Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Som det framgår av det saksordføreren redegjorde for i sitt innlegg nå, tilhører Arbeiderpartiet flertallet, og jeg kan på vegne av Arbeiderpartiet i all hovedsak slutte meg til den argumentasjon som saksordføreren kom med på en god måte da han redegjorde for saken. Jeg slutter meg særlig til de synspunkter og den argumentasjon som viser at grunnlovsbeskyttelsen av odelsretten er veldig viktig, og hadde vi ikke hatt den, hadde vi ikke hatt det gode landbruket som vi faktisk har i Norge. Odelsrettens og åsetesrettens beskyttelse gjennom Grunnloven har betydd at vi har beholdt strukturer som er meget betydningsfulle for landbrukets struktur, for matproduksjonen og for bosettingen i Norge. Vi erkjenner sikkert alle at produksjon av mat er et grunnleggende politisk spørsmål og et grunnleggende politisk ansvar. Norsk landbruk har produsert god og trygg mat i generasjoner. Dette har vi klart fordi vi har hatt en god og effektiv organisering av landbruket, vi har hatt flinke bønder, men også fordi vårt landbruk har vært desentralisert og i stor grad familiebasert. Nærheten til jorda og til produksjonen er en viktig faktor når matvaresikkerheten og framtidig produksjon skal vurderes. Odelsretten og øvrig lovgivning har gitt den nødvendige beskyttelsen for at vi har hatt og kan beholde en slik struktur i norsk landbruk. Dessuten vil jeg si dette: I alle land er landbruket også et spørsmål om samfunnets kultur og bosetting. Grunnlovens beskyttelse av odels- og åsetesretten har i sterk grad bidratt til at Norge er Norge slik vi kjenner det i dag, med relativt spredt bosetting og det familiebaserte landbruket, som i så sterk grad er med på å holde liv i våre bygder og holde i hevd en grunnleggende forutsetning for de gode samfunn over hele landet. Dette handler det også om. Det handler ikke bare om effektivitet i landbruket. Det handler ikke bare om de prinsipielle spørsmålene. Det handler om det politiske, kulturelle og sosiale formålet med grunnlovsbeskyttelsen av odels- og åsetesretten. Så har jeg i forbindelse med forberedelsen til denne saken hørt mange stemmer som sier: Ja, det er jo relevante synspunkter i og for seg, men det er ikke det vi diskuterer nå, for det er ikke slik at vi vil fjerne øvrig lovgivning som regulerer odels- og åsetesretten, vi vil bare fjerne grunnlovsbeskyttelsen. Da er mitt svar på det: Ja vel, hvis det er argumentet, hvorfor foreslår man da i det hele tatt å fjerne denne bestemmelsen, hvis den ikke har en hensikt? Jeg tror ikke noe på det argumentet. Og en av grunnene til at Arbeiderpartiet i dag så tydelig stiller seg bak de merknader og det opplegget som representanten Lundteigen har redegjort for, er nettopp de sterke angrepene som vi ser at den nåværende regjering faktisk har på landbruket. Jeg sjenerer meg ikke fra denne talerstol for å si at ved forrige behandling av dette spørsmålet hadde vi faktisk en reell diskusjon i Arbeiderpartiet om dette. Den diskusjonen er lagt til side, og grunnen er stortingsflertallets angrep på landbruket, med Venstres støtte. Det ser vi er en fare for hele strukturen, for det familiebaserte landbruket, og det er helt nødvendig å slå det tilbake. Det er derfor ikke aktuelt for Arbeiderpartiet på noen måte å gå inn for et forslag om å fjerne denne bestemmelsen. Derfor sier jeg at det er bra og fint at vi i dag igjen kan avvise et angrep på odelsretten i Grunnloven. Så vil jeg som mitt neste poeng framheve noe som kommer fram i Høyres merknader i innstillingen. Det er påstanden om at odelsrettens bestemmelser i Grunnloven, slik de er utformet, «står i motstrid til de nye frihetsrettighetene som kom inn i Grunnloven på Eidsvold». Jeg forstår ikke den setningen, og jeg forstår ikke det argumentet – kanskje det kan bli forklart litt senere i debatten. Men jeg vil bestride at det har en gyldighet. Jeg vil iallfall i det minste sette et stort spørsmålstegn ved en slik betraktning. Neppe gjaldt det da, og i alle fall gjelder det ikke nå. Men jeg forstår bakgrunnen i og for seg når Høyre baserer en del av sin argumentasjon for å gå inn for dette forslaget, på resonnementer som knytter seg til at liberalismen for lengst har fått overtaket på det verdikonservative Høyre, det partiet som sier at de har vært eiendomsrettens fremste forsvarer, slik de har hevdet gjennom generasjoner. Jeg forstår på den bakgrunn ikke at det er mulig å tenke seg hvorfor Høyre vil fjerne en slik viktig bestemmelse, med tanke på nettopp å opprettholde en viktig del av norsk eiendomsstruktur. Det forstår jeg ikke. Men det er bare på bakgrunn av – og det kan vi kanskje få høre senere i debatten – at liberalismen har fått overtaket. For hør et sitat, og dette er et sitat fra merknadene til Høyre. Det sies at bestemmelsene slik de er i dag, «hindrer fremtidsrettet satsing, naturlige strukturendringer, mer lønnsom drift og økt investeringsevne i landbruket». Hva er dette egentlig? Jo, det er kodeordene for den utviklingen vi har sett i andre land: ut med familielandbruket, inn med investeringskapital, norsk eller utenlandsk. Landbruket skal i mange henseender bli et investeringsobjekt. Det går et grunnleggende skille i denne salen på dette området, og dette er meget betydningsfullt, for det å gjøre landbruket til et investeringsobjekt for norsk og utenlandsk kapital, med den sentraliseringseffekten det vil ha, vil skape en helt annen struktur i landbruket og i norsk bosettingsmønster. Derfor er det så viktig i denne debatten og derfor er det så betydningsfullt at et flertall i denne salen sier nei til forslaget. Det er dette som er bakgrunnen for at Arbeiderpartiet nå så entydig, etter et enstemmig vedtak i Arbeiderpartiets stortingsgruppe, sier nei til forslaget. Dette må selvfølgelig ses i sammenheng med mye annet som foregår i dagens politiske bilde, som handler nettopp om omstrukturering av demokratiet og sentralisering av makt. Derfor er det så viktig at vi sier nei, og derfor er det så helt tydelig at Arbeiderpartiet stiller seg bak det som Senterpartiet og saksordføreren har redegjort for i denne saken.