trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-02-08:
Jeg er glad for spørsmålet, for jeg deler representantens engasjement og bekymring for at veiledningstjenesten og rådgivningstjenesten kanskje ikke er like god alle steder. Jeg har derfor bedt Direktoratet for høyere utdanning og kompetanse, som er direktoratet som har ansvaret for karriereveiledningen, om å se på hvordan dette kan gjøres bedre. Jeg mener også at det er en viktig del av forberedelsene til en ungdomsskolereform at vi gjør det vi kan for å gjøre veiledningstjenesten bedre. Jeg tror at en del av dette også handler om en mer praktisk og variert skolehverdag, som vil introdusere flere måter å jobbe på for elevene tidligere. Det betyr kanskje at elever som i dag ikke oppdager tidligere enn når de først må ta valget om hvilken linje de skal gå på videregående, vil kunne oppdage at de har interesse for andre måter å jobbe på enn det de i dag introduseres for. Jeg tror at med en mer praktisk og variert skoledag vil kanskje også flere elever kunne oppdage at de har talenter, evner og engasjement for flere måter å jobbe på, og jeg tror disse tingene må virke sammen for en best mulig skolehverdag for ungdommene våre som også forbereder dem godt til videre arbeids- og yrkesliv.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-02-08:
Jeg vil i hvert fall ikke utelukke at vi kan ha en diskusjon om det, for jeg tror det er klokt å ha krav til både ansatte og lærere i flere fag. Samtidig har diskusjonen om helt eksplisitte krav i enkeltfag også medført noen utfordringer for hvordan vi formelt sier at en lærer er kvalifisert eller ikke kvalifisert for å undervise i et gitt fag, men at dette kan bli en del av diskusjonen om en ungdomsskolereform, er jeg helt overbevist om at er klokt. Så tror jeg at vi skal gå ydmykt inn i dette, spørre ungdommene selv hva de mener, snakke med dem som jobber aller tettest på ungdommene, og prøve i fellesskap å utvikle en ungdomsskole som er bedre for dem som går der, nemlig elevene. Jeg husker at Erna Solberg i 2009 garanterte at det ble bedre PISA-resultater med henne som statsminister. I dag, en del år senere, ser vi at det ikke ble resultatet. Jeg tror den type lovnader er uklokt når man går inn i dette arbeidet. Vi må heller jobbe sammen, identifisere problemene, se på løsningene og sammen utvikle ungdomsskolen.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-02-08:
Jeg er glad for at representanten Nyholt er utålmodig, men vil samtidig sitere henne selv, da hun for et øyeblikk siden sa: «Alle disse reformene som kom og gikk, ikke visste jeg at det var selve poenget med skolepolitikken.» Jeg antar at det var myntet på en opplevelse der ute av at vi av og til kan fatte politiske beslutninger som kanskje ikke er helt i tråd med den virkeligheten man søker å løse ute i det enkelte klasserom. Derfor er jeg opptatt av at vi utvikler denne reformen sammen med sektoren. Det er et engasjement for hvordan vi evaluerer og vurderer den enkelte elevs innsats og hvor mye vedkommende kan i det enkelte fag. Det engasjementet tror jeg vil fortsette uansett hvordan vi skulle lande på at det løses også for ungdomsskolen, men jeg mener det er naturlig å ha en diskusjon om det i lys av fagfornyelsen, i lys av at vi har løst dette på forholdsvis lik måte gjennom veldig mange år i Norge. Jeg ser fram til den diskusjonen og er helt sikker på at det vil avstedkomme stort engasjement, både i denne salen og utenfor.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-02-08:
Jeg tror det er viktig å lytte til dem som går på skolen. Jeg tror det er viktig å lytte til dem som jobber med ungdom. Som jeg sa i innlegget mitt, er jeg opptatt av at det å være ungdom er mer komplekst enn å være bare elev. Jeg tror vi må ha en tilnærming til disse ungdommene som gjør at det å være elev er mulig å gjøre på en ok måte, samtidig som vi jo vet at tenårene kan være strevsomt for mange og enhver. Jeg tror at representanten Raja er midt i kjernen med tanke på noen av dem vi skal lytte til, nemlig de som har barn i skolen. Hva er det foreldrene sier at de har behov for, for å bidra til bedre hjem–skole-samarbeid f.eks.? Jeg tror vi må lytte til elevene og fagfolkene rundt. Jeg tror vi må se på hvordan vi kan trekke på alle de ulike instansene som jobber med ungdom, få flere yrkesgrupper inn i skolen og styrke laget rundt den enkelte elev. Vi må selvfølgelig også ha fokus på det faglige. Det skal være gode undervisningsopplegg. Det er også mulig at elevene, tidligere enn det de gjør i dag, skal få lov til å velge noe mer, da de først på videregående begynner å velge enkeltemner i noe særlig omfang.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-02-08:
Som representanten understreker, og som rapporten fra Parr-utvalget pekte tydelig på, er det aller viktigste at elevene opplever tilhørighet til de faglige og sosiale fellesskapene. Derfor håper jeg at vi kan være enige om det viktigste først, nemlig at skoler og barnehager nå kan ta en mer normal hverdag tilbake. Jeg er bekymret for sykefraværet, som jeg er redd for legger begrensninger i noen uker til for barn og unge, fordi det rett og slett er for få voksne på jobb, også for barn som må være hjemme fra skolen fordi de selv er smittet av korona. Men la det ikke være noen tvil om at vi vil følge dette tett. Jeg er, som representanten Sanner, opptatt av at vi ikke lar tiden løpe fra oss, at vi setter inn tiltak så raskt vi kan, og jeg vet at skolene jobber veldig godt med dette. Jeg vet også at kommunene har et stort engasjement for å få oversikt og sette inn tiltak der det kan kompenseres for både tapt faglig og sosial læring. Jeg er også opptatt av at vi vet hva som virker, og at vi vet hvem som er rammet av tiltakene, og på hvilken måte. For det er forskjell på det å oppleve å ikke kunne ha frihet til å leke med hvem man vil, eller være sammen med hvem man vil fordi vi har strenge smittevernregler, og det å kartlegge hvilke fag – på hvilken måte, hvilke