trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-21:
Eg tek opp SV sitt forslag, så eg ikkje gløymer det, og så seier eg at SV subsidiært kjem til å stemma for forliket. Saksordføraren har gjort greie for det historiske augeblikket me har i dag, på ein god måte, og me har jobba med dette over lang tid. Ikkje minst har vår representant, Rolf Reikvam, gjort ein stor jobb, med utgangspunkt i mitt parti sitt syn på denne saka. Det er klart at saksordføraren legg fram premissane her: Det vil framleis vera ei sterk tilknyting til staten, skattebetalarane skal framleis finansiera dette, og blir ein fødd, så blir ein fødd inn i den kyrkja me har i dag. Det er mange ting som står att med tanke på å få til dette reelle skiljet. For SV sin del er me jo veldig for raske tog, men me konstaterer at stortingsfleirtalet kjører på dei gamle spora me har i Noreg, for dette går tregt. Det kunne gått mykje raskare viss ein hadde vedteke det SV foreslår i dag, nemleg skilje. Då blir det òg litt rart når det er nokon som påstår at det er eit statskupp som skjer i dag. Det hadde vore eit statskupp viss SV sitt forslag blei vedteke, trur eg, men at eit fleirtalsvedtak i Stortinget skal vera statskupp, må eg seia er heilt nytt for meg på venstresida. Grunnen til at me eigentleg ønskjer eit skilje, er at me opplever dette som ein måte å diskriminera livssyn og religionar på. Det at ein faktisk har ein offentleg statsreligion, gjer at nokre andre livssyn og religionar blir diskriminerte, for vår er betre enn dei andre. Derfor er vegen fram mot å få til dette reelle skiljet veldig viktig for SV sitt prinsipielle syn, ikkje minst med tanke på det mangfaldet me har i det norske samfunnet i dag, der me har mange ulike religionar representerte. Då meiner SV det er galt at det er ein som skal vera forfordelt. Me må ha ein reell religionsfridom, og me må ha ein valfridom og eit demokrati for alle i Noreg, ikkje slik at me prefererer ein religion. Eg treng ikkje repetera alt det som er sagt av formalitetar når det gjeld paragrafar og slikt, av vår utmerkte saksordførar, Marit Nybakk, men eg har teke opp eit forslag som er mykje betre enn det eg må stemma på.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-21:
Representanten Per-Kristian Foss var inne på dette temaet som har vore veldig sentralt for fleirtalet, nemleg at viss me skal gjera dette, må me likebehandla dei målformene me har i Noreg, og få nynorsk og bokmål samtidig. Det er veldig ryddig, synest eg, av Framstegspartiet og Høgre subsidiært å støtta det forslaget, men at dei primært går for utgangspunktet til Carl I. Hagen og professor Vinje. Men det er ikkje tvil om at desse to, altså Vinje og Hagen, har bidrege til at me kom raskare i gang med den prosessen som no fører til at me får denne fornyinga av Grunnlova. Ein må berre innrømma at hadde ikkje det lege føre, hadde det utvilsamt vore problematisk å koma så langt som me har kome i dag, der eit breitt fleirtal går for å fornya Grunnlova i begge målformer. Det er ikkje noko problem rundt omkring i verda når det gjeld tolkingsmoglegheiter, viser det seg, og heller ikkje dei juridiske miljøa peikar på dette som ei veldig stor problemstilling. I Sveits, som mange kjenner godt til, er det mange forskjellige språk som er veldig forskjellige frå bokmål og nynorsk. Fransk og tysk og fleire andre språk som dei har i Sveits, kan ein ikkje måla på same måten. Tolkingsmoglegheitene må openbert vera større enn forholdet mellom nynorsk og bokmål. Så me går for dette – ikkje minst med utgangspunkt i høyringa som me hadde, der mange høyringsinstansar var krystallklare på at det er mogleg å få til dette innanfor den tidshorisonten som no fleirtalsforslaget legg opp til. Det er klart at det er mykje kjekkare for ein nasjon å feira eit 200-årsjubileum der ein har Grunnlova i to likeverdige målformer, enn å feira den med ein bokmålsversjon – og berre det. Det seier seg sjølv at det ville vekkja reaksjonar i ein del miljø rundt omkring i Noreg. Når me køyrer dette opplegget som dei raud-grøne foreslår, så unngår me det. Saksordførar Lundteigen har på ein glimrande måte gjort greie for arbeidet og for korleis me har kome fram til den konklusjonen me har. Eg vil berre oppsummera med å seia at eg òg gler meg til å høyra Kristeleg Folkeparti si utgreiing om kvifor ein går imot denne moderniseringa. I saka før kan ein vera med på eit kyrkjeforlik, men når det gjeld språk, kan ein ikkje vera med på eit språkforlik. Det blir spennande å høyra kva representanten frå Kristeleg Folkeparti seier om dette. Eg reknar òg med at representanten frå Venstre gjer greie for kvifor ein opptrer annleis i eit språkforlik enn i eit kyrkjeforlik, når det er moglegheit for å få eit så breitt fleirtal, slik det er oppsummert. Så er det altså to likestilte målformer me kan feira i 2014, og det endrar ikkje noko på realitetane i dagens grunnlov.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-05-21:
Det er godt å registrere at det uttrykkes forventninger til hva Kristelig Folkeparti skal si og hvorfor vi mener det vi mener. Jeg synes det er veldig flott! Jeg vil også takke saksordføreren for et grundig arbeid med denne saken, selv om vi har konkludert forskjellig. Det er lagt ned et betydelig arbeid, og jeg takker saksordføreren for det. Grunnloven er det øverste rettslige grunnlaget i Norge. Lovverket vårt for øvrig skal ikke være i strid med Grunnloven. Både lover og andre vedtak som fattes i Stortinget, kan prøves rettslig mot Grunnloven, noe som også gjøres i noen tilfeller. Grunnloven har også en symbolverdi og er et slags nasjonalt klenodium. Dette henger nok også sammen med at Grunnloven så sterkt knyttes til 1814 og Norges selvstendighet. Språket i Grunnloven er gammeldags, og samtidig er det et særegent og høytidelig språk som det knyttes pietetsfølelse til. Selv om det ble foretatt en full språklig oppdatering av Grunnloven i 1903, er språket og enkelte ord og uttrykk vanskelig å forstå for mennesker i dag. Dette skaper problemer når det skal fremmes forslag til grunnlovsendringer. Ofte blir det språklige feil som det kan ta flere år å få rettet opp, på grunn av prosedyrene rundt hvordan Grunnloven kan endres. Jeg tror dette er en problemstilling vi alle er enig i. Kristelig Folkeparti har imidlertid – på tross av argumentene for en språklig fornyelse – kommet til at vi ønsker å beholde gjeldende språkdrakt. I noen tilfeller vil det kunne være et skjønnsspørsmål om en språklig endring