trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Det er ikkje noko hyggeleg å vere med og forlengje møtet på denne tida av døgnet, men ein del av det representanten Enoksen sa, krev at ein tek til motmæle. Når representanten Enoksen framstiller dette som ein svart dag for norsk landbruk og for Distrikts-Noreg, er det fullstendig feil. Det verste vi kan gjere for norsk landbruk og for Distrikts-Noreg, er jo å late som ingenting og ikkje gjere noko som helst, som Senterpartiet har ein tendens til – å ville bevare det beståande og ikkje sjå på kva som krevst av endringar, er kjenneteiknet til Senterpartiet. Det er jo snarare tvert om slik at ein skal vere glad for at Stortinget har tatt inn over seg at det trengst endringar. Og dersom vi ikkje gjer desse endringane no, som vi har vore inne på fleire gonger i denne debatten, er det å gå mot eit stup som vi kjem til før eller sidan, og då har vi ingen kontroll eller styring på kva veg ein ramlar. Så eg trur vi skal vere glade for at nokon tek ansvar og set i gang ein prosess som no har stått stille i to år på grunn av at Bondevik-regjeringa ikkje har følgt opp det ein starta med i 1986.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-06-15:
Vi får mange henvendelser fra hele landet i saker som denne. Det fikk vi da vi hadde meldingen til behandling, og det får vi nå. Og det er ingen av dem som henvender seg til oss, som synes at dette er greit. Vi har ikke fått noen henvendelser hvor en har sagt at Senterpartiet og de andre sentrumspartiene nå skal gå i forhandlinger og gå tilbake på det vi har sagt, at dette ikke er bra nok. Det er full enighet om at dette er dramatisk for norsk landbruk, og det er ikke få vi har fått henvendelser fra. Opseth påstår fortsatt at det er de som står for det vi ble enige om i forbindelse med meldingen. Ansgar Gabrielsen har ikke vært så triumferende i dag når han har beskrevet hva som har skjedd med Arbeiderpartiet siden 9. mai. Men jeg tror – og det er min bestemte oppfatning – at det er denne beskrivelsen som er rett: Arbeiderpartiet har lagt fram et forslag til jordbruksoppgjør som muligens Høyre hadde tort å legge fram – men sannsynligvis tøffere enn det Høyre hadde tort å legge fram. Og siden vi trodde at vi hadde kommet til en enighet med Arbeiderpartiet som holdt vann, er det da jeg sier at neste gang må vi tinglyse avtalene vi har med Arbeiderpartiet. Og sånn kan vi ikke ha det i Stortinget. Så må vi få lov til å si fra om at inntektsmålsettingen ikke bare var ment for de aller største brukene, den var ment ned til «de bruk», som det er formulert, «der jordbruket bidrar vesentlig til inntekt og arbeid». Og det er ikke bare de brukene som er over to årsverk. Det er de brukene som er ryggraden i distriktsjordbruket, som har allsidig produksjon, og som vi nå får beskjed fra om at også de går kraftig ned i inntekt, til tross for at det var dårlig nok fra før.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-06-15:
Norge er medlem av WTO. Vi er med der fordi vi vil ha kjøreregler for internasjonal handel, og mange ganger har vi sagt at de kjørereglene er viktige ikke minst for de små landene. De kjørereglene skal beskytte næringslivet i landene mot konkurranse som ikke er lovlig, og det å sende varer inn i et annet lands område til en pris som er lavere enn det som kan forsvares, er å betrakte som dumping. Da komiteen var hos HSH, fikk vi lagt fram prisundersøkelser som viste at om vi satte inn en pris på null kroner pr. kg til norske matvareprodusenter, så ville produktene likevel fortsatt bli altfor dyre i forhold til dette. Senterpartiet har dokumentasjon som tyder på at prisene på den svenske siden av grensen er langt, langt lavere enn det som kan tillates ut fra WTOs regelverk. Og det skal vi legge fram. Jeg har brukt som eksempel at hvis vi i Norge la ut laks til salg i store mengder på norsk side av grensen til 20 kr pr. kg, når 50 kr pr. kg var vanlig pris, kom vi til å bli anklaget for dumping. Jeg tror at den handelen som nå er i ferd med å utvikle seg i og med utbyggingen på svensk side, kan bli et langt, langt større problem for oss hvis vi ikke reagerer nå. Derfor har vi tatt opp denne saken i dag, bl.a. ut fra det vi hørte på radioen i morges fra Kjell Opseth, at nå må vi ned på svenske priser. Men svenske priser er ikke bare én pris, det er et helt spesielt prisnivå inn til den norske grensen, og jeg snakker ikke om Strømstad.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-06-15:
Grunnen til at vi er skeptiske til samdrifter, er at det har landbruket vært, det har staten vært, det har flertallet i denne salen vært, fordi en har sett at det å drive sin egen gård, drive i sitt eget fjøs, er noe helt annet enn å bygge ut store fjøs som om noen år blir til ett fjøs og ikke lenger er samdrift. Vi ser at det blir store strukturomlegginger i landbruket framover hvis det ikke blir innført begrensninger, og det er ikke mer enn én uke siden det var et stort flertall i Stortinget som mente at vi trengte begrensninger på samdrifter når det gjelder volum, og når det gjelder antall deltakere. Og det mener vi fortsatt, og vi får sterke signaler utenfra om det. At folk ringer til Høyre og sier at det er fint at Høyre nå har fått nakketak på Arbeiderpartiet, er det klart at Høyres medlemmer er glad for – det fins jo mange medlemmer av Høyre. Jeg syns det er kjekt for representanten Gabrielsen at han får de telefonene. Og representanten Gabrielsen har da hatt en fin tid, fordi det har skjedd det som har skjedd med Arbeiderpartiet den senere tiden. Når det gjelder spørsmålet om hvorfor vi ikke har lagt fram et detaljert opplegg for inntektsmulighetene i landbruket neste år, er det fordi vi ikke er på Stortinget for å sitte og lage beregninger og komme med disse detaljene. Det skal andre gjøre. Vi skal trekke opp de politiske retningslinjene for jordbrukspolitikken, og vi skal godkjenne jordbruksforhandlingene og resultatet derfra. Det er det vi nå har foreslått, og vi ser at det som kommer, ikke er i samsvar med de retningslinjene flertallet har trukket opp, og som ble godkjent i Stortinget 9. mai. Derfor har vi sagt at Regjeringen får starte forfra, finne fram innstillingen, prøve å lese den og så gjennomføre forhandlingene fram til 15. juli.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-06-15:
Før det ble bestemt at landbruksmeldingen ikke skulle trekkes, hadde vi en del møter med Arbeiderpartiet for å finne ut hva som kunne forandres den ene eller andre veien, for at vi kunne stå sammen om en innstilling til landbruksmeldingen. Og et av punktene som Arbeiderpartiet gav litt på, var at distriktshensynet skulle forsterkes, altså betydningen av distriktsjordbruket. Nå har da komiteen, med unntak av Fremskrittspartiet, sagt at det ser ut som at vi ikke helt har lyktes med det. Departementet skal derfor til de neste forhandlingene se etter om det ikke kan lykkes litt bedre. Et annet område der det ble forsterket og forbedret i forhold til meldingen fra Gjønnes, var inntektsmålsettingen. Det ble sagt at politikken skal sikre inntektsmuligheter på linje med andre. Og det betyr at det skal være en økning i avtalte inntektsmuligheter fra ett år til det neste når de andre gruppene har en økning i sin inntektskurve. En inntektskurve som går nedover for bøndene på grunn av at inntektsmulighetene det ene året blir dårligere enn det andre, er ikke innenfor en slik målsetting. Når det da oppdages rundt omkring i landet at det er sånn, at inntekten neste år blir mindre enn før, er det ikke fordi sentrumspartiene villeder, men det er rett og slett fordi bønder kan regne. Som selvstendig næringsdrivende har de lært seg å regne. De kan å telle penger, de kan å sette opp regnestykker, og det er derifra det kommer signaler om at sånn utvikler det seg. Så til slutt et spørsmål: Hva er årsaken til at det ikke er mulig å øke prisene på poteter, sauekjøtt og grønnsaker nå, når det ikke er overproduksjon på de produktene som jeg nevnte her?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-06-15:
Man kan selvfølgelig lure på hvorfor Høyre tar replikk på SV i en landbruksdebatt, for vi vet jo at vi er uenig i de aller vesentligste spørsmålene på det området. Karin Andersen tilhører et parti som fortsatt bruker ordet «sosialistisk», og vi vet jo det at det første sosialister gjør, er å legge private næringsdrivende i lenker. Og de aller første som blir lagt i lenker, er alltid bøndene. Sånn sett får vi bare respektere at vi der har en noe forskjellig innfallsvinkel til dagens debatt. Ellers var dette et meget ærlig innlegg. Det satte jeg pris på – med en liten reservasjon kanskje. Karin Andersen sa at SV ønsker et miljø- og dyrevennlig norsk landbruk. Jeg synes nok det lå en underliggende premiss i den formuleringen om at så ikke er tilfellet i dag. Hvis det er riktig, vil jeg meget sterkt ta avstand fra det. Vi har et særdeles miljø- og dyrevennlig og kvalitetsbasert norsk landbruk i dag. Hvis det er slik – og det er det vel – at SV med de samme rammene vil gjøre det enda mer ulønnsomt å være liten og urasjonell, at man skal produsere på kvalitet istedenfor på pris og mengde, betyr jo det i alle andre næringer at man skal ta ut en høyere pris. Men er det slik at man skal leke litt gammeldags landbruk, og det er statsbudsjettet som skal betale for den type virksomhet, blir vi selvfølgelig uenige. Men hvis det er slik som det alltid er ellers i produksjon hvis man legger vekt på høy kvalitet istedenfor mengde og pris, er det alltid med det formål å ta en høyere pris fra forbruker. Så hvis Karin Andersen kan bekrefte at det er det hun vil, vil jeg gjenta det jeg sa innledningsvis: Da er det nok et nokså urealistisk forslag, men det er i hvert fall et ærlig forsøk.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-06-15:
Det var heldigvis en helt annen undertone i Lars Sponheims innlegg enn i innleggene til representantene fra de to andre tidligere regjeringspartiene. Bortsett fra formuleringen «sviende slag» om den type produksjoner som han definerte, så var innlegget holdt i en svært nøktern og ordentlig tone. Jeg er litt skuffet over at det ikke er mulig å utfordre de tidligere regjeringspartiene litt på hva slags oppgjør de hadde tenkt å legge frem. Selvfølgelig er det Stortingets ansvar, men det er ikke så enormt lenge siden disse partiene var i regjering. De må ha gjort seg noen tanker i forbindelse med landbruksmeldingen om hvilke rammer de skulle gå inn for i det tilstundende jordbruksoppgjøret. Det hadde blitt litt mer kjøtt på benet hvis vi hadde ant litt om dette – for det må være ganske mange milliarder kroner de ønsker seg i økte overføringer for å få til den retorikken de forsøker å legge opp til. Om dette er en trist dag eller ikke, kommer jo litt an på øynene som ser. Jeg synes at det tristeste i denne debatten er at en næring i Norge som, i likhet med i de fleste land, er meget avhengig av politisk konsensus, politiske overføringer og økonomisk støtte, velger å legge seg ut med det store stortingsflertallet og søker allianse med partier som ikke er i nærheten av å kunne få avgjørende innflytelse på den politikken som blir ført. Jeg har lyst til å minne om – jeg må ta et lite forbehold – at det var noen titusener postkort som Bondelaget sendte til regjeringen Bondevik, og som den daværende landbruksminister satte særdeles liten pris på. Vi har altså med en næring å gjøre som står bak den politikken som føres, som ikke akkurat utmerker seg med stor optimisme.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-06-15:
