Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-30:
La meg innledningsvis vise til saksordførerens innlegg, og også til siste innlegg, som hadde en slik bredde at man alltid kan være enig i noe av det som ble sagt – både bekymringene og den meget optimistiske avslutningen. Jeg må nok si at jeg ikke deler noen av ytterpunktene. Jeg tror ikke en kontrollhøring kan sikre oss et godt sykehus. Det er jeg helt sikker på. Men den kan belyse en del av prosessen, og det har den gjort. Selve høringen og behandlingen i komiteen brakte lite nytt frem om prosessen. Jeg er enig i at den ga et helhetlig og interessant bilde av prosessen, men lite nytt, bortsett fra det som kom frem ved en tilfeldighet under avslutningen av høringen. Det skal jeg komme tilbake til – det som gjelder ventelistejuks. Hvis jeg skal gjøre et forsøk på å gi et inntrykk av hvorfor det har gått delvis galt, hvorfor prosessen har vært mer komplisert og mer utfordrende enn nødvendig og også satt pasientsikkerheten i fare – ikke mer enn det, men det har vært problemer – må jeg si at det er tre forhold som jeg tror teller med. Det mest åpenbare er at IKT-systemet burde vært på plass først. Der er jeg enig med representanten Kolberg. Det gikk galt på alle mulige måter. Det er i grunnen ganske underlig, for norsk offentlig sektor har jo en serie skandaler å vise til og kunne ha lært av skandalene. Innenfor helse og sosial har man hatt en serie anskaffelser av IKT-systemer som har gått jevnt galt og kostet mye penger. Det hadde vært mulig å lære enten av disse eller av andre sykehus hvor det har gått godt. Det finnes også eksempler på det siste. Helse Sør-Øst har altså valgt en organisasjonsform på sin IKT-anskaffelse som er egen. Det ser jeg lite begrunnelse for, og det er åpenbart en hovedårsak til de problemene som senere meldte seg. Det andre var at man, i ettertid betraktet, burde hatt mer av bygningsmessig integrasjon på plass før prosessen om fusjon ble startet. Man har slitt med mange gamle bygninger, uhensiktsmessig plassering og avdelinger som har jobbet på forskjellige steder. Det har skapt mange praktiske problemer. Det hadde vært klokt – i ettertid betraktet, jeg legger til det – kanskje å vente litt med å starte prosessen og hatt mer på plass før prosessen ble kjørt i gang. Det var det andre momentet. Det tredje momentet hører mer politisk til statsrådens ansvar. Det hadde, tror jeg, vært klokt om statsråden litt tidligere hadde startet sin mer intense overvåking av prosessens gang. Det er lett å si i ettertid. Men systemet er i alle fall slik at statsråden har det ultimate ansvaret og alle fullmakter til å gi ordrer nedover. Det er det ingen tvil om. Man kan si mye om systemet ellers, men at statsråden har mulighet til å gi ordrer, derom hersker det ingen tvil. Den mer intense overvåkingen av prosessen hadde det vært en fordel at hadde startet tidligere. Det er, i ettertid betraktet, det man kanskje kan bli klok av. Kanskje kan man lære litt av det. Dette er jo en prosess med en sammenslutning som det ikke finnes maken til ellers i Norge – men noe kan man lære. Jeg er enig med Martin Kolberg også i to andre observasjoner. Det er skremmende å observere den totale mangelen på kommunikasjon som eksisterer i et system der de ansatte hevder at de år etter år har rapportert om ventelistejuks, men ikke blitt hørt, og samtidig få avdekket gjennom revisjonsrapporten at verken de to tidligere nevnte direktører eller nåværende direktør ved OUS har visst, eller fått rapporter, om det. Her er det med andre ord noen som ikke taler sant, eller noen som går rundt hverandre. Mangel på kommunikasjon er den mest diplomatiske fremstillingen av det som jeg tror det er mulig å gi. Det skremmer også meg, i likhet med representanten Kolberg, at det avdekkes en så systematisk fryktkultur ved deler av OUS som det er nevnt i innstillingen, og som rapporteres fra de ansattes organisasjoner. En fryktkultur er ikke et godt grunnlag for god kommunikasjon og heller ikke et godt grunnlag for god pasientbehandling. Ventelistejukset kom opp ikke som følge av komitébehandlingen, men på grunn av en TV 2-reportasje. Det er mulig at den var initiert av komitébehandlingen – det er ofte slik nyheter kommer frem. Det er skremmende å sitte og observere at dette dukker opp fra media og ikke internt i systemet. Dette burde vært avdekket i sykehusets eget system – ikke av media. Det er sagt av konsernrevisjonen, og jeg legger det til grunn, at regelverket er uklart og trenger en overhaling. Det er en samlet komité som forventer at statsråden vender tilbake til Stortinget med forslag om et forbedret system og et forbedret regelverk. Det henger i hop. Regelverket må være så klart at det kan praktiseres, og praksis må i tillegg gjennomgås. Til slutt: Det var representanten Kolberg som sa at det er blitt «stillere i stua» – jeg antar at «stua» er et overført begrep på det offentlige rom – om en pause i prosessen. Det er vel egentlig ingen som har ønsket pause i seg selv, men man har fått varsler gjennom media som har vært urovekkende. Denne høringen har på én måte bekreftet og på en annen måte avkreftet en del rapporter. Men det er iallfall slik at statsråden har et ansvar for å følge med hvis hun får nye rapporter fra Helsetilsynet eller fra fylkeslegen, om rett og slett å beordre en delvis pause. Etter å ha hørt statsråden ved utallige anledninger i Stortinget mener jeg å huske at hun har forklart at hun er innstilt på å gi en ordre om et annet tempo hvis det viste seg at det var grunnlag for det. Jeg har lyst til å si at statsråden har alle fullmakter fra Stortinget til eventuelt å ta en pause i prosessen, hvis det viser seg at det går ut over pasientene. Det er de faglige rapportene fra de faglige organer som må legges til grunn, og ikke tilfeldige medierapporter. Den fullmakten har statsråden, selv om man ved tidligere anledninger med intensitet har drøftet om man skulle pålegge et lavere tempo. Jeg oppfatter det slik at den nye ledelsen ved OUS egentlig har lagt opp til et noe lavere tempo, ved at man fortsetter innenfor eksisterende bygningsmasse og har en noe lavere ambisjon om tempo. Men jeg oppfatter det også slik at statsråden har et pålegg fra Stortinget om på alle mulige måter å følge godt med på pasientsikkerheten. Og jeg legger vekt på det som også Kolberg la vekt på: Ansattes medvirkning er helt nødvendig for å få denne prosessen til å lykkes.