bare er språklig, eller om meningsinnholdet også kan ha blitt endret, for selv mindre språklige endringer kan endre betydningen og innholdet i en paragraf og dermed også tolkningen av den. Det er godt å høre at også Arbeiderpartiets stortingsgruppe har vært opptatt av dette, og vært bekymret for dette, selv om vi da kommer til to forskjellige konklusjoner. Kristelig Folkeparti vil gå imot at foreliggende forslag vedtas, og vil også stemme imot forslaget om å få utarbeidet nye, oppdaterte språklige versjoner av Grunnloven på bokmål og nynorsk. Når det gjelder utredningsforslaget, har jeg noen betraktninger rundt akkurat det. Det er nå kort tid igjen til siste frist for levering av grunnlovsforslag til behandling i neste stortingsperiode. Selv om jeg har forståelse for at det har en symbolverdi å vedta endringene i 2014, synes jeg det er viktigere at jurister og språkeksperter som skal gjøre dette arbeidet, får den tiden de trenger. Forslagene som skal utarbeides, vil – om de blir vedtatt – kanskje være grunnloven vår i de neste 100 år. Da bør ikke tidspunktet, eller tidspress, være avgjørende. Det må være viktigere at ikke meningsinnholdet endres, og at Grunnlovens særegne og høytidelige preg blir ivaretatt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-21:
Venstre er et parti som er for forlik. Vi var veldig for klimaforliket – vi fikk gjennomslag for mange viktige ting. Vi var veldig for det kirkelige forliket – vi fikk gjennomført mange viktige ting. Vi fremmet et forslag om språklig fornyelse og innholdsfornyelse av Grunnloven her i Stortinget for kort tid siden – og vi fikk ingenting. I debatten ble det nærmest litt latterliggjort at man fremmet en sånn type forslag. Vi er vel litt forundret over entusiasmen over dette forslaget her, når det går bare på språk og ikke på innhold, mens man nærmest latterliggjorde at man også ville se på innholdet når man først skulle se på språket. Vi mener det er litt meningsløst bare å ha en språklig fornyelse uten at man også moderniserer innholdet, og går igjennom det punkt for punkt og ser om det henger sammen med både statsskikken som vi har, og med de andre elementene. Derfor følte ikke Venstre noen forpliktelse til å stemme for dette forslaget. Vi anser det ikke akkurat som et forlik, og anser det heller ikke for å være en prosess der vårt forslag ble tatt med inn i den. Vårt hovedankepunkt mot forslaget slik det nå foreligger, er at man nå egentlig skal opptre med tre grunnlover: Man skal ha en ny bokmålsversjon, en ny nynorskversjon og hvis man er uenig om tolkninga, skal man gå tilbake til den gamle grunnlovsformuleringa. Det er å gi oss tre grunnlover, og det er jeg skeptisk til. Hvis man først vedtar en ny grunnlov, så har man vedtatt en ny grunnlov. Man har ikke den gamle grunnloven å gå tilbake til i tolkningsmonn. Venstre er også veldig positiv til at man lager en nynorsk versjon, sjøl om vi er litt skeptiske til å si at man skal klare det før man har prøvd å klare det. Så er det sånn at Grunnloven er en lov. Lover dømmes vi ut fra. Bibelen er det ingen som dømmes ut fra. Der er det helt andre makter tillagt å dømme. Så det å bruke Bibelen som sammenligningsgrunnlag i forhold til Grunnloven syns jeg kanskje er litt søkt. Grunnloven vår hadde hatt godt av en språklig fornyelse, men den hadde hatt godt av en ordentlig revisjon av innhold også. Det forslaget fra Venstre ble nedstemt nesten uten debatt. Vi ser ikke noen grunn til å gjøre bare en språklig fornyelse, hvis man ikke også har en større revisjon samtidig som gjør at alle punktene og alle delene av vår statsskikk også hadde kommet med i en sånn revisjon.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-21:
Det er en grunn til at vi i den forrige debatten hadde 30 minutters taletid, og i denne debatten 5 minutter. Vi har tatt opp alle de store, prinsipielle temaene. Jeg har bare lyst til å kommentere noen ting. Det ene gjelder demokrati. Som jeg sa i den forrige debatten, tror jeg at demokratiet vil fungere når makten kommer inn i demokratiets strukturer, for det vil mobilisere. Det som er viktig, som jeg mener er Kirkens utfordring, og ikke politikernes utfordring, er å lage valgsystemer som både mobiliserer og gjør det enklere å være velger, uten at vi ønsker oss det svenske systemet med partilister, som de har ved kirkevalg. Det som er vår oppgave, sammen med Kirken, er å sørge for å ha valgordninger som sikrer for bredden – den brede folkekirken som flertallet i Stortinget ønsker å ha, som kan ha meninger, men som også har stor bredde, og som gjør det mulig for meg å være medlem, men også for dem som har sendt meg mail de siste dagene, som jeg føler at jeg kanskje ikke står nærmest. Det som er viktig, er at valgsystemene ikke gjør det mulig for én fløy å kuppe valgene. Poenget med demokrati er, som vi alle vet, ikke at flertallet har makten, men at mindretallet til enhver tid har noe å si. Det kunne være et godt poeng for dagens regjering, ja. Så til det siste poenget, som gjelder statsråden. Jeg mener at dette punktet er et av de punktene som viser at vi ikke er i mål med det vi gjør i dag. For oss i Venstre var dette et veldig viktig skritt i riktig retning. Men forholdet mellom statsråd, ansatte og det at vi kan komme i en situasjon der statsråden skal sitte og avgjøre lærespørsmål, at det er en tenkt situasjon med dagens lovverk, betyr at vi ikke er i mål. Det betyr at antakeligvis kommer Venstre til å fremme lovforslag på dette området framover også. Jeg mener det burde være soleklart at det ikke er en regjerings oppgave å avgjøre lærespørsmål og å avsette prester som bryter med de lærespørsmålene. Så det er en politisk oppgave å finne gode systemer for det. Det er også en konstitusjonell oppgave for oss å jobbe videre med en grunnlov som gjør at vi ikke får statsråder som kan komme i den situasjonen. Etter i dag er det ikke bare viktig å ha en statskirkepolitikk, det er ikke lenger viktig for partiene, men det er viktig for partiene å ha en kirkepolitikk og en religionspolitikk i programmene sine. Jeg tror kanskje at de politiske programmene kommer til å bli annerledes etter voteringene i denne salen, for det er andre utfordringer politiske partier må ta inn over seg.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2012-05-21:
Som saksordføreren nylig sa: Dette er en oppfølging av de vedtak vi for litt siden gjorde. Saksordfører Svein Harberg redegjorde kort og greit for de konsekvensene det har. Jeg vil starte med å takke ham for en solid jobb, med både det for øye å få på plass de nødvendige lovendringer som følge av grunnlovsendringene, og – ikke minst – med å sikre enstemmighet i komiteen. Der har representanten Harberg gjort en god jobb. Men jeg vil også takke resten av komiteen for et godt samarbeid, og for at alle har vært innstilt på å komme i mål samlet. Alle har vært konstruktive når det gjelder de endringene i loven som har vært nødvendige. Det var elementer der som ikke var avklart fra forrige storting, for i motsetning til kirke-, utdannings- og forskningskomiteen som var i forrige periode – som jo gjorde hovedjobben når det gjaldt kirkeforliket – har vi hatt lite handlingsrom når det gjelder grunnlovsendringene, men vi har hatt et handlingsrom når det gjelder denne kirkeloven. Men vi har klart å komme godt i mål på det, synes jeg, og da har alle jobbet veldig godt sammen. Det som vi ennå ikke har konkludert med, men som vi har et forslag om, er ny valgordning. Vi er ikke i mål; vi vet ennå ikke hva det eksakt vil bli. Men alle ønsker økt valgdeltagelse, alle ønsker færre forkastede stemmer, og vi ønsker alle at folk skal oppleve at de har reelle valgmuligheter. Derfor er det viktig for oss å vise til at vi, når demokratireformen nå skal fullføres, trenger at regjeringen kommer med et nytt forslag til valgordning. Det er viktig da at både Kirken selv og forlikspartnerne inkluderes i det arbeidet. Vi følger jo da, som saksordføreren sa, Kirkemøtes anbefalinger rundt utnevning av biskoper og utnevning av proster, og også dette med at ordningen med kirkelig statsråd oppheves. I kriser – det kan oppstå situasjoner hvor Kirken er uenig med seg selv, det er uenighet, det er en stor organisasjon – er det Kirken selv som avgjør hvordan den skal håndtere teologiske spørsmål gjennom biskoper eller andre organer, om så gjennom Lærenemnda, om nødvendig. Så ser jeg fram til å jobbe videre med dette med demokratispørsmålet det neste året. Jeg tror at Kirkens suksess framover vil henge nøye sammen med akkurat det, for det er her legitimiteten til Kirken ligger, i tillegg til den viktige jobben som gjøres for alle medlemmene i hverdag og til fest.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-21:
Det er krevende å tilhøre et parti som ynder å kalle seg barnehagepartiet, for hvis en representant sier at nå må jeg hente ungene mine i barnehagen, så må vi som ikke har noen unger å hente i barnehagen, delta i debatten her i Stortinget. Nå har jeg en fortid i kirke, utdannings- og forskningskomiteen som gjør at det er artig å stå her og kunne bli med på denne viktige implementeringen av de endringene i Grunnloven som vi gjorde for bare noen minutter siden. Dette har vært, og vil bli, krevende, for utgangspunktet er et forlik, et forlik med en tekst som er veldig politisk. Da oppstår det jo tolkningsproblemer, særlig når mange av oss som skal tolke dette, ikke har vært med på å skrive den samme teksten. Slik sett er jeg også imponert over at en her klarte å komme fram til enighet. Det er så viktig at all den tvilen og kanskje det uavklarte og motsetningsfylte som lå i den teksten, har blitt tolket på en slik måte at en har beholdt enigheten. Prisen en da har betalt, er vel kanskje at en er kommet litt forsiktig og konservativt ut. Hadde en gått litt tøffere til verks og – skal vi si – vekt opp noen av debattene man sikkert hadde her i sin tid, da en snekret seg fram til det forliket, ville sikkert prisen vi hadde betalt her i dag, vært uenighet. Det er veldig fint at vi ikke starter med nettopp uenighet i det viktige arbeidet som nå ligger framfor oss. Det er viktig at vi politikere ikke slipper taket. Det er noen implementeringer og endringer som vi skal fortsette med. Det er veldig viktig, som mange understreket på en god måte tidligere i dag, at i et moderne samfunn skal tros- og livssynsspørsmål spille en stor rolle. Det tror jeg samfunnet er veldig tjent med. Det er viktig for de fleste av oss som medlemmer av samfunnet. Det er en veldig viktig del av den kulturelle infrastrukturen i et moderne samfunn vi her prater om. Jeg har lyst til å legge inn også et tredje element, som går på at tros- og livssynsorganisasjoner kan bidra på en veldig god måte i samfunnsdebatter, noe som gjør at de blir langt mer etisk og moralsk fundert enn når bare vi vanlige politikere kjører samfunnsdebatter. Ikke minst har jeg sjøl blitt veldig imponert over Kirken i det siste, over hvordan den deltar i mange viktige debatter. I og med at jeg nå står litt på utsida, kan jeg kanskje i særlig stor grad gratulere dem som fullførte dette løpet og kom fram til de forslagene som foreligger her. Så skal vi alle ønske hverandre lykke til videre med implementeringen – i retning av en større frihet for Den norske kirke til å styre i eget hus.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-05-21:
Den 21. mai 2012 er en historisk dag, som vi forhåpentligvis – og det er jeg overbevist om – med stolthet kommer til å se tilbake på. Jeg er i hvert fall veldig glad for å være til stede her i dag og delta i debatten, og jeg kommer også til å være glad i ettermiddag når jeg skal være med og stemme over denne saken. Det har vært sagt veldig mye fornuftig av mange talere, så jeg skal prøve å fatte meg i korthet. En av dem som, ikke overraskende, sa noe fornuftig, var komitélederen, Anders Anundsen, da han sa at det som faktisk skjer med det vi gjør i dag, er at båndene mellom kirke og stat svekkes, mens båndene mellom kirke og folk styrkes. Det er et utsagn jeg deler helt og fullt. Som liberalist mener jeg at tro er et anliggende mellom en borger, det trossamfunnet den borgeren velger å være medlem av, og den eller de guder den borgeren og det trossamfunnet velger å holde seg med. Det har jeg levd etter de sju årene jeg har vært her. I dag skal jeg gjøre to ting jeg aldri har gjort før. Jeg skal for så vidt bekjenne min tro fra denne talerstolen, og jeg skal sitere fra Bibelen. Da må jeg begynne med det siste. Mange av oss – sannsynligvis alle sammen – har fått forholdsvis mange bibelsitater på mail. Jeg kan ikke se at Matteusevangeliet har vært hyppig sitert, men jeg har lyst til å sitere derfra, fra kapittel 22. Når Jesus blir utfordret på å betale skatt, sier han bl.a.: «Så gi keiseren det som tilhører keiseren, og Gud det som tilhører Gud.» Det er et bibelsitat jeg liker, og som jeg synes passer godt inn i dagens debatt. Jeg vet ikke om det er helt i tråd med forretningsordenen i Stortinget å sitere fra Bibelen, men det er gjort nå. Jeg er ikke enig når representanten Skei Grande sier at vi flytter makten ned til Kirken, for det er ikke sant. Vi flytter makten ut til medlemmene av Kirken. Det synes jeg er et mer presist begrep, som jeg er veldig fortrolig med å stemme for. Så var det trosbekjennelsen. Jeg har vært medlem av Kirken siden jeg ble døpt som barn, og har vært aktiv i denne kirken i mange år. Jeg er glad for og stolt av at jeg i dag er med og legger grunnlaget for at det trossamfunnet jeg er et stolt medlem av, skal få de samme rettighetene som alle andre trossamfunn i dette samfunnet tar for gitt, nemlig retten til å styre seg selv. Det var det hele. Dette er en historisk dag.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-05-21:
Debatten rundt de historiske endringene vi skal gjøre i dag, synes jeg – både utenfor og i denne sal – har dreid seg om et par sentrale ting. Den ene er frykten for at staten – eller rettere sagt samfunnet – skal gå seg vill. Det mener jeg det ikke er noen grunn til. Statens forankring i et bestemt norsk kirkesamfunn erstattes med en verdiparagraf, som mange har pekt på: «Værdigrunnlaget forbliver vor kristne og humanistiske Arv. Denne Grundlov skal sikre Demokratiet, Retsstaten og Menneskerettighederne.» I mange land der det skjer omveltninger, frykter vi at en skal få en religiøst basert stat framfor en sekulær stat. En stat kan ikke ha en tro, det er mennesker som har tro. Statens rolle er å beskytte innbyggernes trosfrihet og religionsutøvelse. Men en stat skal ha et verdigrunnlag, og det sikrer vi altså i dag gjennom en ny § 2. Så er det også noen som uttrykker stor uro for Kirken. Det mener jeg heller ikke det er grunnlag for. Jeg mener det er større grunn til uro for en kirke som ikke er herre i eget kirkehus – en kirke som må ha en stat å støtte seg på for å oppfylle sin misjon. Den norske kirke blir fortsatt en kirke som vil stå i en særstilling blant norske kirke- og trossamfunn. Dens ansatte skal fortsatt være statstjenestemenn, med de pekuniære fordeler det innebærer. Men det å være statstjenestemann må også innebære visse forpliktelser, forpliktelser som altså ikke går til den kirken de arbeider i og for, men til den stat de er tjenestemenn for. Det mener jeg egentlig er en svakhet ved forliket. Til gjengjeld får Kirken et oppdrag fra dette storting, nemlig fortsatt å være en folkekirke. For videre i paragrafen om statstjenestemenn heter det at den skal «understøttes som saadan av Staten». Staten vil altså fortsatt holde et øye med Kirken, for å si det sånn. Men det går nok bra, både med staten og med Kirken. Selv er jeg metodist og tilhører en kirke som ikke har noen stat til å holde øye med seg. Det har likevel gått bra. Den har ikke utviklet seg i den retning mange frykter – at Den norske kirke skal bli for snever, og at døren inn i den skal bli for smal og for lav. Metodistkirken er fortsatt en åpen og sosialt sett liberal kirke. Jeg mener at alle som frykter en utvikling som går i retning av at Den norske kirke blir for snever – for å bruke det uttrykket – må engasjere seg i utviklingen av denne kirken, og spesielt i andre fora enn i denne sal. På papiret er Den norske kirke fram til nå statens kirke. Det er vel i grunnen bare på papiret, for i virkeligheten har Kirken vært medlemmenes kirke. Det er bare kirkens medlemmer som kan ivareta Kirken som den åpne, inkluderende kirke vi alle ønsker oss, og som folk føler seg hjemme i. Lundteigen sa at vi skulle ha en kirke som også har plass for dem med liten tro og stor tvil. Jeg vil snu det rundt og si: Jeg har stor tro og liten tvil om at dette kommer til å gå riktig bra, både med staten, med samfunnet og med Den norske kirke.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2012-05-21:
Grunnloven må vere eit levande dokument i det norske folkestyret. Den norske grunnloven er, som saksordføraren så godt sa det, den nest eldste konstitusjonen i kontinuerleg bruk i verda. Regjeringskonstellasjonen i kontroll- og konstitusjonskomiteen er for at Grunnloven skal sikrast betre tilgjenge, og meiner det er viktig at den gjennomgår ei språkleg endring. Likevel går me, som representanten Nybakk sa, imot det forslaget som ligg på bordet, og det er av den enkle grunn at når me skal fornye språket i Grunnloven, bør det gjerast på begge målføre. Målføra er likestilte i Noreg på alle måtar, og derfor meiner me at det er uryddig å vedta noko som har den konsekvensen at eit målføre får sin grunnlovsversjon lenge før eit anna. Det er ikkje, som representanten Foss sa, underleg å meine det. Det er riktig. Forslaget me legg fram, legg opp til at dei nye versjonane blir lagde fram som grunnlovsforslag innan 28. september 2012, og at Stortinget tilstrever å vedta dei to nye utgåvene i jubileumsåret 2014. Etter så mange år med ein grunnlov i ei språkdrakt som er så langt frå dei offisielle skriftspråka, er det viktigare å oppretthalde likestillinga mellom dei skriftspråka me opererer med, enn å vedta ei endring som kan undergrave den likestillinga. Under høringa som blei halden, var det ingen av dei kunnige som kunne seie at det er nokon reell fare for at Grunnlovens innhald blir endra ved ein språkleg revisjon ut frå det som er foreslått. Likevel bruker Kristeleg Folkeparti både i innlegget sitt her og i merknads form det som grunnlag for å meine at den gjeldande språkforma bør behaldast. Sidan den grunngjevinga er tilbakevist av ekspertar som ei unødvendig bekymring, kva er då dei andre årsakene til at Kristeleg Folkeparti ikkje vil gå inn for forslaget? Juristar og språkekspertar har sagt at omsetjinga lèt seg gjere innan fristen. Juristar seier at det ikkje vil medføre ei endring juridisk. Det er noko av grunnen til at me heldt høring, at me hadde den bekymringa. No fekk me bevis for at det ikkje var nødvendig å vere bekymra. Så eg lurer på om representanten Bekkevold kan kome og fortelje ein gong til om Kristeleg Folkeparti baserer sitt syn på bekymringar som er blitt tilbakeviste.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2012-05-21:
Som jeg var inne på i mitt innlegg, er det grupper som har en del ekstreme holdninger, og det er enkeltpersoner som har en del ekstreme holdninger. Mitt spørsmål til statsråden er egentlig: Hvordan er politiets evne til å fange opp det som skjer i kjente ekstreme grupper, og hvordan er politiets evne til å fange opp enkeltpersoner som er i ferd med å utvikle ekstreme holdninger?