elever – en eventuelt skulle henge etter i, i det videre. Derfor må vi gjøre begge deler på samme tid: Vi må sørge for en mest mulig normal hverdag for barn og unge, og vi må samtidig følge tett hvilke tiltak vi har behov for å sette inn for å sørge for at pandemien ikke får lengre konsekvenser på det faglige enn nødvendig. Så tror jeg, når det gjelder diskusjonen om både fraværsgrense og eksamen, at vi skal være litt forsiktige med å si at det er enklere eller vanskeligere for høyre- eller venstresiden å bestemme at vi avlyser eller gjennomfører eksamen. Spørsmålet om vi gjennomfører eksamen, handler om kjernen av det representanten Sanner også er opptatt av, nemlig hvordan vi bruker tiden best mulig videre. Jeg har fått en helt klar anbefaling fra Utdanningsdirektoratet. Jeg kommer ikke til å forskuttere konklusjonen fra regjeringen på spørsmålet om eksamen skal gjennomføres eller ikke, men det som er kjernen i spørsmålet, er: Hvordan får elevene det best mulig sosialt og faglig ut dette skoleåret, når vi vet hvor mange som har vært under tiltak over så lang tid? Vi har behov for at de får både sosial og faglig tilhørighet, særlig ut dette skoleåret. Jeg tror ikke dette er siste gang vi diskuterer dette. Jeg tror heller ikke at noen av oss kan forskuttere her og nå hva som vil være det aller beste tiltaket å sette i verk, men jeg har stor tillit til kommunene, og jeg har stor tillit til Stortinget, og dette skal vi diskutere i det videre. Så skal jeg begynne med å hente inn den kunnskapen jeg kan, og så skal vi sette inn tiltak når vi vet hva som virker.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-02-08:
La meg begynne med å takke for interpellasjonen og debatten. Det har vært referert til Parr-rapporten ved flere anledninger, og det er riktig, som også representanten Grøthe var inne på, at noe av det viktigste som blir understreket i rapporten, er å støtte opp under det viktige utviklingsarbeidet som gjøres allerede. Men en av de andre tingene rapporten var tydelig på, var at det å innføre nye tiltak, som f.eks. sommerskole, var krevende å følge opp i praksis. Derfor tror jeg vi skal være litt edruelige med hensyn til hvilke nye tiltak vi finner på, og heller søke mer kunnskap om hvordan vi kan forsterke det viktige arbeidet som gjøres ute i skolen allerede. Representanten Mathilde Tybring-Gjeddes beskrivelse av hvor vanskelig det kan være å følge hjemmeskole, deler jeg. Jeg tror det er underkommunisert hvor vanskelig det har vært for mange elever. Samtidig tror jeg hun tar feil når hun beskriver oppfølgingen av fravær blant elever som fraværende fordi vi ikke har en fraværsgrense. Det faller på sin egen urimelighet når representanten sier at hun er bekymret for at elever sitter hjemme i isolasjon, og samtidig mener at fraværsgrensen skal gjeninnføres nå. Det er viktig med ro rundt elevene og skolene våre nå. Jeg tror ikke vi skal skape støy ved raske skifter og ved å gå vekk fra lovnadene vi har hatt om at fraværsgrensen er på pause ut dette skoleåret. For å oppsummere litt: Regjeringen øker overføringene til kommunene. Vi setter av midler til å følge opp dokumenterte utfordringer som følge av pandemien, og vi kartlegger systematisk konsekvensene av pandemien for barn og unge. Jeg nevner ikke dette med kunnskapsinnhenting spesielt bare fordi representanten Sanner etterspør det, men også fordi vi har hatt flere runder med generøse kompensasjonsordninger på andre felt som har vist seg å treffe galt. Det må vi ikke tillate at skjer innenfor skole og barnehage. Parr-utvalget peker på en del utfordringer som nok allerede lå i skolen fra før. Derfor må vi styrke det gode utviklingsarbeidet som gjøres der ute. Vi må styrke laget rundt eleven, vi må sørge for at elever som har rett til spesialundervisning, får det, og vi må sørge for at kommuner har rammer til å følge opp alt dette. I tillegg mener jeg at vi må følge tett hvilke erfaringer vi har gjort oss så langt. Jeg vil også, i anledning denne debatten, få sende en stor og ektefølt takk til ansatte i skoler og barnehager, som har stått i en krevende situasjon og strukket seg enormt langt for at vanskelige hverdager for de viktigste blant oss, nemlig de aller minste, skulle bli så gode som mulig. Så ser jeg fram til at vi fortsetter å diskutere hvordan vi kan gjøre livet, både sosialt og faglig, best mulig for de yngste blant oss også i fortsettelsen.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2022-02-08:
Brede forlik er en styrke ved norsk politikk, og flere historiske hendelser kan vi takke brede forlik for. Barnehage er også for viktig til å score enkle poeng ved å slå hverandre i hodet med ideologi. Faktum er at det ble inngått et bredt barnehageforlik, av politiske ytterpunkt fra Fremskrittspartiet til SV, for å sikre barnehagedekning. Faktum er at private drivere over hele landet sikrer barnehagedekning og et mangfold i tilbudet. Både barnehagedekning og mangfold i tilbudet er noe vi fortsatt ønsker. Da mener Senterpartiet det er åpenbart at vi også trenger private barnehager videre, men vi kan ikke ta dem for gitt. Det har skjedd store endringer siden barnehageforliket i 2003. Nå står vi nasjonalt overfor demografiske endringer og nedgang i fødetall. Barnehageplasser blir tatt ned, både i private og offentlige barnehager. Samtidig øker kravene og forventningene til barnehagetilbudet både fra barna, fra foreldrene og fra ansatte. Gode barnehager er ikke et sted for oppbevaring, det er et sted for vekst og utvikling for barn i en viktig fase i livet. Det er et sted der kvalifiserte og motiverte ansatte legger sjelen sin i å følge opp hvert enkelt barn med utfordringer og mestring i hverdagen. Politiske rammevilkår må trå til og imøtekomme endrede rammevilkår ellers. Det skal ikke være rom for store utbytter fra grunnleggende velferd som barnehagedrift. Det skal være forutsigbarhet for mindre private barnehager. Kjedene kan ikke legge listen for drift av barnehage i stort. Fokuset må være på innhold, tilbud og formål med driften samt at tilskudd og foreldrebetaling kommer barna til gode. Nå jobber Arbeiderparti–Senterparti-regjeringen aktivt og godt med å få barnehagepolitikken på rett kurs. Verken Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre eller Kristelig Folkeparti klarte i løpet av de foregående åtte årene å rydde i regelverk eller sikre ro for Norges barnehager. Vi er i gang med å rydde i tilskudd og regelverk, men viktigst av alt: Vi er i gang med nytt finansieringssystem. Utfordringene rundt finansiering gjør at mange mister motet av selv mindre endringer. Toårig etterslep og ulikt tilskudd fra kommune til kommune, til tross for nasjonale normkrav og føringer, blir sett på. Senterpartiet er glad for at stortingsflertallet er pragmatiske og løsningsorienterte i denne saken. Det trengs framover for utvikling av gode barnehager i hele landet.