trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-10-15:
Jeg vil også takke for debatten, selv om deler av den jo ble noe annet enn hvordan vi skal bistå landene som tar imot store flyktningbefolkninger i sårbare situasjoner, og mer et spørsmål om hvordan Norge tar imot. Det er en annen debatt, og det hører også under en annen statsråds konstitusjonelle ansvarsområde. Men la meg ta opp noen av de temaene som har kommet opp. Første gang sårbare stater ble en uttrykt del av det norske bistandsbudsjettet, var tidlig på 2000-tallet. Da var tanken å dekke de mellomlangsiktige behovene som verken var humanitær bistand eller var langsiktig bistand. Den har i overveiende grad gått til det vi kan kalle sårbare stater. Så fra først å skulle dekke gapet mellom den kortsiktige og den langsiktige innsatsen, kom etter hvert formålet med å støtte opp om statsbygging i sårbare stater for å unngå at stater bryter sammen. Og ikke minst det at stabilisering, og dermed også et nasjonalt og regionalt sikkerhetsperspektiv, var kommet inn, har vært veldig førende de siste åra. Til spørsmålet knyttet til hvordan vi skal håndtere bl.a. Midtøsten: Her er det viktig å se flere ting i sammenheng. Det ene er det som jeg har nevnt vi gir av betydelig støtte, enten det gjelder de ti milliardene over fire år til å håndtere Syria-krisa og ikke minst nabolandene Jordan og Libanon spesielt – det er en økning av det humanitære budsjettet vårt med 68 pst. på seks år – eller det at vi faktisk tenker arbeid som del av flyktning- og utviklingspolitikken ved at vi jobber normativt med å få på plass arbeidstillatelser, og ved at jobbskaping er en helt essensiell del av den hjelpen vi gir særlig i sårbare stater. Vi har også tatt initiativet til dette høynivåpanelet om internt fordrevne, som vi mener er et viktig arbeid for å bidra til beskyttelse av en veldig utsatt og sårbar gruppe, som aldri krysser landegrenser, men som allikevel er svært utsatt og har manglende rettigheter. Men det handler også om et større bilde. Mye av den innsatsen vi gjør knyttet til Israel-Palestina-konflikten, handler bl.a. om å opprettholde grunnleggende tjenester til palestinske flyktninger. De er også i Libanon og Jordan. Vi samarbeider veldig tett med Jordan bl.a. om støtten til UNNRA, som er FNs organisasjon for palestinske flyktninger. Vår sterke bekymring når det gjelder kuttene som bl.a. USA har gjort, og som vi har uttrykt klart at vi er uenig i, handler om den situasjonen som er på Gaza og på Vestbredden, men det handler også om situasjonen for de mange, mange palestinske flyktningene som bor i nabolandene, og den destabiliserende effekten det kan ha, og den bekymringen bl.a. Jordan har for at de nå huser mange både palestinske, syriske og andre flyktninger, der de har begrenset mulighet til f.eks. å tilby jobb og utdanning. Derfor vrir vi nå mye av støtten fra humanitær og over på mer stabilisering, sånn at vi hjelper de landene i å håndtere sin flyktningbefolkning.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-10-15:
Det er avgjørende å gi flere flyktninger et verdig liv. Som representanten Gharahkhani skriver i interpellasjonen, handler det om tak over hodet, mat, vann, helse og utdanning for de mest sårbare blant oss, men også prosjekter som gir flyktninger mulighet til arbeid – det å kunne forsørge seg selv og sine familier. Det handler om å gi mennesker håp for framtiden. Landene som har enorme flyktningleirer, ber om mer hjelp fra land som Norge. Kollapser de, kollapser de mest stabile landene i en region med altfor mange konflikter. Det betyr katastrofe for verden og for millioner av flyktninger. I februar var kommunalkomiteen på reise i Midtøsten. Reisen gjorde inntrykk, mange av oss satt igjen med voldsomme inntrykk og følelser som maktesløshet – hvordan kan vi hjelpe millioner på flukt uten håp om en framtid