Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
I St.meld. nr. 22 for 1997-98 trakk Regjeringen opp sine hovedretningslinjer for Forsvarets virksomhet og utvikling i perioden 1999-2002. Langtidsmeldingen tok utgangspunkt i at den sikkerhetspolitiske situasjon i våre nærområder er positiv, og slo fast at det ikke foreligger noen militær trussel mot Norge. Den sikkerhetspolitiske utviklingen er imidlertid usikker, og norsk sikkerhets- og forsvarspolitikk må derfor ta utgangspunkt i og ta hensyn til de utfordringer som kan oppstå på sikt. Regjeringens ambisjon er å opprettholde evnen til tidsavgrenset invasjonsforsvar i én landsdel om gangen. Et nasjonalt balansert forsvar, alliert militært samvirke og internasjonalt samarbeid, totalforsvar og alminnelig verneplikt er hovedpilarene i forsvarskonseptet som langtidsmeldingen legger til grunn. Det understrekes i St.meld. nr. 22 at hovedlinjene i forsvarspolitikken må trekkes opp ut fra en stram økonomisk politikk. Regjeringen la til grunn at forsvarsplanleggingen innrettes mot en reell videreføring av dagens budsjettnivå i de to første årene av kommende fireårsperiode og med 0,5 pst. årlig vekst i de to siste årene. Oppbygging og vedlikehold av Forsvarets kapasitet til å kunne delta med militære styrker i internasjonale fredsoperasjoner i begrenset omfang, skulle dekkes innenfor denne rammen, og utgiftene ved bruk av kapasiteten som et tillegg til eller en ytterligere økning av forsvarsbudsjettet. Samarbeidet i NATO utgjør fortsatt den langt viktigste dimensjonen i norsk sikkerhets- og forsvarspolitikk. Under toppmøtet i Washington i april neste år vil NATOs stats- og regjeringssjefer formelt godkjenne et revidert strategisk konsept, nye medlemsland vil ha tiltrådt alliansesamarbeidet, og alliansens 50 årsjubileum vil bli behørig markert. Jeg vil her spesielt bemerke at USA i sammenheng med utarbeidelsen av et nytt strategisk konsept har fremmet flere initiativer i NATO vedrørende nye utfordringer som alliansen står overfor og hvordan alliansen best kan møte disse. Amerikanerne fokuserer på at den teknologiske utviklingen i kombinasjon med de vestlige samfunns økende sårbarhet og fremtidige internasjonale krisesituasjoner, vil aktualisere nye trusler og nye typer av trusler. For å kunne møte disse ønsker USA økt vekt på bl.a. mobilitet og overlevelsesevne i de allierte lands og NATOs felles forsvarsplanlegging. Fra norsk side vil vi, sammen med våre europeiske allierte, følge opp arbeidet i NATO med disse initiativene før neste års toppmøte. Selv om den sikkerhetspolitiske utvikling til nå generelt har vært positiv og stabil i våre nærområder, kan den negative økonomiske og sosiale utviklingen i Russland få alvorlige sikkerhetspolitiske følger. Som europeisk stormakt står Russland i en særstilling. Et godt samarbeid mellom NATO-landene og Russland vil derfor være meget viktig for europeisk og dermed norsk sikkerhet. Forsvaret vil fortsatt utgjøre grunnpilaren i Regjeringens sikkerhetspolitikk. Den sikkerhetspolitiske utviklingen vil kreve at Norge utvikler et forsvar med en noe bredere innretning enn tidligere. Også de amerikanske initiativer i NATO vil kunne innebære større krav, også til vårt forsvar, for å kunne møte et meget bredt spekter av utfordringer i fred, krise og krig, så vel nasjonalt som internasjonalt. Den makroøkonomiske situasjonen Regjeringen stod overfor, som fallende oljepris, vanskeligheter i asiatisk og russisk økonomi og presset mot den norske krone, hvor målet da ble å stabilisere norsk økonomi samt senke rentenivået, var avgjørende når valg av virkemidler stod på dagsordenen i forbindelse med fremleggelsen av årets budsjettforslag i høst. Regjeringen valgte som kjent i sitt forslag til statsbudsjett for 1999 å foreta en betydelig økonomisk innstramming, som flere har nevnt allerede, på ca. 9 milliarder kr, som innebar at ulike samfunnssektorer – også forsvarssektoren – måtte bidra sitt til at statens samlede utgifter neste år kunne holdes innenfor en akseptabel totalramme. På bakgrunn av de rammer som lå til grunn for Regjeringens budsjettforslag i høst, og at vi i 1999 sterkt prioriterer å gjennomføre NATO-øvelsen «Battle Griffin» og PfP-øvelsen «Barents Peace», var det behov for tiltak på driftssiden, fortrinnsvis ved en reduksjon i gjennomføringen av førstegangstjenesten – for å sette navn på det: anledning til førtidsdimittering var dermed stikkord innenfor avdelinger som ikke var spesielt prioritert. I tillegg var det nødvendig å redusere investeringsvolumet. De skisserte tiltakene knyttet til gjennomføringen av førstegangstjenesten