trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Det vil neppe komme som noen overraskelse – hvis man fulgte med i debatten rundt revidert budsjett før sommeren, men også ut fra det som er lagt frem i dette budsjettet fra vår side, og som jeg har redegjort for fra talerstolen i dag – at vi fortsatt er opptatt av å styrke og videreutvikle bistandsbudsjettet. Det reflekteres i at vi øker det med 2,5 pst., eller 720 mill. kr, i forhold til vårt alternativ i fjor. Samtidig har vi fjernet oss fra å definere for mange måltall, også bistandsprosenten. Bistandsprosenten, som heller ikke Regjeringen har klart å få opp i 1, tross uttrykt vilje til å gjøre det, er veldig avhengig av en rekke andre forhold, bl.a. oljepris og oljeinntekt til landet. Jeg tror nok det vil bli atskillig vanskeligere for oss å få til en ytterligere økning i budsjettet når oljeprisen går ned. Det får bli en utfordring når vi kommer så langt. Det problemet vi har i dag, er nok et luksusproblem i forhold til hva det vil bli når inntektene i BNI synker.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Det kunne vært fristende å følge opp det forrige spørsmålet og spørre om SV nå har skiftet standpunkt i forhold til partiprogrammet sitt når det gjelder å melde seg ut av NATO, etter den positive omtalen i fellesmerknaden. Men jeg kan la det ligge nå. Jeg minnes at i forrige stortingsperiode ville SV kaste sentralbanksjefen ut av styret i IMF. Tidligere i høst stilte Høyre et spørsmål til Regjeringen om hvorvidt dette var Regjeringens politikk, og fikk til svar at det var det ikke. Har SV skiftet oppfatning i denne saken og er nå tilfreds med den representasjonsmåten vi har i styrende organer i IMF?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Det er for fristende å ikke bore litt videre i samme tema med hensyn til handel, siden det er Senterpartiet som er i fokus. Samuelsen vektla viktigheten av næringspolitikk i u-land og nevnte landbrukspolitikken spesielt, og hvor viktig det er å ha et lokalt marked og regionale markeder, og det er vi helt enig i. Det gjelder å styrke disse og hjelpe dem til å ha en kvalitet som gjør at de kommer inn på de markedene. Men det er jo et trinn til, og det er å kvalifisere seg for det internasjonale markedet. Det betyr at de må selge til oss, og vi må begynne å kjøpe fra dem. Og her har vi i dag et forslag om å bygge ned tollbarrierene. Men spørsmålet må ses i lys av den fellesmerknaden som Senterpartiet ikke var med på i innstillingen til bistandsmeldingen for to år siden, hvor man vektla at handelens betydning for disse landene kan være større enn den samlede bistand de mottar. Hva er egentlig Senterpartiets holdning til det? Er de uenig i den påstanden?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Først bare ganske kort. Jeg registrerer at utenriksministeren forsøker å få til en motsetning mellom vår holdning til en mer moderat økning av bistandsbudsjettet og det å satse på handel. Men det er et spørsmål om å gjøre begge deler. Det synes jeg man skal erkjenne. Jeg legger merke til at både representanten fra Arbeiderpartiet og utenriksministeren i sine innlegg vektlegger sin avstandstagen fra forverringen av det som foregår i Russland med hensyn til demokrati og MR. Desto mer underlig er det at dette ikke er medtatt i Regjeringens nye nordområdesatsing. Jeg må jo si til utenriksministeren at MR er også en langsiktig sak. Reaksjonene har kommet fra mange, bl.a. fra Helsingforskomiteen. Vi håper ikke dette betyr at temaet nedtones når det kan motvirke norske offensive interesser, f.eks. i næringssamarbeid. Hvordan vil utenriksministeren sikre at vårt syn når frem til ledelsen i Moskva, og kanskje mer offensivt enn det vi hørte fra Riga-toppmøtet, hvor jeg skjønner utenriksministeren spurte sin kollega om han var ukomfortabel med den kritikken som reises internasjonalt?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Statsråden brukte Afghanistan som eksempel på at FNs midler brukes på en ikke transparent måte. Dessverre er det noen slike eksempler. Det er nettopp en av grunnene til at vi gjerne vil sette sterkere krav til reformer og bedring av rutinene i FN før vi er med på ytterligere økning. Jeg kommenterte Norfund i mitt innlegg, og jeg skal ikke gå lenger inn på de utfordringene som går på å få frem alle opplysninger om organisasjonen og rutinene. Vi avventer det som skjer i kontroll- og konstitusjonskomiteen, men også statsrådens håndtering. Derimot legger jeg merke til oppslaget i Aftenposten i dag: «Felles front mot skatteparadiser». Det er statsrådene Halvorsen og Solheim som «erklærer krig mot skatteparadiser» og «lover å ta kampen opp i alle de internasjonale fora de kan». Da vil jeg spørre om statsråden er komfortabel med Norfunds plassering av sine midler i skatteparadiser.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Jeg tok opp i mitt innlegg den kritikken som fremkom i VG 4. desember mot Høyres politikk mot hiv og aids – fra rådgiver i statsrådens stab – og at vårt budsjettopplegg skulle føre til at flere døde av sykdommen. Jeg tar sterkt avstand fra å bruke den type påstander til, jeg vil nesten si, å forsøple debatten. Jeg har redegjort i mitt innlegg for vår annerledes tenkning og satsing på arbeidet for å bekjempe hiv og aids. Det ble gjort et spesielt nummer av at vi hadde redusert UNAIDS-posten med 10 mill. kr, fra 160 mill. kr til 150 mill. kr. Jeg må da skyte inn at også det budsjettforslaget som Regjeringen kom med, er status quo i forhold til samme budsjettpost året før, så det er jo ikke noen særlig satsing. Men jeg vil gjerne vite, som jeg spurte om i mitt innlegg, om statsråden stiller seg bak den form for kritikk – og kritikkens innhold – som kom fra rådgiveren.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-06:
Jeg skal ikke forlenge denne debatten veldig mye. Vi har holdt på i flere timer allerede. Siden saksordføreren avlegger Høyre en visitt når det gjelder skatteordningen, vil jeg vise til at det fremkom ganske tydelig for oss utover vinteren og våren at effekten av den skatteendringen som skjedde i budsjettet for 2006, var annerledes enn vi kunne tenkt oss. Det erkjente vi allerede ved behandlingen av revidert budsjett før sommeren, hvor vi tok til orde for å korrigere for dette. Vi har ment at det er en enklere ordning å gå tilbake til den opprinnelige skatteprosenten enn å gjennomføre en byråkratisk ordning med særfradrag, som foreslått av flertallet. Jeg erkjenner gjerne at vi har snudd i denne saken. Men det er ikke noe nytt, det har vært kjent siden i vår.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Høglund sa at en må ta fatt i de langsiktige strukturelle problemene, og viste bl.a. til Afrika. Nå er det sånn at de fleste land i Afrika er de som har vært de lydigste i forhold til nyliberalistiske krav fra bl.a. IMF og Verdensbanken. Situasjonen vises bl.a. i Mosambique, der cashewnøtt-produksjonen er ødelagt, og i Uganda, hvor de har fulgt kravene. Men det var ikke det jeg hadde tenkt å ta fatt i. Det er viktig å spørre seg om Fremskrittspartiet som et stort og seriøst parti vil forebygge konflikter, eller om svaret alltid er kuler og krutt. La oss gå til Afghanistan. Der forsikret Siv Jensen at det ikke skulle stå på sivile bidrag til bygging av Afghanistan. Nå kutter Fremskrittspartiet i regionbevilgningen til Asia, sånn at det står mindre igjen til bl.a. Afghanistan enn det som ble brukt i 2005. Mente ikke Fremskrittspartiet alvor den gangen det var en unison enighet om at her måtte man satse mer på sivil utbygging i Afghanistan?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
SV er et parti som er imot NATO. Det er det ingen tvil om. Men vi hører med til en regjering som bygger på NATO-tilslutning, og det støtter vi lojalt opp om. Stabilisering av Afghanistan handler om noe mye, mye mer enn å sende enda flere soldater. Det er ikke slik at vi bare kan sende flere soldater, og så vinnes denne krigen. Det må også Fremskrittspartiet etter hvert begynne å forstå. Her trengs det en samlet innsats, der politiske prosesser og utvikling må få mye, mye større plass. Det har også vært et budskap fra utenriksministeren som jeg skjønner er blitt tatt godt imot, at verden etter hvert skjønner at skal afghanerne lykkes – for det er det det handler om – må det til større fart på politiske prosesser, på utvikling, og så skal de militære bidragene være der for å støtte opp under disse prosessene.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Det er et mål for denne regjeringa å få til en mer rettferdig deltakelse fra alle land i IMF. Det foregår en prosess med det, og dette skal vi arbeide videre med. Men det aller viktigste er jo å se om IMF og Verdensbanken virkelig følger opp det som skal til for utvikling. Da har vi en regjering som også sier at det ikke skal gis støtte til programmer som krever liberalisering og privatisering. Og det er et veldig viktig krav, i forhold til f.eks. utviklinga i Afrika. Nå har Regjeringa også tatt et initiativ for å se på de såkalte kondisjonalitetene i Verdensbanken og i IMF, og det viser seg at det skjer en bedring i f.eks. Verdensbanken. Men det stilles fremdeles krav til liberalisering og privatisering. Dette er en prosess som denne regjeringa skal følge opp videre.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Under Bondevik I-regjeringen kom Høyre for alvor inn i bistandsfolden og bidrog til et veldig bredt utviklingspolitisk flertall i denne salen. Nå har Høyre meldt seg ut. Ikke bare foretar Høyre dramatiske kutt bl.a. overfor sårbare FN-organisasjoner – med til dels katastrofale konsekvenser – men det som kanskje er like interessant, er at de sammen med Fremskrittspartiet nå står utenfor ideologiske og prinsipielle merknader om utviklingspolitikk. Så skryter Høyre av at de legger på 10 mill. kr til FNs kvinneprogram, men samtidig kutter de altså 50 mill. kr til det kvinnerelaterte bistandsprogrammet. Netto mister kvinnerelatert bistand altså 40 mill. kr med Høyre. Spørsmålet mitt er: Var Høyres bistandsvelvillighet i forrige periode bare en del av det å ha ro i regjeringen? Og hvordan vil Høyre forholde seg til sine tidligere samarbeidspartnere når det gjelder utviklingspolitikken heretter?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Kiving om bistandsbudsjettet går ofte på volum – det er ein eviggåande debatt – og sjølvsagt på om det kan bli betre. Eg kan skjønne det dersom ein kuttar for å gjere eit budsjett betre – dersom ein klarer å grunngje kvifor det blir betre av kutt. Vi er – uavhengig av samfunnssystem og ideologi – stort sett einige om at det er to prinsipp som bør gjelde: menneskerettar og rettsstat. Ser vi på det Høgre har gjort i budsjettet i år, blir eg litt skremd: Dei som verkeleg er mellom barken og veden, dei som er utafor tv-kanalane, dei som lever i flyktningleirar, dei som sit utafor alle forhandlingsbord, dei vil Høgre kutte hos. Når vi ser kva Høgre kuttar – 350 mill. kr til humanitær bistand og menneskerettar – må ein spørje: Korleis klarer Høgre å finne på slikt? Det er i alle fall ikkje eit bidrag til å gjere bistanden betre slik at han rekk fram til dei som verkeleg treng det.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Da Kristelig Folkeparti og Høyre deltok i samme regjering, var vi enige om en opptrapping av bistanden mot 1 pst. av BNI. I det budsjettet som vedtas i dag, ser vi at Høyre dessverre ikke er med i det vi kan kalle en bred bistandsallianse. Akkurat som Høyre og Kristelig Folkeparti var enige om at den nye regjeringen kuttet i forskning i forhold til Bondevik II-regjeringen, må vi vel også kunne være enige om at Høyre faktisk kutter i bistand i forhold til forslaget fra Regjeringen. Jeg kjenner Høyre som et konsistent parti, og det er vel en konsistent argumentasjon, skulle jeg tro. Derfor er mitt spørsmål til Høyre og representanten Vallersnes: Hva vil Høyre framover? Vil man fastholde et mål om en opptrapping mot 1 pst., eller vil man heller gå ned mot det representanten selv nevnte, nemlig 0,7 pst.?