Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-22:
Dette er en historisk dag for personellet i helsetjenesten. Det er over 100 år siden vi fikk vår første personellov, lov om jordmødre av 19. desember 1898 nr. 2. Og for 63 år siden vedtok Stortinget kvakksalverloven, som skulle beskytte innbyggerne mot kvakksalveri fra andre behandlere enn leger og tannleger. Nettopp av hensyn til pasientenes sikkerhet har vi en egen lovgivning for helsepersonell. I Norge har yrkesutøvelsen for helsepersonell vært regulert av flere ulike lover for de ulike gruppene personell. Disse er blitt til på ulike tidspunkter og med ulike formål. Tiden har nå løpt fra spesiallovenes særegenheter. I St.meld. nr. 41 for 1987-88, Helsepolitikken mot år 2 000, la departementet opp til at spørsmålet om en felles helsepersonellov skulle utredes nærmere. Hensikten var å prøve å oppnå mer like forhold og større fellesskaps følelse mellom helsepersonellgruppene. Sosialkomiteen fulgte opp dette initiativet i sin innstilling. Dette er utgangspunktet for at Ot.prp nr. 13, Om lov om helsepersonell mv., ble lagt fram for Stortinget i november i fjor. Det er også en annen dimensjon ved denne saken som på mange måter har historie over seg. Stortinget har til behandling i dag den første av fem lover som Regjeringen har lagt fram i en samlet omfattende reform av helselovgivningen. Sammen med opptrappingsplaner og øvrig reformarbeid er de nye lovene de viktigste virkemidler i Regjeringens helse- og velferdspolitikk. Lovene skal samlet gi et moderne rammeverk for utvikling av et nasjonalt helsetilbud som er rasjonelt drevet, har god kvalitet og står i en tjeneste for enkeltmennesket. Det foreslås en felles helsepersonellov som skal erstatte i alt ni eksisterende profesjonslover. I seg selv er det et ganske betydelig lovforenklingsprosjekt, og et bidrag til å nå Regjeringens mål om et enklere Norge. Gjennom regulering av helsepersonells yrkesutøvelse i en felles lov vil en på en bedre måte kunne ivareta krav til kvalitet og pasienters sikkerhet i helsetjenesten samt motvirke en profesjonskamp som samfunnet ikke vil akseptere, vi tolererer ikke krigen i hvitt. Loven innebærer et mer tilgjengelig og ensartet regelverk for helsepersonell, som dermed kan bidra til bedre innsikt og etterlevelse av de krav som blir stilt. Loven innebærer en presisering, en vesentlig bedring og på noen punkter en endring av gjeldende regelverk. Forenklet sagt innebærer loven seks viktige endringer: Virkeområdet for regulering av helsepersonells yrkesutøvelse vil bli utvidet og vil dermed bedre kontrollmulighetene for helsemyndighetene.Kravet til forsvarlig yrkesutøvelse for helsepersonell blir uttrykkelig fastsatt.Vi får regler for behandling av pasientinformasjon for alt helsepersonell.Det blir en bedret rettssikkerhet for helsepersonell ved innføring av en helsepersonellnemnd som klageinstans i reaksjoner mot personell.Pasienters klageadgang er foreslått lovregulert.Kvakksalverloven foreslås kun å gjelde personell som ikke faller inn under ny helsepersonellov. Lovens overordnede formål om kvalitet og sikkerhet i helsetjenesten tilsier at alt personell som yter helsehjelp innenfor lovens virkeområde, blir omfattet av reguleringene. Loven gjelder derfor i utgangspunktet for alt helsepersonell, både autorisert personell og de uten autorisasjon. Det siste er en nyskapning. Autorisasjonssystemet er et statlig styringsmiddel for å ivareta pasientens sikkerhet i helsetjenesten. Styringsmiddelet knyttes til kontroll med yrkesutøvelsen, ved at en viss yrkesutøvelse forutsetter autorisasjon og at den kan nektes utstedt eller tilbakekalles. Det er nytt at også annet personell i helsetjenesten enn offentlig autoriserte, direkte reguleres i loven. Helsepersonell blir definert ut fra funksjon i helsetjenesten. Ni nye yrkesgrupper foreslås autorisert av departementet og ytterligere to av komiteen. Den generelt fastsatte plikten til forsvarlig yrkesutøvelse er den viktigste reguleringen av helsepersonells utøvelse av rollen. For det enkelte personell innebærer forsvarlighetskravet en plikt til å opptre i samsvar med faglige normer og lovbestemte krav for yrkesutøvelsen. Loven regulerer også yrkesutøvelsen ved mer konkret fastsatte plikter – som plikt til å yte øyeblikkelig hjelp og til å informere og involvere pasienten – og bestemmelser om utilbørlig påvirkning og innrettelse av selve utøvelsen av yrket. Den synliggjør at ethvert personell har et selvstendig ansvar, og det presiseres at regulering av generelle over- og underordningsforhold i arbeidsforholdet ikke er regulert i loven. Det overlates til arbeidsgiver og til særlovgivning. Det har fra flere hold vært reist kritikk mot at Helsetilsynets avgjørelser om advarsel, tilbakekall osv. av autorisasjon eller offentlig godkjenning som hovedregel ikke kan påklages. Derfor opprettes det en helsepersonellnemnd som skal være en uavhengig klageinstans i forhold til Helsetilsynets enkeltvedtak når det gjelder administrative reaksjoner mot helsepersonell. Opprettelse av en formell ankeinstans vil også bidra til å skape en allmenn tillit til systemet, som også er et hovedsiktemål med loven som helhet. La meg avslutningsvis uttrykke takknemlighet for den gode jobb som er gjort fra komiteens side og fra saksordførers side med denne lovproposisjonen.