trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Jeg synes det var riktig festlig at Jan Tore Sanner nå snakket om å satse på skole og utdanning, og jeg er veldig glad for at Høyre faktisk har begynt å gjøre det. Men når det gjelder innholdet i skolepolitikken, og det er jo det som er det viktige – Kristin Halvorsen kan gjerne le, men jeg har ingen problemer med å finne tilbake til forslag fra midten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet som ble hudflettet fra Høyres side, og som nå er viktige elementer i Høyres politikk – er vi veldig glad for at Høyre først endret sin politikk i samsvar med det vi har stått for tidligere, og så vil satse på det, men Høyre har fremdeles ikke tatt det siste skrittet. Hvis vi skal satse på skole og utdanning fra Stortinget, må vi gjøre det til et statlig ansvar. Det hjelper ikke å pøse ut noe penger til Kommune-Norge, så de kan bygge flere kulturhus, ansette flere byråkrater og bruke mer på representasjon. Det er jo først i det øyeblikket Stortinget på statsbudsjett bevilger direkte til skole og utdanning, at vi kan snakke om å satse på det. Vi har nå i over ti år sagt at skole og utdanning må bli et statlig ansvar, slik at vi kan styre pengene til skole- og utdanningsinstitusjoner. Vi har etter 15 år greid å få et flertall for dette når det gjelder sykehusene – med Høyre-støtte og til slutt Arbeiderpartiets. Det er en tilsvarende reform vi trenger i skole og utdanning, slik at vi får et best mulig tilbud på dette området over hele landet og ikke blir avhengig av lokalpolitikeres innfall i budsjettsituasjoner. Det er jo det som også er årsaken til at vi har hatt et forfall i skolebygninger. Der har det vært et desibeldemokrati. De som har ropt høyest i borggården når budsjettet vedtas, har fått penger, og så har man hver gang utsatt vedlikeholdet av skolebygningene. Det er det vi må få slutt på. Vi må få en helhetlig styring også av den sektoren. Men jeg regner vel med at det tar fire-fem år før Høyre kommer til akkurat det standpunktet også.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Jeg vil veldig kort si at vi synes at dette var en jobb som burde overlates til det nyvalgte Stortinget. Det har vi gitt uttrykk for i et møte hos stortingspresidenten. Samtidig synes vi det ville vært naturlig at man hadde innhentet noen synspunkter på hvem som bør velges inn i dette fra litt forskjellige andre. Derfor vil vi ved å stemme mot forslaget markere at vi synes det ble litt for mange partipolitikere. Innlegget gjelder saken på tilleggsdagsordenen, jf. Carl I. Hagens kommentar på neste side.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Jeg viser til det innlegget jeg holdt under sak nr. 11, og som hørte hjemme her. Det ble selvsagt fremført på grunn av en inkurie, som det pleier å hete. Jeg vil bare vise til det glimrende innlegget under sak nr. 11, og anbefaler Fremskrittspartiets gruppe om å stemme mot innstillingen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
President!
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Ærede president! I denne fireårsperioden har jeg hatt gleden av i mesteparten av tiden å lede den nest største stortingsgruppen, etter Arbeiderpartiet. Og fordi jeg også har vært den representant som fra tid til annen har tillatt meg å være uenig med presidenten i enkeltsaker, og også tatt ordet flest ganger etter møtets slutt, vil jeg benytte denne siste anledning til å få lov å si et hjertelig takk for de åtte årene som stortingspresident Kirsti Kolle Grøndahl har ledet Stortinget. Det har vært gjort på en utmerket måte på tross av noen få enkeltsaker. Derfor synes jeg også at jeg er berettiget til å si at stortingspresident Kirsti Kolle Grøndahl virkelig har fått sitt navn inn i historien gjennom den reformvirksomhet som har vært gjennomført i de siste åtte årene. Det har vært innført spontanspørretime, det har vært innført skriftlige spørsmål, og det har vært innført nye voteringsordninger. Dette møtet hadde i gamle dager vart minst to timer lenger, til opplysning for dem som ikke har vært her så lenge som enkelte av oss. Det har vært en enorm besparelse. Stortingspresident Kolle Grøndahl har også tatt initiativ til et grunnlovsseminar, som har medført større interesse for den type spørsmål. Det har blitt nedsatt – etter hennes initiativ – et grunnlovsutvalg, som er i arbeid, og som allerede har avgitt en delinnstilling og gjennomført høringer. Det har også vært gjennomført andre betydelige reformer. Jeg vil få lov til å takke og gratulere stortingspresident Kirsti Kolle Grøndahl med meget godt utført arbeid. Hun vil få sin plass i Stortingets historie. Og helt til slutt ærede president, fordi vi av og til har tillatt oss å være litt uenige når det gjelder ditt ivrige engasjement for den såkalte kvinnesaken og kvinnerepresentasjon, er det en spesiell glede for meg å ønske stortingspresident Kolle Grøndahl lykke til som fylkesmann!(Munterhet i salen) (Akklamasjon i salen) (Munterhet i salen) (Akklamasjon i salen)
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2001-06-15:
Det var interessant å registrere i den siste replikkvekslingen den frykten som Tom Thoresen uttrykker for å gi Fremskrittspartiet innflytelse i norsk politikk. Vi har registrert at det i løpet av den fireårsperioden som er gått, faktisk er Arbeiderpartiet av samtlige i denne sal som har bidratt mest til å gi Fremskrittspartiet innflytelse. En av disse sakene er IT Fornebu, som jeg gjerne vil be Carl I. Hagen si litt om. Dette var en stor sak i 1998-1999. Nå har det gått to år siden Stortinget fattet sitt vedtak, og det er mye som tyder på at prosjektet som Fremskrittspartiet var med og kjempet gjennom i Stortinget, sliter sterkt med å komme i gang. Det er liten framdrift, og innholdsmessig er det fortsatt mye uavklart. En foreliggende statusrapport bekrefter dette. Mange planer er igangsatt uten endelige avklaringer, og en rekke prosjekter beskrives i denne statusrapporten som fortsatt på idéstadiet. Kommunaldepartementet forklarer manglende framdrift i prosjektet med nødvendige avklaringer i forhold til ESA, at eiendomsoverdragelsen fra Oslo kommune tok lengre tid enn forutsatt, og at kollektivtransportløsninger foreløpig er i det blå. I de siste dagene har det også blitt kjent at SINTEF og BI går ut av styret i IT Fornebu. Da er det grunn til å si at det går rimelig trått med det prosjektet som Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet vel på det tidspunktet så på som et prestisjeprosjekt. Spørsmålet til Carl I. Hagen blir derfor om han er tilfreds med prosjektets framdrift, og om det svarer til de forventninger og forutsetninger som han og stortingsflertallet på det tidspunktet hadde til prosjektet. Hvis ikke: Ser Hagen da behov for å utsette ytterligere innbetaling av aksjekapital til nærmere avklaringer er foretatt i forhold til hvorvidt Stortingets forutsetninger om innhold og framdrift er ivaretatt, i tråd med det forslag som Lars Sponheim har fremmet i Stortinget i dag?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-15:
Det prosjektet som representanten nevner, er en gjenganger i Stortinget. Jeg husker fra mine tidligere år i finanskomiteen at det kom ofte opp i forbindelse med både revidert og ellers. Hva er så grunnen til at ikke SV smeller til med støtte til et prosjekt som jeg tror koster en halv milliard kroner eller noe slikt hvis det blir realisert? Det er rett og slett fordi vi tror at hvis man er opptatt av sikkerhet langs kysten, og har en halv milliard kr til disposisjon, kan man gjøre mange bedre og lurere ting for å ruste opp sikkerheten. Det dreier seg om fyrtjenester, det dreier seg om redningstjenester, det dreier seg om Kystvaktas muligheter – det finnes rett og slett mange andre tiltak for å styrke sikkerheten som bør komme foran Stad-tunnelen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-15:
Jeg er veldig glad for at Kjellaug Nakkim tar opp disse spørsmålene, de ligger meg tungt på hjertet. Jo flere barn og unge vi klarer å inkludere i ulike fellesskap, jo flere er det som får prøvd seg og får en tilhørighet, og jo færre er det som kan rekrutteres til andre steder der de får tilhørighet. Dette er det viktigste og vesentligste forebyggende arbeid man kan bedrive, selv om jeg først og fremst vil legge vekt på den verdien det har i seg selv. Og jeg synes det hadde vært fint om flere Høyre-folk også kunne være opptatt av dette. For det er jo veldig mange av de frivillige organisasjonene som står laglig til for hugg når kommunene har elendig økonomi, og altfor mange kroner blir spinket og spart på dem, selv om vi på dette feltet vet at vi kunne utløse veldig mye aktivitet for lite penger. Så hvis dette også kunne bli virkeligheten for Høyre-folk land og strand rundt – og man kunne gjerne begynt i Oslo f.eks. og sørget for at mange av de ungdomstiltakene som har lidd en sakte død i hovedstaden, fikk noen kroner sånn at de kunne blomstre opp igjen – hadde det vært skrekkelig viktig. Jeg tror vi må nærme oss dette på flere fronter. For det første må vi over statsbudsjettet drive en aktiv gjødslingspolitikk for at frivillige organisasjoner skal kunne få direkte tilskudd. Så må kommunene gjøre det samme for å sørge for at egenandelene blir så lave at alle barn kan delta. Dette er også en del av det som er dagens fattigdomsproblem. Fattigdom i det rike Norge handler i veldig stor grad om hvorvidt man har råd til å være med på det som barn og unge stort sett er med på. Så jeg takker intenst for engasjementet fra representanten Nakkim. Jeg ønsker et godt samarbeid på dette feltet, og håper at hennes hilsen går direkte til byrådet i Oslo.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-06-15:
En viktig og riktig prioritering er prioriteringen for å kunne gi barn og unge en god oppvekst. Av vesentlig betydning for å kunne oppnå dette er bl.a. å ha en god skole, og også at barn og unge kan delta i forskjellige fritidsaktiviteter. I Norge er det en tradisjon for at så godt som nesten alle former for fritidsaktiviteter er organisert gjennom utallige klubber og foreninger av alle sorter, spredt rundt om i hele Norges land. Jeg registrerer at SV har som målsetting å frita barn og unge for egenandeler vedrørende kultur- og fritidstilbud. Dette synes jeg er meget positivt. Begrunnelsene for å fjerne egenandelene er gode, fordi høye egenandeler ekskluderer mange fra det sosiale fellesskap det er å delta i forskjellige aktiviteter. Noen foreldre har kanskje ikke økonomi til det, mens det er andre som heller ikke prioriterer dette. Årsaken til at egenandelene har blitt så høye, er at det har blitt langt vanskeligere og langt tøffere å drive disse klubbene og foreningene – enten det gjelder speideren, idrett, teater, fotball, musikkkorps eller hva det nå kan være. Mitt spørsmål er: Hvilken innretning har SV tenkt seg for at det skal kunne la seg gjennomføre å fjerne disse egenandelene? Er det å støtte de frivillige organisasjonene ved forenkling av regler og lover og direkte støtte, eller er det å gi enkelte en fribillett utvalgt via kommune eller stat? Eller er det bare et fromt ønske?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Jeg stemte feil. Jeg skulle stemt for.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Vi vil fordele pengene rettferdig, slik at de svakeste får hjelp. Alle kan bli syke og ha behov for rehabilitering. Jeg har gode venner som ikke ville ha levd i dag uten et opphold på en opptreningsinstitusjon i en gitt situasjon. Dette høres dramatisk ut, men livsfarlig høyt blodtrykk i tillegg til andre alvorlige lidelser kan være det. Vi har mange opptreningsinstitusjoner, og jeg vil hevde at de alle er av stor betydning når det gjelder behandling og etterbehandling for å bedre funksjonsevnen til mange. Store operasjoner eller belastninger over tid nødvendiggjør intensiv opptrening med profesjonell hjelp. Mange eldre har mulighet til å greie seg selv etter et opphold, og mange har fått hjelp til å komme seg på beina og videre i livet. Mange av opptreningsinstitusjonene tar imot flere kategorier pasienter og har tilbud for forskjellige lidelser. Noen har spesialisert seg på én lidelse, men har også tilbud for andre pasientgrupper. Paulsrud, Sofienberg, Steffensrud, Tonsåsen – jeg kunne nevnt mange. Alle har de gode tilbud som hjelper mange pasienter. Og kvinner i distriktet har et arbeid å gå til og gjør en samfunnsnyttig innsats. Jeg er glad for den tilleggsbevilgningen som nå kommer i revidert. Egenbetalingsordningen ble endret til gode for pasientene, men det har medført en utilsiktet virkning som har forverret den økonomiske situasjonen for noen av institusjonene. Jeg vet at flere av dem sliter, det arbeides mange timer for en liten betaling, og regnskapet må følges nøye fra måned til måned. I går møtte jeg lederen for Wolla. Der har flere av betjeningen gått inn med egenkapital for å sikre arbeidsplassen sin. De har hevet kompetansen innen kreftomsorgen og har et tilbud for brystkreftopererte kvinner. Men de sliter med økonomien og bruker mye av kreftene sine på det arbeidet. Jeg har ikke oversikt over hvor mange av institusjonene som har et tilbud for kreftpasienter, men jeg vet at Paulsrud har det. Dette er viktige tilbud, forholdsvis nært beliggende til Gjøvik sjukehus, hvor det nå bygges ut en kreftenhet med økt strålekapasitet. Departementet har nå en gjennomgang av opptreningsintitusjonene og deres rammebetingelser. Det er viktig å finne et balansepunkt som ivaretar pasientenes behov, og som setter institusjonene i stand til å fortsette dette viktige arbeidet.