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Sosialistisk Venstrepartis NATO-motstand kom opp til overflaten tidligere i høst, da Regjeringen avslo henvendelsen fra NATO om å sende styrker til Sør-Afghanistan. Flere fra SV stod fram og hevdet at dette var en seier for deres syn. At Regjeringen sender uklare signaler i denne saken, er ingen overdrivelse. I helgen kom det positive signaler fra statsministeren, og i dag kan vi lese at Regjeringen nok en gang har avslått en henvendelse fra NATO. Enda mer uklart er det for så vidt fra SV. I innstillingen som vi i dag behandler, kan vi lese at SV mener at stabiliseringen av Afghanistan er en særdeles viktig oppgave for Norge som NATO-alliert, og at de involverte land, også Norge, må øke sine totale bidrag – noe som også innebærer militære bidrag. Har SV nå snudd 180 grader i denne saken? Og betyr dette at SV nå støtter å sende norske spesialstyrker til Sør-Afghanistan?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Senterpartiet er jo mest kjent for å ivareta norske landbruksinteresser gjennom arbeidet for større overføringer til næringen. Det som ikke er så kjent for folk flest, er den proteksjonismen som partiet står for når det gjelder bl.a. import fra utviklingsland. I det ene øyeblikket vil man hindre utviklingsland i å eksportere varer til Norge, for så i neste øyeblikk å sende passiv utviklingshjelp til de samme. Jeg vet ikke om dobbeltmoral er et parlamentarisk korrekt uttrykk, men jeg har ikke funnet noe annet som er dekkende for dette. Er man i Senterpartiet virkelig komfortabel med en politikk som direkte er til hinder for en positiv utvikling i mange fattige land?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-12-06:
Jeg kjenner meg ikke helt igjen i den beskrivelsen som representanten gir. Jeg nevnte i mitt innlegg at vi har foreslått åpne grenser, men at handelen fra enkelte utviklingsland ikke har hatt den økningen som vi har ønsket, bl.a. – som jeg refererte til – på grunn av at nærområdene kanskje er viktigere enn eksport over lange distanser. Men jeg må få lov til å gjøre oppmerksom på at det foreligger en internasjonal rapport som viser at en nedbygging og liberalisering av handelen vil favorisere de store landene, som Argentina, Brasil, India og Kina og noen av ASEAN-landene, mens de mange fattige, små landene ikke nyter godt av denne type handel.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-12-06:
Jeg kan vel ikke være helt presis i svaret på det, slik representanten kanskje ønsker. Men her er det en balanse mellom landenes rett til egenproduksjon for egen befolkning for å sikre nødvendig matvareforsyning og dette med handel med andre land. Vi har sett rapporter om at enkelte u-land faktisk finner det mer formålstjenlig å selge egenproduserte matvarer framfor å forsyne egen befolkning. Dette er et veldig vanskelig og innfløkt spørsmål, som det ikke finnes et lettvint fasitsvar på.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-12-06:
Jeg vil gjerne benytte anledningen til å supplere med noe som det ikke ble tid til å mitt første innlegg. Jeg avsluttet med å vise til en kledelig beskjedenhet i forbindelse med at vi gledelig nok har klart å fjerne en svart flekk på norsk bistandspolitikk. Jeg konstaterer samtidig at vi har fått en positiv tilbakemelding på Soria Moria-erklæringens klare standpunkt når det gjelder Verdensbanken og WTO. Disse er kjent og refereres til av sivilt samfunn og andre aktører fra fattige utviklingsland, som håper at Norge utenfor EU kan spille en aktiv rolle for en mer rettferdig fordeling. Det ser jeg på som en tillitserklæring. I likhet med foregående taler vil jeg knytte noen bemerkninger til dette med fred og forsoning. Senterpartiet er veldig glad for at vi har klart å holde det budsjettnivået som legges fram, i en tid hvor vi opplever økende grad av vold og konflikter rundt i verden, og hvor vi har sett at noen har grepet til militære midler for å løse konflikter. Det var interessant å se den kommende amerikanske forsvarsminister, Robert Gates, på tv i går. Han svarte klart nei til det han anså som amerikansk mulighet for å vinne krigen i Irak. Det får meg til å dra fram et gammelt kinesisk ordtak som definerer hvem som er den beste legen. De begynner med den legen som er dårligst, det er han som kurerer sykdommen. Den nest beste legen er han som fjerner symptomene, og den beste er han som fjerner årsakene til symptomene. Jeg tror ikke et militært, kirurgisk inngrep er løsningen på mange av de konfliktene vi står overfor, fordi årsaken ligger i skjevfordelingen av ressurser. Det er et gap mellom fattige og rike land, og det er en betydelig fattigdom i mange land som skaper grobunn for disse konfliktene. Derfor er freds- og forsoningsmidlene så viktige, de skal gi muligheter for konfliktløsning, man kan starte med demokratiutbygging, og dette er framfor alt samfunnsbyggende midler. Derfor tror jeg at vi nettopp via disse midlene kan nå langt. Jeg beklager at Fremskrittspartiet velger å kutte nettopp der det er så viktig å ha en innsats.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-12-06:
Venstre er helt klar på å ha målet på 1 pst. av bruttonasjonalinntekt. Vi mener vi er et så rikt land, og vi må fordele våre goder. Vi kommer til å fortsette å være i sentrum av denne bistandspolitikken.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-12-06:
Utenriksministeren nevnte i sitt innlegg nordområdesatsingen og var opptatt av områder som suverenitetshevdelse, energi, næringsliv og forskning, mens mennesker og levekår var blitt hengende etter. Den interne vektingen av de ulike satsingsområder i nordområdesatsingen bør kanskje justeres? Norge vil ikke være tjent med et stort og vedvarende velferdsgap i forhold til Nordvest-Russland. Det er viktig å huske på at dette gapet ikke bare er et velferdsgap, men også en smittegrense, fordi smittsomme sykdommer som tuberkulose og hiv er på frammarsj i Nordvest-Russland. Regjeringens totale satsing på nordområdene utgjør om lag 500 mill. kr. Dette er summen av Utenriksdepartementets nordområdetiltak og Regjeringens nordområdesatsing. Av dette forventes i hovedsak bare 17 mill. kr å gå til helse- og sosialformål. Venstre anser dette som en svært liten del og mener at den bør økes. Hva mener utenriksministeren om disse prioriteringene?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-12-06:
FN-reformen er et stadig aktuelt tema. Venstre mener at dyptpløyende reformer må gjennomføres for at FN skal kunne håndtere de store utfordringene som verdenssamfunnet står overfor. Det bør ikke stilles urimelige krav til reformprosessen, eventuelt et krav om gjennomslag for særegne norske syn, bl.a. om flere norske ansatte, og at det skal kobles til trusler om kutt i bidrag. Hvis alle bidragsland skulle gjøre det, ville det bli en umulig oppgave å gjennomføre nødvendige reformer. Venstre innser at å reformere FN vil bli en lang og vanskelig prosess. Det avgjørende blir å sette i gang en bevegelse i riktig retning i nært samarbeid med likesinnede land, og ikke kreve kortsiktige resultater. Hvordan ser utviklingsministeren på de særegne norske kravene og på FNs langsiktige reformprosess?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Norsk økonomi går så det suser, og vi blir stadig minnet på at vi lever i det beste land i verden. Det mener jeg også innebærer forpliktelser til å yte større bistand til utvikling og til de fattige i verden. Dagens innstilling og forslag til vedtak om bevilgninger er et uttrykk for det. Det er ikke veldedighet – som også Dagfinn Høybråten var inne på – men det er snakk om rettferdighet. Jeg registrerer at lederne i Høyre og Fremskrittspartiet snakker sammen om å danne en opposisjonsfront, et alternativ til de rød-grønne. Går man under overflaten, ser man lite til grunnlaget for det. Det gjelder også dagens innstilling og merknader. Jeg har ikke noe spørsmål, men jeg vil uttrykke en glede. Jeg er glad for at Venstre står sammen med de rød-grønne og Kristelig Folkeparti om større bistand og økt målsetting i forhold til verdens fattige, mot alternativet, som er Høyre og Fremskrittspartiet, som vil kutte betraktelig i bistanden i forhold til det flertallet ønsker å gjøre i dag. Hvis Venstre er tilfreds med det, er jeg fornøyd.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Jeg tror det kan være klokt at man nå gir Kasakhstan mulighet til å utvikle seg, og at vi samarbeider med dem politisk, men det er andre land i denne regionen, f.eks. Moldova, med russiske styrker på sin jord. Vi har hele Vest-Balkan, hvor Norge nå har kunnet spille en rolle i forbindelse med Serbia. Nettopp fordi vi har vært der med prosjektmidler, har vi kunnet spille den rollen vi har. Å kutte dette vil sette oss dramatisk tilbake. Så vil jeg få nevne det samme jeg sa i innlegget mitt, at vi må lære av eksemplene og hele tiden evaluere, fornye og forbedre. I dag er det et interessant oppslag i Aftenposten, der journalist Tove Gravdal, som var valgobservatør for EU under valget i Kongo, skriver: «Gjennomføringen av folkeavstemningen der om ny grunnlov for ett år siden(…) har alene kostet nær tre milliarder kroner. Bare rundt 5 pst. er betalt av Kongo.» (…) Norge har der betalt med 135 mill. kr, for å bekjempe det som ble kalt for Afrikas verdenskrig, en av de største truslene mot fred og sikkerhet i Afrika, men også i verden. Med Fremskrittspartiet budsjett kan vi ikke gjøre denne type arbeid. Da må vi si at Kongo får klare seg selv. Det er ikke en trussel mot fred og sikkerhet. Men det har alle andre land, også USA, som Fremskrittspartiet er opptatt av å fordype samarbeidet med, sett, og de har investert massivt. Fremskrittspartiet vil gå andre veien.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Det er slik at disse prosentdelene er mer enn tall. De er også viktig symbolpolitikk. Høyre går fra 0,97 pst. til 0,9 pst. Mitt spørsmål til Vallersnes var: Hvor er man neste år hvis Norge fortsetter å bli rikt? Når det gjelder nordområdestrategien og MR, anbefaler jeg å lese på side 15, der det er omtalt i avsnittet om forholdet til Russland at – som jeg sa – det russiske demokratiet er i en utvikling vi ikke ser enden på. Der er bekymringsfulle trekk, og Norge må opprettholde sin kritiske dialog innenfor menneskerettigheter, demokrati og politiske friheter. Det gjorde jeg sist for 48 timer siden, da jeg møtte den russiske utenriksminister i OSSE i Brussel. Det vil bli en ny dag den dagen russerne ikke opplever at Norge med jevne mellomrom tar opp kritiske spørsmål. Det er en del av profilen vår i forhold til Russland, både i den regionale dialogen i nord og mellom Oslo og Moskva på regjeringsnivå. Det er altså ikke noe ubehag ved å gjøre det. Det er en del av det å framføre norske budskap, og det er en del av også nordområdeprofilen hva gjelder forholdet til Russland.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Jeg var inne på det innledningsvis, at Norges linje der er å understreke de forpliktelser Russland har nå som medlem av Europarådet. De har formannskapet i Europarådet. De er ansvarlige for å leve opp til beskyttelse av menneskerettigheter, ytringsfrihet, assosieringsfrihet og politiske rettigheter. Vi tar dette opp med jevne mellomrom. Jeg nevnte at senest for to dager siden var det et tema i mitt møte med den russiske utenriksminister. Under mitt besøk i Russland tidligere i år la jeg vekt på å legge inn i besøket møter med frivillige organisasjoner, det sivile samfunn, miljøbevegelser og uavhengige grupper. Det er den type budskap, politiske budskap ansikt til ansikt, men også gjennom handling . Vi har også til vurdering i Utenriksdepartementet hvordan vi utfører vårt menneskerettighetsarbeid rettet mot den delen av Europa. Der har vi erfaringer fra den tiden det var Sovjetunionen. Det har vært en annen periode i en god del år nå. Jeg har ønsket å se på på nytt hvordan vi bruker våre virkemidler. Vi har trappet opp støtten til Hviterussland, bl.a. gjennom Helsingforskomiteen. Vi må nå også se på hvordan vi skal jobbe mot de frie og uavhengige miljøene i Russland, som er en viktig del av det russiske demokratiet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Nå er det slik at det er et eget kapittel om folk-til-folk-samarbeidet i nordområdestrategien. Det er en veldig viktig del. Vi gjør mye gjennom Barentssamarbeidet. Vi har lang erfaring med en rekke tiltak gjennom de siste 10–15 årene. Det er ikke slik at det skal veldig mye penger til for å stimulere. Vi har f.eks. nå