for seg og sine? Reisen gjorde også inntrykk på Fremskrittspartiet og representanten Kari Kjønaas Kjos. Hun foreslo i media i etterkant av reisen å gjøre det lettere for flyktninger i Libanon å vende tilbake til hjemlandet Syria ved å gi dem startkapital. Hun foreslo i media å ta penger fra bistandsbudsjettet for å finansiere tiltaket, og hun sa: «I dag bruker vi mye bistandsmidler på å holde menneskene i flyktningleire i live. I stedet kunne vi brukt mer penger på å ta dem tilbake til hjemlandet.» Hvor ble dette tiltaket av? Fremskrittspartiet skryter av at de leder an i regjeringens politikkutvikling på dette feltet. Jeg lurer jammen på om de får gjennomslag for egne forslag i regjeringen.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2019-10-15:
For Kristelig Folkeparti har det alltid vært viktig at Norge skal være en nasjon som stiller opp for fattige og forfulgte. Det følger av vår forpliktelse til verdier som menneskeverd og rettferdighet – verdier som bygger gode samfunn. Humanitær innsats har lenge fulgt det moderne Norge. Fridtjof Nansens bistand til flyktninger har etter hvert blitt til en stolt norsk tradisjon og inspirasjon. Vi skal være en pådriver innen den humanitære bistanden. Internasjonalt utviklingssamarbeid er også et prioritert område for Kristelig Folkeparti i dagens regjeringssamarbeid. Representanten Gharahkhani reiser et brennaktuelt spørsmål. Det har ikke vært flere mennesker på flukt siden annen verdenskrig. Konfliktene i Syria har drevet millioner av mennesker på flukt. Krigen i grenseområdene mot Tyrkia øker den humanitære krisen og kan gi nytt rom for IS og andre islamistiske terrorgrupper. Men utfordringene er også store mange andre steder, slik vi også har hørt i denne debatten: blant ofrene for konflikten i Jemen, blant fortvilte rohingyaer i Myanmar og Bangladesh og i flyktningstrømmene fra kriserammede samfunn i Afrika. Dette krever i første rekke nødhjelp og velfungerende flyktningleire med tak over hodet, mat, gode sanitærforhold og beskyttelse. Her spiller Norge en viktig og aktiv rolle. I felten har vi handlekraftige humanitære organisasjoner. Røde Kors, Flyktninghjelpen, Kirkens Nødhjelp og mange flere gjør en fantastisk innsats. Men kortsiktig kriselindring er ikke nok. Vi må tenke forebyggende, bygge fred, møte klimautfordringene og styrke beredskap mot nye kriser – kort sagt bygge samfunn som forhindrer nye katastrofer. Derfor må vi ha et langsiktig perspektiv for bistanden. Utviklingssamarbeidet skal bidra til å bygge bærekraftige økonomier, sterke sivile samfunn, statsinstitusjoner og evne til å styre klokt og rettferdig. Alle mennesker har krav på utdanning, helsehjelp og vern om sine menneskerettigheter. For oss handler dette ikke om veldedighet, men om rettferdighet. Mange fattige land er vertskap for store flyktninggrupper – over lang tid. Det er krevende å innfri grunnleggende menneskerettigheter for disse flyktningene. Det støtter vi selvsagt. Men moderne bistand må også i økende grad gi flyktninger muligheten til arbeid og inntekt. Det vil gi håp for framtiden og et bedre liv for dem. For Kristelig Folkeparti er det alltid et mål å forbedre og effektivisere bistanden, også flyktningbistanden. Det er bra at regjeringen har hevet ambisjonene og økt antall kvoteflyktninger til 3 000 årlig. Norge skal ta sin del av ansvaret og ikke være seg selv nok. Men det vil alltid være der ute, i fattige, sårbare og kriserammede områder, at hovedinnsatsen må gjøres. Derfor styrker vi nå innsatsen for sårbare grupper og sårbare stater. Sammen med gode partnere i utviklingsland kan vi oppnå varige resultater blant dem av våre medmennesker som trenger det aller mest. Et kjent ord lyder slik: «Det dere gjorde mot én av disse mine minste søsken, har dere gjort mot meg.» Det forplikter i nære forhold, men også i internasjonale forhold.
