trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-06-13:
Jeg synes jeg må være så elskverdig at jeg gir representanten Dørum anledning til å svare på det han ikke rakk i sin forrige replikk, nemlig hans standpunkt når det gjelder Regionfelt Østlandet, og hvor de styrkene som han nå er med på å legge til Østerdal garnison, skal øve. Det er ikke så veldig mange muligheter. Vi kan fortsette å skyte i de nasjonale verneområdene på Dovre, med skyts som har en helt annen rekkevidde enn dem vi hadde den gangen det skytefeltet ble anlagt, men vi har i dag en helt annen holdning til miljø enn det vi hadde den gangen. Det andre alternativet er at vi oppretter en luftbro – jeg holdt på å si en Berlin-bro – mellom Østerdalen og Nord-Norge. Det kan verken økonomisk, praktisk eller miljømessig være særlig ønskelig, men andre alternativer er jeg ikke i stand til å se. Jeg synes at sentrumspartiene – jeg oppfatter fortsatt at de står sammen – burde gi et svar på dette. Og så en ting til når det gjelder rammen: Jeg synes fortsatt det blir for lettvint å lage en slags ordlek om en underdekning på en halv milliard kroner. Dette er, som jeg sa, tall som kommer fra Forsvarsdepartementet til de parlamentariske lederne. Og jeg vil gjenta hva jeg sa i et tidligere innlegg. Det er god praksis i Stortinget for at vi ikke leker med hypotetiske tallstørrelser, men forholder oss til de utredningene som kommer fra departementene. Da holder det ikke å henvise til at representantene ellers er gode med tall. Så helt til slutt: Høyre har aldri brukt en innsparing på 450 polititjenestemenn til å saldere noe budsjett. Arbeiderpartiet la frem forslag om det, men det gjorde ikke vi. Det tror jeg også at representanten Dørum er klar over. Utover det: Vi gleder oss også over at det på meget betydelige områder er forlik om Forsvaret mellom sentrumspartiene og oss.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Hvis Restad syntes han fikk liten tid til å snakke om Østerdal garnison og Regionfelt Østlandet, må han gjerne bruke litt tid i svaret til meg, for jeg har tenkt å spørre om akkurat det samme. Noe som tydeligvis opptar veldig mange, er hvordan Senterpartiet har tenkt å løse den problematikken at de skal flytte folk – først skal de altså sentrere dem til Østerdal garnison, og så skal de tydeligvis flytte dem til Nord-Norge for å øve. Det høres helt uforsvarlig ut. En annen ting: Senterpartiet ønsker å opprettholde flere leire, sier de, eller garnisoner, de ønsker å opprettholde mange flere fartøyer, og de ønsker å opprettholde mange flere fort. Dette var Restad litt bekymret for når det gjaldt media, for han mente at de ble beskyldt for å drive ren distriktspolitikk, og kan det være annet enn ren distriktspolitikk? På bakgrunn av at det også foreligger forslag om å redusere Forsvaret med flere tusen mann, hvordan har han tenkt å bemanne disse fartøyene og disse fortene, som han ikke vil legge ned? Likeledes: Hvordan har han tenkt å finansiere driften av disse tingene over tid, uten å legge mer penger inn i strukturen? En ting til til slutt: Restad er veldig opptatt av økonomi – det vet vi alle. Når det gjelder Luftforsvarets stasjoner Gråkallen, Mågerø og Kongsvinger, har det vært en heftig debatt om det. Det absolutt dyreste alternativet er Gråkallen. Senterpartiet vil gjerne opprettholde Gråkallen, til tross for at Forsvarssjefen i FS 2000 sier at han vil nedlegge Gråkallen, fordi det er for dyrt, antageligvis. Luftforsvarets øverste ledelse vil gjerne beholde Mågerø. Hvordan kan han da forsvare å opprettholde Gråkallen framfor Mågerø, når det tross alt er det dyreste alternativet?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Langeland åpnet innlegget sitt med å si at SV bevilger 23–25 milliarder kr til Forsvaret. Det er mer enn nok, sier han. Jeg lurer på hva SV egentlig mener med «nok»? Er 23–25 milliarder kr for mye? Det må det tydeligvis være. Jeg vil gjerne høre hva Langeland mener om det. Han beskylder andre partier – i hvert fall Fremskrittspartiet – for ikke å prioriterer barn og unge. Han viser til skole, pc-er osv. og setter disse tingene opp mot hverandre. Det er naturligvis ikke riktig. Forsvaret er jo – som det har vært sagt tidligere her i salen i dag – nettopp garantien for at barna skal ha en fremtid. Jeg forstår Langeland slik at han mener at uansett hvor stort forsvar Norge har, så kan vi ikke stå imot en ytre fiende. Mener han at Forsvaret skal nedlegges? Er det like greit? Det vil jo bli mye billigere for Langeland. Jeg ser av SVs forslag at de vil at Østerdalen garnison skal bestå av Rena leir og Haslemoen. De vil legge ned Terningmoen. Hvorfor vil de legge ned Terningmoen og opprettholde Østerdalen garnison, når det ikke er – som jeg har sagt tidligere i dag – noe sted å trene? De vil også legge ned regionfeltet. Vil de – i likhet med sentrumspartiene – frakte soldatene til Nord-Norge for at de skal trene der? Det kunne være interessant å høre. Det vil jo ikke bli noe særlig billigere. Korpsene har Langeland så vidt vært inne på. Det er klart at det er hyggelig med korps – jeg synes korpsmusikk er flott. Nå ser det ut til at nattens bestrebelser har gjort sitt: Halden har forsynt alle representantene med mail med forslag om at korpset der nede bør beholdes, og det ville være hyggelig. Men det er svært vanskelig å argumentere for opprettholdelse av et korps når en litt lenger borti veien samtidig legger ned en garnison.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
