trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2001-12-06:
Eg synest ikkje det var mykje positivt i at Distrikts-Noreg ikkje går under i dei komande åra, eg trudde vi hadde litt større vyar for Distrikts-Noreg. Men det er sjølvsagt ikkje enkelt å vera Kristeleg Folkeparti-politikar i Distrikts-Noreg i desse dagane, det ser vi av alle dei skriva som kjem til Stortinget når det gjeld snuoperasjonen på distriktsstøtte, kommunale næringsfond, alt som Kristeleg Folkeparti har vore med og sagt ok – Kristeleg Folkeparti fekk statsministeren, Høgre fekk politikken. Og dette er Høgre-politikk frå ende til annan. I tillegg får Høgre og ikkje Kristeleg Folkeparti gjennomslag for bustadpolitikken. Det har vore ein høg pris, og det er det nok mange lokalpolitikarar i Kristeleg Folkeparti som synest. Det er veldig trist å oppleva at det fleirtalet som vi hadde her på Stortinget for å ha ein aktiv distriktspolitikk og for å stå på når det gjeld næringspolitikken, der Arbeidarpartiet, Kristeleg Folkeparti, SV og Senterpartiet stod saman, har Kristeleg Folkeparti no øydelagt, og dei har òg gjort det mogleg å øydeleggja veldig mykje av det som har vore gjort dei siste åra. Heilt til slutt brukte representanten Apelthun Sæle litt tid på kompensasjon for desse ni kommunane i Hordaland. Då trur eg at vi skal ta heile historia med. Først var det sentrumsregjeringa, med Odd Roger Enoksen, som auka arbeidsgivaravgifta i desse kommunane. Så har vi funne pengar her i Stortinget kvart år. Det har vore eit slit å få det til, og 20 mill. kr er ikkje nok. Når oppslaga i Strilen er at det er «utruleg at Arbeidarpartiet kjem med 20 mill. kr», og når ein under finansdebatten her harselerte over at vi ikkje hadde meir, så må eg seia det er merkeleg at Kristeleg Folkeparti kjem med 20 millionar no. Eg er veldig glad for det faktisk, for det betyr at det var viktig det som Arbeidarpartiet gjorde for å få 20 mill. kr inn igjen.
Erna Solberg (Høyre), 2001-12-06:
La meg begynne med å sammenlikne likt med likt. De tiltakene som Arbeiderpartiet har trukket inn i sitt budsjettopplegg i finansinnstillingen når det gjelder boligspørsmål, jobber vi videre med; forbedring av bostøtteordningen og forbedring av boligtilskuddet i forhold til fattigdomspakken. Vi er ikke uenig i at det er gode og målrettede tiltak. Utgangspunktet for Karl Eirik Schjøtt-Pedersens innlegg i sted, var at han ikke kunne støtte rammen på dette området fordi det bl.a. hadde dramatiske konsekvenser på boligområdet. Men det er her vel så mye penger som det han selv var med på å foreslå som finansminister på det området. Og derfor synes jeg kanskje at representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen burde modifisert sitt tidligere uttrykk noe. Hvis ikke, har han jo egentlig vist mistillit til seg selv som finansminister. Og litt konsistente forsøker vi vel alle å være. Når det gjelder avviklingen av Husbanken som en allmenn boligbank, er det ikke sånn at Regjeringen kommer til å fjerne alle elementer av allmenn boligbank. Det har vært en misforståelse at vi skal gjøre banken om til en ren etablererbank og sosialbank. Vi kommer til å prioritere det innenfor den rammen som vi har disponibel til banken, men det vil fremdeles være mange milliarder disponibelt også til vanlig boligbygging og til finansiering av allmenn boligbygging. En del av den kritikken som har vært fremført fra Arbeiderpartiet rettet mot Kristelig Folkeparti, er altså feil. Høyre har ikke gitt opp dette standpunktet, og vi har sagt klart fra at det er etableringsbankelementet som er det vi kommer til å prioritere. Og når jeg har uttalt det, så er det bl.a. fordi at det Signe Øye sa i sitt innlegg, er feil. Det er ikke sånn at den lavere rammen vil føre til at 4 000 unge ikke kommer til å få etableringslån. De får etableringslån. Det er det som går på vår omprioritering. Vi sikrer at disse lånene kommer foran de vanlige boligbyggingslånene. Nå har jeg ikke tid til distriktspolitikken. Kan jeg få et innlegg til?
Erna Solberg (Høyre), 2001-12-06:
Jeg deler synspunktene om at vi har for mange kommuner i Norge, fordi jeg tror at mange kommuner i dag har problemer med å skaffe seg kompetent arbeidskraft og et miljø rundt det å løse arbeidsoppgaver, slik at de kan skape best mulig tjenester. I tillegg ser vi at mange små kommuner har veldig høye kostnader med hensyn til å skaffe dette tjenestetilbudet og med hensyn til sin egen interne administrasjon. Det betyr ikke at jeg kommer til å ta noe som helst initiativ til en offensiv politikk for å pålegge kommunene å bli større. Det jeg derimot har sagt, er at jeg synes det er viktig at alle kommunepolitikere diskuterer, og at det er deres eget ansvar å sørge for at de finner frem til et effektivitetspotensial, ikke bare internt i egen kommune, men i samarbeid med andre kommuner gjennom interkommunalt samarbeid, og at de eventuelt også vurderer sammenslåinger. Men jeg signaliserer ikke noen storstilt kampanje for at vi skal få færre kommuner. Tidligere kommunesammenslåinger har vist at de skaper så mange motkrefter at en på kort sikt taper ganske mye av effektiviseringen hvis ikke dette kan bygges opp