Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2020-10-15:
Vi følger vel alle med på det amerikanske valget, og det kan jo hende at det er litt ulike oppfatninger i utgangspunktet om hva som skal skje der. Men jeg tror vi alle sammen kan slutte oss til et sitat fra en av presidentkandidatene, nemlig Joe Biden. Han sier følgende: Som nasjon har vi mange forpliktelser, men egentlig bare én hellig forpliktelse, nemlig å ta vare på våre veteraner og deres familier både før, under og etter utenlandsoppdrag. Den rød-grønne regjeringa la i 2009 fram en veteranmelding og etablerte en særskilt kompensasjonsordning for veteraner fra internasjonale operasjoner. For veteranarbeidet var dette en milepæl, og det var også et helt nødvendig løft. Mye har blitt bedre siden 2009, men vi må innrømme at det også er mye som gjenstår. Her kommer dessverre regjeringas forslag til veteranmelding til kort – mye gjenstår. Denne stortingsmeldinga er dessverre vag, har generelle og uforpliktende formuleringer om veien videre for veteranarbeidet. Den er også gjennomgående tilbakeskuende. Det er talende at det i dokumentet på 92 sider er bare tre sider om veien videre og framtidas veteranpolitikk. Fra Arbeiderpartiet kan vi slutte oss til framhevingen av de tre overordnede temaområdene for det videre veteranarbeidet. Det er ivaretakelse av barn og familier videreutvikling av kompetanse og samhandling i det sivile hjelpeapparatet tilrettelegging for forskning om veteranenes levekår I tillegg til disse tre områdene er det fremdeles behov for politiske tiltak for å styrke rettssikkerheten til veteraner i møte med ordningen, som heretter skal hete intopserstatning. Men det som er politikernes ansvar, er å løse vårt systemproblem for veteranpolitikken: at veteranpolitikken dessverre risikerer å falle mellom stoler, og at ansvar og tiltak er spredt på en lang rekke departementer og offentlige instanser. For å lykkes med å samordne forpliktelser og få en konkret veteranpolitikk må derfor innsatsen forankres på regjeringsnivå. Da er det ikke tilstrekkelig at stortingsmeldinga for 2009, handlingsplanen for 2011 og oppfølgingsplanen for 2014 nå erstattes av en generell omtale av veien videre uten konkrete og målbare oppfølgingstiltak. På ett område er imidlertid veteranmeldinga forholdsvis konkret, og det er to forslag til nye familierelaterte tiltak. Her er jeg redd for – og det kommer jeg til å spørre statsråden om seinere – at om tiltakene kanskje er velmente, kan de få en del negative konsekvenser. Bruk av lønnskompensasjon for sykt-barn-dager når en forelder er på utenlandsoppdrag, er et fornuftig tiltak. Men å si at den som ikke er ute, ikke skal ta pappapermisjon, eller foreldrepermisjon, og at den som er boende i Norge, skal ta disse ukene, har potensielt sett veldig negative konsekvenser for likestillingsarbeidet i Forsvaret. Jeg tror kanskje at det er spesielt viktig for dem som er ute på mye utenlandsoppdrag, at deres pappaperm – for det er det det handler om – er vernet. Her må forsvarsministeren etter min mening gå i dialog med Forsvaret og arbeidstakerorganisasjoner og veteranorganisasjoner for å sikre både likestilt foreldreskap og økonomisk stabilitet for soldatenes familie. Det sies gjerne at ansvarlige politikere må være varsomme med å opprette særordninger for enkeltgrupper i samfunnet. Men når man har tjenestegjort i potensielt farlige oppdrag, besluttet av norske styresmakter, med det norske flagget på den høyre skulderen, ja da står man faktisk i en særstilling, og det forplikter storsamfunnet, det forplikter Stortinget. Jeg er glad for at stortingsflertallet i dag får på plass nødvendig forbedring av erstatningsordningene for veteraner som opplever psykiske senskader etter å ha tjenestegjort i internasjonale operasjoner. Selv om mye har blitt bedre siden 2009, innebærer våre forpliktelser overfor veteranene og deres familier at vi ikke kan sette punktum for veteranpolitikken. Det er mye som gjenstår.