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Mildt sagt må man vel kunne si at infrastrukturen i Norge er meget variabel. Sammenligner man med mange andre europeiske land, kan man slå fast at veistandarden er et trist kapittel. Skiftende regjeringer har totalt neglisjert utbyggingen av E6 gjennom Østfold, mens Sverige har bygd ut en omtrent ti ganger så lang strekning til firefelts motorvei. Dette arbeidet samt arbeidet med en ny Svinesundbro avsluttes i 2007, og dette skjer uten bompengefinansiering. E6, sammen med E18 til Sørlandet, har en spesielt stor trafikktetthet, og er meget sterkt belastet med ulykker. Situasjonen pr. i dag er at veistrekningen til tider nærmest bryter sammen. Når turistsesongen tar til for fullt, med den ordinære valfarten til Sverige, og når Norges største tungtrafikk ruller samtidig på de samme veistrekninger, behøver man ikke ha stor fantasi for å forstå hvilke problemer det skaper for å få avviklet trafikken på landets hovedvei nr. 1. I forbindelse med stortingsdebatten om Nasjonal transportplan i februar ble det ikke flertall for konkrete endringer, men ifølge Østfold-kollega Signe Øye er det fra hennes side blitt uttalt til mediene at det blir mer penger til stamveien gjennom Østfold i årene som kommer. De statlige bevilgningene vil øke, blir det skråsikkert hevdet fra samme hold. Det er også understreket at det er behov for en rask gjennomføring av tiltakene, både når det gjelder hensynet til fremkommelighet, og ikke minst når det gjelder hensynet til trafikksikkerhet. Hvor er de tilstrekkelige bevilgninger blitt av? Ikke engang en avtale om en 50/50 pst.-fordeling av investeringene på E18 i Indre Østfold mellom stat og kommune er blitt innfridd. Avtalen er blitt brutt. I stedet skyver man den sårt trengte tempoplanen for utbygging langt ut i tid. Så hvor er den bebudede forseringen i de årlige budsjetter, inkludert revidert budsjett? Her må det vises ansvar, og derfor foreslår representanten Vidar Kleppe og undertegnede at utbygging starter umiddelbart uten bompengefinansiering. Arbeidsgruppen for bedre kommunikasjon mellom Oslo og Gøteborg fyrer av en kraftsalve mot ansvarlige politikere for at de ikke tar problemene med vei gjennom Østfold på alvor. Statens vegvesen i Østfold er sikker på at flere vil miste livet, spesielt på E6, før en eventuell firefelts motorvei er ferdig en gang i fremtiden. Hittil i år, i løpet av fem måneder, har elleve mennesker mistet livet på strekningen gjennom Østfold fylke. Siden en firefelts E6 ble åpnet i Akershus fylke, er det ikke skjedd noen dødsulykker. Hva skjer nå? Mens man venter på et initiativ fra stortingspolitikerne, setter man opp en betongvegg mellom kjørefeltene på deler av E6. Det er de løsningene man kommer med. Ifølge Econ Senter for økonomisk analyse vil det ikke bli noe press i økonomien ved at man bevilger rundt 3 milliarder kr mer til utbygging av veier i Norge. Jeg vil bare ha sagt det, i og med at vi fremmer et forslag om omprioriteringer her på 3,3 milliarder kr til veiformål. Jeg tar herved opp forslaget fra Vidar Kleppe og undertegnede.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Jeg tar ordet for å kommentere to helsepolitiske forslag som er fremmet etter at innstillingen i saken ble lagt fram. Det første forslaget er fremmet av representanten Dag Terje Andersen på vegne av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre om å bevilge 20 mill. kr i tillegg til innstillingen til styrking av blåreseptforskriften § 9. Jeg finner det meget tilfredsstillende at det ved denne bevilgningen blir skapt rom for å inkludere flere medisiner i ordningen for pliktmessig refusjon. Det kan synes som et beskjedent beløp i den store sammenheng, men det vil gi rom for å inkludere f.eks. legemidlene Vioxx og Celebra med virkning fra 1. juli 2001. Dette er medisiner det fra et helsepolitisk synspunkt er ønskelig å inkludere, og som vil ha stor betydning for mange leddgiktpasienter og pasienter med reumatiske lidelser. Den andre saken gjelder forslaget fra representanten Enoksen på vegne av Senterpartiet om at ingen fylkeskommune skal være tvunget til å redusere aktivitetene ved sine fylkessykehus annet halvår 2001 på grunn av trang økonomi, og at eventuelle underskudd som opparbeides i 2001, skal dekkes i forbindelse med sykehusoppgjøret mellom staten og fylkeskommunene. Jeg har stor forståelse for ønsket om å unngå redusert aktivitet ved fylkessykehusene. Jeg mener også at det budsjett som ble vedtatt i samarbeid mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, og som nå har vært gjenstand for behandling i revidert nasjonalbudsjett, gir grunnlag for å unngå det. Om så skulle vise seg ikke å være tilfellet, skyldes det i hvert fall ikke det vedtak Stortinget nettopp har fattet om at staten skal overta ansvaret for sykehusene fra kommende årsskifte. Vi har ennå ikke noen samlet oversikt over den økonomiske utvikling i fylkeskommunene og ved deres forskjellige sykehus så langt i år, men det vil være et nært samarbeid mellom staten, sykehusene og de nåværende sykehuseiere, dvs. fylkeskommunene, i tiden fremover i forbindelse med overføringen av eieransvaret til staten. Som ledd i dette vil vi selvsagt følge utviklingen i sykehustilbudene svært nøye og vurdere eventuelle ekstraordinære tiltak, om det viser seg nødvendig. Jeg mener det vil være en bedre måte å håndtere den økonomiske situasjon for sykehusene på enn på et generelt grunnlag å vedta en dekning av alle eventuelle fremtidige underskudd.