gradvis. Derfor er mitt ønske at vi skal ta en åpen og ærlig debatt om at tjenestetilbudet kanskje vil bli bedre med noen færre kommuner. At det skulle bli 100 kommuner, tror jeg er helt urealistisk. Jeg tror vi ikke må glemme at Norge er et land som har en helt spesiell geografi som gjør at det også setter grenser for hva en vinner på kommunesammenslåinger. Derfor tror jeg at vi også i fremtiden kommer til å ha kommuner som har både 200, 300 og for den saks skyld 400 innbyggere, for det vil være optimalt i forhold til den geografi og den plassering de har. Dette stiller mange interessante spørsmål. Så til fordelingen mellom kommunene. Regjeringen bygger på Sem-erklæringen. I Sem-erklæringen står det helt klart at Nord-Norge-tilskuddet skal videreføres. At vi skal videreføre Nord-Norge-tilskuddet, kommer jeg som kommunalminister til å følge lojalt opp. Men jeg er enig i at tilbud på tjenester i Nord-Norge nok er bedre enn gjennomsnittet er i Sør-Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2001-12-06:
Vi gjør noe. I dag foregår det en konferanse i Stavanger om nettopp Prosjektet Bostedsløse, med representanter fra alle de byene som er berørt av dette prosjektet, hvor bl.a. Sosialdepartementet er aktiv deltaker fra vår side. Vi gjør noe for å skape varige, bedre botilbud for bostedsløse. Når det gjelder akuttsituasjonen, er det faktisk slik at Oslo kommune de siste årene har hatt en plan for å håndtere krisebosettingen. Men de langsiktige tilbudene her er bl.a. ganske vanskelige, fordi det for veldig mange av de gruppene som er bostedsløse, dvs. de bostsedsløse som en er redd for at skal fryse i hjel på gaten, og ikke bare dem som bor hos venner og kjente på brisken, som også er en del av bostedsløsproblemet, kreves andre tilbud enn bare bolig. De trenger hjelp til å kunne bo, og det er det bostedsløseprosjektet går ut på. Man skal få hjelp til å få boevne ved siden av bare å få en bolig. Det krever altså at kommunene også stiller opp med et hjelpetilbud knyttet til dette. Det er en av grunnene til at jeg har vært opptatt av at vi skal ta storbyenes utfordringer når det gjelder rus og psykiatri på alvor, for det er akkurat den samme gruppen. Hvis vi ikke sier at dette er en offentlig oppgave, at dette er en kommunal oppgave som må avspeiles i det kommunale inntektssystemet, selv om det er vanskelig å finne de objektive kriteriene, må kommunene kunne få uttelling for å kunne løse noe av dette. Jeg kommer til å jobbe aktivt for at vi skal sørge for at ingen fryser i hjel på gaten i løpet av vinteren, og at vi skal gjøre det i samarbeid med Oslo kommune. Men jeg har lyst til å berømme Oslo kommune for at de faktisk de senere årene har laget en beredskap for dette. De langsiktige prosjektene, de som gjør at folk kommer seg vekk fra gaten mer permanent, skal først og fremst være statens engasjement. Da må vi også ta hensyn til at kommunene skal ha et oppfølgingsapparat på det.
Erna Solberg (Høyre), 2001-12-06:
For bare å kvittere ut det første, bostedsløseprosjektet: Ja, vi følger opp det som Magnhild Meltveit Kleppa som sosialminister satte i gang. Vi viderefører det med et større antall byer. Vi viderefører det også ved å bruke private organisasjoner i dette arbeidet, for vi vet at de er mer fleksible i forhold til å finne frem til løsninger. Det står ikke på penger, dette har når det gjelder bygningsmassen, førsteprioritet innenfor boligtilskuddsordningene. Alt annet kommer etter denne typen ting. Men det er noe med å sørge for at kommunene her også har egenandelsbiten i orden, og at man finner frem til gode prosjekter. Derfor jobber man ganske tett, og vi regner med at den konferansen som er i dag, også vil gi oss noe bedre innspill på hvordan vi skal forme dette fremover. Så til spørsmålet om fordeling mellom kommunene. Jeg er opptatt av at vi skal få et mest mulig objektivt inntektssystem. Det betyr at de kommunene som tidligere har blitt overkompensert i inntektssystemet, kommer til å få en mindre andel av inntektene i fremtiden gjennom den veksten som kommer, enn det de ville fått med dagens system. Jeg syns det er to debatter: en debatt om spørsmålet om rammen, og en annen om spørsmålet om en rettferdig fordeling. Når vi ser på hvordan tjenestetilbudet i Norge faktisk er, er det slik at det av det ganske systematisk følger at de kommunene som i dag kommer til å få for mye penger i forhold til hva de objektivt sett skulle hatt etter Rattsø, er blant dem som har det beste tjenestetilbudet. Sannsynligheten for å få et godt tilbud hvis man bor et annet sted, f.eks. i vekstkommuner i østlandsområdet, er betraktelig mindre. Derfor har vi sagt i Sem-erklæringen at vi vil gjøre noe med de kriteriene som mangler i forhold til storbyer. Vi vil gjøre noe i forhold til vekstkriteriene, vi vil telle folk på et senere tidspunkt enn det man gjør i dag. Det vil totalt sett sannsynligvis bety at man da vekter noe ulikt i inntektssystemet. Og så kommer spørsmålet om hva man får plass til, som da vil være avhengig av spørsmålet om rammer. Jeg syns egentlig at alle partier burde vært med på en debatt om iallfall et mer rettferdig inntektssystem i forhold til innbyggerne i byene.
