Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-20:
I dag er det 23 år siden Barnekonvensjonen ble vedtatt i FN. Jeg har brukt dagen i dag til å diskutere med fagfolk, forskere, ledere og barnevernsbarn hvordan vi kan styrke barns medvirkning, deltakelse og rett til å bli hørt i den sektoren som jeg har ansvaret for, nemlig barnevernet. Retten til å bli hørt er hjemlet i Barnekonvensjonens artikkel 12. Den er en av «gullartiklene» i konvensjonen. Retten til å bli hørt og få si sin mening i saker som angår en sjøl, er veldig viktig. Den er viktig for voksne, og den er viktig for barn, spesielt for de mest utsatte barna. Det stiller seg ikke noe annerledes for asylbarna, for som vi vet: Asylbarn er først og fremst barn. Å sikre at barn blir hørt og respektert er en stor og viktig oppgave. Med denne meldinga sender vi et tydelig signal til forvaltninga: Barna skal ha større fokus. Regjeringa og stortingsflertallet sier: Vi vil sikre barnefaglig kompetanse i alle ledd i utlendingsforvaltninga. Vi vil stille som krav at det tas hensyn til forvaltningsorganets barnefaglige kompetanse ved ansettelser. Landinfo skal skaffe til veie brei dokumentasjon om barns livssituasjon i konfliktland. Vi skal iverksette en ekstern evaluering av hvordan barns situasjon blir belyst i saksbehandlinga i UNE. Prosjektet skal også vurdere bruken av og behovet for muntlig høring av barn. Vi skal sikre at situasjonen til barn i mottak kartlegges og evalueres med jevne mellomrom. Her vil jeg legge til at barnas stemme også her må komme tydelig fram. Og: I saker hvor det har gått lang tid siden saken ble utredet i UDI eller hvor vurderingstemaet er et annet enn ved forrige behandling, slår vi fast at det er særlig viktig å vurdere behovet for ytterligere opplysninger og høring av barn, herunder vurdere behovet for muntlig høring. Dette kan særlig gjøre seg gjeldende ved behandling av anmodninger om omgjøring begrunnet i barns tilknytning til Norge. Det er i dag mange barn som har bodd lenge i Norge, uten at verken de eller familiene deres har fått oppholdstillatelse. Dette kan ramme barn og unge særlig hardt. Det er viktig for oss å unngå at barn blir værende lenge i en slik situasjon. Regjeringa innførte i 2007 en bestemmelse om at barns tilknytning til Norge skal tillegges særlig vekt. Så ser vi at praksis i UNE tyder på at det i en del saker legges mer vekt på innvandringsregulerende hensyn enn hva som ble forutsatt da regelverket ble vedtatt, samtidig som praksis framstår som lite entydig. Regjeringa mener derfor det er behov for å tydeliggjøre hvordan bestemmelsen skal forstås. På denne måten vil vi sikre likebehandling og en praksis som ivaretar hensynet til barnets beste i tråd med det som var Stortingets hensikt. Det må foretas en individuell, grundig og helhetlig vurdering av hva som er til det enkelte barnets beste. Regjeringa vil også arbeide for at ikke flere barn blir værende uforholdsmessig lenge i Norge uten oppholdstillatelse. Vi vil derfor iverksette tiltak for rask saksbehandling og rask retur for dem som får avslag. Hensynet til barnets beste skal være et grunnleggende hensyn i alle vedtak som berører barn. Jeg vil understreke et sentralt poeng fra stortingsmeldinga: Når forvaltninga skal vurdere barns tilknytning til Norge, skal både lovlig og ulovlig oppholdstid telle med. For barn spiller det ingen rolle om det var mens de var her ulovlig at de fikk venner, lærte seg norsk og gikk i barnehage eller på skole. Jeg vil også si at sjøl om det er slik at innvandringsregulerende hensyn kan få avgjørende betydning fortsatt, også i saker som gjelder barn, så slår vi i denne meldinga fast: «På et tidspunkt vil likevel hensynet til barnets beste måtte gå foran andre hensyn». Til slutt: Enslige mindreårige asylsøkeres situasjon er gjenstand for mye debatt. Det mener jeg, SV og regjeringa er bra. Vi må diskutere både hvordan vi kan gjøre verden tryggere for barn, hvordan vi kan sikre at hensynet til barn blir bedre ivaretatt, hvordan krig og konflikt rammer barn, hvilke problemer som rammer gutter spesielt, og hvilke som særlig rammer jenter. Vi må diskutere hvordan vi kan legge til rette for en asylprosess som tar utgangspunkt i det vi vet om barn, om barns erfaringer og om tabubelagte temaer som vold, seksuelle overgrep og andre vanskelige forhold som berører mange av disse barna. Og vi må ha bedre kunnskap om traumer og tilby flere barn behandling. Mitt ansvar som barneminister er å sikre at vi ivaretar barn. Mitt konstitusjonelle ansvar som barneminister handler om barnevernet og om bosetting. Barn under 15 år er under barnevernets omsorg, og dermed mitt konstitusjonelle ansvar. BLD skal nå evaluere hvordan omsorgssentrene har fungert. Her vil sjølsagt barnas egne synspunkter være viktige. Dette vil gi oss et bedre grunnlag til å vurdere hvordan vi kan bedre oppfølginga av de barna som er over 15 år. I tillegg vil jeg jobbe for rask bosetting. Det prøves nå ut et prosjekt med direkteplassering av enslige mindreårige flyktninger. Ordninga skal testes i to år. Barna plasseres direkte fra transittmottak, og vi unngår lange mottaksopphold. Prosjektet følgeevalueres, og vi vil vurdere hvordan erfaringene fra prosjektet kan brukes i det videre bosettingsarbeidet. Bosettingstakten må dessuten øke. Regjeringa jobber for å få til et samarbeid med kommunesektoren, som vil innebære at kommunene i større grad må forplikte seg til å bosette flyktninger.