brukt 10 mill. kr på presse-, kultur- og informasjonsarbeidet, målrettet mot Russland i nord. Vi opprettholder satsingen på helse, som representanten viser til. Samtidig tror jeg det er viktig også å utvikle samarbeidet med russiske institusjoner. Vi må ikke glemme at Russland i dag ikke har mer gjeld. De bygger opp store valutareserver. Så tanken på at vi skal bidra med klassiske bistandspenger, hvis jeg kan si det på den måten, er kanskje ikke det riktige sporet. Kompetanseoverføring og mer kontakt er viktig. I forbindelse med nordområdestrategien øker vi derfor antall stipender, antall muligheter, slik at russiske studenter kan komme for å studere i Norge – bygger ut den type kontakter. I dag krysser 110 000 mennesker i året grensen ved Storskog. Det var 3 000 mennesker i 1990. Den mellommenneskelige kontakten er en viktig del og en bærebjelke i hele nordområdesatsingen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Representanten Høglund vil legge merke til at vi ikke bruker ordene «humanitær stormakt». Det er ord som ikke kler oss. Det er to tilnærminger til svar på spørsmålet. Det første er veldig enkelt: Ja, vi kommer fortsatt til å evaluere og styrke mekanismene for å kontrollere at innsatsen vår er viktig. På spørsmålet om å vurdere om dette er Norges rolle, tror jeg at svaret er: Det svaret har vi allerede. Ja, det er Norges rolle. Det er Norges plikt, og det er Norges ansvar å spille en slik rolle. Selv om vi ikke har veikartet og alle svarene, er det Norges rolle å arbeide for å finne dem, fordi vi er et rikt land. Gir dette resultater? Jeg nevnte Kongo som et aktuelt eksempel. De norske tjenestemenn og -kvinner som reiste med penger på innerlomma for å støtte ANC i Sør-Afrikas vanskelig år, drev nybrottsarbeid for fred. Erik Solheim har gjennom sin innsats på Sri Lanka tatt opp en hanske, en meget krevende og vanskelig en, og drevet en fredsprosess videre. Han har fortsatt med det under denne regjeringen. Hvis alternativet er å si at dette ikke er Norges rolle, tror jeg at historien vil komme til å vise at det var en gal tilnærming. Slik er det på mange andre områder der vi er engasjert.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Jeg vil først knytte at par kommentarer til spørsmål som gikk på konkrete satsinger i nordområdene, bl.a. fra representanten Sahl og representanten Solberg. Det var snakk om Nikel-banen og Narvik. Dette er konkret nevnt i strategien. Vi er veldig opptatt av å belyse mulighetene for å få til framgang der. Når det gjelder Nikel-banen, trenger vi mer kunnskap om hvilket transportbehov det er for en slik bane. Vi må ikke komme i skade for å bygge en bane som det ikke vil være gods eller personer som vil bruke. Om det skal være på sjø eller på jernbane, er av de spørsmål som må vurderes. Det samme med Narvik. Der gjenstår det et utredningsarbeid, som vi nå igangsetter sammen med et bredere utredningsarbeid om transportbehovene, infrastrukturbehovene i nordområdene som helhet. Så vil jeg knytte en kommentar til noe Fremskrittspartiet sa tidligere i debatten. I innstillingen gjør Fremskrittspartiet et stort poeng av forholdet til USA. Det blir sagt at vi må bruke mer tid og oppmerksomhet på å pleie de transatlantiske forbindelsene, forholdet til USA, enn vi har gjort til nå. Men jeg vil bare understreke, som også utviklingsministeren var inne på, at hvis vårt budskap var at vi halverer eller kutter innsatsen til fred og forsoning med 60–70 pst., kommer de til å sperre øynene opp i Washington. De kommer til å miste Norge som en veldig viktig samarbeidspartner i Somalia, Sri Lanka, Sudan, Balkan og Afghanistan, og det kan umulig tjene norske forbindelser til USA. Det er ikke for å åpne dører i USA at vi gjør dette, men det har iallfall en veldig viktig og anerkjent effekt. Fremskrittspartiet har tatt til orde for at vi skal være kritiske med hensyn til hvor vi bruker pengene, og de foreslår å halvere bistanden fordi de mener at den ikke gir resultater. Da må jeg spørre: Har Fremskrittspartiet vurdert organisasjon for organisasjon i sin innstilling? De foreslår ingen kutt på UNICEF, ingen kutt på Verdens matvareprogram, ingen kutt på Høykommissæren for flyktninger, men de foreslår å kutte på UNRWA – organisasjonen som hjelper palestinske flyktninger – fra 150 mill. kr til 15 mill. Har de evaluert UNRWA og kommet til at vi ikke får noe igjen for pengene der? Palestinerne kan handle med Norge, og da slipper de unna bistandsfellen. Så dette kuttet – som altså er på 135 mill. kr – vil i grunnen hjelpe palestinerne. Det samme med FNs befolkningsprogram, der kutter man fra 332 mill. kr til 83 mill. – et kutt på ca. 250 mill. kr. Er det på grunnlag av en evaluering av befolkningsprogrammet? Og opprettholdes støtten til UNICEF som følge av en evaluering av UNICEF? For meg virker det som om man har gått fram med harelabb og hentet noen millioner herfra og noen millioner derfra. Det skulle vært interessant å få vite om det er foretatt en grundig dokumentasjon og den type kritisk evaluering som Fremskrittspartiet etterlyser, og som vi ønsker velkommen, nemlig et kritisk syn på resultatet av det vi gjør, eller om det er for å rake til seg penger, litt her og litt der – og hvor kuttet på det palestinske hjelpeprogrammet virker spesielt opprørende.