i 1999, hadde mindre negative langsiktige konsekvenser for utviklingen av evnen til å løse Forsvarets oppgaver enn andre tiltak som ble vurdert, som f.eks. ytterligere reduserte investeringer eller kansellering av øvelser. Jeg vil presisere at redusert tjenestetid var et ekstraordinært tiltak for 1999, og Regjeringen hadde med dette ikke foreslått en endring i tjenestemønsteret. Behandlingen av statsbudsjettet i regjeringsfraksjonen gav forsvarsbudsjettet en økning på 320 mill. kr, som noen talere tidligere har nevnt. Forsvarsministeren er slett ikke misfornøyd med at budsjettforliket med Høyre og Fremskrittspartiet gav nye 130 mill. Det var naturlig at Forsvaret fikk en økning når stortingsflertallet fant å kunne ha et noe mindre stramt budsjett enn Regjeringen fremmet. Jeg registrerer videre med stor tilfredshet at det står en enstemmig komite bak fordelingen av økningen på 450 mill kr. Med den forutsetningen som også ligger i budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet vedrørende finansiering av internasjonale operasjoner, vil forsvarsministeren slå fast at vi i hovedsak er på et ressursnivå som langtidsmeldingen forutsetter. I den forbindelse vil jeg presisere: Hovedretningslinjene i langtidsmeldingen har vært styrende for utformingen og innretningen av budsjettforslaget, selv om Regjeringens ressurstilgang i 1999 på grunn av den økonomiske situasjonen ikke fullt ut ble som forventet. Målsettingen i St.meld. nr. 22 står således fast. Regjeringens uttrykkelige intensjon er at langtidsmeldingens ressursforutsetninger legges til grunn i den videre del av langtidsmeldingsperioden, fram til 2002. Den endelige rammen innebærer et forsvarsbudsjett neste år på til sammen 24,4 milliarder kr. Dette er en økning på 2,2 pst. nominelt. Korrigert for pris- og lønnskompensasjon er det imidlertid en reell reduksjon på vårt totale budsjett for 1999. Den endelige rammen har gjort det mulig å styrke driften. Statsråden ser med tilfredshet på at førstegangstjenesten for 1999 skal gjennomføres slik som for inneværende år. Statsråden konstaterer også at Kystvakten vil få styrket sin ressurstilgang, slik at aktivitetsnivået både i Indre og Ytre kystvakt opprettholdes på 1998-nivå. Selv den økte rammen i forhold til høstens budsjettforslag gir imidlertid fortsatt en reduksjon i investeringene i 1999 med 5,3 pst. Dette følger av rammereduksjon og prioriteringer av enkelte områder på driftsbudsjettet. Imidlertid vil den planlagte anskaffelsen av «KV-Svalbard» fortsatt måtte skyves noe ut i tid. Regjeringen vil vurdere en eventuell utvidelse av prosjektet og oppstart av anskaffelsen i forbindelse med budsjettet for år 2000. Prosjektet nytt kystvaktfartøy vil bli nærmere omtalt i forbindelse med investeringsproposisjonen og revidert nasjonalbudsjett våren 1999. Det er avsatt midler for vår innsats i SFOR fram til neste utskifting av styrkene, dvs. for første kvartal 1999. Regjeringen har varslet en proposisjon tidlig på nyåret vedrørende omdisponering av midler innenfor rammen for inndekning av utgiftene i annet kvartal. Det tas i hovedtrekk sikte på å videreføre engasjementet i Bosnia i 1999. Norges bidrag til UNPREDEP i Makedonia er som kjent økt til 160 personer. Kostnadene er foreslått tilleggsbevilget for første halvår 1999, jf. St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 1, som er referert til før i dag. Videre har vi avviklet vårt bataljonsengasjement i FN-styrkene i Libanon – UNIFIL – som følge av rekrutteringsproblemer. Norges tilbud om å stille inntil 200 personer til disposisjon for UNIFIL står fremdeles ved lag, noe som det imidlertid ikke synes å være behov for. Jeg er derfor noe forundret over Arbeiderpartiets merknad til dette punktet i innstillingen. I henhold til avtalen mellom Regjeringen og stortingsflertallet vil Regjeringen komme tilbake til budsjetteringen av internasjonale fredsoperasjoner i revidert nasjonalbudsjett og i omgrupperingsproposisjonen for 1999, for å bringe dekning av utgiftene i samsvar med intensjonene i langtidsmeldingen. Avslutningsvis vil jeg bare poengtere at Norge trenger et godt utrustet forsvar preget av kvalitet, og som er i stand til å løse våre oppgaver i fred, krise og krig. Noe annet har vi ikke råd til. Vi skal altså tilbake på sporet, og i mellomtiden skal vi utnytte best mulig de midler som blir bevilget. Jeg vil imidlertid understreke at selv med et driftsbudsjett som er i samsvar med St. meld. nr. 22, er det fortsatt nødvendig med et stort press på driften for å konsolidere kostnadsnivået. Dette vil være Forsvarets største utfordring i de kommende årene.