Svein Harberg (Høyre), 2013-05-16:
Riksrevisjonens undersøkelse av forvaltningen av eiendomsmassen i universitets- og høyskolesektoren er for mange av oss ingen stor overraskelse, men en forventet og nødvendig bekreftelse på de signaler vi har fått over lang tid. Dette er ikke et nytt fenomen, dette har vi visst lenge. Bekymringsmeldingene har vært mange, og det er da veldig godt å få det bekreftet så tydelig, og kanskje ikke minst få bekreftet at her må det settes inn tiltak ganske fort. Det som er mest bekymringsfullt, er at situasjonen forverres i en sånn kjent situasjon. Det har mange konsekvenser. Saksordføreren var inne på behovet for å ta vare på verdiene. Det andre er at det selvfølgelig går ut over både ansatte og studenter som skal bruke disse eiendommene i det daglige arbeid. Det som er bekymringen, er at på ett eller annet tidspunkt – når det forverres så mye som det gjør – blir det umulig å ta igjen etterslepet. Sånn kan vi ikke fortsette. Så er det helt tydelig at det er den selvforvaltende eiendomsmassen det går dårligst med. Det i seg selv er underlig. Når vi snakker om staten og staten, men organisert på to forskjellige måter, burde det være sånn at en fulgte opp og lærte av hverandre – når den ene gjør det veldig mye bedre enn den andre. Her er det mangel på dialog og mangel på helhetlig tenking. Vi kan ikke ha en del statlig virksomhet som gjør jobben på en god måte, mens den andre delen gjør akkurat samme jobben på en mye dårligere måte. Det er riktig, som saksordføreren var inne på, at her er det noen som peker på handlingsrommet, og handlingsrommet i universitets- og høyskolesektoren er det jo slått fast at er redusert. Men handlingsrommet i denne saken slår først inn når man har et system for hvordan man skal bruke det handlingsrommet man eventuelt har. Det er det som bekymrer – at man har så stor mangel på styring. Vi ser at i den enkelte organisasjon er det ikke prioritet av forvaltningen av eiendomsmassen. Det er åpenbart at har man manglende kompetanse eller kunnskap og oppmerksomhet om bygningsmassen og mangelen i bygningsmassen, blir det manglende og i beste fall tilfeldig innsats for å rette opp det som må gjøres. Det er ingen tvil om at når det kommer til stykket, må departementet ta ansvar for å gripe fatt i denne situasjonen. Enda dette har vært kjent i forskjellige former i hele den tiden den sittende regjeringen har hatt roret, er det helt åpenbart at dette ikke har vært sentralt i styringsdialogene med institusjonene og i tildelingsbrevene. Undersøkelsen hadde som mål og intensjon å finne ut om eiendomsforvaltningen er god og hensiktsmessig. Det har vi vel fått klart svar på: I den ene delen av den statlige forvaltningen er den ganske bra, men i den andre delen er det ikke god og hensiktsmessig eiendomsforvaltning. Det er også underlig å se at når vi har fått dokumentert at det er manglende systemer for kunnskap om eiendomsmassen i institusjonene, har man likevel klare formeninger om hva som ikke er tilfredsstillende i den samme bygningsmassen. Det gir kanskje grunnlag for en egen vurdering av hvordan de kan vite det så tydelig når de ikke har systemer for det, og jeg regner med at det kan bli fulgt opp. Det er slik at vi fra Stortinget har etterlyst en plan for hvordan en skal rette opp i dette etterslepet som har vært påpekt, og det er godt at vi nå kan forvente grep for videre forvaltning av eiendommene. Det er tre–fire ting som jeg forventer at statsråden griper fatt i og bekrefter når det gjelder videre grep. Alle som har ansvar for eiendomsmasse, må ha kunnskap om sin nåsituasjon og må ha systemer som fanger opp det. Statsbygg gjør dette på en god måte og har gode systemer for jevnlig rapportering. Dette må de andre kunne lære av. Her må staten lære av staten, her må en utveksle de gode erfaringene og de gode systemene. Det burde være en enkel sak å overføre den kunnskapen. Så må departementet være tydelig på dette i sin dialog med institusjonene og i sine tildelingsbrev at forvaltning av eiendomsmassen er så viktig nettopp av de tre grunnene som ble nevnt. Dette er å ta vare på verdier. Mange av disse byggene har verdier langt utover bruksverdien i det daglige og skal tas vare på. Det er viktig for de ansatte, og det er viktig for studentene. Dette går også på kvaliteten for de som skal bruke byggene. Her må en sikre kontinuerlig oppfølging, og så blir det spennende å se hvordan vi skal ta igjen det etterslepet som nå er kommet. Det trengs det også en konkret handlingsplan for. Det blir spennende å se hvordan departementet og statsråden vil følge opp de klare anbefalingene som kommer i denne undersøkelsen. Det ser vi fram til.