Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-18:
En kan ha sympati for utgangspunktet til Kristelig Folkeparti i denne saken, men klok av skade, når vi ser hvordan Regjeringen har forvaltet industrien på disse områdene tidligere, vil Fremskrittspartiet ikke støtte forslaget. Det reiser likevel en diskusjon om virkemiddel, som er viktig, men der tror jeg vi med fordel kan vente på en grundigere drøfting av Klimakur, slik at vi får en helhet i det vi holder på med. Når jeg sier «klok av skade», er det med henblikk på at klimakvoteloven, som mye av industrien er underlagt, har en særdeles streng tildeling til norsk næringsliv. Regjeringen har altså ikke vært opptatt av å sikre konkurranseevnen til de industribedriftene som faller inn under klimakvoteloven, men har vært opptatt av å skryte av at en har den strengeste tildelingen av alle land som er med i Kyoto-avtalen. Det har som konsekvens at norsk næringsliv i global konkurranse har et annet kostnadsbilde enn konkurrentene. Det betyr at de har dårligere margin og i lengden vil tape i den internasjonale konkurransen, selv om de i utgangspunktet har bedre miljøregnskap enn konkurrentene. Særnorsk nasjonal tilnærming ødelegger rett og slett konkurranseevnen. De tapper også industrien for kapital ved at industrien må gjennomføre kvotehandel for penger som de alternativt kunne ha brukt på å utvikle sin konkurranseevne, utvikle teknologi som i framtiden kunne ha gitt større kutt hvis en hadde vært mer fleksibel fra Regjeringens side. Fremskrittspartiet har i spørretimer utfordret Regjeringen på dette området og gjort som norsk industri også har ønsket, f.eks. sagt at en innenfor kvoteregimet er enige om at hvis den norske industrien setter av penger til forskning, utvikling og ny teknologi eller gjennomfører tiltak i Norge som gjerne er dyrere enn det kvoten tilsier at en burde gjøre i Norge, skal en likevel bli belønnet med å få en bedre kvotetildeling enn en ellers ville fått – ergo: en fleksibilitet fra Regjeringens side der en viser at hvis du tar ansvar for norsk industri, vil du ikke måtte ta hele kostnaden selv. Du vil få dekket en del ved at du altså da må kjøpe færre kvoter. Det har Regjeringen avvist, for sånn kunne en ikke holde på innenfor kvoteregimet. Nå tror ikke jeg at det slaget er tapt for evig og alltid, men det har likevel vært utgangspunktet, som viser at en altså ikke har hatt industriens beste i tankene. En ser det også i forhold til det som er et gjennomgangstema i forslaget, i begrunnelsen, nemlig at det gjerne er et større potensial for CO2-fangst og -lagring fra industrien enn fra gasskraftverkene når en ser på kostnadene. Samtidig vet vi at det gjenstår en del på teknologisiden når det gjelder dette. Når en ser på hvordan gasskraftverk i Norge blir behandlet – Industrikraft Møre på Fræna får krav om CO2-rensing ved oppstart, en teknologi som Regjeringen selv anerkjenner ikke er kommersielt tilgjengelig, og derfor må bruke milliarder av kroner for å utvikle på Mongstad, men private aktører må altså stå til ansvar og gjennomføre, eller implementere, denne kommersielle teknologien for egen regning for å kunne starte gasskraftverket – ja så stoler ikke jeg på at Regjeringen vil være fornuftig når det gjelder annen industri i forhold til å stille urealistiske krav. Den risikoen vil ikke jeg utsette industrien for. Derfor vil jeg gjerne at Regjeringen følger opp temaet videre og i sitt arbeid med Klimakur kommer til Stortinget og viser at den har fått et annet syn på dette, at den virkelig forstår behovet det norske næringslivet har for å ha konkurransedyktige rammebetingelser, og at en i samarbeid med næringslivet og industrien kan finne ordninger som gjør at en prøver å utvikle teknologi i Norge, at en prøver å implementere teknologien i Norge, men at en ikke samtidig straffer industrien økonomisk ved å ha avgifter eller kvoteplikt utover det som andre land har. Det viktige her hvis en skal sikre tiltak og sikre at norsk industri fortsatt er ledende på sine områder, er å sikre at de pengene som brukes på miljø, forblir i industrimiljøene, og ikke går inn i statskassen og at industrien i tillegg må finansiere eventuelle tiltak. Det betyr ikke, med den politikken Regjeringen har ført, at industrien legger ned over natten og blir borte, men det betyr at en neste gang en skal reinvestere, tenker seg godt om, om Norge er det landet der en føler en har forutsigbarhet og konkurransevilkår som gjør at det er attraktivt å investere her. Det er nok å se på mitt hjemfylke, Rogaland, og Hydros vegring mot å bygge ny aluminiumsproduksjon der – det viser at Norge ikke akkurat har vært attraktive på dette området i det siste.