Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-12-13:
«Det er for billig, i dobbelt forstand, å kreve nivåheving innen utdanning, forskning og kultur uten å ville betale regningen.» Det er i grunnen godt sagt, men nok en gang er det ikke jeg som er opphavet til sitatet. Det var lederen av kirke- og utdanningskomiteen i 1989, Sosialistisk Venstrepartis Theo Koritzinsky, som lot disse ordene falle fra denne talerstol, sammen med følgende lille frase: «Sosialistisk Venstreparti vil gjerne understreke at kvalitet koster.» Ja, kvalitet koster – særlig i utdannings- og forskningssektoren. Den internasjonale konkurransen har blitt langt tøffere bare på de få årene som er gått siden Koritzinsky tordnet fra Stortingets talerstol over Regjeringens foreslåtte kutt i høyere utdanning. Det er underlig hvordan verden kan forandre seg. For det budsjettet som nå legges frem fra det samme partiet, som tidligere mente at kvalitet koster, viderefører et kutt i høyere utdanning som dette landet neppe har sett maken til. I den samme budsjettdebatten fra 1989 berømmet SVs Paul Chaffey mellompartiene fordi de hadde mot nok til å gjøre det motsatte av det de hadde lovet velgerne i valgkampen. Jeg formoder at det er en misforstått tolkning av Chaffeys ros den gangen som nå gir SV mot nok til å gjennomføre en politikk som er motsatt av det de innbilte folk i valgkampen både i 2005 og i 2007. Men en trenger ikke gå så langt tilbake i historien for å finne interessante spor av SVs snuoperasjon. Lederen av kirke-, utdannings- og forskningskomiteen i forrige periode, SVs Rolf Reikvam, sa i den siste budsjettdebatten før hans eget parti fikk regjeringsmakten: «Man skal ha mye god vilje, og ikke minst mye fantasi, om det man ser, kan karakteriseres som visjonært, eller uttrykk for vilje til å satse på forskning og utdanning. Også denne sektoren er blitt ofret på skattelettealteret.» En kan undres på hvilket alter SVs kunnskapsminister, forskningsminister og den sittende regjering har ofret forskning og utdanning, for forholdene har aldri ligget bedre til rette for en skikkelig satsing på utdanning og forskning. Aldri har staten hatt en så romslig lommebok som den har i år, men likevel viderefører Regjeringen i hovedsak – med SVs varme støtte – et kutt i høyere utdanning som fører til dramatiske tilbudsreduksjoner til studentene neste år. Universitas 21. november varsler nye kutt: «Det kan ikke kuttes mer hos studenter,» sier lederen i Studentparlamentet, Heine Skipenes. Det skjer etter to år med SV-styre i Kunnskapsdepartementet. Det er ingen kunst å kritisere andre, men det er en kunst å kritisere andre for kutt i høyere utdanning og forskning, for så å fremme sine egne forsett i forkant av en valgkamp, og deretter kutte mer i utdanning og forskning enn noen regjering kunne drømt om for de samme to årene siden. Det nærmer seg enda mer kunst når en i tillegg hevder at Regjeringen satser på forskning og utdanning. Det finnes knapt et parlamentarisk uttrykk som dekker slikt. Det er et tverrpolitisk mål å øke forskningsinnsatsen i Norge til 3 pst. av BNP. I budsjettdebatten for budsjettet 2005 sa den samme Rolf Reikvam som jeg siterte tidligere, og det samme kunne jeg sagt i dag: «Fortsatt bruker land vi ønsker å sammenlikne oss med, Sverige og Finland, mellom 3 og 4 pst. av bruttonasjonalproduktet til forskning. Vi bruker 1,8 pst. – da forholder jeg meg til tallene fra Forskningsrådet. Ved starten av perioden brukte vi 1,6 eller 1,7 pst. Vi har altså ikke nærmet oss målet i løpet av denne fireårsperioden. I motsetning til andre partier fremmet vi i SV forslag. Vi laget en opptrappingsplan, en fireårig opptrappingsplan, slik at vi skulle nå målet i 2005. Vi fikk dessverre ikke flertall for dette, og nå ser vi hva som skjer, nemlig at vi ikke er kommet nærmere.» Siden