Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Norsk og internasjonal banknæring har vært og vil være preget av store strukturelle endringer. Sterke drivkrefter har gitt både økt internasjonalisering og en hardere konkurranse. Bankene har møtt denne utfordringen på ulike måter. Fusjoner, samarbeidsavtaler, bruk av datatjenester og effektivisering har vært våpen som bankene har brukt for å kapre større markedsandeler og flere kunder. Bankkrisen på 1990-tallet skapte et statlig eierskap i forretningsbankene, og etter at situasjonen normaliserte seg, har statens eierandeler i bankene blitt redusert eller solgt. Arbeiderpartiet har vært opptatt av at det statlige eierskapet i forretningsbankene skulle samles i én nasjonal enhet, bygd rundt DnB. På den måten åpnet man for salg av statens eierandeler i Kreditkassen. Statens Bankinvesteringsfond fikk oppgaven fra departementet i brev av 9. desember 1999, og har fram til 19. mai 2000 arbeidet grundig med saken. Allerede 26. mai la så Finansdepartementet fram St.meld. nr. 38. Jeg understreker disse datoene, fordi det har vært reist kritikk mot at arbeidet har gått for sent, men i forhold til den jobben som finansministeren og Finansdepartementet har hatt, har arbeidet i departementet etter min oppfatning gått rimelig raskt. Statens eierinteresser skal utøves på en forretningsmessig måte gjennom Statens Bankinvesteringsfond, som har klare retningslinjer for hvordan de skal utføre sin del av arbeidet. Det statlige eierskap i bankene er viktig for å sikre hovedkontorfunksjoner i Norge. Det er i hovedkontorene strategiske avgjørelser tas og produktutvikling foregår. En annen viktig faktor er at spisskompetansen i bankene oftest blir lagt til hovedkontorene, og siden den teknologiske utviklingen stadig krever nye kunnskaper om IT, risikohåndtering og kapitalforvaltning, vil Norge, hvis man ikke kan ha hovedkontor i finansnæringen i Norge, fort bli stående uten den form for spesialkompetanse. Arbeiderpartiet ønsker ikke at norske finansinstitusjoner skal stå igjen som rene distributører av finansielle tjenester. Dette er bakgrunnen for at Arbeiderpartiet har gått inn for at man ønsker å eie mer enn en tredjedel av aksjene i en sterk norsk finansinstitusjon. Bare gjennom det kan staten som eier hjelpe til med å få til en videre utvikling i det norske finansmiljøet. Siden salg av aksjene i Kreditkassen nå er avgjort, har jeg full forståelse for de problemene de ansatte i Kreditkassen har levd med ved uvissheten om den videre organiseringen av banken. Arbeiderpartiet støtter fullt ut at salget av aksjene i Kreditkassen skal skje uten unødvendig opphold. Arbeiderpartiet ser derfor ikke at man har en langvarig prosess med gjennomføring av dette salget, men forventer at Bankinvesteringsfondet bruker både sin kapasitet og innleide private aktører for å gjennomføre salget så raskt som mulig. Noen av partiene på Stortinget stiller krav til de framtidige eierne, både at det eventuelt skal være en industriell kjøper, og at kjøperen skal være fra Norden. Arbeiderpartiet legger på sin side til grunn at det velges en løsning som både tar hensyn til statens økonomiske interesser og behovet for en velfungerende struktur i finansmarkedet. Statens Bankinvesteringsfond har en tøff jobb foran seg når det gjelder nedsalg av statens aksjer i Kreditkassen. Dette krever betydelig kompetanse, og jeg er derfor glad for at fondet har god erfaring på dette området fra tidligere nedsalg. Fondet skal beslutte hvordan aksjene skal selges, og på hvilket tidspunkt det skal skje. Det har også vært reist en del spørsmål om Bankinvesteringsfondets videre skjebne etter at nedsalget i Kreditkassen er foretatt. Jeg tror at det er for tidlig å spekulere i om eierinteressene i DnB bør forvaltes på en annen måte enn slik dette eierskapet blir ivaretatt av Bankinvesteringsfondet. Arbeiderpartiet er like opptatt som andre av den rollen som Regjeringen og Finansdepartementet skal spille i forhold til det å være eier, lovgiver, konsesjonsmyndighet og forskriftsgiver. En må derfor unngå systemer som gjør at departement og regjering blir gitt nettopp disse rollene. Det er derfor med forundring jeg ser at Fremskrittspartiet og Høyre ønsker å nedlegge Statens Bankinvesteringsfond. Siden det er et flertall i Stortinget for at det skal være et statlig engasjement i DnB, burde disse partiene se den fordel det er å bruke Statens Bankinvesteringsfond nettopp for å unngå en rolleblanding. La meg til slutt få lov til å understreke at ved salg av Kreditkassen er pris viktig, men det er også vesentlig hva vi gjør i forhold til den banken staten fortsatt er eier i, nemlig DnB.