Marian Hussein (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-07:
Jeg ønsker å legge fram et forslag på vegne av meg selv, Freddy André Øvstegård og Solveig Skaugvoll Foss om en egen handlingsplan mot islamofobi og muslimfiendtlighet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-07:
På vegne av representanten Mona Fagerås og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om at regjeringen må legge fram konkrete forslag og tidsplan for at alle norske skoler blir dysleksi- og dyskalkulivennlige.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-07:
Som avtalt skal jeg legge fram denne saken som saksordfører. Helse- og omsorgsdepartementet foreslår i proposisjonen å gjøre overtredelsesgebyr til en reaksjonsmulighet ved brudd på enkelte handlingsnormer i apotekloven, legemiddelloven og folketrygdloven. Et klart flertall av høringsinstansene er positive til forslaget om å innføre overtredelsesgebyr i de aktuelle lovene. Flertallet av høringsinstansene er positive til å bruke overtredelsesgebyr som reaksjonsmiddel der det er behov for det og det er rettssikkerhetsmessig forsvarlig. Det store flertallet av høringsinstansene har knyttet kommentarer til de enkelte lovene og handlingsnormene, men ikke til overtredelsesgebyr generelt. Flere peker på behovet for god informasjon. Justis- og beredskapsdepartementet uttaler at det bør utvises forsiktighet med å ilegge fysiske personer utenfor næringsvirksomhet overtredelsesgebyr i tilfeller der handlingsnormen ikke retter seg mot en avgrenset gruppe. Justis- og beredskapsdepartementet stiller spørsmål ved om handlingsnormene som det ble foreslått overtredelsesgebyr for, i noen tilfeller også retter seg mot ansatte og oppdragstakere i virksomheten. Når det gjelder sanksjonsmyndighet og klageorgan, saksbehandlingsregler, plikt til å ilegge overtredelsesgebyr, hvem gebyret skal tilfalle, bestemmelser om betaling og innkreving og foreldelse av overtredelse, har ingen av høringsinstansene hatt merknader. Ni høringsinstanser har uttalt seg om forslaget om å innføre overtredelsesgebyr som sanksjonsmulighet etter apotekloven. Alle høringsinstansene som har uttalt seg, er positive til forslaget. Ti av høringsinstansene har uttalt seg om forslaget om å innføre overtredelsesgebyr som sanksjonsmulighet for nye handlingsnormer gitt i og i medhold av legemiddelloven. Alle høringsinstansene, med unntak av Legemiddelindustrien, støtter opp om forslaget om å innføre overtredelsesgebyr ved overtredelse av de omtalte handlingsnormene i legemiddelloven. Legemiddelindustrien er også de eneste som har betenkeligheter knyttet til utmåling av gebyret. Flertallet av høringsinstansene som uttaler seg om de foreslåtte endringene i folketrygdloven og tilhørende forskrift, er positive til at det innføres overtredelsesgebyr. Flere høringsinstanser trekker fram viktigheten av at de som bruker regelverket, sikres tilstrekkelig og tydelig informasjon om dets innhold. En samlet komité deler synet om å støtte lovendringene i proposisjonen.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-07:
Legemiddelmangel er alvorlig, og det er et komplekst tema både nasjonalt og globalt. De siste årene har vi sett en økning i tilfeller med legemiddelmangel i Norge. Det rapporteres om mangel på medisiner mot lavt stoffskifte, blodtrykksmedisiner, blodfortynnende legemidler, bl.a. Det som ofte kan skje når pasienter ikke får medisinene de pleier å bruke, er at de da må bruke alternative medisiner, men det kan medføre dårligere effekt eller bivirkninger. Det kan også oppstå sitasjoner med legemiddelmangel som kan være farlig for pasientenes liv og helse. Spørsmålet er hvordan vi skal forhindre kritisk legemiddelmangel. Dette handler bl.a. om oversikt og beredskap, og i dette spørsmålet vil jeg trekke fram et av de interessante poengene på høringen, som var knyttet til parallelleksport. Denne problemstillingen ble reist av Legemiddelindustrien, LMI, og Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon. Det ble pekt på eksport av legemidler fra legemiddelgrossistenes lagre som en mulig årsak til legemiddelmangel. LMI pekte på at det i dag foregår utstrakt parallelleksport av legemidler fra Norge til grossister i andre land. De peker også på at så lenge vi har nok legemidler i Norge til å dekke etterspørselen, er ikke dette et problem, men når det oppstår mangler som rammer flere land samtidig, er det viktig at de legemidlene som er beregnet for Norge, faktisk forblir i Norge. LMI mener at det bør utredes muligheter for å forby eller begrense parallelleksport av legemidler som er oppført på beredskapslister. SV deler denne oppfatningen, sammen med resten av opposisjonen, om at legemidler som er beregnet for å holdes i beredskapslagre i Norge, faktisk må bli her. Vi må ha oversikt og beredskap, utvikle gode analyseverktøy og vite hvilke legemidler vi har tilgjengelig til enhver tid. Vi må ha løpende kunnskap om beredskap i hele landet og ha løsninger for egen produksjon og egen kapasitet ved sykehusene. Poenget er hele tiden å være i forkant og å ha god tid til å finne alternative løsninger. Det betyr å vite om det er i ferd med å oppstå situasjoner med legemiddelmangel og å ha løsninger for å forhindre det.