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Jeg vil få svare på spørsmålene fra Dagfinn Høybråten. Det er korrekt at Norge mottok et brev til forsvarssjefen omkring 1. november, med en oppfordring om bidrag til Afghanistan. Det forsvarsministeren skriver, er selvfølgelig helt riktig, og jeg står helt bak det. Det var ett av flere innspill som kom opp mot styrkegenereringskonferansen i NATO rundt 20. november. Vi anser at den samme henvendelse, samme type henvendelse, som da kom i en militær kanal, også er kommet i en politisk kanal via generalsekretæren og NATOs rådsmiljø, og vi hadde en relativt livlig utveksling om det i midten av oktober. Det er samme henvendelse, ikke noe nytt. La meg også understreke fra denne talerstol: Dette var også omtalt av forsvarsministeren og meg i møte med Stortingets organ, den utvidede utenrikskomite, medio november. Det var altså vår vurdering at dette var samme type henvendelse, i en ny kanal. Til representanten Høglund vil jeg si: Vel, hva USA vil reagere på eller ikke, det kan man ha en livlig diskusjon om. Jeg tror ikke de har sett Fremskrittspartiet i fri dressur. Da jeg møtte USAs utenriksminister i juni, var hennes første spørsmål, på grunnlag av Norges aktive engasjement i Somalia: Kunne Norge og USA spille en rolle sammen, i den kritiske situasjonen som er der? Hvis jeg hadde representert en fremskrittspartiregjering, som er en total utenkelighet, hadde jeg da måttet si: Nei, vi kan ikke lenger det, for vi har kuttet alle de budsjettpostene. Vi kan ikke følge opp overfor Serbia, Bosnia-Hercegovina, Montenegro, i den kritiske situasjonen i Kosovo nå, fordi vi har kuttet støtten til Balkan med 70–80 pst. Det ville blitt lagt merke til. Så svarte ikke representanten Høglund på hvilken informasjon som har ledet ham til å kutte, unndra, støtten til palestinske flyktninger – fra 150 mill. kr til 15 mill. kr. Vår holdning er ikke statisk, sier Høglund. Nei, kanskje vi øker da til neste år? Men det gir en ganske dramatisk effekt for svært utsatte mennesker å foreta den type kutt. Og igjen, til svaret at dette er et kutt som flyktningene kan møte ved å eksportere mer til Norge, må jeg si – Høglund bad om respekt for Fremskrittspartiets posisjon – at dette har jeg ikke respekt for.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Jeg mener at dette er et problem i den måten vi rubriserer bistand på. La oss ta et teoretisk eksempel: Sett at vi startet et program for indianere eller urfolk, kvinnelige entreprenører, i Bolivia, da ville dette programmet nesten sikkert kunne regnes som næringslivsbistand, som kvinnerettet bistand, kanskje som miljørettet bistand hvis det hadde en miljøkomponent, som urbefolkningsbistand og tre eller fire andre tilsvarende komponenter. Man knytter altså opp en masse slike ting. Programmet står der på egne bein og må vurderes om det er vellykket eller mislykket. Men denne måten å telle det på, nærmest i et uendelig antall ganger, er et problem. Frivillige organisasjoner presses også inn i det samme mønsteret ved å rubrisere sine prosjekter i alle disse dimensjonene fordi alle disse tingene gir internasjonal opptelling av bistand. Derfor tror jeg sikkert det er riktig at en god del ting som er urbefolkningsbistand, har en liten urbefolkningskomponent som det derfor er bekvemt å trekke fram, mens det er veldig mye annet i de prosjektene også, naturlig nok.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Først noe som har med begreper å gjøre. «Skatteparadis» er egentlig ikke det rette ordet, for hovedproblemet med skatteparadisene er ikke skatteunndragelse. Hovedproblemet med skatteparadisene er at man kan skjule alt mulig. Det kan også være et tilleggsproblem at man ikke betaler skatt, men en del av dem som har sine penger i skatteparadiser, betaler jo skatt til det landet hvor man driver virksomhet. Det er paradis for å skjule noe, for det er nesten umulig og ugjennomtrengelig å vite hvem som eier de pengene som er der. Det er et sted for å skjule narkotikapenger, for å skjule terrorismepenger, for å skjule internasjonal kriminalitet og selvsagt i stor, dramatisk skala for å skjule internasjonal korrupsjon. Derfor vil vi sette et helt annet søkelys på dette, og jeg inviterer Stortinget til å være med på det. Jeg tror tiden nå er moden, fordi Wolfowitz har gjort dette til et hovedtema for Verdensbanken. Kampen mot internasjonal terrorisme har satt dette problemet på en annen dagsorden enn bare i spørsmålet om skattesvik. Disse skatteparadisene er et svært internasjonalt problem i forhold til kriminalitet og korrupsjon, og derfor vil vi ha dette på dagsordenen. Så får vi komme tilbake til spørsmålet om Mauritius når vi har fått en nærmere redegjørelse.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Jeg må bare erkjenne at jeg kjenner ikke detaljene nok i forhold til det siste til å gi et klart svar på det. Det skal jeg gjerne komme tilbake til, men svaret er iallfall at jeg skal gå inn i problemstillingen sammen med NORAD for å se på hvordan det Stortinget nå har vedtatt, vil slå ut for disse organisasjonene. Jeg må også si at jeg har støttet veldig varmt opp under den innsamlingen som norsk misjon gjennomfører nå til helgen, med et håp om at den kan bringe inn et stort antall nye kroner også fra det alminnelige publikum til deres virksomhet. Vi har også fra Regjeringens side bidratt med 10 mill. kr til den innsamlingen, men målet er jo at folk flest skal bidra. Når det gjelder vår velvilje til å gå inn i en dialog med Kristelig Folkeparti på dette området, avspeiler det noe viktigere enn saken som sådan, nemlig ut fra mitt syn det veldig klare ståsted at uten Kirken, kristelige organisasjoner og arbeiderbevegelsen ville vi i det norske samfunnet aldri hatt den drivkraften for solidaritet som vi har, og som Kristelig Folkeparti og Regjeringen står sammen om, og som vi er stolte av. Det er de to grunnpilarene som har skapt den solidaritetstradisjonen som vi er bærere av, og den viderefører vi best i fellesskap mellom Kristelig Folkeparti og dagens regjeringspartier.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Dette er et veldig viktig område, Vallersnes var også inne på det samme. Regjeringen har, jeg tror for første gang, i motsetning til den forrige regjering veldig tydelig sagt at det er rettmessig å stille krav til FN. Vi er en veldig viktig bidragsyter, vi er nr. 5–7 i nesten alle dimensjoner i FN, og da er det helt rimelig at vi stiller krav. Hvis ikke vi stiller krav, betyr det bare at de kravene alle andre stiller, vil være det som får gjennomslag i FN. Så ja, vi må stille krav. Krav om norske ansatte i FN er selvsagt ikke det viktigste. Et langt viktigere spørsmål er eksempelvis det jeg snakket om i stad, at FN nå legger til rette for åpenhet i sine systemer, slik at det er full anledning til å se hvordan pengene brukes, og at en dermed kan følge pengestrømmen, likeså spørsmål knyttet til FN-innsats for kvinner og miljø og spørsmål knyttet til det som ligger i Stoltenberg-panelet, nemlig å få et effektivt FN på landnivå. Dette er de viktigste spørsmålene. Men det er også legitimt av Norge å inngå i en dialog med FN-organisasjonene om nordmenn i disse organisasjonene. Det vil styrke vår påvirkningskraft å ha nordmenn i ledende posisjoner. Jeg er glad for å kunne si at lederen for UNDP ringte meg i forrige uke med gode nyheter om sitt store arbeid for å få flere nordmenn inn i ledende posisjoner i UNDP.