Annelise Høegh (Høyre), 2001-06-15:
President, er det anledning til replikk siden det er etter en statsråd?
Annelise Høegh (Høyre), 2001-06-15:
Jeg har lagt merke til at hver gang Arbeiderpartiet føler seg truet, sier de at Høyre er en trussel mot velferdssamfunnet. Det skjedde i 1965 da daværende sosialminister Olav Gjærevoll skrev brev til alle Norges pensjonister og hevdet at Høyre ville gå imot å innføre folketrygden. Noe lignende skjedde i 1981, og det skjer i dag. Historisk sett kan vi kanskje derfor føle oss ganske trygge på at slike grunnløse påstander vil gi Høyre et kjempegodt valg. Men hva er det Arbeiderpartiet mener er beviset for at Høyre er en trussel mot velferden? La oss ta dagens sak som eksempel. Hvem er det som foreslår at ikke bare Rikshospitalet, men også de øvrige regionsykehusene får bedret sin økonomi for å opprettholde pasienttilbudet? Det er Høyre, ikke Arbeiderpartiet. Hvem er det som foreslår at revmatikere og astmatikere får nye medisiner med færre bivirkninger på blå resept? Det er Høyre, ikke Arbeiderpartiet. Først i tolvte time kommer Arbeiderpartiet og mellompartiene etter. Det er bra, men jeg er ikke sikker på at det ville skjedd dersom ikke noen hadde gått foran og presset, både pasienter og partier. Hill-Marta Solberg sa i debatten om sykehusreformen for noen dager siden at Høyre vil privatisere helsevesenet og la lommeboken avgjøre tilgangen til helsevesenet. Det vil vi ikke. Vi sikret flertall sammen med Fremskrittspartiet for den nye sykehusreformen med 100 pst. offentlig finansiering av statlige sykehus. Det har ikke mye med privatisering å gjøre. Men Høyre vil ha variert eierskap til sykehusene der både frivillige og rent private interesser får medvirke. Det vil vi fordi det borger for mangfold og nytenkning til pasientenes beste. De bryr seg ikke spesielt om hvem som eier og driver sykehusene, dersom staten betaler regningen, og det gjør den like mye i vår modell som i Arbeiderpartiets. For noen år siden drøftet Stortinget modernisering av en rekke trygdeordninger. Det var den gang Hill-Marta Solberg var sosialminister og la frem den såkalte velferdsmeldingen. Hvem utgjorde stort sett flertallet i synet på folketrygden, velferdssamfunnets ryggrad? Det var nettopp Arbeiderpartiet og Høyre. Så hvordan kan man da få det til at det er Høyre som er en fare for velferden? Det er Arbeiderpartiet som legger til side utredningene, som Moland-utvalget og Olsen-utvalget, for å vurdere en fondsbasering av tilleggspensjonene som en trygghetsreform for hele folketrygden. Det er Arbeiderpartiet som lider av beslutningsvegring, og sender spørsmål som allerede er utredet, ut til nye pensjonskommisjoner. Velferdssamfunnet skal forsvares gjennom forandring. Vi skal forbedre, endre og tilpasse velferdsordningene til en ny virkelighet og til nye generasjoners krav. Det er Høyres vei.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Vi har i den senere tid fått opplysninger om at økonomien ved flere av våre regionsykehus er i en grunnleggende ubalanse, som de nåværende eierne, fylkeskommunene, ikke ser ut til å ha økonomiske muskler til å håndtere fullt ut. Dette viser – etter Arbeiderpartiets mening – at reformen med 100 pst. statlig eierskap og organisering gjennom foretak som Stoltenberg-regjeringen fremmet og fikk vedtatt i Stortinget, i høyeste grad var nødvendig. At den enkelte fylkeskommune er for liten – nesten i bokstavelig forstand – til å bære regionsykehusene på sine skuldre, har blitt mer og mer åpenbart. De utallige besøk i storting og regjering fra regionsykehusene også tidligere når problemene har toppet seg, bare bekrefter det jeg her sier. Året 2001 er ekstraordinært i den forstand at fylkeskommunene forbereder seg til å overlevere sykehusene til staten. Med bakgrunn i denne overgangsfasen med skifte av eier og i den økonomiske situasjonen spesielt regionsykehusene synes å være, er jeg for så vidt glad for de signaler som helseministeren nylig gav om en oppfølging på dette området. Dersom en gjennom denne kontakten skulle avdekke en situasjon som skulle tilsi behov for ekstraordinære tiltak, også økonomiske, må man forutsette at Regjeringen tar de initiativ som situasjonen måtte tilsi. Jeg viser også til vår parlamentariske leder, Hill-Marta Solbergs, innlegg tidligere i dagens debatt. Helseministeren kommenterte forslag nr. 121 som Enoksen har lagt fram. Jeg vil bare si at det ville være svært oppsiktsvekkende om Stortinget i denne sak skulle gi en blankofullmakt til alle fylkeskommunale sykehus til å bruke de midler de måtte ønske å bruke, og de så skulle sende regningen til en annen part, staten. Så en kort kommentar til spørsmålet om en ny organisasjonsmodell for en sentral sosial- og helseforvaltning, som bl.a. innebærer at elleve etater slås sammen. Det aller viktigste er å ha en sterk faglig sosial- og helseforvaltning. Den oppdelingen vi har i dag, kan føre til en uønsket oppsplitting av fagmiljøer. Den kan føre til uønsket dobbeltarbeid. Dette kan sette en sperre for nødvendig samarbeid og derved svekke de faglige resultater. Videre er det viktig at vi ikke ordner oss med større sentralt byråkrati enn det som faglig sett er ønskelig og nødvendig. Vi bør hele tiden huske på at pasientene ikke er å finne i korridorene verken i departementer, direktorater eller lignende steder. Oppgavene innenfor helse, omsorg og sosiale tiltak vokser. Dette setter krav til god ressursutnytting.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
