trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2012-05-02:
Spørsmålet om ein ny jernbaneterminal – eller knutepunkt – i bergensområdet har Arne Sortevik og eg i fleire omgangar tidlegare utveksla meiningar om. For vår del må vi nok følgja dei formelle prosedyrane som er, inklusiv at dette er eit tema som skal vurderast i NTP-samanheng, som vi skal få inn lokale synspunkt på. Det som representanten Sortevik seier, understrekar at det er behov for ei avklaring. Det er òg behov for å samordna synspunkt, for det vil eg gje Sortevik rett i, at så lenge ein berre møter med ulike synspunkt, er det krevjande å koma vidare.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-05-02:
«Regjeringens forslag om å flytte Norges veterinærhøgskole og Veterinærinstituttet fra Adamstuen til Ås, med en kostnadsramme på 2,4 mrd. kr, fikk i 2008 støtte av stortingsflertallet. Statbyggs forarbeider har avdekket at det innenfor denne rammen ikke vil være mulig å etablere tilstrekkelig infrastruktur til å ivareta dagens behov. En forutsetning for en slik flytting må være at fasilitetene for utdanning og forskning blir bedre enn før. Mener statsråden denne ambisjonen er ivaretatt i den pågående prosessen?»
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-05-02:
Jeg hører at statsråden sier at man skal holde seg innenfor det man kaller en forsvarlig kostnadsramme. Nå har jeg hørt påstander om at kostnadsrammen har passert 4 mrd. kr, altså betydelig høyere enn den opprinnelige kostnadsrammen. Det vil jeg gjerne at statsråden kommenterer. Jeg er likevel mer bekymret når man legger til grunn at man skal holde morgendagens standard. Så vidt jeg vet, har Statsbygg prosjektert med at man skal redusere Veterinærinstituttets areal fra dagens 9 500 m2til 7 300 m2 – altså en reduksjon av arealene til Veterinærinstituttet på over 20 pst. Fagmiljøene er helt sentrale for verdiskapingen i samtlige fylker, muligens med unntak av Oslo. Mener statsråden at en slik reduksjon er å møte morgendagens behov for denne viktige kompetansen?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-05-02:
Jeg imøteser med glede den runden i forbindelse med revidert og budsjettet for 2013. Jeg opplever ikke når Statsbygg ifølge Statsbygg selv prosjekterer med seksmannskontor for folk med professorkompetanse, at det er tegn på store ambisjoner eller å møte morgendagens utfordringer. Statsråden satt selv i regjeringens underutvalg da dette vedtaket ble gjort, og vi visste hele tiden at dette kom til å bli dyrt, mye dyrere enn fortsatt drift i Oslo, og også de faglige rådene var klare på at fortsatt lokalisering i Oslo var mest fornuftig. Er det sånn at den videre prosessen med Stortinget også har en åpning for å revurdere den flyttingen som man nå har vedtatt?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-02:
Et ferdig skisseprosjekt for nybygg for det nye universitetet på Ås, bygg for Veterinærinstituttet og et nytt Senter for husdyrforsøk, forelå i november 2011. Byggeprosjektet føres nå fram til forprosjekt, som vil foreligge i oktober 2012. Utviklingen av Campus Ås har hele tiden skjedd i tett samarbeid med brukerne, og jeg er imponert over den innsatsen som fagmiljøene i samarbeid med Statsbygg har bidratt med for å finne gode løsninger for nye bygg. Foreløpige estimater tyder på høyere kostnadsrammer for prosjektet enn de anslag for investeringskostnader som ble lagt til grunn i St. prp. nr. 30 for 2007–2008, Framtidig lokalisering og organisering av Noregs veterinærhøgskole. Det ble der understreket at kostnadsanslagene var usikre. At de nye anslagene er høyere enn tidligere, skyldes bl.a. økte krav til smittesikring og strengere miljø- og energikrav. Regjeringen vil framover være opptatt av å sikre et forsvarlig kostnadsnivå for dette prosjektet som sikrer at ambisjonene om et nytt «grønt» universitet innfris. Jeg vil komme tilbake til Stortinget allerede i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett med en orientering om foreløpige kostnadsanslag for byggeprosjektet. Til grunn for St. prp. nr. 30 for 2007–2008 lå en ambisjon om at det nye universitet skal være et kunnskapsbasert kraftsentrum innenfor undervisning, forskning og innovasjon med basis i produksjonsrettede biofag. Dette innebærer mer robuste forskergrupper og forskningsmiljøer, økt kvalitet i høyere utdanning og forskning, samt konsentrasjon og spissing av forskningsinnsatsen. Disse ambisjonene ligger fast. Dette viser at regjeringen ikke bare er opptatt av å ivareta dagens behov, men også av å møte morgendagens behov for utdanning og forskning innenfor bl.a. veterinærmedisin, bio- og miljøfag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-02:
Jeg vil gjerne få lov å legge fram en oppdatering av dette i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett og komme tilbake til Stortinget også i budsjettet for 2013 om den videre framdriften og oppfølgingen av universitetet på Ås. Vi har meget store ambisjoner for dette prosjektet, men jeg har ikke lyst til å stå i spørretimen og kommentere enkelte biter og påstander som måtte finnes.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-02:
Nei, det er ingen planer om å revurdere de vedtakene som Stortinget har gjort. Vi har tvert imot ambisjon om å få til et meget bra universitet på Ås. Hvis representanten Lien har behov for å diskutere kontorplass for kontorplass, skal vi få rikelig anledning til å komme tilbake til det.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-05-02:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til landbruks- og matministeren: «Stormen «Dagmar» ødela svært mye for mange skogeiere. Mange steder i landet ble velpleid skog som skulle stå i mange år, totalt rasert i løpet av noen få timer, mens det andre steder var mindre skader. For mange skogeiere ble dette tilnærmet en katastrofe, eller i hvert fall en stor ufordring både praktisk og økonomisk. Hva har statsråden gjort, og hva vil statsråden gjøre i framtiden for å bidra til at den enkelte skogeier får den bistand det er mulig innenfor det som er rimelig?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-05-02:
Jeg takker statsråden for et godt svar, og jeg er fornøyd med svaret. Det lå heller ikke behov for penger i dette spørsmålet, det var bare for å sjekke hvor mye statsråden visste om dette, og hva som var gjort, og sånn sett er jeg fornøyd med svaret – foreløpig. Det er klart at det kan komme en del følgeskader. Det som statsråden nevnte, insektskader, er viktig, og f.eks. biller, som kan ødelegge mye granskog. Det er en kjensgjerning at mye av den skogen som falt ned, ligger ganske spredt, og det er dårlig økonomi i å hente ut enkelte trær, og kanskje mange trær også, i og med at det kan være dårlig med skogsbilveier, eller at det kan ligge såpass øde til at det skattemessig og økonomisk er vanskelig å få noe ut av det. Kanskje statsråden kan si litt om den situasjonen, for jeg er veldig opptatt av hva som skjer i framtiden.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-05-02:
Som det er nevnt, er det store skader både her og der i landet, også i innlandet og på Østlandet. Jeg tror senskadene kan være vel så store som de skadene som allerede er. Granbarkbiller, som vi hadde for noen år tilbake, ødela masse skog, og jeg er litt redd for at det kan skje nå også hvis vi ikke maner og oppmuntrer skogeierne til å gjøre en innsats. Det tror jeg skogeierne vil gjøre, men det gjør ikke noe om myndighetene også er med og oppmuntrer, for å si det slik. Så må det ikke bli noen forskjellsbehandling avhengig av hvilken kommune man bor i når man spør om bistand, hjelp og råd. Nå er det fem års ligning på skogeiendommer, men i spesielle situasjoner kan en søke om å få ti års ligning. Jeg håper statsråden er positiv med hensyn til dem som søker om å få ti års ligning, for det er klart at det blir avhogd mye, mye mer enn den enkelte skogeier vanligvis gjør.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-02:
Orkanen «Dagmar» førte til store skader på skogen i Møre og Romsdal og Sogn og Fjordane. Det er anslått at ca. 550 000 m3 tømmer er blåst ned i Nordfjord, i Sogn og på Sunnmøre, hvorav 300 000 m3 i Sogn og Fjordane og 250 000 m3 i Møre og Romsdal. Orkanen førte også til skader på skog i innlandet. Mye av tømmeret som har blåst ned, er vanskelig tilgjengelig, og det kreves utdrift med taubane og investeringer i infrastruktur for å kunne ta ut dette virket. Jeg har etter at det er foretatt en befaring, iverksatt tiltak for å lette opprydningen i de rammede skogområdene på Vestlandet. Områdene har behov for spesiell oppfølging på grunn av stormskadenes omfang, terreng, tilgjengelighet og en fragmentert skogsektor. De berørte fylkene på Vestlandet står overfor store utfordringer, og Landbruks- og matdepartementet har derfor bedt Statens landbruksforvaltning om å omdisponere årets tildelinger av tilskuddsmidler for å bidra til å støtte de skogeierne som ble rammet av stormens herjinger. Det er omdisponert totalt 15 mill. kr av tilskuddsmidler fra andre deler av landet som skal fordeles på de to fylkene som ble hardest rammet: Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. Fylkene på Vestlandet er dessuten bedt om å omdisponere egne midler til tiltak for å få ut stormskadet virke. Det er også lagt opp til at skogeiere kan bruke skogfond til skadeforebyggende eller skoghygieniske tiltak der det er fare for at vindfall kan bli yngleplass for skadeinsekter. Denne ordningen er først og fremst aktuell i innlandet der skogeiere har skogfondsmidler tilgjengelig, og der skadeinsekter kan være et problem. Dette er en prøveordning som vil evalueres etter kort tid. Jeg har vært opptatt av at vi skal se på alle virkemidlene vi har, når vi vurderer hvordan vi kan bistå skogeierne som er rammet. Det direkte tapet i virkeskvalitet som skadene medfører, må fortsatt dekkes av skogeier dersom skogen ikke er forsikret mot stormskader. Tilleggsbevilgningen vil ikke representere et alternativ til forsikring, men vil først og fremst være et virkemiddel for å holde aktiviteten i skogbruket oppe i en vanskelig situasjon i områder av landet med spesielle utfordringer. Jeg vil følge arbeidet med opprydningen etter orkanen «Dagmar» også i tiden framover, men jeg har tillit til at private aktører i skogsektoren, fylkesmennene og kommunene gjør det de kan for å sikre de verdiene som det stormskadde virket utgjør, og hindre at det stormskadde virket bidrar til økte insektskader på gjenstående skog.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-02:
For det første er det viktig å understreke at vi har omdisponert av eksisterende midler 15 mill. kr for å møte de spesielle utfordringene som er på Vestlandet – i Møre og Romsdal og Sogn og Fjordane. Vi håper at det skal bidra til en dugnad som gjør at man får tatt ut den skogen som er tatt av stormen, og på det viset får sikret de verdiene også i framtiden. Spørsmålet omkring insektskader og den problemstillingen er mer aktuelt på Østlandet, eller i innlandet, der vi også har hatt betydelige skader. Her er det som sagt mulig å bruke skogfond til å drive forebyggende arbeid. Det er en prøveordning som vi skal evaluere etter en tid, men iallfall er det tatt et initiativ til det, slik at det kan være en mulighet. Så er det i tillegg slik at ulike paragrafer i skogbruksloven gir kommunene mulighet til å pålegge skogeiere å iverksette tiltak for å gjenopprette skader på skogen, f.eks. i forbindelse med insektskader.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-02:
Det er riktig som representanten Bredvold påpeker, at det også er skader i innlandet, og det er derfor vi har åpnet for skogfondsmidler og bruken av det systemet. Ellers er jeg helt enig i at vi gjennom arbeidet i kommunene, i ulike fylkeskommuner, må være med på å oppmuntre til at skogeierne følger opp det ansvaret de har, som går på at de også må drive et arbeid for å rydde opp etter slike skader, for på den måten å sørge for at vi får redusert eller fjernet problemer som kan komme av billeangrep eller insektskader. Her er det som sagt også mulighet til å pålegge dem å gjøre det, men jeg er i likhet med representanten Bredvold ganske sikker på at her ønsker skogeierne å jobbe grundig og skikkelig med de utfordringene og vil ta tak i det. Når det gjelder fem års ligning og ti års ligning, mener jeg vi må bruke de mulighetene som ligger i det regelverket vi har, dersom det også kan bidra til at vi får satt i verk de tiltak som er nødvendige for å redusere problemene og redusere belastningen på skogeierne.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-02:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Med tanke på Europas behov for balansekraft fremover har norske energiprodusenter muligheter for ytterligere verdiskaping ved å tilby regulerbar vannkraft. Et eksempel er såkalte pumpekraftverk hvor man kan tappe magasinet og selge kraften mens prisene er høye, og importere kraft fra Europa for å pumpe vannet tilbake i magasinene når prisene er lave. Vil statsråden legge forholdene til rette for denne typen verdiskaping gjennom en klarlegging av rammebetingelsene for pumpekraftverk?»