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-05-21:
Det gjøres mye godt politiarbeid også på det forebyggende området. Så er det likevel slik at står vi sammen og jobber godt med disse problemstillingene, blir vi sterkere. Det er noe av bakgrunnen også for den handlingsplanen vi la fram på dette området før jul i 2010. Vi har gjort mye for å sikre også økt kunnskap om dette feltet i politiet, og også investert i ny kompetanse – det gjelder både i PST og i det ordinære politiet. Målsettingen må selvsagt være at vi blir bedre og at vi lærer å kjenne de ulike miljøene godt, slik at vi også kan forbygge bedre i de gruppene vi allerede har under oppsikt.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-05-21:
Jeg vil også takke for debatten. Jeg støtter forslagsstillerne 100 pst. når de sier at sikkerhet ikke bare handler om gitter og barrierer – snarere tvert imot. Det norske velferdssamfunnet med små forskjeller mellom folk er mye viktigere – statsminister Jens Stoltenbergs understreking etter 22. juli om mer åpenhet, mer demokrati, likeså. Vi må avdekke, men enda mer, ta til motmæle mot hatefulle ytringer og handlinger – uansett hvem de rettes mot. Som folkevalgte har vi en spesiell forpliktelse. Jeg er udelt enig når forslagsstillerne framhever ungdomsorganisasjonenes klare stemmer i debatten. Den 11. april i år sier AUFs leder, Eskil Pedersen, på bloggen sin: «mange av de debattene som ble startet etter 22. juli er langt fra fullført. Vi trenger å snakke om hvordan vi bevarer et åpent samfunn med tillit og gjennomsiktighet.»(…) (…) Denne debatten er ikke spesiell for Norge. Europarådets rapport om å leve sammen, og hvordan kombinere mangfold og frihet i det 21. århundrets Europa, er et produkt av generalsekretær Jaglands arbeid for å øke Europarådets konsentrasjon om menneskerettigheter og et Europa som oppleves som fritt og demokratisk av alle. Slik er det dessverre ikke i dag. Rapporten går rett inn i vår debatt i dag. Den ser én stor trussel mot våre verdier, nemlig den økte oppslutningen om fremmedfiendtlige, populistiske partier rundt i Europa. Den påviser en klar sammenheng mellom økende intoleranse, fremmedhat og ekstremisme, diskriminering, religiøs konflikt, utvikling av parallellsamfunn i kjølvannet av en raskt økende innvandring de siste par tiårene på den ene siden og tap av demokratiske friheter på den andre siden. Europa har sett konsekvensene av dette før. Et annet faresignal beskrives som en utbredt mangel på politisk lederskap. Det vi må spørre oss om, er: Hva slags politikere er vi? Er vi ledere, går vi i front og tar vi de vanskelige debattene, eller holder vi munn fordi det er mer bekvemt? Jeg synes at debatten her i dag viser at vi, så godt som tverrpolitisk, ønsker å bidra. Da må vi også vise det i praksis. Europarådet mener det er mulig å leve sammen om visse grunnleggende verdier gjelder i det vi sier og det vi gjør – konkretisert faktisk i 17 anbefalte retningslinjer. Hele komiteen vil at slike anbefalinger fra internasjonale organisasjoner skal følges opp. Vi kan starte med disse 17, f.eks. når de varslede meldingene om integrering og barn på flukt skal debatteres i denne sal.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2012-05-21:
22. juli i fjor opplevde vi et grusomt terrorangrep mot Norge. Gjerningsmannen er norsk, og han har gått på norsk skole i Norge. Dette at han er norsk, tror jeg satte en støkk i oss. Det viser at det ikke nødvendigvis er en trussel utenfra som skal bekjempes, men også holdninger og handlinger fra nordmenn i Norge. Jeg tenker at det som er viktig framover i arbeidet mot hat og ekstremisme, er langs to linjer. Det første sporet er at det viktige er hva vi, hver og én av oss, gjør, hva vi gjør når vi hører at andre ytrer hat og ekstremisme. Sier vi ifra? Tar vi høyt og tydelig klart avstand? Er vi den sladrete nabokjerringa som etterlyses? Én ting er samtalen ansikt til ansikt, men hva gjør vi når ytringene skjer på Internett? Her må vi også si ifra hvis vi oppdager noe, og melde til politiet når vi ser ting som ikke er bra. Vi som privatpersoner har et ansvar samt at lag, organisasjoner og trossamfunn må være med på dette arbeidet. Det er flere fotballklubber som spiller med reklame på draktene der det står «MOT». Det er et bra initiativ. Skole og barnehage har en viktig rolle i det holdningsskapende arbeidet. Vi må samtidig være opptatt av å verne om ytringsfriheten. Det at vi kan ha et åpent ordskifte er en forutsetning for et åpent samfunn og for å kunne forstå og imøtegå ekstremisme. Slike ytringer må bli motsagt, og eventuelle fordommer og faktafeil må det argumenteres imot. Det andre sporet er myndighetenes oppgaver i et slikt arbeid, bl.a. gjennom PST, politiet, Stortinget, gjennom lovgivning og statsbudsjettet, og regjeringen gjennom arbeidet med bl.a. handlingsplaner og med å følge opp 22. juli-kommisjonens arbeid. Jeg stiller meg undrende til Fremskrittspartiet, som er så redd for å si at ja, vi er et flerkulturelt land. Det bor mennesker som kommer fra over 200 ulike land i Norge. Noen er flyktninger, noen er studenter og noen er arbeidsinnvandrere. Det er ikke bare i de store byene, men også rundt i landets små kommuner er det en blanding av flere nasjonaliteter, som også representanten Helleland hadde et godt eksempel på. Det er jo i seg selv et eksempel på at vi kan leve i sameksistens. Da blir det at vi må fortsette med å se på hvordan vi kan fokusere på hvordan vi skal fungere sammen, og som komiteen sier i merknaden, «ikke om vi skal» fungere sammen. Nå har vi akkurat feiret 17. mai, og barnetogene er vel nettopp det samlende bevis på at vi vil tolerere hverandre og bekjempe hat og ekstremisme. Vi ropte hurra for Grunnloven vår og de verdier som ligger i bunnen for vårt verdisyn i Norge, likestilling, demokrati, respekt for menneskerettighetene, religions- og ytringsfrihet. Dette må vi ha med oss i det videre arbeidet som må pågå kontinuerlig mot hat og ekstremisme i det norske samfunnet, men også i verden rundt oss.