Erna Solberg (Høyre), 2001-12-06:
Hvis det var slik at vi hadde foreslått det som representanten baserte hele sin replikk på, som jeg akkurat har sagt at vi faktisk ikke foreslår, ville vi fra Regjeringens side selvfølgelig kommet til Stortinget med det for behandling. Men vi foreslår ikke det, og jeg har ikke tenkt å komme til Stortinget med et hypotetisk forslag. Det er slik at vi fortsatt skal ha oppføringslån innenfor Husbanken. Det er også slik at den rammen som ligger nå, er identisk med den rammen som er for inneværende år. Innenfor den rammen har vi klart en boligproduksjon på 26 000 boenheter i Norge i år, det høyeste antallet på iallfall de siste 15-20 årene, hvis jeg ikke husker feil. Så det er fremdeles rikt rom for å få lån til boligbygging gjennom Husbanken med de rammene som er. I tillegg står det i tilleggsbudsjettet fra Regjeringen, at vi kommer til å komme tilbake med en vurdering av lånerammen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for å se om den er stor nok. Når jeg har gått ut med de utsagnene jeg har gjort, er det bl.a. fordi Arbeiderpartiet har hevdet at det er 4 000 etablerere som ikke vil få etableringslån, med det vi har foreslått. Det er det ikke, fordi vi innenfor den rammen vi har disponibel, kommer til å prioritere de mer sosiale funksjonene og finansiering av førstehjemsbankfunksjonene innenfor Husbanken i forhold til generell boligbygging. Og så er det altså ikke slik at det bare er Husbanken som finansierer boligbygging eller boligkjøp i Norge. De aller fleste boligkjøpere får ikke en mulighet til å gå til Husbanken og få det subsidierte lånet som representanten Øye nevner noe om. Alle som er over 35 år, og ikke er innenfor kvoten på kjøpslåneordningen, som er en ganske begrenset inntektslåneordning for ungdom under 35 år, henvises i dag til det bankmarkedet som ifølge Øye har en betraktelig høyere rente.(Presidenten klubber.) Og da er spørsmålet(presidenten klubber): Er det nødvendigvis den sosiale profilen vi skal ha, at de som bygger nytt, skal få, mens de som må kjøpe, ikke skal(presidenten klubber) (Presidenten klubber.) (presidenten klubber): (presidenten klubber)
Erna Solberg (Høyre), 2001-12-06:
Jeg tar ordet for å kommentere Inger S. Engers innlegg knyttet til ressurskrevende brukere, for jeg har også sett at et flertall i komiteen foreslår at vi skal innføre en slik ordning fra 1. januar 2003. Det er i og for seg også i tråd med det som da ikke står så sterkt, men som ligger i Sem-erklæringen og fra Stortingets behandling før sommeren. Jeg er enig i at er det noe erfaring viser oss, så er det at det å legge inn fullstendig på objektive kriterier, ikke kommer til å fungere med den strukturen vi har i Kommune-Norge, for da vil belastningen på den enkelte kommune som får en eller to eller kanskje tre tilfeller av personer som enten er sterkt funksjonshemmede på grunn av bilulykker eller er født slik e.l., være så stor at det er vanskelig å få inn i en gjennomsnittsberegning og normalfordeling. Men ambisjonen og ønsket om at vi skulle ha dette inne fra 1. januar 2003, er nok litt vanskelig å innfri. For det første må vi ta penger fra de skjønnstilskuddene som allerede er delt ut til de forskjellige fylkene og kommunene til disse gruppene, for det må jo være med og finansiere den statlige andelen i det. I tillegg må vi ha en oversikt og lage et system for det. Den slags tar tid, og departementet har jobbet en stund med å følge opp det som var flertallsvedtaket, basert på Høyres, Kristelig Folkepartis, Senterpartiets, Fremskrittspartiets, Sosialistisk Venstrepartis og Venstres stemmer før sommeren. Men det vil komme for 2003, og det vil komme en beskrivelse av dette i kommuneproposisjonen. Så til de bostedsløse: Jeg skjønner at SV ønsker mer aktivitet. Vi mener vi er aktive i prosessen. Vi jobber i forhold til kommunene, og vi har gjort en del utvidelser av prosjektene, som gjør at vi skal kunne nå ut. Det har førsteprioritet innenfor de ordningene vi har. Men hvis det SV egentlig mener, er at staten skal gå inn og bygge disse boligene, at vi skal ha et nytt, statlig byggeselskap som skal inn i denne byggeprosessen, er vi faktisk uenige. Vi mener at det er kommunene som har hovedansvaret, og ser det innenfor den strukturen de ellers har i førstelinjetjenesten. Så må jeg si at det er noe som er vanskelig – vanskeligere enn andre ting – og det er bl.a. å skjønne merknaden om Åram krets fra flertallet i innstillingen, og hva man har villet, og det ble ikke enklere etter Karl Eirik Schjøtt-Pedersens innlegg. Dette har jo egentlig kunnet avgjøres innenfor statsrådens kompetanseområde. Arbeiderpartiets holdning siste gang Stortinget behandlet saken, for to år siden, var nettopp å henvise til at den daværende statsråd Enoksen burde ha tatt seg sammen og fattet et vedtak uten at man kom til Stortinget med saken. Jeg skal gå gjennom saken, se på de nye momentene, og ta saken opp i Regjeringen for å se om vi vil endre den. Men jeg føler kanskje ikke at jeg har fått veiledning i hva man egentlig mener, og den blir enda litt mindre etter det Arbeiderpartiets talsmann nå sa.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-12-06:
Representanten Faldet trodde det bare var Høyre som kunne uttrykke glede over budsjettet, og ikke de fra Kristelig Folkeparti. Jeg kan i hvert fall uttrykke nøktern optimisme. Jeg har i mitt innlegg pekt på det viktige distriktspolitiske virkemiddelet SIVA. Jeg har pekt på terskelvirkningene, som skal reduseres. Jeg nevnte ikke kirkelig sektor og det at økonomien deres skulle tas opp årlig. Arbeidsmiljøundersøkelsen har det blitt pekt på. Jeg tok ikke opp Norges Brannskole og den økte bevilgningen der, ei heller til Norsk Brannvern Forening. Jeg var ikke innom at vi har en så godt som samlet komite når det gjelder politikken i forhold til minoriteter. Jeg har pekt på de kommuner som har vekstproblemer, og at vi vil gjøre noe med det. Jeg har pekt på virkemiddelområdet og behovet for endringer der. Jeg tok opp ressurskrevende brukere og Nord-Norge-tilskuddet. Andre har tatt opp landbrukskontorene og behovet for å se på dem. Jeg nevnte ikke de 20 mill. kr til de fjorten kommunene, ei heller de 20 mill. kr til vannprosjektet. Jeg nevnte heller ikke at komiteen har sagt at kirkeasyl for små barn ikke er bra, og at vi vil gjøre noe med det. Jeg nevnte ikke at bostøtten i vårt opplegg går til å dekke økte kostnader til lys og varme, og at vi har økt tilskuddet der. Jeg har ikke tatt opp det vi har sagt om «Ren utvikling». Jeg var innom ASVO og kunne ha sagt mye mer om det. Jeg påpekte at det var bred enighet om samepolitikken og om det lulesamiske senteret. Representanten Karin Andersen synes ikke å ha fått med seg at vi har sagt positive ting om samordning av arbeidskontor, trygdekontor og sosialkontor. Jo, det går an for en Kristelig Folkeparti-politiker med glede å konstatere at det er bred enighet på en rekke felter innenfor kommunalkomiteens ansvarsområde. Den gleden har jeg, og den håper jeg mange flere med meg vil ha. For hvis vi ikke kan tillate hverandre å si at vi også er enige om en del ting, ja, da tror jeg vi bare er med på å øke politikerforakten. Det er veldig mye gledelig i den innstillingen som kommunalkomiteen har i dag.
