Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Om representanten etterspør en juridisk bindende kategorisering av Hamas som terrororganisasjon, må svaret bli at vi ikke setter slike merkelapper. Som representanten er kjent med, har ikke Norge etablert en liste over bevegelser og organisasjoner som antas å organisere terrorhandlinger. Heller ikke FN har en slik liste, utover Sikkerhetsrådets sanksjonsliste mot Taliban og Al Qaida, som vi er forpliktet til å følge. Utover denne mener jeg vi skal være forsiktige med å sette merkelappen «terrororganisasjon» på organisasjoner, hvis det skal ha en juridisk mening. Ser vi på historien, finner vi at en lang rekke organisasjoner i sin fortid – og nåtid – har begått handlinger vi vil kunne kalle terrorhandlinger, og som vi har tatt avstand fra, men der vi ikke av den grunn har definert organisasjonen som en terrororganisasjon. Spørsmålene er nemlig: Hva fører definisjonen til? Hva legger vi i en slik status? Mange organisasjoner kan ha mange merkelapper – politisk, religiøs, sosial, militær, væpnet – uten at vi bruker den ene eller den andre merkelappen som en juridisk meningsfull kategorisering. La meg slå fast at regjeringen tar skarpt avstand fra enhver terrorhandling, uavhengig av hvem som står bak. Enhver som medvirker til å utføre terrorhandlinger, må stilles rettslig til ansvar, uavhengig av hvilke politiske, ideologiske, religiøse eller andre beveggrunner som påberopes. Det er også truffet særlige tiltak for å bekjempe internasjonal terrorisme. Disse er solid forankret i en rekke bindende vedtak i FNs sikkerhetsråd, herunder resolusjon 1373 av september 2001. Dette har avgjørende betydning for våre forpliktelser til å bekjempe internasjonal terrorisme i samsvar med norsk lov og relevante folkerettslige forpliktelser, inkludert forbudet mot finansiering av terrorisme. Hamas har påtatt seg ansvaret for flere angrep mot sivile, inkludert selvmordsaksjoner. Spørsmålet om hvorvidt organisasjonen eller bevegelsen anses å være ansvarlig for terrorhandlinger, bør ikke være avgjørende for å ta stilling til hva slags kontakt regjeringen kan ha med en slik gruppering. For eksempel førte både den forrige og den nåværende regjering dialog med LTTE på Sri Lanka da andre mente man ikke kunne snakke med dem fordi de sto på EUs terrorliste. Formålet vårt var og er ikke å ha dialog i seg selv, men å bidra til mindre vold og en fredelig utvikling. Vi tok, som sagt, klar avstand fra mange av LTTEs handlinger som kunne grupperes som terrorhandlinger. Utfordringen knyttet til politisk dialog oppstår i møte med aktører som begår terrorhandlinger og med det stiller seg på utsiden av det internasjonale samfunn og normale politiske relasjoner. Hamas er i dag i en slik kategori. Men jeg mener det er uklokt å avskjære muligheten for dialog overhodet. Norge opprettholder det syn at Hamas må etterleve det internasjonale samfunns krav om anerkjennelse av Israels rett til å eksistere, avstå fra bruk av vold og respektere inngåtte avtaler. Samtidig er det norsk politikk å være i dialog med alle parter i Midtøsten. Slik har det vært gjennom mange år. Denne kontakten skal vi bruke til å være utvetydige og kompromissløse når det gjelder vår forankring i universelle verdier og normer og vår motstand mot enhver handling som kan kalles terrorhandling.