Det er komiteens fraksjoner som har lagt inn de forslag som jeg oppfatter som en oppfølging av de respektive alternativer, der Høyre og Fremskrittspartiet har ett syn, sentrumspartiene et annet syn og Arbeiderpartiet et tredje syn. Noe mer mystisk er ikke det. Jeg har altså registrert at det som forener Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, er en mer realistisk holdning til hva ting koster hvis det skal være reell kapasitet. Det er veldig lett å legge til både en, to og tre brigader hvis vi forhåndslagrer materiell og repetisjonsøver lite grann, og sier at vi har dem der. Men det er jo brigader som dør ut om de ikke kontinuerlig vedlikeholdes gjennom utstyr, store inntak av vernepliktige og alt det andre. Så det er altså litt mye «lip service» ute og går i deler av denne debatten. Det gjør at jeg mener at vi er nødt til nå, med basis i de foreløpige innspill fra fagavdelingene i departementet og fra Forsvarets overkommando, å finne ut av hva ting reelt koster, gitt de forutsetninger som skal legges til grunn. Da har jeg en meget sterk mistanke om at Høyre og Fremskrittspartiet legger helt andre forutsetninger til grunn for hva en oppegående brigade er, enn det sentrumspartiene gjør. Det må vi iallfall finne ut av. Jeg føler at det bl.a. er denne uklarheten som har gjort det vanskelig å komme i mål. Jeg tror Stortinget har liten sans for at vi nå går inn i regnestykker og detaljer. Man har slitt håret av hverandre i komiteen, statsråden og mange andre har vært i full sving. Vi kommer ikke lenger nå. Men generelt er mitt inntrykk at Forsvarets overkommando som regel undervurderer hva ting koster. De overvurderer det ikke. Men sentrum ligger enda lavere. Og den gamle høvding, tidligere finansminister Restad, burde ha lært dette fra sin tidligere posisjon: Det er meget sjelden at kalkyler holder. Når departementet – som er litt mer forsiktig – og Forsvarets overkommando sier at det er dette det koster, så er det dristig å si at vi kan gjøre det så billig som bare det.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
Jeg takker for utfordringen og dyttet bak. Det er unødvendig, men likevel velkomment. Det er nemlig slik at alle som har sagt at en må sette stort trykk i omstillingen, har rett. Jeg må minne om at det altså ligger en betydelig omstilling også i det sentrale ledelsesapparatet gjennom de grep som flertallet tar, og som tas i proposisjonen. Det er den største omdanning av Forsvarets ledelsesapparat i nyere tid – og det er helt nødvendig. Jeg har sagt fra denne talerstol før at da jeg som fersk forsvarsminister oppdaget at de 10 – 12 milliarder kr til kampfly som vi trodde lå i skuffen, ikke var der, hadde Forsvaret ikke bare et stort økonomisk problem, men også et betydelig ledelsesproblem når den type overraskelser kommer brått på. Det var ikke det at min forgjenger ikke begynte å skjønne det. Hun var i ferd med å sende en ny investeringsprofil til Stortinget. Men det er likevel problemet i et nøtteskall. Det kan vi bare løse ved å styrke den strategiske ledelsen i Forsvaret. Det er altså hensikten gjennom de opplegg som både flertall og mindretall står bak. Vi mener man hadde vært best tjent med en integrert modell, men, som jeg sa i mitt innlegg, en samlokalisert modell med sterk slanking kan langt på vei også gi de samme resultater. Når det gjelder arbeidet med det forsvarspolitiske forlik, la vi altså ut to viktige initiativ. Vi sa at vi slutter oss til og finner økonomisk inndekning for en økning av heimevernsstrukturen med 20 000, herunder en økning av vernepliktsmassen med 1 000 i året. Sentrum var ikke fornøyd med det, men sa: Det er bra. Så kvitterte vi positivt til det som var Høyres hovedprioritet nr. 1, nemlig MTB-ene, med full innfasing fra 2003. Jeg er redd for – jeg sier redd for, jeg håper jo ikke det går slik – at de mest reelle pengene i dagens innstilling er de 2 milliarder kr som vi har tilført ut fra en forpliktelse til å gjennomføre MTB Skjold. Men jeg håper jeg tar feil.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
Jeg har en følelse av at de bidrag komiteens leder nå venter seg, er i klassen 1–2 milliarder kr, og det kommer ikke. Det kommer bare ikke herfra. Vi skal legge vedtakene til grunn. Men jeg har altså veldig vondt for å tenke meg at vi gjennom de reelle budsjettdiskusjoner i fireårsperioden kan løfte en reell krigsstruktur opp på det nivået som Fremskrittspartiet går inn for. Jeg skjønner godt at Fremskrittspartiet argumenterer for det de argumenterer for, for de har jo pengene, mens sentrum og Arbeiderpartiet vanligvis ikke har hatt de pengene! Da kan man selvfølgelig velge noe midt imellom og si at vi skal ha en stor krigsstruktur, men den skal ikke fullt ut finansieres. Vi føler at det er et litt slapt grunnlag for et forlik, at vi da ikke har den muligheten. Hadde vi derimot gjennom de kontakter som var mellom de parlamentariske lederne, lagt til rette for et opplegg som vi følte var økonomisk bærekraftig og politisk verdifullt, hadde det vært lettere. Nå har jeg vondt for å se nå hvordan dette skal gå til. Det er selvfølgelig synd, men jeg vil vise til at det altså er et flertall – bortimot enstemmighet – for betydelige strukturendringer, for en betydelig omstilling. Og da går jeg ut fra at alle partier tar det meget alvorlig når man legger til rette for oppfølging av økonomiske rammer også i kommende fireårsperiode.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