Det er bare å se på statistikken fra de siste 10, 15, 20 årene, så ser vi at Arbeiderpartiet har lyktes usedvanlig sjelden med å nå fram til avtaler med begge partene i jordbruksoppgjøret. Vi fikk en endring i hovedavtalen som gjorde det mulig å komme fram til avtale med én, og det har skjedd ved noen få anledninger, men en kan ikke si at Arbeiderpartiet har noen ærerik historie når det gjelder å komme fram til en jordbruksavtale slik som det er tenkt gjennom hovedavtalen – gjennom forhandlinger og et framforhandlet resultat med begge partene. Det er ganske påfallende at det har måttet andre regjeringer til i denne perioden for å få det til. Jeg må også få si at jeg tror det vi opplever i dag, er et uttrykk for en maktkamp som foregår internt også i regjeringspartiet, hvor det er sterke krefter som faktisk ser annerledes på betydningen av distriktsjordbruk. Da snakker jeg ikke om det marginale hobbyjordbruket som representanten Gabrielsen trakk fram, men om de mange virkelige sliterne rundt omkring i distriktene som driver med ti-tolv kyr og noe annen husdyrproduksjon, kanskje kombinert med planteproduksjon, som drar årsverket opp til det dobbelte av det de fleste andre opplever, og som nå får et sviende slag. Jeg vet at representanten Breimo gjerne skulle ha sett at det var en annen ordning for dem, og det er ganske dramatiske virkninger for akkurat disse. Hvis ikke representanten Breimo ser det, skal jeg gjerne invitere ham med på en studietur til Hardanger i sommer. Han skal få et behagelig opphold også.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-06-15:
Jeg takker jo for den smule rosende ord at jeg holdt et innlegg i en nøktern og ordentlig tone. Jeg må innrømme at jeg aldri har brukt anledningen gjennom de årene jeg har vært her, til å engasjere meg mye i landbrukspolitiske debatter. Det har delvis sammenheng med at dette er noe så sjeldent som selve faget jeg er utdannet i. Det gjør at en blir så nyansert at det ikke er lett å engasjere seg med de store ord, som det ofte kreves i politikken. Og grunnen til at jeg synes det er viktig å ta ordet i dag, er at det i dag er et tidsskifte. Det tror jeg nok en del kommer til å oppleve framover. Det er selvsagt slik at det ikke vil være mulig for meg å stå her i dag og reflektere rundt hva en sentrumsregjering ville ha gjort, men jeg er helt overbevist om at vi ikke ville ha kommet med et slikt åpningstilbud som dette, først og fremst på de strukturelle sidene, med de dramatiske virkningene det har. Det kan jeg være ganske kategorisk på, for dette er etter mitt skjønn et hasardiøst løp, og virkningene kan bli ganske vanskelige. Skrittene må nok gås i en noe mer forsiktig retning enn det som her skjer, selv om man ønsker gå i en slik retning. La meg si at jeg har vært veldig mye opptatt av at jeg synes det er en tone – hvis en skal være positiv på slutten av svaret i denne replikken – som ligger i den stortingsmeldingen som ble behandlet i mai, som jeg håper og tror at også regjeringspartiet står ved videre framover. Det er de mange muligheter som ligger for bøndene i kraft av at de er næringsdrivende og kan være næringsdrivende. De kan leve av et regnskap og ikke av en lønn. Det har begynt å bli en eksklusiv kunnskap, og det gir noen muligheter til verdiskapingsprogram eller hva man måtte kalle det. Uansett ligger det noen muligheter her som jeg iallfall tror det bør kunne samles et bredt flertall om at flere bønder bør kunne utnytte. De er dyktige mennesker som vet å kunne snu seg når de ser mulighetene.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-06-15:
Igjen synes jeg det er viktig å si at det langt på vei i dag er innrømmet direkte her fra talerstolen av saksordføreren at han gjerne skulle sett en del av de kraftige strukturgrepene annerledes. Og det er disse jeg først og fremst peker på er ganske dramatiske, ikke minst for kombinasjonsbrukene. Nå skyldte saksordføreren først og fremst på at hadde sentrum villet, så skulle man gjort noe med det. Men det er faktisk slik at Arbeiderpartiet står fullt og helt bak det som nå er sagt. Og vi har sagt at vi ikke kan ta ansvar for så kraftige grep. Jeg vil gjerne understreke igjen at jeg tror ikke alle helt forstår konsekvensen av virkningene av dette i sum. Ellers så er jeg en ihuga tilhenger av de kombinasjonene som representanten Opseth her gir uttrykk for. Jeg tror de er mange, og jeg tror de kommer til å bli flere. Men det er jo nettopp kombinasjonene innenfor jordbruket som i ganske dramatisk grad i dag angripes gjennom de vedtak som gjøres. Likevel får vi håpe og tro at det kan bli andre interessante næringskombinasjoner med utgangspunkt i et gårdsbruk med en viss jordbruksproduksjon. Vi får håpe for manges vedkommende at det kan åpne seg andre muligheter for kombinasjoner. Jeg har en gang spøkefullt sagt at det for bygdene kan være like bra med 20 mål og IT som med 100 mål og ku. Jeg håper det vil være rom for begge deler framover, men etter de vedtakene som gjøres i dag, er jeg ikke så sikker på om 100 mål og ku vil bli like vanlig framover.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Vi har jobbet veldig mye med den nye markedsordningen for melk i tilknytning til årets oppgjør. Staten la selvfølgelig mye arbeid i det i forkant av vårt tilbud, og vi var i en dialog med organisasjonene så lenge at dette var ett av de temaene som Statens forhandlingsutvalg og organisasjonene snakket ganske grundig igjennom. Et av de momentene man da var opptatt av, var å få korrekte tall, slik at man kunne forholde seg til størrelser som man kunne gå god for beskrev virkeligheten på en rett måte. I så måte har man bygd opp en betydelig kompetanse på dette området i Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning, som også ble trukket inn i forbindelse med forhandlingene. Når vi nå er ferdig med dagen i dag, skal vi gå videre med å utrede hvordan den nye markedsordningen formelt skal fungere i praksis. Det er i hvert fall min intensjon at for å få dette til å fungere i tiden som kommer, vil det være viktig at man kan trekke inn ressurspersoner i gjennomgangen av tallmaterialet, slik at alle parter kan føle trygghet knyttet til hvordan de faktiske forhold beskrives.