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2022-02-08:
Nå må vi ta debatten litt ned, for det er ingen tvil om at både Rødt og delvis Fremskrittspartiet har interesse av å fyre opp debatten her. Dette er viktigere enn at vi skal skåre billige ideologiske poeng. Vi er ikke tjent med høy temperatur i debatten, som enkelte bidrar til, og vi kan ikke skjære alle barnehager over en og samme kam. Det er et ekstremt vidt spenn i hvordan folk driver barnehage i Norge, og vi må veie ordene våre når vi snakker om folk som har lagt sjelen si, livet sitt og alt de eier og har, i å kunne drive barnehager rundt omkring i Norge. Disse menneskene fortjener respekt og takk. I høst besøkte jeg bl.a. Solsida Barnebeite i Gran. Det var en inspirasjon. Det er en populær barnehage. De har høyere voksentetthet og høyere pedagogtetthet enn kommunen ellers, med opp mot 80 pst. barnehagelærere der, for det var kjempepopulært å jobbe i den barnehagen, som var noe ganske annet enn veldig mange andre barnehager her til lands. Men de var bekymret, for når en driver nå skulle pensjonere seg, var ikke de andre ansatte nødvendigvis helt sikre på om de skulle tørre å gå inn på investeringssiden, om de kunne vite at de fikk igjen det de la inn. En ting er pengene, men driverne stiller opp for barna langt utover det man kan forvente, og langt utover det en person med en 8–16-jobb gjør ellers i samfunnet. Disse folkene brenner for barna sine, og de brenner for tilbudet de har i sin barnehage. Vi kan godt prate om valgresultatet. Det ble regjeringsskifte, og det ble et styrket senterparti, bl.a. fordi velferdstjenester skal være nær folk, de skal være gode, og de skal ha respekt for at det er lokale forhold som også spiller inn. Private barnehager, mindre barnehager, enkeltstående barnehager er en vesentlig del av det. Nå feier vi i kriker og kroker for å rydde opp etter den forrige regjeringens halvgjorte arbeid. Det handler om å få legitimitet og endringer som står seg over tid. Transparens må til, som representanten Sanner så godt sa selv. PBL var blant dem som sa at pensjonstilskuddet er for høyt, at det kan dekkes per regning, men at man da også må ta tak i de delene av finansieringssystemet som er underfinansiert. Det vil jeg love alle barnehagedrivere at vi jobber med å få til. Det handler også om hvordan vi driver offentlige barnehager; at man har oversikt over hvordan pengene blir disponert, at de kommer barna til gode, og at de sikrer gode barnehager i hele landet.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2022-02-08:
Jeg vil bare starte med å si at i tråd med innstillingen fra komiteen vil jo partene bli involvert. Nesten 200 000 elever tar plass i klasserom på ungdomstrinnet daglig. Statistikken viser at en av fem elever faller fra når de kommer inn i videregående skole. Alt forrige gang Senterpartiet var i regjering, meldte vi at gjeninnføring av valgfag i ungdomsskolen og mindre akademisk undervisning ville bedre motivasjonen og læringen for elevene – og dermed redusere frafallet. Innføring av valgfag var en milepæl i arbeidet med å utvikle ungdomstrinnet. Ungdomsskolen har på mange måter vært det glemte skoletrinnet, med de minst motiverte elevene. Ungdata-undersøkelsene viser ikke bedring. Derav kommer frafallet i videregående skole når elevene rykker opp med både manglende læring og lav motivasjon. Den forrige rød-grønne regjeringen gjorde skolehverdagen mer praktisk og variert, med innføring av tilbud om åtte valgfag i ungdomsskolen. Målet var at elevene skulle få velge fag i tråd med sine interesser. Senterpartiet var en stor pådriver. Høyre kritiserte da den rød-grønne regjeringen for å satse sterkere på det de kalte kosefag, mens elevene ikke fikk regnet, skrevet eller lest nok. Kritikken har gjentatt seg og er nærmest rituell. Men nå er Høyres svar på egen politikk ungdomsskolereform. Det er neppe slik at valgfag i tråd med elevenes egne interesser går ut over basisfagene. Tvert imot kan det bidra til å øke forståelsen av teoretiske fag, og motivasjon er en forutsetning for å kunne lære i det hele tatt. Høyre har nå lagt bak seg åtte år med regjeringsmakt uten noen iver etter ungdomsskolereform. Nå ivrer de, men virkelighetsforståelsen er ulik den Senterpartiet har. Terping, testing og timetall er ikke det som sikrer en bedre ungdomsskole – tvert om. Nå vil Arbeiderparti–Senterparti-regjeringen ha en helhetlig ungdomsskolereform som ser, hører og ivaretar de unges behov på en bedre måte, i lys av tiden vi lever i. Endringstakten går fortere og fortere i samfunnet. Presset øker fra alle kanter. Elevene skal oppleve støtte fra lærerne, lærerne skal oppleve støtte fra sine ledere, og skolelederne skal oppleve støtte fra myndigheter og folkevalgte. Med tillitsreform som utgangspunkt skal selvsagt partene bli involvert. Elevene dette handler om, skal medvirke, og reformen skal ikke klattes oppå læreplaner og vurderingsarbeid, men bli godt integrert i skolens brede samfunnsoppdrag. Jeg gleder meg til en mer aktiv og praktisk skole, der elever opplever mer mestring og mening de kan ta med seg videre i livet.
