trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guri Melby (Venstre), 2021-06-01:
Innføringen av Reform 94, som den gang ga alle elevene rett til å begynne på videregående opplæring, var et viktig steg i den utdanningsrevolusjonen som har skjedd i Norge de siste 30–40 årene. Det var en god og viktig reform, men den hadde en del svakheter. Jeg synes den tenkningen som Arbeiderpartiet her viser, viser noe av grunnen til at den reformen hadde sine svakheter. Det man gjør, er at man tar utgangspunkt i en slags idealelev, og så lager man et idealløp som skal passe for alle, i stedet for å innse at elevene har ulike behov og så legge til rette for en skole som tar inn over seg nettopp det. Jeg synes det som representanten Tvedt Solberg sa om det med læreplassgaranti, er et godt eksempel på det. Jeg tror alle vi som sitter her i salen, helt oppriktig ønsker at alle som starter på et fagbrevløp, skal få læreplass. Men så har det vært sånn i 30 år siden Reform 94 at ikke alle har fått en læreplass. Heldigvis er det stadig flere som får læreplass. Det betyr at regjeringens politikk har fungert. Men tror virkelig representanten Tvedt Solberg, med hånden på hjertet, at vi kommer til det punktet der absolutt alle som begynner på en fagutdanning, kommer til å få læreplass? Dersom han tror det, er jeg i hvert fall veldig nysgjerrig på å høre hvordan han har tenkt å få det til. Vi har økt lærlingtilskuddet. Vi har styrket samarbeidet med partene. Vi foreslår i meldingen at vi skal styrke lærlingklausulen som gjør at nettopp det å stille krav om læringer ved offentlige anbud blir et virkemiddel som blir brukt enda mer. Jeg mener f.eks. at det å få offentlig sektor, det å få kommunene til å stille opp enda mer med å skaffe læreplasser er også en viktig vei å gå. Jeg tror at det kommer til å være svingninger i alle bransjer. Det kommer til å være elever som ikke er like attraktive for alle bedrifter, og spørsmålet som vi står igjen med da, er: Hva er det vi skal tilby de elevene? Hvis vi tviholder på en sånn utopi om at alle kommer til å få en læreplass, ender disse elevene opp på Nav eller med den såkalte nødløsningen, som mange har omtalt det som, Vg3 i skole. Jeg synes at også disse elevene skal få en reell mulighet til å fullføre videregående opplæring, og derfor har jeg ønsket å utvikle et bedre tilbud i tett samarbeid med partene som gjør at alle elever som begynner på videregående, enten de begynner på yrkesfag eller studieforberedende, har en reell mulighet til å fullføre. Det mener jeg er den grunnleggende forskjellen på fullføringsreformen, som vi nå har lagt fra, og Reform 94. Den gir en reell mulighet og en reell rett til å fullføre.
Guri Melby (Venstre), 2021-06-01:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge debatten så mye, jeg vil bare korrigere et utsagn fra representanten Tvedt Solberg, som påstod at det var en samlet sektor som var imot det å videreutvikle et bedre tilbud for dem som er nødt til å fullføre fagbrevet på skolen. Det er ikke riktig. Dette er et forslag fra Lied-utvalget. De foreslo det. Så den faglige anbefalingen vi har fått fra en veldig grundig NOU, er altså at man skal videreutvikle tilbudet til de elevene som ikke får læreplass – ikke fordi man ikke skal jobbe for at enda flere får læreplass, men fordi man innser at det alltid vil være en situasjon der det finnes noen elever som trenger det tilbudet. Jeg merker meg at opposisjonen ganske ofte framstiller det som at det er en samlet sektor som står bak dem. Vel, heldigvis er utdanningssektoren mye mer mangfoldig enn det opposisjonen ønsker å vise fram. Det finnes heldigvis sterke stemmer som representerer ulike synspunkt. Det er Presidenten: jeg veldig glad for, for det tror jeg faktisk er den beste måten å utvikle norsk skole på.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
Det er godt å høre omsorgen, omtanken og forkjærligheten for fagarbeidere. Her står det en fagarbeider – en stolt fagarbeider. Jeg tror nesten det nye sjekketrikset når man skal på byen, må være at her ved bordet sitter det en fagarbeider. Fullføringsreformen skal være en trygghet som sikrer at alle som tar videregående opplæring, får mulighet til å fullføre. Men det må skje på en måte som skaper mestring og motivasjon for den enkelte. Det sikres best gjennom god faglig ballast i grunnskolen og gjennom tidlig innsats og praksisopplæring i skolen der elevene får bruke sine faglige muligheter. Samtidig skal det være forberedende for studiespesialiserende. Det er helt avgjørende for god mestring i skolen. Et av regjeringens forslag var å utvide retten til å ta fagbrev gjennom ett år ekstra i videregående skole. Da jeg selv var lærling på 1970-tallet, var det vekslingsmodellen som var gjeldende. Det var to–tre måneder ute i bedrift og to–tre måneder i skole, noe som var et veldig godt skoletilbud og ikke minst et bedriftsnært tilbud. Den modellen synes jeg bør få enda større plass i framtidens lærlingordning. Nå foreslår man å tilby elever som har mistet motivasjonen på skolen, ett år ekstra, istedenfor å komme ut i bedrift og få et fagbrev som fullt ferdig fagarbeider med den kompetansen som næringslivet etterspør, som er helt avgjørende. Det å tilby et b-fagbrev gjennom skolen som ikke er etterspurt noe sted, og som næringslivet selv sier ikke er tilstrekkelig eller godt nok, er feil vei å gå, og heldigvis ser det ut til at de aller fleste nå har skjønt alle de faglige innspillene som har kommet, både fra næringsliv, fra arbeidstakerorganisasjoner og fra skolen selv. Det er mange ulike grunner til at elever dropper ut av videregående. Alle har ulike forutsetninger når de starter på videregående opplæring. Videregående opplæring er i altfor liten grad tilpasset den mangfoldige elevgruppen og for lite tilpasset elever med svake faglige forutsetninger. Alle videregående skoler bør tilrettelegge for praksisbrev eller et tilsvarende tilbud for elever som trenger mer tid og tilrettelagt opplæring for å bli en god fagarbeider i framtiden. Jeg tar et nytt innlegg, for jeg ser tiden går ut. Her står det en stolt fagarbeider.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