SVs Rolf Reikvam sa dette, er dét skjedd at vi har fått en regjering hvor SV styrer Kunnskapsdepartementet – de styrer kunnskap og forskning. I de to årene SV har vært ansvarlig i departementet, har forskningsinnsatsen blitt redusert til 1,5 pst. av BNP. Jeg synes imidlertid det er viktig å gi partier mulighet til å få gjennomslag for egen politikk en gang imellom, og det foreligger en genuin mulighet for SV i dag. Opposisjonen står samlet bak et forslag om å lage en opptrappingsplan for at vi skal nå forskningsmålet på 3 pst. Jeg regner med at SV fortsatt støtter opp om sin tidligere komiteleders tydelige profil, og at SV fortsatt vil ha en slik opptrappingsplan, og stemmer for opposisjonens forslag i dag. Fremskrittspartiet foreslår å øke Forskningsfondet med 34 milliarder kr mer enn Regjeringens forslag. Vi tilbakefører fjorårets kutt i universitets- og høyskolesektoren, og vi legger på over 100 mill. kr til. Det er satsing. Representanten Lena Jensen gjorde et stort poeng av hvor dårlig tilstanden i norsk skole var i 2004 – året før hennes parti inntok Kunnskapsdepartementet sa hun følgende i budsjettdebatten: «Vi har vedtatt en arbeidsmiljølov for elevene. Beregninger viser at en trenger 40–55 milliarder kr for å få pusset opp alle skolene våre godt nok. Det er fortsatt barn som sitter med hodepine før lunsj. Undersøkelser viser også at fire av ti elever plages av dårlig inneklima.» Men representanten gav seg ikke med det. Hun sa også: «SV ønsker å styrke og få fart i opprustningen av skolebygg.» Jeg har besøkt flere skoler etter at SV inntok kapteinsetet i Kunnskapsdepartementet. Jeg har truffet elever som forteller at de fortsatt har hodepine før lunsj. Jeg har truffet foreldre som fortviler over at de må sende Pinex og Paracet med barna på skolen for at de skal holde ut. Jeg har sett sopp, råte, stengte klasserom og fortvilte lærere. Til sammen er vedlikeholdsetterslepet på skolebygninger fortsatt beregnet til 55 milliarder kr. I en slik situasjon foreslår Regjeringen å avvikle rentekompensasjonsordningen for skolebygg, en ordning som har vært kjempevellykket, og som har ført til at elever i dag i mye mindre grad har læringsvansker på grunn av dårligere inneklima. Det er ingen i SV i dag som, til tross for at forbedringene ikke har skyldtes innsatsen til det partiet, roper ut om barnas rett til godt arbeidsmiljø. SV vil ikke bidra med en eneste statlig krone for å bedre innemiljøet for elevene. Det mener Fremskrittspartiet er uakseptabelt, og vi foreslår i kommunalbudsjettet å øke rammen for rentekompensasjonsordningen for skolebygg med 1 milliard kr. Fremskrittspartiet mener det er uholdbart at en ser skolebygg forfalle over hele landet. Våre barn får et arbeidsmiljø som iallfall ikke vi her inne hadde akseptert. Det er et alvorets skjær over dagens budsjettdebatt. Den kommer i kjølvannet av nedslående internasjonale undersøkelser som viser at norske elevers faglige prestasjonsnivå er begredelig lavt. Sånn sett takker jeg for invitasjonen fra representanten Huitfeldt og vil snakke med de fleste om det meste – jeg ser frem til at dette eventuelt kan iverksettes i praksis. Men det skjer altså, til tross for at Norge er blant de landene som bruker mest penger på grunnopplæring allerede. Årsakene til de lave resultatene er sannsynligvis sammensatte, men det er grunn til å frykte at det er en sammenheng mellom elevenes lave faglige prestasjonsnivå og enhetsskolens tenkning, som har preget Skole-Norge frem til disse tider, om å kjøre alle elever gjennom den samme kverna. Det snakkes mye om tilpasset opplæring, men det gjøres så innmari lite. Fremskrittspartiet tar denne utfordringen på alvor og foreslår til sammen 55 mill. kr i styrking til elever med spesielle læringsutfordringer. Dersom en skal få til tilpasset opplæring