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Jeg tror nok Høyre må tåle den typen spissformuleringer i media. Når man velger å kutte vesentlig ned på områder som er så viktige som hiv og aids, må man tåle at slike uttrykk brukes i en politisk tøff debatt, spisset gjennom tabloidenes språkbruk. Det er ikke mer enn hva som er vanlig i debatten her i Norge, som regjeringsmedlemmene opplever hver dag, og som Høyre også må tåle. Slik er medievirkeligheten, så jeg ser ikke noen grunn til å beklage dette. Jeg vil samtidig bruke anledningen til å svare litt mer konkret på spørsmålet som Vallersnes stilte forrige gang, nemlig når det gjelder Mauritius. Det generelle synspunktet på skatteparadiser, dvs. skjuleparadiser, som jeg kalte det, er veldig viktig. Hvor Mauritius befinner seg i dette, må vi gå nærmere inn i, og det er ikke et spørsmål som bare dreier seg om Norfund heller, i og med at en rekke andre statlige fonds institusjoner har investeringer i land som Mauritius og parallelle land. Så vi er nødt til fra Utenriksdepartementets side å ha et samarbeid med Finansdepartementet, kanskje også Næringsdepartementet og andre, for å gå inn i disse spørsmål og se om det finnes alternativer.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
La meg til slutt kommentere noen temaer som er kommet i debatten. Peter Gitmark gav, i et godt innlegg, en veldig god oversikt over hvordan noen land i Øst-Asia har hatt en formidabel økonomisk framgang, mens land i Afrika har blitt hengende etter. Jeg tror vi burde bli enige om at den mest avgjørende faktor når det gjelder hvorfor dette har skjedd, verken er handel eller bistand, men det at de østasiatiske landene har velfungerende stater – ja, de har problemer, men dog har de velfungerende stater – som har vært i stand til å håndtere både handel og bistand i en grad de fleste afrikanske land dessverre ikke er. Derfor er jo også et av hovedformålene med nesten all bistand vi driver, å være med på å bygge opp stater. Det er også hovedutfordringen i Afghanistan, ikke la bistanden gå utenom staten, men la bistanden bygge en stat, for uten en stat vil det aldri bli fred i Afghanistan. Det samme resonnementet gjelder nesten alle andre steder. Så sa Solvik-Olsen at energi burde være et satsingsområde i utviklingspolitikken. Da vil jeg invitere ham inn i dialogen om dette. Dette har Regjeringen gjort til et av de fire satsingsområdene, nettopp fordi det er et av de områdene hvor Norge har naturlige fortrinn og en historisk kompetanse. Til Fremskrittspartiet: Bli gjerne med og diskuter hvordan vi kan bruke Norges energikompetanse på en bedre måte i utviklingspolitikken. Så har flere talere vært innom Kinas rolle i Afrika. Jeg er ikke så pessimistisk der som enkelte har gitt uttrykk for. Utenriksdepartementet har fått laget en egen studie om Kinas rolle i Afrika. Jeg tror at hovedbildet av dette tross alt er positivt. For det første er Kina det landet som gjør akkurat det høyresiden her etterlyser, de driver først og fremst handel med Afrika. Kina bidrar jo til billigere varer nesten overalt i Afrika. Men Kina har også nå stadig flere elementer av å søke en dialog med vestlige land om hvordan man positivt påvirker afrikanske land. Jeg var nettopp i Washington og snakket med Bush’ fremste rådgiver på Sudan, Natsios. Han var full av lovord om hvordan Kina nå har bidratt til å presse Sudan i spørsmålet om FN-styrke og AU-styrke i Darfur, og hvordan USA og Kina sammen med Kofi Annan på et møte i Addis Abeba for noen uker siden stod som en felles front, og ikke oppsplittet, overfor den sudanske regjering. Flere talere har etterlyst at vi skal satse videre i Afrika. Selvsagt skal vi det, selvsagt vil Afrika, som det fattigste kontinentet, være et hovedsatsingsområde i utviklingspolitikken. La meg da til slutt nevne Burundi, som er et land vi nå kommer til å gå inn i med betydelig mer tyngde. Det skyldes at Burundi, sammen med Rwanda og Kongo, som utenriksministeren var innom, er det mest sårbare området på kloden. Ikke noe sted har så mange mennesker blitt drept i massakrer og politisk uro. Nå er det positive tegn i Burundi. Norge har fått ansvar, gjennom FNs fredsbyggingskommisjon, for å lede arbeidet med å bidra til gjenoppbygging av Burundi. Vi vil ta det ansvaret gjennom FN. Samtidig vil vi starte et bilateralt bistandsprogram i Burundi. Detaljene om dette vil vi komme tilbake til.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-12-06:
Eg ynskjer å utdjupa den delen av representanten Alf Ivar Samuelsen sitt innlegg som handla om bistand. Det er fleire gledelege trekk ved det bistandsbudsjettet som i dag blir vedteke. Budsjettet har auka kraftig, 2,2 milliardar kr meir enn i år. Det betyr at fleire kvinner får høve til utdanning og arbeid. Det betyr styrking av helse- og miljøretta arbeid, utdanning og godt styresett. Senterpartiet registrerer med glede at alle parti, med unntak av Framstegspartiet, står saman om ein felles merknad der det seiest at ein viktig føresetnad for å nå tusenårsmålet er å sikra eigen matproduksjon og leggja vekt på mattryggleik og retten til reint vatn. I sum: Langt fleire enkeltpersonar og lokalmiljø får høve til ein betre kvardag, til ein ny start. Tildelinga av Nobels fredspris i år betyr mykje for dei det gjeld mest, men det vil òg innebera ein ny giv for mikrofinans, ein ny forståing og ei auka tru på, òg i Noreg, Regjeringa si understreking av å stimulera på grasrotnivå. Ikkje minst trur eg auka fokusering òg kjem til å gå på betydinga av lokal forankring i bistandsarbeidet vårt. Frå tid til anna er det høglydde debattar om kva midlane frå Noreg eigentleg går til. Det har vore nokre slike innspel òg i