Jeg var redd for at statsråden begynte med selvskryt fra talerstolen i sted, noe vi er ganske vant til fra denne regjeringen, men heldigvis korrigerte hun seg inn. Jeg vil også minne om at det fortsatt er en stor andel ungdom, i underkant av en fjerdedel, som ikke fullfører og består eksamen i videregående skole. Det er en stor felles utfordring, uavhengig av hvilket syn vi skal ha på ulike ting her. Men vi i Arbeiderpartiet registrerer at skolen i for liten grad er tilpasset elever med svak bakgrunn, og at det her må gjøres en ekstra innsats, at elever må bli bedre studieforberedt, at fagopplæringen må dekke en større del av elevenes og arbeidslivets behov, og at opplæringen i større grad må tilpasses elever som trenger ekstra oppfølging og støtte. Hvis dette skal være en fullføringsreform, må det bety at yrkesfag blir likestilt med studiespesialisering, og at skolene må ha et oppfølgingsansvar også i læretiden. I dag når jeg er ute og reiser og snakker med videregående skoler, sier de: Når vg2-elever er ferdige, er vårt ansvar også ferdig. Men da er ikke utdannelsen ferdig. Utdannelsen er ikke ferdig før eleven står med et fagbrev eller svennebrev i hånden. Derfor bør yrkesfagelever likestilles med andre elever. Derfor har Arbeiderpartiet foreslått å forsterke skolenes oppfølgingsansvar for elever gjennom hele opplæringsløpet, at vi starter med det første året i læretiden, og at elevene er lærling i en lærebedrift. Når det gjelder læreplassgaranti, må jeg si at jeg var på besøk på Selbu videregående skole tidligere. De hadde over 80 pst. yrkesfagelever på opptaket 1. mars. Hvorfor hadde de det? Samarbeidet mellom skole, lokalt næringsliv og et tverrfaglig opplæringskontor ved skolen sikret elevene som søkte yrkesfag, en læreplass. Derfor kommer også flere søkere dit. Det er jo da man får fullført utdannelsen, det er da man blir fagarbeider. Vi må se hvordan opplæringskontorenes rolle faktisk skal være i tiden framover, men det er dette samspillet med fylkeskommune og skoleeier, lokalt næringsliv og opplæringskontor og elever som er viktig for å føre dette fram. Arbeiderpartiet har et ønske om at vi skal ha tre lærlinger per 1 000 innbyggere som en læreplassgaranti. Hva er det vi faktisk trenger i framtiden? Jo, vi trenger fagarbeidere innen barne- og ungdomsarbeiderfaget, innenfor helsefagarbeid. Vi har i mange sammenhenger, når vi legger ut ting på anbud, krevd at det skal være seriøsitet i arbeidslivet, at man skal ha læreplasser. Dette er fullt mulig gjennom en læreplassgaranti som sikrer ungdommer utdannelse.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
Jeg hørte statsråden si noe om at opposisjonen bruker å si at vi har en samlet gruppe bak oss. Det kan man ikke si at statsråden har. Hun hadde verken en samlet faglig bakgrunn eller en samlet regjering bak seg da hun la fram denne reformen og måtte snu på flere vesentlige punkter. Det sier noe om hvor godt gjennomarbeidet dette er. Når det gjelder læreplass og lærlinger, er det å ha en ambisjon om å ha en læreplassgaranti noe vi har gode erfaringer med i andre fylker, og som i seg selv skulle tilsi at regjeringen kan legge opp til et forslag som bidrar til dette, i stedet for å legge opp til et tilbud med fagbrev i skole, som ikke er etterspurt i næringslivet, og som ikke elevene ønsker. Skolene ønsker det heller ikke, de ønsker at elevene skal komme ut i næringslivet, få god faglig oppdatering og opplæring ute i bedrift, som sørger for at de får et fagbrev og får et arbeid i etterkant.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
Jeg må takke delegasjonslederen for det siste møtet her, det er viktig. Etter flere år som medlem av Nordisk råd og utvalget for kultur og utdanning har jeg fått langt større forståelse, innsikt og kunnskap om de nordiske landene og det fellesskapet vi har gjennom felles historie, kultur, språk og verdier. I 2017 ble det gjennomført en befolkningsundersøkelse i Norden om viktigheten av nordisk samarbeid. Over 90 pst. av befolkningen syntes nordisk samarbeid var viktig. I den spesielle situasjonen vi er i og står overfor hver for oss under denne pandemien, er det nordiske samarbeidet og samholdet viktigere enn noen gang. Vi samarbeider på tvers av landegrenser og på svært mange samfunnsområder. Vi jobber for et stadig tettere samarbeid mellom de nordiske landene for å tilrettelegge for praktiske løsninger for innbyggerne i Norden. Målet er at folk skal kunne leve, jobbe og forflytte seg uhindret over landegrensene. Tidligere i dag har vi behandlet fullføringsreformen. Hvordan skal framtidens skole sørge for at barn og unge opplever mestring og glede, slik at de gjennomfører videregående opplæring, og at elevene ender opp med studiekompetanse eller som fagarbeidere? Er det noe vi i Norden, som verdens mest integrerte region, bør og må samarbeide om i framtiden, er det akkurat dette: å utdanne flere fagarbeidere som forsterker konkurransekraften i næringslivet og kvaliteten på velferdstjenestene og styrker den nordiske arbeids- og velferdsmodellen. Sosialdemokratene i utvalget for kunnskap og kultur har nettopp fått flertall for en felles nordisk konferanse, som skal ha frafall i skolen, yrkesfag, lærlinger og fagarbeidere som tema i løpet av 2021. Det vil være en viktig møteplass. Som mangeårig medlem av utvalget for kunnskap og kultur, som jeg sa, og nå som