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. Trygghet for enkeltmennesket og for samfunnet som sådant er grunnleggende verdier for Fremskrittspartiet. For oss er det viktig at man har gode systemer som virker når man trenger dem. Gjørv-kommisjonen har vel til de grader vist oss at Norge har utfordringer selv på områder der vi trodde vi var ganske gode. Det vi trenger for å få ting på plass, er utvilsomt handlekraft – handlekraft for å følge opp de tingene og de innspillene Gjørv-kommisjonen kom med. Her har regjeringen en stor utfordring som jeg regner med man har et ønske og en plan om å følge opp. Ethvert tiltak som kan bidra til å gi økt trygghet, er en nødvendighet, og både bør og må følges opp, sånn som vi ser det. Den 26. oktober, altså for snart to uker siden, gikk fiskebåten «Kamaro» ned. Det var behov for å få berget mannskapet om bord – 14 mann. De som hadde ansvaret for å gjøre denne jobben, var Forsvaret ved 330-skvadronen. Utfordringen denne dagen var at helikoptrene ikke var tilgjengelige på Banak fordi man slet med tekniske forhold som gjorde at man ikke fikk dem til å virke. Det betydde at man måtte få hjelp fra et helikopter fra Bristow, som i utgangspunktet er stasjonert i Hammerfest. Det er også en SAR-maskin som er en del av områdeberedskapen der oppe i forbindelse med aktiviteten. Utfordringen, slik Fremskrittspartiet ser det, er at vi er nødt til å ha systemer på plass når det offentlige svikter, som det gjorde denne gangen. Folk langs hele kysten vår setter sin lit til at redningstjenesten skal virke, uavhengig av hvem som gjør jobben. Det viktigste er at man får hjelp. Da er mitt spørsmål til statsråden: Mener statsråden at dagens redningshelikopterberedskap er fullt ut tilfredsstillende, og kan statsråden således garantere at den ikke vil føre til, i verste fall, tap av menneskeliv?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Jeg registrerer at statsråden ikke svarer på om hun mener at redningshelikoptertjenesten fullt ut er tilfredsstillende, men det skal jeg la ligge. Jeg ønsker derimot å påpeke et annet forhold. Statsråden har selvfølgelig helt rett når hun sier at det er Justisdepartementet som har det formelle ansvaret. Men jeg regner med at regjeringen som et kollegium diskuterer dette i fellesskap. Prosessen rundt redningshelikopteranskaffelsen er ganske interessant. Den 16. mai 2002 hadde vi den store debatten i denne salen om premissene for det. Da ønsket man å anskaffe nye helikoptre innen 2007–2008. Det har gått ti år, og vi har fortsatt ikke trukket noen konklusjon. Nå går jeg ut fra at det i verste fall vil gå ti år til før ting er på plass. Hvis vi ser på hvordan de som driver offshorevirksomhet har det, så har de krav til en egen områdeberedskap, inklusiv redningshelikopter. Når de setter ut en kontrakt, går det anslagsvis to år fra kontrakten er ute til ting skal være på plass. Hvorfor stiller ikke regjeringen samme krav til seg selv og sitt ansvar som man gjør til andre aktører?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Jeg har følgende spørsmål til justis- og beredskapsministeren: «Sist helg var det svært mange hendelser som politiet i Salten ikke responderte på. At folk skal oppleve utrygghet og manglende bistand fra politiet er et sykdomstegn. Det bør fokuseres mer på hva som aksepteres, og hva som ikke skal aksepteres. Er statsråden fornøyd med innsatsen politiet i Salten gjorde sist helg, eller ser statsråden behov for endringer slik at politiet kan styrkes?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Takk for svaret. Først og fremst skal jeg gi honnør til politifolk som gjør en fantastisk jobb rundt om i det ganske land, men utfordringen er jo essensen i svaret statsråden gir meg nå. Hun sier at man hadde redusert bemanning, man hadde minimumsbemanning, man hadde patruljer man vurderte å kalle inn, men av hensyn til situasjonen kan man ikke gjøre det, for da svekker man beredskapen et annet sted. Dette er etter mitt skjønn helt klart et sykdomstegn på virkelighetsforståelsen av de utfordringene norsk politi står overfor. Hvis statsråden leder oppmerksomheten henimot § 2 i politiloven, er essensen i § 2 i politiloven å forhindre, forebygge og oppklare kriminalitet. Da kan man ikke, med all mulig respekt, kjøre på en minimumsbemanning og på redusert bemanning. Eller er det slik at noen har mer krav på hjelp enn andre? Hvor på skatteseddelen til folk som betaler for fellesgoder, slik som politihjelp, står det?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Med all mulig respekt, det hadde vært fristende å utfordre statsråden på om hun har lest kommentaren til Arne Johannessen i dag fra Politiets Fellesforbund, som ikke er spesielt imponert over neste års budsjett. Så sier statsråden – og det er vel en parallell til det man har sagt når det gjelder 22. juli-kommisjonen – at her er det politimesterens ansvar å bruke budsjettet sitt på en god og fornuftig måte. Men det er vel et faktum at selv politimesteren i Salten, hr. Heir, har å forholde seg til de rammene han blir gitt av statsrådens departement, av de økonomiske rammene som blir gitt av statsrådens departement. Eller er det slik at han i fri dressur kan gjøre det han synes er lurt? Faktum er at slik er ikke virkeligheten. Da vil mitt spørsmål til statsråden være følgende: I hvor stor grad har statsråden og regjeringen ansvar for den virkeligheten som politimesterne i Salten, i Telemark og i Gudbrandsdalen står overfor? Er det deres problem, eller er det til syvende og sist et ansvar som ligger hos statsråden?