Seher Aydar (Rødt), 2022-02-08:
Barnehageansatte har virkelig stått på, også når forholdene har vært vanskelige. Det er hovedgrunnen til at folk flest er fornøyd med barnehagen barna deres går i. De barnehageansatte strekker seg langt hver eneste dag. Jeg har lyst til å rette på noen merkelige påstander og kanskje en sammensausing av begreper. Det første er: Dette er offentlig finansierte barnehager, det er det offentlige som finansierer dem. Grunnen til at tilbudet finnes, er at vi betaler skattepenger som går videre til disse barnehagene. Det som er hovedpoenget med dette forslaget, er at penger bevilget til barnehage skal gå til barnehage. Det burde ikke være så vanskelig å forstå, men noen jobber veldig hardt for å misforstå. Det er faktisk et problem at så mye av pengene som bevilges til barnehager, går rett i noens private lommer. Det er et problem at internasjonale oppkjøpsfond tenker at norske barnehager er en så god inntjeningsmulighet for dem at de har lyst til å investere i barnehagene våre, de har lyst til å kjøpe opp barnehagene våre. For de tenker – smart nok for dem – at her er det offentlige strømmer av penger som kan gå rett i lommene på noen velferdsprofitører. Sånn kan vi ikke ha det. Det andre er at private kommersielle og private ideelle ikke er det samme, og her skulle jeg ønske statsråden var litt mer presis i ordbruken sin. Det er ingen partier på Stortinget som har foreslått at vi ikke skal ha noen private barnehager i Norge. Det vi har foreslått, er at kommersielle barnehager skal fases ut, og det er stor forskjell, for de kommersielle er drevet av profittmotiv. Det er hele poenget med å være kommersiell, at man skal tjene penger, mens ideelle driver nonprofit. Vi trenger de ideelle barnehagene, men kommersielle skviser også de ideelle ut av barnehagesektoren. Det er egentlig bare snakk at alle penger bevilget til barnehage skal komme barna til gode så lenge man lar kommersielle operere i barnehagetjenestene, for det er hele poenget med kommersielle: De skal tjene penger. Men hvis de er så opptatt av å tjene penger, får de finne seg noe annet å gjøre. Det er viktig at en rød-grønn regjering, eller hva man skal kalle det – en Arbeiderparti–Senterparti-regjering – ikke freder velferdsprofitørene. Helt til slutt: Folkeflertallet vil ha profittfrie barnehager, og her er det viktig at det er folkeflertallet regjeringen lytter til. Nå har man skviset for mye ut av tuben. Snart er det for sent å stoppe det, og det burde regjeringen også ta inn over seg.
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2022-02-08:
I replikkordskiftet med Øvstegård sa statsråden at hun ikke kunne forstå hvorfor dette forslaget kom nå, når regjeringen allerede var i gang med et arbeid med reguleringer. Da kan jeg berolige statsråden med å si at dette er et forslag som SV og Rødt tørker støv av en gang i året og fremmer hver eneste sesjon. Så hvis ministeren skal bli sittende i fire år, vil hun få forslaget tre ganger til i denne salen. Men det som har skjedd alle de gangene det har blitt fremmet før, er jo det som også skjer i dag, at det ikke vedtas, eller at det har blitt vedlagt protokollen. Det som bekymrer meg nå, derimot, er at SV framover kommer til å ha en hånd på rattet når det skal være et arbeid med reguleringer for private barnehager, og jeg er bekymret for hva som vil komme ut av det arbeidet. Til slutt: Jeg hører her at det snakkes om brede forlik, om muligheten for at flere partier kan finne sammen, men dessverre har SV beveget seg kraftig til venstre de siste årene. Man nevner i merknadene, og det gjør også representanten Waagen her, at man er bekymret for utviklingen med at det blir stadig flere barnehager som kommer inn under de store aktørene. Men da må vi jo se på og reflektere litt over hva som er årsaken til at akkurat det skjer. Og det er jo at det er en sektor som allerede er gjennomregulert, som opplever at de blir jaktet på i alle sammenhenger. Det er en sektor som går med store underskudd, som får masse negativ omtale. De opplever kutt i pensjonstilskudd, kutt i kapitaltilskudd, og de blir i denne salen, slik som f.eks. av representantene Nyholt og Aydar, omtalt som velferdsprofitører, og aktiviteten til disse bedriftene blir mistenkeliggjort. Da må vi ikke bli overrasket over at noen av dem til slutt velger å gi opp og selger seg videre til et større selskap. En annen ting som er omtalt i merknadene, er pensjonstilskudd, og jeg lurer da på hva som har endret seg på et år. I forbindelse med budsjettet for 2021 var det altså 1 000 barnehager som protesterte på kutt i pensjonstilskudd, og i den kampen sto altså Arbeiderpartiet og Senterpartiet sammen med Fremskrittspartiet i retorikk. Senterpartiet var helt enig med oss om ikke å kutte i pensjonstilskudd. Men nå, når de har kommet i regjering, viderefører de ikke bare kuttet fra regjeringen Solberg, men de knepper til litt ekstra og kutter ytterligere for private barnehager. Så jeg håper at debatten varer litt til, og at Senterpartiet kan komme hit og fortelle hva som har endret seg siden høsten 2020.
