Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-06-08:
Opprettelsen av et investeringsselskap med både statlig og privat kapital har vært aktuelt gjennom flere år. Forslaget om organiseringen som ligger til behandling her i dag, er en videreutvikling av det selskapet som ble brakt på banen av regjeringen Jagland i St.prp. nr. 1 for 1997-98, og som ble foreslått på nytt i statsbudsjettet for inneværende år og har vært gjenstand for behandling i næringskomiteen. Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet bad Regjeringen komme tilbake til Stortinget, basert på en del gitte forutsetninger, slik at næringslivet skulle gis mulighet til en styrket tilgang på risikovillig kapital. Fremskrittspartiet har hele tiden vært motstander av å etablere et halvstatlig investeringsselskap. Vi mener at privat eierskap er den naturlige og mest effektive eierform i næringslivet. Samtidig med forslaget i statsbudsjettet om et statlig/privat investeringsselskap som skal kjøpe seg inn i bedrifter, kom det forslag om å tappe de samme bedriftene for egenkapital. Det ble foreslått en rekke skatteskjerpelser i statsbudsjettet, som konjunkturavgift, økt utbytteskatt, merverdiavgift på nye områder, økt elavgift, forverret formuesbeskatning og innstramning i delingsmodellen. Selv om ikke alle disse forslag fikk gjennomslag, var det utvilsomt negative signaler til markedet om å være mer restriktiv i holdningen til investeringer. Det virker paradoksalt at man da foreslår å opprette et halvstatlig investeringsfond for å føre en mindre del av pengene tilbake til bedriftene. Det er vanskelig å se at man oppnår bedre lønnsomhet i næringslivet på dette vis. Etter først å ha svekket norsk næringslivs private eierkapital gjennom skyhøye skatter og avgifter, skal fondsmidler benyttes til å sikre norsk eierskap av enkelte bedrifter. For Fremskrittspartiet har betydelige skatte- og avgiftslettelser førsteprioritet. Norge er – i hvert fall gjelder det fastlandsbasert virksomhet – ikke noe attraktivt investeringsland. Vi ligger i utkanten av Europa, har dårlig infrastruktur, lite hjemmemarked og mye annet som trekker ned. Derfor må vi ha skatte- og avgiftsbetingelser i verdensklasse som kan trekke interessen for investeringer opp. Da kan norske bedrifter ha betingelser som i sum er mer likeverdig med utenlandske konkurrenter ute og hjemme. Det er altså ikke halvstatlige konstruksjoner som er løsningen. Tvert imot – de kan virke i motsatt retning gjennom å låse bedriftene fast, og samtidig kan dynamikken og vekstevnen i næringslivet bli redusert. Fremskrittspartiet erkjenner imidlertid at det i dag ikke finnes et politisk flertall som vil gå inn for betydelige skatte- og avgiftslettelser, som er en nødvendighet for å fremskaffe tilstrekkelig risikokapital til norske virksomheter. Videre er det et flertall som støtter etableringen av et statlig/privat investeringsselskap. Vi ønsker derfor å gi uttrykk for subsidiære holdninger og prioriteringer innenfor rammen av de løsninger som kan bli etablert. Risikoen og finansieringsproblemene er erfaringsmessig størst i såfasen. Det er derfor grunnlag for at staten engasjerer seg i dette stadiet. Bruken av midler bør organiseres slik at en betydelig del av dem settes inn for å ta risiko og fremme utvikling i tidlige faser. I NOU 2001: 11, Fra innsikt til industri, blir det påpekt at det er et sterkt behov for investeringer i kommersialiseringsarbeidet før man kommer inn i den fase hvor ordinære eksterne investorer oppfatter prosjektet interessant som investeringsobjekt. Derfor er det viktig at såfasen prioriteres i utviklingsprosessen gjennom å benytte statlig investeringer i såkornfond, fremfor f.eks. venture- og private equity-fond. Statlige investeringer kan løfte frem gode prosjekter til stadier der venture-selskaper og annen privat, risikovillig kapital er beredt til å bidra i større grad. For oss er det også riktig at denne saken ses i sammenheng med SND-meldingen og de signaler som her gis om at dette fondet skal få en friere stilling. SND representerer staten i alle såkornfondene. Dette bør det tas hensyn til, slik at de samlede ressurser kan utnyttes mer rasjonelt. Fremskrittspartiet finner det altså legitimt og riktig at den modell som ble presentert fra Regjeringens side, best ivaretar disse hensyn, fremfor den modellen flertallet – bestående av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet – har gått inn for.