Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-27:
Jeg vil først begynne med å ta opp de forslagene som ligger omdelt. Det fins ikke et eller to grep som er tilstrekkelige for oss som ønsker en god distriktspolitikk. For dem som ønsker en sentraliseringspolitikk, er det vesentlig enklere. De kan satse på mer markedsstyring og privatisering og mindre til offentlig sektor, og så er for så vidt den jobben gjort. Det er mange som jobber i den leia. Jeg har tre hovedkritikker mot statsrådens redegjørelse. Den første, og kanskje den viktigste, er at kommuneøkonomien som bærebjelke i distriktene ikke var nevnt. Det er smalhans nå. En ECON-rapport viser at kommunene nå har det dårligste resultatet siden slutten på 1980-tallet. Kommunesektoren, både som faktor for levekår og livskvalitet og som viktigste infrastruktur for næringslivet, var fullstendig fraværende. Er det et signal fra Regjeringa? Den andre hovedkritikken går på at kompetansestrategien er for smal. Det skal jeg komme tilbake til. Det tredje, som også er viktig, er at dessverre mangler mange av de gode ordene truverdighet fordi man ikke søker politisk makt inn mot et flertall som kunne ha realisert dem. Tvert imot søker man seg hele tida sammen med dem som vil ha mindre av alt det som Senterpartiet og Regjeringa sier de vil ha mer av. For SV er utdanningspolitikken kjempeviktig. Utdanning er det viktigste strategiske virkemidlet, både for å gi den enkelte mer makt over sitt liv og for å gi ulike deler av landet mulighet til å utvikle seg og utnytte de ressursene de har. Det er nemlig folk som er den viktigste ressursen. Satsing på høyskoler, desentralisert høyere utdanning og forskning må derfor være en bærebjelke. Denne satsinga må bli tung. Den må bli desentralisert i sitt vesen, og den kan ikke skvises inn på allerede sylslanke høyskolebudsjetter og avspises med forskningsmidler på linje med det som er offisiell norsk standard. Hvis vi sier at dette er framtida, må vi gjøre denne jobben skikkelig. Hvis vi mener at kompetanseutvikling er den viktigste distriktsutvikleren, må vi sørge for at denne satsinga kommer først og tyngst i distriktene. Så til det andre punktet som går på kommuneøkonomi. Kommuneøkonomien går på trivsel, men den går også på det som er infrastrukturen til næringslivet. Den tror jeg er undervurdert i alle debatter om næringspolitikk. Det hadde vært bra om vi hadde kunnet få noen signaler fra Regjeringa om de fremdeles ser for seg en økning i de mer spesifikke satsingene på den smale distriktspolitikken, slik de har lykkes med sammen med samarbeidspartnerne sine nå, og om de er villige til å la kommunesektoren fremdeles gå på sparebluss, slik de har gjort de to siste årene. Så til forslagene. Spesielt har jeg lyst til å ta opp det som går på desentralisering av makt. SV foreslår et forsøk med faktisk desentralisering av makt over virkemidler i distriktspolitikken og å se det i sammenheng med virkemidler som arbeidsmarkedsetaten har. Vi har formulert liknende forslag før, og de har blitt nedstemt. Men dette er vesentlige forslag for at distriktene sjøl ut fra lokale satsingsområder skal få frihet til å bruke pengene der skoen trykker mest. Det har kommet forslag om trivselskonsulenter og om profileringssatsinger osv., og mye av dette er vel og bra. Noen ønsker til og med å gå så detaljert til verks at man skal ha tilskudd til å opprettholde utkantbutikker. Fra SVs side mener vi at man må gi mye mer rom til å putte slike ulike ønsker om satsing inn i rammebevilgninger, og la de lokale leddene, enten det er kommuner, regionråd eller fylkeskommuner, få mulighet til å bruke penger der skoen trykker mest. Er det skolen som trenger satsing, så la de bruke penger på det. Er det næringslivet som trenger satsing, så la de bruke penger på det. Er det vegen som mangler, så la lokalbefolkningen sjøl bestemme at pengene skal brukes på den. Jeg tror at denne nye ansvarsdelinga vil gi helt nye og mye bedre resultater av vår distriktssatsing.