trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2019-01-30:
Jeg vil også føye meg inn i den lange rekken av representanter som har gratulert Norge med den første borgerlige flertallsregjeringen siden 1985. Det er en viktig milepæl, som danner grunnlaget for en trygg og forutsigbar styring av landet de neste årene. Og det er spesielt viktig akkurat nå, all den tid vi både har ambisiøse planer som skal gjennomføres, og store utfordringer som skal løses. I motsetning til hva man kan få inntrykk av når vi hører på opposisjonen i denne debatten, peker pilene i Norge i riktig retning. Det vi hører fra Arbeiderpartiet i dag, er en blanding av hul kritikk og idétørke. Vel, dem om det, vi er mer opptatt av å lete høyt og lavt for å føre en politikk som skaper konkrete resultater. Derfor har denne regjeringen innført aktivitetsplikt for unge sosialhjelpsmottakere, og vi ser nå at antallet unge på sosialen går ned. Derfor er jeg veldig glad for at vi fire borgerlige – eller ikke-sosialistiske – partier i Granavolden-erklæringen står sammen om å utvide aktivitetsplikten, for vi vet at det å stille krav til den enkelte er å bry seg. Dette står i sterk kontrast til Arbeiderpartiet, som stemte imot da dette ble innført, og som kuttet pengene til tiltaket i sitt alternative budsjett. De har altså stilt seg på trygdelinja til SV. Arbeiderpartiet sier at folk må tåle midlertidighet i arbeidslivet. Ja, en nøyaktig like stor andel av ansatte i Norge er midlertidig ansatt nå som da Arbeiderpartiet satt i regjeringskontorene. Men dette passer vel antagelig ikke inn i Arbeiderpartiets historiefortelling. Høyres viktigste politiske prosjekt er å bygge et bærekraftig velferdssamfunn, og en forutsetning for å klare alle de utfordringene som det innebærer, er høy arbeidsdeltakelse, at alle som kan bidra, inkluderes i arbeidslivet. Derfor satser vi på å kvalifisere flere til en jobb, på at det alltid skal lønne seg å jobbe, og på å arbeidsrette Nav. Vi gjennomfører en inkluderingsdugnad for å inkludere flere i arbeidslivet, samtidig som vi målretter ytelsene til dem som trenger det mest. Flere representanter fra opposisjonen har i denne debatten påpekt at den nye regjeringsplattformen inneholdt gjenkjennelig Høyre-politikk. Det synes jeg egentlig var hyggelig og raust sagt. Uforutsigbarhet er det ingen som liker, og velgerne har nå i to valg på rad gitt klar beskjed om at de egentlig liker Høyre-politikk. Så gjenkjennelig Høyre-politikk tenker jeg er en fin medalje å skilte med og en fin start på utvidelsen av den borgerlige regjeringen.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Et av temaene som har gått igjen i dagens debatt, er det nye regelverket og praktiseringen av naturalytelser. Arbeiderpartiet er selvsagt for at arbeidsfolk skal få betalt lønn for arbeidet sitt, slik at de opparbeider seg både pensjon, ferie og andre rettigheter. Men sjelden har vi opplevd så mye usikkerhet, forvirring og kaos med et regelverk som det vi har hatt den siste tiden. Det gjelder frivillig sektor, festivaler, idrettsarrangementer, sponsorat, avtalefestede ordninger, personalrabatter – for å nevne noen. Det er ikke gitt at endringen vil medføre økt lønn til de ansatte, men den kan få uheldige bieffekter. Vi tror derfor det er klokt om regjeringen tar en ny runde for å se på utilsiktede effekter, slik finansministeren antydet tidligere i dag. Sist mandag var jeg på bedriftsbesøk hos Dale of Norway. De har 90 ansatte. I 140 år har de holdt til i Vaksdal, en kommune ved Bergensbanen mellom Bergen og Voss. De produserer en av våre sterkeste merkevarer. Det er litt sånn kjerringa mot strømmen at Norge klarer å konkurrere globalt innen trikotasjeindustri. Det har vært oppgangs- og nedgangstider, men nå går det veldig bra, og i perioder har de tre skift for å ta unna etterspørselen. Siden 1956 har de utstyrt våre alpinstjerner med nye designgensere, og nå utstyrer de også håndballaget. De ansatte er utrolig stolte av kvalitetsproduktene de produserer, og er noen av bedriftens viktigste ambassadører når de markedsfører nye produkter, spesielt i sosiale medier. Dale of Norway sponser også Skarverennet, og noen av de ansatte får hvert år delta i rennet. Den viktigste saken som Dale of Norway tok opp, er nettopp de nye reglene for personalrabatter, som de frykter – og det sa de rett ut – vil svekke salget av Dale of Norway-produkter. Ledelsen var tydelig på at det nye regelverket vil være så omfattende å administrere at de vil velge å kutte ut alle sponsorat og personalrabatter. De frykter at produktene ikke vil komme ut på samme måte som tidligere, og de frykter at det også vil få konsekvenser for arbeidsplasser, framtidig rekruttering og ikke minst hjørnesteinsbedrifter som Dale of Norway. De forundres over at det er en Høyre- og Fremskrittsparti-regjering som står bak det nye regelverket, og det er først og fremst vanlige arbeidsfolk som rammes. De har fått med seg at gratis parkeringsplasser, som stort sett er for ledelsen, ikke beskattes. De nye reglene oppfattes som smålige og tar vekk noe av det limet som gjør at konkurransedyktige hjørnesteinsbedrifter som Dale of Norway får leve videre. Dagens regjering er opptatt av å videreføre Stoltenberg II-regjeringens arbeid med å forenkle og redusere, men man oppfatter at dette er det stikk motsatte og vil føre til økt byråkrati. Arbeiderpartiet oppfordrer derfor regjeringen til å ta en ny runde og se på hvordan regelverket for naturalytelser kan forstås og praktiseres langt bedre.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2019-01-30:
Senterpartiet svartmaler. Vedum forsøker å lure folk når han snakker om sentralisering. Det står kjempebra til i Norge, særlig i distriktene, det gjør det, altså. Slik snakker regjeringspartiene om dagen, både i media og i salen her i dag. Og så hopper de vaklende bukk over at politiet selv nå slakter nærpolitireformen, som har gjort Norge mer utrygt, særlig i distriktene. Og de holder seg for ørene når ansatte og befolkning desperat roper for å redde sykehusene sine, som skal sentraliseres vekk, eller studielinjer og campuser som lider samme skjebne. Man vifter bare vekk ordføreropprop og kommunedelegasjoner som fortvilet forsøker å få tilbake selvråderetten over vannkraft og skatteinntekter, slik at de kan klare å gi innbyggerne det de har krav på av tjenester. Lytte gjør regjeringspartiene ikke. Og de tar definitivt ikke kritikken som mange nå gir dem, for at man mister tjenester, tilbud og statlige arbeidsplasser rundt om – for den utviklingen har jo fagmiljøene bestemt at må til, altså de miljøene som regjeringspartiene er skikkelig glad for at kan ta støyten når man er i gang med dette storstilte sentraliseringsprosjektet. Robuste fagmiljøer trumfer nemlig glatt samfunnsutvikling og det å ta hele landet i bruk – hver bidige dag med Høyre og Fremskrittspartiet ved makten. Der i gården betyr det lite at ikke alle distrikter og folkegrupper får tilgang på de samme tjenestene, så lenge man kan gi bedriftseierne skatteletter. Når argumentene ikke finnes mot innholdet i Senterpartiets kritikk av sentraliseringskåtheten, angriper man formen vår. Vi er så populistiske – fordi vi kritiserer regjeringen for politikk som folk visstnok er helt enig med oss i er dårlig. Eller enda drøyere: De påstår at Senterpartiet rett og slett lurer folk, som representanten Løvaas fra Vestfold Høyre dro til med i sitt innlegg tidligere i dag. Vel, det finnes mange i Løvaas’ kommende tvangssammenslåtte region som mener det samme som meg og Senterpartiet, f.eks. redaktøren i TA, Telemarks aller største avis, som denne uken slo fast at regjeringen demonterer Distrikts-Norge og Telemark. Eksemplene hans er så mange og så grove at det for meg er totalt uforståelig at regjeringen ikke skifter kurs, blar opp pengene som skal til i nærpolitireformen, og slutter med sentraliseringen. Men så skjer ikke, for som stadig flere oppdager – uten at vi i Senterpartiet trenger å fortelle dem det: Erna & co. bryr seg ikke om hele Norge.
Helge Orten (Høyre), 2019-01-30:
Først av alt er det nesten litt fristende å invitere representanten Aukrust til å være med på en liten rundtur og besøke alle disse såkalte rikingene i Møre og Romsdal som han snakket om – de som står opp tidlig hver morgen og produserer verdier som han kan være med på å fordele her i denne salen. Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti har de siste fem og et halvt årene stått sammen om en historisk samferdselssatsing. Samferdselsbudsjettet er økt med 75 pst. siden vi overtok i 2013. Vi har fått på plass en svært ambisiøs Nasjonal transportplan, og vi skal bruke mer enn 1 000 mrd. kr på å bygge og vedlikeholde viktig infrastruktur de kommende tolv årene. Det er helt avgjørende for at vi skal ha verdiskaping og utvikling i hele landet, for at folk skal komme seg trygt til og fra jobb, skole og fritidsaktiviteter, og for at varene kommer raskt og effektivt ut til markedene. Satsing på samferdsel er distriktspolitikk i praksis. Når vi reiser rundt i Norge, finner vi spennende bedrifter i alle deler av landet, bedrifter som er helt i verdenstoppen innenfor sine områder. God infrastruktur er en forutsetning for at disse bedriftene kan drive sin virksomhet og skape trygge og lønnsomme arbeidsplasser. Gjennom samferdselssatsingen bygger vi gode hverdagsregioner i hele landet. Det er ikke nok å bruke mer penger på samferdsel. Vi må også bruke pengene smartere. Derfor gjennomfører vi viktige reformer. Etableringen av Nye Veier har vært en suksess. Viktige transportårer blir bygd ut mer sammenhengende og til en lavere kostnad enn tidligere anslått. Det gjør at vi får mer igjen for pengene, og at andre viktige samferdselsprosjekter kan gjennomføres raskere. I den nye regjeringsplattformen fortsetter vi denne satsingen og utvider porteføljen til Nye Veier. Nye deler av landet skal bygges ut, samtidig som overføringene til selskapet økes. Det er gode nyheter for alle som er opptatt av å bygge hele Norge, og et tankekors for Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, som har stemt mot alle disse reformene, og som var mot etableringen av Nye Veier. Transportsektoren må ta en stor del av klimagassutslippene i ikke-kvotepliktig sektor. I motsetning til representanten Nævra fra SV har jeg faktisk stor tro på at vi skal klare de ambisiøse målsettingene regjeringa har i regjeringsplattformen. Vi er allerede godt i gang. Jernbanen blir bygd ut i et tempo vi ikke har sett før, og flere reiser kollektivt. Regjeringa har forpliktet seg til å følge opp bysatsingen og finansierer 50 pst. av store kollektivprosjekt. Avgiftsfritaket for elbiler videreføres, og i 2018 har vi sett at så mye som en tredjedel av nybilsalget utgjøres av nullutslippsbiler. Det bygges lav- og nullutslippsferger i stort tempo. I løpet av et par år vil så mye som 70 ferger være lav- og nullutslippsferger. I mitt hjemfylke Møre og Romsdal bygger Hurtigruten, Havila og Color Line store passasjerskip med batteriløsninger som gjør at man kan seile utslippsfritt i norske fjorder og inn til kai. Transportsektoren er i stor endring. Denne regjeringsplattformen bygger opp om den store endringen.