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg har lyst til å starte svaret til representanten Lilletun med å sitere fra et intervju med landbruksministeren i VG, som har følgende ingress: «Færre kyr, færre bønder, større gårdsbruk og billigere mat. Det er fremtidens landbrukspolitikk». La meg også dra noen få korte sitat. Landbruksministeren sier: «Jeg er overbevist om at den avskallingen vi har hatt av gårdsbruk de siste årene vil fortsette. Det betyr større driftsenheter. Dette vil føre til et mer effektivt landbruk, som er nødvendig for å få ned matvareprisene.» Det står videre: «Landbruksministeren mener norske bønder fortsatt skal tjene omtrent det samme som sammenlignbare grupper. Dette målet skal fortsatt ligge der, men det går ikke an å garantere en inntekt til landbruket. Derimot skal myndighetene gi mulighet for inntekt, dette betyr at den som er kreativ vil tjene mest. Vi må i mye større grad stille krav til kreativitet og nytenkning i landbruket.» Og et siste sitat: «Ja, jeg tror overføringene til landbruket blir redusert på sikt.» Dette sa landbruksministeren den 27. august 1999, og hans navn var Kåre Gjønnes. Jeg synes at landbruksministeren her gjør rede for en svært god landbrukspolitikk, som jeg føler at jeg kan stille meg helt og fullt bak, og som jeg mener vi har fulgt opp i årets jordbruksoppgjør. Når jeg har brukt begrepet «fusk», har jeg brukt det med utgangspunkt i følgende: Når landbruksorganisasjonene har gått ut og sagt at staten har gitt sine egne ansatte 5 000 kr i økt lønn, mens vi får 5 000 kr i minus i inntekt, er det en faktisk feil beskrivelse. Og det er gjentatt gang på gang til tross for at i hvert fall jeg har forsøkt å korrigere det ved å si hvordan den faktiske utviklingen blir. Da opplever jeg det som å beskrive virkeligheten bevisst feil.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Til det første spørsmålet fra Gabrielsen vil jeg si at jeg har ment at den innstillingen som Stortinget vedtok i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 19, danner et godt grunnlag for å forankre utviklingen av norsk landbrukspolitikk i årene som kommer. Jeg husker også fra debatten den kvelden at jeg var utfordret på hvorvidt jeg trodde at samarbeidet mellom Arbeiderpartiet og sentrum ville vedvare. Spørsmålet var særlig knyttet opp til spørsmålet om overføringsnivået i norsk landbruk i årene som kommer. Da gjorde jeg det klart at jeg er en statsråd som representerer et parti som har et program som sier at overføringene i norsk landbruk sakte og gradvis må bygges ned, og at det nok vil bli krevende å få dette samarbeidet til å fungere, ikke minst med den premissen som ligger der for regjeringspartiet. Jeg beklager som sagt at vi ikke greide å få til en avtale. Jeg synes det er synd at vi her i Stortinget ikke greier å bygge videre sammen med dem som vi greide å lage innstillingen sammen med. Like fullt føler jeg at den innstillingen som ligger der, gir et godt nok grunnlag for styringen i årene som kommer. Så kort til det siste spørsmålet fra Gabrielsen. Det står i den innstillingen veldig klart at jordbruksforhandlingene skal opprettholdes som et instrument, og det er et standpunkt jeg har. Samtidig skal jeg innrømme at i den grad jeg noen gang har vært i tvil om det standpunktet, har det vært en tvil som har oppstått de siste dagene.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg har ingen problemer med å sitere målene knyttet til inntektsutviklingen i norsk landbruk. Men det som forbauser meg, er at fra sentrumspartiene siterer man aldri hele merknaden, men bare innledningen. For etterpå sier man også, som jeg siterte i mitt innlegg, og som jeg gjerne vil gjenta her nå: «God utnytting av markedsmulighetene, økt mangfold, et balansert marked, strukturelle endringer og fornuftige kostnadstilpasninger vil i økende grad få betydning for at en slik inntektsutvikling kan oppnås.» – Så er hele merknaden sitert. Det betyr at årets jordbruksoppgjør legger til grunn at det kan sikres en god inntektsutvikling også i norsk landbruk gitt at vi i sum greier å iverksette de tiltakene som sentrumspartiene sammen med Arbeiderpartiet har påpekt er nødvendig for å få det til. Og i proposisjonen er det krystallklart gjort rede for to måter å se virkningene av årets jordbruksoppgjør på. Det ene er å se på virkningene knyttet opp til inntektsmuligheter, og det andre er å stille følgende spørsmål: Hva slags økonomisk situasjon har en bonde i dag i ulike produksjoner? Hva får han i pungen i dag, og hva vil han få som følge av den nye jordbruksavtalen? Og det jeg har forsøkt å påpeke som en del av virkeligheten i hvert fall, er at i forhold til de faktiske inntektene i dag vil de aller fleste bønder faktisk få mer inntekt som følge av jordbruksoppgjøret. Og det synes jeg tilhører sannheten når man vurderer virkningene av årets jordbruksoppgjør.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Det som er hovedproblemet innenfor norsk økologisk landbruksproduksjon akkurat nå, er at bare litt mindre enn 2 pst. av arealet i dag er økologisk dyrket. Det er ikke spesielt mye, og målsettingen er at vi skal opp til 10 pst. Men så er det slik at bare ca. 20 pst. av de dyrene som tilhører dette økologisk dyrkede arealet, er økologiske husdyr. Og bare ca. 20 pst. av det kjøttet kommer fram til markedet som økologiske produkter. Derfor har vi i oppgjøret vært veldig opptatt av at vi nå først og fremst må prøve å stimulere til at i det minste de dyrene som sokner til det arealet som er økologisk dyrket, blir fullt økologisert kjøtt. Som et virkemiddel for det har vi flyttet arealtilskuddet for økologisk produksjon over fra areal- til husdyrtilskudd, nettopp med sikte på å få fram mer kjøtt av det økologiske arealet som finnes. Vi tror at det er et hensiktsmessig virkemiddel, og det får vi evaluert når vi har sett på det en stund. Når det gjelder spørsmålet om økologi og satsingen på økologi som en del av verdiskapingsprogrammet, tror jeg at jeg er helt enig med representanten Karin Andersen, satsingen på økologisk produksjon hører hjemme i verdiskapingsprogrammet. Men verdiskapingsprogrammet kommer først i gang nå utover høsten og vil vel ikke være oppe og gå skikkelig før rundt årsskiftet, mens det med å satse på økologiske markedsstrategier på en måte er et arbeid som er i gang, og en prosess som må få gå på egne bein i år, men som så bør integreres i verdiskapingsprogrammet når det er oppe og går skikkelig.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-06-15:
Nå må jeg innrømme at jeg er i ferd med å få problemer med å vite hvordan man skal forholde seg til det Regjeringens representanter sier i denne debatten. Mens landbruksministeren i hele kveld har gjort et nummer av å hevde at Regjeringen forholder seg til St.meld. nr. 19 for 1999-2000 og innstillingen, sier nå den statsråden som er forhandlingsansvarlig, at det er nødvendig å gjøre dramatiske endringer i struktur og understreker dette med at det kommer til å smerte for ganske mange. Det kommer til å føles ubehagelig, men dette har Regjeringen til hensikt å gå inn i med krum hals når man skal ta fatt på dette utover høsten, koste nærmest hva det koste vil. At han så i et replikkordskifte etterpå sier at landbrukets utøvere skal utgjøre en arbeidskraftressurs i omsorgsyrkene, etter at strukturendringer sannsynligvis skal innebære at man ikke skal arbeide bare to, men kanskje tre og fire årsverk innenfor landbruket, og at det dermed ikke henger på greip, får nå være så sin sak. Men står Regjeringen fast på det som står i innstillingen? Hvem av fagstatsrådene er det vi skal høre på? Er det fagstatsråden for landbruket, som sier at vi skal ha en moderat strukturendring, eller er det den forhandlingsansvarlige statsråden, som sier at det må til dramatiske strukturendringer?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-06-15:
Den 9. mai hadde vi en debatt som flere av oss trodde skulle komme til å bli viktig for landbruksnæringen. For første gang etter behandlingen av St.prp. nr. 8 på begynnelsen av 1990-tallet var det enighet mellom sentrum og Arbeiderpartiet i noe så viktig som spørsmålet om landbrukets framtid. Og resultatet av behandlingen av den stortingsmeldingen gav grunn til optimisme i næringen, selv om selvfølgelig ikke alle var fornøyde. Jeg holdt også et innlegg hvor jeg uttrykte tilfredshet med at Høyre endelig var parkert i landbrukspolitikken. Det som har skjedd etter behandlingen av innstillingen til St.meld. nr. 19, er omtrent som X-Files: Du tror det ikke før du ser det. Jeg hadde faktisk ikke drømt om at jeg så raskt skulle bli nødt til å spise i meg mitt utsagn om Høyres plass i landbrukspolitikken. Arbeiderpartiet gjentar i dag i denne debatten til det kjedsommelige at det er sentrum som har ansvaret for det begredelige oppgjøret som Regjeringen har presentert næringen. Jeg hadde faktisk trodd at man i Arbeiderpartiet var voksen nok til å ta ansvar for sine handlinger og ikke følte et behov for å skylde på andre når man har gjort en brøler. Jeg trodde man også var voksen nok til ikke å komme med den type meningsløse påstander som vi hørte representanten Sigrun Eng komme med tidligere i kveld om Bondelagets leder. I kveld har vi opplevd at landbruksministeren er blitt omfavnet av Høyres Ansgar Gabrielsen – ikke bare i kveld, det er landbruksministeren blitt konstant etter presentasjonen av tilbudet til landbruksnæringen. Og vi har på toppen av det hele sett at Øystein Hedstrøm nå også har omfavnet arbeids- og administrasjonsministeren og øynet håp om en ny retning. Det står stadig klarere for meg hvorfor Høyre så det som viktig å bidra til et regjeringsskifte den 9. mars. Vi har sett det tidligere i dag i behandlingen av kommuneøkonomiproposisjonen. Vi har opplevd det nå under behandlingen av jordbruksoppgjøret. Det har vært en svart dag for Distrikts-Norge, og til tross for at flere av Arbeiderpartiets representanter sier at innstillingen til landbruksmeldingen står fast, må jeg si at jeg er sterkt i tvil, og jeg heller vel dessverre til samme oppfatning som representanten Ansgar Gabrielsen har gitt uttrykk for flere ganger i tidligere debatter, den innstillingen er lagt død, med støtte fra Høyres side. Vi har fått en sminket versjon av hva vi kan forvente av utvikling i landbruket framover fra landbruksministeren og fra Arbeiderpartiets landbrukspolitiske talsmann. Vi har fått en usminket versjon fra administrasjonsministeren. Jeg syns i det aller minste Arbeiderpartiet på slutten av denne debatten kan være voksent nok til å gi næringen og Stortinget en pekepinn på hva man kan forvente seg i årene framover. Jeg har også registrert at landbruksministeren i et intervju i media har sagt at man tar et første forsiktig skritt i kveld. Det har også Jørgen Kosmo nå bekreftet, og jeg syns Arbeiderpartiet kunne være voksent nok til å erkjenne det.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-06-15:
Jeg trodde faktisk at representanten Opseth hadde registrert at i innstillingen til St.meld. nr. 19 er det trukket opp linjer for utvikling av norsk landbruk i tiden framover – retningslinjer som vi står sammen om, retningslinjer som ligger i framtid, og som gir grunnlag for optimisme i næringen. Og når representanten Opseth nå presterer å si at Senterpartiet ønsker at alt skal være som det har vært, er det faktisk feil. Da bør Opseth ta seg bryderiet med å lese innstillingen, som han selv har vært med på å skrive, på nytt. Så til representanten Ansgar Gabrielsen. Den første som i denne salen sa at innstillingen til landbruksmeldingen ikke lenger gjaldt, og at Regjeringen hadde tilsidesatt den gjennom tilbudet til landbruksnæringen, var nettopp representanten Ansgar Gabrielsen. Jeg går ut fra at det er like viktig for Høyre som det er for Senterpartiet at vedtak gjort i denne sal blir etterlevd. Og hvorvidt statsråden har min og Senterpartiets tillit, blir først interessant i det øyeblikk også Høyre kan svare på det spørsmålet, om det er viktig for Høyre at vedtak gjort i Stortinget blir etterlevd, vedtak som representanten Gabrielsen gjentatte ganger har sagt er tilsidesatt gjennom det tilbudet som landbruksministeren har lagt fram. Så det kunne være kjærkomment å returnere spørsmålet til representanten Gabrielsen.