Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-02:
Da helsedirektøren la fram rikets helsetilstand, Nøkkeltall for helsesektoren for 2016, var han bekymra for at ein av fem droppar ut av vidaregåande skule, og at ein av ti slit med å gjennomføra. Han tok ikkje opp hjarte- og karsjukdomar, kreftsjukdomar, manglande aktivitet og overvekt. Nei, han tok opp éin ting som han var spesielt bekymra for: ungt utanforskap. Det synest eg var verd å lytta til. Han peikte så på at utdanning er den viktigaste mekanismen for å utjamna sosiale forskjellar og kjempa mot fattigdom. Vi veit at når vi utjamnar sosiale forskjellar, utjamnar vi òg sosiale helseforskjellar. Stortinget har vore tydeleg i mange meldingar: Fullført og bestått vidaregåande opplæring gir den beste plattforma for å vera førebudd på arbeidslivet og vidare utdanning. Unge som ikkje fullfører vidaregåande opplæring, vert ståande utanfor og har auka risiko for varig utestenging frå arbeidslivet. Dei brukar også offentlege trygde- og stønadsordningar i større grad enn andre. Behovet for ufaglærd arbeidskraft vil òg verta mindre i tida som kjem. Då er det enda viktigare enn tidlegare at ungdom gjennomfører vidaregåande opplæring. Delen ungdom som gjennomfører vidaregåande opplæring på fem år, har lege mellom 67 pst. og 71 pst. sidan innføringa av Reform 94. I 2015 var det 83 pst. av elevane på studieførebuande program som gjennomførte og bestod innan fem år. Den tilsvarande delen på yrkesfaglege program var berre på 58 pst. 96 pst. av alle ungdomar startar med vidaregåande opplæring etter grunnskulen, men dei fleste avbryt i overgangen mellom andre og tredje trinn på dei yrkesfaglege studieprogramma. Hausten 2014 omfatta dette meir enn 8 000 ungdomar. Desse tala er henta frå Riksrevisjonens undersøkelse av oppfølging av ungdom utanfor opplæring og arbeid, Dokument 3:9 for 2015–2016. Ifølgje lov om grunnskolen og den vidaregåande opplæringa, opplæringslova, § 3-6, skal fylkeskommunen ha ei oppfølgingsteneste for ungdom som har rett til opplæring etter § 3-1, og som ikkje er i opplæring eller i arbeid. Tenesta gjeld til og med det året dei fyller 21 år, og tenesta omfattar også ungdom som har tapt opplæringsretten etter § 3-8 og § 4-6. Alle fylkeskommunar har altså ei lovpålagd plikt til å ha ei eiga oppfølgingsteneste som skal følgja opp ungdom mellom 15 og 21 år som ikkje er i opplæring eller i arbeid. Nav-kontora skal bl.a. hjelpa arbeidssøkjarar med å få arbeid. Ifølgje riksrevisjonsrapporten eg viste til, er det i dag stor variasjon i kvaliteten på oppfølginga av ungdom som har avbrote vidaregåande opplæring. Dei siste åra har oppfølgingstenesta hatt ansvaret for å følgja opp 16 000 ungdomar. Stortinget har ved behandling av tidlegare stortingsmeldingar slått fast at oppfølgingstenesta er ein viktig funksjon for å hindra at ungdom fell utanfor. Riksrevisjonen vurderte kvaliteten på oppfølginga og fann ut at berre ein av tre fekk tett og god oppfølging. I skuleåret 2011/2012 var 3 600 elevar i oppfølgingstenesta, og 40 pst. av desse var i opplæring året etter. Så dette verkar. Men Riksrevisjonen avdekte altså stor variasjon i kvaliteten, og 60 pst. av ungdomane får ikkje oppfølging, slik som dei skal. Delen varierer frå fylke til fylke. I Vest-Agder, f.eks., vert 43 pst. ikkje følgde opp, mens i Telemark vert heile 76 pst. av ungdomane ikkje følgde opp av fylkeskommunen. Vi veit at det er viktig å setja i gang tiltak tidleg. Rapporten frå Riksrevisjonen viste òg at det gjekk mange månader før fylkeskommunen kom inn med tiltak. Riksrevisjonen avslutta