne ved sykehus. Vi kan risikere at det blir et klasseskille mellom de kvinner som har råd til å betale det det koster å gå til gynekolog, og de som må gå gjennom primærlegen. Men som helseministeren er inne på i sitt svar, kan det også virke som både fastlege og de private spesialistene har håndtert ordningen på en strengere måte enn det som var intensjonen. Vi håper at helseministerens initiativ vil føre til at innbyggerne får en ordning som er smidig, men som samtidig ivaretar behovet for kommunikasjon mellom fastlege og spesialist. Når det gjelder akuttberedskapen, er det viktig å understreke at fastlegen får en fast godtgjørelse fra staten for å ivareta de pliktene som fremgår av avtalen mellom staten og Lægeforeningen. Det er derfor helt grunnleggende at fastlegen har den nødvendige kapasitet til å yte øyeblikkelig hjelp til personer på sin liste, og at det gjennom kollegiale ordninger alltid er en lege som kan ivareta øyeblikkelig hjelp-funksjonen på dagtid. Jeg vil avslutningsvis si at Høyre er fornøyd med at helseministeren i sitt svar viser at dette er et spørsmål som han på en offensiv måte har tatt tak i.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-11-22:
Den store oppslutningen om fastlegeordningen i befolkningen og tall som bekrefter at stadig flere ledige allmennlegehjemler fylles opp, viser at reformen stort sett fungerer etter hensikten. Jevnt over er det blitt lettere å få nødvendig legehjelp. Det gir trygghet for befolkningen. Interpellanten peker på at henvisningsordningen til spesialist og uklarhet om øyeblikkelig hjelp på dagtid har brakt fastlegeordningen i miskreditt. For meg virker det som om dette er et Oslo-fenomen, som ikke gjelder for resten av landet. Ifølge avisene kunne det virke som om Oslo kommune unnlot å ha en daglegevakt under henvisning til fastlegeordningen. Som saksordfører for reformen vil jeg presisere at vi samtidig behandlet et utkast til forskrift om fastlegeordningen. Der ble det presisert at kommunen kan stille som vilkår at fastlegene deltar i organisert legevaktordning utenfor kontortid og i kommunens organiserte øyeblikkelige hjelp i kontortiden. Ifølge kommunehelsetjenesteloven skal kommunen ivareta befolkningens behov for nødvendig helsehjelp. Det står også helt klart at kommunen skal organisere legevaktordning. Jeg er glad for at helseministeren i sitt svar siterte Fylkeslegen i Oslo, som klart presiserer at problemene rundt akuttberedskapen i Oslo ikke er knyttet til selve fastlegeordningen som ordning. Kristelig Folkeparti er tilfreds med at statsråden vil følge nøye med i det akuttmedisinske tilbudet i hovedstaden og i andre kommuner som har problemer. Selve organiseringen og tilretteleggingen av akuttilbudet må ikke gå ut over kvaliteten på helsetjenesten slik at pasienten ikke får øyeblikkelig hjelp. I spørretimen for en tid tilbake lovet den tidligere helseministeren at henvisningsordningen skulle bli enklere og mer fleksibel for kronisk syke som jevnlig må til kontroll hos spesialist. Jeg la merke til at dagens helseminister sa at «den nye henvisningsordningen har blitt praktisert langt mer stivbeint enn det var lagt opp til fra partenes side». Kristelig Folkeparti støtter intensjonen om forenkling, men vi er samtidig opptatt av at det foregår en god kommunikasjon mellom første- og andrelinjetjenesten. Det er viktig at fastlegen får full oversikt over den enkelte pasients sykdommer og medikamentbruk for å kunne gi pasienten en helhetlig og god helsetjeneste.