Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg har fulgt debatten på formiddagsmøtet og vil gjerne slå fast at jeg er tilfreds med den mottagelsen regjeringserklæringen har fått. Regjeringens ønske med erklæringen har vært å sette opp noen mål, noen visjoner, noen verdier som vi vil strekke oss etter ved inngangen til et nytt århundre. Vi har forsøkt å si noe om hvordan vi ønsker å ta i bruk Norge som mulighetenes samfunn. Vi har bl.a. satt opp som mål å å fornye offentlig sektor for å styrke velferden å satse på utdanning og kompetanse for å utvikle vår aller viktigste ressurs: menneskene som bor her i landet å bli et foregangsland i miljøpolitikken i en verden der de globale miljøproblemene er de mest utfordrende å utforme næringspolitikk som tar hele landet i bruk og trygger arbeid og verdiskaping å satse mer målrettet i kampen mot fattigdommen i verden Dette er ambisiøse mål, men uten ambisiøse mål vil vi helt sikkert komme til kort. Stortinget vil se at vi tar ambisjonene på alvor og vil følge dem opp med konkrete forslag. Vi skal komme med saker i tur og orden, grundig forberedt og nøye gjennomtenkt. Da må vi være forberedt på at det blir mer strid og mer uenighet. Men at det i utgangspunktet er enighet om mange av målene, er ikke en ulempe; det er en fordel. Selv om Regjeringen i erklæringen legger hovedvekten på å være langsiktig, formulere noen mål og visjoner for samfunnsutviklingen, peker vi også på konkrete tiltak, som f.eks. at vi vil innføre en rett for voksne til å få videregående opplæring. Dette er en viktig byggestein i en større kompetansereform, etter- og videreutdanningsreform. øke kommunenes inntekter. Det mener vi er nødvendig for å sikre velferdsproduksjonen i kommunene, sikre den delen av velferdssamfunnet som er ansvarlig for hoveddelen av vårt utdanningssystem, eldreomsorg og vesentlige deler av helsevesenet. legge om momssystemet ved å behandle varer og tjenester likt. Dette er et viktig bidrag for å sikre den langsiktige finansieringen av velferden, fordi vi vet at det er tjenesteforbruket som vokser sterkest, og at det i hovedsak i dag er fritatt for moms, mens varer er ilagt moms. etablere et program for utvikling av renseteknologi for klimagassen CO2. Vi har enestående forutsetninger for å lykkes med det i Norge, både fordi vi har kompetanse når det gjelder gass, fordi vi er en ledende energinasjon, og fordi vi har reservoarer på norsk sokkel som egner seg til deponering av CO2. Det programmet vi skal lansere, skal være et fellesprogram mellom myndigheter og bedrifter for at vi skal utvikle renseteknologi for klimagassen CO2. følge opp vårt forslag i budsjettforhandlingene i fjor om deltakelse i Verdens Karbonfond – i og for seg et lite forslag, men et viktig bidrag for at Norge skal være pådriver i utviklingen av det som kalles Kyoto-mekanismene, de mekanismene som skal gi en effektiv avtale for å redusere verdens utslipp av klimagasser. åpne for å ta i bruk gass til kraftproduksjon i Norge. Det vil redusere vårt behov for å importere svært forurensende kraft fra våre naboland, og dermed redusere de samlede utslippene av klimagasser. Dessuten vil det bidra til at vi enda raskere kan utvikle enda mer miljøvennlig teknologi. fremme forslag om at Telenor skal bli et børsnotert selskap. Dette mener vi kan gi selskapet ny kapital og nye impulser, og dermed styrke Telenor som vår ledende kunnskapsbedrift. Siktemålet er å ha et forslag klart i løpet av våren. fremme forslag om endringer innen forvaltningen av det statlige eierskapet i petroleumsvirksomheten. Blant annet vil vi åpne for privat medeierskap i Statoil og overføring av deler av statens direkte eierandeler til selskapet. Også her er siktemålet å komme med forslag i løpet av våren, men vi er nødt til å ha noe mer tid før vi med sikkerhet kan si om vi er i stand til å fremme forslag før sommeren, eller om det vil komme til høsten. støtte og lede an i arbeidet for å sikre at alle verdens barn blir vaksinert. Dette er noen av de konkrete forslag Regjeringen lanserte i sin regjeringserklæring, og er derfor et uttrykk for at vi har prøvd å kombinere visjonene, verdiene, målene med noen konkrete tiltak i forhold til hvordan vi mener de best kan virkeliggjøres. Noen av disse forslagene er