dag. Vi har sett det i media den aller seinaste tida, Nordfund-saka er eitt eksempel. Det er bra at utviklingsministeren varslar så klart at alle sider ved denne saka skal belysast. Rapporten om bistand til urfolk frå i går er eit anna eksempel. Det er ei viktig påminning om til kvar tid å fokusera på samsvar mellom mål og middel. Regjeringa har i Soria Moria-erklæringa varsla vidareføring av aktivt samarbeid med frivillige og ideelle organisasjonar. Mange organisasjonar har ei eiga evne til å tøya tildelte midlar ekstra langt, og kanskje òg til å tøya formålet i det lengste, i dei søknadane dei leverer inn. Men det er viktig å understreka at utsende medarbeidarar frå mange organisasjonar òg fungerer som ekstra gode ambassadørar i Noreg ved rapportering om kva dei steller med. Det er grasrota, medlemmer i organisasjonane heime, som følgjer med, og som stiller spørsmål. Så blir summen auka forståing og engasjement frå mange norske lokalsamfunn om betydinga av bistand. Rapportane frå i går understrekar likevel kor viktig det er å gjennomgå både prosjektsøknader godt i forkant og òg dei rapportane som kjem i etterkant. Senterpartiet er òg nøgd med Regjeringa sitt sterke engasjement for å motarbeida og hindra korrupsjon. Lat meg understreka den dialogen som er mellom Utanriksdepartementet og den norske riksrevisjonen for å bidra ytterlegare til styrking av uavhengige statlege kontrollfunksjonar i våre samarbeidsland. Riksrevisjonen varsla i budsjettet for 2007 å oppretta ei eiga avdeling som har ansvar for utvikling av andre land sine revisjonar som ein del av norsk bistand – spennande nytenking. Så heilt til slutt – auka midlar, auka engasjement, høve til å tenkja nytt og kreativt: Lat meg berre minna om vårt ynske om at ikkje det auka engasjementet på andre felt får følgjer for dei store utfordringane som framleis vil vara i mange år i Afrika.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Nordområdene er viktige. De er faktisk vår viktigste økonomiske interesse i framtiden. De er viktige innenfor forskning, sikkerhet, transport, fiskeri, olje og gass, de er viktige i forhold til et folk til folk-samarbeid med Russland, og ikke minst en kjempeutfordring i forhold til å takle det at Finnmark og Russland som sådan befinner seg på hver sin side av en grense som faktisk representerer det største sosiale skillet i verden. Hadde det vært slik at Regjeringen hadde lagt opp til en skikkelig strategisk storsatsing i nord, hadde jeg vært meget fornøyd. Men i et år hvor vi har presidenten i Nordisk Råd, lederen i Arktisk Råd, det er polarår, og i tillegg nestlederen i EUs nordlige dimensjon, så er satsingen i nord altså på størrelse med åtte–ti eneboliger. Det er satsingen i nord! Den eneste parten i dette som jeg har sett er fornøyd, er faktisk Sametinget, som representerer under 1 pst. av befolkningen. De er fornøyd – alle andre mener at dette er en altfor liten satsing. Derfor har Fremskrittspartiet i sitt alternative budsjett lagt inn 100 mill. kr mer for å satse på nordområdene, og vi har også økt helsedimensjonen i vårt alternative budsjett. Dette er nemlig viktig, ikke bare i forhold til å hjelpe en liten befolkningsgruppe i Russland, dette er også med på å ivareta sikkerheten for egne innbyggere i Norge. Er det slik at vi ønsker en økonomisk vekst også i framtiden som gjør at vi kan ivareta våre barn på en best mulig måte, er faktisk Russland en stor nøkkel. Vi må være med på å heve det sosiale nivået i Russland hvis vi skal få økonomisk vekst i Norge, i Sverige, i Finland og til syvende og sist i hele Europa. Utenriksministeren nevnte at man måtte ha en utredning hva angår jernbane. Hvis han ønsker en utredning, har jeg to stykker på mitt kontor – en som ble laget tidlig på 1990-tallet, og en som er laget for et års tid siden – så disse utredninger er i høy grad til stede i dag.
Børge Brende (Høyre), 2006-12-06:
Det er en økende erkjennelse av at et velfungerende økosystem er en forutsetning for utvikling. Det bør også reflekteres i en utenrikspolitisk debatt. Når vi står overfor utfordringer som at vi i løpet av de kommende hundre år kan endre klimaet og gjennomsnittstemperaturen på jorden mer enn hva man har gjort i de titusen år som er gått siden forrige istid, så begynner alvoret å gå opp for oss. Å muliggjøre økonomisk utvikling og vekst i både rike og fattige land uten å risikere miljøkatastrofer både lokalt og globalt, er etter min mening menneskehetens største og mest krevende utfordring i dette århundre, i tillegg til å bekjempe fattigdom. Med en milliard mennesker som fortsatt lever på en dollar eller under en dollar om dagen, trenger vi vekst, men den må være bærekraftig. Nullvekst er ingen løsning, men å frikoble den økonomiske veksten fra veksten i miljøfarlig utslipp er helt nødvendig. Utfordringen blir derfor å stimulere en økonomisk vekst uten en vekst i ødeleggelsene av våtmarker, biologisk mangfold og regnskog og i skadelige kjemikalier og søppel. Hver dag taper vi trolig mer enn 100 arter. I løpet av et år forsvinner trolig 40 000 arter fra jordens overflate. Det er litt av et testament å etterlate seg. Derfor er jeg glad for at det faktisk til neste år er slik at også Norge vil bruke mer på miljørettet bistand. Det synes jeg er et positivt skritt i riktig retning, men det må selvsagt mer til også i de kommende år. I den FN-støttede globale utredningen om tilstanden for verdens økosystemer ble det grundig slått fast at man i verdens økonomiske utvikling har forsømt å ta vare på økosystemenes kapasitet til å produsere livsnødvendige varer og tjenester til gode for verdens befolkning. Der fremkommer det at halvparten av alle våtmarkene i verden er ødelagt. Dette forstyrrer hele økosystemet. Norge bør ta avstand fra å følge en slik «business as usual»-tankegang. Uten at vi endrer dagens utvikling, vil en globalt doble klimagassutslippene frem til 2030. I dette scenarioet er det også viktig at Norge går foran med et godt eksempel for å investere i de land som nå etablerer et nytt kullkraftverk annenhver uke. Dette kan Norge være med og påvirke i en positiv retning gjennom en mer miljørettet bistand.