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2022-02-08:
Jeg hadde aldri trodd at jeg i en debatt om profittfrie barnehager skulle gå på talerstolen i Stortinget og si at jeg er helt enig med Bjørnar Moxnes. Det gjelder ikke i sak, men i behovet for å få avklart om regjeringen har tenkt å gå til venstre eller høyre. Jeg synes både at denne salen fortjener å få vite det, og at sektoren trenger å få høre om regjeringen har sett for seg et samarbeid med Bjørnar Moxnes og Rødt – eller om man har tenkt å prøve å få til et bredt forlik sammen med de partiene som tross alt har stått sammen i ca. 20 år og sørget for at samarbeidet mellom stat, kommune og private barnehager har blitt den vellykkede velferdsreformen som det faktisk er. Bare for å rydde opp litt i en virkelighetsbeskrivelse som går tilbake til temaet kutt på pensjon, er det slik, som representanten Gulati sa, at selv om Solberg-regjeringen la fram kutt, sørget jo Fremskrittspartiet i forhandlinger for å få reversert de kuttene, fordi vi var opptatt av at vi skulle se på finansieringssystemet i en helhet, som representanten Knutsdatter Strand sa de selvfølgelig skal ivareta. Men hvis de er enige i problembeskrivelsen om at det er en underfinansiering på andre områder, burde man jo vente med kuttene til den gjennomgangen er klar – ikke gjøre som Senterpartiet er med på å gjøre, sørge for at man faktisk øker kuttet, at man kutter enda mer. Så er det, når det gjelder virkelighetsbeskrivelsen, slik at når representanten Waagen sier at det ikke kan være akkurat det lille prosentpoenget ekstra som knekker næringen, vil jeg anbefale henne å reise rundt og besøke private barnehager. I forbindelse med den runden vi hadde for ca. halvannet år siden, reiste jeg og besøkte en rekke barnehager som går med underskudd, eller som har et knapt overskudd, og som i detalj viste hvor mye nettopp de 2 prosentpoengene kunne føre til. Nå foreslår altså Arbeiderpartiet og Senterpartiet enda et prosentpoeng. Det er dramatisk for private barnehager. Jeg frykter at den politikken som nå føres, vil å føre til at enda flere små private barnehager kommer til å selge sin virksomhet til større aktører. Da kommer vi opp i den situasjonen som vi i denne salen ikke ønsker, for det vil føre til enda mindre mangfold.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2022-02-08:
Det at skattepengene skal gå til velferd, ikke til privat profitt, er et standpunkt som er både en «no-brainer» og basert på velferdsstatens historie, at vi ikke tillater kommersiell velferdsprofittvirksomhet på fellesskapets penger. Det er også helt avgjørende for å sørge for at hver eneste krone går til barnas beste, og at vi også sikrer et mangfold i barnehagesektoren i framtiden. Det er også bakgrunnen for at det standpunktet som Rødt står for, har massiv støtte ute i befolkningen, og at de rød-grønne partienes velgere i overveldende grad støtter de forslagene som Rødt og SV fremmer på Stortinget i dag. Det er også grunnen til at fagbevegelsen er krystallklar og forventer handling fra en Arbeiderparti-ledet regjering. Så har det skjedd at Fremskrittspartiets politikk på dette feltet, å slippe til milliardærene på fellesskapets budsjetter, har blitt omfavnet av et nær samlet storting i 20 år. Arbeiderpartiet og Senterpartiet har slått ring rundt milliardærenes profittuttak i 20 år. Nå forventes det at det tas grep for å sørge for at det blir slutt på profittfesten, og at pengene uavkortet går til barnas beste. Det prinsippet som Arbeiderpartiet er i stand til å innta når det gjelder barnevern og skole, nemlig intet utbytte, ingen profitt, har de veldig vanskelig for å innta når det gjelder barnehager. Men hva er den prinsipielle forskjellen på femåringen i barnehagen og seksåringen i skolen – eller 14-åringen i barnevernet? Når det gjelder samtlige av disse, mener vi, og velgerflertallet, at pengene fra fellesskapet skal gå til beste for disse personene og ikke til privat profitt. Da er det interessant at statsråden snakker ut av begge munnviker. På den ene siden: I retorikken er det stor støtte til prinsippet som enhver rød-grønn velger naturligvis er enig i: å sikre at pengene går til barnas beste. Men samtidig åpner statsråden for å inngå et nytt barnehageforlik med Høyre og Venstre, altså velferdsprofitørenes varmeste forsvarere. Så jeg vil ha et svar fra statsråd Brenna fra talerstolen: Hvordan skal hun kombinere sitt varme forsvar for felles velferd med et nytt forlik med de borgerlige partiene? Det fortjener vi et tydelig svar på i debatten her.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2022-02-08:
Kall det hva du vil, men det er et prinsipp som er veldig omforent på rød-grønn side og ikke minst blant velgerne og i fagbevegelsen, nemlig at skattepengene våre skal gå til velferd, ikke til privat profitt. Det synes jeg er gode ord. Om de er store, får andre vurdere, men det er gode ord. Det er også et godt prinsipp for velferdsstaten vår, som har vært gjeldende i veldig, veldig, veldig mange tiår – lenge før vi fikk Fremskrittspartiets inntogsmarsj i velferdspolitikken, med barnehageforliket, som var et gjennomslag for et nytt prinsipp, nemlig at det skal være tillatt med kommersielle drivere og ikke minst store profittuttak fra velferden. Det var noe nytt. Fram til da gikk til og med de borgerlige partiene i sentrum imot kommersiell drift av velferden, fordi, som de helt korrekt sa, vi skal sikre at pengene går til barnas beste, ikke til å berike noen kommersielle eiere. Jeg kan lese opp tre tall for å sette det i perspektiv. Det ene er 2,7 mrd. kr. Det var det som Adolfsen-gutta i Norlandia håvet inn på å selge ut barnehagene sine til et australsk pensjonsfond. Det andre tallet er 4,25 mrd. kr. Det fikk eierne av Læringsverkstedet for å selge ut sine barnehager til private fond i Sverige. Det tredje er 4,6 mrd. kr. Det fikk eierne av Trygge Barnehager da de solgte sine barnehager, også til et svensk fond. Dette er realiteten bak høyresidens fagre ord om mangfold og gründere i velferden. Det er altså enorme profittuttak som veldig ofte er basert på gratis eller billige tomter, gitt av fellesskapet, som fører til milliardformuer for de få. I en sånn situasjon må en regjering og en statsråd ta et valg. Det er om man skal være trofast mot egne løfter, eget velgergrunnlag, fagbevegelsen og stortingsflertallet man har bak seg, eller om man skal fortsette å lage suppe i sentrum med høyresiden, hvor det fortsatt blir åpning for kommersielt eierskap i barnehagesektoren. Man har klart dette når det gjelder barnevern – det er veldig bra. Man har til dels klart det når det gjelder skolen – også veldig bra. Men man stritter av en eller annen grunn imot når det gjelder barnehager. Jeg kan love at vi kommer til å følge nøye med på det som kommer fra regjeringen – ikke bare vi, men hundretusener av rød-grønne velgere og ikke minst medlemmer i Fagforbundet, Utdanningsforbundet, de som merker kommersialiseringen på kroppen. De forventer noe helt annet av den nåværende regjeringen enn det vi hadde fra den forrige, borgerlige regjeringen. Det blir spennende å se hva som kommer. Pratet om forlik med høyrekreftene og de borgerlige lover ikke godt, men vi får se, og vi skal gi det en sjanse når det kommer. Er det bra, får det jubel, og er det dårlig, får vi ta det derfra.
