Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-05-14:
I 25 år har vi hatt EØS-avtalen som rammen for vårt forhold til EU. Den har tjent oss vel på mange måter. Først og fremst ivaretar den eksportnæringenes interesser. Den gjør markedet som tar imot rundt 75 pst. av vår eksport, til et hjemmemarked. Felles regelverk fjerner grensehindringene. Avtalen dekker tjenesteeksporten like godt som vareeksporten. Det er det ingen annen type handelsavtale som gjør. Det er fordelen med å være innenfor det indre marked. Det er dette britene nå sliter med når de har sagt opp sitt medlemskap, men likevel ønsker å være med i et felles indre marked bare for varer. Integrasjonen gir selvsagt utfordringer. I arbeidsmarkedet må det møtes med nasjonal politikk, slik regjeringen Stoltenberg gjorde det gjennom en rekke grep mot sosial dumping. Det er det godt rom for innenfor EØS-avtalen. De som hevder at vi bare kan falle tilbake på handelsavtalen fra 1970-tallet, og at den er god nok for norsk eksportnæring, lever på en illusjon. Handel er ikke lenger hva det var. Det er ikke så mye som lages her og selges der. Det handler om å være en del av en internasjonal verdikjede. Det dreier seg om at varer og tjenester smelter sammen. Om lag 40 pst. av eksportverdien for mange varer er tjenester. Det handler om installasjon, service og oppgraderinger. Det mest bekymringsfulle i å slåss for at Norge skal gjøre som britene, forlate det indre marked, er likevel hvilket signal og hvilket perspektiv det viser på internasjonalt samarbeid. Det har vært bred enighet her i salen om at Norge er tjent med en internasjonal orden bygd på felles institusjoner og et regelverk som respekteres av store så vel som små land. Dette er nå i ferd med å sprekke opp. I USA sitter en president som trekker landet ut av Parisavtalen, som undergraver WTOs tvisteløsningsmekanisme, og som tror toll på import til USA er noe eksportlandene betaler. I Storbritannia skal de ut av snart 50 års integrasjon og samarbeid. I Ungarn og Polen ser vi regimer som svekker demokratiet og rettsstatens prinsipper. Hvilke av de store utfordringene vi står overfor i dag – klimakrise, migrasjons- og flyktningkrise, skyhøy arbeidsledighet i mange land – blir lettere å løse om vi får ikke bare et «Amerika first», men «Storbritannia first», «Kina first», «India first» osv.? Hva slags visjon er det de har, de som vil si opp EØS-avtalen, for samarbeid og utvikling i Europa? Representanten Lysbakken sier at SV er for internasjonalt samarbeid. Det er bra, men er SV for et forpliktende internasjonalt samarbeid, der landene tar beslutninger sammen og etterlever disse? I tilknytning til EØS-avtalen og vårt øvrige samarbeid med EU snakker vi mye om å ivareta våre egne interesser. Det er viktig. Men er ikke den europeiske integrasjonen vi har opplevd de siste 60 årene, selve fundamentet for å kunne ivareta våre egne interesser? Hva ville bli bedre, hva ville bli lettere å løse av våre utfordringer om EU-landene brøt opp 60 års samarbeid? Ville våre muligheter til å løse klimakrisen bli større om det eneste skikkelige, forpliktende samarbeidet vi har internasjonalt, forlot forpliktelsene og bare tenkte på seg selv? Representanten Tetzschner hevder at Arbeiderpartiet ikke har vært så klare forsvarere av EØS som representanten Huitfeldt ga uttrykk for i sitt innlegg. Tetzschner bør tenke over om hans eget parti og de andre regjeringspartienes representanter her i salen i tilstrekkelig grad er synlige i debatten om EØS. Hvor var de f.eks. da debatten om ACER pågikk? De satt dørgende stille. Selv oljeministeren var fraværende. En kronikk i Klassekampen var alt. Før øvrig bør kanskje Tetzschner bekymre seg mer for Fremskrittspartiets holdning til EØS og EU etter å ha hørt representanten Per-Willy Amundsens innlegg i denne debatten. Her var det dobbeltkommunikasjon og nasjonalpopulisme i fri utfoldelse. Så sier Lundteigen at EU er et eksperiment. Vel, det startet som det, kan man si, for å få slutt på stridigheter og krig i Europa, men det har nå vart i over 60 år. Og man må si at det er ytterst vellykket og et forbilde for mange andre regioner. Det minner meg om dikteren Robert Frost, som hadde et uttrykk som Robert Kennedy ofte brukte i sine taler: Altfor mange ser verden som den er, og sier hvorfor; jeg drømmer om ting ingen har sett, og sier hvorfor ikke? EU er et slikt «hvorfor ikke», og de har løst det – og det burde vi ha mer av i internasjonal politikk.