Jon Gunnes (Venstre), 2019-01-30:
Nasjonal transportplan 2018–2029 ble behandlet i Stortinget for litt over ett og et halvt år siden. Flertallet som står bak dagens NTP, består av Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti. Nå er alle disse partiene i samme regjering og skal gjennomføre politikken. Flertallsregjeringer er handlekraftige. Dette gleder Venstre. Vi var og er svært fornøyde med dagens NTP. Det er en flott fordeling mellom vei og bane og gode prioriteringer mellom by og distrikt – dette skal nå gjennomføres. Venstre er også opptatt av at framtidens transportsystem er elektrisk. Elbilfordelene videreføres, flere og flere ferger blir bygd og satt i drift. Ikke bare er de uten klimagassutslipp, de er også stille, og sjøluften kan nytes og sveler og vafler serveres. Det grønne skiftet er i gang, og ikke bare det: Det blir grønn vekst av dette. Næringsliv som satser grønt, vil ha gode framtidsutsikter. Vi har fått en stor biogassproduksjon på Skogn og en robotbasert batterifabrikk, med kostnader på 100 mill. kr, i Trondheim. Kanskje får vi hydrogenproduksjon i Glomfjord igjen. Venstre er teknologioptimister og vil løse utfordringene ved å ta i bruk vår hjernekapasitet og utnytte våre rike naturforekomster. Utsiktene er gode. Ikke bare blir transportsektoren grønnere, men den grønne produksjonen av varer og tjenester stiger. Granavolden-plattformen sier at landbrukssektorens CO2-utslipp skal ned. Anleggssektorens bruk av fossilt brennstoff skal være utfaset innen få år. Verstingen når det gjelder skadelige utslipp i dag, er våre hurtigbåter. De er veldig viktige for å få gode bo- og arbeidsregioner. Her er det nå skapt optimisme etter statlige Klimasats-penger og fylkeskommunal framsynthet, og Enova er sterk i troen på batteri og hydrogen. I tillegg har Enova mye penger. De har fått overført penger gjennom de fire partienes statsbudsjetter de siste fem årene. Entusiasmen hos norske båtbyggere er stor, og vi får snart se resultatene av forskning, innkjøpskrav og gode rammevilkår. Det kan skape fantastiske muligheter både nasjonalt og internasjonalt. Det blir grønn vekst av slikt.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2019-01-30:
Eg ynskjer å starta innlegget mitt med å gratulera landbruksminister Bollestad med oppgåva. Eg er faktisk glad for at Kristeleg Folkeparti har teke på seg jobben i Landbruks- og matdepartementet og ynskjer lukke til med å sikra eit landbruk i heile landet som byggjer meir på norske ressursar enn tidlegare. Me skal fylgja med, og me skal vera kritiske, men eg ynskjer Bollestad lukke til. Det vert brukt mykje på veg innan samferdsel. Me fylgjer faktisk opp den førre NTP-en, i alle fall nesten. Men når ein ser kva som skjer på fylkesvegar, i alle fall i Hordaland og i Sogn og Fjordane, vil Senterpartiet ha ei eiga satsing på fylkesvegar der ein tek omsyn til kor ulike utfordringane er i dei ulike fylka. Slik det er i dag, klarer ein ikkje, same kor godt ein prioriterer fylka, å halda standarden oppe og sikra mot ras, samtidig som ein er nøydd til å fylgja opp EU-direktivet for tunnelar. Når det gjeld jernbanen, i alle fall i Hordaland, er dobbeltspor mellom Arna og Bergen på Bergensbanen utsett. Det er framdrifta. Det er mykje fokus på at Nye Vegar er ein suksess. Ja, det skulle berre mangla. Når ein lagar eit selskap og gjev det heilt andre rammevilkår enn kva Vegvesenet nokosinne har hatt til vegbygging, skulle det berre mangla om dei ikkje klarer å byggja betre vegar. Det er bra at ein får meir veg for pengane, men å seia at det er ein enorm suksess fordi ein gjev eit selskap heilt andre rammevilkår enn ein gjev Vegvesenet, vert omtrent som å stilla med 40 meter tillegg. Kanskje hadde ein kome raskare i gang om ein hadde laga ei eiga avdeling i Vegvesenet og late dei fått dei same rammevilkåra som Nye Vegar har.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2019-01-30:
Det kommunale sjølvstyret fekk lite merksemd frå statsministeren i innlegget hennar sjølv om regjeringserklæringa har ein passus om at det må styrkjast. Men eg undrar meg på om dette er teke med berre fordi det måtte vera med, for i regjeringsplattforma elles er det mykje som tyder på at me får meir stat og mindre kommune framover. Fleire av representantane frå regjeringa snakkar om mindre makt i denne sal og meir til folk på grasrota. Men det ser ut som at det kommunane skal få meir fridom til, er å byggja ned dyrka og dyrkbar jord, noko som òg Høgre og Framstegspartiet viste ved å stemma imot grunnlovfesta vern av jord i går. Nedbygging av matjord skal kommunane få styra, men korleis ein skal driva kommunane elles, kven dei skal samarbeida med, om dei skal slå seg i lag, korleis ein skal driva eldreomsorg, parkeringsavgifter, korleis ein skal organisera, og om ein skal ta naturen og byggja vindkraft – det skal kommunane ikkje få styra. Det er store planar for vindkraft over store delar av Vestlandet. Mange er uroa for dei inngrepa det gjer i naturen. Mange er redde for at det kan påverka både dei som bur der fast, og reiselivet negativt, og reiselivet er ei av dei mest veksande næringane på Vestlandet. For meg burde det vera sjølvsagt at i kommunane som seier nei, skulle det ikkje verta utbygging. Dette er vedtak som kan gjerast om viss innbyggjarane er misnøgde med kommunen sin. Dei kan gjera det om i val. Det einaste ein ikkje kan gjera om, er nedbygt areal. Det har i dag vore mykje skryt frå regjeringspartia når det gjeld politireform og det meste, og dei snakka om at dei var ute og snakka med folket og berre fekk positive tilbakemeldingar. Då kan dei ikkje ha lese undersøkingar som er gjennomførte om politireforma. Dei har i alle fall ikkje vore i dei lokalsamfunna som eg har vore i, der ein har ei heilt anna verkelegheitsforståing. Der er folk leie av å måtta reisa lange vegar for å få godkjent sesongarbeidarane i fruktdyrkinga. Dei er leie av å reisa langt for å få seg eit pass, og dei er redde for at dei òg skal måtta reisa langt for å få eit sertifikat eller få godkjent ein tilhengjar for dyretransport. Det er det som er verkelegheita for folk ute.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-01-30:
Norsk ruspolitikk gjennom de siste 20 årene har vært et kontinuerlig oppgjør med feilslåtte analyser, handlingsplaner og langt på vei en kriminalitetsbekjempelse uten mål og mening. Den rusreformen som nå er i sin juridiske støpeskje, er kronen på verket for en politikk og sosial utvikling der mange partier har aksjer – fra justisminister Dørums klare beskjed til politiet om ikke å løpe etter små narkotikaforseelser i norske bygater, via Thorvald Stoltenbergs rapport fra 2012, til Høyres landsmøtevedtak i 2017, via Jeløya-plattformen og nå altså Granavolden-plattformen, som har sin forankring i Kristelig Folkeparti. Hele denne tiden har Venstre stått fast på å føre en konsekvent sosialliberal ruspolitikk. Når Portugal-modellen nå oversettes til norsk i form av en avkriminaliseringsreform, overføres en hel gruppe utsatte mennesker fra en stigmatisert tilværelse i regi av politi og påtalemyndighet til et helsevesen som skal møte dem med somatisk behandling og terapi. I oppspillet til Granavolden var det mange som fryktet at forhandlingene ville bidra til å endre kursen på den reformen som de to siste årene har blitt vedtatt med solid flertall i Stortinget. Når det ikke skjedde, skyldes det ikke bare godt politisk arbeid fra reformens fødselshjelpere, men like mye en anerkjennelse av den internasjonale utviklingen som i stadig større grad har beveget seg bort fra Nixon-administrasjonens «War on drugs» i begynnelsen av 1970-årene til en mer kunnskapsbasert tilnærming. I løpet av det siste året har vi vedtatt en ny sprøyteromslov, det er åpnet for heroinassistert behandling i Bergen og Oslo, og en gjennomgang av norsk LAR-behandling er i gang. Likevel var det 247 som døde av overdose i Norge i 2017 – et altfor høyt tall. Mitt verdisyn i ruspolitikken er skapt gjennom mange besøk i behandlingsmiljøer. Jeg har erfart det stigma som preger disse miljøene, den konstante fattigdommen, underernæringen, den dårlige tannhelsen, de åpne sårene, arrene etter sprøytestikkene og den inngrodde mistenksomheten som preger deres sosiale omgang. Kontakten med mennesker på LAR har lært meg mye om legeprofesjonens tidvise utilstrekkelighet på dette feltet, om usikkerheten i behandlingsapparatet og mangelen på toleranse og frykt for å lytte og erfare. Jeg vet at mange lever i stadig angst for å bli rapportert av sine kolleger etter å ha behandlet sine ruspasienter på en tvers gjennom human måte ved å tilby dem medisiner som har best virkning, og som gir mest verdighet og størst livskvalitet. Det er med fortvilelse jeg registrerer at mye utilstrekkelighet også skyldes utbredt moralisme i behandlerapparatet og politiet. Det skal vi nå gå løs på. Avkriminaliseringsreformen er uten tvil den viktigste helsereformen i denne perioden. Den er ikke bare en fjær i hatten for Solberg-regjeringen. Så langt jeg har kunnet registrere, er det ingen i denne debatten som har tatt til orde for å avskaffe den – og av det bør vi kunne utlede at Norge har tatt et langt steg i sosialliberal retning.
Grunde Almeland (Venstre), 2019-01-30:
Når vi kanskje snart begynner å se slutten på denne debatten, har jeg lyst til å si noen ord om hvorfor jeg som likestillingspolitisk talsperson for Venstre her på Stortinget nok er blant de mest fornøyde med denne regjeringsplattformen. Jeg er glad fordi vi har fått en solid regjeringsplattform som gir et godt grunnlag for å drive en god, aktiv og inkluderende likestillingspolitikk. Spesielt glad er jeg for at Venstre endelig har fått ansvaret for dette området i regjering, et ansvar som har stått høyt på vår ønskeliste, og et område som både nå og historisk sett har vært svært viktig for partiet. Likestillingen har kommet langt siden Venstre som første parti fremmet forslag om stemmerett for kvinner, men mange kamper gjenstår ennå. Venstre heier på det moderne mangfoldssamfunnet med plass til alle, hvor alle kan være seg selv, ha de samme rettighetene og få de samme mulighetene. Minoriteter skal lyttes til og legges til rette for. En slik inkluderende definisjon av likestilling legger denne plattformen også til rette for. Vi skal selvsagt bekjempe strukturelle kjønnsforskjeller, men også likestillingsutfordringer knyttet til alder, etnisitet, religion, funksjonsnedsettelse, seksuell orientering og ikke minst kjønnsidentitet. Likestillingspolitikken handler om alt dette, og det utgjør en viktig forskjell at ansvaret skal ligge under en partileder som attpåtil er liberal. Det er noen som ikke helt kan sies å dele min entusiasme for plattformens likestillingsdel, og det er opposisjonen, som var tidlig ute med å kritisere og karakterisere likestillingspolitikken til regjeringen – ja, nesten før man hadde rukket å underskrive plattformen. Men problemet er at opposisjonen tilsynelatende har blitt så opptatt av sin egen kommunikasjonsstrategi at de helt har glemt å sjekke om den stemmer med virkeligheten. La meg ta noen helt konkrete tall. I 2013 jobbet 40 pst. av kvinnene deltid, i 2017 var tallet 37 pst. På heltid har andelen økt fra 60 pst. til 63 pst. Dette tilsvarer 52 000 flere kvinner på heltid. Det er 29 000 flere kvinnelige ledere i 2017 enn det var i 2013, både i privat og i offentlig sektor, og i statlig sektor er 56 pst. av lederne kvinner. Andelen kvinner blant styreledere i selskaper med statlig eierandel var 45 pst. ved utgangen av mars 2018, mot 36 pst. i mars 2014. Jeg kunne fortsatt, for listen er mye lengre, men jeg må avslutte nå. Jeg vil bare si at det er mye som skal gjøres i likestillingspolitikken, og jeg er glad for at denne plattformen gir et solid utgangspunkt for nettopp det.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-18:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Audun Lysbakken, Lars Haltbrekken, Solfrid Lerbrekk og meg selv fremme et representantforslag om en bærekraftig læreplan for klima og grønn omstilling.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-18:
Vi har nå til behandling et representantforslag om at målloven skal gjelde for studentsamskipnadene. Lov om målbruk i offentlige tjenester slår fast at bokmål og nynorsk er likeverdige målformer og skal være jamstilte skriftspråk i alle organ i stat, fylkeskommune og kommune. Norge er et lite språkområde, og det norske språket er under et konstant press. Det er derfor nødvendig med en offensiv språkpolitikk. Regjeringen har satt i gang et arbeid med en helhetlig språklov og en ny stortingsmelding om språk, og på vegne av komiteen vil jeg si at vi ser fram til at disse blir lagt fram neste vår. Det er et verdifullt mangfold å ha to norske språkkulturer. Nynorsk og bokmål er formelt jamstilte, men reelt sett har nynorsk noe vanskeligere vilkår enn bokmål. Reglene for språklig sidestilling må derfor følges opp med konkrete tiltak. Komiteen støtter derfor intensjonen i representantforslaget og mener at regjeringen i utarbeiding av det kommende forslaget om en helhetlig språkmelding bør greie ut om studentsamskipnadene skal være omfattet av målloven. Det store spørsmålet i denne saken er om det er naturlig at studentsamskipnadene blir lagt under målloven slik den er i dag. De gjør ikke vedtak eller gir påbud på vegne av stat, fylkeskommune eller kommune, og de kan ikke instrueres av et departement. Er det da naturlig å sidestille studentsamskipnadene med offentlige organ, all den tid de i hovedsak er finansiert av studentene selv? For SV er denne saken ganske klar. Det er per i dag bare to av fjorten studentsamskipnader som bruker nynorsk. Studentsamskipnadene er svært synlige i studiehverdagen gjennom at de driver barnehager, kafeer og treningssenter og leier ut studenthybler. Om studentsamskipnadene var forpliktet til å følge målloven, ville det ført til mer nynorsk i hverdagen på studiestedene og gitt studentene flere språklige rettigheter. For eksempel ville det føre til at studentsamskipnadene må svare på nynorsk om de blir kontaktet på nynorsk, at husleiekontrakter må være på begge skriftspråk, og at studentsamskipnadene må bruke minst 25 pst. nynorsk i skilting, på nettsiden og på sosiale medier. Studentsamskipnadene er til for studenter fra hele landet, både nynorsk- og bokmålsbrukere. Derfor er det et problem at de fleste studentsamskipnadene bare bruker bokmål. SV mener derfor at studentsamskipnadene må følge målloven, og at en lovendring vil gjøre det lettere å være ung nynorskbruker. På vegne av Senterpartiet og SV tar jeg opp vårt forslag i saken.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-18:
Verdens beste yrke fortjener verdens beste utdanning. Læreren er, som flere har vært inne på, den viktigste enkeltfaktoren for å ivareta og utvikle en god skole. SV er bekymret for at antallet personer som jobber i undervisningsstillinger i grunnskolen uten å være kvalifisert, har økt med 40 pst. under regjeringen Solberg. Vi har fremmet en rekke forslag i Stortinget for å rekruttere og beholde kvalifiserte lærere. Alle disse forslagene er blitt nedstemt. I stedet velger regjeringen å tviholde på en symbolpolitikk som nekter søkere med høye snittkarakterer å komme inn på lærerutdanningen på grunn av det urettferdige firerkravet i matematikk. Disse søkerne kunne ha blitt utmerkede lærere i andre fag som skolen trenger kompetanse i. Siden dette opptakskravet ble innført, har norsk skole gått glipp av mange potensielle lærere. Det gir ytterligere grunn til bekymring at søkertallene til lærerutdanningen gikk ned til årets opptak. En god grunnutdanning er avgjørende for at skolene skal ha tilgang på den kompetansen som trengs for å fylle skolens brede samfunnsmandat og for å ha nok kvalifiserte lærere som kan undervise i alle fagområdene. I stedet for stadig å heve terskelen for å komme inn på lærerutdanningen må innsatsen først og fremst rettes mot god studiekvalitet og høye krav til måloppnåelse, og innholdet i utdanningen må være relevant for lærerprofesjonens ansvar og arbeidsoppgaver. Pedagogstudentene har i sitt innspill pekt på viktigheten av god sammenheng mellom det teoretiske og det som skjer i praksis, at utdanningen skal være krevende, men også motiverende, at de som underviser, bør ha bakgrunn fra læreryrket, og at praksislærere bør ha videreutdanning i veiledning. Videre påpeker de at det ikke er samsvar mellom de forventningene som stilles til lærerutdanningene som profesjonsutdanninger, og de ressursene som blir tildelt lærerutdanningene, sammenlignet med andre profesjonsutdanninger. Det er viktig å lytte til pedagogstudentene. Det er bare et par år siden jeg var pedagogstudent selv. SV mener at dette må følges opp raskt fra regjeringens og institusjonenes side. I en tid da Norge generelt, og min landsdel spesielt, desperat trenger flere lærere, ønsker nå rektor ved Nord universitet å legge ned lærerutdanningen på Nesna. Hvis forslaget til ny struktur ved Nord universitet skulle få flertall, vil det være et skudd for baugen for distriktskommunenes mulighet til å skaffe seg kvalifiserte lærere.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-18:
Dagens resultatbaserte finansieringssystem hindrer universitetene og høyskolene i å legge langsiktige planer for sin aktivitet, og en svak basisfinansiering bidrar til økt sentralisering og svekker lærerutdanningene i distriktene. Mener ministeren i likhet med pedagogstudentene at grunnbevilgningene må økes, og at finansieringssystemet må endres slik at det tar høyde for de ulikhetene som finnes i de institusjonelle forutsetningene, fagsammensetningene og oppgavene?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-18:
I en tid da Norge generelt, og min landsdel spesielt, desperat trenger flere lærere, ønsker rektoren ved Nord universitet å legge ned lærerutdanningen på Nesna. Jeg tror ikke hun er enig med statsråden i at de er godt finansiert. Hvis forslaget til ny struktur ved Nord universitet skulle få flertall, vil det være et alvorlig skudd for baugen for distriktskommuners mulighet til å skaffe kvalifiserte lærere. Verdens beste yrke hadde fortjent verdens beste utdanning, men den utdanningen kan også foregå i distriktene. Er ministeren enig med meg i dette, og er det ikke bekymringsfullt at en i en situasjon med et stort antall ufaglærte lærere planlegger å legge ned en institusjon som har fôret ikke bare Helgeland, men en hel landsdel, med kvalifiserte lærere – en institusjon som til og med skårer svært høyt på Studiebarometeret?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-18:
Etter denne debatten sitter jeg igjen med ett stort spørsmål. Tidligere i dag hadde komiteen et møte med barneombudet, Inga Bejer Engh. Som dere som nå sitter i salen, vet, har Barneombudet gjennom rapporten Uten mål og mening? avdekket store hull i tjenesten som skal utrede hva elevene har behov for, og hva slags spesialundervisning de trenger. De etterlyser kompetanse om spesialundervisning og en opprydding i lovverket som skal sørge for at ungene får oppfylt sine rettigheter og en større opprustning av PP-tjenesten. Barneombudet fant i rapporten også eksempler på skoler som ikke følger opp anbefalinger fra spesialtjenesten, og mye ufaglært spesialundervisning. Rapporten bekymrer ikke bare SV. Barneombudet hadde i dag et stort fokus på behovet for mer pedagogikk inn i lærerutdanningen. Andelen pedagogikk i utdanningen er redusert fordi regjeringen endret rammeplanen for lærerutdanningen i 2016, bl.a. ved at 15 studiepoeng i RLE nå inngår i beregningen av 60 studiepoeng i PEL-faget. Dette har flere vært inne på. Når flere og flere etterlyser mer pedagogikk, hvordan kan posisjonen forklare at lærerutdanningen har fått mindre pedagogikk? Har posisjonen gjort seg noen tanker om hvordan vi kan løfte grunnpilaren i lærerutdanningen, nemlig pedagogikken? Det er mitt store spørsmål etter dagens debatt.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Myten om at det plutselig skal bli enklere å rekruttere hvis kommunen heter noe annet, er noe som overhodet ikke holder stikk. I Trysil f.eks., er det kanskje krevende å skaffe sykepleiere på sykehjemmet. Det er ingen ting som tilsier at det vil endre seg ved å endre kommunestrukturen. Sykepleieren skal jobbe på akkurat det samme eldresenteret i Trysil, skal ha akkurat de samme oppgavene, skal ha akkurat de samme arbeidskollegaene og akkurat like stort kompetansemiljø. Den eneste forskjellen er at stedlig ledelse er 7–8 mil unna, på Elverum f.eks. Man vil få som konsekvens at kompetansearbeidsplassene på rådhuset forsvinner. Det vil bli mindre attraktivt å flytte til Trysil. Det vil bli færre arbeidsplasser å velge i for en partner som eventuelt skal være med. Det vil altså bli mye verre å skaffe kompetanse på eldresenteret i Trysil hvis man slår de kommunene sammen. Da forutsetter jeg at vi skal opprettholde tjenesten nær folk.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Senterpartiets råd er akkurat det samme som det har vært i alle år – samarbeid mellom kommuner, som regjeringen ser på som en vederstyggelighet, er ikke en vederstyggelighet. Det er en nødvendighet, og det løser nettopp den utfordringen som representanten Thommessen tar opp. Interkommunalt samarbeid styrker tjenesteproduksjonen på de smale områdene, og det at man opprettholder kommunen som egen kommune, styrker tjenesteproduksjonen på de store områdene – som eldreomsorg, skole, barnehage osv. Ikke minst er det kommuneøkonomien som er avgjørende for om kommunene har mulighet til å opprette hele stillinger og ha en så god grunnbemanning at de kan ha hele stillinger som et tilbud til alle som ønsker det. Dessverre har dagens regjering nå kneblet kommunene på økonomien, så det blir mer og mer krevende, særlig i de minste kommunene, å opprettholde politikken for heltid som gjeldende.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Representanten kan umulig ha lest mange avisoppslag i det siste. Jeg kan ikke åpne avisen en dag uten å se at det sentraliseres – det legges ned utdanningstilbud, det legges ned ambulanseberedskap, det legges ned politikontor, politiet er ikke å oppdrive, det er sentralisering av brannberedskap. Over hele fjøla ser jeg akkurat det samme problemet. Man kan ikke åpne en lokalavis uten å se det. Myten er at det går så veldig bra i distriktet. Ja, det gjør det, på tross av regjeringens politikk, fordi det er stayerevne hos folk der ute, og de klorer seg fast. Men tjenestene og beredskapen har blitt så kraftig redusert at det er helt uforsvarlig når vi ser hvordan det er i enkelte områder. Man må vente i to timer på politiet når det er en akuttsituasjon, f.eks. en skyteepisode. Man må vente på ambulanse. Det er ikke én kommune i distriktet som nå klarer å overholde responstiden for ambulanse. Når det tilbudet er borte, kaller jeg det en sentralisering som er uforsvarlig.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Jeg regner med at vi er enige om at betydelige deler av reduksjonen i klimagassutslippene i årene framover må tas i transportsektoren. Fylkeskommunene har ansvar for kollektivtransporten i fylkene, og de er helt sentrale i arbeidet med mer klimavennlige løsninger. Det er helt i tråd med Stortingets vedtak, og det vil være viktig for at vi skal klare å nå klimamålene. Fylkeskommunene har foretatt store investeringer i lav- og nullutslippsferjer, -båter og -busser, og de sitter igjen med en regning på mange hundre millioner. Regjeringen velger likevel å kutte i overføringene til fylkeskommunene – helt inn til beinet. Mener representanten at fylkene skal bli mindre ambisiøse i arbeidet med å redusere klimagassutslippene, eller mener representanten at fylkeskommunene blir nødt til å legge ned videregående skoler og sentralisere dem for å finansiere det grønne skiftet? Eller mener representanten at fylkeskommunene må sikres en finansiering framover som setter dem i stand til å fortsette det gode arbeidet med grønn omstilling av kollektivtrafikken som fylkene har gjort fram til nå?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Representanten var i innlegget sitt innom tilskudd til klinisk veterinærvakt utenom ordinær arbeidstid. Den innlemmingen er en endring som verken landbruket, veterinærene eller kommunene har etterspurt. Vi har strevd i mange tiår med å få en god og forutsigbar finansiering av denne ordningen. Endelig har vi funnet noe som virker, endelig er alle regionene fornøyde – og nå skal det fjernes. Dagens ordning er kostnadseffektiv, den er forutsigbar, og den fungerer rundt omkring i alle distriktene. En fjerning vil innebære en stor risiko for at responstiden ikke vil bli overholdt, og for at vi ikke har beredskap i hele landet. Representanten foreslår at landbrukskriteriet skal legges til grunn for denne fordelingen. Da er det areal og antall landbruksbedrifter som er avgjørende. Det vil si at et distrikt med mye kornareal, mange grønnsakprodusenter – mange sånne bedrifter – vil få mye, og et distrikt med mye husdyr vil få lite. Vil dette være treffsikkert?