Jeg viser til tidligere svar. Vi oppfatter det nok som høyst usikkert hvilken planramme vi egentlig snakker om, for det er veldig avhengig av hvilke forutsetninger henholdsvis sentrum og Høyre og Fremskrittspartiet legger til grunn. Og det er godt mulig å definere en brigade både til 1 milliard kr og til 200-300 mill. kr. Disse tingene må finne sin avklaring gjennom den videre prosess. Så er det selvsagt slik at fraksjonen har hatt kontakt med meg når det gjelder tilskuddet til rammen. Det skyldes altså et ønske om at vi må være sikre på at vi iallfall har plass til en innfasing av MTB-er av Skjold-klassen fra 2003, som vi oppfatter som et viktig spørsmål, også av hensyn til de problemstillinger som representanten Restad nevnte. Jeg mener at sentrumspartienes MTB-opplegg i utgangspunktet er et svakere opplegg enn vårt, med en innfasing fra 2005 – og så skulle man til og med holde det opp mot hva som skjedde med kostnadsutviklingen på fregattene. Det var litt av et trekkspill, egentlig. Jeg kan ikke se at realitetene i den nordnorske markering er så veldig imponerende utover dette, hvis man ser på sentrumspartienes opplegg. Det er altså ikke slik at vi fratar Nord-Norge et fellesoperativt hovedkvarter, som de nå har. De skal drive med det de gjør, med noe redusert bemanning, og være fullt utstyrt for den operasjon som tilligger den nasjonale krisestyringskommando av det slaget vi har i nord, og som har fungert så veldig bra til nå. Så vil jeg si at det å telle antall fartøyer i en struktur er selvfølgelig populært, men ikke så veldig reelt. Det er fullt mulig å tilføre Sjøforsvaret 50 nye små, fine fartøyer – da har vi 50 nye fartøyer. Men hvilken verdi har de i en krigssituasjon? Det er jo det som er det sentrale. Og der mener jeg at vi får mer ut av å se på fartøyenes stridsevne enn av å holde på gamle landgangsfartøyer.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
Det er riktig at brevet fra forsvarssjefen til Forsvarsdepartementet er gradert, men innholdet i argumentasjonen er kjent gjennom proposisjonen, og det er dessuten kjent for komiteens medlemmer, så det har ikke hatt noen innflytelse på innstillingen utover det man har satt seg inn i, og partiene har som kjent valgt ulike standpunkter etter å ha lest det brevet. Men det er altså sider ved brevet som gjør at det er sikkerhetsgradert. Det betyr at de som ikke sitter i komiteen, ikke har sett det. Når det gjelder verneplikten, er jeg enig i at dette er et stort og sentralt tema, som mange har berørt i formiddagens møte. Det er mye å si om det. Det er klart det er grunnleggende urettferdig at vi har 40-50-55 pst. som ikke gjennomfører verneplikten. Det er like urettferdig om det er 50 eller 45 pst. som gjennomfører – like urettferdig. Det er årsaken til at vi finner grunn til å uttrykke glede over at et flertall sier at nå får vi se på en tredje kategori tjeneste som kan medvirke til å rette opp denne urettferdigheten. Så er jeg enig i at det er et stort poeng i seg selv å holde så mange som mulig i Forsvaret gjennom den militære verneplikt. Men vi kan altså ikke la et prosenttall vernepliktige – 50 pst., som er urettferdig det også – være styrende for selve forsvarsstrukturen. Det er jo Forsvarets behov som er utgangspunkt for inntaket både av antall offiserer og antall vernepliktige. Men jeg er enig i at vi skal gjøre det vi kan for å holde det så høyt som mulig. Det kan jo være at vi ved utgangen av denne fireårsperioden har et grunnlag for å øke strukturen igjen, og da blir det selvfølgelig flere som avtjener verneplikt, men det er jo fordi Forsvarets behov tilsier det. Hva gjør vi den dagen verdensfreden inntreffer? Skal sentrumspartiene og SV da fortsatt ha stor vekt på verneplikten? Jeg går ut fra at vi da er ferdig med den. Det er en teoretisk problemstilling foreløpig, dessverre. Men vi må med andre ord se dette i lys av Forsvarets behov og ikke ta utgangspunkt i at dette skal være en fast prosentsats uansett hva som skjer rundt omkring oss.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen.
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
Jeg tror ikke vårt forslag ville gitt så mye større problemer enn det vi har, for jeg tror faktisk at en av de viktigste tingene for å få til integrering er at man får en jobb. Og det er ingen som – med Høyres forslag – ville kommet som ikke hadde en jobb, som ikke hadde et sted å bo, og hvor ikke arbeidsgiveren tok ansvar for norskopplæringen. Det lå integrert i vårt forslag. Det som er problemet her, er jo at vi har mange personer som kommer til Norge og søker asyl, som sitter lenge i mottak, og som får et tilbud om norsk – noen steder godt, noen steder dårlig. Noen sitter jo opptil to til tre år før de kommer ut i en kommune. Delvis tar saksbehandlingen så lang tid, så tar bosettingen lang tid, og så kommer de ut i et opplegg hvor de heller ikke får jobb med en gang. Det man må gjøre for å få til integreringen, er å få dem sammen og i samarbeid med nordmenn for å lære seg godt norsk, og samtidig lære et yrkesrelatert norsk. Man kan få en mye bedre integrering av det. Det jeg lurer litt på, er hvorfor Fremskrittspartiet i det hele tatt sier dette. Fremskrittspartiet har en rekke forslag i innstillingen, og bortsett fra å gi kommunene betraktelig mer penger for å integrere, som jeg skjønner er nødvendig for å få fremskrittspartipolitikere til å ta imot flyktninger i kommunene rundt omkring – til tross for at regnskapet i Os viser at man gikk med overskudd, må man altså ha ekstrabonus for å ta imot flyktninger – er det altså slik at en rekke av de forslagene som Fremskrittspartiet fremmer, jo ville virket motsatt av integrering. Og det verste av de forslagene er et forslag som går ut på at små barn ikke skal få lov å begynne på vanlig norsk skole. De skal altså lære norsk ved å være i flyktningmottakene og ikke ha omgang med andre barn i hele perioden, inntil det eventuelt avklares om de får komme til landet eller ikke. Jeg syns faktisk at det er et overgrep mot små barn, og det gir i alle fall ikke en bedre integrering. For de vi vet har best integrering av samtlige flyktninger og asylsøkere i Norge, er jo barnefamiliene – for unger skaper kontakt med nordmenn.