i praksis på annen måte enn gjennom festtaler, trengs det penger, kompetanse og vilje til satsing. Regjeringen har satt seg som et tydelig mål – vi hørte også representanten Huitfeldt gjenta det i dag – at lærertettheten skal økes. Regjeringen har hevdet at økte overføringer til kommunene ikke bare skal løse problemene for Kirken og for pleie- og omsorgssektoren, men også innenfor skolesektoren og når det gjelder å bedre lærertettheten. Fremskrittspartiet har sagt at det neppe kommer til å skje, både fordi kostnadsveksten i kommunesektoren er høyere enn det overføringene har vært, og fordi kommunepolitikere ofte trekkes mellom litt for mange og ulike for gode lokale formål. Nå viser det seg at Fremskrittspartiet har hatt rett. Nye tall fra Statistisk sentralbyrå viser at lærertettheten ikke har økt under denne regjeringen. Det er bare én måte å sikre at skolene får de pengene Stortinget mener de skal ha på, så lenge det ikke gjennomføres en stykkprisfinansieringsordning, som Fremskrittspartiet ønsker, hvor pengene følger eleven – og det er ved øremerking. Fremskrittspartiet foreslår derfor å sikre skolene penger ved å øremerke 400 mill. kr til grunnskolen og 200 mill. kr til videregående skole over kommunalbudsjettet. Det er kanskje på tide at SV-statsråden gjør noe konkret for å øke pengeflyten og kvaliteten i grunnopplæringen – annet enn å prate. Øremerking er et virkemiddel jeg tillater meg å anbefale statsråden å se nærmere på. Norge er en nasjon med sterke bånd til vår kristne kulturarv. Fremskrittspartiet mener det er riktig og viktig at stat og kirke skiller lag, slik at Kirken kan få sin selvstendighet og ikke bli politisk overstyrt. Det er fortsatt mye arbeid som gjenstår før en kan finne en modell som dette hus samlet kan gå for i forbindelse med den fremtidige tilknytningsformen mellom stat og kirke. Det er varslet en stortingsmelding om det. Men da bør man bruke tiden på å bygge den folkekirken vi alle sier vi er enige om at vi skal ha. Isteden ser vi en regjering som kutter dramatisk i det kirkelige demokratiet, prostereformen fylles ikke opp, kirkebyggene forfaller, og Opplysningsvesenets fond tappes kritisk for ressurser. Det kan virke som om Regjeringen driver en form for aktiv nedbygging av Kirken, i påvente av et politisk kompromiss om Kirkens fremtidige tilknytningsform. Det er meget bekymringsfullt. Jeg har riktignok merket meg at komiteflertallet øker presisjonsnivået bitte lite grann når det gjelder Opplysningsvesenets fond, men forsvinnende lite. Fremskrittspartiet foreslår også i år et skikkelig løft for folkekirken, gjennom å bevilge penger til mer enn 50 nye prestestillinger, tilbakeføring av Regjeringens kuttforslag i det kirkelige demokratiet og videreføring av rentekompensasjonsordningen for kirkebygg med 150 mill. kr. Vi står også sammen med de øvrige opposisjonspartiene om en sterk omtale av Opplysningsvesenets fond. Den bør regjeringspartiene, Kirken, Opplysningsvesenets fond, departementet og den øverste domstol merke seg. Det bringer meg over til innspurten i dette innlegget. Også i år er jeg stolt over den fantastiske samlingen som fremvises på opposisjonssiden. Til tross for at representanten Anniken Huitfeldt forsøker å fremstille det som om det er splittelse i opposisjonen, står altså Fremskrittspartiet, Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti sammen om omfattende merknader. Vi står sammen om 16 konkrete forslag, noen står sammen om flere. Og ikke minst er vi sterkt samlet om hovedprioriteringene i budsjettet knyttet til forskning og høyere utdanning. Måtte denne velvilje til å finne gode, praktiske løsninger vedvare og spre seg til de øvrige fagkomiteer. Med dette tar jeg opp forslagene fra Fremskrittspartiet og forslaget fra Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti.