Morten Lund (Senterpartiet), 2002-04-11:
La meg få starte med følgende sitat: «Det er mange former for sløsing med ressurser. Den mest graverende er å la den arbeidskapasitet og de kunnskaper som finnes i befolkningen ligge brakk.» Dette skriver Victor Norman i en artikkel i Dagens Næringsliv i oktober i fjor. Det er jeg aldeles enig i, og det tror jeg det er stor enighet om i salen her. Men det er forskjell på utålmodigheten og hva en tror monner når det gjelder å få f.eks. eldre arbeidstakere ut i arbeidslivet igjen. Mange av dem som mister jobben etter at de har blitt 50, får ikke ny jobb til tross for at det er stor mangel på arbeidskraft, og til tross for at undersøkelser viser at yrkesprestasjoner og læringsevne ikke forringes med alderen. Mange av dem som er havnet som uføretrygdede eller førtidspensjonerte mot sin vilje, har høg kompetanse i tillegg til at stabilitet, erfaring og lojalitet er positive kjennetegn. Jeg kjenner en del av disse som har ramlet utenfor, og media har formidlet mange andre enkeltskjebner. Det er personer som regner seg for å være i sin beste alder, som vil arbeide i mange år ennå, men som ikke får svar på jobbsøknadene sine, eller som får et svar som øker deres følelse av å være utstøtt. En fortalte at fortvilelsen nesten drev ham til selvmord. Det er ikke så rart at man føler seg til overs eller utstøtt når avisene forteller om den store mangelen på arbeidskraft og om forslag om stor import av arbeidskraft fra fjerne land, mens en selv får søknaden sin i retur. Det er i første rekke hensynet til disse enkeltpersoner som er bakgrunnen for at Senterpartiet ber om en plan med mange tiltak. Vi ønsker at landets ledelse skal gi et kraftig signal om at alle som vil, skal få delta med sin arbeidskraft. De personer vi snakker om trenger et slikt signal for ikke å gi opp, men også arbeidsgiverne trenger absolutt et slikt signal. De trenger hjelp til å gjenoppdage de over 55 år som en verdifull arbeidskraft. Og hvem som da må ta ansvaret for å få til den forandringen, er i hvert fall nokså klart for meg. Men så leser jeg i proposisjon fra den forrige regjeringen om intensjonsavtalen om et inkluderende arbeidsliv, der det uttrykkes bekymring for synkende yrkesdeltagelse. For å hindre en slik uønsket tidlig avgang, må myndighetene legge til rette rammebetingelser, men det er den enkelte bedrift som må ha hovedansvaret, som det står. Jeg tror vi skal innse at det er samfunnet den ufrivillig ledige er mest skuffet over. Det er samfunnet som høster de største gevinstene ved at dagens sløsing med arbeidskraft blir bekjempet, og det er vi her i Stortinget som har hovedansvaret for å få gjort noe med det. Ifølge beregninger fra ECON Senter for økonomisk analyse kunne samfunnet hatt en ekstra verdiskaping på 13milliarder kr i året om den effektive pensjonsalderen var den samme som for 20 år siden, i tillegg til sparte kostnader på grunn av attføring, pensjoner og mistrivsel. Når vi ser framover, blir gevinstene enda større. I neste 10-årsperiode vil antallet i gruppen fra 25 til 34 år reduseres med 108 000, mens gruppen fra 55 til 66 år øker med 196 000. Det er enighet om at mangelen på arbeidskraft kan få store konsekvenser for den private verdiskapingen, og ikke minst for den offentlige velferdsproduksjonen. Jeg synes intensjonsavtalen om et inkluderende arbeidsliv har mange positive tiltak, men Senterpartiet mener at det trengs en egen plan for de over 55 år. Vi har kommet til at situasjonen er slik at det trengs økonomiske stimulanser for å få næringslivet med, og foreslår at arbeidsgiveravgiften fjernes eller reduseres mye. Vi tror det trengs flere tiltak, og en like bred deltagelse i en slik aksjon som den det har lyktes å få til bak intensjonsavtalen. Innstillingen fra kommunalkomiteen viser at det absolutt er interesse og positivitet for temaet. Jeg har merket meg at en samlet komite ber Regjeringen vurdere om arbeidsgiveravgiften bør reduseres også for grupper med lågere alder enn 62 år. Likevel konkluderes det med at man vil vente og se. Man vil avvente resultater av igangsatte tiltak og utredninger fra Pensjonskommisjonen og Arbeidslivslovutvalget. Det positive i situasjonen er at det nå er så mange som vil bidra til å fokusere på dem som ikke inkluderes i vårt arbeidsliv – over hele landet. Seniorpolitikk vil bli et mer sentralt tema enn før. Vi har fått et Senter for seniorpolitikk. Trygdekontorene har fått forholdene for seniorarbeidstakere som sitt arbeidsfelt. Folk flest og media vil bli mer interessert i de mange ledige og arbeidsvillige hender når ledige jobber fylles av fremmedarbeidere som ikke bor her. Jeg vil få lov til å fremme Senterpartiets forslag i innstillingen.