styreleder i Nordisk kulturfond vil jeg understreke viktigheten av et enda tettere nordisk samarbeid om idrett, friluftsliv, frivillighet og kultur, noe som binder folk og land sammen og oss som region i et tettere samarbeid, spesielt ungdom og nye generasjoner. Når vi opplever at Ministerrådet kutter i viktige tilbud og institusjoner – som f.eks. Nordisk kulturfond, og et annet eksempel er avviklingen av støtten til Nordisk Panorama, som er en viktig plattform for å vise fram, pleie og utvide nettverk og ikke minst finansiere nordisk film – så er det feil. Helt til slutt vil jeg understreke det demokratiske dilemmaet, som Kolberg også var inne på, ved det nordiske samarbeidet, at det som Nordisk råd som nordisk parlament vedtar, ikke blir fulgt opp av Nordisk ministerråd som regjering. Dette undergraver det nordiske samarbeidet og det parlamentariske samarbeidet på tvers av landegrensene i Norden. Her har vi et felles ansvar for å sørge for at det som blir besluttet her i Stortinget og i Nordisk råd, blir fulgt opp av de regjeringene som har ansvaret.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2021-06-01:
Det har vært mange gode innlegg om tiltak og ambisjoner som ligger i fullføringsreformen, men når man hører på opposisjonens – og kanskje særlig Tvedt Solbergs – innlegg, mistenker man jo at de enten ikke har lest innstillingen, eller at de misforstår med vilje. Men så er det jo valgår, så det er kanskje der det ligger. Det er ganske oppsiktsvekkende å høre at man så tydelig ikke har lagt opp til verken dramatiske kutt eller slått fast fellesfagenes posisjon, og ikke nevner at vi skal innføre Vg3 i skole med fagbrev som standard. Da virker det som om det ikke helt synker inn. Hvis man da mener, som f.eks. Tvedt Solberg gjør, at man ikke skal legge disse føringene, blir det fristende å stille representanten spørsmålet: Mener Arbeiderpartiet at norsk ikke skal være en del av fellesfagene? Eller mener man kanskje ikke at man skal legge føringer om ingen omfattende kutt? Vel, jeg skal vente i spenning, og i mellomtiden har jeg lyst til å snakke om en del andre ting som ligger i innstillingen. Det er viktig å understreke at de som sliter faglig, skal få den støtten og hjelpen de trenger for å kunne fullføre og bestå. Forskningen viser at det er avgjørende at innsatsen settes inn på et tidlig tidspunkt. Derfor har vi nå foreslått en plikt for fylkeskommunene til å jobbe systematisk og forebyggende med elever som står i fare for ikke å bestå fag. Plikten skal sørge for at fylkeskommunen tidlig identifiserer de elevene som sliter, og setter inn nødvendige tiltak. Samtidig plikter vi å gi fylkeskommunene og skolene et stort handlingsrom for å sette inn riktige tiltak. Elever som har innvandret og bodd kort tid i Norge, har ofte for dårlige norskferdigheter til å kunne fullføre og bestå. I dag finnes det flere eksempler på gode tilbud til disse elevene, men tilbudene når ikke hele målgruppen. Derfor har vi foreslått en plikt, ikke en utredning, for fylkeskommunene til å ha et overgangstilbud for elever som har innvandret. Tilbudet skal være en integrert del av videregående opplæring, og det skal ha løpende opptak. Det er mange gode argumenter for at overgangstilbudet bør være obligatorisk, men foreløpig er det viktig å understreke at det kanskje ikke er juridisk mulig, siden elevene fratas retten til å starte i ordinær videregående opplæring. Det medfører noen dilemmaer som vi bør få en bedre oversikt over. Utprøvingen av innføringsfag for elever med svakt faglig grunnlag vil kunne gi oss den kunnskapen vi trenger for å vurdere nettopp dette. For å nå målet om at ni av ti skal fullføre og bestå, må vi jobbe på flere fronter. Denne regjeringen har satset stort på lærerkompetanse og lærertetthet i grunnskolen, og nå er det på tide at vi gir arbeidet med tidlig innsats i videregående skole et løft. Tiltakene vi diskuterer her, må også ses i sammenheng med andre tiltak i meldingen, siden frafallet i videregående skole er et komplekst problem med mange årsaker. Tiltakene i meldingen skal derfor virke sammen og skape en videregående opplæring som i større grad lykkes med å løfte de svake elevene.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2021-06-01:
Jeg er veldig glad i dag for at vi får igjennom en fullføringsreform som virkelig tar et historisk steg fra Reform 94, i form av økt valgfrihet, økt kvalitet og økt gjennomføring i videregående opplæring. Det er det verdt å si på tampen av debatten, å løfte blikket litt og smile litt, fra ytterste høyre til ytterste venstre, over at det gjør vi her i dag. Vi er med på et historisk løft, og det synes jeg er veldig gledelig å ha med seg. Det er viktig at vi i dette ordskiftet tar inn over oss at selv om man som politiker prøver så godt man kan å lage systemer som ser individet, er det nå engang veldig ulike forutsetninger ute i Skole-Norge for hvordan man greier å formidle lærlinger. Det er ikke så lett å få en lærlingplass som frisørlærling i Burfjord, der frisørsalongen har åpent på tirsdag og torsdag. Det er klart at da må man både være kreativ i å tenke på opplæringslinjen og tenke kreativt om hvordan man formidler lærlingplasser. Til syvende og sist vil det være noen elever som ikke får lærlingplass. Spørsmålet må da bli: Vil det være mer attraktivt for en fylkeskommune å tilby ettårig Vg3 i skole, som noen gjør i dag, eller om vi fra stortingssalen her hadde sagt at vi skal ha strengere krav til kvalitet og innhold? Det ville jo medført at det ville ha vært dyrere for fylkeskommunene å gjennomføre. Det ville vært mer omfattende og dermed ikke spesielt attraktivt. Det letteste er å formidle lærlingen. Det er hovedmodellen, og det vi har sagt hele tiden. Derfor synes jeg egentlig at den debatten