trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-04-27:
Jeg vil slutte meg til det representanten Ballo nettopp gav uttrykk for. Det er fullstendig uforståelig hvis ikke Fremskrittspartiet kan støtte forslaget om å få en utredning av bemanningsnormer for leger. Det virker som resonnementet er omtrent som følger: Hvis vi ikke får det akkurat som vi vil, vil vi ikke ha noe. Jeg har erfaring fra å bo sammen med min fire år gamle sønn, og er i og for seg velkjent med den type argumentasjon. Han går daglig ned med flagget til topps. Men man skulle tro at representanten Alvheim etter hvert har nådd en alder som gjorde at reaksjonsformen var noe annerledes! Sosialministeren har i dagens debatt gitt veldig klart uttrykk for at spørsmålet om bemanningsnormer overhodet ikke ligger på Regjeringens bord i forhold til legedekningssituasjonen ved norske sykehjem. Vi har flere ganger spurt sosialministeren om hun overhodet kan tenke seg å vurdere bemanningsnormer som et aktuelt virkemiddel. Så langt synes svarene å være, i hvert fall slik jeg er i stand til å vurdere dem, at det overhodet ikke er aktuelt. Da finnes det én mulighet hvis vi skal komme videre i denne saken, og det er at stortingsflertallet sørger for å pålegge Regjeringen å utrede dette og komme raskt tilbake til Stortinget. Da vil vi ha et beslutningsgrunnlag for å kunne fatte slike vedtak. Dersom vi ikke får det beslutningsgrunnlaget i løpet av dagen i dag, er det i så fall ene og alene Fremskrittspartiets ansvar. Det er en merkelig situasjon at det partiet som har talt varmest for et virkemiddel, skal sørge for at virkemidlet ikke kan utredes, slik at dette eventuelt kan vedtas.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-04-27:
Jeg har merket meg det som flertallet har sagt i forhold til at man ikke ønsker en økning av trykket på egenbetalinger. Når det gjelder brukerbetaling i pleie- og omsorgssektoren, har jeg lyst til å understreke at Regjeringen har vært åpen når vi har sendt dette ut på høring. I dag reguleres brukerbetalingen ut fra to ordninger. Det er mange som berøres. Det er særlig kommunene som håndterer det som går på betalingsordninger innenfor pleie- og omsorgssektoren. Det er viktig for Regjeringen å høre på kommunene, og det er viktig å høre brukerne og de pårørende. Det er mange som berøres. Jeg har lyst til å si at noe av diskusjonen helt klart vil være – ut fra dagens vederlagsforskrift, bl.a. – om vi i framtiden ønsker å ha en ordning hvor man som eldre eller mottaker av pleie- og omsorgstjenesten innenfor sykehjem er fornøyd med å motta lommepenger.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-04-27:
Når det gjelder brukerbetalingen, understreker jeg igjen at når vi har sendt dette ut på høring, er det fordi vi har flere alternativer. Vi er her åpne, og Regjeringen har ikke konkludert. Når det gjelder representanten Alvheims spørsmål, opplever jeg at Fremskrittspartiet og Alvheim er særlig opptatt av at eldreomsorgen skal statliggjøres. Regjeringen, derimot, er opptatt av og har tillit til at kommunene er i stand til å tilby tjenester i tråd med det som er innbyggernes behov. De er nærmest sine brukere og best i stand til å definere innbyggernes behov og forutsetningene for å dekke disse. Så har jeg lyst til å henlede oppmerksomheten på den brosjyren som er sendt ut fra Kommunal- og regionaldepartementet i disse dager: «Frihet til å velge – brukervalg i kommunal tjenesteyting». Og brukervalg er jo ikke det samme som konkurranseutsetting. Med brukervalg er det innbyggerne selv som får friheten til å velge tjenester. Det er flere tjenesteutøvere, men det offentlige og kommunene har ansvaret.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-04-27:
Til representanten Molvik er det det å si at jeg er svært opptatt av at legetjenestene er tilstrekkelige innenfor eldreomsorgen, men også innenfor det som generelt går på pleie- og omsorgstjenesten. Utviklingen av den generelle legedekningen i kommunehelsetjenesten er svært gledelig. Fastlegeordningen har medført at det har blitt flere legeårsverk i kommunene. De har bl.a. økt med 340 på to år, fra 2000 til 2002. Men det er nødvendig å styrke legetjenesten overfor nettopp pasienter i pleie- og omsorgstjenesten. Tjenesten fungerer stort sett tilfredsstillende, men Sosial- og Helsedirektoratet skal foreta en kartlegging av legetjenester overfor pasienter i sykehjem og beboere i omsorgsboliger. Den skal danne grunnlaget for nettopp den vurdering som jeg og Regjeringen vil gjøre, der vi eventuelt også ser på nødvendige tiltak. Dette vil særlig være aktuelt i forhold til å se på forskning og fagutvikling.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-04-27:
Representanten Gløtvold forfølger et spørsmål som er svært viktig. Når det gjelder den kartleggingen som skal skje ved Sosial- og helsedirektoratet, nettopp overfor pasienter i sykehjem og beboere i omsorgsboliger, er det et arbeid som vil skje fra nå av og videre framover. Jeg har også lyst til å si at det i januar 2004 ble sendt et rundskriv til kommunene hvor kommunene ble oppfordret til å bruke de individuelle fastlegeavtalene. Jeg kommer til å følge opp resultatet av kartleggingen fra direktoratet og gjøre en vurdering på bakgrunn av det. I tillegg har jeg lyst til å si at det er nedsatt et utvalg som skal vurdere koblingen mellom spesialisthelsetjenesten og primærhelsetjenesten, da i et samarbeid med Sosialdepartementet og Helsedepartementet, der vi er opptatt av nettopp flyten. For stort sett er det jo sånn at folk ikke er opptatt av hvem som har ansvaret for det ene eller det andre, men av at det for den enkelte fungerer slik at tjenestene ivaretar behovet. Utvalget vil også være viktig for Regjeringen i oppfølgingen av nettopp sammenkoblingen mellom primær- og spesialisthelsetjenesten.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-04-27:
Regjeringen har ikke vurdert bemanningsnormer i stortingsmeldingen, verken for omsorgs- og pleiepersonell eller for leger, men vi har sagt at vi skal følge den kartleggingen som Sosial- og helsedirektoratet gjør nå, særlig i forhold til legetjenester når det gjelder sykehjem og omsorgsboliger. Bemanningsnormer gir ikke nødvendigvis som resultat at man får flere ansatte. Det gir heller ikke som resultat at man nødvendigvis får flere ansatte med nødvendig kompetanse. Derfor har Regjeringen særlig vært opptatt av det som går på rekruttering – å tenne lys innenfor denne sektoren istedenfor å forbanne mørket – og bruker drøyt 130 mill. kr nettopp på rekruttering i forhold til pleie- og omsorgstjenesten, og da ikke i forhold til høyskolepersonellet, for det er ikke der kapasiteten nå er en utfordring. Der vi særlig har en utfordring, er i forhold til det som går på hjelpepleiere og omsorgsarbeidere.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-04-27:
Når flere i salen er opptatt av bemanningsnormer, har jeg bare lyst til å henlede oppmerksomheten på at Sosial- og helsedirektoratet faktisk har gjort en vurdering bl.a. når det gjelder sammenhengen mellom bemanning og kvalitet. De er også veldig tydelige i tilbakemeldingene på at dette er lite dokumentert. Jeg ser også at et stort flertall, også Arbeiderpartiet og SV, skriver at det ikke er alt som kan løses med penger. Det har Regjeringen også vært opptatt av i forhold til rekruttering, som riktignok koster penger, men særlig i fokuseringen på at det er individet som er utgangspunktet for organisering og tildeling av pleie- og omsorgstjenester. Det handler om organisering, det handler om ledelse, det handler om enkeltvedtak, det handler om plassvedtak, og det handler ikke minst om oppfølging av det tilbudet man får, i forhold til det som gjelder tilsyn og kontroll. Jeg merker meg også at det er en enstemmig komité som i innstillingen skriver: «Kommunene må ha frihet til å bygge ut og utforme tjenestene i tråd med lokale forhold og brukernes behov.» Det er også SV og Arbeiderpartiet med på.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-27:
De endringene som har skjedd innenfor pleie- og omsorgstjenestene gjennom de siste ti årene, har på mange måter vært en boligreform, hvor man har sikret at spesielt beboere på sykehjem har fått mer verdige forhold å leve under. Man har sikret enerom, og man har sikret at man kanskje ikke må bo i lag med andre med en demens eller en uttalt sykdom, som fører til at man, når man bor sammen med vedkommende, får en tilværelse som er uholdbar for den enkelte. Det har i seg selv vært viktig. Men SV har hele tiden vært opptatt av at vi må gjøre de endringer som skjer innenfor den kommunale pleie- og omsorgstjenesten, til mer enn en ren boligreform. Man er nødt til å sikre kvaliteten på tjenestene og sikre et innhold i tjenestene som ivaretar de eldre som har behov for et hjelpetilbud. Det vi ser, er at noe av den mest kompliserte medisinen som gjelder for eldre, behovet for at man har et godt diagnose- og behandlingstilbud, forsterkes med økende alder. Derfor er den rapporten som foreligger fra SINTEF, utarbeidet på oppdrag fra flere, ganske alarmerende. Vi ser at ved en del sykehjem har man en legedekning som tilsier i gjennomsnitt tre minutters tilgjengelighet for hver av dem som har en sykehjemsplass. En del resultater er så graverende som det, og når man ser på hele materialet, kan gjennomsnittet ligge på omtrent ti minutter. Det er naturligvis altfor lite når det vi snakker om her, er noe av den mest kompliserte medisinen. Det er klart at sett i forhold til situasjonen ved sykehusene, at folk innlegges og blir værende på sykehus kortere tid enn før og blir raskere utskrevet til kommunene, og det samme gjelder for sykehjemmene, så er behovet på mange måter større i dag enn tidligere for å styrke legetjenestene ved sykehjemmene. Derfor er det skuffende at sosialministeren ikke i sterkere grad kan gi klare svar på de spørsmålene som har vært stilt gjentatte ganger i denne salen i dag, om Regjeringen vil komme tilbake og sikre en bemanningsnorm knyttet opp mot legetjenestene. Vi må selvfølgelig hindre en situasjon der et stortingsflertall går imot å sikre det på en eller annen måte. For SV vil det være viktig å følge opp denne saken, men vi ønsker naturligvis å gi Regjeringen en sjanse til å være med i diskusjonen om innholdet i forhold til en styrking av legetjenestene ved sykehjem. Men jeg vil fortsatt etterlyse at sosialministeren tar tak i dette. Det er for lettvint å si at en bemanningsnorm i seg selv ikke nødvendigvis løser problemene, for det trenger ikke å bli en minimumsnorm. Når det gjelder legetjenestene, ser vi at det minimum man har i dag, er altfor lite ved en rekke institusjoner. Det er helt klart et behov for å styrke de tjenestene også for å gi en styrking av den kjeden som sosialministeren selv var inne på, og et helhetlig behandlingstilbud til de eldste og dem som har størst behov for det.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-27:
Det er åpenbart at en vesentlig årsak til at man ikke har en bedre tilsynslegedekning ved norske sykehjem, er økonomien. Samtidig avdekkes det gjennom ulike rapporter at dekningen er så dårlig at man er nødt til å få et løft for å sikre kvaliteten på behandlingen i sykehjem og for å kunne sørge for at sykehjemmene settes i stand til å ta hånd om syke pasienter, bl.a. pasienter som skrives ut fra sykehus. Derfor er det viktig å komme i gang med dette arbeidet. Det er viktig å kartlegge på hva slags nivå man bør ha legetjenestene ved sykehjem, hvor mye bedre dekning det bør være, og også hvordan man budsjettmessig skal sikre en inndekning for bedring av kvaliteten på sykehjemstjenester. Jeg registrerer at sosialministeren forsøker å snakke seg rundt det. Men det går det altså ikke an å gjøre. Men det som er mer oppsiktsvekkende, er at Fremskrittspartiet, som har tatt til orde for at man skal ha en bemanningsnorm knyttet til legetjenestene ved sykehjem, nå signaliserer at de vil stemme imot et forslag som nettopp har det som utgangspunkt. Både SV og Arbeiderpartiet har vært helt klar på at vi ønsker å gå veien videre for å sikre at vi får til dette. Men vi ønsker altså en utredning fra Regjeringen for å finne en hensiktsmessig tilnærming nettopp for å komme videre, og det har vi så stort fokus på at vi ønsker at vi får det som egen sak i Stortinget i løpet av 2004. På tross av at flere har oppfordret Fremskrittspartiet til å tydeliggjøre hva de mener, har Fremskrittspartiet fortsatt ikke gitt klarsignal om at de vil støtte det forslaget. Det vil jo være helt meningsløst hvis Fremskrittspartiet skal stemme imot et forslag etter å ha argumentert med at de egentlig er for det. Så nok en gang vil vi fra SV sterkt oppfordre Fremskrittspartiet til å støtte det forslaget som foreligger her, slik at man kommer et skritt videre i forhold til å få til bemanningsnormer når det gjelder legedekningen ved norske sykehjem.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-27:
SV har ikke stilt seg avvisende til at man på en eller annen måte skal finne fram til normtall eller stille krav til kvalitet knyttet opp mot eldreomsorgen, også når det gjelder annet personell enn leger. Men det man kan tenke seg, er at ved å stille krav knyttet opp mot legebemanningen spesielt, vil man nettopp ut fra det kunne utlede behovet for annet personell. Man kan tenke seg at man i sterkere grad tar EKG og blodprøver ved norske sykehjem, man får til en utredning som kanskje i dag skjer på allmennpraktikerens kontor eller i sykehussektoren. Så vil man som en konsekvens av det kunne utlede om det også er behov for andre yrkesgrupper. Én plass må man begynne. Det er klart at det vil være et særdeles radikalt grep hvis denne salens flertall i dag vedtok en type bemanningsnorm knyttet opp mot sykehjemmene som gikk på hvor mange hjelpepleiere vi skal ha, hvor mange sykepleiere vi skal ha, hvor mange assistenter man eventuelt skal ha. Ingen av partiene her, vil jeg tro, er i stand til å komme med den type normtall eller overskue konsekvensene av det. Men en rapport som viser at tilgjengeligheten til legetjenester i norske sykehjem er helt nede i tre minutter pr. uke pr. beboer for personer som har alvorlige lidelser, gjør det for alle åpenbart at tjenestene er sterkt mangelfulle. Det er det vi tar til orde for. La oss begynne i den enden det åpenbart er størst mangler, og jobbe derfra. Men det registrerer vi altså at Fremskrittspartiet ikke vil være med og støtte oss i.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
Jeg vil på vegne av representantene Hallgeir H. Langeland, Siri Hall Arnøy og meg selv fremme forslag om tiltak for å øke bruken av turbiner i lokale vannverk for å utnytte energien til kraftproduksjon.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
På vegne av representantene Lena Jensen, Karita Bekkemellem Orheim, Vidar Bjørnstad og meg selv vil jeg fremme forslag om å revitalisere Kompetansereformen som en utdannings- og arbeidslivsreform.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
På vegne av representantene Ingvild Vaggen Malvik, Kjetil Bjørklund, Heidi Sørensen og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om tiltak for 4 000 nye arbeidsplasser gjennom økt satsing på bioenergi.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2004-03-11:
Heldigvis er det slik at vi lever i et åpent samfunn. Vi lever i et samfunn som er forholdsvis lett gjennomsiktlig, og vi har et storting som gjennom alt sitt virke tilstreber størst mulig grad av åpenhet. Vi har etter hvert fått utviklet et system med høringer i Stortinget, der så godt som alle høringer, så lenge det er praktisk mulig å gjennomføre det, er åpne, og der både presse, publikum og andre inviteres til å være til stede. Samtidig gis det ut oversikt over hvem som kommer til de åpne høringene for enten å bli konfrontert med sine meninger eller tilkjennegi sine meninger. I tillegg blir stort sett alt som er av skriftlige henvendelser til Stortinget, herunder komiteene, registrert i Stortingets journaler og kan tilflyte dem som ønsker å skaffe seg oversikt. Slik jeg har oppfattet det, er det ingen av stortingsrepresentantene, i hvert fall som jeg har fått melding om, som er ille berørt fordi de føler seg presset av representanter som kommer til huset for å gjøre sin mening kjent. Tvert imot er det slik at jeg har følelse av at alle stortingsrepresentantene og alle partiene ønsker at befolkningen på ulike måter skal komme til Stortinget og gjøre sitt syn kjent. Slik skal det være fordi vi ønsker at før Stortinget fatter beslutninger, skal mest mulig av tilgjengelige opplysninger tilflyte stortingsrepresentantene, og derigjennom Stortinget, på en slik måte at det meste skal kunne bli vurdert. Slik sett føler vi i presidentskapets flertall at så godt som alle hensyn er tatt for at vi skal ha et storting som ikke forsøker å lukke seg på noen som helst slags måte. På den bakgrunn synes flertallet i Stortingets presidentskap at forslaget om å utarbeide et register for såkalte lobbyister vil være unødvendig og skape et unødvendig byråkrati. De som ønsker å holde sin aktivitet skjult i forhold til Stortinget, vil kanskje trekke virksomheten ut fra Stortinget, enten til den private sfære eller på annen måte, for å unngå å bli registrert i et slikt register. Det synes vi vil være en uheldig utvikling og en uheldig konsekvens av et slikt register. Stortingets presidentskap har dermed gjennom flertallsbeslutning innstilt for Stortinget ikke å etablere et slikt register. Vi ser heller ikke at det blir noen større grad av åpenhet gjennom en slik etablering, og foreslår derfor forslaget avvist.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2004-03-11:
Stortingets presidentskap ber i dokumentet i dag om en betydelig ekstrabevilgning til Mehamn-kommisjonen. Jeg finner derfor grunn til, fordi beløpet er så stort, å redegjøre for Presidentskapets begrunnelse for at man har villet imøtekomme det behovet som kommisjonen har anført at den har. Både Stortinget, Stortingets kontroll- og konstitusjonskomite og Stortingets presidentskap har vært opptatt av at vi ved oppnevningen av denne granskingskommisjonen ikke skulle la noe stå uprøvd i forhold til å søke å finne fram til bakgrunnen for og årsaken til Mehamn-ulykken. Det har som konsekvens at vi har måttet gi Mehamn-kommisjonen ganske store fullmakter med hensyn til å innhente informasjon der det var mulig å finne den. Når da kommisjonen kommer til Presidentskapet og søker om å få utsatt fristen, fordi den føler behov for å gjøre ytterligere undersøkelser, foreta ytterligere tekniske beregninger som er forholdsvis kostbare, har altså Stortingets presidentskap enstemmig funnet at det er noe som vi må gi tillatelse til. Det har en budsjettmessig konsekvens å forlenge fristen for avgivelse fram til 31. desember 2004. Vi innstiller på dette overfor Stortinget fordi vi ønsker at ikke noe skal være uprøvd i forsøket på å finne årsaken til og bakgrunnen for denne forferdelige flyulykken. Vi ber derfor om Stortingets tilslutning til en forholdsvis betydelig budsjettmessig økning og mulighet til å disponere midler på dette årets budsjett. Vi foreslår beløpet forhøyet med 8 592 000 kr, og ber om å få Stortingets tilslutning til denne tilleggsbevilgning.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2004-03-11:
Jeg merket meg statsråd Frafjord Johnsons orientering om hennes vurdering og hennes og Regjeringens politikk i forhold til de strategiske investeringene. Statsråden sa i sitt innlegg at hvis man ønsket dette ytterligere klarlagt, kunne man være villig til å komme tilbake til dette i revidert nasjonalbudsjett. For min del må jeg si at i et spørsmål der det er ulik fortolkning av hva som er praksis etter gjeldende instruks, vil det være meget fornuftig gjennom konkret behandling i Stortinget, der også utenrikskomiteen er involvert, å skaffe seg et fundament for den politikken man ønsker å føre i framtiden. Det dreier seg om såpass store midler og såpass høy risiko at jeg tror det vil være fornuftig.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
Jeg ble utfordret til å foreta en klargjøring. Jeg mener at jeg hadde klargjort dette i innlegget mitt. Vi mener at det hadde vært interessant om Riksrevisjonen, noe vi ber om, vurderer å utvide informasjonen, og vi har i en flertallsmerknad klargjort hvilken informasjon vi etterlyser – og den informasjonen mener jeg burde være av interesse for flere. Jeg sa i innlegget mitt at noe av denne informasjonen kan man få gjennom forvaltningsrevisjonen. Men gjennom også å få ytterligere informasjon i Dokument nr. 1 kan en se feltet i en større helhet og ha muligheter til å få informasjon oftere. Så ble jeg utfordret på dette med Riksrevisjonens kriterier. Svaret mitt er at hvordan Riksrevisjonen utøver sin virksomhet, er det altså opp til Riksrevisjonen å vurdere og ikke opp til Stortinget å vurdere. Så er det riktig at spørsmålet om samsvar mellom ressurser og pålagte oppgaver kan være av politisk natur. Riksrevisjonen skal sjølsagt ikke drive politisk revisjon. Men det er også i mange tilfeller et åpenbart og klart, og ikke av politisk natur, manglende samsvar mellom ressurser og pålagte oppgaver. Da er det en mulighet for Stortinget til å gripe fatt i det og korrigere kursen. Og jeg vil igjen presisere at det er et flertall som står bak disse vurderingene.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2004-03-11:
Eg vil innleia med å støtta opp om den tilnærminga saksordføraren har valt i denne saka, med å fokusera på at talet på oppmodingsvedtak er høgare i førre sesjon enn nokon gong før, altså 247 vedtak. For mange slike vedtak kan, slik saksordføraren har sagt og Presidentskapet har peika på, gjera at kvart vedtak får mindre betydning og tyngd. Det er ikkje bra for Stortingets rykte og autoritet. På den eine sida bør Stortinget vera mykje meir varsam med bruken av oppmodingsvedtak. Samtidig er det klart at oppmodingsvedtak er forpliktande for Regjeringa og skal følgjast opp. Respekt for Stortingets vedtak er ein nødvendig føresetnad for at demokratiske system skal ha legitimitet. Dersom eit vedtak av ein eller annan grunn ikkje lèt seg realisera, skal Regjeringa koma tilbake til Stortinget når det er klart, ikkje venta til fristen for å følgja opp vedtaket er passert. I ein del av sakene som er omhandla i innstillinga, har komiteen delt seg i eit fleirtal og eit mindretal. I dei fleste tilfelle der regjeringspartia har lagt inn mindretalsmerknader, er det fordi fleirtalet og mindretalet har ulike tolkingar av kva oppfølginga bør vera. Eg vil nok få gje uttrykk for at eg meiner kontrollkomiteen ikkje bør kritisera ei oppfølging i tilfelle der det er ulike politiske skjønn om kva som er rett oppfølging, og det er nok tilfellet i nokre av desse sakene. Eit eksempel er saka om strømnettet, som ligg til behandling i energi- og miljøkomiteen. Eit anna døme er spørsmålet om kor omfattande omtalen av oppfølginga av barnevernsvedtak skal vera i proposisjonen. Her føler eg nok at opposisjonen har konstruert ei sak. Det er fleire saker eg meiner er av dette slaget, slik det går fram av innstillinga. No er det jo opp til opposisjonen å velja kva for standard ein skal leggja til grunn, og om ein vil bruka kontrollmekanismane i saker som dreier seg om ulike politiske tolkingar. Eg vil nok oppfordra til at ein ropar ulv noko sjeldnare, og sparer dei sterke orda til saker som verkeleg er alvorlege.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2004-03-11:
Denne forvaltningsrapporten skal gje Stortinget eit realistisk, sant bilete av staten som eigar i ymse selskap. I praksis vil det bety på kva måte statsrådane forvaltar eigarskapen i mange forskjellige selskap på vegner av det norske samfunnet, representert ved Stortinget. Dette er ei stor oppgåve, som Riksrevisjonen i denne rapporten forsøkjer å gje oss eit bilete av. Eg vil seia at Riksrevisjonen i stor grad har lukkast med dette. Fleire talarar har vore innom det som gjeld den store helsereforma, og ho vert sett nøye på i denne rapporten. Det er viktig og nødvendig, har det vist seg. Eit av momenta der er kjøp av konsulenttenester. Dette er eit tema som eg kjenner godt igjen frå mitt arbeid med revisjon og kontroll i eige fylke. Når det gjeld det at alle, unnateke Helse Midt-Noreg, lét vera å bruka skriftlege kontraktar ved bruk av slike tenester, vil eg seia at det kan berre skje der revisjon og kontroll ikkje er til stades eller ikkje fungerer godt nok. Det kan sjå ut som om det at sjukehusa vart fristilte som føretak, har freista nokon til å tru at det vart fritt fram i forhold til då det var fylkeskommunal eigarskap. Eg reknar med at praktiseringa av lova om offentlege innkjøp vert sjekka på nytt av revisjonen om ikkje så lenge i dei føretaka som har hatt mangelfulle rutinar på dette området. Dette er eit godt døme på at kontroll og revisjon faktisk kan gje ei betre forvaltning, og det er jo målet. Kodepraksisen i Helse Sør, som òg har vore omtala tidlegare, i høve til innsatsstyrt finansiering har Riksrevisjonen ofra stor merksemd – og med rette. Eg må vel seia at departementet har greidd å rydda opp i dette etter kvart og varsla gjennomgang av systemet, og det er bra. Men eitt punkt eg har merka meg, og som eg føler meg uroa over, er kombinasjonen av revisjon og rådgjeving, òg i denne samanhengen i føretak. Generelt er ikkje denne kombinasjonen god, det gjeld så vel i kommunar og fylkeskommunar som i staten. Dei siste åra har også vist oss at private revisjonsfirma i inn- og utland har lite å gå på her når det gjeld integritet og si frie stilling, også i høve til private verksemder. Igjen – revisjonen skal vera omverdas tryggleik for at ting går rett og riktig for seg. Det er mange selskap der staten er eigar eller deleigar, som er omtala i rapporten. Eit av dei som er nemnde her, er Moxy Trucks AS. Riksrevisjonen har kontrollert salet av statens aksjar i den bedrifta. Eit av momenta i den prosessen er samanblanding av roller som styremedlem på den eine sida og at same person utfører oppdrag for styret i form av konsulenttenester på den andre sida. Eg er glad for at departementet har teke tak i dette, både i dette tilfellet spesielt og på generell basis. Ein bør unngå blanding av roller. Der det er såkalla Tordenskiolds soldatar i styre og råd, i bedrifter og dotterbedrifter, ja, så er mistanken der med ein gong. Eg seier ikkje at det alltid skjer overtramp i slike samanhenger, men praksis har vist oss at ein bør luka ut denne faren når ein tek nye val.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-03-11:
Ordningen med anmodningsvedtak er etter mitt syn en viktig demokratisk ordning og et godt demokratisk virkemiddel. Det finner over tid sin balanse. Balansepunktet tror jeg er meget avhengig av hvorvidt vi har en flertallsbasert eller en mindretallsbasert regjering. Men ordningen som sådan er god. Jeg synes også det er en god ordning at anmodningsvedtakene som er fattet, blir fulgt opp systematisk, slik det gjøres i denne saken. Det kan være riktig at det kan være vanskelig for Regjeringen å ha oversikt over en flora av anmodningsvedtak, men i hovedsak er det to strategier å velge mellom ut fra et slikt utgangspunkt. Den ene er å ignorere, utsette og forhale. Den andre er aktivt å følge opp, herunder melde tilbake om man har forsinkelser. Avhengig av hvilken strategi som velges, er iallfall dette en anledning til å dele ut politiske kort, både gule kort og, hvis mengden gule kort blir stor nok, etter hvert røde kort. For min del vil jeg kommentere to gule kort som er utdelt under Utdannings- og forskningsdepartementets område. Det ene gjelder anmodningsvedtak om å få en plan for bygging av studentboliger. Der er et flertall svært kritisk til at dette ikke er fulgt opp på en måte flertallet mener er forsvarlig. Men også regjeringspartiene, som er i mindretall, uttaler seg slik at det faktisk langt på vei blir en enstemmig komite som er lite fornøyd med Regjeringens oppfølging når det gjelder plan for bygging av studentboliger. Det bør Regjeringen og statsråden merke seg, og det går jeg ut fra at de gjør. Det andre gule kortet gis i den første saken som er nevnt under Utdannings- og forskningsdepartementets område. Det gjelder å følge opp med lovproposisjon om skolemiljøutvalg. Den er nå blitt et år forsinket. I forhold til å holde oversikt og ha fokus i forhold til å prioritere oppfølging av anmodningsvedtak er dette et dårlig eksempel og fortjener et gult kort. Denne regjeringen skryter jo på seg et stort engasjement for å fjerne mobbingen i norsk skole. Det at vi tidligere har fått vedtatt en ny paragraf i opplæringsloven, kapittel 9 a om elevenes skolemiljø, er ett viktig tiltak. Men det er også viktig at de virkemidlene som skal følge loven, kommer på plass og ikke blir liggende på vent. I den forbindelse er lovproposisjonen om å få et regelverk og et forskriftsverk om hvordan skolemiljøet skal virke, og ikke minst hvordan elevene selv kommer med i skolemiljøarbeidet, særdeles viktig å få på plass, og det er svært uforståelig at Regjeringen ikke har fulgt dette opp på en langt mer aktiv måte enn det som fremvises.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2004-03-11:
Når kontroll- og konstitusjonskomiteen årlig gjennomgår fortegnelsen over anmodnings- og utredningsvedtak, viser det seg dessverre år for år at Regjeringen ikke i tilstrekkelig grad gjennomfører de vedtak som Stortinget fatter. Dette er etter min oppfatning ikke bra. Det er ikke bra for politikken, og det er ikke bra for politikkens omdømme. Det er nå en gang slik at folkets oppfatning er den at de vedtak som Stortinget fatter, skal gjennomføres. Det er på en måte den forutsetningen som ligger til grunn. Riktignok foregår det i dag, som vi også har hørt fra denne talerstolen, en debatt omkring i hvilken grad Stortinget skal vedta denne type anmodningsvedtak, men det er hevet over tvil at Stortinget kan vedta saker og utforme politikken i den grad Stortinget selv ønsker det. Som saksordfører helt riktig presiserte i sitt innlegg, har Stortinget instruksjonsmyndighet. Makten skal ligge her, i denne sal, hos folkets representanter. Når Stortinget har fattet vedtak, er det Regjeringens ansvar å gjennomføre disse, med mindre man ikke ettertrykkelig varsler Stortinget at man ikke har det til hensikt, og hvorfor man ikke har det til hensikt. Det at det foregår en debatt i dag om i hvilken grad Stortinget bør fatte denne type vedtak vi snakker om her, er ikke til hinder for, og det fratar selvsagt ikke Regjeringen ansvaret for å følge opp de vedtak som faktisk fattes. Årets gjennomgang av statusen for de ulike anmodnings- og utredningsvedtakene viser at det er manglende oppfølging av et betydelig antall saker. Slik Fremskrittspartiet ser det, er dette et uakseptabelt forhold. Regjeringen må forholde seg til Stortingets vedtak og følge disse. Det er ikke slik at Regjeringen selv kan velge hvilke av Stortingets vedtak man ønsker å etterkomme, og hvilke man ikke ønsker å gjennomføre. Dette burde være en selvfølge. Selvsagt ser også vi i Fremskrittspartiet at det kan oppstå forhold som gjør at Regjeringen finner det vanskelig eller lite ønskelig å gjennomføre et vedtak fattet av Stortinget. Men da må man i hvert fall som et minimum komme raskt tilbake til Stortinget og melde fra om dette, slik at Stortinget på nytt kan vurdere hva som skal gjøres i saken. Uansett er det fullstendig uakseptabelt at vedtak blir liggende i en skuff i årevis, for til slutt å bli glemt. En annen tendens som man kan se ut fra denne rapporten, er at en rekke saker blir varslet med tidsfrister og blir bebudet for Stortinget, men at fristene stadig forskyves, slik at det kan drøye år før Regjeringen får iverksatt det som var Stortingets intensjon og vedtak. Det er også flere saker som er bebudet fra Regjeringens side, som man ennå ikke kan finne i bebudelseslisten. Fremskrittspartiet forventer at når sakene som er bebudet, ikke kommer i henhold til den frist som er satt, vil Regjeringen varsle Stortinget om dette. Slik vi derfor ser dette, er det veldig viktig at Stortinget følger den praksis som her foreligger, at man årlig følger opp status i de ulike forslagene som er vedtatt. Komiteen har behandlet vedtakene, og det som er våre bemerkninger til de ulike vedtakene, står å lese i innstillingen.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2004-03-11:
Vi følger oppfordringen fra saksordføreren om å ta debatten i Odelstingets møte, men jeg fremsetter formelt det forslaget som kommer fra oss i innstillingen.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2004-03-11:
Det er korrekt.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2004-03-11:
Saksordføreren hadde en glimrende gjennomgang av sakens realiteter. Jeg skal ikke gjenta alt det. Det jeg særlig har lyst til å rette oppmerksomheten mot, er denne endeløse rekken av prosjekter og planleggingsprosjekter som Forsvaret åpenbart har satt i gang. Som vi hørte, ble det igangsatt et økonomiprosjekt i 1996 og et lønnsprosjekt i 1997. Disse ble underveis endret, utvidet og til slutt slått sammen i 1999. I 2000 ble hele prosjektet terminert. Så satte man i gang et nytt informasjonssystem som man kalte Prosjekt Golf. Nå sier ikke jeg at det er noe negativt ved Prosjekt Golf. Det jeg ønsker å fokusere på, er denne endeløse rekken av prosjekter og planleggingsprosjekter i Forsvaret. Riksrevisjonen har gått igjennom denne rekken, og de har avdekket at dette arbeidet helt åpenbart ikke har vært gjort på en effektiv måte. Det levner ingen tvil om at oppfølgingen og planleggingen av disse prosjektene har vært kritikkverdig. For meg er det helt åpenbart at når man står overfor en slik rekke av prosjekter som blir terminert, utvidet, endret, nedlagt, nyopprettet osv., er det et forhold som ikke sikrer en effektiv gjennomføring av dette arbeidet. Jeg synes det er særlig bekymringsfullt å høre og også få bekreftet at en del av dette skyldes at det har vært uenighet internt i Forsvaret. Dette er forhold som burde vært avklart i forkant, før man kom så langt i disse prosjektene. I perioden fra og med 1997 til og med første halvdel av 2002 har det blitt disponert 268 mill. kr på disse prosjektene, uten at de er ferdig utviklet eller satt i drift. Det er en ikke ubetydelig sum penger. Jeg tror det er all grunn til å stille spørsmål om hvorvidt en del av disse pengene i det hele tatt kan sies å ha hatt noen nytte, nettopp fordi målene og strategiene stadig er endret, prosjektene er endret, nedlagt, og det er opprettet nye. Jeg tror derfor at saksordføreren har godt belegg for det hun sa, at dette kan anses som sløsing med skattebetalernes midler. Det er bekymringsfullt. Så hørte vi representanten Martin Engeset, som sa at «det som er spist, er spist». Det kan man si, for dette er åpenbart en slik kost som man ikke kan gjøre noe med i ettertid. Men jeg tror det er helt avgjørende for Forsvaret at man tar dette ad notam, og at man også fra departementets side sørger for at man ikke kommer i slike situasjoner igjen.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
Som det har vært understreket fra flere talere, bl.a. fra saksordfører, er stortingsmeldingen om anmodnings- og utredningsvedtak et av de viktigste redskapene vi har for å sørge for at samspillet mellom storting og regjering foregår på en tilfredsstillende måte. Jeg skal ikke gjenta alt det utmerkede saksordføreren sa i sitt innlegg, men jeg vil gå inn på to enkeltvedtak. Det første er vedtak nr. 324, der Stortinget har bedt om at Regjeringen tar initiativ i forhold til en sak, f.eks. gjennom organisasjoner som WTO og OECD, som er nevnt i vedtaket. Da er det etter vårt skjønn ikke tilstrekkelig fra Regjeringens side å si at det ikke er mulig å gjøre dette gjennom de organisasjonene Stortinget har nevnt som eksempel. Jeg vil understreke at det er en samlet komite som i dette tilfellet understreker Regjeringens plikt til å informere Stortinget og innhente ny instruks dersom Stortingets forutsetninger ikke gjennomføres. Det er flere eksempler i meldingen på denne typen vedtak, der Stortinget har