En av de sakene som nå er til behandling, går på å likestille utleie av private båtplasser med båtforeninger, hvor sistnevnte slipper merverdiavgift. Det er mildt sagt at denne saken har opprørt båtfolket. Alle er i stand til å se at dette fører til en sterk konkurransevridning mellom båtforeningene og de private utleierne. Denne urettferdigheten forsterkes av at de private båtplassutleierne har gjort sine investeringer i anlegg rundt omkring uten å ha fått muligheter til å trekke fra merverdiavgift. I mange områder har ikke båtbrukerne noen valgmulighet. De er henvist til å leie båtplasser av private utleiere, som er merverdiavgiftspliktige. I de tilfeller hvor de private anleggene ligger side om side med båtforeningenes anlegg, blir likevel prisene forskjellige, fordi den ene er avgiftspliktig mens den andre slipper. Jeg må si at denne saken finner sin verdige plass i den etter hvert meget omtalte faunaen av nærmest litt klønete avgiftsvedtak som er gjort av avgiftspartiene i denne forsamling. Imidlertid er det ikke for sent, det er mulig å omgjøre dette i dag.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Det reviderte budsjettet som Regjeringen har lagt fram, er en bekreftelse på Arbeiderpartiets og Regjeringens vilje til å slå ring om velferden. Det å sikre sykelønnsordningen, sikre pensjonene og gjennomføre eldrereformen, psykiatri- og sykehusreformen og fastlegeordningen gir trygghet for den enkelte og gjør Norge til et godt land å leve i. Men dette krever også at vi alle bidrar etter evne, slik at fellesskapet kan bli i stand til å skape den nødvendige basis i form av økonomisk og sosial sikkerhet for den enkelte. Dette grunnlaget er nødvendig for den enkeltes valgfrihet dersom valgfriheten skal gjelde for alle og ikke bare for dem som greier seg i et hardt marked. Offentlige pensjoner, gratis sykehus og skoler for alle koster penger. Derfor ser vi også nødvendigheten av å sikre fellesskapet et økonomisk grunnlag som gjør det mulig å bygge ut den ønskede velferden. Skattepolitikken er et virkemiddel i så måte, men dette virkemidlet må brukes på en rettferdig måte, slik at de som har høye kapitalinntekter og store formuer, bidrar mer, mens de med lave og alminnelige arbeidsinntekter bør få lettelser. Både utbyggingen av den offentlige sektor og en rettferdig skattepolitikk handler om en rettferdig fordeling, hvilket er det grunnleggende for Arbeiderpartiet. Dersom det økonomiske grunnlaget for fellesskapet svikter, er alternativet at velferdsgoder produseres og finansieres på annen måte. Privatisering og høyere egenandeler må nødvendigvis bli svaret, det være seg innenfor sykehussektoren, utdanningssektoren, eldreomsorgen osv. Faren er at det vil gi oss et samfunn der en på en helt annen måte må belage seg på private løsninger, så som private helseforsikringer, private pensjonsordninger osv. Dette vil kunne gi oss et samfunn med store sosiale og økonomiske forskjeller. Det er et samfunn Arbeiderpartiet ikke ønsker. Helt til slutt vil jeg gjøre oppmerksom på en sak som står noe lenger ned på dagsordenen. Det er sak nr. 12, om å instruere ligningskontorene ved behandling av klager på boligligningstakster. Jeg vil gjerne varsle, mens jeg har ordet, at Arbeiderpartiet vil stemme for det forslaget.
Ottar Kaldhol (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Arbeidarpartiet tek alltid tak i dei store utfordringane. Arbeidarpartiet tek også ansvar for at fornying av offentleg sektor er vår tids måte å sikre målet om fridom og tryggleik for alle på. Den største utfordringa er å ta dei rette endringsgrepa, slik at vi kan takle dei utfordringane som kjem, og ikkje minst utnytte dei moglegheitene som både ny kunnskap og ny teknologi gir høve til. Offentleg sektor vert i dag stilt overfor dei same krava til fornying som privat sektor. Etter å ha arbeidd i industrien i mange år veit eg at endringar på arbeidsplassen kan føre til at det vert skapt uvisse om framtida, og at det naturlegvis vert stilt spørsmål ved om endring og fornying er nødvendig. Det finst fleire døme på bedriftsleiarar som ikkje gjorde dei endringane som var nødvendige for å møte utfordringane, slik at arbeidsplassane vart sikra. Men det finst òg mange bedriftsleiarar som i samarbeid med dei tilsette møter utfordringane med mot, vilje og handlekraft. Det er den same utfordringa vi har i offentleg sektor, og vi som politiske leiarar skal vurderast på akkurat same måten. Det er vår evne til å styre utviklinga – med mot, vilje og handlekraft – som viser at vi tek leiaransvaret for ei framtidsretta utvikling i offentleg sektor. Regjeringa viser at den tek dette ansvaret på alvor, gjennom ein prosess med mange konkrete endringstiltak. For Arbeidarpartiet er ikkje endringar i offentleg sektor eit mål i seg sjølv, men vi tek på alvor at fornying er nødvendig som ein reiskap for å sikre oppslutninga om velferdssamfunnet, og ikkje minst foredle det vi har arva. Vi vil ha eit samfunn som også i framtida gir tryggleik og fridom for alle. Vi tek på alvor at det er eit politisk leiaransvar å vise veg inn i ei tid der auka fridom til einskildmennesket er ei stor utfordring for offentleg sektor. Den fridomen vi har i dag til å nytte all tilgjengeleg teknologi heile døgnet, fører til store endringar i samfunnet. Arbeidsoppgåver vert dramatisk endra, ja mange er det ikkje lenger bruk for. Men fridom for alle er meir enn dagleg bruk av mobiltelefon, datamaskin og betalingskort: Fridom er den økonomiske tryggleiken som full løn under sjukdom gir. Fridom er å ha rett til å gå av med pensjon når ein vert 62 år. Fridom er å ha rett til livslang læring. Fridom er å ha rett til medverknad på arbeidsplassen. Arbeidarpartiet tek ansvar for å sette brukarane sine behov i sentrum. Vi tek ansvar for å overføre ressursar frå administrasjon til tenesteproduksjon, og vi tek ansvar for offentleg tilsette sin rett til medverknad i denne viktige saka. Arbeidarpartiet tek ansvaret for at denne fornyinga er vår tids måte framleis å sikre målet om fridom og tryggleik for alle på.