Victor Norman (Høyre), 2001-12-06:
Svaret på det siste spørsmålet er ja. Målet om 1 750 plasser står fast. Vi gjennomgår opplegget for alle de spesielt tilrettelagte plassene for å sørge for at vi kan få plass til noe høyere satser i støtte til ASVO-bedrifter uten at det går på bekostning av det samlede måltallet – så det står fast. Når det gjelder spørsmålet om arbeidsvilkårene i ASVO-bedriftene mer generelt, har jeg lyst til å understreke det representanten selv sa, nemlig at dette i stor grad er et spørsmål om avtale mellom arbeidsgiver og arbeidstaker. Men jeg ønsker å gå gjennom alle rammevilkårene som knytter seg til ASVO-bedrifter. De er et veldig viktig redskap i arbeidet for å inkludere utsatte grupper som burde være i arbeidsmarkedet, og vi må sørge for at vi har en helhetstilnærming til det. I den forbindelse er det også en direkte kobling mellom dette spørsmålet og det generelle spørsmålet jeg nevnte i mitt hovedinnlegg, dette med gjennomgang av hele området arbeid, trygd og sosiale tjenester for å sørge for at vi får en helhetstilnærming til spørsmålet om hvordan innsats for inkludering skal kombineres med velfungerende trygdetiltak og med en velfungerende kommunal sosial tjenesteytelse. Og dette er et av de spørsmålene som naturlig dukker opp i den forbindelse.
Victor Norman (Høyre), 2001-12-06:
Det var hyggelig at representanten Torbjørn Andersen nå også inkluderte arbeids- og administrasjonsministeren i moderniseringsprogrammet, for tidligere var det kommunalministeren som ble tillagt det fulle ansvar for dette av den samme representanten, men takk for det. Når det gjelder spørsmålet om tempoet i moderniseringsarbeidet, har jeg lyst til å komme tilbake til det i forbindelse med den særskilte redegjørelsen jeg skal gi i Stortinget i januar om det spørsmålet. Når det gjelder spørsmålet om arbeidsinnvandring kontra spørsmålet om å mobilisere arbeidskraftreserven i Norge, er svaret veldig enkelt: Vi trenger begge deler. Ser vi fremover i et 10–20–30 årsperspektiv i Norge, har vi ikke noe generelt forsørgelsesproblem i Norge. Økonomisk sett har vi god evne til å ta oss av dem som ikke kommer til å være i arbeidslivet om 20–30 år, men vi har et bemanningsproblem, veldig enkelt. Forholdstallet mellom yrkesaktive og yrkespassive vil utvikle seg i så ugunstig retning i de kommende 10–20–30 år at vi må mobilisere alt vi kan få tak i av arbeidskraftreserver både innenlands og fra utlandet. Og da har jeg bare lyst til å gjenta det jeg sa i mitt hovedinnlegg: Vi står overfor en veldig stor utfordring i å holde den linjen klar, hvis vi nå skulle gå inn i en kortvarig periode med et noe slakkere arbeidsmarked. Erfaringene vi hadde fra første del av 1990-tallet, var at kortvarig arbeidsledighet førte til massiv, langvarig utstøting fra arbeidslivet, og det har vi rett og slett ikke råd til hvis vi skal klare å kunne tilby pensjonister, barn, yrkeshemmede og uføretrygdede et brukbart tilbud om 20 år.
Victor Norman (Høyre), 2001-12-06:
Ingen problemer. Statsråden kan i hvert fall bekrefte at han har fåreklær, for denne dressen er så vidt jeg vet, av ull. Jeg tror familien kan bekrefte at statsråden ikke er noe særlig aggressiv, så ulvemessig sett tror jeg det kan være litt problematisk. Statsråden har i tillegg lyst til å si at han neppe er den rette til å gi representanter for organisasjonene råd om å tie stille – så jeg tror jeg skal avholde meg fra å kommentere hvordan ytringsfriheten bør benyttes i organisasjonene. Jeg fastholder det jeg sa: Organisasjonene er forpliktet av avtalen, og vi føler oss overbevist om at både NHO og LO lojalt vil følge opp intensjonsavtalen. Når det gjelder spørsmålet om hva som skjer i sene nattetimer i komiteer i Stortinget, så vet statsråden veldig lite om det, for han pleier å sove om natten. Og det gjorde han også denne natten. Jeg har lyst til å understreke veldig sterkt det jeg har sagt før, at det er viktig å ha de ansatte med i moderniseringsarbeidet. Men jeg har også lyst til å understreke at i dette spørsmålet om aksjeselskaper, som på en eller annen måte nå er blitt et veldig stort og altfor dramatisk spørsmål, virker det som om man blander sammen spørsmålet om selskapsform med spørsmålet om privatisering. Aksjeselskapsformen er en velegnet, grei måte å organisere en virksomhet på. Det gir veldig klare ansvarslinjer. Det gjør det veldig klart hva som er eierens ansvar, og hva som er foretakets eget ansvar. Og samtidig er det, i den grad man ønsker å bruke aksjeselskapsformen til å knytte spesielle formål eller begrensninger til virksomheten, nesten ingen begrensninger man ikke kan legge inn i vedtektene for et aksjeselskap. Derfor tror jeg personlig at mediene i dag unødig har dramatisert dette spørsmålet om valg av selskapsform for disse virksomhetene. Og jeg tror de sentrale spørsmålene i forbindelse med modernisering og omorganisering går på helt andre ting enn selskapenes juridiske status.
Victor Norman (Høyre), 2001-12-06:
Når det gjelder spørsmålet om hvorfor det er ulike typer tiltak for å inkludere yrkeshemmede som kan gå inn i normalt arbeid slik at de faktisk kommer inn i det, er det klart at det har mye å gjøre både med måten vi håndterer virkemiddelapparatet på på den statlige siden, og med holdninger ute i bedriftene og delvis i organisasjonene. Derfor legger intensjonsavtalen opp til både en annen måte å håndtere og organisere virkemidlene på – det følger vi opp med et mye tettere samarbeid mellom Sosialdepartementet og Arbeids- og administrasjonsdepartementet i gjennomføringen av tiltakene – og den legger opp til at bedrifter skal forplikte seg til å være inkluderende arbeidslivsbedrifter og derved jobbe med den interne kulturen i disse spørsmålene. Vi akter å legge vekt på at statlige virksomheter skal gå foran med et godt eksempel som IA-bedrifter, og vi kommer til å jobbe tett mot, og sammen med, NHO for å sørge for at vi får mange private IA-bedrifter. Og da tror jeg også vi kommer til å se at virkemidlene fungerer bedre. Bare for å fjerne enhver tvil, siden spørsmålet nå er reist både av Meltveit Kleppa og Andersen: Det er nok mange meninger i Regjeringen i forhold til spørsmålet om hva slags sykelønnsordning vi burde ha i Norge, men vi har inngått en avtale som innebærer at vi skal bruke andre virkemidler enn reformer i sykelønnsordningen for å løse dette problemet. Så skal vi se om det virker. Vi skal gi det en god, real sjanse, men det betyr ikke at vi i all fremtid har forpliktet oss til å avstå fra å ta opp spørsmålet om sykelønnsordningen. Når det gjelder modernisering og fornyelse, er mitt klare mål og ønske at dette ikke skal virke distriktsfiendtlig. Én av måtene å få det til på, er å åpne for at vi ikke skal ha samme modeller og samme løsninger i alle deler av landet og i alle slags kommuner – uavhengig av hvor store de er eller hvor de ligger. Jeg tror at et moderniseringsarbeid som åpner for at vi skal ha et mangfold av tilpassede løsninger, vil være mye mer distriktsvennlig enn en modell som innebærer at vi skulle ha samme løsning overalt i landet.