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
Vi har ikke ønsket å gå inn på forslaget som går på å stille sakene om utsendelse i bero, for det første fordi det er en rekke av disse sakene som skal opp i Utlendingsnemnda. Vi har tatt ad notam den rolledelingen som flertallet på Stortinget har gjort i disse sakene, nemlig at politikerne ikke skal behandle enkeltsaker lenger, verken politikere på Stortinget eller politikere i departementet. Det var Høyre uenig i. Det er veldig mange medlemmer av Stortinget som ønsker å gjøre noe i alle disse enkeltsakene, men vi mener at vurderingen av om man skal stille disse sakene i bero, må gjøres i Utlendingsnemnda eller i departementet. Vi kan ikke gå inn i en enkeltsaksbehandling. Vi ser alltid bare én side av saken. Vi har ikke kompetanse til å ta den hele og fulle vurderingen. Derfor har vi sagt at vår måte å gjøre dette på er å ta en gjennomgang av lov- og regelverket i forhold til de målsettinger Stortinget har hatt. Den gjennomgangen forventer jeg at departementet også tar ved å gå gjennom enkeltsakene, for det er på den måten man får oversikt over praktiseringen. Men vi kan ikke gå inn og overta forvaltningens rolle ved å stille alle disse sakene i bero. Når det gjelder enslige asylsøkerbarn, har vi ment at det skal være forsterkede mottak og bedre kompetanse på mottakene. Det jobber også Regjeringen med i forhold til enkelte mottak som nå har betraktelig bedre kompetanse. Vi har ment at man ikke nødvendigvis skal overføre barnevernslovgivningen til mottakene. Vi er opptatt av kva-lieten på de mottakene som eksisterer. Vi er også opptatt av vergeordningen for enslige asylsøkere. SV ønsker at man ikke skal bruke familieplasseringer lenger, noe jeg tror også Senterpartiet støtter. Vi har ikke ønsket å være så negative til det. Vi har ikke ønsket å erklære alt som fosterhjem, selv om vi mener at direkte plassering i fosterhjem også er en god løsning. Jeg tror vi gradvis skal jobbe oss gjennom disse sakene når det gjelder enslige asylsøkere. Det som er lagt fram av en enstemmig komite, er en ganske kraftig forbedring av situasjonen i forhold til i dag. Det som ligger i stortingsmeldingen, er også et steg på veien, og så får man ta ett skritt av gangen. Men vi har ikke vært forberedt på å si at barnevernsloven skal gjelde for alle. Hovedtyngden av dem som kommer som enslige asylsøkere, er personer over 16 år, og det er ikke alle personer over 16 år i Norge som nødvendigvis kommer inn under barnevernslovgivningen, selv om de ikke bor sammen med foreldrene til daglig.
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
Til kjønnsbasert forfølgelse og spørsmål knyttet til det: Jeg tror nok at situasjonen er litt ulik i vurderingen av disse sakene med hensyn til å ville gå inn og instruere Regjeringen i spørsmålet om å beholde dem. Vi har sagt at vi mener at det er reist alvorlig kritikk av hvordan det fungerer, men vi har ikke sagt at vi er sikre på om kritikken er riktig. Det er en ganske vesentlig forskjell. I det øyeblikket vi stiller alle sakene i bero og gir hjemmel for at hvis man påberoper seg forfølgelse på kjønnsbasert grunnlag, har man fått saken sin i bero over lengre tid, til en eventuell utredning og stortingsbehandling er ferdig, tror jeg at vi gjør det feil. Her er det en ulik vurdering mellom SV og Høyre som nok er i tråd med at vi ikke har konkludert i spørsmålet om regelverket ikke praktiseres riktig. Jeg mener at det å stille alle saker i bero er en konklusjon. Det ønsker ikke vi å ta. Når det så gjelder spørsmålet om forskjellen på norske barn og asylsøkerbarn, er forskjellen først og fremst den at dette er barn som er her under en søknad om asyl. Mange av dem har foreldre som er andre steder enn i Europa. Mange reiser raskt tilbake igjen til de andre. Det har vært forsøkt å søke asyl andre steder. Vi synes at barnevernslovgivningen og barnevernsapparatet er veldig stort å sette i gang i forhold til disse sakene. Så er det slik at vi mener at de er i en særstilling, slik at vi kanskje skal ha et eget regelverk og et eget system, som jo også flertallet i Stortinget går inn for når det gjelder vergeordningen for disse enslige asylsøkerbarna – et helt eget regelverk og et eget system i stedet for å koble dette opp mot barnevernslovgivningen med én gang.
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
At et regjeringsparti er fornøyd med Regjeringen, er kanskje mer hovedregelen her i salen enn unntaket. Allikevel synes jeg at regjeringspartiet i denne sammenhengen viser liten ambisjon i forhold til å få gjort noe med restansene i UDI, altså den store saksmengden som har ligget der lenge. Jeg mener at når det har utviklet seg en slik situasjon, burde man tatt klare og kortsiktige grep. Det er altså det et mindretall i komiteen har fremmet forslag om, å få en oversikt over hvordan man har tenkt å arbeide videre med de langsiktige endringene. Jeg er i og for seg forbauset over at statsråden i utgangspunktet ikke har gjennomtenkt akkurat de punktene som mindretallet ønsker å få fremlagt i revidert nasjonalbudsjett, for det burde være en naturlig del av det å ha tenkt seg hvordan man skal få en utlendingsadministrasjon til å fungere. Det kan jo ikke være sånn at man sitter uten tanker fordi man har startet en konsulentgjennomgang. Og da er mitt spørsmål til representanten Aud Gaundal: Hvorfor er det umulig for Regjeringen å legge frem en sak om prioriteringsprinsipper mellom saker i revidert nasjonalbudsjett?. Hvorfor er det umulig for Regjeringen å legge frem en sak om kortsiktige avhjelpningstiltak og en gjennomgang av hvilke ressurser som trengs for å få det til? Og hvorfor er det umulig å få en gjennomgang av de tiltak som allerede er satt i verk for å få UDI til å fungere bedre, og en tidsplan for det videre arbeid med langsiktige endringer av UDI? Det er ingen som ber om konklusjoner på konsulentrapporten, det er ingen som ber om resultater av de langsiktige endringene av organiseringen av UDI her, men det er alt dette mindretallet spør om, og som Arbeiderpartiet har sloss intenst mot skal bli vedtatt, og derfor gått til Fremskrittspartiet.