Øystein Mathisen (Arbeiderpartiet), 2022-02-08:
Jeg vil starte med å takke komiteen for godt samarbeid om dette forslaget. I dag skal vi behandle et representantforslag hvor det er stor enighet om de overordnede målene, både i og utenfor denne salen. En ungdomsskolereform som tar på alvor de utfordringene som er i skolen, og de utfordringene som ungdom møter, er noe flere partier har tatt til orde for. Regjeringen har allerede varslet i Hurdalsplattformen at man skal gjennomføre en ungdomsskolereform, og selv om det er stor enighet om at vi skal gjennomføre denne reformen, er det nok mange uenigheter som kommer til å bli tydelige etter hvert som vi diskuterer hvordan denne skal gjennomføres. Men akkurat nå skal jeg fokusere litt mer på det vi er enige om. I Norge har vi en god skole, hvor elevene presterer bra og trives. Den viktigste oppgaven er å ruste elevene for framtiden og det videre utdanningsløpet, dette er grunnleggende for den kompetansen og de ferdighetene som de tar med seg videre. Derfor må det også være et mål for en reform å bidra til økt kvalitet i skolen, en bedre overgang mellom ungdomsskole og videregående og økt motivasjon, trivsel og trygghet blant elevene. Når vi skal gjennomføre en slik reform, er det også viktig at vi tar med på laget de som har kunnskap om sektoren: partene, skoleeiere og spesielt de unge selv. Barn og unge skal være med på å utforme hvordan reformen blir. Selv om ting går bra i skolen, er det også utvikling som er bekymringsfulle, og som krever svar. Undersøkelser viser at ungdommens motivasjon faller spesielt under ungdomsskoleårene. Derfor vil det være en grunnleggende oppgave for en ungdomsskolereform å sørge for at skolen blir mer relevant og motiverende for elevene. Gjennom Ungdata får vi mye kunnskap om hvordan unge har det, og ungdom varsler selv at økende utfordringer med psykisk helse har blitt sterkere de siste årene, og at skolepress er en viktig årsak. Dette må tydelig tas tak i i en ungdomsskolereform, og målet må være å snu denne utviklingen. For Arbeiderpartiet og regjeringen er det viktig at vi lykkes med denne reformen – og nå går jeg over til ting som er mer viktig for oss, for disse partiene. Vi trenger flere kvalifiserte lærere, et sterkere støtteapparat og et sterkere lag rundt elevene i skolen. Regjeringen har varslet en tillitsreform som skal gi de ansatte i offentlig sektor mer tid til å utføre de jobbene de er satt til. Vi trenger en mer praktisk skole med praktisk læring, for vi må erkjenne at barn og unge lærer på forskjellige måter, og dette må også vektlegges i skolens opplæring. Skolen må gis rammer som gjør det mulig å drive med praktisk læring. Elever som opplever at de er sterkest på de praktiske ferdighetene og evnene, må også få utløp for dette i skolen. Nå har tiden gått litt fort for meg, dessverre, men jeg ser fram til en god debatt om dette, og så får jeg heller tegne meg på nytt.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2022-02-08:
I sommer besøkte jeg Guttas Campus, en veldig intensiv læringscamp for ungdommer som opplever skolen som utfordrende – seks timer med undervisning i lesing, regning og skriving hver dag, tydelige grenser, mobilforbud, men masse omsorg. Det var inspirerende å se hvordan det var mulig å løfte elever som i utgangspunktet er demotiverte og i ferd med å falle fra. Det var fullt mulig å gjøre det uten å prioritere ned undervisning i grunnleggende ferdigheter. Det bør også Senterpartiet og SV merke seg. Sist vi hadde en egen stortingsmelding om ungdomstrinnet, var i 2011. Da ble det bl.a. innført flere timer i valgfag og et nytt arbeidslivsfag. Intensjonen var god, men evalueringene tyder ikke på at disse tiltakene alene har økt elevenes motivasjon eller ferdigheter i lesing, skriving og regning. Reell motivasjon og læringsglede i skolehverdagen skapes ikke kun ved å tilby alternative fag noen timer i uken eller ved å fjerne karakterer og ha færre kartlegginger og mindre informasjon om hvordan elevene ligger an, ei heller ved å svekke de forventningene vi har til elever som presterer svakt i fag som norsk, naturfag og matte. Jeg våger meg også på å si at det å betegne en læringsform som praktisk, heller ikke er en trylleformel for å øke motivasjonen eller læringsutbyttet. Det handler i bunn og grunn om kvalitet i undervisningen i de fagene elevene har hver eneste dag, og det viktigste er faglig sterke lærere som tar i bruk varierte undervisningsformer som oppleves som relevante og meningsfulle i fagene, samtidig som elevene får konkrete og læringsfremmende tilbakemeldinger. Det er avgjørende at lærestoffet og arbeidsoppgavene er tilpasset de ulike elevenes forutsetninger, og at elevene får mulighet til å fordype seg i og utforske fagene. Så er det viktig at lærerne har høye forventninger til elevene. Det vet vi fra forskning er særlig viktig for elever som f.eks. har vedtak om spesialundervisning, eller som presterer svakt. Det er mye en ungdomsskolereform bør se nærmere på, men jeg vil våge meg på å løfte fire områder. Det ene er en annen form for fraværsoppfølging enn vi har i dag. Det er for store forskjeller i rutiner for å registrere, forebygge og følge opp høyt fravær. Det andre er leseopplæringen i flere fag på ungdomsskolen, hvor mye tyder på at ungdommen i dag har svekket utholdenhet i lesing, og at fokuset på god leseopplæring svekkes senere i grunnskolen. Så trenger vi en ungdomsskole som i større grad forbereder ungdommer til yrkesfaglige utdanninger. Da kan det være verdt å gjennomgå fag- og timefordelingen, bl.a. Så må vi bli flinkere på tilpasset opplæring, og da er det veldig mange ulike tiltak man kan se på, enten det er endring av dagens spesialundervisning eller flere alternative læringsarenaer. Jeg er veldig glad for at det som var Høyres store løft, som vi gikk inn for i denne fireårsperioden, nemlig en ungdomsskolereform, får vi i dag gjennomslag for, og jeg er opptatt av at vi bygger videre på det fundamentet som har vært de siste årene, med sterk kompetanse hos lærerne, for å lykkes med det.