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Proposisjonen viser til rapporten fra Institutt for samfunnsforskning når det gjelder undersøkelsen om folkeavstemninger i forbindelse med kommunesammenslåing. De peker på at dette har vært et viktig grunnlag for innbyggerinvolvering, og at den største svakheten var manglende nei-alternativer i en del av disse. I proposisjonen varsles det at det høsten 2019 skal komme en nasjonal veileder for gjennomføring av lokale rådgivende folkeavstemninger. Det må bety at regjeringen nå er enig med Senterpartiet i at disse folkeavstemningene er viktige – i sterk kontrast til brevet som Høyre sendte ut i 2015, der de advarer mot folkeavstemninger. De mener det fører til synsing, usakligheter og splittelse i lokalsamfunnet, og til at beslutninger ikke blir kunnskapsbasert, og de kaller det ansvarsfraskrivelse å lene seg på folkeavstemninger når et så viktig tema skal avgjøres. Så mitt spørsmål til statsråden er da: Kan statsråden nå klart og tydelig ta avstand fra dette brevet som har gått ut til alle lokalpolitikere?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Kommunereformen skal fortsette, sier regjeringen. Statsråden har flere ganger gitt uttrykk for at målet om å sanere bort flest mulig kommuner ikke er nådd, og at kommuner under 5 000 innbyggere skal raderes bort. I innlegget sa statsråden at kommunene skal styre sin egen hverdag mest mulig. Det følges opp ved at fylkesmennene instrueres til å videreføre arbeidet med å tvinge kommunene inn i nye sammenslåingsdiskusjoner. Kommune-Norge fulgte lojalt opp regjeringens pålegg om å utrede sammenslåing med naboen, om å involvere innbyggerne og fatte sine vedtak, men de aller fleste konkluderte med at det var lite å vinne og mye å tape på en kommunesammenslåing. Dette vitner om null respekt for lokaldemokratiet. Senterpartiet mener inntektssystemet skal gi grunnlag for likeverdige tjenester i hele landet, og at spredt bosetting og aktivitet i hele landet er en suksessfaktor for norsk velferd og norsk næringsliv og en forutsetning for å opprettholde verdiskaping og utnyttelse av ressurser i hele landet. Et sterkt lokaldemokrati med kort avstand mellom innbyggerne og de som styrer, og smådriftsfordelene i de mindre kommunene, er fordeler det er verdt å kjempe for. Vi opplever at regjeringen ikke deler vårt mål om at vi skal ha verdiskaping i hele landet. Kommunene er lut lei av nye seminarer, nye utredninger og nye diskusjoner om noe de vet verken kommunepolitikerne eller folket vil være med på. Så har mange presisert at dette nå skal være frivillig. Det er vel og bra, men definisjonen på frivillig kan være så mangt; det er noe vi også kaller frivillig tvang. Man satser nå på at kommunene selv innser at det å stå for seg selv blir for vanskelig, sa Kjønaas Kjos i innlegget sitt. Ja, regjeringen finner stadig på nye kreative grep for å strupe småkommunene. Den straffer de frivillige små kommunene, den krever kompetanse i egenregi av kommunene i stedet for at de kan ha det gjennom interkommunalt samarbeid. Den øker veksttilskudd, storbytilskudd osv., og det trekkes fra rammen, så det blir mindre igjen til resten av kommunene. Den viderefører regionsentertilskuddet, som er et rent sentraliseringsgrep. Den fjerner distriktsnæringer, nekter bosetting av flyktninger osv. En variert kommunestruktur tilpasset geografien med nærhet til tjenestene er en forutsetning for å opprettholde verdiskapingen i Norge – og heldigvis er det valg til høsten. Komiteen mener det er positivt at innbyggerne i høstens lokalvalg kan si sin mening. Det mener Senterpartiet også.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Først til Trellevik, som ikke kunne skjønne at jeg beskyldte regjeringen for å ville radere bort kommuner: Jeg må bare beklage hvis jeg har misforstått de mange avisoppslagene der statsråden har sagt at kommuner med under 5 000 innbyggere ikke er levedyktige og må raderes bort fra kartet. Vi har andre statsråder som har kalt de små kommunene for koseklubber og sagt vi må slutte å holde oss med sånne koseklubber, for det har ikke den norske stat råd til. Men hvis jeg har misforstått det, hadde det vært fantastisk om statsråden kunne bekrefte at de ikke er utrydningstruet. Jeg har et par utfordringer til statsråden, som jeg gjerne vil ha en presisering av, og det gjelder finansieringen av sams veiadministrasjon. Det står i proposisjonen at staten får overført budsjettmidler til det antall ansatte som de faktisk får overført fra Statens vegvesen. Det er ganske umulig å forstå, for nå har ansatte svart på om de ønsker å bli med over eller ikke. Det er altså helt frivillig og helt tilfeldig hvor stor andel av arbeidsstokken som blir med over til fylkeskommunen. Er det da sånn at en fylkeskommune der 50 pst. sier ja til å være med over, får finansiert 50 pst. av kostnadene de vil få med denne oppgaven, og at der 100 pst. sier ja til å være med over, får de finansiert 100 pst.? Det hadde det vært veldig bra å få oppklart. Det andre går på innlemmingen av veterinærvaktordningen i rammen. Det står ikke presisert i proposisjonen om dette skal inn i den vanlige rammen etter innbyggertall. Regjeringspartiene har lagt inn en merknad om at det skal inn i rammen etter landbrukskriterier. Begge deler blir feil. Det siste blir litt mindre feil enn det første. Landbrukskriteriet tar utgangspunkt i antall landbruksbedrifter og areal. Det vil si at et distrikt med mye kornareal og mange korngårder, mange grønnsaksprodusenter osv., vil få en stor andel av tilskuddet, mens distrikter som faktisk har dyrehold, kan få en mye mindre andel. Vi vet at Stor-Oslo-distriktet, som omfatter de fleste kommunene rundt Oslo – Bærum, Asker osv. – har like mye i tilskudd som Røros veterinærdistrikt. Det mener de er en veldig fornuftig fordeling, for behovet for veterinærvakt er like stort i de to distriktene fordi det er veldig få husdyr i Stor-Oslo veterinærdistrikt. Kan statsråden klargjøre hvordan dette egentlig er tenkt fordelt mellom disse kommunene? Jeg er veldig bekymret for at denne beredskapen vil bli svekket med en sånn ordning.