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
Carl I. Hagen vet ikke om han skal le eller gråte av Arbeiderpartiet, som lover kortere saksbehandlingstider, men som aldri leverer. Problemet nå er at vi er noen andre som ikke helt vet om vi skal le eller gråte av Fremskrittspartiet, siden det er Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet sammen som ikke vil være med på å presse opp tempoet når det nettopp gjelder å få fremlagt strakstiltak i revidert nasjonalbudsjett for å få ned saksbehandlingstiden, og fastsette et mål for når en kortere saksbehandlingstid i en mer normal situasjon skal oppstå. Jeg ber Carl I. Hagen gå gjennom og se på de enkeltelementene som dette forslaget faktisk inneholder, og hva man ber om. Da vil han se at alt det er fullt mulig, og alt det burde Regjeringen hatt på bordet sitt allerede i dag, også uavhengig av konsulentgjennomgåelsen. Så til et par av de forslagene som Carl I. Hagen gikk gjennom. For det første: Når det gjelder det siste spørsmålet, er den avgjørende forskjellen at Norge, som ett av få land, gir midlertidig arbeidstillatelse – noe som Fremskrittspartiet stemte imot – til folk som er her og som ber om asyl. Det betyr at man ikke trenger spesielle verktøy, slik man f.eks. har i Danmark. Man kan nemlig få tilsvarende ordninger på allerede etablerte arbeidsplasser, og man slipper å etablere noe som kommer i konkurranse med arbeidsplasser som allerede eksisterer. Det er et annet valg som flertallet faktisk har gjort på Stortinget, som gjør at man ikke trenger å knytte det opp. For øvrig vil jeg – for ikke å få det nedstemt, fordi det er litt på siden av den tankegangen som har vært – anbefale at man gjør det om til et henstillingsforslag, så kan Regjeringen sette det inn i en sammenheng og gi en gjennomgang i Stortinget på et annet tidspunkt når det gjelder hvordan dette eventuelt passer inn. Men så har jeg ett spørsmål til, og det er til forslag 17. Der ber man Regjeringen legge frem nødvendige forslag for å sikre like opptjeningsregler i folketrygden for alle. Det er altså slik at en del flyktninger som kommer til Norge, er uføre når de kommer. De får minstepensjon. Man vet at de er uføre, funksjonshemmede eller handikappede, og at de aldri vil komme ut i jobb. Skal ikke disse få minstepensjon i fremtiden med Fremskrittspartiets opplegg? Betyr det at Terje Søviknes skal betale av sitt eget sosialbudsjett i Os kommune, siden man ikke er med på noen andre former for å avhjelpe kommuner som faktisk tar imot både eldre og uføre som kommer til dem?
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
President, en åpenbar misforståelse!
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
Representanten Carl I. Hagen har misforstått hvis han tror at Høyre har vært med på forslaget om å innføre andre rettigheter i folketrygden for innvandrere og asylsøkere. Det vi derimot har foreslått, også ved behandlingen av forskjellsmeldingen i fjor, er en refusjonsordning for de sosialhjelpsutgiftene som kommunene har til denne typen personer. Og det jeg egentlig stilte spørsmål om, var hva Carl I. Hagen egentlig sa. Men til orientering: Høyre har ikke foreslått det han sa.
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
Jeg er glad for at statsråden sier at det jobbes på høygir, og at man har stor utålmodighet. Jeg har først lyst til å kommentere spørsmålet om bosetting. Grunnen til at ganske mange partier, og iallfall Høyre, ikke har gitt sin tilslutning til bosettingsmodellen, er at vi etter hvert syntes at den var verken fugl eller fisk. Vi hører statsrådens tro på at dette er det nye grepet som vil få til mer bosetting, men den modellen som er nå, er jo et helt annet opplegg – ifølge KS da – enn det opplegget hun selv fremmet i meldingen. Og vi har da sagt fra Høyres side at vi er skeptiske i forhold til KS sin rolle, men vi synes det er greit at KS, UDI og kommunene diskuterer utplasseringen av flyktninger. Vi har imidlertid problemer med at det er en nasjonal komite som for enkelte kommuners vedkommende, bl. a. Oslo, i praksis kommer til å bestemme hvor mange de skal ta imot. Men det gjelder ikke bare Oslo, vi mener at det ikke er noen sammenheng i Regjeringens politikk når det gjelder bosetting og integrering. På den ene siden legger man sterk vekt på at integrering skal skje gjennom arbeid, strukturert norskopplæring og introduksjonsprogrammer. Men da må vi også innse at da kan ikke hver enkelt liten kommune hvert år motta flyktninger. Det betyr i praksis at det er et mindre antall kommuner som kan ta imot flyktninger, og at de må ta imot et større antall flyktninger av gangen for å få disse tingene til å fungere. Det tok man altså ikke høyde for i opplegget. Da er mitt spørsmål til statsråden: Hva er det nå etter hennes mening som er igjen av hennes opprinnelige forslag til bosetting i den modellen? Er det bare det faktum at man skal sette dette på dagsordenen overfor kommunene? Det burde det være veldig mange andre muligheter til. Og i hvilken grad kommer man til virkelig å kunne ha fokus på det å forhindre annengangs bosetting, altså faktisk – som er vår alternative modell – i større grad å følge det flyktningene selv ønsker? For vi vet at en da både får til bedre integrering og unngår at enkelte kommuner blir lei seg for at de har satset mye, når flyktningene forsvinner.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Utlendingssystemet er gått «i kaos», sa representanten Erna Solberg fra Høyre, og jeg er faktisk enig i denne litt krasse beskrivelsen av systemet. Vi er altså i en situasjon der landet har store problemer med å få til en god integreringspolitikk for innvandrere, spesielt fra land utenfor EØS. Svært mange av disse har også store problemer med å få innpass i det ordinære arbeidslivet og når det gjelder bosetting. Forleden fremmet Høyre et forslag som – i praksis i alle fall – ville medføre at Norge skulle få fri innvandring av arbeidskraft fra hele verden. Man kan jo bare spekulere i hvordan Høyres forslag ville påvirket økt innvandring til Norge fra f. eks. land utenfor EØS. Var egentlig det forslaget fra Høyre særlig godt gjennomtenkt i forhold til de problemer vi allerede har med å få til en bedre integrering i arbeids- og boligmarkedet av asylsøkere og flyktninger som allerede er kommet hit? Høyre bør kunne forklare hvordan dette henger sammen. Vi må kunne gå ut fra at deres forslag, dersom det hadde blitt vedtatt, ville betydd et betydelig press mot Norge når det gjaldt dem som vil definere seg som arbeidsinnvandrere. Så det ville etter mitt syn ha skapt langt større problemer enn de problemene vi står og diskuterer her i dag.