som har vært her nå om hvordan vi skal greie å sikre et godt tilbud, den ventilen, til dem som vi ikke klarer å formidle, og som vi har sett over veldig mange år – uavhengig av læreplassgarantier som man har forsøkt å gjennomføre i rød-grønne fylkeskommuner, der vi også ser at ikke alle får lærlingplass, så hva slags garanti det egentlig er, får opposisjonen svare på – i den erkjennelsen må vi tenke en reform som ser hver enkelt elev, og hvordan vi sikrer god kvalitet og ikke minst gjennomføring, slik at det som i dag nesten er som en grunnopplæring, nemlig videregående opplæring, er noe alle kan få ta del i. Det mener jeg må være en viktig ting å ha med seg i det videre arbeidet. Jeg synes det er viktig å understreke at det er bred enighet blant de borgerlige partiene om at vi skal nå se framover. Vi skal ha en gjennomgang av fag- og timefordelingen, og ingen har tatt til orde for omfattende kutt. Derimot ser jeg at opposisjonen kritiserer de føringene som er lagt. Da må man bare følge den logikken og si: Greit, men da ønsker vel opposisjonen egentlig å kutte alt av fellesfag? Debatten er over nå, så jeg skal stoppe med de ordene.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-06-01:
Dagens helt er for meg 56-årige Catarina Kristiansen, som jeg i dag leste om i min lokalavis. Etter 29 år i salgsjobb har hun etterutdannet seg til fagbrev mens hun jobbet i en byggevarekjede på Tjøme. Til avisen sier hun at det aldri var snakk om å ta fagbrev i salg og service den gangen hun begynte å jobbe. Så begynte et par kolleger å snakke om at det kunne være greit å ha papirer på kvalifikasjonene sine og i tillegg få det lønnstillegget som følger med. Catarina fullførte utdannelsen med beste karakterer. Slik sett står hun som symbol på det vi debatterer her i dag: lærevillighet, fleksibilitet, tilpasning, nysgjerrighet – kort sagt, lære hele livet. I den lett karikerte debatten om føringer som har fulgt i kjølvannet av stortingsmeldingen, er det sikkert fristende for markeringsivrige opposisjonspolitikere å glemme hva denne reformen egentlig dreier seg om, nemlig frihet og muligheter hele livet, og jeg vil legge til: trygghet i en verden i uendelig omstilling i et stadig raskere turtall. Dagens skole er grunnlagt på snubletuftene etter Reform 94. «Skolereformene på 1990-tallet var et eksperiment som i stor grad mislyktes, og gjorde tusenvis av skoleelever til prøvekaniner», hevdet skoleforsker, nå professor, Tom Arne Trippestad da han avla sin doktoravhandling med tittelen Kommandohumanismen, en kritisk analyse av Gudmund Hernes’ retorikk, sosiale ingeniørkunst og utdanningspolitikk. «Vi mistet tiår med muligheter til systematisk og grundig skoleutvikling basert på kunnskap, i motsetning til tilfeldige politiske lederes innbilningskraft og spådomskunster», ifølge Trippestad. Resultatet er et frafall fra videregående skole som er dramatisk. Det burde ha vært klart for alle at når en tredjedel av norske elever i videregående skole ikke fullfører, da er det ikke elevene det er noe feil med, men politikerne som skapte denne skolen. Men det er ikke bare kunnskap det dreier seg om, men noe som er minst like alvorlig: sosial ulikhet, helse, livslengde og ikke minst mestring, det vi gjerne kaller å være sjef i eget liv. Utdanning er en grunnleggende variabel i all forskning på livskvalitet. Det er dette fullføringsreformen tar tak i, og derfor hadde jeg trodd at den skulle bli møtt med et unisont hurrarop fra et samlet storting. Men som det ble sagt fra Gudmundsen, er det altså valgår. Derfor kalles denne viktige likhetsreformen et mageplask. Dette er useriøst, og det er uforståelig, særlig siden Arbeiderpartiet for lengst har innsett at Reform 94 ikke var et mageplask, men et stup ned i et tomt basseng. Og i iveren etter å finne mer eller mindre velbegrunnede og til dels bevisst fordreide argumenter mot reformen er det blitt sparket i gang en debatt om noe helt annet enn den frihetsdebatten som burde ha vært rammen rundt det vi snakker om i dag.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-06-01:
For en helsepolitiker er det fristende å se på forholdet mellom helse og utdanning. FHI har sett nærmere på dette og har bl.a. funnet ut at menn med universitets- eller høyskoleutdanning har 6,4 år lengre forventet levetid enn menn med grunnskole. For kvinner er forskjellen 5 år. Resultatet fra ulike studier viser f.eks. at det i grupper med kort utdanning er en høyere andel som rapporterer om dårlig helse, enn i grupper med lang utdanning. Vi snakker om livskvalitet, som jeg også nevnte i mitt første innlegg. Det dreier seg om muskel- og skjelettlidelser, og det dreier seg om lungesykdommer. Det er store forskjeller mellom utdanningsgruppene i antall førstegangstilfeller av akutt hjerteinfarkt, viser et prosjekt fra perioden 1994–2009. Type 2-diabetes er vanligere i grupper med kort utdanning enn i grupper med lengre utdanning. Jeg nevner dette fordi det nå må dreie seg om å få folk gjennom videregående. Slik man har gjort det på Færder videregående skole, hvor man med ganske enkle grep har løftet gjennomføringsraten fra 62 pst. til noen og åtti prosent i løpet av relativt kort tid – og dette ved statsråden godt, siden hun har vært der. I dag ble vi møtt med meldingen om at vi trenger flere helsefagarbeidere, eller helsearbeidere i det hele tatt, og at sykepleierne nå får opptil 25 000 kr i bonus for å jobbe i skoleferien. Det viser ikke minst – også siden vi vet at vi trenger et utall av helsefagarbeidere i tiden framover mot 2030 –muligheten som ligger i å omskolere seg til helsefag. Det ser jeg på som en kjempemulighet og som en frihet for dem som eventuelt har snust på dette faget, men ikke helt fått det til ennå. Når det gjelder å lære hele livet, nevner jeg dessuten at jeg taler av en viss erfaring. Jeg fullførte et hovedfag 40 år gammel, etter å ha droppet ut den dagen jeg trodde jeg fikk den jobben jeg skulle ha resten av livet. Jeg har siden – som statsviter – jobbet med historisk metode. For meg er historiefaget en hellig disiplin, og den dagen min partileder står fram med en påstand om å desavuere dette faget, da må være veier skilles. Men det har hun verken sagt eller kommer hun til å si, uansett hva hennes politiske motstandere måtte hevde.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-06-01:
I de fire årene jeg har vært representant, har jeg hatt stor interesse av å lese årsmeldingene fra Sivilombudsmannen, og i en bisetning er jeg svært glad for å ha sittet i det utvalget som nå tar livet av denne kjønnsbestemte tittelen. Mange kjenner til Sivilombudet, men det er også mange som ikke har den fjerneste anelse om hva ombudet jobber med. I så måte er årsmeldingen svært viktig, fordi den forklarer og utdyper ombudets arbeidsfelt, særlig når det gjelder det selvstendige initiativet som ombudet regelmessig tar. Var det noen som sa at dette er vanskelig lesning? Det synes jeg slett ikke. Den er godt presentert – og illustrert, for den saks skyld. Resultatene fra ombudets drøftinger kommer. I årsmeldingen fra 2017 hadde Sivilombudsmannen en omtale av de problematiske sidene ved inndragning av førerkort ved rapportering om rusutfordringer, uten at den rammede er blitt tatt for kjøring i beruset tilstand. I behandlingen av rusreformen om to dager blir dette adressert her i salen. I årets – det vil si fjorårets – rapport har jeg spesielt hengt meg opp i undersøkelsen av dispensasjoner til strandlovens forbud mot bygging i hundremetersbeltet. Undersøkelsen tok for seg kommunene Mandal, Kragerø og Askøy. Jeg ville selv ha foreslått min egen kommune, ikke minst fordi det går en voldsom debatt i lokalsamfunnet i Færder, som er sterkt presset av ressurssterke aktører. Men funnene fra Sivilombudet er like fullt gyldige i Færder – den største øykommunen i landet, der alt areal ikke er fastland, og som ligger innen kort advokat- og arkitektavstand til hovedstaden. Det utvides, bygges på terrasser, garasjer anlegges, enorme plener legges til og beplantes, for dermed å undergrave allemannsretten. Jeg finner spesielt grunn til å trekke fram de funnene som er gjort. Det gis mange dispensasjoner til tiltak i strandsonen – 85 pst. av de undersøkte vedtakene er innvilget. Det er mangelfulle vurderinger av vesentlighetsvilkåret og mangelfulle vurderinger av fordel-/ulempeproblematikken. Kommunene begrunner ikke fravikelse fra fagmyndighetenes uttalelser. Det er manglende vurdering av statlige og regionale rammer og mål, og kommunenes «kan»-vurdering mangler i alle vedtakene. Dette er problemstillinger som jeg bokstavelig talt har tett innpå meg. Denne årsmeldingen bør leses med lupe i Kommune-Norge, og det er bl.a. Venstres ambisjon at det skal skje.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
Jeg skal ta det litt ned. I neste sak på dagens kart skal Stortinget behandle proposisjonen om norsk deltakelse i Erasmus+-programmet. Jeg synes det er inspirerende at EU har såpass store ambisjoner og vilje til å satse på utveksling av elever, lærlinger og studenter i Europa. Vi i Arbeiderpartiet hadde ønsket og håpet at regjeringen hadde noe av den samme viljen til å satse. Opplæringen skal åpne dører til verden, sa statsråd Melby. I Norge går utvekslingen i videregående opplæring ned. Vi har også friskt i minne regjeringens melding om internasjonal studentmobilitet, der det er et langsiktig mål at halvparten av norske studenter skal reise ut. Men virkemidlene i meldingen mangler, trass i at andelen som reiser ut, har stått stille på 15–16 pst. de siste årene, og pandemien gir ikke noen drahjelp i så måte. Arbeiderpartiet ønsker å øke internasjonaliseringen og det internasjonale samarbeidet i utdanning og forskning generelt. Da Stortinget behandlet studentmobilitetsmeldingen, sa vi at meldingen burde hatt et mer helhetlig perspektiv og også tatt opp tilrettelegging for og effekter av internasjonalisering og mobilitet i grunnskole, videregående opplæring, høyere yrkesfaglig utdanning, doktorgradsutdanning og forskning. Vi foreslo der at regjeringen kommer med en plan for mer internasjonalisering i grunnskole, videregående opplæring og høyere yrkesfaglig utdanning. Internasjonalisering i videregående opplæring bidrar til mye bra: kunnskapsutvikling, språkkunnskaper, kulturforståelse, sosiale ferdigheter, personlig utvikling. Når utvekslingen i videregående går ned, burde det være et mål å tilrettelegge for at flere elever bruker mulighetene. Derfor ber vi regjeringen vurdere hvordan tilrettelegging best kan skje, slik at elever og lærlinger ikke opplever unødvendig usikkerhet og utfordringer i opplæringsløpet, inkludert slike ting som muligheten til å beholde en skoleplass og til å få godkjent fag. Gode og forutsigbare rammer er nødvendig for at mobilitet er noe alle kan ta del i.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
Som tidligere utdanningsforsker som har deltatt i evalueringen av flere større utdanningsreformer i Norge, fant jeg det nødvendig å tegne meg for å korrigere representanten Grimstads noe bombastiske og ensidige analyse av Reform 94. Nå er dessverre representanten gått ut av salen, men ikke minst siden representanten sa han er opptatt av historisk kjennskap: Forskningsinstituttet NIFU drev følgeforskning på Reform 94 over tid. La meg få sitere fra sluttrapporten fra NIFUs hovedprosjekt. Der står det: «Med utgangspunkt i NIFUs analyser gjennom mer enn fire år, mener vi å kunne slå fast at reformen har gitt ungdom bedre muligheter til opplæring, og som sådan vært vellykket.»
