Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
La meg få lov til å starte med å ønske den nye statsråden velkommen til Stortinget. Han får en mulighet til å legge til rette for et godt samarbeid med Stortinget i forbindelse med den saken vi har til diskusjon her i dag, for det er en sak som det har vært enstemmighet om i kontrollkomiteen i vår behandling så langt. Så hjertelig velkommen til statsråden! Denne saken burde ikke vært til behandling i Stortinget, for det har vært vanlig for å gi innsyn i viktige saker at kontrollkomiteen har fått utlevert de dokumenter som de ber om, og særlig med det alvoret som ligger bak den saken kontrollkomiteen har til behandling. Det er en historie som har rammet mange uskyldige mennesker i Norge, der både påtalemakta og domstolene samtidig har bidratt til å begå urett. Når både statsråd og statsminister da har understreket at det er viktig at alle steiner blir snudd, burde det vært en selvfølge at det dokumentet vi her ber om, ble utlevert. Det startet med en henvendelse og et spørsmål komiteen oversendte på vegne av SV. Vi fikk til svar 28. november i fjor at vi ikke fikk innsyn i det omtalte dokumentet. Da var det en enstemmig komité som sa at vi ville ha innsyn i det dokumentet. Det ba vi om den 3. desember. Statsråden svarte nei den 11. desember. Så gjentok vi vårt krav den 17. desember og fikk svar den 6. januar – like avvisende, på et sentralt dokument i saken etter komiteens vurdering. Også på høringen som vi gjennomførte den 10. januar i år, ble dette et sentralt tema. Der ble det sagt mye rart av statsministeren. Hun viste til at det hadde vært enighet om at en ikke skulle kreve innsyn i den typen dokumenter, men det hun henviste til, var en diskusjon i 2003 om mindretallet i kontrollkomiteen skulle ha rett til å kreve innsyn i den typen dokumenter. Det er helt irrelevant med tanke på denne saken, for det er ikke noe mindretall som har bedt om det, det er en enstemmig komité. Og punkt to: Det er heller ikke et r-notat vi har bedt om, det er et dokument som er sentralt i saken. Så sier statsministeren at Stortinget ikke har benyttet seg av muligheten til å kreve innsyn i dokumenter siden 1814. Det er også feil. Det ble gjort i forbindelse med daværende forsvarsminister Quisling i 1932 og i forbindelse med Cuba-krisen i 1959. Men når det sjelden er behov for å bruke § 75 f, er jo det fordi vi vanligvis får de dokumenter som kontrolløren mener er viktige for å belyse en sak. Stortinget har etter § 75 til og med mulighet til å be om innsyn i r-notater hvis en skulle finne det nødvendig. Men det er altså ikke det vi har bedt om her. Det er innsyn i et dokument som handler om kommunikasjon mellom arbeidsministeren og direktøren i arbeids- og velferdsetaten, nettopp det som er kjernen i den saken vi har til behandling. Så sier statsministeren i høringen: «Noen ganger er det viktig å huske at den saken som dreide seg om SSB, også dreide seg om kjernen i etatsstyringen. Det var kjernen i selve saken: hvilken etatsstyring. Disse referatene – eller nedtegningene, det var ikke ordentlige referater engang – var midt i kjernen av det. Det at man én gang kan yte meroffentlighet i kjernen av en sak, betyr ikke at man forrykker et prinsipielt spørsmål som Stortinget har avklart.» Ja, Stortinget har avklart at Stortinget kan be om de dokumenter som er nødvendige. Dette gjelder absolutt kjernen i saken, dialogen mellom departementet og Nav. Og det var altså en enstemmig komité som mente at det var sentralt – og er sentralt. Vi må ikke havne i en situasjon der det er statsministeren – eller den som skal kontrolleres, regjeringa – som bestemmer hva kontrolløren skal få vite. Da fungerer ikke Stortingets kontrollfunksjon. Det er heller ikke sånn som statsministeren gir inntrykk av i sine svar, at det å sende det notatet, dokumentet, til Stortinget er det samme som å offentliggjøre det – hun omtaler det som offentliggjøring. Nei, Stortinget kan motta dokumenter unntatt offentlighet, men bruke det i sitt arbeid for å finne ut av saken. Så er det fra arbeidsministerens og statsministerens side gjort et nummer av at det ikke foreligger et referat. Det var det første svaret vi fikk: Det foreligger ikke et referat. Når en definerer et referat som at begge parter skal ha gått igjennom det og godkjent det, er det mulig det formelt sett ikke foreligger noe referat. Men at det foreligger et dokument fra den saken, er det jo ingen tvil om. Det går fram av departementets svar til Aftenposten, som står omtalt i Aftenposten 27. november 2019, der de sier at meroffentlighet er vurdert, og at det er unntatt offentlighet i henhold til § 14 i offentlighetsloven. Da ligger det per definisjon et dokument i departementet, som vi altså mener er sentralt. Den utviklingen at det ikke blir tatt referat fra den typen møter, er i seg selv skremmende med tanke på vår mulighet til å utøve kontroll. For det var altså sentrale møter i det vi nå kjenner som Nav-skandalen. Og ikke bare det: Vi fikk også innsyn i en intern kommunikasjon i Nav, som absolutt utvikler hemmeligholdet til et nytt nivå. Da siterer jeg: «etter nærmere vurdering ser vi at det vil være hensiktsmessig at direktoratet tar kontakt med Riksadvokaten muntlig og avtaler et møte for å gjennomgå saken fremfor å sende brevet. Dette fordi Riksadvokaten praktiserer full offentlighet.» Da er hemmeligholdet satt i system. Som jeg sa: Dette forslaget burde vært unødvendig, særlig med utgangspunkt i det både statsråden og statsministeren har sagt, at alle steiner skal snus og det skal være full åpenhet. Men vi har altså opplevd det motsatte. Vi har opplevd alternative sannheter når det gjelder statsministerens presentasjon av hva Frøiland-utvalget i sin tid diskuterte. Det minner litt om det vi har sett utspille seg i det amerikanske senatet i forrige uke, at det ser ut som om noen er villig til å bruke flertallet sitt for å forhindre at sannheten kommer fram – i en så alvorlig sak som vi nå har til behandling. Jeg håper at alle her vil bidra til at fakta kommer på bordet. Jeg håper at den enighet som har vært i komiteen, også gir seg utslag i et enstemmig vedtak her i Stortinget om at Stortinget skal få se det dokumentet og derved gi bidrag til opplysning av saken. Statsråden har muligheter her i dag til å varsle om at det er unødvendig å fatte vedtak, dersom han praktiserer den åpenhet som tidligere har vært helt normalt, og ikke prøver å gjemme hemmeligholdet sitt bak diskusjoner som gjelder r-notater og helt andre typer notater enn det notatet vi nå har bedt om.