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Representanten Aud Gaundal sa i sitt innlegg at vi må forlange raskere saksbehandling. Det er jo det mye av dette dreier seg om. Statistisk sett får rundt to av tre asylsøkere avslag på sine søknader i Norge, og bare 1–3 pst. får innvilget asyl og oppnår flyktningstatus. Det medfører ganske mye arbeid å behandle søknadene til alle dem som ikke får innvilget asyl, fristed og flyktningstatus i Norge. På samme tid får også rundt én av tre asylsøkere innvilget opphold på humanitært grunnlag. Ett av kriteriene for å få opphold på humanitært grunnlag har vært denne 15-månedersregelen, som vil si at dersom en asylsøknad ikke er avgjort innen 15 måneder, har man gode sjanser for å få opphold på humanitært grunnlag. Dette kan jo motivere enkelte asylsøkere til å prøve å hale ut behandlingstiden mest mulig, for så å gi UDI skylden. Når problemet er lange behandlingskøer, hvorfor i all verden har man et regelverk som motiverer til å hale ut behandlingstiden? Er det ikke på tide å se på kriteriene for å få opphold på humanitært grunnlag, og bør man ikke vurdere denne 15-månedersregelen noe nærmere? Fremskrittspartiet har et forslag som går ut på at en skal avvise klart grunnløse søknader, og at de ikke skal kunne ankes. Det står vi alene om. Jeg synes det er merkelig, for det ville føre til at færre søknader kunne ankes og brukes ressurser på. Så her er det mange forslag hvor man med fordel kunne vært med og støttet Fremskrittspartiet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
President! Til en åpenbar misforståelse.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Det var ikke snakk om å avslå å behandle en søknad, men om å avslå å behandle en anke ved avslag på en søknad.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Køene i UDI er uakseptable, sier Kristelig Folkepartis representant Anita Apelthun Sæle, selv om dette er et resultat av – kan man si – en politikk som Kristelig Folkeparti og hun selv har stått for de siste årene. Jeg tenker da på den oppmykningen som skjedde i Bondeviks regjeringstid. Det er imidlertid noe annet jeg vil spørre representanten Anita Apelthun Sæle om. Kristelig Folkeparti har i en merknad sammen med Senterpartiet gjort det klart at de kan tenke seg å gi kommunene vetorett i utvisningssaker, slik visstnok Verdikommisjonen foreslo. Samtidig legger Kristelig Folkeparti i innstillingen opp til at innvandrere uten opparbeidede rettigheter i folketrygden skal få fulle rettigheter – hvis jeg forstår det riktig. Det virker altså som om Kristelig Folkeparti vil la kommunene være hevet over norsk lovgivning når det gjelder utvisningssaker, og dessuten la innvandrere være hevet over norsk lovverk når det gjelder rettigheter etter folketrygden, og frita dem bl.a. for kravet om 40 års opptjeningstid, slik enhver nordmann ellers må forholde seg til. Dersom dette er riktig – og slik kan det forstås ut fra merknadene i innstillingen – er det etter mitt syn svært foruroligende. Er ikke forslagene fra Kristelig Folkeparti å betrakte som særfordeler og særordninger til utlendinger, noe som kan skape misnøye og sinne hos flere mennesker i dette landet, og som igjen kan skade integreringspolitikken?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Senterpartiets Magnhild Meltveit Kleppa forkynte en generøs og – la meg si – storhjertet norsk asyl- og flyktningpolitikk. Nå er det slik – og her tenker jeg på problemene med det store antallet – at når det gjelder opphold på humanitært grunnlag og familiegjenforening, tror jeg at det var noe nær 12 000 innvandrere som ble i Norge i 1999. Av disse var det bare ca. 100 som fikk innvilget asyl, mens vi altså tok imot, tror jeg, rundt 1 500 overføringsflyktninger, ifølge statistikken fra UDI. Overføringsflyktninger og asylflyktninger utgjør bare 10–15 pst. av det totale antall innvandrere, hvis vi kan bruke det begrepet i denne sammenheng, men det genererer altså gjennom familiegjenforening og ikke minst den generøse ordningen med opphold på humanitært grunnlag 85–90 pst. flere enn det som antall flyktninger og overføringsflyktninger og innvilgede asyl egentlig står for. Når det gjelder bosetting, er problemet det store antallet som venter på å få bolig i landets kommuner, og de vil jo ikke, ser det ut til, bo i de kommunene som Senterpartiet styrer i, i småkommunene. Det må være på tide å revurdere hele systemet og regelverket både når det gjelder å innvilge opphold på humanitært grunnlag, og ikke minst når det gjelder familiegjenforeningspolitikken. Vi har i dag – og mange har sagt det her i dag – et kaotisk system. Det er jo ikke rart at asyl- og flyktningpolitikken er kommet ut å kjøre når vi ser hvilket stort antall som kommer inn, på tross av at vi har en innvandringsstopp fra 1975. Det er ingen problemer med å gå utenom den innvandringsstoppen, spesielt når det gjelder opphold på humanitært grunnlag, og det kom over 9 000 personer på familiegjenforeningsgrunnlag.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Jeg vil også tillate meg å følge opp noe av det som representanten fra Høyre, Erna Solberg, var inne på når det gjelder bosetting. Det var vel opprinnelig slik at Regjeringen og statsråden ønsket å tvinge kommunene til å ta imot og bosette flyktninger. Men da en altså måtte innse at en ikke ville få gjennomslag for dette, modererte en dette forslaget noe. Men jeg mener iallfall at forslaget fortsatt bærer preg av å være en slags streng diktat til en del kommuner om at de vær så god skal ta imot flere flyktninger. Fortsatt legges det altså opp til at det skal være et nasjonalt utvalg som skal fordele antall flyktninger til kommunene. Derfor kunne det være interessant å høre hva statsråden mener, om det fortsatt er fullt mulig for en kommune å si bastant nei til å ta imot og bosette flyktninger. Med denne nye ordningen synes jeg det virker noe uklart, og jeg vil gjerne få høre en avklaring fra statsråden på akkurat det.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