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
Som saksordfører for både sak 3 og sak 4 vil jeg takke komiteen for godt samarbeid om begge innstillingene. Utenriks- og forsvarskomiteen har også hatt begge sakene til uttalelse og slutter seg til utdannings- og forskningskomiteens innstilling. For begge sakene fremmes tilrådingen av en samlet komité. Når det gjelder Prop. 172 S, om Erasmus+, vil jeg presisere at forordningen ble formelt vedtatt av EU 18. mai, altså for sent til at den kunne synliggjøres i innstillingen. Komiteen viser i innstillingen til Erasmus+’ hovedmålsettinger, midtveisevaluering og at Norge har deltatt i de europeiske utdannings-, opplærings-, ungdoms- og idrettsprogrammene siden 1990-tallet. Komiteen har merket seg at regjeringen framhever Erasmus+ som viktig for å nå nasjonale ambisjoner om studieopphold i utlandet, som uttrykt i stortingsmeldingen om studentmobilitet. Når det gjelder Prop. 175 S, om Horisont Europa, fremmer jeg som saksordfører et løst forslag på vegne av hele komiteen. Det skyldes at Finansdepartementet oppdaget en liten tallfeil i forslaget til vedtak. I samråd med departementet og komiteen retter vi det opp med dette forslaget. Forordningen om Horisont Europa ble vedtatt av EU 27. april. Komiteen viser i innstillingen til at Norge har deltatt i EUs rammeprogrammer for forskning og teknologisk utvikling siden 1980-tallet. Komiteen mener at norsk deltakelse i EUs rammeprogram Horisont Europa, som viderefører Horisont 2020, vil bidra til å gi norske forskningsmiljøer og bedrifter tilgang til nødvendig kunnskap og nettverk med internasjonale forskere og institusjoner. Horisont Europa består av tre hoveddeler: fremragende forskning, globale utfordringer og konkurransedyktig europeisk næringsliv innovativt i Europa. Komiteen mener at Horisont Europa samsvarer godt med nasjonale forskningsprioriteringer, som økt kvalitet i forskning og innovasjon, økt verdiskaping og kunnskap for å møte store samfunnsutfordringer. Til slutt understreker komiteen at deltakelse i denne type programmer har stor betydning for norsk forskning.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
Koronakrisen førte til stengte grenser, men den har også vist at grenseoverskridende samarbeid er viktigere enn noen gang. Siden mars i fjor tror jeg de fleste i denne salen har erfart hvor viktig det er at demokratiet fungerer godt i en krise. De som trodde at Stortinget skulle abdisere, tok feil. Den parlamentariske aktiviteten har gått på høygir under hele pandemien, og min erfaring som parlamentariker i Nordisk råd er egentlig tilsvarende. Nedstengning og fryst mobilitet har ikke stanset det internasjonale samarbeidet. Når historien skal skrives, hører det faktisk med at omleggingen til digitale møter har betydd at vi har kunnet møtes oftere og på noen felt har intensivert samarbeidet. Det har vært langt fra optimalt. La meg løfte fram én dimensjon som kan synes triviell, men som jeg mener er helt fundamental: Vennskapet, forbrødringen, selve grunnlaget for det nordiske samarbeidet næres ikke like godt av digitale møter. Den vedvarende helsekrisen har enorme menneskelige konsekvenser, og de nordiske landene har håndtert krisen ulikt. Ingen kjenner fasiten. Men jeg er sikker på at vi bør erkjenne at hvert nordisk land har gjort det de kan for å sikre liv, helse og arbeidsplasser innenfor sine nasjonale rammer. Initiativtakerne til et utvidet nordisk samarbeid i kunnskapssektoren etter koronaen, «Mobilising the Nordics» kalles det, har kanskje rett når de hevder at nordiske verdier som tillit, åpenhet, vilje til samarbeid, tro på kunnskap, tiltro til demokratiske løsninger og sterke fagmiljøer har gjort at de nordiske landene har vært blant de beste til å håndtere krisen og begrense skadevirkningene av den. De erfaringene vi har gjort oss i Norden, bør de enkelte land handle på grunnlag av. Vi bør lære av hverandres håndtering, kunnskap og beste praksis før neste krise rammer. Sosialdemokratene i Norden er opptatt av å styrke den nordiske modellen. Krisen skal ikke skape større forskjeller og heller ikke svekke samholdet i Norden. Vi mener krisen har vært en syretest for sosialdemokratiske løsninger. Den har vist hvor avgjørende det er med sterke fellesskap og en sterk offentlig velferdsstat. Sosialdemokratene i Norden ser framover til tiden etter koronaen, hvor vi kan dra enda bedre nytte av det gode naboskapet og skape et bedre og mer rettferdig Norden, sammen. Vi fortsetter jobben for Norden som verdens mest bærekraftige og integrerte region.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
Opplæring er det viktigste virkemiddelet for å utjevne ulikhet, og det vi opplever både i Norge og andre steder, er at ulikhet bidrar til fallende tillit, og at økt ulikhet bidrar til utenforskap og polarisering. Derfor er det så utrolig viktig at vi har en offensiv opplæringspolitikk på alle nivåer. Det mener jeg at vi langt på vei bidrar til, selv om Arbeiderpartiet ønsker å forbedre denne ytterligere; den debatten har vi tatt, og de forslagene har vi kommet med. Men målet for all opplæring må allikevel være at hvert barn og hver elev får utvikle sine talenter. Det skjer ikke alltid i dagens skole, spesielt grunnskolen er veldig akademisert. Man har en tendens til å se ned på alt som er praktisk rettet, og yrkesfag. Så statusen til fagene med tanke på det praktiske bør heves på en eller annen måte. Jeg vet ikke alltid hvordan de beste grepene er. Men lærlingordningen i Norge er helt unik. Og det er faktisk vårt fremste konkurransefortrinn at den bidrar til å utdanne så dyktige og faglig sterke fagarbeidere med en integritet som gjør dem i stand til å ta til seg ny kunnskap og til å ta beslutninger der og da og slippe å spørre opp og ned og til siden før de tar en beslutning. Men lærlingordningen kan også forsterkes og må forbedres videre. I samfunnet vårt har veldig mange av dem som er bedriftsledere – ikke bare stortingsrepresentanter, men også de som er bedriftsledere – et fagbrev i bunn. Disse er innenfor hotell- og restaurantbedrifter, og veldig mange av bedriftslederne i håndverksbedriftene er ansatte som i utgangspunktet har et fagbrev i bunn. Hvordan skal vi forsterke ordningen? Min erfaring er at det viktigste faktisk er at man får styrket bedriftenes samfunnsansvar og involvering i skoletilbudet. For i dag er det i stor grad elevenes ønsker og hvilke lærekrefter man har, som egentlig påvirker skolestrukturen, og ikke nødvendigvis der det er muligheter for læreplass. Så bedre ansvar der mener jeg er helt avgjørende. Så var det også dette å utvikle bedre karriereveier, der TAF-modellen er helt unik. Min kollega Sandberg var inne på internasjonalisering; det å gi lærlinger muligheter til å ta deler av opplæringen i utlandet er også helt avgjørende. Avslutningsvis har jeg lyst til å løfte fram produksjonsskoler. For det er veldig mange ungdommer – og den viktigste investeringen er kanskje å få dem inn i arbeid og utdanning. Produksjonsskolen på Hyssingen har vært vellykket, men også produksjonsskolen i Hardanger. For den tar de aller svakeste og dem som er mest utenfor; de som trenger et heldøgnstilbud – i en kombinasjon med internat – som tar for seg hele innholdet. Derfor er jeg veldig glad i dag for at vi har klart å få flertall for å sikre produksjonsskoler videre.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-06-01:
I likhet med de andre ønsker jeg å løfte fram det som omgir oss i det nordiske samarbeidet, og det er at globalt opplever vi økt polarisering både mellom land og internt i landene. Vi ser at rettsstaten er under angrep i flere land, og at pandemien har vist hvor sårbare vi er. Da blir egentlig det nordiske samarbeidet enda viktigere, både for å ta grep om den grønne omstillingen, hvor vi kan ta en ledende posisjon, og digitalisering – det er få land som har tatt det så aktivt i bruk som de nordiske landene har gjort. Og vi har en unik modell på velferdssamfunnet som vi må videreutvikle slik at det møter framtiden, og ikke minst sikre demokratiet og rettsstatens prinsipper. Når det skjer så store endringer i verden, blir faktisk det nordiske samarbeidet helt avgjørende, og det har vært utrolig inspirerende å jobbe. For meg personlig har det nesten vært et politisk verksted, for vi har veldig mye felles, samtidig som vi er ulike. Dermed får man ideer om hvordan andre land har løst det, og hvorfor de har løst det, for det er akkurat nok fellesskap og nok ulikhet. Men som jeg også sier, som leder av kontrollkomiteen har det vært et spesielt år. Ministerrådet har ikke hatt kontroll over økonomistyringen. Det har vært utrolig alvorlig, og det er veldig spesielt at det ikke har vært oppdaget tidligere. Vi har heller ikke fått oversikt over de 700 prosjektene som Ministerrådet har, og Nordisk råd og Nordisk kulturfond har de samme regnskaps- og økonomisystemene og er bundet opp av det samme. Vi er helt avhengige – dette er fellesskapets midler – av at vi har transparente systemer som er etterprøvbare når det gjelder hvordan vi bruker fellesskapets midler. Det forventes nå at vi får kontroll. Der må jeg bare si at den danske riksrevisjonen har vært unik og virkelig har prioritert dette for å få til et godt samarbeid og for å få dette på skinner, og jeg forventer at man kan levere godkjente regnskaper før sommeren iallfall. Jeg har også hatt ansvar for energipolitikken, og som statsråden var inne på, er det kanskje et av de områdene der vi skiller oss mest ut, i det unike, for det er ingen land som har vært så tidlig ute med å inngå et samarbeid som det vi har gjort i Norden. Tilgang på fornybar energi er helt avgjørende i skiftet, så her må vi samarbeide både om grønn hydrogen, ammoniakk, solkraft og bioenergi, som de andre nordiske landene er bedre på enn det vi er. Så ønsker jeg også å løfte opp beredskap, produksjon av vaksiner. Jeg har sendt skriftlig spørsmål til statsråden om det, for det er et område som vi virkelig kan prioritere. Jeg må også nevne fiskeripolitikk. Det er et av de områdene hvor det har vært uenighet, og det er utrolig viktig at vi også der klarer å finne enighet. Avslutningsvis vil jeg takke finansministeren for at han tok på seg det å være samarbeidsminister. Det er veldig viktig for oss å ha en så viktig og engasjert minister på samordning.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2021-06-01:
Jeg er svært glad for at en samlet komité støtter opp under fortsatt deltakelse i det europeiske rammeprogrammet for forskning og innovasjon, Horisont Europa. I Horisont Europa er det satt ned fem «missions» med mål om å levere løsninger på hovedutfordringer i Europa. Kreft er én av disse utfordringene. Målet for «cancer mission» er at man innen 2030 skal ha reddet tre millioner mennesker, oppnådd bedre forståelse av kreft og optimalisert diagnostisering og behandling. Vi har en unik mulighet til å være en aktiv deltaker i Horisont Europa og bidragsyter til «cancer mission». Vi har sterke kreftforskningsmiljøer i Norge som kan bli enda sterkere gjennom offentlig-privat samarbeid. Til tross for store framskritt når det gjelder å knekke den genetiske koden og det biologiske grunnlaget for kreftutvikling, vet vi fremdeles for lite. Det skjer nesten daglig gjennombrudd i kreftforskningen verden over, og den teknologiske utviklingen gir oss stadig nye verktøy i kampen mot kreft. Men for å utnytte fullt ut vårt fortrinn med sterke kreft- og helseregistre bør vi samarbeide med andre land i samme posisjon og dele data om molekylære kreftprofiler til beste for pasientene. Nordisk og europeisk samarbeid kan gi en fantastisk mulighet til å realisere potensialet som ligger i flere kloke hoder og mer og bedre infrastruktur. Det vil kreve investeringer i innovativ forskning med stor risiko, men også med stort potensial. Europakonvensjonens nye handlingsplan mot kreft fokuserer på forebygging, tidlig oppdagelse, diagnostisering og behandling, og på livskvaliteten til kreftpasienter og overlevende. Planen inkluderer også et kunnskapssenter og et kreftregister. Deling av helsedata skal gi pasienter tilgang til forebygging og behandling i andre EU-land. Målet er å forbedre tilgangen til innovativ kreftdiagnose og behandling. Det skal også utvikles nye modeller og teknologi for å undersøke interaksjonene mellom kreft og vert for å identifisere personer som har høy risiko for å utvikle vanlige kreftformer. I Norge står vi overfor en bred innføring av presisjonsmedisin, der viktige mål er molekylær kreftdiagnostikk og individuell eksperimentell behandling for dem som trenger det. Det vil kreve mye. Nasjonal kreftstrategi slår fast at Kreftregisteret skal videreutvikles, og at det bør etableres tilknyttede nasjonale kvalitetsregistre for flere kreftformer. Antall kliniske studier skal utvikles. Vi bør bruke vår deltakelse i Horisont Europa til å styrke samarbeidet med våre naboland for virkelig å kunne nå målet om å levere på presisjonsmedisin innen kreft. Vi trenger ikke å finne opp alt krutt alene. Vi bør utnytte alle tilgjengelige ressurser sammen med våre naboland.
