Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2014-10-06:
I trontalen slår regjeringen fast at 2015 blir et viktig år for klimaet. Ja, det blir et viktig år – det året da verdenssamfunnet på alvor vil bli testet på om man faktisk kan klare å samles om en ambisiøs global klimaavtale. I desember 2015 i Paris får vi svaret på det. FNs klimapanel har kommet med en rekke rapporter som slår fast at klimaendringene er her, at menneskelig aktivitet er den viktigste årsaken til global oppvarming, og at klimaendringene vi har sett de siste tiårene, har hatt virkninger på natur og mennesker på alle kontinenter og hav. I dag står vi dessverre langt unna å kunne klare å redusere oppvarmingen til to grader hvis alvoret ikke synker inn. Det mest pessimistiske scenariet er at vi kan ligge an til å få en verden som er nesten fem grader varmere enn den var i førindustriell tid. Det kan ikke skje! Det er ikke rart at FN stresser og sier at det haster med tiltak. I trontalen sier regjeringen at vi må omstille oss. Det er fint. Men talen er verken spesielt ambisiøs eller konkret. I fjor bar trontaledebatten preg av at vi hadde en helt ny regjering, og uansett hva man tok opp, fikk man stort sett til svar at regjeringen må få muligheten til å levere før vi kan begynne å stille de krevende spørsmålene. Nå har de hatt mulighet til å stake ut kursen og levere i et helt år. Jeg kan ikke se at regjeringen tar klimaproblemet fullt på alvor. De snakker om et nytt og forsterket klimaforlik, men når vi etterspør det, blir det tyst. De snakker veldig mye om en grønn skattekommisjon – og grønne skattekommisjoner er sikkert interessant og fint, men vi har faktisk ikke tid til å redusere klimapolitikken til utvalg, kommisjoner og utredninger. Vi har ikke tid til bare å omtale problemet, det haster med å få på plass tiltak. Og det bekymrer meg stort at det kan virke som om regjeringen har gitt opp at vi skal nå klimamålene våre fordi det er krevende. Ja, det er krevende, men vi har muligheten til å nå dem. Det kan vi gjøre gjennom kloke vedtak om budsjett og andre saker vi behandler året rundt. Og det verste av alt er at vi vet hva som skal til. Miljødirektoratet har til og med laget en liste over hvor vi kan sette inn tiltak for å nå vårt eget mål for 2020. Det er handling som trengs. Jeg mener vi trenger et forsterket klimaforlik der vi legger vekt på teknologiutvikling, mer bruk av fornybar energi og en omlegging av transportsystemet og -sektoren og bypolitikken, og der vi også bidrar internasjonalt og er med på å ta regningen for klimatiltak utenfor egne landegrenser. Vi trenger et skikkelig løft for storbyene våre fordi de vokser. Det påvirker hvordan vi må bygge, hvordan vi må bo, og ikke minst hvordan vi transporterer. Veksten i persontrafikken i storbyområdene kan ikke tas med bil. Veksten må tas med kollektivtransport, med jernbane, sykkel og gange. Skal vi få til det, må vi også innføre rene tiltak for å redusere bilbruken, sånn som rushtidsavgift. Det vil kreve politisk mot. Det kreves åpenbart også litt å føre en framtidsrettet politikk for jernbanen. Jeg har merket meg at noen mener at framtidens løsning for jernbanenettet er å åpne for konkurranseutsetting av flere strekninger. Land som Sverige og Storbritannia har smertelig erfart at det ikke nødvendigvis er det smarteste man kan gjøre. Vi må fortsette å legge avgiftssystemet for bil i en klimavennlig retning. Omleggingen som startet i 2006, har så langt gitt en reduksjon i utslipp fra nye biler på rundt 30 pst. Det er ganske bra. I dag sier Transportøkonomisk institutt at elbilsatsingen har vært klok. Vi har fått mye klima for det arbeidet vi har gjort. Jeg mener derfor at avgiftssystemet blir viktig for å sikre klimavennlige løsninger. Utvikling av klimateknologi må også være en sentral del av framtidens løsning. Jeg liker dårlig de signalene som nå er kommet, om at ambisjonene fra regjeringserklæringen om CO2-fangst og -lagring muligens ikke er til stede likevel. Jeg tror det er umulig å innføre klimaambisjonene vi har, om vi ikke får på plass og får rullet ut ny teknologi. Jeg mener at vi i samarbeid med industrien må jobbe for å sikre etablering av fullskala fangst og lagring fra utslipp i Norge. I samarbeid med industrien kan vi forsterke muligheten for å satse på miljøteknologi, energiomlegging og klimavennlig industrivekst. Helt til slutt: Norge må fortsette å ta ansvar globalt, gjennom skogsatsingen og ved å bidra med finansiering av klimatiltak og utvikling av bl.a. fornybar energi i andre land. Jeg håper derfor at regjeringen starter i en litt annen ende enn de gjorde i fjor når det kommer til statsbudsjettet, hvor det første de ga til Stortinget, var et forslag til kutt på nettopp disse områdene. Jeg håper vi slipper den runddansen i år.