Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2009-03-16:
Representantforslaget ønsker å fjerne ordningen med avtalehjemler for fysioterapeuter og gi fri etableringsrett. Dette innebærer, dersom forslaget skulle bli vedtatt, at alle fysioterapeuter får rett til refusjon etter henvisning fra lege. Komiteens flertall, som i denne merknaden består av alle partier, med unntak av Fremskrittspartiet, er klar over at det har vært store utfordringer når det gjelder avtalehjemler og de ulemper det har ført til for nye fysioterapeuter som skal etablere seg. Fremskrittspartiet har sin egen merknad om dette. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet viser til den avtalen som er inngått mellom Norsk Fysioterapeutforbund, staten og KS med virkning fra 1. juli 2008. Denne avtalen er inngått nettopp for å unngå det som har vært utfordringene og skal, etter intensjonene i avtalen, forhindre at det som har skjedd før, skal skje nå. De samme medlemmer støtter den politikken som er ført fra Regjeringens side når det gjelder å gi kommunene mer finansieringsansvar, men vi ber Regjeringen følge nøye med på dette, slik at tilbudet ikke blir dårligere for pasientene når man nå endrer finansieringen. Det er viktig at det er samsvar mellom den måten fysioterapeutene jobber på og den driftsavtalen som er inngått, noe som det nå har kommet fram ikke alltid stemmer. Etter den avtalen som nå er inngått, må kommunene i større grad synliggjøre sine prioriterte oppgaver og knytte fysioterapeutene til oppgavene som er ønsket utført. Dette mener disse medlemmer er rett vei å gå. Komiteens medlemmer fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre viser til intensjonen om bedre tilgjengelighet og en ryddig forvaltning. Høyre-representantene viser til Dokument nr. 8:3 for 2007–2008, der man ønsket å avvikle dagens system med avtaler med kommunene når det gjelder retten til å utløse krav om trygderefusjon. De tre partiene har et eget forslag, som de sikkert vil redegjøre for. Fremskrittspartiet ønsker i forslaget sitt et system der pengene følger pasienten, fri konkurranse og valgfrihet for pasientene, men presiserer i merknaden at dette ikke skal utløse økt egenbetaling for pasientene. De har også sitt eget forslag som senere sikkert vil underbygges av dem, men de henviser både til Privatpraktiserende Fysioterapeuters Forbund og til Norsk Fysioterapeutforbund, som gir sin tilslutning til at fri etablering er bra. Under høringen med Norsk Fysioterapeutforbund var det imidlertid flere spørsmål enn svar med hensyn til hvordan dette skulle gjennomføres på en god måte. Jeg vil bare gi et kort tilbakeblikk, historisk sett, når det gjelder fysioterapitjenesten. Det var tidligere en rent statlig finansiert tjeneste, og alle fysioterapeuter kunne jobbe der de ville. Kontrollen både med de faglige kriteriene og med at en etablerte seg der behovet var, manglet helt eller var mangelfull. En kunne altså etablere seg hvor en ville. Det var mange som etablerte seg i de sentrale strøkene, der fagmiljøene og etterspørselen var størst – noe som er lett å forstå. Men det igjen betydde at det ble store forskjeller når det gjaldt tilbudet – avhengig av hvor en bodde i landet, hvor stort kundegrunnlaget var, og hvor fagmiljøene hadde sete. Da kommunene overtok ansvaret for tjenesten, ble dette bedre. Det ble et mer likeverdig tilbud til alle, uavhengig av hvor en bodde. Spørsmålet som saken dermed reiser, er om vi skal tilbake til denne formen å drive på, eller om vi skal utvikle tilbudene slik at alle får nytte av dem, uavhengig av hvor en bor. Denne saken har mange sider, som hver for seg kan være interessante å diskutere. Derfor foreligger det også tre forslag til vedtak, som hver for seg er ganske forskjellige.