Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2009-06-11:
Med tanke på hvilket år man har lagt bak seg, med de svingningene vi har hatt i internasjonal økonomi og de utfordringene vi har sett både internasjonalt og nasjonalt, vil det nok absolutt være noe mer oppmerksomhet knyttet til kredittmeldingen og det som omtales i meldingen. Jeg har lyst til å starte med et par av de forholdene som Fremskrittspartiet tar opp i denne innstillingen. Da vi hadde bankpakke II til behandling, fremmet Fremskrittspartiet og resten av opposisjonen et forslag i Stortinget om at vi ønsket at Regjeringen på egnet måte regelmessig skulle orientere Stortinget om den virksomheten som var knyttet til bankpakke II, samt status for forvaltningen av fondets midler. Det forslaget ble ikke vedtatt. Flertallet henviste da nettopp til kredittmeldingen som et egnet dokument hvor man skulle omtale disse fondene og virksomheten. Jeg mener man i liten grad har levert i denne kredittmeldingen. Så kan man selvfølgelig si, med tanke på når meldingen er skrevet, at det kanskje ville vært vanskelig å få med altfor mye knyttet til disse fondene. Men det viser jo at det egentlig var behov for vårt forslag, for da blir det altså et helt år til neste gang det kan komme en fornuftig tilbakemelding til Stortinget om denne store pakken på 100 milliarder kr. Så jeg håper – og det er ment som en anmodning til Regjeringen – at man på egnet måte kan komme tilbake til Stortinget når det er en utvikling og man ser hvordan disse bankpakkene faktisk treffer. Det er også en del av den debatten vi skal ha i forbindelse med revidert, hvor Regjeringen er opptatt av å vise til de tiltakene som er innført og se hvordan de virker. Men det er naturlig at Stortinget på en egnet måte får en ordentlig tilbakemelding på dette. Så til det som blir omtalt av sakens ordfører. Mye av det sakens ordfører sier knyttet til disse forholdene, kan også Fremskrittspartiet slutte seg til. Det vil nok i mange år bli skrevet avhandlinger om hva som var opphavet og årsakene til den finanskrisen som verden nå opplever. Men det er klart at det vil være delte oppfatninger om fasiten på det også. Jeg synes vel saksordføreren til en viss grad valgte å tolke våre merknader på en negativ måte. Det kom påstander fra talerstolen om at Fremskrittspartiet mer eller mindre er imot enhver regulering og vil ha et helt fritt marked, fritt for reguleringer. Jeg har lyst til å minne om, som jeg har gjort gjentatte ganger, at i de fire årene jeg har sittet i finanskomiteen, har alle saker knyttet til reguleringer av finansmarkedet vært enstemmige, og det har fått enstemmig tilslutning i Stortinget. Vi har altså vært enige om nivået på de reguleringene man har hatt. De tiltakspakkene som har kommet fra Regjeringen, er også enstemmig vedtatt. Det er klart at i Norge, hvor staten er en betydelig aktør i markedet – ikke minst en betydelig aktør økonomisk sett – er det helt naturlig at staten må bruke noen av sine økonomiske muskler. Jeg har lyst til å vise til side 13 i innstillingen, hvor Fremskrittspartiets medlemmer skriver følgende: «Disse medlemmer vil understreke at løsningen ikke nødvendigvis er mer reguleringer, men riktige reguleringer. » Videre har vi også påpekt at finansmarkedene er integrert over landegrensene, og at harmonisering av regelverket internasjonalt kan være nødvendig. Fremskrittspartiet er altså ikke imot reguleringer. Vi mener at vi skal ha reguleringer også på finansmarkedet, slik at forbrukerne som opererer på dette markedet, får et vern for sine investeringer og kjøp – på lik linje med øvrige markeder. Men vi mener altså det er viktig at det skal være fornuftige reguleringer, at vi skal gi markedet mulighet til å fungere. Jeg oppfattet at saksordføreren også var opptatt av at her er ikke markedsøkonomien lagt død, men at man skal ha en fornuftig tilnærming til dette. Det er jeg glad for. Når vi i våre merknader henviser til at enkelte venstrevridde politikere mener at finanskrisen nå var markedsøkonomiens endelikt, er det ifølge uttalelser i riksmedia, anført av bl.a. partilederen i SV, som mente at nå var det slutt på markedsøkonomien, slik vi kjenner den. Det har kommet slike påstander før. Det var påstander om det på 1970-tallet. Det var vel påstander om det på 1990-tallet, og de kommer nå. Likevel konstaterer jeg at man i i perspektivmeldingen, i statsbudsjettet og i de visjoner Regjeringen har, legger til grunn at det skal være markedsøkonomi også i årene framover. Det er jeg glad for. Jeg har lyst til å ta opp et par andre forhold som Fremskrittspartiet har omtalt i denne innstillingen. For det første har vi en egen merknad og et eget forslag knyttet til banksikringsfondet og finansieringen og ordningen. Vi har i denne innstillingen valgt å reise spørsmålet om det er fornuftig med dagens system. Dagens system bygger jo på at det er låntakerne som finansierer sikringen av innskyternes penger. Derfor mener vi det er naturlig at man ser på regelendringer som forhindrer nettopp dette, da dagens ordning etter vår oppfatning innebærer en urimelig krysssubsidiering. Vi fremmer derfor et forslag i innstillingen, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen vurdere regelendringer som forhindrer at låntakere hos bankene må være med å finansiere banksikringsfondet som skal sikre innskyternes innskudd.» Jeg konstaterer at vi ikke har fått noen merknader i innstillingen fra noen om det. Vi tar også opp et annet forslag. Da finanskomiteen var i Spania og hadde møte med Santander, ble man gjort oppmerksom på at det spanske kredittilsynet hadde et nært samarbeid med de store bankene i Spania. Man hadde en ordning hvor ansatte i det spanske kredittilsynet var utplassert i bl.a. Santander – en ordning som vi syntes var veldig spennende. Derfor har vi fremmet et forslag i innstillingen der vi ber Regjeringen vurdere denne ordningen, om dette er modell som kunne være aktuell i Norge – en modell som vi tror alle parter, både bankene, virksomhetene og Kredittilsynet, ville tjene på. Med dette har jeg fremmet de forslagene som Fremskrittspartiet har i innstillingen.