Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-12:
I mitt hovedinnlegg etterlyste jeg en oppklaring og konkretisering av Regjeringens standpunkt på flere områder. Den påfølgende debatten har derimot vært preget av tre regjeringspartier som strutter av selvtilfredshet, og hvor selvfølgeligheter og store ord brukes flittig. Alle spørsmål om å utdype Regjeringens politikk besvares med påstander om at Regjeringen har en offensiv politikk – man mener det er svar godt nok. Jeg er ikke enig. Det er mange ting en kan peke på. Regjeringen opprettholder usikkerheten om hvem som til slutt skal betale for CO2-håndtering for gasskraftverk. Regjeringen sier den skal bidra økonomisk, men gir ingen avklaring om hvor mye. Imens sitter næringen på vent. Regjeringen nekter å si om de vil garantere full statlig finansiering av hovedinfrastruktur for gass. Soria Moria-erklæringen nevner at staten skal delta i finansieringen sammen med private aktører, men sier intet om beløpets størrelse eller andelen private aktører i prosjektet. I opposisjon hadde Arbeiderpartiet penger nok selv om prosjektet ikke engang var begynt å bli utredet, men i posisjon sitter de samme og sier vent og se. Det har ikke kommet noen avklaringer om petroleumsfrie soner og forvaltningsplan. Det har heller ikke kommet noen avklaringer om de tildelte områdene i 19. konsesjonsrunde garantert unngår å bli vernet. Det er fortsatt usikkert hvordan Statnett skal få finansiert oppgradering av strømnettet, selv om flere arbeiderpartirepresentanter har snakket varmt om behovet for dette. Vi vet ikke hvordan skjebnen blir for småkraftverk, hvor til og med Senterpartiets parlamentariske leder har innrømmet at Soria Moria-erklæringen er selvmotsigende. Regjeringen har ikke presentert noen troverdig løsning på det akutte behovet for mer kraft i Midt-Norge. Det er hyggelig at representanter for regjeringspartiene tolker Soria Moria-erklæringen offensivt, men jeg forholder meg til statsrådens uttalelser inntil regjeringspartiene pålegger Regjeringen nye standpunkter. Det tviler jeg på kommer til å skje de nærmeste årene. I dette budsjettet har ikke regjeringspartiene engang våget å reversere det store kuttet i kalking, noe de har talt for i alle år i opposisjon. Jeg registrerer at representanten Borten Moe og andre likevel er fornøyde med det de kaller for en offensiv satsing på kalking, til tross for et kutt på 30 pst. Til slutt merker jeg meg at det har vært et tverrpolitisk mål å skjelle ut Fremskrittspartiet i klimapolitikken. Jeg kjenner meg ikke helt igjen i den svart-hvitt-framstillingen som tegnes av Fremskrittspartiets politikk. Det jeg egentlig er mest forundret over, er at de øvrige partiene først sier at menneskeskapte CO2-utslipp er den største miljøtrusselen mot verden. Deretter snakker de om hvor viktig det er å opprettholde norsk olje- og gasseksport, som medfører økte globale CO2-utslipp. For meg virker det som om gleden over å angripe Fremskrittspartiet overgår evnen til kritisk gjennomgang av helheten i egne standpunkter. Det er beklagelig. Det er foreløpig lite som tyder på at en flertallsregjering innebærer en bedre energi- og miljøpolitikk. Debatten vi har hatt i dag, viser at Regjeringen ikke klarer å formulere konkrete og forutsigbare standpunkter. Det gir selvsagt grunnlag for en del morsomme debatter i Stortinget de neste tre og et halvt årene, men på vegne av norsk energi- og petroleumsnæring er det en stor skuffelse.