Mudassar Kapur (Høyre), 2022-02-08:
Jeg vil først takke for statsrådens innlegg, og la meg begynne med hva vi kan være enige om. Jeg tror ikke det er noen tvil om at både Høyre, Senterpartiet og de fleste andre partier her i Stortinget – ja, alle, vil jeg si – er enige om at målet med vårt arbeid, særlig i den komiteen vi sitter i, er å sørge for å styrke kommunene, styrke arbeidet til våre folkevalgte der ute, sørge for at folk får gode tjenester. Nettopp derfor blir det så underlig at denne analysen, som statsråden viser til, fører fram til at svaret på det er å stoppe opp, at svaret på hvordan man skal utvikle gode tjenester, hvordan man skal lage kraftige regionale sentra som skaper mer arbeidsplasser, mer lokalt næringsliv, og som faktisk også ligner litt på hvordan folk beveger seg nå i 2022, er å skru Norge tilbake igjen, og skru norgeskartet tilbake igjen til 1960-tallet. Det er der egentlig hele argumentasjonen glipper litt for Senterpartiet. Så må jeg jo si at det er litt freidig – jeg tror det er et parlamentarisk uttrykk som er lov å bruke – når Senterpartiet gang på gang presenterer den historien om at dette har vært en tvangssammenslåing. Sannheten er at regionreformen var basert på en grundig behandling i Stortinget, demokratisk fattede vedtak i landets nasjonalforsamling, som igjen var basert på et arbeid som var gjort av departementet, hvor også fylkeskommunene var med på arbeidet. Jeg vil minne statsråd Gram om at Senterpartiets tidligere leder Åslaug Haga, som også var kommunalminister, ønsket å gjennomføre en regionreform, ønsket å få gjennomført veldig mye av det vi har gjort, og med samme begrunnelse: Norge endrer seg, folk bor og arbeider på en helt annen måte enn tidligere, og vi må lage sterke og robuste regioner som kan levere gode tjenester. Men det som skjedde med Senterpartiet, var at de mislyktes, de fikk jo ikke gjennomslag. Så har Senterpartiet hatt en populistisk seilas etter de årene, hvor man har tenkt at det beste svaret på alt er bare å være imot og tenke i revers, fordi det er det enkleste. Det er det som har skjedd, og det er en underlig reise, men vi registrerer den. Jeg vil komme tilbake senere i debatten og utfordre statsråden på hvordan han egentlig har tenkt å behandle denne saken på en seriøs måte i departementet, med de nødvendige utredningene. Så kan han tenke litt på det mens vi hører på andre.
Mudassar Kapur (Høyre), 2022-02-08:
Jeg vil takke alle som har deltatt i debatten. Jeg synes det er bra at vi får en meningsutveksling her i salen, sånn at vi i hvert fall får en reell debatt et eller annet sted i dette landet og ikke bare en overstyring og reverseringsiver fra Senterpartiet. Det synes jeg også denne debatten har båret litt preg av. Det har vært veldig tynt i rekkene hos Arbeiderpartiet, men det er kanskje noen grunner til det. Jeg synes også debatten bærer preg av at veldig mange fra Senterpartiet fortsatt driver med en høytlesning av egne valgkampbrosjyrer, hvor det er en del lettvinte og omtrentlige poenger. Det er ikke for å være litt slem nå, men hvis man ser på meningsmålingene, har jeg et lite inntrykk av at velgerne i hvert fall ikke lenger tror på det som sto i valgkampbrosjyren til Senterpartiet, når de nå får se hva som egentlig er deres reelle politikk. Jeg ser også at Senterparti-toppene med kontorer her på Stortinget i Oslo eller i departementet mener at de har all den kunnskapen de trenger for å lage god politikk for hele Norge og hele landet. De vil absolutt ha velgernes tillit til å gjøre det. Så mener de at for deres egne lokalpolitikere, i f.eks. Viken, som har mindre avstander enn et fylke som Nordland, kan det bli for stort, og det går jo ikke. De kan ikke sitte og lage politikk for en hel region, mens Senterpartiets egne topper her i Oslo kan lage god politikk for hele landet. Det er veldig lav tillit til egne lokalpolitikere. Sånn har vi det heldigvis ikke i Høyre. Jeg må si videre at et viktig element er at det er egentlig ikke så veldig mye å reversere tilbake til. Denne debatten handler egentlig om at Senterpartiet nå skal bruke store ressurser fra fellesskapet og vri dem om til å lage nye fylkeskommuner, mer administrasjon, mer byråkrati, flere konsulenter, istedenfor å fortsette utviklingen, istedenfor å fortsette å bygge gode fagmiljøer og ikke minst levere viktige tjenester med enda bedre kvalitet til innbyggerne. Det er jo det rapporten slår fast, en faglig rapport som blir omtalt med forakt i stemmen fra Senterpartiets representanter. Jeg er vant til at representantene fra Senterpartiet i Stortinget kanskje har et sånt forhold til faktum, men jeg forventer at statsråden, når han får en søknad fra Viken og skal sende saken videre til Stortinget, gjør jobben med å utrede saken grundig, slik at Stortinget får en ordentlig rapport å forholde seg til. Hvis ikke vil vi sørge for at statsråden gjør den jobben.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-02-08:
Noen kommentarer til interpellantens to innlegg: Et av argumentene som blir brukt her, er behovet for mer funksjonelle regioner som sammenfaller mer med måten folk reiser og jobber på. Jeg tror kanskje ikke jeg da ville brukt den nye fylkeskommunen Viken som det fremste eksemplet på en funksjonell hverdagsregion som sammenfaller med folks arbeid og ferdsel. Når det gjelder spørsmålet om tvangssammenslåing og freidighet, synes jeg vel ikke at det er nok å vise til vedtak i Stortinget eller grundig arbeid i departementet. Det sentrale her er jo hva lokaldemokratiet har ment om saken. Det er det som er bakgrunnen. Det er de tvangssammenslåtte kommunene og fylkeskommunene, gjennom vedtak i denne salen, som regjeringen har henvendt seg til og gitt en mulighet til å løse seg opp, hvis man ønsker det. For øvrig legger jeg i interpellasjonen merke til et aldri så lite paradoks, eller kanskje til og med en selvmotsigelse, for Høyre mener altså at en deling av Viken i tre svekker fagmiljøene – og det til tross for at f.eks. gamle Buskerud fylkeskommune i både innbyggertall og areal er større enn f.eks. Møre og Romsdal, som jo fikk videreføre sin egen eksistens gjennom regionreformen. Man mener altså at det å dele Viken i tre vil svekke fagmiljøene. Samtidig er Høyres politikk å legge ned fylkeskommunen. Med mindre man da har tenkt å flytte alle fylkeskommunens oppgaver til et statsapparat, et statsbyråkrati, må det jo handle om å sende disse oppgavene til 51 kommuner i Viken. Da hører jeg ikke på samme viset bekymringen for oppsplittede kompetanse- og fagmiljøer. Men dette er faktisk et vesentlig poeng i debatten. Selv om Høyre riktignok vil rasjonalisere kommunestrukturen en god del til, det er jeg ikke det minste i tvil om, er det vel ikke sånn at en har tenkt seg en struktur med f.eks. tre kommuner i det store fylket Viken. Så her er det etter mitt syn en inkonsistens i resonnementene som jeg synes det er greit å kommentere.