Jeg føler grunn til å gi honnør til saksordføreren fra Høyre, Erna Solberg, for den måten hun har ledet arbeidet på med disse meget følsomme spørsmålene som asyl- og flyktningpolitikken dreier seg om. Hun har da også påpekt at det er et utålmodig, stort mindretall som gjerne ønsker at vi skal få presentert endringer i vår politikk, og at det skal skje raskere. Det forundrer meg derfor, når saksordføreren peker på bl. a. to viktige områder, nemlig det som dreier seg om kjønnsbasert forfølgelse og enslige asylsøkerbarn, at Høyre ikke da kan være med og støtte forslagene fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti hvor vi inviterer Stortinget til å be Regjeringen om å stille i bero effektueringen av vedtak basert på bestemmelsen om oppholdstillatelse for kvinner etter samlivsbrudd og dem som hevder at de har vært utsatt for kjønnsbasert forfølgelse, inntil ny vurdering av søknadene er gjennomgått. Saksordføreren understreket jo nettopp at utålmodigheten skyldtes hensyntagen til de enkelte. Likeledes har vi prinsippet om at enslige asylsøkerbarn skal få et tilbud på lik linje med norske barn under omsorg fra barnevernet. Hvorfor kan ikke Høyre støtte opp om disse forslagene? Mottak for enslige, mindreårige asylsøkere burde gis status som barnevernsinstitusjoner.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Når det dreier seg om kjønnsbasert forfølgelse og ønsket om å be Regjeringen om å stille i bero utsendelser i saker der det er gjort utsendelsesvedtak på grunnlag av dagens regelverk og fortolkning, mener SV at Høyre tar feil når de mener at dette er å blande seg inn i den rolledelinga som er lagt mellom politikk og Utlendingsnemnda. Dette dreier seg ikke om å behandle enkeltsaker. Dette dreier seg om et prinsipp som går på at både Regjeringen og stortingsflertallet har sagt at loven må gjennomgås, og at man ikke engang har tid til å vente på en stor gjennomgang, for her ser man at det er et sprik mellom det man sier man politisk vil, og det man i praksis gjør. Man sier at kvinner skal få beskyttelse, men de får det ikke. Det er et politisk prinsipp, og på bakgrunn av at Høyre tilsynelatende ser ut til å slutte seg til det prinsippet, hadde det eneste riktige vært å gi disse kvinnene opphold inntil man hadde gått gjennom regelverket og fått et regelverk som også skulle praktiseres i samsvar med det man sier man politisk vil. Derfor mener jeg at Høyre tar veldig feil når de ikke har sluttet seg til dette forslaget. Resultatet av disse sakene kan bli ganske grotesk, for vi vet at det ikke er mange som bryr seg om hvordan det går med disse kvinnene, heller ikke landets myndigheter. Til tross for at de har lover som sier at slik forfølgelse av kvinner er forbudt, vet vi at det ikke legges noen pinner i kors for å hindre både overgrep og drap. Så til slutt de enslige mindreårige: Det dreier seg også om et prinsipp. Det dreier seg om det prinsipp at vi skal behandle andres barn likens som våre egne, at det ikke skal være forskjell på asylsøkerbarna og de norske barna. Kunne Høyre si litt om hvorfor de vil fravike det prinsippet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
I innlegget sitt sa representanten Apelthun Sæle at en del saker virker svært molboaktige, idet noen som har jobb og bolig, ikke får lov til å bli, mens man «headhunter» naboen. Jeg vil spørre representanten Apelthun Sæle om hun ikke ser at det å gi asyl til personer på et slikt grunnlag vil bryte med asylinstituttet, og at dette egentlig ikke dreier seg om en oppmykning av innvandringspolitikken. Det kan vel neppe være riktig å innvilge opphold på humanitært grunnlag fordi søkeren har fått jobb, mens de søkere som er så uheldig ikke å ha fått jobb, ikke skal få opphold innvilget. Så til innstillingen, der Kristelig Folkeparti og SV har greid å bli enige om det meste. Men på to punkter har jeg en utfordring til Kristelig Folkeparti. Det ene dreier seg om fattigdom hos dem som bor i mottak. Alle er enige om at opphold i mottak bør være kort, men Regjeringen innrømmer sjøl i brev til komiteen at fattigdommen kan være så stor blant enkelte at de ikke har muligheter til å få den helsetjenesten de skal ha. SV og Senterpartiet har fremmet et forslag som tar opp i seg den akutte fattigdommen som enkelte opplever. Hva er grunnen til at Kristelig Folkeparti ikke er enig i at det er behov for å få gjort noe med dette? Det andre spørsmålet går på det som alle nå hevder i sine innlegg, nemlig at det å komme i jobb raskt er viktig. Og for å komme i jobb må man få tilbud om opplæring, kompetanseheving eller tiltak. Men når det kommer til konkrete forslag om at det skal settes konkrete tidsfrister for dette, at det skal gå fort, og at f.eks. fire uker bør være maksimal ventetid, da hopper flertallet – og Kristelig Folkeparti – av. Alle sier jo før, jo heller, men vi vet at det i praksis allikevel går både uker, måneder og år. Hva er grunnen til at Kristelig Folkeparti i denne saken foreløpig nøyer seg kun med ord, og ikke vil sette fram konkrete forslag?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Først til den nye bosettingsordninga: SV er ikke imot den nye bosettingsordninga, men vi har mer tro på at man vil lykkes med bosetting hvis man f. eks. får en sterkere satsing på bolig, hvis man får en politikk i forhold til arbeidsmarkedstiltak og opplæring slik som vi har skissert, og i tillegg får på plass et system der spesielt de enslige, mindreårige søkere blir behandlet etter barnevernsloven. Det ville gi en styrking som ville gjort det mulig for kommunene å vite hvordan de skal håndtere slik bosetting. Jeg har behov for å få en avklaring fra statsråden på hvorfor hun er uenig i dette. Hva er begrunnelsen for statsrådens og Regjeringas forskjellsbehandling av norske barn og utenlandske barn uten foreldre som søker asyl i Norge? Hva er den prinsipielle forskjellen på disse barna, og hvorfor mener statsråden at de ikke skal få et likt tilbud? Så til noen av de enkeltsakene som har versert. SV ønsker ikke å saksbehandle enkeltsakene, men vi ønsker å se på prinsippene, om den måten de blir behandlet på, er i tråd med Regjeringas politikk. Derfor har vi spurt statsråden: Er det i tråd med Regjeringas politikk at familier som har fått avslag på sine søknader, men som har syke barn som kan risikere å dø hvis de blir kastet ut, skal kastes ut og ikke få anledning til å bli til barnet blir friskt? Dette dreier seg om prinsipper og ikke om behandling av enkeltsaker. Så til det siste punktet. Statsråden var nå på talerstolen og sa at Regjeringa var opptatt av å ivareta kvinneperspektivet. Det konkrete spørsmålet som det er viktig å få svar på nå, er: Mener Regjeringa at dette perspektivet er godt nok ivaretatt? Hvis Regjeringa mener det er godt nok ivaretatt, hvorfor skal man da ha en ny gjennomgang av saken?