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Debatten har pågått lenge, og eg skal ikkje forlengje den noko særleg. Men eg føler behov for å imøtegå den desinformasjonen som Bondelaget og Småbrukarlaget prøver å gi sine medlemer, i godt lag med sentrumskameratane. Det var bondeorganisasjonane som braut jordbruksforhandlingane. Det reknar eg med at vi alle saman og dei òg kan stå ved. Grunnen til det har vi fått servert gjennom media i vekevis, ja så mange gonger er det sagt at det nesten er blitt ei sanning for yrkesutøvarane. Nå er det likevel slik at i det taktiske spelet som er ved slike drøftingar, legg partane inn sine tilbod og krav. Under forhandlingar møtest ein så ved ein gyllen mellomveg. Det burde også ha late seg gjere ved dette årets jordbruksforhandlingar. Men gallupen for Senterpartiet var så vidt over sperregrensa under forhandlingane, og skulle dette særinteressepartiet reddast fram mot neste års val, måtte bondelagsleiaren ta på seg den politiske kappa og velje bort eller rettare sagt ofre medlemene sine i dette taktiske spelet. Vi er alle kjende med talmagien i årets oppgjer. Men dei friske 200 millionane som kom inn på forhandlingsbordet i siste runde, og opninga som blei gitt om korleis prioriteringane skulle gå, til store eller mindre bruk, har vi høyrt svært lite om. Bondelagsleiaren spelte eit høgt spel med medlemsmassen sin. Difor tapte svært mange brukarar på dette. Dette bør yrkesutøvarane merke seg. Bondelagsleiaren burde heller ha halde på ballen til ho hadde fått den inn i mål, i staden for å henge spelaren ut, når feilen ligg i eige lag. Regjeringa tok landbruksmeldinga på alvor. I den stod det noko om kven ein skulle prioritere. Så vaksne burde dei òg ha vore i Bondelaget.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Fremskrittspartiet mener den nåværende kompliserte jordbruksavtale hvor produsentene legger opp sin virksomhet basert på tilskudds- og reguleringsordninger, og hvor et stort byråkrati er koblet til generelt uoversiktlige forhold, må erstattes av et markedsbasert konkurransesystem. Likeledes vil Fremskrittspartiet peke på at landbruket lenge har blitt tillagt distriktspolitiske oppgaver, så som å sikre bosettingen utenfor sentrale strøk. Det synes klart at å tildele landbruket et betydelig ansvar for bosettingen har vært en til dels mislykket og åpenbart kostbar måte å forsøke å oppnå dette på. Basert på tilgjengelige tall fra OECD og Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning for perioden 1972-96 er et anslag for den samlede støtten 900 milliarder kr målt i 1996-kroner. I denne perioden forsvant ironisk nok nesten halvparten av alle bruk i landet. Fremskrittspartiet mener derfor at landbrukspolitikken har bidratt til å svekke distriktene og gjort dem mindre i stand til å utvikle et bærekraftig næringsliv og således medvirket til å forsterke sentraliseringstendensene. Den førte politikk har gitt en skjev fordeling av offentlige ressurser i distriktene, med det resultat at lokalsamfunnet har fått for få ben å stå på med lite varierende arbeidstilbud. Fremskrittspartiet er overbevist om at behovet for en alternativ jordbrukspolitikk blir innlysende etter hvert som kostnadene oppfattes av flere og flere som uakseptable, selvdekningsgraden for de fleste tradisjonelle jordbruksprodukter overgår 100 pst. og overskuddsproduksjonen fortsatt dumpes i det internasjonale marked. Vi mener derfor at det foreligger et sterkt behov for å gjennomføre radikale lov- og regelendringer som gjør at omsetning, produksjon og struktur i landbruket kan tilpasse seg det fremtidige marked. En landbrukspolitikk som ikke krever forbrukerne for overføringer gjennom budsjettstøtte, forbrukersubsidier eller skjermingsstøtte, vil gi produkter til lavest mulig pris. Gjennom en nedbygging av monopoler og innføring av reell konkurranse sikres forbrukerne valgmuligheter mellom ulike produkter. Fremskrittspartiet mener de selvstendig næringsdrivende i matvareproduksjonen må basere sin virksomhet på produksjon som er bedriftsøkonomisk riktig, og ikke på subsidierte særordninger. Helt til slutt: Fremskrittspartiet vil stille seg svært positivt til modeller som i sterkere grad skiller hobbydrift fra yrkesutøvere med heltids innsats i jordbruket.
Karin Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Til tross for harde påstander om linjeskift, rasering og svik i forhold til landbruksmeldingen vil jeg hevde at både når det gjelder inntektsformuleringene og nødvendigheten av strukturelle endringer, følger Regjeringen opp intensjonene i flertallsmerknadene fra Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. Når det gjelder skattegrepet og tidspunkt for full virkning, vises det til at skattelettelsen skal kompensere for tapte inntektsmuligheter ved reduksjon av målprisene. Dette går klart fram av St.meld. nr. 19, hvor det bl.a. sies at inntektsfradraget skal kompensere for reduserte inntektsmuligheter «når målprisene reduseres». Det samme stortingsflertallet har ikke forutsatt at det er bare gjennom de offentlige overføringene at jordbruket skal sikres samme inntektsutvikling som øvrige grupper i samfunnet. Flertallet understreket følgende: «God utnytting av markedsmulighetene, økt mangfold, et balansert marked, strukturelle endringer og fornuftige kostnadstilpasninger vil i økende grad få betydning for at en slik inntektsutvikling kan oppnås.» Ved behandlingen av landbruksmeldingen gav Stortinget sin tilslutning til etablering av et verdiskapingsprogram for norsk matproduksjon. Programmet vil bli finansiert med i alt 500 mill. kr i den første femårsperioden. Med de endringer som må foretas dersom norsk landbruk skal kunne møte framtidas utfordringer, vil dette etter mitt syn være en svært viktig satsing. Etter bruddet i jordbruksforhandlingene har det oppstått en påstand om at en i snitt pr. bruk vil få en inntektsnedgang på 5 000 kr. Dette vil jeg hevde er desinformasjon. I forhold til de reelle inntekter som bonden oppnådde i fjor, innebærer statens tilbud en gjennomsnittlig inntektsøkning på 5 000 kr. Ifølge Nationen 2. juni dette år har Norges Bondelag og Norsk Bonde- og Småbrukarlag dessuten ved bruddet i forhandlingene sagt nei til ytterligere 200 mill. kr på vegne av norske bønder.