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-02-08:
Representanten Kapur prøver å gjøre et poeng av at vi skal vite best, vi som sitter i kontorene her i Stortinget og i regjeringsapparatet, men jeg mener at representanten da har misforstått det mest grunnleggende i debatten. Poenget er nemlig ikke først og fremst hva vi mener her på Stortinget og i regjering, men hva folket og de folkevalgte i de berørte fylkeskommunene mener. Det var Høyre som mente best i stortingskontor og regjering da man valgte å bruke tvang overfor det lokaldemokratiet. Ellers må vi konstatere at vi ser veldig forskjellig på det som har skjedd, og ikke minst på hva vi mener skal skje videre. Høyres prosjekt for fylkeskommunen er å legge den ned. Senterpartiets og regjeringens prosjekt er å satse på fylkeskommunene og utvikle dem videre. Jeg må si at jeg mener det er en ganske alvorlig sak for landet vårt å vurdere en avvikling av fylkesnivået. Jeg mener det vil være et alvorlig feiltrinn. Det er en rekke oppgaver som bør og må løses på regionalt nivå. Spørsmålet er om den oppgaveløsningen skal være styrt av et folkevalgt organ eller ikke. I den grad man mener at det er staten som skal overta fylkeskommunens oppgaver, vil jeg i hvert fall slå fast at Senterpartiet og regjeringen ikke vil støtte en sentralisering av beslutninger og oppgaveløsninger som en slik politikk vil legge opp til. Og i den grad man mener at det er kommunene som skal overta oppgaver, mener jeg at det står et poeng ubesvart etter denne debatten, nemlig det poenget som lå til grunn for interpellasjonen: at man skulle sikre stordriftsfordeler og kompetansemiljøer, og at man fryktet for dem når man delte Viken fra én til tre enheter, men samtidig var åpen for å spre de samme oppgavene på inntil 51 kommuner i det samme området. Til slutt: Representanten Skjelstad hadde et innlegg som jeg antagelig skulle ha hatt et eget innlegg for å svare på. La meg bare kort få kommentere poenget om inntektssystemet ved å slå fast at inntektssystemet for fylkeskommunene vil gjelde alle fylkeskommuner. Poenget med et inntektssystem er at det er utformet nøytralt og objektivt for å sikre det samme grunnlaget for tjenesteytingen. Men etter en deling vil det være nødvendig med en gjennomgang av inntektssystemet for å sikre at det ikke er utilsiktede virkninger som følge av det, på akkurat samme måte som man gjorde da man gjennomførte en sammenslåing av fylkeskommunene.
Anne Kristine Linnestad (Høyre), 2022-02-08:
For litt over to år siden så Viken fylkeskommune dagens lys – en ny fylkeskommune som skulle gi oss både større fagmiljøer og bedre tjenester for innbyggerne. Nå, to år senere og etter bare ti uker med normal drift uten koronapandemi, er diskusjonen om å splitte Viken i sluttfasen. De ansatte i Viken har gjort en formidabel jobb. Effektene av Viken og de ansattes innsats kan man lese om i den administrative rapporten om konsekvensene av en deling av Viken fylkeskommune, som ble lagt fram i desember 2021. Den viser at ved effektivisering og stordriftsfordeler har Viken spart 60 mill. kr årlig. Det er mye penger som kan gå direkte til å gi flere lærere i skolen, bedre veier å kjøre på eller flere gang- og sykkelveier. Viken fylkeskommune tiltrekker seg kompetente ansatte til gode, sterke fagmiljøer. Dersom Viken splittes i tre nye fylker av ulik størrelse, vil flere av disse fagmiljøene splittes opp. Jeg frykter at de vil bli så små at de ikke lenger vil framstå som like attraktive arbeidsplasser. Jeg er redd det vil bli en stor oppgave å holde på ansatte med høy faglig kompetanse, og det vil kunne bli vanskelig å rekruttere nye hvis ikke fagmiljøene har en viss størrelse. Jeg frykter at vi ved en oppsplitting raskt kan miste mange ansatte som har en fagkompetanse som er sterkt ettertraktet både i det offentlige og i det private. Jeg mener at en oppdelingsprosess kan bli mye mer krevende enn en sammenslåing. Når man jobber med en sammenslåing, har man ett felles mål og én visjon. Ved en oppdeling har man ikke lenger den samme motivasjonen. De som skal gjennomføre denne oppdelingen, er mange av de samme ansatte som fram til nå gjennom flere år har jobbet med å slå sammen Viken og skape en ny organisasjonskultur og et nytt fellesskap. De har gjort en veldig god jobb, men det har vært krevende, og veldig mange ansatte er slitne. Det er ingen tvil om at hvis et flertall vedtar å splitte opp Viken, vil det fortsatt være et begrenset antall ressurser i fylkeskommunen til å gjennomføre dette. Det kan derfor påvirke tjenestene som fylkeskommunene gir til sine innbyggere. Det å gjennomføre en oppsplitting av Viken vil medføre at noen oppgaver må nedprioriteres. Hvilke oppgaver det gjelder, og hvilke konsekvenser det vil få for klima og miljø, for Oslofjorden, for innbyggerne og for næringslivet i vår region, er det vel per nå ingen som vet. Viken er ikke perfekt, det er det ingen som har påstått, men dersom Senterpartiet og Arbeiderpartiet er så misfornøyd med Viken, hvorfor ikke heller endre det de er misfornøyd med innenfor Viken, heller enn å gå i revers og tro at alt var så mye bedre før?