Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-05-02:
Jeg er politiker og tror på en politikk som vil at vi skal gi alle like muligheter. Da er det kanskje ikke så rart at jeg er med i Arbeiderpartiet, hvor vi har «alle skal med» som slagord. Det finnes et annet slagord også, som jeg har lyst til å nevne, og det er at alle er annerledes. Det synes jeg også er en fin visjon for norsk skole, som ville hjulpet mange flere enn bare blinde elever, som er temaet i dag. Men da må vi i tilfelle spørre arrangøren av den store turbandagen, som var utenfor her for noen dager siden, for de hadde det som sin visjon, at vi alle er annerledes. Jeg opplever at interpellanten Tynning Bjørnø og statsråd Røe Isaksen kan skrive under på at dette er en visjon vi kunne hatt i norsk skole, nemlig at vi skal ta vare på alle, og at det er svært viktig at alle barn finner seg til rette og opplever skolen som et godt sted å være og et godt sted å lære. Det er et veldig godt utgangspunkt for debatten. Flere ting har blitt løftet fram, bl.a. dette med fritak når det gjelder spesialundervisning. I mitt innlegg har jeg lyst til å snakke litt om det statsråden sa i sitt siste innlegg på tre minutter, nemlig om hvordan vi skal knytte eleven som er blind, opp mot spesialistene i Statped og deres kompetanse, som kan mye om hvordan man skal lære og trives som blind, som kan noe om det å være blind. Jeg var med og behandlet Midtlyng-utvalgets rapport og den stortingsmeldingen som kom etter det, og er veldig gjerne med på en selvkritisk gjennomgang, for jeg er usikker på om vi oppnådde det målet vi nemlig hadde. Hensikten var jo at man skulle ha en statlig etat som skulle være en ressurs for kommunene, men når det gjelder en god del av disse elevene med spesielle behov, er det så få av dem – noen ganger kanskje bare en håndfull, kanskje fem–ti elever i hele Norge som har et spesielt syndrom eller noe sånt – og det er heller ikke veldig mange blinde elever i Norge. Det er helt riktig, som det allerede er sagt, at man vet jo at disse barna skal begynne på skolen, og man vet når de begynner på skolen. Da er det helt ufattelig at ikke det er mulig å være forberedt på det den første skoledagen, som jo er forberedt for alle andre barn som kommer. Spørsmålet er da: Gjorde vi det rette da vi omorganiserte Statped? Er vi fornøyd med den modellen i det store og hele? Har tilbudet til denne gruppen blitt noe bedre? Jeg hører litt begge deler, for å si det sånn. Jeg synes det er ganske så fortvilende å møte barn og ungdommer som opplever det som veldig vanskelig å være på skolen, som ikke får den hjelpen de trenger, som opplever mobbing, og hvor foreldrene er fortvilet fordi de ikke har noe sted å gå hvor de får hjelp, fordi de blir henvist til Statped i en kommune som da oppleves å være langt unna. Da er det sånn at vi ved våre vedtak har fjernet elevene fra den hjelpen de burde ha. Dette er svært viktig å få svar på fordi det har veldig store konsekvenser for de enkeltpersonene som er helt prisgitt den kompetansen som disse fagmiljøene har. Jeg synes det er svært prisverdig av statsråden at han tar dette på alvor. Det opplever jeg virkelig at han gjør, men spørsmålet er hva som skjer. Det sitter sikkert elever og foreldre og hører på oss i denne debatten nå, og hva er det vi konkret kan levere som betyr en endring for den seksåringen som er blind, og som skal begynne på skolen i august? Vet vi at det barnet får den hjelpen vedkommende skal ha, uansett hvor i landet vedkommende bor? Da har vi ikke mye tid på oss. Vi har ikke tid til å vente. Jeg er veldig glad for at representanten Christian Tynning Bjørnø tok opp denne viktige diskusjonen, for det er noe av kjernen i vår skolepolitikk. Vi vil gi et godt tilbud til absolutt alle elever, og da er vi nødt til å anstrenge oss til det ytterste sånn at alle rett og slett får det.