Karin Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Inneværende reindriftsavtale har en bevilgning på 80 mill. kr til å gjennomføre de tiltak som partene ble enige om. Arbeiderpartiet ønsker å legge vekt på at reindriftsavtalen, i tillegg til reindriftsloven, skal være gode styringselement for å utvikle en bærekraftig reindrift. Selv om reindriften er en liten næring, er den en viktig brikke i den samiske kultur og handler om sysselsetting, bosetting og utvikling for det samiske folk. Derfor er det viktig at denne næringen må bygge på en økologisk forståelse. Arbeiderpartiet er enig i at for å få til en tilpasning mellom reintall og beiteressurser, vil det kreves en samhandling mellom de berørte parter. Vi har her merket oss at avtalepartene ble enige om å trekke forhold som berører reintallsreguleringer med hjemmel i reindriftsloven, ut av forhandlingene. I likhet med andre næringer hvor naturgrunnlaget begrenser omfanget av aktivitetene, kan en ikke ha et høyere reintall og en større produksjon enn beitegrunnlaget kan tåle. Uansett tekniske nyvinninger og andre hjelpemidler er dette noe en må ta hensyn til. Arbeiderpartiet har registrert at den negative utviklingen, spesielt i Finnmark, fremdeles er til stede og også har økt i omfang. Arbeiderpartiet vil understreke at dette må bli fulgt opp etter de prosedyrer som reindriftsloven foreskriver. Arbeiderpartiet er også enig i at det skal fastsettes et øvre reintall for hvert distrikt, for senere å fastsette reintallet for den enkelte driftsenhet – dette for å få til en mer økologisk og økonomisk næring. Reindriftens Utviklingsfond skal brukes til utvikling og investeringer i næringen. Komiteens flertall har pekt på at fondet også bør være en viktig institusjon for å kunne bidra til at industrien i større grad kan satse på utvikling av spesialprodukter. Arbeiderpartiet forutsetter at det er partene selv som må bli enige om dette. I samtlige reinbeitedistrikt sliter næringen med store rovdyrtap og med produksjonssvikt som følge. Forebyggende tiltak må derfor settes i gang. Arbeiderpartiet mener at den negative fokusering som har vært rettet bl.a. mot reindøden i Finnmark og Troms, ikke gagner næringen. Derfor støtter vi opp om de tiltakene som man er kommet fram til i reindriftsavtalen.
Bent Høie (Høyre), 2000-06-15:
Dette jordbruksoppgjøret er et lite skritt i retning av å gi bonden en større frihet. Jeg synes Lars Sponheim i replikkordskiftet hadde en korrekt fremstilling av den enkelte bonde som en selvstendig næringsdrivende som raskt ser nye muligheter. Dette er Høyre helt enig i. Det er derfor en viktig del av vår landbrukspolitikk å gi bonden et større armslag og større muligheter til å velge nye bruksløsninger. Vi er derfor veldig glad for at vi i denne saken har fått gjennomslag for å fjerne en del av grensene for sambruk. Åpningen for sambruk har allerede vært en suksess, og vil forhåpentligvis bli en enda større suksess etter denne saken. Sambruk gir brukerne et større faglig og sosialt arbeidsmiljø, mulighet for mer fleksible arbeidstidsordninger og ikke minst gir det mulighet til å dele på investeringene. Det er derfor veldig skuffende at Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre ikke viser bøndene denne tilliten og lar dem velge størrelsen på sambruket selv. Dette er en holdning som står i sterk kontrast til det representanten Sponheim viste til i replikkordskiftet, og viser at ideen om bonden som selvstendig næringsdrivende i realiteten ikke stikker noe særlig dypt i sentrumspartiene. Dette ble godt illustrert av representanten Jon Lilletun, som snakket om landbruket som offentlig sektor.
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2000-06-15:
Svartmaling eller rosemaling – vi må forholde oss til virkeligheten. Jeg syns St.meld. nr. 19 har en klar og realistisk erkjennelse av det, både når det gjelder prisgrep og strukturtilpasninger. Derfor er det alvorlig og brutalt om det er slik representanten Gabrielsen hevdet, at verdien av forliket om landbruksmeldingen er lik null. Jeg konstaterer òg at det ikke bare er sentrumspartiene som mener at statens tilbud bryter med meldingens intensjon, og at det er ulike syn på hvem det er som har hoppet av St.meld. nr. 19. At bøndene aksjonerer og protesterer, er forståelig. De mener at statens såkalte tilbud i årets jordbruksforhandlinger innebærer reduserte inntektsmuligheter på 5 200 kr pr. årsverk, og at staten neppe hadde våget å gi andre grupper et minusoppgjør. Nå er landbruksministeren av en annen oppfatning, men det er oppsiktsvekkende at regjeringen Stoltenberg forandrer beregningsmåten i forhold til tidligere år og fremstiller det slik at Regjeringens forslag innebærer en inntektsvekst, når innarbeidet beregningsmåte viser en redusert inntektsmulighet. Og det er sterk kost når landbruksministeren hevder at bøndene fusker med tall. Ingen kan vel med sikkerhet beskrive hvordan de reelle tall for inntekten blir for neste år, men det kan sies en del om inntektsmulighetene. I St.prp. nr. 82 sies det at «Regjeringen bygger sin økonomiske politikk på Solidaritetsalternativet». Jeg må spørre: Solidaritet med hvem? I en langsiktig næring er forutsigbarhet av vesentlig betydning. Det handler om mer enn å skifte jobb. Innstillingen innebærer dramatiske endringer for distriktsjordbruket. Middels store bruk med flere dyreslag er de store taperne, noe som ikke er i tråd med de føringer som ble lagt i landbruksmeldingen om en gradvis og moderat prioritering til fordel for bruk hvor jordbruksproduksjonen utgjør et viktig bidrag til sysselsetting og inntekt. Derfor er jeg glad for at saksordføreren sier han vil be departementet vurdere konsekvensene for middels store bruk med allsidig produksjon. Jeg tolker dette som en erkjennelse av at man har gått lenger enn landbruksmeldingen la opp til. Konsekvensen av at bøndene stadig får redusert inntekt er ikke at vi får billigere mat enn svenskene. Med våre naturgitte forhold, klima, topografi, avstander og alle våre forskrifter, ikke minst vedrørende miljø, bygninger, arbeidsmiljø osv., kan vi verken konkurrere om mengde eller pris. Når det gjelder kvalitet og renhet derimot, har vi fortrinn fremfor mange andre land. Derfor bør vi satse mer på å utnytte de mulighetene vi har, og i så måte – for å ta med en positiv ting – er det bra med verdiskapingsprogrammet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Jeg har fulgt debatten med interesse. Og det som interesserer en