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg sa jo i mitt innlegg at jeg er – og det tror jeg hele komiteen er – bekymret over den lange saksbehandlingstida. Jeg skjønner at det er mange av oss som får enkelthenvendelser. Men å begynne å gå inn i enkeltskjebner sa saksordføreren blir feil, og det er jeg helt enig med henne i. Derfor blir det, uten å ha noe slags grunnlag og kjennskap til sakens innhold, helt håpløst å gi et svar eller garantier, slik Anita Apelthun Sæle mener at Arbeiderpartiet bør gjøre. Det kan vi fra denne talerstolen aldri gjøre, det er det saksbehandlerne i UDI som må gjøre. Vi har, som sagt, ikke noe grunnlag for kjennskap til de enkeltskjebnene som ligger i de bunkene. Det er klart at familiegjenforening, slik det er sagt, skal prioriteres høyt, og da får vi i Stortinget lite på det.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
I flertallsmerknaden fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet står det også at vi forventer at Regjeringa kommer med en del ting i revidert nasjonalbudsjett. Men det er et spørsmål om omfang, og det er også spørsmål om det er praktisk mulig. Og jeg tror at så snart Regjeringa praktisk sett har løsninger som vil rette på situasjonen i UDI, vil de komme med dem. Jeg tror nok at det det vil være grunnlag for å ta stilling til i revidert nasjonalbudsjett, kommer i revidert nasjonalbudsjett. Men jeg synes på en måte at det å si at utålmodigheten hos regjeringspartiet ikke er stor nok, blir feil, når vi vet at den uavhengige gjennomgangen av UDI skal være på plass 1. august. Og alle vet at det er ganske kort tid, så jeg synes på en måte at det å påstå at vi ikke er utålmodige etter å få løst situasjonen i UDI, blir feil.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg sa i mitt innlegg at når det gjelder asyl- og flyktningpolitikk, må vi huske på at vi har med menneskerettigheter og flyktningrett å gjøre. Jeg tror også at hvis Norge skulle ha en helt annen politikk enn f. eks. resten av de nordiske landene, ville det bli feil. Derfor vil jeg ikke her og nå si at 15-månedersregelen må forandres. Men vi har sett at én av årsakene til lang saksbehandlingstid er at mange asylsøkere som får endelig avslag, ikke reiser. Vi ser det også i forhold til dem som kom fra Kosovo, at mange anker på humanitært grunnlag. Det er en realitet i problematikken. Som sagt: Jeg vil ikke si at der en ser at det er helt åpenbare grunner til at de ikke skal få lov til å være her, så skal vi ikke behandle søknadene deres, det vil etter min mening være for lettvint. For dette er rettigheter man har når man søker seg til et annet land.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg skal innrømme at da misforstod jeg. Jeg har hørt den problemstillingen at hvis man kommer fra Sverige, må man på en måte avvises fra å søke før man kommer inn til landet. Når det gjelder å anke, må man få lov til å komme med nye opplysninger som man kanskje ikke har med i første omgang. Så å frata folk ankemuligheten vil etter min mening gå ut over rettssikkerheten.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
Alle parti er bekymra for den lange sakshandsamingstida, men Arbeidarpartiet seier i ein særmerknad at asylsaker vert prioriterte, og då er den uheldige konsekvensen lange restansar i andre saker. Dette bekymrar Kristeleg Folkeparti, for akkurat her kunne vi faktisk seia ja takk, begge delar. Våre naboland seier i alle fall klart ja til begge delar utan nemneverdige problem. Eg har lyst til å spørja Arbeidarpartiet om dei kan garantera at eit lite barns gjenforeining med mor si eller ei kone si gjenforeining med mannen skal behandlast raskt og utan forseinking. Og kan regjeringspartiet syta for at slike personar i alle fall får tilbringa ventetida i Noreg med familien sin?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
Køane er uakseptable, og vi har ein del av ansvaret. Det innrømmer Kristeleg Folkeparti. Vi har også sete i regjering, og vi har også ansvaret for dette. Derfor er vi så sterke i krava til at det må gjerast noko med det. Like fullt ser vi at nabolanda våre klarer å handsama dette på ein annan måte. Så her må vi leggja om regelverket slik at det vert mogleg for UDI å gjera sakshandsaminga på ei rimeleg tid. Så til kommunane og vetoretten: Vi ynskjer ein meir human flyktningpolitikk i Kristeleg Folkeparti. Og vi veit at ein må leggja sterk vekt på personar som har eit nettverk, personar som lokalsamfunnet tar seg av og stiller opp for, for lokalsamfunnet har også bruk for desse personane. Det er ikkje negativt at dei bur der. Derfor har vi desse synspunkta. Og eg vil visa til eit anna og stort land, USA, som har mange av desse reglane, og der det at lokalsamfunnet eller personar tar ansvar for andre, aukar moglegheita for desse til å verta i landet. Når det gjeld dei eldre asylsøkjarane, utgjer dei eit alvorleg problem. Mange kommunar opplever at eldre asylsøkjarar som kjem hit, og som har fått lov til å bu her i landet, men som ikkje har hatt tid til å opparbeida seg dei rettane som nordmenn normalt har, utgjer eit problem for sosialkontoret og for kommuneøkonomien. Ein får ei svært skeiv fordeling, for desse innvandrarane bur ikkje likt i alle kommunane i landet. Derfor ynskjer vi altså at ein på ein annan måte enn via kommuneøkonomien tar ansvar for dette. Det er det forslaget inneber.