Henrik Asheim (Høyre), 2021-06-01:
Jeg er veldig glad for at komiteen enstemmig slutter opp om betydningen av norsk deltakelse i Horisont Europa og i Erasmus+. Dette er viktig fordi internasjonalt forsknings- og utdanningssamarbeid er helt avgjørende for å løse både store og små utfordringer. Jeg takker også for at vi behandler saken før beslutningene i EØS-komiteen foreligger. Dermed kan vi videreføre det tette samarbeidet vi har hatt med EU om forskning og utdanning siden 1980-tallet, og norske aktører kan delta fra de første utlysningene i programmene. Både Norge og EU satser tungt på forskning, innovasjon, utdanning og ungdom og ser på det som en god investering i fremtiden. Det internasjonale samarbeidet gjennom Horisont Europa og Erasmus+ er avgjørende for at vi når nasjonale kunnskaps- og ungdomspolitiske mål. Det europeiske samarbeidet bidrar til høyere kvalitet i utdanning og forskning, flere fremragende og innovative miljøer og interkulturell kompetanse, og vi får tilgang til ny kunnskap, nettverk og infrastruktur. Det europeiske samarbeidet har også stor betydning for politikkutviklingen i Norge og gir oss mulighet til å påvirke europeisk politikkutvikling. Deltakelsen i Horisont Europa og Erasmus+ har også stor betydning for samfunnet og økonomien. Samarbeidet om utdanning, forskning og innovasjon står sentralt i arbeidet med å fremme bærekraftig økonomisk vekst, grønn og digital omstilling, nye arbeidsplasser og gjenoppbygging av økonomien etter covid-19-pandemien. Vi kan ikke møte de store samfunnsutfordringene alene. Samarbeidet gjennom Horisont Europa og Erasmus+ gir oss kunnskap og beredskap vi trenger for å løse akutte kriser, slik som helsekrisen vi står i nå, og for å håndtere langsiktige utfordringer som klimaendringer og sosial inkludering og mangfold. Det er viktig at vi utnytter mulighetene i Horisont Europa og Erasmus+ på en god måte. Regjeringen vil derfor legge frem to strategier, for henholdsvis norsk deltakelse i det europeiske forsknings- og innovasjonssamarbeidet og norsk deltakelse i det europeiske utdannings-, opplærings-, ungdoms- og idrettssamarbeidet. Strategien skal angi mål og innsatsområder for perioden frem til 2027. For å nå de høye ambisjonene regjeringen har, må forskere, studenter, bedrifter og andre gripe mulighetene som ligger i programmene. Jeg er glad for å se at det er et stort engasjement for å delta. Vi har etablert gode nasjonale støttetjenester som skal mobilisere og bistå aktuelle deltakere, og som sammen med myndighetene legger til rette for sterk norsk deltakelse. Resultatene fra samarbeidet gjennom Horisont Europa og Erasmus+ vil komme hele Norge til gode, i form av økt kvalitet i forskning, utdanning av høy kvalitet og relevans, flere innovative miljøer, bedre offentlige tjenester og et mer konkurransedyktig næringsliv.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-06-01:
Då får eg starta. Sjølvsagt fylgjer me opp Stortingets vedtak, høyrer ein ofte at statsråden seier i debattane her i salen. I handsaminga av meldinga om oppmodings- og utgreiingsvedtak oppdaga me at dette ikkje er så sjølvsagt. Me har ein rutine der det er kontroll- og konstitusjonskomiteen som avgjer endeleg om oppmodingsvedtak er godt nok fylgde opp av regjeringa eller ikkje. Denne rutinen fungerer ikkje i praksis. Det er alvorleg for tilhøvet mellom storting og regjering. I innstillinga peiker me på at fleire departement har for dårlege rutinar for å fylgja opp oppmodingsvedtak frå fleire år tilbake. I meldinga gjev regjeringa att brev frå departementa om at fagkomiteen ikkje har hatt merknader til utkvittering av vedtaka i budsjettproposisjonane i saker der mindretalet i komiteen har hatt merknader til oppfylginga frå regjeringa. Dette er feil påstandar som ikkje skal førekoma. Eit døme på manglande oppfølging finn me i saka om finansskatten. Den 11. juni 2018 bad Stortinget regjeringa koma attende til Stortinget på eigna måte, seinast i samband med statsbudsjettet for 2020, med framlegg om ei provenynøytral omlegging av finansskatten og der forhøgd arbeidsgjevaravgift vart fjerna. Statsbudsjettet for 2020 er lagt fram, men Stortinget har enno ikkje fått noko framlegg om omlegging av finansskatten. Då er ikkje vedtaket fylgt opp. Regjeringa la hausten 2019 fram ei omtale om at omlegginga burde utstå til m.a. prosessen overfor ESA knytt til like konkurransevilkår overfor offentlege og private verksemder er avklart. Dette er ikkje å fylgja opp eit klårt vedtak, men å utsetja oppfylginga. Like eins har me sett at regjeringa i oppfylginga av oppmodingsvedtak knytte til krisetiltak i pandemien har kome tilbake til Stortinget med framlegg. Det har vore usemje i Stortinget om framlegga har vore gode nok. Eit døme på dette er eit vedtak av 19. mars 2020, då Stortinget bad regjeringa om å sikra sjukehusa tilstrekkelege midlar til å planleggja møtet med koronapandemien og til å styrkja intensivkapasiteten. Vedtaket er fylgt opp med midlar og opplæring, men talet på intensivplassar har ikkje auka i løpet av pandemien. Oppfylging av Stortingets oppmodingsvedtak handlar om viktige samfunnsområde der Stortinget gjer eigne prioriteringar. Då har regjeringa plikt til å gjennomføra vedtaka. Det er forventa at regjeringa framover les ordlyden i desse vedtaka nøye og gjer sitt beste for å gjennomføra dei i tråd med føresetnadene frå Stortinget. Det er ikkje regjeringa si oppgåve å utkvittera vedtak. Det er det kontroll- og konstitusjonskomiteen som gjer. Om regjeringa meiner at fleirtalet på Stortinget ikkje lenger står bak eit vedtak, må regjeringa leggja fram ei sak med forslag om å oppheva vedtaket. Eg forventar at departementa no har gode rutinar for dette, slik at me ikkje treng å ta opp att denne kritikken i innstillingane framover.