trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-11-25:
Vi er på samme sporet. Riktignok har Fremskrittspartiet fått en god avtale med regjeringspartiene – vi har fått gode resultater også innenfor skolesektoren – men vi har selvfølgelig ikke fått gjennomslag for alle punktene våre og alle ønskene våre, og i særlig grad gjelder dette sektor høyere utdanning. Derfor en replikk om det. Vel er det slik, som vi nå har fått belyst, at Regjeringen sier at man har videreført fullfinansiering av kvalitetsreformen innenfor høyere utdanning. Men samtidig har man i år lansert en reduksjon både i basisbevilgningen og faktisk også knyttet til antall studieplasser, slik at konsekvensen av den reduksjonen vi ser i år, og som er tallfestet til 78 mill. kr, i løpet av et par år vil bli betydelig større hvis den blir gjennomført og videreført. Er ikke dette å ta et skritt tilbake, istedenfor å sikre fullfinansiering?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-11-25:
Innenfor skoleområdet har Fremskrittspartiet oppnådd to viktige ting gjennom budsjettavtalen med regjeringspartiene. For det første: Programmet for opprusting av skoler videreføres. I stedet for null friske midler til ytterligere innsats for å gi elever i norsk skole bedre arbeidsmiljø har det blitt en milliard til opprusting av skoler. Denne oppgaven har prioritet hos Fremskrittspartiet. I budsjettavtalen med Regjeringen i 2003 ble det også en ekstra milliard. Vi har for øvrig merket oss at det ble en milliard mer i 2004 også, da Regjeringen og Arbeiderpartiet inngikk budsjettavtale. Jeg oppfattet at det forhandlingsresultatet var Arbeiderpartiet fornøyd med, slik Fremskrittspartiet nå er fornøyd med en ekstra milliard til skoleopprusting i 2005 – faktisk en ekstra milliard også til kommunesektoren. I tillegg til pengene skal vi få en tilbakemelding til Stortinget – denne gang ikke som en uspesifisert bestilling i trontalen, men som en avmelding øremerket kommuneproposisjonen for 2006. Fremskrittspartiet er fornøyd med at denne avmeldingen nå skal knyttes konkret til opplæringslovens bestemmelser om læringsmiljø for elever. Læringsmiljøet omfatter også arbeidsmiljø. Fremskrittspartiet legger til grunn at tilstanden på skolebygg og skoleanlegg må og skal være slik at lovens krav til arbeidsmiljø tilfredsstilles, også for elever. For det andre: Fremskrittspartiet har forhandlet frem enighet om at frittstående skoler, private skoler, får på plass husleietilskudd. Dette har vært en viktig prinsippsak for elever og foreldre som har valgt private skoler, og selvsagt for alle som eier og driver private skoler. Jeg har også oppfattet at det har vært en viktig sak for Regjeringen, en viktig del av Sem-erklæringen, og derfor er det dobbelt gledelig når Fremskrittspartiet nå gjennom budsjettavtalen kan hjelpe regjeringspartiene med å få dette viktige prinsippet på plass fra og med skoleåret 2005/2006. I budsjettavtalen ligger det også en gledelig nyordning for Den norske kirke. Kirken har lenge pekt på store utfordringer knyttet til vedlikehold av kirkebygg. Kirken opplever det samme som kommunal og statlig sektor – et stort etterslep når det gjelder nødvendig vedlikehold. Drift og vedlikehold er lagt til kommunene. En stram kommuneøkonomi kan derfor på ingen måte makte å dekke inn de store vedlikeholdsoppgavene på kirkebygg. Etter mønster fra ordningen med opprusting av skolebygg har Fremskrittspartiet gjennom budsjettavtalen fått innført en ordning med rentekompensasjon for opprusting av kirkebygg. Det er lagt inn 500 mill. kr. i 2005. Fra Fremskrittspartiets side mener vi dette bør være starten på en ordning som bør videreføres over flere år. Det udekkede vedlikeholdsbehovet for kirkebygg er langt større. Fremskrittspartiet er glad for at Kristelig Folkeparti har endret syn når det gjelder ordningen. Fra Kristelig Folkeparti ble vi møtt med reaksjoner som at dette er et stunt fra Fremskrittspartiet og ikke godt nok gjennomtenkt. Vi er glade for at Kristelig Folkeparti nå har tenkt godt igjennom forslaget, og har tatt imot det og inkludert det i avtalen med Fremskrittspartiet.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-25:
Det er en ganske drøy påstand å si at vi har justert kostnadsnormen med 10 000 kr. Det gjorde opposisjonen mot Regjeringens ønske, og Regjeringen må være klar på at dette må vi ikke gjøre. Så det var noe som Regjeringen ble dyttet på for tre år siden. Men det som er mitt spørsmål, går på høyere utdanning, og det går på forslaget til reduksjon i basisbevilgningen som her er lagt inn, med ca. 78 mill. kr til institusjonene. Vi har lagd et nytt finansieringssystem for høyere utdanning. Det består av basisbevilgning og tre variabler. Med dette systemet har vi sagt at vi styrer ikke lenger institusjonene gjennom studentmåltall. Men her prøver Regjeringen å dekke til dette kuttet ved å si at vi skal tilbake til en måltallstyring. Men den muligheten har ikke Regjeringen, i og med at vi har sagt at vi har vedtatt et nytt finansieringssystem. Hvorfor prøver Regjeringen å tildekke dette kuttet ved å si at de samtidig skal kutte i måltallet, når de ikke har muligheten til å gjøre det?