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Samme dag som Regjeringen la fram revidert statsbudsjett, viste tallene fra Aetat at 3 146 anleggsarbeidere var ledige. 1 602 stein- og sementarbeidere, 886 anleggsmaskinkjørere og flere hundre andre anleggsarbeidere går nå på ledighetstrygd. En maskinpark verdt over 400 mill. kr. står nå uvirksom. Dette er dagens situasjon, og det er skammelig at Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti ikke vil gjøre det minste for å avhjelpe situasjonen, samtidig som veinettet skriker etter økt vedlikehold, og en hel rekke veiprosjekter står halvferdige. Norge, som flyter over av oljepenger, ønsker heller å ha dyktige veiarbeidere i arbeidsledighet enn å satse på en utbygging av Europas dårligste veinett. Sju fagorganisasjoner i anleggssektoren har advart statsminister Stoltenberg mot den høye ledigheten i bransjen. Til og med LO sier det samme. Kompetansen blir borte, og en verdifull maskinpark står bare og ruster bort. At Arbeiderpartiet svikter veibyggingen, vet vi fra før. Arbeiderpartiet tenker kun på å flå bilistene for mest mulig penger. I dag tar de hele 40 milliarder kr pr. år, mens til vedlikehold, drift og veibygging yter staten tilbake kun 10 milliarder kr. Dette gjør Arbeiderpartiet godt støttet av Kristelig Folkeparti. I et innlegg i Stortinget den 16. mai sa Kristelig Folkeparti-representanten Jan Sahl: «Situasjonen i anleggsbransjen er blitt vanskeligere, og det opplyses at 2 000-3 000 ansatte er permittert eller sagt opp. I ettertid har situasjonen forverret seg, og LO Industri har bedt Regjeringen om å øke bevilgningene til anlegg med minimum 2 milliarder kr i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Sentrumspartiene har lenge påpekt at det var rom for økte samferdselsbevilgninger.» I dag får vi fakta på bordet: Det er og blir Fremskrittspartiet som vil satse på en moderne infrastruktur. Vi i Fremskrittspartiet synes det er bedre å få de 3 000 ledige og alle maskinene i gang til veibygging, og derfor har Fremskrittspartiet foreslått 2 milliarder kr ekstra.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-06-15:
Det har i tilknytning til behandlingen av revidert nok en gang vært en debatt om avgangskullet på Politihøgskolen er sikret jobb. Grunnen til at debatten er reist, er at Stortinget gjennom flere år har styrt inntaket på skolen slik at det har vært et større antall kandidater uteksaminert enn det antallet ledige stillinger som det ved naturlig avgang blir i denne etaten hvert år. Stortinget har til nå sørget for at avgangskullet har fått de jobbene de skulle ha – som Norge trenger og er tjent med – fordi vi har ønsket et større antall politifolk. I denne sammenhengen er det nå blitt reist påstander om at inntil 250 av de 425 som er i kullet, vil stå uten jobb. Venstres gruppe har funnet det rett på nytt å be om opplysninger fra Regjeringen – og Regjeringen har jo tidligere også gitt opplysninger i proposisjonen – og i den sammenheng konstaterer vi at det er Regjeringens vurdering at ca. 250 vil kunne få jobb i stillinger som blir ledige fra nå og senest fram til september, slik at det da gjenstår ca. 175 som ikke har jobb. Ifølge de erfaringstall man har fra de senere år hvor man har tatt inn store kull, og etter vedtak i Stortinget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, vil man ved den tilleggsbevilgning som er lagt inn i finanskomiteens innstilling, kunne gi jobb til ca. 90. Da gjenstår 85. Hvis man også tar hensyn til at finanskomiteen – til Venstres store glede, for dette er en sak vi brenner sterkt for – har opprettet et langvarig prosjekt for å bekjempe alvorlig organisert kriminalitet, med 30 stillinger, er vi i nærheten av et tall på 50–80 kandidater som ikke med det samme vil få jobb. Venstre legger til grunn at Regjeringen følger dette såpass nøye at disse politifolkene ikke blir gående uten arbeid, og at man, om nødvendig, faktisk kommer tilbake i nysalderingen for dette året, slik at de kan sikres for folk i gata. Det er ikke noen tvil om at det er det som det er avgjørende når vi først har så store kull. Så er det også slik ifølge den kunnskap vi alle har, at inntaket til Politihøgskolen for det kullet som kommer neste år, omtrent skal tilsvare den avgangen man da har; etter å ha foretatt en opptrapping, har man altså tilpasset situasjonen. Men Venstre legger sterk vekt på at Regjeringen følger dette nøye, slik at dette anslagsvise tallet, etter de opplysninger vi har fått fra justisminister Harlem i dag, ca. 80 kandidater, ikke blir gående uten jobb, at man sørger for at de får jobb, om nødvendig kommer tilbake i forbindelse ved nysalderingen. Grunnen til at jeg understreker det så sterkt, er at statsministeren selv er veldig opptatt av å få politifolk ut i gatene. Han sier riktignok at det skjer ved å slå sammen politidistrikt. Det er med respekt å melde ikke måten det skjer på. Det kan kanskje gi resultater på lang sikt. Den kortsiktige virkningen får vi ved at disse studentene følges opp på den måten som vi her tilrår, og ved å skaffe karriereveier og statusmessig belønning for politifolk som gjør feltarbeid i gata. Det er hovedgrepene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-06-15:
Jeg stemte feil, jeg skulle stemt for.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-06-15:
Tidligere i denne uka debatterte Stortinget St.meld. nr. 27. Det skal gjøres et betydelig kvalitetsløft for høgskole- og universitetssektoren, slik at Norge kan være i front på kompetanse. Det er det stor enighet om i dette hus. Statsråd Giske kunne ikke svare på spørsmål fra meg om hva det innebærer når Regjeringen sier i meldingen at kvalitetsreformen kan gjennomføres innenfor eksisterende budsjettrammer. Er det arbeiderpartiregjeringens framlagte budsjettforslag i fjor høst som legges til grunn, eller er det det justerte budsjettet som sentrumspartiene presset fram med 400 mill. kr i pluss? Det ønsker jeg finansministerens svar på. Jeg minner om at 400 mill. kr var svært nødvendig, selv om det heller ikke er nok for å hjelpe sektoren. I dagens innstilling blir det ytterligere en påplussing på 100 mill. kr til rekrutteringsstillinger og til nødvendige omstillingsprosesser. Dette kommer i et litt spesielt lys, syns jeg, når statsministeren i stad forskutterte gevinsten Regjeringen hadde lagt inn i den store reformen, og han vet at det faktisk er Stortinget som har økt budsjettpostene for høgere utdanning. Senterpartiet har tatt på alvor at omstilling koster, både i form av friske penger og endringsvilje. Stortinget sørger også for at Forskningsfondet får en betydelig økning, 2,5 milliarder, slik at det kan bli mer til forskning gjennom økt avkastning. Et annet opplæringsområde er de kommunale musikk- og kulturskolene. Det er trist at det ikke er flertall for å øke timetilskuddssatsen – den har stått stille i mange år – dette ville ha betydd at flere elever kunne fått ta del i disse unike tilbudene. Videre er det smålig at ikke folkehøgskolene kunne fått påplussingen på 10 mill. kr. Senterpartiet mener det er viktig å ivareta dette skoleslaget som en oase i utdanningsfloraen. Det er nettopp på slike områder i utdanningspolitikken en ser tydelig skillet mellom Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Vi ønsker ikke en A4-modell uten variasjoner. Mangfold er nødvendig for å gi ungdom valgmuligheter, og folkehøgskolene har et tilbud som er unikt. Mange mener at året på folkehøgskolen var det beste de har hatt. Flertallet i Stortinget er øyensynlig ikke så opptatt av det. Døvekirken får heldigvis 700 000 i tilskudd, for de er i en prekær budsjettsituasjon, men Arbeiderpartiet og SV vil ikke være med på det. Det er jeg forundret over, da jeg oppfatter disse partiene som svært opptatt av de funksjonshemmede. Videre konstaterer jeg at høgskolen på Nesna ikke får noe tilskudd til byggestart, og det er synd, for der er det en veldig vanskelig situasjon. Veterinærhøgskolen får heldigvis 2 mill. kr takket være Stortinget. Jeg la merke til at representanten Rudihagen trakk fram opplæringssentrene som veldig viktige i rehabiliteringsøyemed. Det er bra. Men jeg syns det er litt dristig når den samme representanten går ut og sier at dette skjer ved hjelp av Arbeiderpartiet. Tvert imot, den påplussingen var ikke prioritert fra Arbeiderpartiets side, men fra Senterpartiet.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Stortinget vedtok nylig å gi Rikshospitalet en tilleggsbevilgning på 270 mill. kr for inneværende driftstermin. Det er bra. Den økonomiske situasjonen ved regionsykehusene er minst like vanskelig som ved Rikshospitalet. Regionsykehusene har kuttet på sine tjenestetilbud, men vil likevel gå med betydelig underskudd. Det er helt nødvendig at en i revidert nasjonalbudsjett bevilger mer midler til regionsykehusene og til fylkeskommunene, slik at de kan utnytte den behandlingskapasiteten som sykehusene i realiteten har, til å få ned de lange pasientkøene. Fremskrittspartiet fremmet et Dokument nr. 8-forslag om en tilleggsbevilgning på 1 milliard kr til innenlands behandling ved offentlige sykehus. Forslaget fikk dessverre bare Fremskrittspartiets egne stemmer. Derfor har jeg lyst til å kommentere forslag nr. 121 fra Senterpartiet, som går ut på at underskudd som opparbeides i 2001, basert på vanlig aktivitet ved sykehusene, skal dekkes i forbindelse med sykehusoppgjøret mellom staten og fylkeskommunene. Det er beklagelig at Senterpartiet først nå har oppdaget at det har vært en mangeårig økonomisk krise ved norske sykehus. Eller er det dagens galluptall som er årsaken til Senterpartiets hyggelige snuoperasjon? Sist jeg så en liknende snuoperasjon, var i fjor høst, da Arbeiderpartiet hadde galluper på rundt 20 pst., og som et resultat av det reduserte de bensinavgiften for å prøve å opptre troverdig og lure til seg velgernes tillit igjen. Arbeiderpartirepresentant Dag Terje Andersen sa i sitt innlegg tidligere i dag at han var glad for at Arbeiderpartiet, sentrum og Høyre ville øke tilskuddet til opptreningsinstitusjonene med 25 mill. kr. Det skal tydeligvis ikke mye til for å glede representanten Andersen. 25 mill. kr sprer ingen glede blant opptreningsinstitusjonene og pasientene her til lands. Det er et faktum at de fleste institusjonene sliter voldsomt økonomisk, og at det er et akutt behov for å bevilge mer penger. Hvorfor ikke flere partier følger Fremskrittspartiet her og er med på å bevilge 108,5 mill. kr, slik vi har foreslått, er meg fullstendig ubegripelig. Resultatet av den gjerrigknarkpolitikken som Arbeiderpartiet står i spissen for, er at mange sykehus og opptreningsinstitusjoner må stenge og redusere pasientbehandlingen kraftig. Jeg er sjeleglad for at det er valg snart, slik at velgerne og pasientene får si sitt om Arbeiderpartiet – si sin mening om den manglende helsepolitikken som Arbeiderpartiet er sjef for i denne sal.