det bred enighet om, noen er det uenighet om, noen er en oppfølging av arbeid den forrige regjeringen har satt i gang. Slik er det ved hvert regjeringsskifte. Slik var det også da Bondevik-regjeringen overtok etter Jagland-regjeringen. For eksempel var det da slik at Jagland-regjeringen hadde lagt fram eldreplanen. Bondevik-regjeringen fulgte den opp. Det er utmerket, det er alle fornøyd med. Tilsvarende med handlingsplanen for psykiatri. Den bygger på en stortingsmelding fra tidligere helseminister Gudmund Hernes og ble fulgt opp av regjeringen Bondevik. Regjeringen har ikke som selvstendig mål å fremme forslag som skaper strid. Tvert imot er vårt mål å fremme forslag som kan virkeliggjøre våre mål, og som kan bidra til samlende løsninger og få flertall i denne sal. Men vi er selvsagt også forberedt på at noen av forslagene vi kommer til å fremme, noen av de konkrete tiltakene vi kommer til å lansere, kommer til å skape politisk strid og politisk uenighet. Det er det politisk arbeid handler om. Et hovedbudskap har vært å fornye offentlig sektor for å styrke offentlig sektor og styrke velferden. For noen er fornyelse ensbetydende med privatisering. Det er det ikke for Arbeiderpartiet. Det offentlige må fortsatt ha ansvaret for velferdstjenestene, ansvar for at alle sikres helse, utdanning og andre grunnleggende velferdsgoder på likeverdige vilkår uavhengig av bosted og inntekt. Men private har en rolle å spille, og frivillige organisasjoner har en rolle å spille. Det ble understreket i regjeringserklæringen. Det er jo også situasjonen allerede i dag. Mesteparten – eller store deler – av primærhelsetjenesten, det helsevesen vi møter når vi blir syke, er basert på privatpraktiserende leger. Mesteparten av utbyggingen av barnehager gjennom 1990-tallet har vært private barnehager. Mye av rusmiddelomsorgen, mye av rehabiliteringsvirksomheten er det private eller frivillige organisasjoner som driver. Men kjennetegnet på alt dette er at det skjer innenfor fellesskapets rammer, med solidariske ordninger og på en solidarisk måte. Denne type private bidrag, denne type bidrag fra private og frivillige til bygging og levering av velferdstjenester, er vi tilhengere av. Det vi er motstandere av, er det jeg vil kalle kommersialisering, som innebærer at tilbudene blir ulike avhengig av inntekt og bosted. Norge skal bli et foregangsland i miljøpolitikken. Da må vi ta innover oss at karakteren av de viktigste miljøproblemene er i ferd med å endre seg. Før var det slik at de klassiske miljøproblemene var utslipp fra en fabrikk, som slapp ut gift, og som skapte lokale miljøproblemer. Det er fortsatt alvorlig mange steder, men er ikke i dag de mest krevende miljøproblemene. De mest krevende miljøproblemene i dag er de globale miljøproblemene, først og fremst drivhuseffekten. Der spiller det ingen rolle om ett tonn drivhusgass, ett tonn CO2, slippes ut i Norge eller i Nigeria, skyldes en lekkasje fra gassrørledningene i Sibir eller skyldes forbrenning av gass i Spania. Derfor må de globale miljøproblemene møtes med globale avtaler, og derfor må de møtes med en helt ny generasjon miljøpolitiske virkemidler. Det handler om at land kan gå sammen om å gjennomføre utslippsreduksjonene, slik at vi investerer og setter inn innsatsen der vi får størst utslippsreduksjon for hver krone investert. Det handler om felles gjennomføring og om kvotehandel, og Arbeiderpartiet er glad for at verden har samlet seg om den typen mekanismer gjennom Kyoto-avtalen, som ble vedtatt høsten 1997. Vi ønsker at vi nå raskest mulig får avtaleverket på plass, slik at vi kan begynne å virkeliggjøre de mekanismene som ligger i Kyoto-avtalen. Det andre er at vi selvsagt må ta innover oss at CO2 er en forurensning. Når Stortingets nest største parti mener at det ikke er forurensning, er det helt i strid med en grunnforutsetning for å kunne være et miljøforegangsland, nemlig å erkjenne at et forurensningsproblem faktisk er det. Til slutt vil jeg si at det har vært lite debatt om Regjeringens forslag om at vi skal lede an i vaksineinitiativet, men jeg mener faktisk at det er det viktigste vi sa i regjeringserklæringen. Hvis Norge kan bidra til at alle verdens barn blir vaksinert, er det noe av det viktigste vi kan drive med i vår tid.