rapporten sin med at dei såg det som alvorleg at det ansvaret som følgjer av opplæringslova, vert varetatt så mangelfullt av fylkeskommunane samla sett. Det vert i den samanheng vist til at ungdom som ikkje fullfører vidaregåande opplæring, har auka risiko for varig utestenging frå arbeidslivet. Riksrevisjonen understrekar at sjølv om fylkeskommunen har eit gjennomføringsansvar for å følgja opplæringslova, har Kunnskapsdepartementet det overordna ansvaret for å sikra at dei nasjonale måla på området vert nådd. Dei slår fast at «Kunnskapsdepartementets innsats ikke har vært tilstrekkelig for å bidra til at fylkeskommunene gir ungdom som avbryter videregående opplæring en god nok oppfølging med sikte på videre opplæring eller arbeid». Hordaland fylkeskommune er ein fylkeskommune som har ønskt å gjera noko med dette. Dei har søkt departementet om prosjektstøtte til etablering av ein produksjonsskule med internatdrift på Hjeltnes, som eit tiltak mot nettopp utanforskap og fråfall. Dei ønskjer å få på plass kvalitetssikra kunnskap om dette med produksjonsskule og ser for seg at Rokkansenteret skal gjennomføra ei brei undersøking av moglegheiter og hinder for produksjonsskule som tiltak i både sentrale strøk og distrikta. Regjeringa har avslått søknaden, men statsråden har i svar til Stortinget sagt at det kan vera mogleg å søkja om midlar til produksjonsskule i eit seinare statsbudsjett, retta mot tiltak for auka fullføring, der produksjonsskule kan vera eitt av tiltaka som kan få økonomisk stønad. I Hordaland har ein gode erfaringar med produksjonsskule – Hyssingen – men Hjeltnes vil skilja seg ut ved at elevane der kan bu på internat. I Danmark har ein eit breitt tilbod av produksjonsskular. Dei har òg ei eiga produksjonsskulelov. Dei har òg gode erfaringar med produksjonsskule med internat. Det er grunngjeve med at enkeltelevar kan ha behov for å koma seg bort frå sitt daglege miljø for ein kortare eller lengre periode. I dag har Noreg ingen slike tilbod. I så måte kan dette representera eit nasjonalt prosjekt. Produksjonsskule er eit praktisk utdanningstilbod. Det er basert på praktisk arbeid og undervisning i verkstaden. Elevane kan prøva seg på å arbeida innanfor forskjellige område, og målet er danning gjennom produksjon. Kanskje Noreg burde gjort meir slik som Danmark – tenkt nytt når det gjeld fråfall, ved at ein kan skapa eit praktisk orientert læringsgrunnlag til dei under 21 år som har problem, og som har lyst og moglegheit og kan få kompetanse til å gjennomføra vidaregåande skule eller klara seg på arbeidsmarknaden i ettertid. Erfaringane med Hyssingen produksjonsskole i Bergen er at han har gitt gode resultat. Der får elevane oppleva meistring gjennom reell produksjon av varer og tenester. Dei har tre verkstader. Dei har bygg og anlegg, restaurant- og matfag og kulturverkstad. Slik får elevane arbeidslivsdanning gjennom å få ei fagleg utdanning, og dei får styrkt sine personlege eigenskapar og sin sosiale kompetanse, som er eit grunnlag for å klara seg i eit vidare utdanningsløp eller for å koma seg inn på arbeidsmarknaden. Så dette meiner eg er noko som Noreg burde tatt fatt i, tatt i bruk produksjonsskular meir systematisk, slik ein har gjort i Danmark. Spørsmålet mitt til statsråden og regjeringa er: Kva gjer regjeringa for å styrkja arbeidet mot utanforskap og fråfall? Kva slags mål eller intensjon har regjeringa for bruk av produksjonsskular i Noreg? Og ser statsråden positivt på å oppretta eit nasjonalt pilotprosjekt for produksjonsskular, slik som Hordaland fylkeskommune har bedd om på Hjeltnes?