Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Det er riktig som representanten Enger påpeker, at tid er et av de vesentlige elementene i forhold til å redde livet til akutt syke eller skadde pasienter. Tid er faktisk så sentralt at det i de fleste tilfeller vil ta for lang tid å vente med behandling til pasienten kommer på et sykehus. Livreddende og stabiliserende behandling må starte der pasienten befinner seg, når skaden eller sykdommen oppstår. Utviklingen innen medisinsk teknologi og behandlingsmetoder, kombinert med mulighetene for å kommunisere, gjør at diagnostikk og behandling som tidligere måtte skje i sykehus, nå kan igangsettes av ambulansepersonalet, under direkte veiledning fra spesialister i sykehus. Heller ikke innad i sykehusene har utviklingen stått stille. Det som var faglig sett anerkjente behandlingsmetoder og hensiktsmessig organisering for kun få år siden, har nå andre faglige krav og forventninger, noe som krever nye måter å organisere tilbudet på. Det gjelder f.eks. innen skadebehandling, der Sykehuset Innlandet har vedtatt å gjennomføre endringer i oppgavefordelingen mellom sykehusene, slik at Sykehuset Innlandet Gjøvik blir senter for store skader i Mjøs-området. Det er vel anerkjent i de kirurgiske fagmiljøene at forsvarlig skadebehandling krever at kirurgene behandler et relativt høyt antall pasienter for å få tilstrekkelig trening. De faglige rådene sier at for alvorlig skadde pasienter, såkalte multitraumer, er det vurdert som forsvarlig med en transporttid på inntil to timer, forutsatt at de prehospitale tjenestene, dvs. ambulanse og lokal legevakt mv., sørger for forsvarlig stabilisering før transport. Dette er pasienter som trenger velkvalifisert bistand fra flere ulike spesialiteter, og som dermed må ha parallelle vaktteam til stede. For Sykehuset Innlandet er det et sentralt element i den løsningen som nå presenteres, at samtidig som det skjer endringer i akuttfunksjoner i sykehusene, styrkes også de prehospitale tjenestene. Elementer i dette er bl.a. samling til en felles AMK-sentral for begge fylkene og integrering av luftambulansetjenesten, stasjonert på Dombås, med den øvrige ambulansetjenesten. Når det gjelder den konkrete endringen som Sykehuset Innlandet legger opp til, skal Lillehammer fortsatt ha omfattende akuttfunksjoner. Det blir etter opplegget ingen endring for indremedisin, og det skal fortsatt være ortopedisk vaktberedskap. Bløtdelskirurgi vil overføres fra Lillehammer til Gjøvik, og det blir en samling av deler av kirurgien, i subspesialiteter som urologi og karkirurgi, i Hamar. Fordi sykehuset i Lillehammer fortsatt vil ha et bredt tilbud med mange akuttfunksjoner, er det innen kirurgisk divisjon lagt opp til at man fortsatt skal ha bløtdelskirurg i døgnvakt i Lillehammer, slik at akuttilbudet kan ivaretas. Lillehammer skal fortsatt ha brystdiagnostisk senter med mamma/endokrin kirurgi. For øvrig vil det ikke foretas elektiv bløtdelskirurgi i Lillehammer, og ved akutte innleggelser vil det bli vurdert om pasientene bør overføres fra Lillehammer til Gjøvik når det gjelder akutte tilstander som krever bløtdelskirurgisk behandling. Tilsvarende fordeling innen kirurgi ble gjennomført mellom sykehusene i Elverum, som fikk ortopedi, og Hamar, som fikk bløtdelskirurgi, for flere år siden. Hovedforskjellen nå er at man ved å etablere Gjøvik som senter for skader, vil sikre et komplett kirurgisk behandlingstilbud i dette området. Dette er for øvrig en utvikling som skjer flere steder, noe som er påkrevd for å kunne gi pasientene en faglig forsvarlig og moderne behandling.