Karin Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Norge er en sjøfartsnasjon, og skipsfart og maritim næring er et av næringsområdene der det ligger til rette for å utvikle næringsklynger. I den sammenheng er maritim sektor også et av de områdene som er tiltenkt økt forskingsinnsats, noe som vil være en viktig forutsetning for å holde på og utvikle Norges posisjon som sjøfartsnasjon. Maritim offshorevirksomhet og skipsfart i og ut fra Norge er et viktig bidrag til framtidig verdiskaping. Norske sjøfolk har et godt renommé og står både for kompetanse og ansvar. Ettersom skipsfartsnæringen er svært internasjonalisert, er det vanskelig for Norge å ha andre rammevilkår enn de land vi konkurrerer med. Ferjerederiene våre, Fjord Line og Color Line, sliter i dag med rammevilkår som er dårligere enn våre nabolands. Lønnskostnadene til disse to selskapene er ca. 35-40 pst. høyere enn for danske og svenske konkurrenter. Danmark har en ordning med nettolønn for tilsatte på ferjer i nordisk fart. Næringsdepartementet arbeider med å kartlegge hvilke tiltak som er nødvendige. Næringskomiteen er kjent med at det maritime miljøet ser svært positivt på de signalene departementet har kommet med. Etter Arbeiderpartiets syn er det riktig å vurdere refusjonsordninger innenfor rammen av en total skipsfartspolitikk. Siktemålet må være å få fram ordninger som setter næringen i stand til å foreta langsiktig planlegging. Det er vanskelig for rederinæringen å håndtere en situasjon der man står ovenfor endringer i rammevilkårene hvert år. I revidert nasjonalbudsjett blir det slått fast at Regjeringen skal utarbeide et forslag til ulike tiltak som sikrer mer likeverdige vilkår for de norske ferjerederiene. Behandlingen av revidert nasjonalbudsjett viser tilslutning til Regjeringens opplegg, og at det er et saksfelt som har Stortingets interesse. Det borger godt for framtidig norsk sjøfartsnæring.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 2001-06-15:
Revisjonen av budsjettet i år har gått føre seg utan den store dramatikken. Det er bra. Også ved denne budsjetthandsaminga har sentrumspartia vist at ein tek ansvar. Av dei områda vi prioriterte, vil eg særleg seia meg nøgd med at det vert fleirtal for fleire ressursar til utdaning og forsking, og til å gjera vegane tryggare ved den forsterka løyvinga til rassikring. Diverre vert det ikkje fleirtal for å gje løyving til å framskunda departementet sitt arbeid med prosjektet Stad skipstunnel, noko som har med tryggleiken langs kysten å gjera. Som saksordførar for sak nr. 9 om Dokument nr. 8-framlegget om å hindra at dei verksemdene som kjem inn under momssystemet frå 1. juli, også skal betala investeringsavgift, vil eg gje uttrykk for glede over at det lét seg gjera å få ein samla komite bak dette framlegget. Dette vil vera til stor hjelp for mange små verksemder, som med dette slepp å setja seg inn i og praktisera det svært innvikla og kompliserte regelverket for denne avgifta, som Stortinget i tillegg har gjort vedtak om skal avviklast frå april neste år. Eg vil omtala framlegg nr. 30, frå Høgre, om ei evaluering av momsreforma sin effekt på leigebilverksemdene – dette vil ha noko å seia for sal av elektriske bilar. Eg vil oppmoda Høgre om å gjera dette om til eit oversendingsframlegg. Det var ein person som sa til meg i restauranten no i ettermiddag at eg ikkje måtte freista ei oppsummering etter 16 år som medlem av Stortinget i eit treminuttsinnlegg. Det skal eg heller ikkje gjera. Men i det siste innlegget som eg har som stortingsrepresentant, vil eg gje uttrykk for takksemd for dei meiningsbrytingane eg har fått vera med på i denne salen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Innledningsvis vil jeg bare si at jeg håper dette ikke blir mitt siste innlegg i denne salen. Men hvem vet når velgerne har talt? Jeg vil gå litt inn på det som har med medisiner å gjøre og muligheten til blåreseptrefusjon, og også det som har å gjøre med opptreningsinstitusjoner. Enkelte innlegg som har blitt holdt her i dag, må jeg innrømme rett og slett gjør meg matt. Representanten Gravdahl stod på denne talerstol for en liten stund tilbake og snakket om satsingen på opptreningsinstitusjonene, om de fantastiske 25 mill. kr som man hadde funnet plass til for å styrke dem. Dette er ikke å styrke opptreningsinstitusjonene, dette er å seigpine dem. I realiteten er det bare en styrking på 16,5 mill. kr, fordi man hadde jo lagt inn en egenandelsøkning fra 190 kr til 220 kr som man har fjernet. Så selve økningen for opptreningsinstitusjonenes del er faktisk 16,5 mill. kr og ikke 25 mill. kr. Så litt om medisinene. Det er en skam at vi skyver kronikere og andre syke mennesker foran oss for å holde den hellige budsjettbalansen. Legemidlene Vioxx og Celebra er fortsatt ikke på blå resept til tross for at Legemiddelverket har anbefalt det. Helseministeren nevnte så vidt at med det forslaget som ligger her fra flertallet, kunne man ta det inn fra 1. juli. Det stemmer ikke overens med det overslaget som helseministeren har sendt til meg. For der sier man at det koster 30 mill. kr. Så man er ikke redelig verken på det ene eller det andre området når det gjelder summene. En annen problemstilling er Remicade og Enbrel for reumatikerne. Skal vi virkelig være så smålige i denne sal at vi ikke sørger for at de som har behov for disse legemidlene, får tilgang til de beste legemidlene som fins? Vi er en av verdens rikeste nasjoner, og allikevel kan ikke flertallet i denne sal stemme for Fremskrittspartiets forslag om å gi 100 pst. refusjon for begge disse legemidlene i en innsatsstyrt finansiering i sykehusene. Hvorfor? Hvorfor skal vi skyve denne gruppen foran oss og ikke hjelpe disse menneskene som fra før sliter med sin sykdom? Med astmamedisinen Singulair er det fortsatt ingen ting som skjer. Den kortisonfrie astmamedisinen ligger og venter. Andre land har fått den inn på refusjonsordningen sin, mens et av verdens rikeste land venter. Vi har ikke penger. Enkelte ganger blir man matt og fortvilt. Jeg synes synd på de syke i dette landet, men jeg er glad det snart er valg, for de har sitt talerør i Fremskrittspartiet.