hatt en tydelig intensjon, og der svaret etter vårt skjønn overhodet ikke er godt nok, i forhold til å si at denne intensjonen ikke er mulig å gjennomføre, der Regjeringen helt klart burde ha kommet tilbake og bedt om et nytt vedtak. Så vil jeg knytte noen korte kommentarer til vedtak nr. 402 og komiteens merknader der. Dette blir nok mer en kritikk av en unøyaktighet fra komiteens side, i hvert fall fra vår side, enn fra Regjeringens side. I merknadene til vedtak nr. 402 sier vi: «Komiteen forutsetter at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en melding om kirkeøkonomien i løpet av våren 2005.» I det opprinnelige stortingsvedtaket har man bedt om en gjennomgang i revidert nasjonalbudsjett og i kommune-proposisjonen. I hvert fall fra SVs side har det ikke vært intensjonen at komiteen skal begynne å be om eksplisitte stortingsmeldinger i saker der fagkomiteene ikke har presisert at det er en slik type gjennomgang de ønsker. Jeg vil bare klargjøre at for vår del er det ikke meningen å si at det må være en stortingsmelding, men at man ønsker en tilbakemelding til Stortinget i denne saken.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
Saksordføreren hadde en utmerket gjennomgang av saken. Jeg har ingen problemer med å slutte meg til både den og til representanten Røds gjennomgang, med den presisering at for SVs del er det selvsagt sløsingen med fellesskapets ressurser – og ikke skattebetalernes midler – som er vårt hovedfokus i saken. Statsråden framhevet tidligere i dag, under debatten om Dokument nr. 1 fra Riksrevisjonen, at Program Golf var det viktigste tiltaket statsråden hadde for å unngå anmerkninger og få saker «til observasjon» fra Riksrevisjonen i forbindelse med neste Dokument nr. 1. Da er det jo en utfordrende jobb statsråden har, det må det være lov å si. Riksrevisjonens rapport gir ikke et flatterende bilde av Prosjekt Golf og dets forløpere fram til i dag. Forsvaret framstår som en etat som på grunn av indre uenigheter sløser med fellesskapets ressurser. Jeg er svært glad for at det er en samlet komite som forutsetter at Regjeringen orienterer Stortinget om framdrifts- og kostnadsutviklingen i forhold til gjennomføringen av prosjektene i Program Golf innen utgangen av 2004, og jeg håper at statsråden også her fra talerstolen kan bekrefte at det er noe hun ser seg i stand til å gjøre. Selv om representanten Engeset framhevet at man har tatt kritikken på alvor, og at det er grunn til å ha tillit til at Program Golf nå er på rett spor, er det vanskelig å ha den tilstrekkelige tillit, med den forhistorien som dette programmet har. I brev datert 5. februar 2004 til komiteen kommer statsråden også inn på det faktum at forsvarssjefens egen internrevisjon i praksis avdekket de aller fleste problemene som Riksrevisjonen har tatt opp, også i forkant av Riksrevisjonens rapport. Det er selvfølgelig godt å se at Forsvaret også selv var klar over at ikke alt var i orden i forbindelse med Program Golf. Jeg lurer på om statsråden også kan kommentere i hvilken grad den type funksjon, den type internkontroll som forsvarssjefens internrevisjon er, er videreført i Forsvaret i dag, med tanke på framtiden, bl.a. for Program Golf.
Inge Lønning (Høyre), 2004-03-11:
Problemstillingene rundt investitur og oppløsningsrett er viktige og interessante, men har en så vidt løs tilknytning til denne saken at jeg ikke ser det særlig formålstjenlig å forfølge det og føre den debatten på det grunnlaget vi har foran oss i denne sak. Det får vi anledning til å komme tilbake til i annen sammenheng. La meg også si at selv om jeg deler fotballinteressen med andre representanter i denne sal, er jeg ikke sikker på at denne språkbruken med gule og røde kort er spesielt velegnet til å få frem hva saken dreier seg om. Det er nemlig slik, hvis man skal forfølge analogien som representantene Sortevik og Hagen har brukt, at på fotballbanen innveksles to gule kort automatisk i et rødt. Det er ikke slik at man kan utstede et ubegrenset antall gule kort. Når dette er litt viktig, er det fordi vårt system hviler på den forutsetning at enten har en statsråd Stortingets tillit, eller så har en statsråd ikke Stortingets tillit. Det går ikke an å ha halvveis tillit, kvart tillit eller en tredjedels tillit. Det er Stortinget selv som til enhver tid svarer ja eller nei, implisitt eller eksplisitt, på det spørsmålet. Det finnes ikke gradert tillit. Stortinget kan heller ikke styre på den måten ved mishags- eller bifallsytringer. Så til det som jeg egentlig bad om ordet for, nemlig representanten Hagens henvisning til et konkret eksempel i komiteinnstillingen som jeg synes er interessant, og som det er verdt å gå et lite skritt videre på. Det gjelder vedtak nr. 612 av 19. juni 2003, omtalt på side 9 i komiteinnstillingen. Jeg oppfattet representanten Hagen slik at han nevnte den saken som et eksempel på noe som på en måte setter ut av kraft de normale spilleregler som forutsetter utredning som grunnlag for lovvedtak eller forskriftsendringer. Etter mitt skjønn er saken velegnet nettopp som eksempel på hvordan Stortinget ikke bør utøve sin instruksjonsmyndighet eller lovgivningsmyndighet. Det er nemlig i sin alminnelighet veldig lite tilrådelig å begynne med et vedtak og deretter be om å få premisser for vedtaket. Det er vanlig både utenfor og i denne sal at man ber om premissene først, og trekker konklusjonen etterpå. Og etter mitt skjønn er denne saken et veldig godt og advarende eksempel på hvor galt det kan gå, når man med den begrunnelse at det haster – og i dette tilfellet var dette dagen før Stortinget gikk fra hverandre – insisterer på at dette måtte iverksettes i løpet av sommerferien. Slik bør Stortinget i fremtiden ikke agere. Intensjonen bak vedtaket var helt utvilsomt god, men det er et klassisk eksempel på et forhastet vedtak. Og jeg er slett ikke sikker på at det i alle tilfeller er slik at det er en formildende omstendighet at intensjonen er god. For en lovgiver er det snarere en skjerpende omstendighet.