Victor Norman (Høyre), 2001-12-06:
Når det gjelder spørsmålet om flere tiltaksplasser, har jeg lyst til å understreke at vi ikke bare må se det i forhold til arbeidsledigheten, men også i forhold til hvilke grupper det er som står bak økningen i arbeidsledigheten. Det som foreløpig har vært tilfellet, er at det i stor grad er personer som kommer fra tjenesteytende virksomhet, eller personer som kommer fra IT-bransjen, som har blitt ledige. Dette er, slik vi vurderer det, folk som det først og fremst er viktig å få over i annet arbeid så rask som mulig. De mangler ikke kvalifikasjoner, men man må sørge for at formidlingen foregår godt. Vi kommer ikke bare til å ha blikket veldig nært rettet mot volumet i ledigheten, men også mot hvilke grupper som går ut i ledighet, for å se hvilket behov det er for flere kvalifiseringsplasser. Det betyr at vi i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett vil komme tilbake til spørsmålet, uten at jeg her vil si at vi nødvendigvis vil foreslå flere plasser. Dette kommer an på både omfanget og sammensetningen av den ledigheten vi måtte få utover vinteren. Når det gjelder spørsmålet om AFP, er svaret: Statsråden har ikke lyst til å medvirke til at inntektsgrensen blir satt til 1 G. Ikke fordi han ikke har lyst til å få pensjonister tilbake i arbeidslivet, men fordi han er opptatt av at vi ikke skal få flere unge pensjonister. Da grensen på 1 G ble erstattet av et slingringsmonn på 4 000 kr, hadde det en klar positiv virkning på antallet nye AFP-pensjonister. Jeg er veldig redd for å gå tilbake til den ordningen vi hadde tidligere, som innebar at vi i praksis oppmuntret til mye sterkere utstøting enn det arbeidstakerne selv og samfunnet var tjent med. Når det er sagt, er det klart at 4 000 kr er ikke noe magisk tall. Man kan godt diskutere om man skjønnsmessig burde ha et noe høyere tall, men å gå opp i størrelsesorden 1 G har, tror jeg man kan si ut fra tidligere erfaringer, veldig uheldig virkning på antallet som går ut på AFP.
Victor Norman (Høyre), 2001-12-06:
Bare tre korte kommentarer. For det første: Når det gjelder representanten Faldets kommentar til dette med Aetat Bedrift, har jeg lyst til å minne om at det er vedtatt avviklet etter forslag fra den forrige regjeringen. Det er ikke noe vi foreslår. Når det gjelder Schjøtt-Pedersens spørsmål om arbeidsplasser i Vardø, så kan jeg bekrefte at den nåværende regjering akter å følge opp den forpliktelsen som den forrige regjeringen gav. Vi mener det er viktig at staten tar et ansvar for at det finnes et godt tilbud på arbeidsplasser i Vardø, og vi går gjennom ulike typer statlig virksomhet som kan egne seg for å oppfylle den forpliktelsen. Det tredje og siste jeg har lyst til å komme med en liten bemerkning til, er spørsmålet fra representanten Enger. Jeg synes spørsmålet om kostnader i forbindelse med særlig ressurskrevende brukere, som kan ramme småkommuner veldig hardt, er et veldig godt eksempel på at vi må få knesatt prinsippet om at pengene skal følge brukerne, i mange sammenhenger i offentlig sektor. De av oss som har tro på dette som et generelt prinsipp, synes jeg skal merke oss at det fungerer spesielt godt i forhold til særlig vanskeligstilte individer.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2001-12-06:
Senterpartiet har i denne debatten fremmet flere forslag som ville gitt bedre forhold i kommunene hvor vi bor, og hvor vi mottar ulike tjenestetilbud. Det burde ikke være noen hemmelighet at Senterpartiet har ønsket seg mer penger til kommunal sektor. Men som alle vet, er det ulike fordelingsnøkler som ligger til grunn for overføringssystemet til kommunene, det meste er basert på befolkningstall. Det lages en slags gjennomsnittsberegning ut fra de store talls lov. En kan mene mye om snaue rammer og gjennomsnittsberegning, men det blir en annen debatt. Nå vil jeg peke på ett område hvor gjennomsnittsberegninger blir helt feil. Det gjelder ressurskrevende brukere. Veksten i denne brukergruppen er ikke reflektert i rammene. Gruppen øker særlig innen tung psykiatri, rus- og trafikkskadde. I denne sammenhengen snakker vi om personer hvor kostnadene ligger på 1–2 mill. kr, ja opp til 3 mill. kr pr. år. Det er også tilfeldig hvor disse tilfellene dukker opp. Dagens ordning er slik at kommunen i realiteten bærer alle kostnader, dvs. når kostnadene overstiger 600 000 kr, skal det rapporteres til fylkesmannen. Det blir da gitt et tilskudd fra skjønnsmidlene som fylkesmannen disponerer. I min hjemkommune tilsvarer skjønnsmidlene 20 000 kr pr. person. Det er ikke veldig mye, og det er ikke enestående for Gausdal. Det sier seg sjøl at dette medfører en tyngende belastning for kommunebudsjettet, som dessverre vil gå ut over en del andre ting. Dette har stortingsflertallet for så vidt tatt innover seg, og i innstillingen som vi behandler i dag, heter det: «Stortinget ber Regjeringen om å etablere en statlig toppfinansiering for ressurskrevende brukere. Regjeringen bes fremme forslag i kommuneproposisjonen for 2003.» Men det innebærer jo at ordningen tidligst kan tre i kraft fra 1. januar 2003. Senterpartiet er rede til å gå lenger. Vi har tidligere fremmet følgende forslag: «Det innføres en toppfinansiering for særlig ressurskrevende brukere av kommunale tjenester. Kommunene betaler en egenandel på kr 600 000. Staten betaler 80 pst. av kostnadene utover dette.» Det er synd at stortingsflertallet ikke har vært villig til å gå med på dette.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-12-06:
Jeg tillater meg – under møteledelsens strenge tidsramme – å knytte et kort innlegg til en bitte liten merknad i dagens innstilling. Det gjelder en avsluttet grensereguleringssak i Møre og Romsdal. Vi har en inndelingslov som tilsier at slike saker ikke skal havne i denne salen overhodet. Denne saka var den siste som blei behandla etter gammel lovtekst, der kompliserte saker kunne sendes til Stortinget. Argumentasjonen i slike saker er at de lokale ønskene skal imøtekommes. Ved Stortingets forrige behandling av denne saka blei det pekt uttrykkelig på at her var det andre som burde høres. Det blei pekt på hvordan man burde opptre ved bruk av folkeavstemminger, og saka blei sendt tilbake for behandling i regjering. I ettertid, etter at beslutninga blei fattet, er det avholdt en folkeavstemming som klart tilkjennegir at denne påpekinga av andre kretsers interesser var relevant. I innstillinga har komiteens flertall en kryptisk merknad om at Regjeringa, eller statsråden, kan gripe fatt i saka og komme tilbake til Stortinget med den. Det burde kunne gis en oppklaring i denne salen av hva man faktisk mener med dette, om man mener å gi statsråden signal om at den nær forestående overføringa bør fryses, eller om det er ment slik at dersom statsråden finner grunn til å legge vekt på de nye opplysningene, så kan Regjeringa beslutte seg for et annet resultat, dvs. at man omstøter den beslutninga som den forrige regjeringa har gjort. Det er betydelig fersk kunnskap i Stortinget om denne saka, i kraft av forholdsvis ferske dokumenter og en smule hukommelse. Min oppfordring i denne saka er at komiteens medlemmer, Stortinget og statsråden tydeligere tilkjennegir hva som er mulighetene og begrensningene knyttet til en slik merknad. Hensikten med mitt innlegg under denne stramme tidsramma var – om mulig – å få en tydeligere oppklaring av hva målsettinga er.
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2001-12-06:
Som møtende vararepresentant og med daglig virke i en ordførerstol er det med spesiell interesse jeg tar del i denne debatten. Jeg vil starte med å uttrykke skuffelse over komiteflertallets manglende oppfølging av bl.a. årets valgkamp, der komiteens medlemmer og andre her i huset gav mange lovnader til innbyggerne våre. Det er bekymringsfullt at de som skal produsere disse tjenestene, ikke blir satt i stand til å utføre jobben på en tilfredsstillende måte. Jeg har også med uro merket meg flertallets, og ikke minst statsrådens, ønske om å foreta en betydelig omfordeling av kommunemilliardene. Jeg tillater meg faktisk å spørre om en virkelig mener at tilbudet er for godt i de mindre kommunene. Det hadde vært interessant om statsråden ved en senere anledning hadde svart på det spørsmålet. Forslaget om å ta bort de kommunale næringsfondene er også oppsiktsvekkende og viser med tydelighet «den nye kursen i distriktspolitikken». Til slutt litt om landbrukskontorer. Jeg har personlig fulgt denne saken nøye fra den dagen kommunene overtok ansvaret for disse kontorene, og har fått forståelsen av at det skulle innføres kriterier som skulle ivareta landbrukskommunenes spesielle oppgaver. Det har ikke skjedd. Penger som i alle år har gått til landbruksforvaltning, skal nå omfordeles og brukes til helt andre formål i mange kommuner, mens de kommuner som har et aktivt landbruk og store landbruksareal, i framtida må omprioritere fra f.eks. skole og omsorg for å løse lovpålagte oppgaver innenfor landbruksforvaltningen. Her er noen eksempler: Oslo kommune får en økning fra vel 200 000 kr til nærmere 40 mill. kr, mens mange landbrukskommuner får en reduksjon fra 1–2 mill. kr til knappe 200 000 kr, eller 20–30 pst. av tidligere overføringer. Nedskjæringer i millionklassen betyr mange stillinger, og det er ikke smuler vi snakker om i småkommunenes budsjetter. Det er med glede og forventning jeg konstaterer at komiteen ber om en ny gjennomgang av fordelingen av disse 350 millionene det faktisk er snakk om.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2001-12-06:
Statsråd Erna Solberg startet sitt innlegg i debatten i dag med å si at hun var så glad for å ha fått gjennomslag for hovedtrekkene i budsjettet. En må vel være fra Høyre for å finne glede i dette budsjettet. Men hvordan står det til med Kristelig Folkeparti og begeistringen for budsjettet? I hvert fall kan jeg bare snakke for mitt eget fylke, Hedmark, og der er det ikke mye tegn til glede. Det var mange av oss som hadde håpet at Regjeringen ville øke innsatsen for ytterligere boligbygging. Jeg er jo glad for at vi har opplevd at statsråden har reversert noe på det som så ut til å bli en reduksjon av Husbanken til en bank for bostedsløse og ungdom. Arbeiderpartiet har benyttet Husbanken til å lage en sosialboligbank, og derfor er jeg glad for at statsråden nå har moderert seg noe. Men rammen er svekket, og det vil faktisk bety, slik det nå foreligger, en reduksjon på 2 500 husbankfinansierte boliger til neste år – i hvert fall i forhold til Stoltenberg-regjeringens budsjettforslag. Og det er altså slik at søkerne står i kø. Så litt om Aetat Bedrift, den delen som tar hånd om de svakeste, og som har fungert så bra: Hvorfor i all verden skal en fjerne noe som fungerer så bra? Det må være lov å spørre om det er prinsippet om at alt skal privatiseres, som ligger til grunn, i stedet for å hjelpe og gi bistand til alle de arbeidssøkerne som ønsker å komme i jobb og leve av egen inntekt. Jeg er glad for at komiteen er med og øremerker 20 mill. kr til montering av heiser i boligblokker. Hamar er en foregangskommune i denne sammenheng. Hamar kommune har satt av penger i et fond som benyttes til å montere heiser i blokker, slik at eldre kan bo i egen blokkleilighet selv om de blir litt dårlige til beins. Helt til slutt hadde jeg ønske om å gjøre statsråd Victor D. Norman en liten visitt siden han var såpass tilbakeholdende når det gjelder AFP, avtalefestet pensjon. Jeg håper jo at statsråden, i likhet med meg, ønsker å dra nytte av den arbeidskraft og den restarbeidsevne mange har.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-06:
Jeg har litt problemer med å forstå presidenten. Det som er fastsatt gjennom en tvangsmessig votering under finansdebatten, er sum av bevilgninger på utgiftssiden og på inntektssiden, og selvsagt de eventuelle romertall som hvis de blir vedtatt eller ikke vedtatt, ville få en innvirkning på de tallene som inngår i denne nevnte vedtatte ramme. V, som Per Sandberg her tok opp, har ingen konsekvenser for hva som skal bevilges av penger, og har således ingen direkte konsekvens når det gjelder rammebudsjettet, som alle komiteer er forpliktet til å holde. Det er altså en fullmakt til å gå utover de bevilgninger som er gitt, og er således en rammeuavhengig sak. Derfor vil vi fastholde at vi ønsker å stemme mot det romertallet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-06:
Delvis. Det er bare for å få en avklaring på at presidenten har tenkt å følge forretningsordenens bestemmelser. V er ikke slik som Karl Eirik Schjøtt-Pedersen sier; det er en fullmakt til å overskride en bevilgning. Bevilgningen er gitt i kap. 520, og vi må ha full anledning til å stemme mot en fullmakt til å overskride en bevilgning. Det er heller ikke en overslagsbevilgning, selv om flertallet av og til oppfører seg som om dette området er en overslagsbevilgning. Det er det altså ikke – det står ikke det stikkordet. Og etter forretningsordenens bestemmelser, sedvane og praksis skal vi da ha anledning til å stemme imot det vi er imot. Og vi er imot V, som ikke får noen konsekvens for bevilgningen under kap. 520. Det er et samtykke til å bruke mer penger enn bevilgningen. Det er vi uenig i, og det ønsker vi i samsvar både med forretningsordenens bestemmelser og langvarige praksis i dette hus å få lov til å stemme imot.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-10-17:
På vegner av representantane Eli Sollied Øveraas, Rune J. Skjælaaen og meg sjølv skal eg på denne FNs internasjonale fattigdomsdag få setja fram forslag om strakstiltak for å motverka fattigdom i Noreg.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-10-17:
Jeg vil fremme forslag om tiltak som kan sikre døve og sterkt hørselshemmede barn rett behandling til rett tid. Jeg vil videre fremme forslag om tiltak som kan bidra til at færre unge faller utenfor arbeidslivet gjennom tidlig uføretrygding. Videre vil jeg fremme forslag om å åpne for kommersiell fangst av kongekrabbe. Så vil jeg fremme forslag om at kontrollen og eierskapet til naturressursene, og da særlig matressursene på sjø og på land, kan forbli på norske hender. Til slutt vil jeg fremme forslag om å intensivere arbeidet overfor Storbritannia for å få stengt Sellafield-anlegget.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-10-17:
Etter at regjeringen Bondevik valgte å gå av i mars 2000, ble Arbeiderpartiet som største gruppe i Stortinget bedt om å danne regjering. Stortingsvalget 10. september 2001 gav ikke flertall for noen av de erklærte regjeringsalternativene. Etter valget besluttet Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, med oppfordring fra Fremskrittspartiet, at de ville føre forhandlinger om dannelse av en trepartiregjering. På bakgrunn av disse forhandlingene og ytterligere avklaringer mellom de berørte partiene har Fremskrittspartiet gitt uttrykk for at partiet vil støtte dannelsen av en slik regjering. Det er etter dette klart at et flertall i Stortinget ønsker dannelsen av en ny regjering. Jeg vil derfor i statsråd i dag legge fram søknad om avskjed for Regjeringen.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-02-21:
På vegne av stortingsrepresentantene Per Erik Monsen, Øyvind Korsberg, Ulf Erik Knudsen og meg selv vil jeg legge fram forslag om å fremskynde den vedtatte avgiftsreduksjon på bensin fra 1. juli 2001 til 1. mars 2001.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-02-21:
«Faren for oljelekkasjer fra de mange krigsvrakene i Narvik havn er overhengende. En plutselig lekkasje fra et av de mange vrakene kan føre til store ødeleggelser, spesielt hvis dette skjer i perioden når sild trekker inn i Ofotfjorden. I slike perioder følger store mengder med spekkhuggere etter sildestimene. Hva har statsråden tenkt å gjøre for å hindre at en oljekatastrofe skjer som en følge av lekkasjer fra krigsvrakene i Narvik havn?»
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-02-21:
Jeg hadde et liknende spørsmål som dette oppe for ca. to år siden, og jeg er også kjent med at andre har stilt liknende spørsmål om problemene med vrakene i Narvik. Det er fremdeles på planstadiet, og det synes jeg er beklagelig. Det skjer til stadighet små lekkasjer fra disse båtene, uten at dette har ført til noen større miljøkatastrofer. Men det ligger altså vrak som er nesten fulle av olje, inne i Narvik havn. Her er nevnt ett, «Erich Giese», som har ca. ti kubikk med olje i hver av de 26 tankene. Og ifølge SFT Tromsø sin undersøkelse i 1999 viste det seg at det er mellom 150 og 300 tonn olje i denne båten. Og den ligger altså midt inne i havneområdet i Narvik. Jeg synes det er beklagelig at man ikke har satt fortgang i dette, tar tak i dette og gjør noe med det. Så jeg vil spørre om ministeren vil ta initiativ til at tømmingen av denne båten blir prioritert, og at man får fortgang i dette.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-02-21:
Jeg takker for svaret igjen. Jeg håper det vil være slik at jeg slipper å stille det samme spørsmålet på nytt igjen om to år, eller at jeg må komme opp på talerstolen her og stille spørsmål eller komme med kritikk på grunn av at det allerede har skjedd en katastrofe i Narvik, at områdene er rammet av oljelekkasjer på grunn av at man har vært for sen.
Terje Johansen (Venstre), 2001-02-21:
På vegne av stortingsrepresentantene Terje Johansen, Odd Einar Dørum og Lars Sponheim legger jeg fram forslag om å gjøre Norges landbrukshøgskole til «Grønt universitet».