representant fra Nord-Trøndelag, er jo at en prøver å fange opp signal, ikke minst når statsråden også har tilhørighet i samme fylke og vi opplever representanter fra samme fylke – jeg sikter da til representanten Alstad – som på en måte har motstridende signaler, men ut fra debatten prøver å framstå med et forent signal. Men ut fra det synes jeg det er veldig interessant, for mange ord og uttrykk som jeg kjenner igjen, har kommet fram i debatten. Særlig synes jeg det er interessant at representanten Opseth direkte sier fra talerstolen at overføringsdelene må ned. Flere representanter fra Arbeiderpartiet har tatt i bruk uttrykket selvstendig næringsdrivende om bønder – og det synes jeg er veldig bra. Jeg synes også at det er på sin plass at flere representanter fra Arbeiderpartiet nå tar et oppgjør med organisasjonene som representerer landbruket. Det er klart at i losjen i dag er det mange utsendinger fra landbruksorganisasjonene som kanskje vrir seg i stolene sine. Men jeg mener det er på sin plass. Men når jeg har sagt det, er det for sent. Fremskrittspartiet har sagt i ti år at kanskje den store hemskoen i forhold til at vi får lov til å betrakte bøndene som selvstendig næringsdrivende, og at de skal få lov til å drive som selvstendig næringsdrivende og bli tatt på alvor og bli respektert – som representanten Alstad fra Arbeiderpartiet prøver å gi uttrykk for – den skyldes kanskje organisasjonene. Jeg syns – uten at jeg skal foregripe de forslagene som ligger til behandling – at jeg i hvert fall ser at det er grep her som går i retning av at vi kanskje kan oppnå at bøndene får lov til å opptre som selvstendig næringsdrivende. Men jeg har en liten utfordring til statsråden, for jeg har tatt meg den frihet å hente ut morgendagens utgave av det som heter Trønder-Avisa, og da blir jeg litt skuffet. Statsråden er som kjent blitt angrepet veldig sterkt i sitt eget fylke, og da bruker han den skremselspropagandaen at hvis de ikke gjør som man vil nå, så er det Fremskrittspartiet som får viljen sin. Det står i Trønder-Avisa i dag. Jeg vil utfordre statsråden på hva i all verden det er han mener med det, når Fremskrittspartiet tross alt ikke er med på noen flertallsinnstilling på noen slags måte. Og jeg vil i tillegg også spørre: Når er Arbeiderpartiet villig til å gå videre i forhold til å lette reglementet for de selvstendig næringsdrivende nå – som vi er enige om at bøndene skal bli?
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-06-15:
Jeg må tilstå at jeg opplever denne debatten som uvirkelig – ja, som en kamp om virkeligheten, en kamp om tall. Da landbruksministeren tiltrådte og behandlingen av landbruksmeldingen tok fatt, var det mange næringsutøvere i landbruket som ble positivt overrasket over de signaler som kom fra statsråden, og at han ønsket å få til et samarbeid med sentrumspartiene. Den virkeligheten varte dessverre ikke lenge. Gjennom media har vi fått inntrykk av hvordan stemningen nå er blant næringens utøvere i forhold til hvordan landbruksavtalen blir seende ut, og det er fortvilelse og pessimisme som råder. Statsråd Kosmo sa ærlig nok at næringen står foran dramatiske strukturendringer, og at det ville smerte den omleggingen man stod foran. Så sa han også samtidig at han fortsatt ønsket levende bygder. De samme signalene sendte Kosmos partivenner, sosialdemokratene i Sverige, ut da de klarte å avfolke landsbygda gjennom råe strukturendringer i landbruket, og fikk støtte fra Moderaterna. Kosmo vet akkurat like godt som jeg hva resultatet er. Det er slik at mange uffer seg over måten næringen har gått ut på, og ikke minst organisasjonene. Men ærlig talt: Næringsutøverne og landbruksorganisasjonene har jo også en selvfølgelig rett til å uttrykke bekymring i forhold til den virkelighet de står overfor. Men hva blir de så møtt med? Jo, karakteristikker og juks. Det blir de møtt med. Det er den totale mangel på respekt som blir uttrykt gjennom slike karakteristikker, som ikke bidrar til at man får gode løsninger gjennom samarbeid, som begge de to statsrådene har gitt uttrykk for ønske om. At Fremskrittspartiet og Høyre er svært glad for det som nå ligger i jordbruksavtalen, vil ikke overraske noen. Men jeg tror faktisk statsråden og regjeringen Stoltenberg skal være litt forsiktig med å la seg omfavne av disse partiene, for det er ikke veldig lenge siden at en tidligere landbruksstatsråd i Arbeiderpartiet førte en landbrukspolitikk som gjorde at Carl I. Hagen tilbød æresmedlemskap i Fremskrittspartiet.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg har stemt feil.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-04-13:
Representanten Vidar Bjørnstad gav uttrykk for skepsis til tilfeldige utvelgelseskriterier som f.eks. lotteri, og andre har også vært innom det. Ja, vi har også gitt uttrykk for at det ikke er noe «must» for noen av oss. Men det vi er ute etter, er at Regjeringen finner fram til tilleggsordninger som gjør at man kan avhjelpe den situasjon som eventuelt måtte kalle på ytterligere arbeidskraft. Slik representanten Bjørnstad, og nå også statsråden, formulerte seg, har jeg merket meg at det vi er ute etter, vil bli ivaretatt. Jeg ser selvfølgelig også, som noen vil kalle det, det komiske i at man fremmer et forslag hvor man ber om å få en vurdering av dette allerede våren 2000, fordi, som det også har vært nevnt, våren kan merkes hos mange av oss allerede, ikke minst gjennom allergier. Så det kan virke som om dette er noe overilet. Forslaget er ikke overilet, men poenget med det er å gi uttrykk for at dersom Regjeringen av hensyn til norsk økonomi finner at det er behov for ytterligere tiltak når det gjelder arbeidskraft, så vil ikke vi være noen sinke i den sammenheng. Vi vil tvert imot gi Regjeringen frie hender til å sette i gang uten store prosedyrer omkring dette. Også Kristin Krohn Devold var enig i utfordringene, men uenig i løsningene. Når vi vil stemme imot Høyres forslag, skyldes det begrunnelsens innhold, for vi synes at man legger opp til å favorisere de ressurssterke med nødvendige kontakter både til arbeidsgivere og til boligformidling, og for oss vil dette bety en uønsket forskjellsbehandling. Med bakgrunn i det som jeg nå har sagt, og at det ikke foreligger noe forslag om lotteri, men at man her skal ha frie hender, som bekreftet av representanten Bjørnstad og statsråden, har jeg overhodet ingen problemer med å gjøre Senterpartiets og Kristelig Folkepartis forslag om til et oversendelsesforslag.