Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-06-06:
Tomtefesteloven er et typisk eksempel på hvor vanskelige enkelte lover kan bli. Det har kanskje sin årsak i at det er mange politikere og byråkrater som går for mye i dybden av dette og lager tunge og store setninger som nærmest minner om et slags kansellispråk. Det er helt klart ikke til fordel verken for bortfester eller fester det som vi diskuterer i dag. Og til tross for at forslaget om endring i tomtefesteloven ble vedtatt 20. desember 1996, har det tatt tre og et halvt år før saken har kommet tilbake, og loven har ennå ikke trådt i kraft! Departementet ønsker å endre § 15 om regulering av festeavgift «før loven trer i kraft», som det heter. Etter den nye tomtefesteloven § 15 skal festeavgiften således i alle festeforhold reguleres i samsvar med pengeverdien om ikke annen reguleringsmåte er avtalt, eller det utvilsomt er avtalt at avgiften ikke skal reguleres. Det er synd at det samme flertall som eksisterte i 1996, ikke vektlegger det samme i dag, nemlig ønsket om større grad av avtalefrihet når det gjelder tomtefesteavtaler. Avtalefriheten bør gjelde i større grad, også ved oppjustering av festeavtaler, slik at det er mest mulig rom for tilpasning i de enkelte kontraktsforhold. Det er også riktig å understreke at det i tomtefesteloven § 11 ikke er adgang til å kreve festeavgift som er urimelig høy – sånn sett er ting allerede ivaretatt. I dag gjelder faktisk markedspris både ved salg og ved utleie av tomter, i likhet med det meste av all bolig- og eiendomshandel. Det kan oppstå underlige situasjoner når bare en liten del av eiendomsmarkedet prisreguleres, som det gjøres her. Markedsprisen for en enkel biloppstillingsplass i eksempelvis Oslo utgjør i dag omtrent 10 000–12 000 kr. Prisen for å leie 1 dekar boligtomt foreslår departementet – og et flertall støtter det – skal begrenses til 9 000 kr pr. år. Sammenligningen her nærmer seg en karikatur. Ofte kan man oppleve at det ikke er den opprinnelige fester som vil kreve innløsning etter eksempelvis 30–80 år. Det er gjerne festerens arvinger som gjør dette. Det urimelige lovforslaget er også synliggjøringen av at festeren etter innløsning kan selge eiendommen til full markedspris. Det er bare et omsetningsledd som beskyttes av politikere, ikke markedet for bolig- og fritidseiendommer som sådant. I strid med all vanlig praksis er den nye loven av 1996 ikke iverksatt. Det må sies å være underlig når flere av representantene i Stortinget – de jeg tenker på, er representanter fra mellompartiene – som sørget for en ny regel som faktisk var til det bedre, den gang stemte mot Arbeiderpartiets forslag. Når jeg hører representanten Nymos argumenter, må jeg si at jeg blir lettere forvirret – jeg tror ikke det vil bli noe bedre for dem loven gjelder, nemlig fester og bortfester. Nå foreligger det et helt nytt forslag som er meget svakt begrunnet. Det er ikke beskrevet hvilke festeforhold dette spesielt vil angå, og hvorfor akkurat disse avtaler skal ha andre regler og vilkår enn andre. Jeg stiller meg spørrende til hva justisministeren har av eventuelle kommentarer til dette lovforslaget, om ikke disse endringene griper varig og alvorlig inn i det private rettslige forhold. Jeg vil bare si helt til slutt: Fremskrittspartiet vil stå ved det forslag som fikk flertall i 1996 når det gjelder tomteforvaltningen, og vi er av den oppfatning at det helt klart vil være til beste både for fester og bortfester.