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er nok riktig at det ikke er noen formelle hindringer for å søke konsesjon, men spørsmålet er hvorfor ingen da gjør det. Statsråden kjenner sikkert også til at Sira-Kvina kraftanlegg for en tid tilbake la sine planer på is, nettopp på grunn av usikkerhet rundt lønnsomhet og usikkerhet rundt rammebetingelser. Så spørsmålet igjen er: Hvor aktiv ønsker statsråden å være i forhold til å gripe det mulighetsbildet Europa gir oss nå frem mot 2020, hvor de skal legge om sin energiforsyning, og Norge har en mulighet til ytterligere å forsterke sin verdiskaping? I en slik situasjon er det klart at statsråden vil ha et valg om han ønsker å være en aktiv pådriver for å få dette til eller sitte passiv bak et skrivebord og vente på at eventuelle søknader skal komme. Så spørsmålet er: Hvor aktiv ønsker statsråden selv å være for å få til dette?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-02:
Jeg gjentar at Sira-Kvina bl.a. la dette prosjektet til side på grunn av lønnsomheten, men også på grunn av uklarhet i rammebetingelsene. En av uklarhetene går på miljøkonsekvenser – hvilke krav vil stilles til denne type aktivitet? En annen rammebetingelse går på lokalsamfunnene og hva som, jeg holdt på å si, skal bli lokalsamfunnenes andel av den ytterligere verdiskaping et kraftverk kan representere. Begge deler vil slå inn på lønnsomhetsvurderinger hos selskapene. Igjen vil jeg si at statsråden har et valg, når det gjelder det å være proaktiv, for å kunne utnytte dette mulighetsbildet – som bare går noen få år frem i tid, hovedsakelig frem til 2020 – til å gi et tydelig signal til EU om at vi ønsker å være en leverandør også når det gjelder balansekraft til kontinentet, i større grad enn det ligger an til i dag. Dette er et begrenset tidsvindu, og derfor haster det når det gjelder signalene til EU.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-02:
Siden Norge har store magasiner med mulighet for å lagre energi, har det historisk vært lite fokus på å bygge pumpekraft. I de få pumpekraftanleggene vi har, pågår det pumping på sesongbasis, dvs. at vann pumpes opp i høyereliggende magasin om sommeren med tanke på produksjon om vinteren. Europa ser på Norge som en stadig viktigere energipartner, ikke minst når det gjelder mulighetene for å utnytte samspillet mellom regulerbar vannkraft og vindkraft og for pumping over kortere tidsintervaller. Denne typen pumpekraft må ses i sammenheng med utvekslingskapasitet til utlandet som kan gi en annen utnyttelse av ressursene, økt prisstabilitet og økt forsyningssikkerhet. Statnett har vedtatt å bygge en ny forbindelse til Danmark. Den er under bygging, og det vurderes nå nye forbindelser til Sverige, Tyskland og England – totalt sett en betydelig økning i utvekslingskapasiteten. Nye forbindelser til andre land skal etableres i den grad de er samfunnsøkonomisk lønnsomme, hvor bidraget til å styrke forsyningssikkerheten også vil være en viktig del av analysen. Det kan være betydelige utfordringer knyttet til pumpekraft, ikke minst for naturmangfoldet og økosystemene i og rundt magasinene og regulerte vassdrag. Regjeringen mener likevel at det er et potensial for å øke vår kapasitet til relativt lave eller akseptable miljøkostnader. Dette vil primært være tilfellet der utløpet går til et annet magasin eller til sjø. Det er imidlertid opp til bransjen å foreta de nødvendige analysene av lønnsomheten i dette og om det er noe de ønsker å gå videre med. Andre utfordringer er knyttet til behov for innenlandske nettforsterkninger, kostnader ved kabler, virkninger på kraftsystemene og konsesjonsforhold. Det er viktig å understreke at det i dag ikke er noen hinder i rammeverket, i regelverket og i lovverket for at kraftselskap kan søke om konsesjon til pumpekraftverk på samme måte som andre kraftverk. Det er bransjen selv som har ansvaret for planlegging og investering i nye kraftverk.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-02:
La meg begynne med å si at jeg tror representanten Meling var inne på deler av svaret på hvorfor det ikke er flere som søker om dette allerede i dag. Det tror jeg er lønnsomhetsbetraktninger. Norsk energipolitikk handler om å få best mulig forsyningssikkerhet og best ressursutnyttelse til lavest mulig kostnad og til lavest mulig påvirkning på miljøet. Så er det min jobb og statens jobb å sørge for gode rammevilkår, det er bransjens jobb å sørge for at det er de gode – de lønnsomme – prosjektene som føres fram, og det er min jobb å sørge for at man får konsesjon og tillatelse til å bygge. Det skjer heldigvis i stor grad over hele landet – det bygges nå både nett og produksjon i stor skala. Jeg tror Norge er i ferd med å innta en unik posisjon i det nye, fornybare Europa. Det vitner om en aktiv regjering og en aktiv statsråd, ikke det motsatte.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-02:
Det er viktig å rydde litt opp når det gjelder tidsvinduet – i alle fall hvis det er virketiden for de grønne sertifikatene representanten Meling sikter til. Pumpekraftverk bidrar ikke nødvendigvis til økt totalproduksjon, men de bidrar til økt effekt og gir dermed muligheten til å operere i et svingmarked. Det vinduet vil derfor være lenger enn vinduet som er knyttet til grønne sertifikater, som er knyttet til økt totalproduksjon. Når det gjelder rammevilkårene for miljø og deling av verdiskaping, har vi et velutviklet regelverk, lovverk og konsesjonssystem som skal ivareta alle de hensynene. Det er selvsagt ikke slik at man fordi man har et pumpekraftprosjekt, får en annen behandling enn man vil få på et hvilket som helst annet prosjekt. Jeg ønsker pumpekraftverk og den typen prosjekt velkommen. Jeg tror de kan gi et viktig bidrag, men ikke til andre regler og rammevilkår enn den øvrige kraftproduksjonen i Norge.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-05-02:
Mitt spørsmål går til forsvarsministeren og lyder: «For over to år siden mottok forsvarsministeren et brev fra SHAPE hvor det ble bekreftet at NATO ikke lenger hadde operativ bruk for fasilitetene ved Olavsvern, hverken nå eller i overskuelig fremtid. Olavsvern skulle ha vært sluttbehandlet i NATOs investeringskomité 14. februar 2012, mens SHAPE har bedt om utsettelse. Siden NATO åpenbart gjør nye fremtidige vurderinger av Olavsvern, vil statsråden fryse salgsprosessen av Olavsvern inntil NATO har foretatt endelig avklaring?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-05-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Olavsvern har vært en gjenganger i denne salen og for så vidt også i det offentlige rommet en rekke ganger. Det er forståelig, for det var et flertall på Stortinget som ønsket Olavsvern nedlagt, og et mindretall som ønsket å opprettholde basen. Det var ulike vurderinger ute og gikk – både med hensyn til militær beredskap og til økonomi. Fra Stortinget gjorde flertallsvedtaket om å legge ned Olavsvern, og fram til den beslutningen som er tatt nå, har det vært informasjon som har gått fra NATO til forsvarsministeren om vurderinger av Olavsvern som ikke er gjort kjent for Stortinget?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-05-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Det som er viktig for Stortinget, er å vite om det har vært kommunisert mer fra NATO til statsråden enn det ene brevet statsråden viser til, etter nedleggelsen. Derfor vil jeg gjerne stille spørsmålet på nytt, slik at vi kan få det helt klart. Har det vært bare det ene brevet, som statsråden viser til i sitt svar, eller har det kommet flere henvendelser fra NATO når det gjelder nedleggelse av Olavsvern og problematikken rundt det?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-05-02:
La meg først minne om at Stortinget besluttet å legge ned Olavsvern base da gjeldende langtidsplan ble vedtatt våren 2008. Dette skjedde i tråd med forsvarssjefens råd og etter konsultasjoner med NATO, som opplyste at alliansen ikke hadde behov for basen, verken da eller i overskuelig framtid. Dette synspunktet ble deretter formalisert i det brevet fra SHAPE som representanten Korsberg viser til. Regjeringen har derfor iverksatt Stortingets beslutning om å legge ned Olavsvern. Basen ble utrangert av Forsvaret og overlevert til Forsvarsbygg i 2009, slik at Forsvarsbygg skulle kunne begynne prosessen for forberedelse av avhending. Samtidig ble prosessen fram mot formell sletting av Olavsvern fra SHAPEs inventarliste igangsatt. Som jeg den 26. mars i år opplyste om i svar på skriftlig spørsmål fra lederen i utenriks- og forsvarskomiteen, var det ventet at NATO ville sluttbehandle slettingen av Olavsvern fra NATOs inventarliste våren 2012. Dette har nå funnet sted. På møte i NATOs investeringskomité den 17. april 2012 ble Olavsvern besluttet slettet fra NATOs inventarliste. Avhendingsprosessen tilknyttet Olavsvern vil derfor videreføres i tråd med gjeldende retningslinjer, og Olavsvern vil av Forsvarsbygg bli lagt ut for salg i markedet. Norge har et forsvar som ligger helt i front i NATO i omstilling til en tidsriktig og effektiv struktur. Mens mange allierte nå kutter, har vi kunnet styrke forsvarsbudsjettene år etter år. Samtidig har vi vært i stand til å få stadig mer forsvar ut av hver krone. Dette har vi fått til nettopp fordi vi har lyktes i å gjøre tydelige valg, der mindre prioriterte anlegg og virksomhet har måttet vike til fordel for økt operativ evne og tydelige satsinger på de anleggene vi har villet ha med oss inn i framtiden. Det er i denne sammenhengen vi må forstå beveggrunnene for nedleggelsen av Olavsvern base. Jeg kan forsikre representanten Korsberg om at mange av mine kolleger misunner Norge denne evnen til å ta tydelige og framtidsrettede valg, på tross av det høyst naturlige presset for å opprettholde eksisterende infrastruktur, som gjerne dukker opp i slike saker.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-05-02:
Det er helt riktig at det har vært mye oppmerksomhet rundt Olavsvern, i tillegg til en rekke andre base- og strukturtiltak i Forsvaret. Regjeringen har måttet forholde seg til det som har vært flertallets syn – vedtaket om nedleggelse av Olavsvern base – i tråd med god praksis. Det har utelukkende kommet et formelt brev fra SHAPE som sier at SHAPE anser at man ikke har bruk for Olavsvern, og at det ikke er bruk for basen verken i nåtid eller i framtid. Det er det vi har forholdt oss til. Dette synet er også blitt bekreftet på nytt i strukturkomiteens beslutning nå i april.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-05-02:
Før det opprinnelige vedtaket om nedleggelse var det uformell kontakt med NATO som viste at det var enighet om at Olavsvern kunne slettes. Deretter fikk vi dette formelle brevet, som representanten Korsberg selv har referert til. Deretter var det et møte i komiteen i februar, hvor man ba om noe mer tid. I etterkant av det ble det gjort kjent for oss at SHAPE ikke hadde noen innvendinger, og derfor ble dette også slettet. Jeg er ikke kjent med noen annen opplysning fra NATO, hvis man med NATO mener denne komiteen eller SHAPEs ansvarlige myndigheter for dette. Hva enkeltpersoner som har jobbet i NATOs struktur – hvor det er cirka 10 000 mennesker – kan ha ment, kan ikke jeg ha full oversikt over. Jeg forholder meg til de formelle kanalene i alliansen.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-05-02:
Som nevnt i mitt svar til representanten Korsberg vedtok Stortinget våren 2008 å legge ned Olavsvern base. Det var da ingen permanent operativ virksomhet knyttet til Olavsvern, og basen var heller ikke tiltenkt oppgaver til understøttelse av Sjøforsvarets daværende eller framtidige styrkestruktur. Stortingets beslutning om å legge ned Olavsvern er iverksatt. Basen ble utrangert av Forsvaret og overlevert til Forsvarsbygg i 2009. I de helhetlige vurderinger som ble foretatt i forbindelse med regjeringens forarbeid til langtidsplanen den gangen, ble argumenter og faktorer som kunne tale for en videreføring av Olavsvern, nøye vurdert. Som statssekretær på det tidspunktet jobbet jeg tett med den prosessen, og jeg kan forsikre representanten om at det var mange diskusjoner om bl.a. dette spørsmålet. I tillegg til bl.a. forsvarssjefens Forsvarsstudie 2007 ble det trukket på anbefalingene fra forsvarspolitisk utvalg, jf. NOU 2007: 15, med representanter fra alle de politiske partiene på Stortinget. Videre la regjeringen i arbeidet med langtidsplanen stor vekt på bred inkludering og åpen debatt. Før regjeringen konkluderte, og som ledd i utarbeidelsen av langtidsproposisjonen, ble det gjennomført en ny og helhetlig gjennomgang av kostnadsbildet, inklusiv en ekstern kvalitetssikring. De eksterne konsulentene kvalitetssikret den metoden og de økonomiske beregninger som lå til grunn for anbefalte endringer i Forsvarets basestruktur. Hovedkonklusjonen var at beregningene var tilfredsstillende håndtert. Den eksterne gjennomgangen viste at konklusjonene som ble trukket vedrørende økonomiske konsekvenser for de enkelte tiltak, var robuste, og at beregningene var gjennomført med god konsistens. Så har jeg lyst til å legge til at denne type spørsmål alltid er en avveining mellom ønsket om å videreføre infrastruktur som man har, og har investert mye penger i, og den framtidige kostnaden med det, målt opp mot andre kostnader. De vurderingene vi gjør når vi går inn for å avvikle en base, er ikke et utsagn om at den basen ikke var meningsfull i sin tid, men at man fra nå av mener at man har mer rasjonelle måter å løse den samme utfordringen på, og at man da frigjør penger til det som er aller viktigst, og som jeg vet at representanten Ellingsen er enig med meg i, at Forsvaret først og fremst skal levere operativ evne. Da kan man ikke sitte med en større basestruktur enn man egentlig har bruk for, fordi det da går direkte ut over den operative evnen.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-05-02:
Jo – jeg mener at vi ikke kan ha som en varig løsning at man må til Bergen for å lade ubåtene; der er representanten Ellingsen og jeg helt enig. Men man trenger ikke å opprettholde en hel base for å lade en ubåt, som i bunn og grunn dreier seg om å koble en kabel til batteriet. Derfor har vi nå et arbeid for å etablere en ladestasjon på Ramsund. Stortinget er allerede informert om de planene, og vi ser for oss at det vil være klart fra 2013. Selv om det ikke var spørsmål om det, kan jeg også opplyse om at vi ser for oss at dette har en investeringskostnad på inntil 15 mill. kr, som da er tatt høyde for i de gjeldende planer. Inntil det har skjedd, er det mulig å dekke behovet for lading gjennom mobile løsninger – altså inntil man får en permanent løsning knyttet til Ramsund.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-05-02:
Jeg vil igjen understreke at jeg er helt enig med representanten Ellingsen i behovet for å ha maritim aktivitet i nordområdene, herunder av ubåter, som er et av våre viktigste strategiske våpensystemer. Det eksisterer da midlertidige mobile løsninger, i den grad det er et nåværende ladebehov, og det blir etablert en permanent løsning knyttet til en av de basene vi ønsker å ta med oss videre, og som det blir satset på, nemlig Ramsund orlogsstasjon. Jeg mener at dette er et eksempel på den måten vi forsøker å skru sammen Forsvaret på, slik at det blir stadig mer fornuftig: Vi har redusert antall baser og økt den operative evnen. Jeg vil henvise til forsvarssjefens rapport om virksomheten i 2011, som jo dokumenterer en betydelig økt operativ evne, bl.a. fordi man har vært i stand til å kvitte seg med infrastruktur som en tid var nødvendig og bra, men som man ikke lenger anser at man har behov for å ta med videre.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-01-19:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen, Harald T. Nesvik, Åge Starheim og meg selv har jeg fornøyelsen av å sette frem forslag om finansieringsplan og organisatorisk opprydning etter naturkatastrofene i 2011/2012.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-01-19:
Når statsråden møter oss i debatt, har han en egen evne til å vri på ting og til å etterlyse at Høyre skal være mer prinsipiell i debatten. Den store feilen han gjør denne gangen, er at han beskylder oss for å gjøre det vi beskylder ham for å gjøre. Av og til kunne man – i forhold til interpellasjonsdebatten – tenke seg å ha 10 minutter til, så kunne man holdt hele innlegget på nytt og åpnet med å be statsråden om å høre etter. For nå kan statsråden ha hørt lite av det jeg sa. Det store problemet, som jeg nevnte her, er måten man kommuniserer fakta på. Jeg påpeker det samme problemet som statsråden påpeker. Jeg sier at hvis man ikke er nøye med hvordan de statlige etatene legger fram fakta, dreper man noen av stemmene i debatten, og da får man ikke det mangfoldet av meninger som både Høyre og statsråden etterlyser, og som både Høyre og statsråden mener er viktig. Når man har statlige etater som bruker denne typen metoder i sin kommunikasjon – som pressemeldingen fra Klif, som overhodet ikke er ryddig når det gjelder fakta – hindrer man de mange stemmene i debatten, og man hindrer altså at man får en faktabasert debatt. Så statsråden tegner et bilde av hvordan det egentlig bør være, som er veldig likt det som Høyre ønsker. Han evner bare ikke å få det til. Så til en del av de spørsmålene jeg stilte i mitt innlegg, som han hoppet over. Når Klif mener at næringen skal utarbeide klare krav til miljøpåvirkning, klare krav til akseptabel forurensning, spurte jeg: Er det ikke riktigere at det er Klif som utarbeider denne typen krav? Skal det være slik at hver enkelt aktør skal synse om hva som er akseptabel miljøpåvirkning? Og i forhold til vedtatt regelverk: Er det ikke riktigere at Klif – og ikke aktørene – setter konkrete, målbare miljømål for påvirkning av resipienten? Så stilte jeg spørsmålet: Hvorfor må en statlig etat bruke virkemidler som pressemeldingen fra Klif for å nå fram i debatten? Er ikke det et bilde på at denne debatten er litt skeiv? Er ikke det et bilde på at vi ikke får fram stemmene, slik som vi vil ha fram stemmene i debatten? Jeg tror at statsråden og Høyre har de samme målene, og jeg ser at statsråden og Høyre tegner opp de samme ønskene for hvordan debatten bør være. Det er min ærlige og oppriktige mening at statsråden har et stykke å gå for å skape det klimaet som gjør at vi får fram de gode meningene, får fram den faktabaserte kunnskapen for den gode debatten.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-01-19:
Først må jeg få takke for bidragene til interpellasjonen, som for meg er en viktig interpellasjon, og som drar opp en viktig problemstilling. Den var tenkt rettet mot det prinsipielle i forhold til hvordan debatten går, og hvordan de statlige etatene deltar i denne debatten. Vi lyktes kanskje delvis. Jeg er veldig fornøyd med at statsråden var nødt til å bruke Fremskrittspartiet som eksempel på at Høyre hadde trådt over den prinsipielle streken, for jeg står veldig trygt på to føtter i forhold til at vi har en riktig prinsipiell tilnærming til denne debatten. Det er ikke sånn at vi i mangel på argumenter er nødt til å springe ut og finne syndebukker i det statlige apparatet. Jeg har ikke noen problemer med at statlige etater sender ut pressemeldinger, men av og til kan jeg slite med ordlyden og måten budskapet er formulert på, så det har vært det korte budskapet i denne interpellasjonen. Det må være lov å se på hvordan man deltar i den offentlige debatten. Det er ikke sånn at denne interpellasjonsdebatten handler om hvorvidt Høyre er for eller imot lakselus. Høyre er i utgangspunktet for lakselus. Den er en del av skaperverket, og den skal være der, men den skal være der i den grad vi har behov for den. Det er heller ikke sånn at jeg i denne debatten tar opp om Høyre er for eller imot produksjonsøkning. Det eneste vi har sagt, er at denne produksjonsøkningen skal være basert på økologisk bærekraft. Jeg har ikke registrert at det er noen som er imot det. Vi har stilt oss tvilende til om produksjonsøkningen skal være regulert i forhold til markedet, som skjer i dag, men det er en annen del av en helt annen debatt. Det er i korte trekk sånn at vi mener statsråden har et ansvar for at statlige stemmer deltar i debatten på en sivilisert måte, med den begrunnelsen som jeg nevnte tidligere. Det er viktig for Høyre at vi får alle stemmene fram i debatten – det er ikke noen som skal tråkkes på. Slik statsråden opererer i dag, mener vi at vi ikke får den faktabaserte, gode debatten som vi trenger. For å si det med barnehagepartiet SV mener jeg at statsråden har sendt etatene ut i fri lek. Forsvarspartiet Høyre mener at det er større grad av sluttet orden som trengs for at vi skal gå den beine vei til det gode mål.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-01-19:
Jeg er glad for å høre at Høyre og jeg har samme oppfatning på dette området, nemlig at man skal tillate – og ikke bare tillate, men oppmuntre – ulike faglige etater i staten til å komme fram med sin beste faglige vurdering. Så må politikerne, dvs. regjeringen og Stortinget, selvfølgelig gjøre de overordnede valgene om hva av dette man ønsker å legge vekt på. Jeg er glad for å høre det, men det har vært så mange eksempler på at Høyre går ut med frontalangrep på de statlige etatene som gjør det, når man ikke liker det man hører, men er kjempeglad for statlige etater som gjør det, når man liker det man hører, at jeg fortsatt tillater meg å etterlyse en viss prinsipiell holdning her, fordi prinsipielt å ønske velkommen uttalelser man er enig i, men ville sette munnkurv når det gjelder uttalelser man ikke er enig i, er for meg ikke et prinsipp. Hvis jeg kan nevne noen eksempler utover det jeg hørte her nå, har Direktoratet for naturforvaltning kommet med uttalelser man har mislikt. Da har det vært krav om at jeg skulle komme med munnkurv – det var kanskje fra Fremskrittspartiet og ikke Høyre. Når man ikke likte ting riksantikvaren sa, skulle det settes munnkurv på riksantikvaren. Men når riksantikvaren kritiserer regjeringen for ikke å gi nok penger til kulturminnevernet, er det selvsagt en uttalelse som man liker å høre, og det derfor er riktig og viktig at riksantikvaren kommer med. Det må være en viss grad av prinsipiell holdning til dette, hvis det skal fungere. Jeg gjentar at min oppfatning av det riktige – men det er delte meninger om det mange steder i statsapparatet – er at de faglige etatene bør ha handlefrihet til å legge fram sitt syn, for det beriker den offentlige debatt, og det sikrer mot at vi gjør feil. Jo mer du ensretter den faglige debatten, jo mer det er ett offisielt syn, jo større sjanse er det for å gjøre feil. Men hvis vi er enige om dette, håper jeg at vi for ettertiden vil få positive uttalelser fra Høyre når de faglige etatene kommer med synspunkter, også hvis det skulle være ting som ikke akkurat på det tidspunktet passer inn i Høyres kram. Så skjønner jeg at det er en viss kritikk av at det er sendt ut en pressemelding. Man kan selvfølgelig alltid diskutere ordlyden i en pressemelding, men hvis ikke de offentlige etatene skal kunne sende ut en pressemelding, vil de heller ikke offentlig kunne komme ut med sitt syn. Man anser det som en viktig del av offentligheten at de kommer ut med sitt syn. Noen ganger vil de komme ut med det i rapporter som går den interne veien, men andre ganger må de delta i offentlig debatt, f.eks. gjennom en pressemelding – ikke debatt i betydningen munnhuggeri, men på beste måte å legge fram sitt faglige syn for vurdering for storting, regjering og allmennheten. Jeg vil til slutt si: Ja, vi ønsker det Bakke-Jensen sier, og en regulering av utslippene og målbare miljøkrav til næringen og til andre aktører som slipper ut næringssalter, er en viktig vei framover.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-01-19:
Trass i litt store ord har debatten i hovedsak vist at det er en bred enighet i Stortinget – en bred enighet som mange har tatt del i – om hvor viktig oppdrettsnæringen er for Norge. Det ble diskutert om det var ti eller tolv millioner retter som ble servert hver dag – uansett er det veldig mange. Det er 20 000 ansatte, det er en utrolig viktig næring, og det er en stor suksesshistorie. Det er kanskje den største næringsmessige suksesshistorien i Norge de siste par tiårene. Det er også enighet om at en har gjort mye for å ta tak i flere av de viktigste miljøproblemene, ikke minst har en fått ned bruken av antibiotika drastisk, og mange andre miljøproblemer er det også gjort noe med. Så er det også enighet om at viktige miljøproblemer gjenstår: lakselus – ja, det er en del av skaperverket, men det er noen deler av skaperverket vi ønsker å ha en viss begrenset mengde av, det tror jeg Høyre og regjeringen er enige om – rømning og den umiddelbare miljøpåvirkningen på havbunnen rett under som følge av næringssalter og eventuelt at de næringssaltene sprer seg i fjordsystemer. Alle disse må næringen tilskyndes å ta tak i. Jeg er enig med representanten Nesvik og andre i at det må skje i dialog med næringen. Det er riktig at mange aktører i næringen selv ønsker det, men det er også stemmer i næringen som bruker tid og krefter på å finne forklaringer på hvorfor man ikke bør gjøre noe. Jeg har deltatt på en serie konferanser med næringen de siste årene. Vi har hyppige møter. Jeg registrerer begge disse stemmene. Jeg ønsker å gi makt, myndighet og støtte til dem i næringen som ønsker å ta tak i problemet, ikke til dem som ønsker å utsette problemløsningen. Her har vi også et tema som flere har vært inne på, nemlig omdømme. Ja, det er et omdømmespørsmål når man diskuterer problemer i en næring, men jeg er helt sikker på at den viktigste omdømmefaktoren er om folk ser en næring som har gjort mye bra, men som så tar tak i sine problemer og løser dem ett etter ett. Ser folk en slik næring, er det lett å skape et godt omdømme. Jeg er enig med Oskar J. Grimstad i at vi skal ha en faktabasert tilnærming. Jeg nevnte at oppdrettsnæringen kan lære mye av industrien – ja, men vi kan også lære mye av oljenæringen, som har en langt strengere sikkerhetskultur enn den man har hatt i oppdrettsnæringen til nå. Flyindustrien er et annet område – for å nevne en industri hvor sikkerhet har vært så altoverskyggende for alt man gjør, at man har fått en fantastisk sikkerhetskultur. Det var 700 døde i verdens flytrafikk i fjor, og det skyldes en gjennomgående sikkerhetskultur i alle ledd. Det vi er og blir uenige om, er de statlige etatene. Den pressemeldingen som Klima- og forurensningsdirektoratet har sendt ut, er en nøktern gjennomgang av resultatet av en undersøkelse. Det må være en fordel at den kommer ut «i friluft». Havbruksnæringen kan reagere. Opposisjonen og opinionen får tilgang til denne informasjonen, den skal ikke være en lukket del av et system. Jeg vil fortsette å forsvare etatenes rett til å legge fram faktabasert, god kunnskap for offentligheten.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-01-19:
Det området vi snakker om nå, er et av de områdene der det har skjedd mest under den rød-grønne regjeringen – jeg har gjennomgått en serie av de tiltakene som er satt i verk – men det er også et område der det må skje ytterligere ting framover. Jeg tror vi trenger flere ting. Vi trenger – hva skal en kalle det – et mer tydelig politisk, filosofisk ståsted for å kunne skape større forståelse for i praksis å følge ideen om at vi overlater kloden til neste generasjon og kommende generasjoner i samme stand eller i forbedret stand i forhold til hva den var da vi overtok den – det jeg kaller den tradisjonelle, gode, gamle, norske bondemoralen, som har eksistert i de fleste andre samfunn også. Å få det overordnede perspektivet ut ville være en stor hjelp, for det er jo å måle de daglige beslutningene mot denne type rettesnorer som vil hjelpe oss. Så må vi ha et sterkt blikk på hvordan økonomiske og miljømessige beslutninger peker sammen. For det største problemet vi har, er det enkle at mens fortjenesten ved å ødelegge natur som regel er privatisert, er kostnadene ved å ødelegge natur som regel sosialisert. Det vil si at en enkeltperson, en bedrift eller for den del et land kan ha økonomisk gevinst av å ødelegge natur, mens kostnadene ved det betales av skattebetalerne, samfunnet totalt sett eller kommende generasjoner. Det gir overhodet ikke mening at man i en kalkyle over kostnader og ulemper ikke tar med ødeleggelse av natur. Verden av proppfull av eksempler på hvordan bedrifter, stater og enkeltpersoner har ødelagt natur for enorme beløp for å oppnå svært små økonomiske gevinster. Et klassisk eksempel som ofte trekkes fram, er rekefarmer i sørlige Thailand, med enorme økologiske konsekvenser og store kostnader. Gevinsten for dem som drev med det, var der, men den var veldig liten. Også i Norge vil man kunne se mange eksempler på at kostnadene er sosialisert, fortjenesten er privatisert. En av hensiktene med å sette ned dette utvalget, som ledes av Stein Lier-Hansen, er å se på hvordan man kan få et bedre samspill mellom økonomiske og miljømessige faktorer. Her er det også en veldig god dialog, f.eks. med Storebrand, som er et stort norsk selskap som har vist stor interesse for dette. Kommunene må settes bedre i stand til å håndtere disse utfordringene. Vi ga hver kommune en ansvarsart som en oppfølging av dette. En del kommuner har ikke gjort noe med det, en god del kommuner har gjort en god del, og noen kommuner har gjort fantastisk mye med det. Men det er klart at det er ulik grad av ressurser her. Det å bygge opp miljøkompetansen i kommunene og å gjøre det lettere for kommunene å tappe av miljøkompetansen til fylkeskommunen, fylkesmannen og andre statlige etater er et helt avgjørende tema. Når det gjelder skogbruksnæringen, blir forholdet til den det samme som til oppdrettsnæringen og andre næringer. Alle næringer trenger press for å gå stadig videre mot miljømål, men det må skje i dialog med næringen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-01-19:
La meg også starte med å takke Nikolai Astrup for å ta initiativ til en veldig spennende debatt og for å sette på dagsordenen helt avgjørende problemer, som vi selvfølgelig skal fortsette å løse etter dette møtet. Jeg kan ikke nå si nøyaktig når dette blir framlagt. Jeg skal sørge for at en handlingsplan blir framlagt i en slik form at Stortinget selvsagt kan delta i debatten om det – i hvilken form får vi komme tilbake til, og jeg kan heller ikke si tidspunktet. Når det dog ikke er så avgjørende, er det fordi dette er et område hvor utrolig mye har skjedd. Hvis man skal peke på områder hvor den rød-grønne regjeringen har gjort utrolig mye, er det få områder hvor det er blitt gjort mer enn på naturområdet. Vi har fått gjennomført naturmangfoldloven, som er det grunnleggende, og som regulerer bruken av natur der mennesker lever og bor. Selv om vern ikke er hele svaret, er vern en viktig del av svaret. Vi har vernet flere nasjonalparker enn noen gang tidligere i norsk historie. Vi har tatt andre og kontroversielle verneområder, som Trillemarka, og det har vært satt vesentlig fart på skogvernet – selv om jeg er enig med Astrup i at det må vernes mer skog. Vi har enten innført eller videreutviklet en serie andre instrumenter, som naturindeks, rødliste, svartliste – jeg nevnte en hel del andre tidligere – og Miljøverndepartementets budsjett er dramatisk økt i vår periode. Tyngden ligger på tiltak på dette området, som jeg har ment har vært så viktig at her har vi satset, av og til på bekostning av andre områder som også fortjener oppmerksomhet, som f.eks. kulturminner. Men det er tatt et krafttak de siste årene på naturområdet. De viktigste virkemidlene er på plass, og så må vi i en slik handlingsplan diskutere veien videre. Det viktigste og vanskeligste temaet som mange har vært inne på i debatten, er avveiningen mellom økonomiske, næringsmessige og andre interesser og miljø. Der er det min påstand at vi, selv om vi er enig i prinsippet når vi snakker i store linjer, altfor ofte, når vi kommer til den konkrete avveiningen, tar motsatt ståsted. Eksempel på dette er: Det koster å si til Tvedestrand kommune eller Halden kommune at vær så snill og ikke bygg et boligområde der det vil ta kverken på klippeblåvingen – en sommerfugl som er veldig, veldig sjelden. Da ville det vært fint om det kunne være en bred støtte til å ta en slik beslutning, for ellers vil den arten dø ut i Norge. Mindre kontroversielt er det kanskje at det må legges til rette for dverggåsa for at den kan lande steder i Sør-Norge på vei til Finnmark, der den har sitt viktigste område. Da må bøndene kompenseres for ikke å ta i bruk jorda så tidlig på året, slik at det kan være en havn for dverggåsa. Skal man bygge ut nye veier i områder med stor salamander, må det bygges på andre måter. Man må legge til rette gjennom de økte kostnadene det er å ha en underjordisk tunnel som gjør at salamanderen kan passere veien. Det er alle disse store og kontroversielle, små og ikke så kontroversielle tiltakene i den daglige virksomhet som er prøven på om vi når målet, og jeg vil innby Stortinget til en grundigere debatt om dette senere.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-01-19:
Naturmangfoldloven fekk brei tilslutning då han blei vedteken her i Stortinget. Som interpellanten peika på i innleiinga si, er naturmangfald og økosystem viktig for livsgrunnlaget for svært mange. Eg hadde gleda av å ta del på møtet i Nagoya i Japan i 2010 og lytta til den presentasjonen og debatten som var rundt dette temaet. Det er mange utfordringar. Men ei av dei store utfordringane er mangelfull kartlegging av naturmangfaldet vårt. Dette gir spelerom for feil – og uhensiktsmessige – konklusjonar i balansen mellom det moderne samfunn og naturmangfaldet. Som interpellanten peikar på, er også skogen ein svært viktig del av naturmangfaldet. Frivillig vern av skog har vi sett fleire gode eksempel på. Skognæringa har vore, og vil vere, ein positiv bidragsytar til frivillig vern. Men, som representanten Sande peika på, er ikkje alltid vern det rette verkemiddelet. Balansen mellom naturmangfald og varetaking av det, og næringsaktivitet er også avgjerande og kan vere med og bidra til å oppretthalde naturmangfaldet, for ofte kan vi sjå at vern bidreg til gjengroing og er til skade for verneformålet. Vi ser når det gjeld hundremetersbeltet i strandområda, ei brei gjengroing av desse områda, fordi dei ikkje blir brukte slik som tidlegare. Vi ser fornminne, vi ser røyser som er gjengrodde – som rett og slett ikkje er synlege lenger på grunn av gjengroing. Naturmangfoldloven og ei rekkje andre forskrifter kan faktisk brukast i ein slik samanheng – i kommunal eller fylkeskommunal samanheng – og gjengroing blir også der eit stort problem. Dynamiske samfunn med store krav til effektivitet treng eit løysingsorientert regime, og endra arealbruk blir ofte stoppa grunna viktig naturmangfald – som er grunngivinga som blir brukt av byråkratiet. Jau, det kan nok vere viktig, men spørsmålet er om det er trua. Vi ser også at omgrepet «trua» vil bli brukt. Men definisjonen av desse omgrepa er det høgst relevant å ta ein debatt om, for dei blir brukte på ein slik måte at ein ikkje forstår og aksepterer grunngivinga. Når det gjeld lovverket, er det viktig med legitimitet, og det er avgjerande for at ein skal nå dei måla ein har sett seg. Det gjeld òg for naturmangfoldloven – ein viktig lov, som også Framstegspartiet var oppteke av skulle bli vedteken.