Inge Lønning (Høyre), 2004-03-11:
Det er ingen uenighet mellom stortingspresidenten og meg når det gjelder vurderingen av viktigheten av investitur og oppløsningsrett. Min merknad var bare at skal man føre den debatten, trenger vi et annet grunnlag enn en komiteinnstilling som tross alt ikke dreier seg om det, for da dreier det seg om grunnlaget for å vurdere grunnlovsendringer. Jeg bad om ordet for å gi en kort kommentar til representanten Hagens svar når det gjelder vurderingen av vedtak nr. 612. Det svaret forvirret meg litt, fordi det egentlig er i strid med det Hagen selv har vært med på å skrive inn i komiteinnstillingen. For den kritikk som rettes i komiteinnstillingen, er bare en kritikk for at Regjeringen har vært for sen med å gjennomføre høringsrunden, dvs. man forutsetter at det måtte gjennomføres en høringsrunde, hvis jeg leser det riktig. Så her tror jeg at nærhukommelsen må ha spilt representanten Hagen et lite puss.
Erna Solberg (Høyre), 2004-03-11:
Jeg er enig med representanten Hagen i at når Stortinget har fattet et klart vedtak, vil f.eks. utredningsinstruksen ikke nødvendigvis være av samme betydning. Men når Stortinget vedtar tette tidsfrister for å levere utredninger tilbake til Stortinget, gjelder selvfølgelig utredningsinstruksen, og da skal vi belyse ganske mange sider. Først skal vi forsøke å finne ut hva slags tiltak vi skal sette i gang, og så skal vi også belyse konsekvensene av det, etter utredningsinstruksen. Det er mer min observasjon at jeg tror ambisjonsnivået for hvor fort vi kan gjøre en del ting, også setter grenser for andre ting som Stortinget har vært opptatt av at vi skal gjennomføre, bl.a. utredning av likestillingsspørsmålene og de regionalpolitiske virkningene. Og siden jeg var med på å vedta å instruere en tidligere regjering om å endre utredningsinstruksen slik at de regionalpolitiske virkninger skulle tas inn, husker jeg hvilken forventning man på det tidspunktet hadde om at Stortinget da skulle få bedre beslutningsgrunnlag i forhold til reformer. Og da må man ikke ta vekk det grunnlaget ved å sette for korte tidsfrister for utredningene. Så har jeg et spørsmål som jeg tror er vesentlig, og det er knyttet til det eksempelet som jeg og også representanten Hagen brukte, nemlig vedtaket om å gjøre noe med familiegjenforeningsreglene. Det er nemlig slik at det er lover som er vedtatt her, og man står i et juridisk forhold til lovvedtakene som er fattet i Stortinget, og det er verbalvedtakene, som fattes som et krav til Regjeringen. Det er selvfølgelig et problem hvis vi skal avskjære enhver høring f.eks. om en regelverksendring, når lovvedtakene i Stortinget forutsetter at det skal være det. For øvrig: I den aktuelle saken ble det fra Stortingets talerstol grundig gjennomgått hva vi kom til å gjøre. Og det var ingen innvendinger, med unntak av fra Fremskrittspartiet, mot at vi faktisk måtte ha høring på det tidspunktet, og at vi måtte få avklart forholdet til internasjonale konvensjoner, for internasjonale konvensjoner står over Stortingets anmodningsvedtak til en regjering. Hvis vi gjennom et vedtak som fattes i Stortinget, f.eks. bryter Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, er altså det vedtaket de facto ikke gyldig som reguleringsvirksomhet gjennom en forskrift fra oss, fordi vi har inkorporert med forrang Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, og den går foran på disse områdene. Derfor er det viktig å se at det er flere områder som Regjeringen og Stortinget kommer borti, som vi har avgitt myndighet på til rettsvesenet gjennom menneskerettighetslovgivningen, og som dermed også gjør at det er viktig at vi ser når vi når grensegangene mot spørsmål som er regulert på andre områder.
Erna Solberg (Høyre), 2004-03-11:
Jeg vil bare si noe angående akkurat den aktuelle saken vi har diskutert – indirekte som eksempel på prinsippsaken. Det var jo en ekstraordinær sak i forhold til Stortinget. Den ble behandlet på under ti dager i Stortinget. Departementet ble bedt om å uttale seg om saken. Vi hadde under 48 timer til å gi en uttalelse i forhold til saken, og vi anbefalte da at spørsmålet burde utredes nærmere før det ble fattet et endelig vedtak. Når så et enstemmig storting gikk inn for å fatte det vedtaket, ble det også sagt klart i debatten nettopp at det var en premiss at det skulle være høring, og at vi måtte ta en runde knyttet til menneskerettighetsspørsmålene. Nå har vi gjennomført høringen, og vi forbereder å komme tilbake til Stortinget med oppfølgingen av den saken i forbindelse med at vi kommer med saker knyttet til utlendingsloven relativt raskt. Da vil man jo enten rapportere tilbake at man vil gjennomføre det som er vedtatt, eller man vil rapportere hvilke endringer som må gjøres for at man kan gjennomføre det som er intensjonene i forslaget.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-03-11:
Jeg merket meg at helseministeren viste til at det nå er flere som arbeider med å se på ISF-systemet, og som representerer sykehusene, Legeforeningen og flere. Jeg kunne tenke meg å spørre helseministeren om han vil vurdere om den nye organisasjonen for de private sykehusene, PRISY, også eventuelt kan bli trukket med i det arbeidet. Når det gjelder alt som har med ISF å gjøre, er det viktig at man får best mulig innspill. Jeg vil derfor spørre helseministeren, som sagt, om han kunne tenke seg å vurdere om ikke også PRISY kunne bli med i det arbeidet, på lik linje med de øvrige.