Lars Sponheim (Venstre), 2004-11-25:
Hele kjernen i spørsmålet om det nå er mulig å fjerne delingsmodellen, er at marginalskattesatsene på arbeid og kapital blir tilnærmet like. Det er det avgjørende. Det er kilometervis med urettferdighet slik skattesystemet har vært. Folk med store kapitalinntekter har av Arbeiderpartiet – og de har administrert dette i mange år – fått lav skatt, 28 pst., mens de som har tjent de samme beløpene eller mindre på arbeidsinnsats, har fått en mye høyere skattesats. Det er grunnlaget, og det er selve basisen for å kunne fjerne delingsmodellen. Det er det som skjer ved at en er enig med Fremskrittspartiet om hvordan skattesatsene fastsettes for neste år, og det er basisen. Så er jeg også enig i at det – og det forstår jeg skal skje i morgen – gjennom lovvedtak legges en basis for øvrige sider ved skatteopplegget, og det er bra. Summen blir altså at etter Venstres tolvårige kamp for å fjerne delingsmodellen blir den fjernet. Det har i alle år vært imot Arbeiderpartiets vilje, og det er grunnleggende rettferdig.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-11-25:
Det er riktig at da matmomsen ble halvert som et resultat av de såkalte Plaza-forhandlingene mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet noen år tilbake, gav det umiddelbart en effekt på matprisene som tilsvarte den reduksjonen, mellom 9 og 10 pst. Etter at det har gått en del år og det har vært mange spekulasjoner og meninger osv. om at denne effekten er blitt borte, har vi bestilt og vil få i løpet av få dager en såkalt marginundersøkelse. Jeg regner med å ha den på plass i løpet av desember måned, og den vil på en systematisk måte fortelle oss hvor det er blitt av de marginene. Så langt vi vet, og vi har allerede et betydelig tallgrunnlag, er 75 pst. av den effekten som matmomsreduksjonen gav for noen år siden, blitt hos forbrukerne. Det er ikke et dårlig resultat, og jeg håper at det vil kunne bekreftes gjennom marginundersøkelsene. Så vil vi da bruke det samme trykket for å sikre at den ytterligere reduksjonen som nå kommer, kommer forbrukerne til gode og ingen andre.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-11-25:
La meg først få gi uttrykk for at jeg er raus nok til å invitere også SVs representant med på å feire at vi er blitt kvitt delingsmodellen. Dermed kan også SV få være med på å feire at vi fjerner den største ulikheten som har vært i det norske skattesystemet, nemlig den mellom dem som lever av kapitalinntekter, og dem som lever av arbeidsinntektene sine. Det burde også SV kunne være med og feire. Så til det økologiske landbruket. Det er slik at Stortinget har fastsatt et mål om at 10 pst. av arealene våre skal legges om til økologisk drift. Vi var ved årsskiftet oppe i knapt 4 pst. Det går godt i rett retning. I noen fylker, i noen deler av landet, går det veldig bra. Sør-Trøndelag er i så måte det eksemplariske fylket vårt. Det dårligste fylket er Rogaland, som på mange vis er det beste jordbruksfylket vårt. Det er kanskje en sammenheng. Vi arbeider alle steder for å komme raskere i en slik retning. Men det viktige er å få dette drevet fram av markedet. Det er det som er vår største utfordring, ikke å øke arealet for produksjon, men at forbrukerne faktisk etterspør økologisk produserte produkter. Det er der vi nå setter inn strategien, og det er der vi setter inn de økte ressursene.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-25:
Forliket mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet gav en matmomsreduksjon på 1 pst. Men i forhold til Regjeringens utgangspunkt, som ville øke den med 1 pst., får dette faktisk et proveny på 1,2 milliarder kr, noe forbrukerne vil sette pris på. Da er det selvfølgelig at dette skal komme forbrukerne til gode. Jeg vil minne om at vi 1. juli 2001 fikk en halvering av matmomsen i Norge, og 75 pst. av dette kom forbrukerne til gode. Men prisutviklingen på matvarer siden den gang har vært 50 pst. høyere enn den generelle prisutviklingen. Jeg vil minne statsråden om at han tidligere i år lovte marginundersøkelser og å gå igjennom alle ledd i matvarekjeden for å se hvem som har økt sine marginer mest. Når kommer disse undersøkelsene på bordet, og hvordan vil han sørge for at matmomsreduksjonen kommer forbrukerne til gode?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-25:
Eg har lyst til å ta leiaren for partiet som er limet i Regjeringa, til noko langt meir jordnært enn feiring av at delingsmodellen er oppheva – satsinga på økologisk landbruk. Landbruksministeren har hatt ambisjonar om langt meir enn å fjerne delingsmodellen. Han har hatt store visjonar på vegner av økologisk landbruk. Eg veit ikkje, i og med at det ikkje blei nemnt, om partileiaren er like fornøgd med at i hans tid som landbruksminister har vi fått opp den økologiske produksjonen i norsk landbruk frå 2,5 pst. til 3,4 pst. Vi har to utfordringar. Vi har ei utfordring i forhold til produksjon, og vi har ei utfordring i forhold til avsetjing. Dette møter Regjeringa med å setje av 5 mill. kr til økologisk mat i skolar og barnehagar, som er eit godt tiltak, men når det står aleine, ser det litt smått ut. Kva er strategien til Venstres leiar, landbruksministeren, for å få opp norsk økologisk produksjon til 10 pst.?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-25:
Flertallet på Stortinget bevilger 12 mill. kr til «Prosjektet 46664 Tromsø» i dag, et arrangement som setter hiv og aids på dagsordenen. Jeg er glad for at dette blir vedtatt, men det er trist at det ikke er et enstemmig storting som i dag sier ja. 46664 er fangenummeret til Nelson Mandela. Vi kjenner alle til Nelson Mandelas modige kamp for rettferdighet og frihet og mot apartheid. Gjennom aktiv handling ble han et symbol på frihet og på rettferdighet. Nelson Mandela går i front for dette prosjektet og denne konserten. Hvorfor gjør Nelson Mandela dette? Jo, fordi det nytter, fordi den største utfordringen vi har når det gjelder å ta opp kampen mot hiv/aids-epidemien, er informasjon, kompetanse og å sette hiv og aids på dagsordenen. Det gjør vi med dette prosjektet. 42 millioner mennesker er i dag smittet av hiv og aids. Hver dag smittes ytterligere 14 000. Norge har et stort internasjonalt ansvar. «Prosjektet 46664 Tromsø» er ikke et arrangement, men en hel prosess. Tromsø skal være vertskap på vegne av Norge for et stort internasjonalt arrangement, en konsert som skal overføres til over 50 land, med konferanser, kulturtiltak, seminarer og innsamlingsaksjon til hiv/aids-forebyggende tiltak i Afrika. «Prosjektet 46664 Tromsø» blir i dag vedtatt gjennomført mot regjeringspartienes stemme. Dette er trist, trist fordi Regjeringen ikke greier å løfte blikket. Nå når dette er vedtatt, må vi gå sammen for å reise dette prosjektet til å bli større enn seg selv. Jobben starter nå. Jeg håper og tror at Regjeringen er med, selv om man ikke kunne finne penger til dette. Jeg håper det, fordi dette er viktig – ikke for oss, men for verden.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-11-25:
Jeg hadde i dag et spørsmål til finansministeren om hvorfor ikke Regjeringen vil høre på næringslivet når de presenterer hvilke krav til bedrede rammebetingelser som trengs for å stoppe utflagging. Hans svar var da at de i hvert fall ikke har bedt om Senterpartiets alternative budsjett. Når statsråden svarer slik, må det enten være fordi han ikke kjenner til hvilke krav næringslivet har stilt til Stortinget i forbindelse med budsjettbehandlingen, eller at han ikke kjenner vårt alternativ. Faktum er at næringslivets krav er oppfylt i vårt alternativ, punkt for punkt. Vi har lyttet til næringslivet hele tiden. Næringslivet har bedt om økt satsing på veger og bredbånd, og det har de fått i vårt alternativ. De har sagt at de vil ha bort formuesskatten på arbeidende kapital, slik de har i Sverige, det har vi fått skriftlig fra samtlige næringsorganisasjoner. Statsråden benekter at de har sagt det, men det er tilfellet. De har sagt at det er negativt for investeringene i næringslivet at boligskatten fjernes. Vi har hørt på næringslivet. De har bedt om at det ikke skal bli vanskeligere og dyrere å permittere arbeidsfolk, og at sykelønnsutgiftene for arbeidsgiverne ikke skal bli høyere. Det har vi oppfylt i vårt budsjett. Når det gjelder nettolønnsordningen for sjøfolk, har rederiene og sjøfolkene selvfølgelig sagt at den må vi få beholde. Regjeringen går inn for det motsatte. Næringslivet har sagt at Innovasjon Norge er svært viktig, og det er viktig at de får ja når man kommer dit, men da må de få midler nok. Disse midlene har Senterpartiet tilført. Representanter for reiselivsnæringen og fiskerinæringen har fortalt om hvilken situasjon de er i, og hva som kan skje om de ikke får bedre rammevilkår. Det er oppfylt i Senterpartiets budsjett. Næringslivet frykter naturlig nok for økt kronekurs. De har sett at kronekursen er så ødeleggende. Spesialister og økonomer har sagt at Regjeringen har ansvaret for den høye kronekursen vi hadde i 2002 og i 2003, som tappet næringslivet for egenkapital. Det er bedre nå, men det skulle bare mangle. Næringslivet ber om forutsigbarhet. Når det gjelder permitteringsloven, er det inngått en avtale med Fremskrittspartiet for et halvt år. Det er dårlig forutsigbarhet. Næringslivet har bedt om den politikken som står i Senterpartiets alternative budsjett. Så skremmer Regjeringens folk med at det blir økt kronekurs av dette budsjettet, at én krone ekstra bruk av oljepengene skal være farlig, og at det vil gi en ekstra prisstigning og en høgere kronekurs. Vi har fått sjekket dette gjennom SSB, som har beregnet det og sagt at det ikke blir økt kronekurs eller økt rente av dette budsjettet. Disse skremslene kan en da bare glemme. Derimot blir det økt sysselsetting og økt verdiskaping. Det er det Senterpartiet ønsker.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-11-25:
Jeg ønsker en separat avstemning over romertall VI. Senterpartiet ønsker å stemme imot.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-11-25:
I Budsjett-innst. S. I under komiteens tilråding på side 258, VIII, henvises det til «opplæringslovens § 9a», men det skal henvises til opplæringslovens kap. 9a.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2004-05-04:
På vegne av Lena Jensen, Rune J. Skjælaaen, Arne Sortevik og meg selv vil jeg fremme forslag om å sikre finansiering av sikkerhetsopplæringen av fiskere.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-04:
Jeg takker for svaret som næringsministeren gav. Det er en del positive ting i svaret hans, men samtidig kunne jeg tenkt meg litt mer ambisiøse og visjonære planer for utviklingen av norsk industri. Vi har potensial, vi har en mulighet til å bli verdensledende, hvis næringsministeren og det politiske flertallet tør løfte fanen og flagge at dette er noe de ønsker å satse på. Jeg synes det er positivt at ScanWafer har fått støtte til oppstarten av virksomheten. Men jeg synes også det er et poeng å utløse hele det potensial vi har i forhold til innenlands verdiskaping, også når det gjelder framstilling av råstoffet silisium. Når vi bor på et berg av silisium, hvorfor i alle dager må vi da være avhengig av import av denne råvaren fra utlandet til produksjon av wafere? Det har jeg vanskelig for å forstå, og jeg synes det er en betydelig utfordring å få løftet fram hvordan vi kan få fullt utbytte av den naturressursen som vi er så heldige å ha i Norge. I tillegg var det noe ministeren sa som jeg også reagerte litt på. Det var at Regjeringen, hvis jeg siterer riktig her, «vurderer å etablere et grønt sertifikat-marked». Den vurderingen foretok energi- og miljøkomiteen i forbindelse med behandlingen av den såkalte gassmeldingen i mars i fjor, da SV inngikk et gassforlik med Regjeringen. Et av de romertallsvedtakene vi fattet i forbindelse med gassmeldingen, var nettopp at det skulle etableres et felles norsk pliktig grønt sertifikat-marked, som eventuelt kan samordnes med internasjonalt sertifikatmarked, med sikte på å legge fram et konkret forslag for Stortinget så snart som mulig, senest våren 2004. Det er det stortingsvedtaket som er fattet i forhold til pliktig grønn sertifikat-marked, og det forventer jeg at også Regjeringen forholder seg til. Et pliktig grønt sertifikat-marked vil være svært viktig for å løfte fram produksjonen av ny fornybar energi, ikke bare i forhold til selve energiproduksjonen, men også ved å bidra til å stimulere fram en bransje som er under vekst. Vi ser hvordan eksempelvis NTE, som er et regionalt energiselskap, nå etablerer produksjon av vindmøller i Verdalen og planlegger at man i 2006 vil kunne ha så mye som 250 arbeidsplasser knyttet til den. Det er også et eksempel på hvordan fornybar energi kan utløse et betydelig potensial også når det gjelder sysselsetting i Norge i årene framover.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-04:
Jeg merker meg at det er bred politisk enighet mellom Fremskrittspartiet, Høyre og Arbeiderpartiet om at norsk industri er verdensledende. Men det betyr vel ikke – håper jeg – at vi skal hvile på våre laurbær. Uansett er en endring og en modernisering av norsk næringsliv en forutsetning for å skape bærekraft på lang sikt. Men jeg vil minne om at dette også er et spørsmål om internasjonal solidaritet! Den mest alvorlige globale trusselen som verden står overfor på sikt, gjelder klimaendringer og global oppvarming som følge av vårt uvettige og stadig økende forbruk av fossile ressurser, spesielt til energiformål. Samtidig vet vi at tilgang på energi er avgjørende for å kunne løfte store deler av verdens befolkning opp fra bunnløs fattigdom. Først og fremst innebærer det en utfordring for oss f.eks. å bidra til teknologioverføring – gjennom solcelleteknologi og kapital – som gir disse landene muligheten til å øke produksjonen av fornybar energi. Men samtidig er det vanskelig å unngå at det også vil innebære økt forbruk av fossil energi og dermed økt utslipp av klimagasser. Skal vi unngå de mest dramatiske konsekvensene av global oppvarming, betyr det i klartekst at vi i vår del av verden må redusere våre utslipp. Klimautfordringen har på den måten åpenbare konsekvenser for norsk energi- og industripolitikk. SV har ikke noen tro på at vi bør bygge gasskraftverk med store utslipp av CO2 – som bidrar til økt drivhuseffekt. For det første er det altfor dyrt, og for det andre betyr det at andre sektorer må bidra mer for at Norge skal innfri sine forpliktelser. Da står faktisk prosessindustrien laglig til for hogg. Vi har lagt fram et forslag om en energipakke som vil gi 20 milliarder kWh, uten å bygge gasskraftverk. Det er mer energi enn fra samtlige gasskraftverk som har fått konsesjon. I tillegg til å gjøre norsk solindustri verdensledende vil vi satse stort på bioenergi. Her er Norge en sinke sammenlignet med sine naboland. Opprustning av eksisterende vannkraftverk, en skånsom satsing på mindre vannkraftverk, på vindmøller og på bølgekraft er mange gode tiltak som også vil skape veldig mange industriarbeidsplasser – dersom vi har en offensiv, bevisst og strategisk næringssatsing på nettopp disse områdene. Det jeg etterlyser, er en mer bevisst holdning, en mer grunnleggende forståelse av de sammenhenger vi står overfor, og en forståelse av de endringene som må til dersom bærekraftig utvikling skal være noe mer enn store ord i festtaler. Mangler næringsministeren verktøy, får han skaffe seg noe. Det er iallfall en lite klok strategi å selge billig det aller siste redskapet han sitter igjen med – det statlige eierskapet i Statkraft.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-05-04:
Jeg må være så ærlig å innrømme at da jeg leste interpellasjonsteksten, var noen av kjerneordene nye for meg, nemlig «industriell-økologiske prinsipper». Nå fikk vi en liten manuduksjon om hva som ligger i det. Det er absolutt et interessant aspekt knyttet til å omskrive ordtaket «fra vugge til grav» til «fra vugge til vugge»: Det er klart det ligger fenomenale muligheter i det å resirkulere, bruke på nytt, mange av de råstoffene som tidligere gikk på fyllinga. Heldigvis ser vi en fantastisk utvikling i kommunene, og for så vidt i industrien, knyttet til at man utvikler systemer for å ta vare på alt dette. Det er veldig bra. Når det gjelder råstoffet silisium og det at vi må importere, har jeg for så vidt ikke annet å si enn at det selvfølgelig hadde vært ønskelig og trivelig hvis noen ville ta fatt i det. Jeg antar at det er relativt kjent i det norske industrielle miljøet at man bruker en del hundre – for ikke å si tusen – tonn av silisium, men at man ikke utvinner det i Norge, til tross for at vi har grunnstoffene og råstoffene som skal til. Det kan vel tyde på at det ikke er funnet kommersielt interessant. Vi må jo konstatere at på restaurantene i den umiddelbare nærhet serveres det vann importert sågar fra Sør-Amerika. Så det at vi importerer mye av vårt forbruk, er en kjensgjerning. Når det gjelder dette med å vurdere grønne sertifikater, burde det kanskje vært brukt andre ord knyttet til utarbeidelsen av detaljene rundt det som inngikk i gassforliket, og som er sagt skal komme i løpet av våren 2004. Detaljene i det kjenner jeg av en naturlig grunn ikke. Det er i et annet departement det foregår. Når det gjelder det siste representanten var inne på, knyttet til NTE, som jeg antar er Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk, og dette med produksjon av vindmøller, er det faktisk slik at det er en stigende aktivitet flere steder i landet. I mitt eget hjemfylke er det faktisk to bedrifter som er ganske store på dette, både på det å støpe navene i jern, som gjøres av resirkulert jern – jeg har vært og sett på produksjonen – veldig interessant – og på produksjonen av selve vindmøllebladene. At det i fremtiden vil være en industriell mulighet knyttet til dette området totalt sett, er hevet over tvil. Og som jeg nevnte: Innovasjon Norge har fått beskjed om å ta dette hensynet med i vurderinger og kriterier i forhold til hvilke prosjekter en skal støtte.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-05-04:
Dette har vært en interpellasjon hvor interpellanten har understreket en del ting, uten at det for så vidt er noe nytt i det som sådan. Men jeg vil si det er en betimelig påpeking av et interessant område for norsk næringsliv og norsk industri for fremtiden. Det gjelder på en måte to forhold. Det ene er selve miljøaspektet, det å ha stadig mer miljøvennlige prosesser i de forskjellige bransjer innenfor dette området, f.eks. i aluminiumsindustrien, som ble nevnt. Jeg tror det er et faktum – og ikke bare en besvergelse mellom Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre – at ett tonn produsert aluminium i Norge antakeligvis er det mest miljøvennlig fremstilte tonnet en kan forestille seg. Men det betyr ikke, som antydet, at vi skal hvile på våre laurbær. Det er også stor kommersiell interesse for å forsterke og forbedre dette ytterligere. Interpellanten hadde en gjennomgang av betenkelighetene ved å etablere gasskraftverk som spyr ut CO2 – for så vidt også kjente toner. Men til det hun sluttet med, en slags sluttsats knyttet til salg av Statkraft: Det er ikke en del av denne regjeringens etablerte politikk. Det er ikke noe i den saken vi oversendte Stortinget, som skulle tyde på at vi har det i tankene. Det er ikke slik at vi med den omorganiseringen vi nå gjennomfører, treffer tiltak hvor dette er det neste skritt. Vi har sagt når det gjelder Statkraft, at av hensyn til selskapets eiere og interesser kan det være aktuelt med industrielle medspillere siden. Men det betyr ikke nødvendigvis at statens totale andel i selskapet og den verdien som eventuelt måtte komme, blir mindre av den grunn.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-05-04:
Det er positivt at det blir fokusert på miljøutfordringar knytte til denne bransjen, som er tema for interpellasjonen. Det må vera eit mål stadig å strekkja seg mot reduserte utslepp og ein betre energieffektivitet. Men det er litt viktig at ein diskuterer dette i eit historisk perspektiv og i eit globalt perspektiv. Om ein ser på dette historisk, er det slik at i løpet av dei siste 30 åra er det blitt gjort enorme investeringar i denne bransjen i Noreg. Det har slått ut både i forhold til energieffektivitet og, ikkje minst, i forhold til utslepp. Veldig mykje av vår prosessindustri er gamle bedrifter. Dei dreiv under forhold som i dag er heilt uakseptable. Dei blei eit stort problem både for seg sjølve og for sitt indre miljø, men ikkje minst for omgjevnadene og det ytre miljøet. Det var openbert at noko måtte gjerast. Derfor blei det smått om senn stilt strenge krav, men det var òg slik at bedriftene sjølve hadde ei eigeninteresse av å betra miljøsituasjonen. Dette har ført til resultat. Utan dei investeringane som blei gjorde, vil eg seia at mange av dei bedriftene som i dag står fram som svært moderne og gode bedrifter, ikkje hadde eksistert. Mange har greidd å redusera utsleppa sine med meir enn 99 pst. I dag er det knapt målbare utslepp på noko av produksjonen som før var eit stort problem. Eramet i Sauda er eit slikt eksempel. Energibruken er eit anna område der ein har greidd å bli mykje meir effektiv enn det ein var. I løpet av dei siste åra er det gjort veldig mykje for å få ei betre energiøkonomisering. Ein brukar omtrent den same energimengda i dag som det ein gjorde for 30 år sidan, mens produksjonen har auka med 40–50 pst. For eksempel er det slik at norsk aluminiumsindustri brukar 30 pst. mindre energi pr. produsert eining enn det ein gjer i Canada. Dersom ein ser dette i eit internasjonalt perspektiv, vil eg påstå at ein finn ingen annan plass i verda der ein er meir energieffektiv og har mindre utslepp enn i Noreg. Derfor er me allereie verdsleiande når det gjeld miljøteknologi og bruk av energi på dette området. Faktisk vil eg påstå at ein av dei viktigaste miljøjobbane me kan gjera, er å syta for at denne bransjen framleis kan drivast i Noreg. Me veit at dette er etterspurde produkt, og dersom ein flyttar produksjonen ut, aukar òg dei globale utsleppa i verda. Det er viktig å ha store og gode ambisjonar på dette området, men eg trur at dette må setjast inn i ei realistisk ramme, der bedriftene får moglegheiter til å overleva. Eg har ikkje tru på at ein skal ha mange særnorske krav. Eg trur at det å stilla for strenge krav kan bidra til at dei globale utsleppa i verda går opp og ikkje ned, slik ønsket er.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2004-05-04:
I likhet med interpellanten tror jeg det vil være en vinn-vinn-situasjon for norsk prosessindustri og nasjonen som helhet når og hvis vi går foran på det miljøteknologiske området. Men i likhet med foregående taler, representanten Akselsen, mener jeg det er en gal formulering når man slår fast at vi kan bli verdensledende på dette området. Jeg mener bestemt at vi er verdensledende på dette området, hvor det alt vesentlige av prosessindustri i Norge er basert på ren og fornybar energi. Men det betyr ikke at vi ikke mangler utfordringer på dette området, og at vi ikke bør og skal gå foran, som vi da vitterlig gjør. Utfordringen ligger først og fremst på de fremtidige løsninger innenfor gasskraftverk med CO2-håndtering, at vi får på plass fornybare energikilder med nullutslipp, og at vi i langt større grad enn i dag blir i stand til å utnytte naturgass til nasjonal anvendelse. Så til det som ble sagt om Fundia Armeringsstål i Mo i Rana. Jeg er helt enig i at her har vi en stor utfordring. Etter min oppfatning er det her landets største miljøteknologiske utfordringer ligger. Det er ingen tvil om at her er en bedrift pålagt et nasjonalt ansvar for innsamling av skrapjern, med den følge – og bivirkning – at denne bedriften alene står for rundt 50 pst. av landets kvikksølvutslipp, noe som selvfølgelig har skadevirkninger ikke bare lokalt, men også over landegrensene. Det er vi alle sammen klar over, og vi har som ambisjon å gjøre noe med det. Jeg kan ikke godta at man slår fast at Regjeringen har en puslete tilnærming til dette spørsmålet, og jeg kan ikke tenke meg at det er SVs ønske at miljøvernministeren øyeblikkelig skulle ha gitt pålegg til bedriften om å fjerne utslippet over natten. Det ville antakelig ha medført at industriparken i Mo i Rana ville ha mistet sitt ene fotfeste, at lokomotivet i parken ville ha sett seg bedre tjent med å flytte ut av landet. Jeg har selv antydet at lokalmiljøet og industrien nå burde benytte seg av muligheten, og anvende utviklingsmidler og kompensasjonsmidler for utfasing av den differensierte arbeidsgiveravgiften, noe som kan være med og møte denne gedigne utfordringen. Bedriften selv anser dette som en anvendbar tanke, som både kan føre til en løsning når det gjelder 50 pst. av landets kvikksølvutslipp, og berge en arbeidsplass, en internasjonal bedrift som antakelig er mer miljø- og teknologivennlig enn noen annen konkurrerende innenfor samme nisje. Det er en relativt stor skuffelse å registrere at SV, som leder Rana kommune, iallfall foreløpig, ikke har grepet fatt i samme tanke og samme ide.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-05-04:
Fremskrittspartiet er uenig i premissene for denne interpellasjonsdebatten. Teksten skaper et inntrykk av at norsk prosessindustri har et utgangspunkt og ligger på et nivå som ikke er i tråd med de faktiske forhold. Denne industrien er på en god del områder verdensledende innenfor ny miljøteknologi og rene energiprosesser. Det virker som om interpellanten fra Sosialistisk Venstreparti mangler forståelse og kunnskap om disse realitetene. Norsk prosessindustri opererer innenfor høy vestlig standard. De som kjenner forholdene, vil bekrefte at denne virksomheten ligger i tet når det gjelder positive resultater av enøk og reduserte miljøutslipp. Det betyr ikke at denne industrien ikke kan bli bedre. Skal virksomheten her hjemme kunne overleve i en stadig tøffere internasjonal konkurransesituasjon, må den ligge i forkant hva gjelder teknologiutvikling. Dette må faktisk skje ved at industrien bruker sine begrensede ressurser kostnadseffektivt. Man kan ikke late som om norsk industri har ubegrensede ressurser og kan gjennomføre alle ønskelige tiltak. Hos våre profesjonelle bedrifter vil man alltid være nødt til å se kostnadene i sammenheng med inntektsutviklingen. Effektiv ressursbruk må stå sentralt når Sosialistisk Venstrepartis eksempler på muligheter diskuteres. Interpellanten tar utgangspunkt i et potensial på 5,3 TWh ved å satse på enøk og gjenvinning. Ifølge PIL er dette et teoretisk potensial. Det legges ikke til grunn at det vil være økonomisk fornuftig eller en riktig bruk av tilgjengelige ressurser. Ser man på hva som er økonomisk mulig, men som ikke nødvendigvis gir noen særlig positiv økonomisk avkastning, er potensialet nede i ca. 2,5 TWh. Denne oppnåelse er i stor grad avhengig av at oppgraderingen finner sted i forbindelse med helhetlige oppgraderinger av produksjonsprosesser. Når norsk industri må prioritere innenfor knappe rammer, må den gjøre investeringer som sikrer en avkastning som gjør det mulig å overleve. Det betyr at man lar være å investere i tiltak som fører til at produksjonen blir lagt ned og i neste omgang overført til land med langt dårligere miljøteknologi og energiprosesser med større forurensning. Fremskrittspartiet vil advare mot en utvikling hvor enkelte partiers ambisiøse miljøtiltak vil sette selv den mest miljøvennlige aktør i en tap-tap-situasjon. Store deler av norsk industri har en velutviklet miljøbevissthet. Mange kostnadseffektive reduksjoner i miljøutslipp er allerede gjennomført. Dette må også være utgangspunktet for nye tiltak. En særnorsk progressivitet i miljøkrav kan gi en forverret konkurransesituasjon. Særnorske og urimelig strenge miljøkrav vil skremme eksportrelaterte virksomheter bort. Miljøeffekten kan da bli det motsatte av det som er hensikten.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-04:
I motsetjing til siste talar vil eg leggje vekt på at det ikkje treng vere konflikt mellom industri og miljø. Vi har tvert imot veldig gode moglegheiter i Noreg til å kombinere ein offensiv miljøpolitikk med satsing på industri og arbeidsplassar, og kanskje spesielt i distrikta. Eg har lyst til å bruke Nordland, heimfylket mitt, som eksempel. Vi har saman med Hordaland mest utbygd vasskraft i Noreg. Denne har skapt grunnlaget for hjørnesteinsbedrifter i Mosjøen, i Mo i Rana, i Salten og i Glomfjord, saman med andre naturressursar som jernmalm, kalk, kvarts osv. Så eg håper at Stortinget straks får mineralloven til behandling, slik at vi kan begynne å sjå litt på desse samanhengane. Men framleis har vi miljøutfordringar og miljøproblem knytte til bl.a. tungmetall og utslepp av klimagassar. Vi må ikkje late som det ikkje finst. Vi har framleis store moglegheiter og uutnytta potensial i forhold til å utnytte energien betre og fleire gonger. I Nordland har vi likevel fleire gode eksempel som eg har lyst til å trekkje fram. Elkem Salten produserer silisiummetall. Dei bruker mykje energi, men dei vinn også att energien. Dei driv f.eks. og produserer roser – i Nordland. Samtidig har dei eit stort fiskeoppdrettsanlegg som leverer smolt til oppdrettsnæringa. Dette er fornuftig energiutnytting. Glomfjord er eit anna eksempel. Dei har ei av dei mest spennande satsingane på miljøindustri, med bedrifta ScanWafer, som produserer 20 pst. av verdsmarknaden for silisiumbrikker til solcellepanel – i Nordland. Dei har brukt følgjande grunngiving for å byggje solindustri i Nordland: «Glomfjord viste seg å ha et perfekt utgangspunkt, med tilgjengelig arbeidskraft som var vant med skiftarbeid. Her var selskapet samtidig sikret god tilgang på kraft og kjølevann som er viktig for produksjonen av wafere. I tillegg har Glomfjord en velegnet infrastruktur tilpasset industrivirksomhet.» Det var altså det selskapet la vekt på, dvs. at industrimiljøa i seg sjølve er ein viktig ressurs. Fundia i Mo i Rana har vore eit anna mykje omtalt godt eksempel i denne debatten. Etter pålegg frå norske myndigheiter har dei utvikla teknologien som skal medverke til å reinse produksjonen for kvikksølvutslepp. Så eg er ueinig med representanten Kristiansen: Dette er ikkje lenger eit miljøteknologiproblem eller ei miljøteknologiutfordring. Dette er ei utfordring i forhold til korleis vi skal implementere den teknologien som er utvikla etter pålegg frå norske myndigheiter. Dette er tre gode eksempel frå ein liten – i utstrekning stor – del av Noreg som viser korleis ein kan satse industripolitisk og næringspolitisk, ved å satse på energi, miljøteknologi og miljøindustri. Eg synest ikkje vi skal vere mette og fornøgde. Vi skal tvert imot ta i bruk desse moglegheitene, og vi skal ta i bruk gulrota i mykje større grad. Eg synest det er litt trist at det er så få som har lagt vekt på det i denne debatten.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-11-24:
Jeg vil få lov til å fremme følgende private forslag fra stortingsrepresentantene Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, Reidar Sandal, Sigvald Oppebøen Hansen og meg selv om introduksjonsprogram for utlendinger som har arbeid som religiøse forkynnere i Norge.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-11-24:
Det er etter hvert veldig mange ureturnerbare asylsøkere her i landet, og mange av dem har gått under jorda. De kastes ut av mottak, og vi har egentlig kommet opp i en veldig uholdbar situasjon. Nå er det slik at kommunalministeren sier at dette er kommunenes ansvar. Det betyr at istedenfor å ha én asylpolitikk her i landet, vil vi få en i hver kommune som må håndtere dette problemet. Erna Solberg har sendt ut brev til kommunene om hvordan de skal forholde seg til denne situasjonen. Men de signalene som er sendt, er veldig utydelige. Det gjenstår fortsatt spørsmål som: Har kommunene ansvar for at de skal få hus og mat én natt? Har de ansvar for at de skal få det en måned? Hva mener egentlig kommunalministeren med de rundskrivene hun har sendt ut?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2004-11-24:
Eg har eit spørsmål til kommunal- og regionalministeren. No om dagen er det stridt i mange kommunar. Ein stor del av dei folkevalde slit med å sy saman budsjetta for neste år. Notodden kommune står i fare for å måtte leggje ned 62 sjukeheimsplassar. I Gaular må kulturskulen avviklast. I vesle Gildeskål kommune kan over 20 tilsette misse jobben. Dette er ikkje tørre tal. Det er heller ikkje byråkratiske tankar. Det er djupt alvorleg, og det handlar om velferdstenester. Saka gjeld skuletilbodet og eldreomsorga rundt om i kommunane våre, og bodskapen er ikkje til å ta feil av. Derfor spør eg: Korfor vil statsråd Solberg ikkje ta på alvor meldingane frå heile landet om at velferdstenestene blir svekte? Korfor vil ikkje statsråden satse på skule og eldreomsorg i staden for å gi skattelette til dei rikaste?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2004-11-24:
Eg må takke statsråden for svaret. Kommunalministeren er svært lite audmjuk i forhold til dei problema som finst i svært mange kommunar. Ho polemiserer, som vanleg. Ein ordførar uttalar at eldre, sjuke og unge vil få det endå tøffare. Vi er i ein situasjon der vi går frå å skjere i tenester til å kutte dei ut. Det kan vi ikkje stillteiande akseptere, seier han, og legg til at det må bli slutt på nedbygginga av skular, omsorg og andre viktige tenestetilbod i norske kommunar. Dette er ordførar Enge i Etne sine ord. Han representerer Høgre, som statsråden veit. Spørsmålet mitt blir då: Gir ikkje ordføraren i Etne eit truverdig bilete av kvardagen i kommunane, eller snakkar han mot betre vitande?
Erna Solberg (Høyre), 2004-11-24:
Det er sånn at denne regjeringen i løpet av fire år har økt velferdsordningene og tjenestetilbudet i det offentlige med 48 milliarder kr, samtidig som vi har gitt skattelettelse på 23 milliarder kr. Denne regjeringen tror faktisk at det er viktig å gi skattelettelser for å få et bedre investerings- og utviklingsklima, som også innebærer at vi har mer penger disponibelt for å forbedre tjenestene i kommunesektoren i årene fremover. Det er helt riktig at det er vanskelige økonomiske tider i mange kommuner. Men det er også mange lyspunkt. Jeg var nylig i Drammen, hvor ordføreren fortalte meg at han nå hadde klart å åpne de 18 sykehjemsplassene som de måtte stenge da Arbeiderpartiet ledet kommunen i 2002. I tillegg økte de med fem nye sykehjemsplasser fordi de hadde gjort en snuoperasjon i sin kommune, og de hadde gått fra 87 mill. kr i underskudd til ca. 80 mill. kr i overskudd. Det betyr at det er en rekke kommuner som klarer å snu en vanskelig økonomisk situasjon som har bygd seg opp over mange år, hvor det har vært høyere forbruk enn det inntektene i kommunesektoren har vært. Det er bra, ikke minst på basis av at det økonomiske opplegget for kommunene for 2004 er det økonomiske opplegget som gir størst vekst i frie inntekter for kommunesektoren på de siste 20 årene. Det er sånn at med det budsjettforliket som nå er inngått i Stortinget, vil store deler av den skattesvikten som er blitt konstatert i løpet av året, tilbakeføres, og det gjør at noen av de belastningene som en del kommuner har hatt, som har budsjetter som lå høyere enn det inntektene etter hvert hadde blitt, blir avlastet gjennom det. Det synes jeg faktisk er bra, for er det én ting som er vanskelig å håndtere i kommunesektoren, så er det å ha ett økonomisk utgangspunkt som man lager budsjettet ut fra, og at inntektssiden så faller ut. Da vil man ha problemer med å komme i balanse i løpet av året.
Erna Solberg (Høyre), 2004-11-24:
Jeg mener at vi har stor forståelse for de økonomiske utfordringene i kommunesektoren. Derfor har det vært veldig vesentlig for meg å gi den klare anbefalingen til kommunesektoren at når 2004-budsjettet ble mye bedre gjennom forliket med Arbeiderpartiet i fjor, burde dette brukes til å komme i bedre balanse, nettopp for at man ikke skulle skyve velferdsoppgavene foran seg og få nye, store vanskeligheter. På det tidspunktet valgte representanten Reidar Sandal å kritisere meg for det. Istedenfor å fokusere på å komme i balanse i kommunesektoren, slik at man på lang sikt ikke måtte kutte mer her, benyttet Reidar Sandal en spørretime i fjor til å kritisere meg for å ha gitt kommunesektoren den anbefalingen. Jeg tror det er ganske viktig at vi har forståelse for at det må være bedre balanse mellom inntekter og utgifter i kommunesektoren. Så er det en omfordeling mellom kommuner, som bl.a. berører Etne. En del kommuner som har hatt høyere gjennomsnittlig inntekt pr. innbygger, og derfor har hatt muligheten til å ha et bedre tjenestenivå enn det andre kommuner har, er nå med på en omfordeling som bl.a. Reidar Sandals parti var enig med oss i, da vi var i opposisjon, at var nødvendig å gjøre.
Erna Solberg (Høyre), 2004-11-24:
Nå har jeg den lange hukommelsen at jeg husker at Karl Eirik Schjøtt-Pedersen har vært finansminister. Jeg husker faktisk demonstrasjonstogene og oppropene fra norsk kommunesektor mot Karl Eirik Schjøtt-Pedersen som finansminister. Også Karl Eirik Schjøtt-Pedersen vet utmerket godt at den opparbeidede ubalansen som er i kommunesektoren, har en lang forhistorie. Det er flere kommuner som kommer på ROBEK-listen nå, enn det har vært tidligere. Det skyldes først og fremst at det har vært en svikt i skatteinntektene, som gjør at det er vanskelig å planlegge. Det som er det bekymringsfulle, er at det er 60 kommuner som helt siden Karl Eirik Schjøtt-Pedersens tid som finansminister har stått på denne listen, og som aldri kommer seg ut av den. Det er den største bekymringen jeg har, de kommunene som ikke klarer å vri seg ut av en vanskelig økonomisk situasjon. Så er det slik at det aldri har vært flere elever i norske kulturskoler. Fra neste høst er det tolv timer flere undervisningstimer for norske barn i grunnskolen. Det innebærer at vi også satser på bedre tjenester gjennom kommunesektoren.
Erna Solberg (Høyre), 2004-11-24:
Når det gjelder vekstkommunene, er det et særlig tema for det inntektsutvalget som vi har nedsatt. Det skal gå igjennom det kommunale inntektssystemet for å se på om det er nødvendig å gjøre spesielle tilpasninger i inntektssystemet til vekstkommunene. Vi har gjort et par ting knyttet til dette i løpet av denne perioden, bl.a. å telle personer nærmere opp til budsjettåret enn det som har vært gjort tidligere. Jeg har lyst til å understreke at i løpet av 2004 og 2005 kommer norsk kommunesektor til å ha en realvekst i frie inntekter på 7 milliarder kr. I tillegg kommer den totale inntektstilførselen til kommunesektoren til å være 11,5 milliarder kr i vekst. Det går altså ikke an å si at vi ikke bruker penger på kommunesektoren. Vi har aldri brukt så mye, og veksten har aldri vært så stor.
Erna Solberg (Høyre), 2004-11-24:
Jeg er uenig i at det er færre som kommer til å få sykehjemsplass, og færre som kommer til å få tilpasset undervisning neste år. Hvert eneste år lager kommunesektoren, Kommunenes Sentralforbund, en oversikt over rådmennenes forslag, og så baserer vi all vår politikk og all vår diskusjon her i salen på det. Hvert eneste år ender ikke det opp som resultatet i norske kommuner. Jeg vil understreke det. Det er faktisk ikke slik. Jeg er enig i at det er et verdispørsmål om vi skal sørge for at vi har en god velferd og gode offentlige tjenester. Det er et verdispørsmål at vi også sørger for at vi har penger i fremtiden til det. Når vi f.eks. prioriterer å gjennomføre noen skattelettelser og innfører et bedre og mer motiverende skattesystem for næringsutvikling i årene fremover, er det nettopp av hensyn til at jeg mener at jeg skal ta mitt forvalteransvar, som jeg som konservativ er opptatt av, for at de neste generasjonene skal få et like godt samfunn. Dessverre er det slik at SV snakker om verdispørsmål, men samtidig tør de ikke ta den debatten, for de har jo sagt at de ikke kommer til å øke skattene i neste periode.
Erna Solberg (Høyre), 2004-11-24:
Det er slik at underskuddene har økt. Noe av det er villet av denne forsamling, og det er et resultat av en veldig høy investering, både i skolebygg og innenfor eldreomsorgspakken. Derfor bruker ikke KS og Kommunaldepartementet underskudd som en indikator på situasjonen i kommuneøkonomien, men det som er forskjellen mellom å ha 3 pst. i driftsresultat. Når dette høres teknisk og vanskelig ut, er det fordi det er det viktige resultatet å vurdere, om det er en vanskelig økonomisk situasjon eller ikke. I 2003 konkluderte vi våre konsultasjoner med at det manglet 5,5 milliarder kr for å være i balanse i kommunesektoren. Vi økte altså de frie inntektene betydelig, slik at vi ved utgangen av dette året burde ha redusert den forskjellen til ca. 2 milliarder kr, hvis de forutsetningene som lå inne, var riktige. Derfor er vi inne i en plan for å komme i en forbedret balanse, men ingen regjering kan planlegge hvert enkelt budsjett eller inngå avtaler om de neste fire–fem årene.
Erna Solberg (Høyre), 2004-11-24:
Det er ingen tvil om at mangelen på identitetspapirer er en av de største utfordringene vi har, både i forhold til å få ned saksbehandlingstiden for asylsøkere og for å få uttransporteringen til. Det er ingen tvil om at vi er nødt til å forsøke å finne bedre virkemidler. Men det er heller ikke særlig enkelt å finne bedre virkemidler. Det er faktisk slik at de fleste land i Europa sliter med dette, og dette er et av de spørsmålene som adresseres mer og mer i internasjonale sammenhenger. Et av de vedtakene som er gjort i Schengen, er at vi skal ha felles visumdatabase, hvor vi skal ha biometriske data inne. Det vil altså innebære at når det gjelder dem som har fått visum til et Schengen-land, og som hopper av og blir asylsøkere, vil vi ha et nytt verktøy for å finne frem til hvem de egentlig er, for da vil vi ha dette nye datasystemet å lete i. Storbritannia har gjort det straffbart, altså gjort det kriminelt å reise inn i landet uten identitetspapirer. Jeg har sagt at jeg skal vurdere resultatene, for det er ikke sikkert at det egentlig kommer til å hjelpe. Men når de har hatt det lovverket opp å gå en periode, kan det faktisk vise seg at det å ta en kortere straff fordi man ikke kom med identitetspapirer, er en så liten belastning for en del av dem som kommer uten, at de er villige til å ta den straffen. Men jeg har sagt at jeg er veldig åpen for å diskutere bl.a. det spørsmålet, basert på resultatene fra Storbritannia. Det er viktig å understreke én ting i det regelverket, og det er at hvis man har en klar grunn for å reise uten identitetspapirer, vil man heller ikke bli straffet for det. Hvis en altså har en reell asylsøknad, hvis en kommer fra et land hvor det er vanskelig å få identifikasjonspapirer og dokumentasjon, vil en aldri bli straffet. Det må vi ha med, for det er fortsatt slik at for en del av dem som faktisk er forfulgt i verden, vil det ikke kunne gå an å få utskrevet papirer hos sine nasjonale myndigheter, nettopp fordi de er forfulgt og i opposisjon.