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Først vil jeg slutte meg til det siste av det statsråden sa. Det er et problem som er økende. Vi tror det er tverrpolitisk enighet om at dette er vi nødt til å gjøre noe med, og vi må gjøre noe med det fort. Så til veterinærvaktordningen: Jeg skjønner ikke statsrådens argument for at dette kan sammenlignes med beredskap for legevakt, for dyreproduksjonen rundt omkring i landet har en vesentlig annen struktur enn innbyggerne. Dette vil bety at de områdene som har mye husdyr, vil måtte finansiere det over egne budsjetter. De områdene som har store landbruksarealer der det ikke er husdyr, vil få dette som en påplussing og kan bruke det til helt andre ting. Denne ordningen er jeg redd vil klappe sammen. Det har Veterinærforeningen advart mot, det har landbruket advart mot, og det er ganske alvorlig hvis denne beredskapen ikke blir opprettholdt. Så var statsråden overhodet ikke innom den andre utfordringen min, som gikk på sams veiadministrasjon og hvordan den skal finansieres. Er det sånn at en kun skal finansiere stillingene for dem som tilfeldigvis sier ja til å bli ansatt i fylkeskommunen? Er det de som skal finansieres? Eller skal det finansieres et tilsvarende antall stillinger som de som faktisk har jobbet med disse oppgavene i Statens vegvesen fra før? Dette er det utrolig viktig å få klarlagt for fylkeskommunene, som nå skal gå inn i budsjettprosesser. Jeg vil varsle om at Senterpartiet kommer til å støtte forslag nr. 20, fra Rødt, for dette er så uklart at her må det presiseres at den oppgaven som vi overfører til fylkeskommunene, og som vi var enige om skulle overføres til fylkeskommunene gjennom regionreformen, skal fullfinansieres.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Jeg vil takke representanten Thommessen for å slippe katta ut av sekken: For Høyre handler det om system – debatten i dag har handlet for lite om system. For meg handler kommuneproposisjonen om mennesker, det handler om tjenester til innbyggerne i kommunen, det handler om å ha gode oppvekstvilkår for barn og unge i kommunen. Men for Høyre handler dette tydeligvis om system. Det har vi hatt mistanke om lenge, for kommunereformen er nødvendig for én ting: Den er nødvendig for avkommunalisering av tjenester og privatisering av de kommunale tjenestene. Det er det eneste denne kommunereformen er nødvendig for. Det ble sagt at vi kan ikke gjøre som vi har gjort, det er derfor vi er der vi er. – Ja, selvfølgelig er det det. Det er derfor Norge er et mye mer desentralisert land enn nabolandet Sverige. Det er fordi vi fram til 2013 hadde en effektiv, offensiv distriktspolitikk som hadde som mål å ha arbeidsplasser, bosetning og levende lokalsamfunn i hele landet. Det er den politikken regjeringen nå er i ferd med å ødelegge. Og representanten Thommessen tar helt feil når han sier at folk har flyttet til byene fordi de vil ha kvalitet i tjenestene. Det er utallige undersøkelser som viser hvorfor det blir sentralisering: Det er fordi arbeidsplassene befinner seg der. Folk vil ikke flytte til byene – de er nødt til å flytte til byene fordi de ikke finner arbeid både for seg selv og partneren sin i en distriktskommune. Regjeringen gjør også sitt beste for at det skal bli verre å finne arbeid i en distriktskommune. Jeg kan nevne pelsdyrnæringen, jeg kan nevne trafikkstasjoner, jeg kan nevne polititjenester, jeg kan nevne skattekontor – jeg kan holde på en hel time med å ramse opp hva som er flyttet. Selvfølgelig blir det da verre å bosette seg i en distriktskommune. Det representanten glemmer å nevne, er at hvis man skulle flytte etter kvalitet i tjenesten, skulle vi tro at det var en enorm utflytting fra de store byene, for innbyggerne i de store byene er vesentlig mindre fornøyd med primærtjenestene enn innbyggerne i de små kommunene. Med unntak av kollektivtrafikk, som er ikke-tilstedeværende i distriktskommunene, er innbyggerne gjennomgående mye mer fornøyd i de minste kommunene enn de er i de store bykommunene. Så hele det resonnementet holder overhodet ikke vann. Hvis vi blir enige om å satse på å legge til rette for arbeidsplasser i distriktet, løser vi utfordringene for disse små kommunene. Og som sagt: Interkommunalt samarbeid er en styrke, ikke en svakhet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-06-18:
Statsråden sa i innlegget sitt at løsningen legger til rette for et godt arbeidsmiljø. Det er de ansattes organisasjoner svært uenig i ifølge de høringsuttalelsene vi har fått. Det legges opp til svært få cellekontor, og det legges dessverre også opp til at ingen skal ha en fast arbeidsplass. Det bekymrer meg veldig. Forskning sammenstilt av forskere fra Arbeidstilsynet, Folkehelseinstituttet, Universitet i Oslo og Statens arbeidsmiljøinstitutt osv. sier dette har svært negative helsekonsekvenser, og at lavere kostnad ved å bygge mindre, raskt kan tapes, ved lavere produksjon, høyere sykefravær osv. Det vi sparer på investeringer, kan med andre ord fort komme igjen, slik at vi kan få det dobbelte i utgifter på drift. Er vi nå i ferd med å være så arealeffektive at vi sparer oss til fant?
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-06-18:
Det er fint at representanten Greni tar et innlegg til, for kanskje kan vi da komme inn på et av de områdene som virkelig er et problem for de små kommunene. Det dreier seg om rekruttering. Det hørte jeg ikke representanten Greni si noen ting om. Jeg viser til en undersøkelse som er gjort av Telemarksforsking, der kommuner med innbyggertall på under 3 000 har gjort det klart at de har store problemer med å rekruttere fagpersonell på en lang rekke områder. Det dreier seg om psykolog, det dreier seg om jurist, det dreier seg om fagstillinger innen miljøvern og klima, ergoterapi, samfunnssikkerhet og beredskap – en lang rekke. Senterpartiet har vært tydelig på at kommunesammenslåing ikke er veien å gå, og har vært den fremste kraften mot det. Mitt spørsmål til representanten Greni er: Hvilket råd har hun til de små kommunene for å løse dette problemet?
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-06-18:
Saken er at for å få kompetent personell er man nødt til å ha miljøer som er store nok til at man kan ha hele stillinger. Det er det Telemarksforsking peker på som et av hovedproblemene med dette. Det er vanskelig å skjønne hvordan man skal kunne ha hele stillinger hvis man ikke også øker befolkningsgrunnlaget og finner løsninger hvor man slår funksjoner sammen, eller hvor man styrker funksjonene. Jeg skjønner at representanten Greni ikke synes at ting blir bedre med kommunesammenslåing, men hva er da alternativet? Hva er Senterpartiets råd? Det var det som var spørsmålet. Hva er Senterpartiets alternativ for å bidra til at flere fagpersoner vil bruke tiden sin i de små kommunene?