Ingvald Godal (Høyre), 2001-02-21:
Eg vil gjerne få stille følgjande spørsmål til forsvarsministeren: Statsråden har no ved fleire høve måla ut med brei penn dei store problema som vårt forsvar har i dag. Det er brei semje om den problemstillinga, men eg synest forsvarsministeren har hoppa bukk over ei av hovudårsakene til at det er så ille som det er, og det er at Arbeidarpartiet på heile 1990-talet aldri – ikkje ein einaste gong – har følgt opp eigne langtidsplanar og Stortingets langtidsplanar i dei årlege budsjetta. Dersom Arbeidarpartiet hadde gjort dette, ville dei ha fått Høgres subsidiære støtte, og dermed ville me hatt føreseielegheit for Forsvaret, og me ville hatt det forsvarspolitiske forliket som mange snakkar om. Mitt spørsmål går på: Kva kan me no forvente at forsvarsministeren vil gjera for å få føreseielegheit i sitt eige parti?
Ingvald Godal (Høyre), 2001-02-21:
Ein kan seia veldig mykje om dette. Men hovudpoenget her er at når Stortinget legg ein plan, må ein følgje opp i dei årlege budsjetta dersom me skal unngå feilinvesteringar og på nytt koma ut i det uføret som me er i i dag. Dersom ein ikkje følgjer opp på den måten i framtida, vil det berre vera spørsmål om kort tid før me på nytt er i same uføret, men på eit langt lågare nivå, der me knapt kan snakke om å ha eit forsvar i det heile. Ved budsjettet i fjor var dette med flygarsituasjonen veldig aktuelt. Me gjorde noko med det då, men me får framleis meldingar om flygarar som er ferdig utdanna som går og sleng, og ikkje får fly. Me ser i avisene at berre ein brøkdel av våre fly kan brukast etter føremålet. Sjølv om flygarane òg har sagt at dei er villige til å delta internasjonalt, er det berre ein brøkdel som er operativt på ein skikkeleg måte, trass i at me har bruka milliardar på å oppdatere flya våre. Dette er heilt uhaldbart. Eg vil spørja statsråden om han no vil sørgje for å rette på dette, som Stortinget var veldig oppteke av i fjor haust, og legge fram dei nødvendige budsjettendringar i samband med revidert nasjonalbudsjett til våren.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-21:
Jeg er redd for at selv med Høyres forsvarsbudsjetter ville vårt nåværende forsvar vært i krise. Det er nemlig slik at hvis vi skal opprettholde den gjeldende struktur i Forsvaret, burde de årlige forsvarsbudsjetter vært om lag 50 pst. høyere enn det de er i dag. Det skyldes ikke at forsvarsministre eller forsvarssjefer plutselig er blitt dummere enn før, men det skyldes de underliggende forutsetninger når det gjelder prisvekst, kostnader ved investeringer, forutsatte innsparinger – alt dette har stort sett ikke slått til. Og selv om man altså hadde kommet ut på et høyere nivå, jf. Høyres alternative statsbudsjetter, hadde vi antakelig bare forlenget pinen framfor å løse problemene. Men dermed er det ikke sagt at det ikke er et problem at vi gjennom de årlige budsjettbehandlinger har fjernet oss fra underlaget, i betydningen kommet lavere ned enn rammeforutsetningene i det til enhver tid gjeldende langtidsprogram, dog ikke verre enn at Norge ligger på gjennomsnittet av de europeiske NATO-land. Så så elendig er det altså ikke, og en kan jo stille spørsmålet: Er det grunn til å tro at vi skal ligge mye høyere enn gjennomsnittet av de europeiske NATO-land? Så i den grad det er en anklage mot Arbeiderpartiet og sentrumspartiene her, vil jeg si: Vi ligger jo ikke så verst til i landskapet når det gjelder vårt samfunns evne og vilje til å satse. Men så er jeg enig med min navnebror i at det er en målsetting å sørge for at vi i kommende fireårsperiode får mer stabile og forutsigbare betingelser. Det er grunnen til at vi nå har fremmet for Stortinget en langtidsproposisjon, som representanten får full anledning til å influere mer på enn mange andre, som inneholder en pakke av organisasjonsmessige tiltak, sammen med et økonomisk nivå. Og så lufter vi tanken om et forsvarspolitisk forlik, der partiene på Stortinget kan tenkes å inngå en bindende avtale om budsjettnivået i fire år. Det er en teknikk man med fordel har betjent seg av i Danmark. Jeg mener vi har mye å lære både der og andre steder, og slik sett er dette et positivt svar på representantens invitt når det gjelder et annet og mer langsiktig forløp.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-21:
Inneværende års budsjett er ikke noe stort bidrag til løsning av Forsvarets problemer – tvert imot, det er det siste av de gammeldagse forsvarsbudsjettene. Det er de vi må avskaffe, og det må vi avskaffe gjennom å ta et nytt samlet grep, som vi har invitert Stortinget til å ta i vårsesjonen, slik at vi nettopp har penger til den spisse enden i Forsvaret, til å holde fly i lufta, til å holde fartøyene ute på havet og til å la være å tære på beredskapslageret. Jeg gjorde det helt klart i forbindelse med framleggelsen av årets budsjett at årets budsjett er det siste av de gamle, selvplagende budsjettene før vi får tatt de nødvendige grepene for bl.a. å løse en del av de utfordringene som representanten Ingvald Godal både i dag og tidligere har vært inne på. Men uten dette samlede grepet holder det ikke å etterbevilge noen titalls millioner kr. Det er å flikke på et gammelt forsvar som er modent for fall. Vi må ta et nytt samlet grep for å skape et bedre forsvar for framtida, og så får vi se hva vi greier å få til gjennom året i forhold til det siste av de gammeldagse forsvarsbudsjettene.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-21:
Nei, det er jeg ikke enig i. Men ja, jeg er enig i at forsvar består i å forberede seg på det uforutsette. Mitt hovedsynspunkt, som kommer fram av intervjuet, men ikke overskriften, er følgende: 9. april er et mindre sannsynlig scenario i de nærmeste år enn mange av de andre overhengende trusler Forsvaret står overfor. Derfor må vi, som alle andre NATO-land, planlegge for et bredere sett av utfordringer. Vi kan ikke bygge ned Forsvaret så langt at vi ikke kan bygge opp igjen et bredere mobiliseringsforsvar enn det vi har i dag, men vi har også en lang rekke andre utfordringer som vi er for dårlige til å ta vare på, jf. evnen til å håndtere mer begrensede angrep, suverenitetsovervåking og ressurshåndhevelse i våre store havområder, «Kursk», Kosovo – alle NATO-land planlegger jo nå for et bredere sett av utfordringer enn bare å vente på invasjonen fra øst. Jeg synes ikke det er så dumt, for det er mye som tyder på at det iallfall ikke materialiserer seg med det første. Men vi skal selvsagt ikke legge ned evnen, vi skal ha den evnen også i framtida, og jeg viser til proposisjonen.