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Jeg er veldig enig med representanten Ellingsen i at når det gjelder Gjørv-kommisjonen og alt av tiltak som ble pekt på der, så er vi nødt til å lære av det og følge det opp. Det har også vært gjort, egentlig. En del tiltak som er foreslått der, var fulgt opp også før kommisjonen la frem sin rapport. Likevel skal vi være veldig ydmyke med hensyn til alle de tingene som det er pekt på, alle de sårbarhetene som vi tross alt har i samfunnet vårt. Vi har et veldig krevende land å ha beredskap i fordi det er langstrakt, det er spredt befolkning. Likevel har vi forsøkt å innrette hele beredskapstjenesten vår på en måte som gjør at vi skal fange det opp. Når det gjelder redningshelikoptertjenesten spesielt, er representanten Ellingsen veldig klar over at selv om den utføres av Forsvaret, er det Justisdepartementet som har ansvaret for denne tjenesten. Generelt har man to helikoptre på Banak. Vi vet at dette er helikoptre som også trenger omfattende vedlikehold, og av ulike grunner var ikke denne beredskapen tilstrekkelig til stede akkurat på det tidspunktet. Men de som var på fiskebåten, ble reddet av et sivilt helikopter og et Lynx-helikopter. Så redningsoperasjonen gikk egentlig veldig bra, men det er klart en påminning om at når noe skjer, så kan vi være sårbare fordi det ikke nødvendigvis alltid er sånn at man har helikoptre der hvor man trenger det til enhver tid. Det vil alltid, uansett hvor mye man innretter seg, være en begrensning for hva man kan yte.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Jeg må igjen minne om at når det gjelder anskaffelsesprosessen for nye redningshelikoptre, ligger den i Justisdepartementet, og det er justisministeren som er den rette til å svare på det. Men selvfølgelig er regjeringen som kollegium opptatt av at vi skal ha nye redningshelikoptre, og prosessen for det er i gang. Jeg er veldig godt kjent med den lange prosessen, men prosessen er i gang, og jeg mener at dette spørsmålet må man stille til justis- og beredskapsministeren. Jeg er veldig opptatt av de helikoptrene vi selv skal ha, som ikke har kommet innen den tiden vi har besluttet. Det ansvaret og den bekymringen jeg eventuelt har i forbindelse med helikoptre når det gjelder mitt ansvarsområde, er at de ikke har kommet i den stand og med den kvalitet som de skulle vært.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Det er slik at alle helikoptrene vil kunne brukes som en ressurs; man må se det i en sammenheng. Så blir spørsmålet: Hva skal man bruke det til? Det er helt riktig at et Bell-helikopter og en Sea King er veldig forskjellige – i størrelse, ikke minst, og i kapasitet, som representanten Korsberg sier. Så er det slik at Bell-helikoptrene har, som representanten vel kjenner, vært brukt til redningsoppdrag, spesielt i Afghanistan. De kan brukes i noen grad og kan brukes som en ekstra ressurs, men det er altså ikke det man legger opp redningshelikoptertjenesten etter. Det er Sea King-helikoptrene som skal være operative, og takket være at vi har utrolig gode logistikksystemer og gode verksteder, klarer de å holde vedlike også disse Sea King-helikoptrene på en veldig god måte. Men dette er noe som regjeringen jobber med, som sagt, for å få på plass nye redningshelikoptre.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Det har tatt altfor lang tid å få på plass NH-90-helikoptrene som Forsvaret venter på. Vi venter på 14 helikoptre – 8 til Kystvakten, 6 til fregattene. Fregattene har aldri hatt helikoptre, så det vil bli en ekstra, ny kapasitet, men det er klart at for Kystvakten er det viktig å ha helikoptre. Dette er vanskelig fordi Forsvaret har stilt veldig strenge, særegne krav, til de helikoptrene vi skal ha. Samtidig er det slik at de helikoptrene som kunne vært kjøpt som hyllevare, ikke tilfredsstiller disse kravene akkurat. Så NH-90 med de spesifikasjoner som Forsvaret har gitt, er det Forsvaret egentlig vil ha, og er det man mener dekker Forsvarets behov. Så har det vært store forsinkelser, som ikke er akseptabelt. Dette har også skjedd med en del andre land. Det er ikke godt nok. Men vi gjør det beste vi kan for å få på plass disse helikoptrene.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-07:
Når det gjelder NH-90-helikoptrene, som Forsvaret venter på, har vi fått levert ett i desember 2011. Vi venter på å få levert ett til i løpet av de aller nærmeste uker. Det skulle vært levert fire i år. Så har det seg slik at den første forsinkelsen var knyttet til utviklingen av disse helikoptrene. Dette er jo et utviklingsprosjekt som Norge har vært med på sammen med mange andre land, men vi har en noe ulik konfigurasjon på helikopteret og kanskje også konstruksjon på deler av helikopteret enn en del andre land. Så den første forsinkelsen har vært knyttet til utviklingen av helikopteret. Når man da endelig får det, har forsinkelsen vært forbundet med at kvaliteten ikke har holdt mål. Forsvaret er ikke villig til å ta imot helikoptre som ikke holder kvaliteten. Det er det vi står på overfor leverandøren. Så må vi eventuelt se på andre alternativer hvis dette nå ikke viser seg å(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-11-07:
Jeg er gjort kjent med at det vurderes en livstidsforlengelse av Sea King-en fram til 2023. Det betyr at man må ta ut enkelte maskiner i et lengre tidsintervall for større vedlikehold. Jeg er også blitt gjort kjent med at man da vurderer å sette inn Bell-helikoptre som en midlertidig erstatning, og gjør man det, får man et helikopter som har en langt svakere redningskapasitet, som utfører en dårligere tjeneste, og som er like gammelt. Jeg har behov for å få avklart om det er sannhet i det jeg har hørt. Jeg ber statsråden nå avkrefte at det er aktuelt å benytte Bell-helikoptre som en midlertidig erstatning for Sea King-en.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-11-07:
Ikke helt uventet benyttet statsråden seg av et slags kelnerspråk på spørsmålet fra representanten Ellingsen, at dette ikke er hennes bord. Og det kan jo være en grei forklaring. Men nå er regjeringen i sitt åttende år med ansvar for redning, for beredskap, for innkjøp av helikoptre også til Forsvaret, som forsvarsministeren definitivt har et ansvar for. Man har et topp moderne sjøforsvar, man har en kystvakt som nå seiler uten sitt viktigste instrument, som gjør at den nærmest er handlingslammet. Når skal man få på plass en «backup»? Når skal man ta en beslutning om hva som skal bli Sjøforsvarets og Kystvaktens fremtid, ved at de har sine viktigste instrumenter på plass og ikke gjør annet enn å skylde på alle andre; det gjelder et annet departement? Når det gjelder helikopterinnkjøp, skylder man altså på leverandøren. Hva slags innkjøpskompetanse er det man sitter på i departementet som svikter så katastrofalt i disse helt vitale spørsmål?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-11-07:
Statsråden har anskueliggjort her i dag at regjeringens internasjonale rapporter legges bort i fjernarkivet. Statsråden velger heller å snakke om omfordeling. Han snakker om skattelette til de rikeste i Norge. Jeg skulle ha likt at statsråden heller hadde tatt et oppgjør med noen av verdens rikeste menn som har milliardformuer skjult i skatteparadis i utlandet. Faktum er at Eidsvoll Holmås’ ideologiske hjerte som varmt banker for omfordeling, har en omvendt profil når det gjelder bistandspenger – 30,5 milliarder kr fra Norge som hentes fra læreres lønn, fra sykepleieres lønn, skal i utgangspunktet brukes der avkastningen/virkningen er best. Hvorfor er det da slik at man etter rapporters dokumentasjon heller velger å gyve løs på UNICEF, gå løs på barns utdanning, og flytte penger fra der de virker best, til der de virker dårligst?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Jeg vil anta at enten man sitter i Justis- og beredskapsdepartementet eller i Forsvarsdepartementet gjør man seg noen tanker om hvordan vi har landet – bokstavelig talt – der vi er. Eller rettere sagt: Vi har jo ikke landet ennå når det gjelder helikoptre, for verken den ene eller den andre sektor, så jeg lyttet veldig nøye etter da statsråden skulle beskrive årsaken. Og så vidt jeg skjønte, går det på de krav man har stilt, og leverandører som ikke kan levere. Mitt spørsmål er: Har regjeringen som kollegium og forsvarsministeren identifisert hva årsaken nå er til at vi ligger så på etterskudd – og hva har man tenkt å gjøre med det?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-07:
Jeg har tenkt å følge opp det som faktisk er spørsmålet. Jeg skjønner at statsråden synes det er artig å drive et slags generaloppgjør med den såkalte høyresiden om bistands- og utviklingspolitikk, men det var faktisk ikke det som var spørsmålet. Spørsmålet er – som jeg må gjenta, skjønner jeg – hvorfor regjeringen ikke kommer tilbake til Stortinget med et investeringsprogram fra Statens pensjonsfond utland for investeringer i de fattigste landene. Regjeringen har selv sagt to ganger på rad at dette vil man utrede. Men det statsråden nå indirekte svarer, ved å sno seg unna, betyr vel egentlig at dette er et forlatt standpunkt fra denne regjeringen, og at dette er noe en ny regjering eventuelt må ta fatt på. Hva skjedde med stortingsrepresentant Holmås da han ble statsråd?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-11-07:
I juni ble det inngått et nytt klimaforlik i Stortinget. Høyres motivasjon for å inngå forlik med regjeringspartiene var at det var behov for å komme i gang med konkrete tiltak som ville bidra til reelle utslippsreduksjoner. Klimameldingen hadde vært utsatt gang på gang, og da den endelig kom, var det et betydelig behov for å konkretisere tiltakene. For Høyre var det også avgjørende at vi fikk til resultater i klimaforliket som ville ha betydning allerede i 2013. Når Høyre inngår forlik med regjeringspartiene, forventer vi at de mener alvor. Dessverre skuffer regjeringspartiene på den første store testen: statsbudsjettet for 2013. En rekke viktige punkter fra forliket er ikke fulgt opp. Det gjelder f.eks. vedtaket om å innføre støtteordninger fra 2013 og øvrige virkemidler for å bidra til utfasing av fyring med fossil olje i 2020. Det fremgår også klart av innstillingen at dette er tiltak utover det sjablongmessige tilskudd som det er mulig å få fra Enova etter dagens regelverk. Men heller ikke på andre viktige punkter har regjeringen fulgt opp. Det gjelder f.eks. innføring av et mål for energieffektivisering – Norge er i dag det eneste land i Europa uten et slikt mål – og planer for å utløse betydelig energieffektivisering og energiomlegging i private husholdninger. Det gjelder økte bevilgninger til forskningssentre for miljøvennlig energi, det gjelder opprettelsen av et nytt forskningssenter for geotermisk energi, og det gjelder vurderingen av mulighetene for å utvikle en CO2-verdikjede i Norge. Mitt spørsmål til statsråden er rett og slett: Hvorfor har ikke regjeringen fulgt opp klimaforliket på disse viktige punktene, og er dette et uttrykk for at Erik Solheim har rett når han uttaler til TV 2 at den sittende partiledelsen i SV har bidratt til å tone miljøpolitikken kraftig ned?