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-06-07:
Her gjør vi noen endringer i et par lover. Det viktigste vi gjør, er å lovfeste et koordinerende pasientombud. Flertallet ønsker ikke å ha et eget nasjonalt pasientombud, men at et av de eksisterende pasientombudene skal ha en koordinerende rolle. Det mener vi er viktig for å få bedre samordning og en mer ensartet virksomhet hos pasientombudene, selv om de fortsatt skal få jobbe fritt i de forskjellige fylkene. I tillegg utvider vi pasientombudenes rolle til også å gjelde den fylkeskommunale tannhelsen. Der er det en viss uenighet i komiteen. Et mindretall ønsker at også den private delen av tannhelsetjenesten skal inkluderes, mens flertallet mener at det er den fylkeskommunale delen som skal inn. Det blir også lovfestet en informasjonsplikt for fylkeskommunene, sånn at fylkeskommunen har plikt til å opplyse sine pasienter og innbyggere om denne ordningen. I tillegg har tidligere endringer i pasient- og brukerrettighetsloven medført oppheving av andre, tidligere vedtatte endringer. Det må vi kalle en inkurie, og det retter vi også opp, sånn at den opprinnelige intensjonen i loven blir oppfylt. Jeg vil takke for et godt samarbeid i komiteen og ser frem til en stormende debatt om denne lovendringen.
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-06-07:
Representanten Mørland forteller at han stilte et spørsmål 6. februar 2019 om legemiddelmangel. Vel, i 2014 hadde jeg en interpellasjon om legemiddelmangel der jeg pekte på mye av det som fortsatt er problemet, så hvis vi skal måle det i når spørsmålet ble stilt, leder jeg med fem år. Dette er en forferdelig krevende situasjon, og det handler mest av alt om at legemiddelindustrien ikke gjør jobben sin. De er så opptatt av å få markedsført nye legemidler at de glemmer det de allerede har fått markedsføring for, og den pakten som har vært tidligere, om at ja, du får godt betalt for legemidler på patent, men du må også ta på deg å produsere legemidler med mindre inntjening, ser ut til å være oppløst. Sommeren 2016 var det en stor debatt om dette. Industrien gjør altså ikke jobben sin, og den internasjonale konsolideringen har rammet alle og hele verden. Senest sist uke – eller var det uka før – sa fagdirektør Madsen i Statens legemiddelverk at Norge er heldig stilt fordi vi var tidlig ute i arbeidet mot legemiddelmangel. Det å skape et inntrykk av at vi er sent ute, er i beste fall en historieforfalskning. Så til en del av momentene i forslagene, bl.a. parallelleksport. Som representanten fra SV sier, er det en utfordring med parallelleksport. Men vi skal huske at parallellimport er en stor del av løsningen når vi har mangel. Norge er veldig store på parallellimport av legemidlene vi mangler, og hvis vi forbyr parallelleksport, hvorfor skal vi da ha parallellimport? Det henger ikke i hop. Egenproduksjon? Ja, absolutt – av spesialiserte produkter, men vi kan faktisk ikke være selvforsynt av alt dette. Det er hundrevis av linjer der det er problemer, og vi kan ikke bygge opp den industrien. Vi har noen få, veldig kompetente, produksjonsmiljøer. Dem skal vi satse videre på, men det er en illusjon å tro at vi kan bli selvforsynt med legemidler. Lagring: Der er det allerede gjort ting, og vi får altså nå en ny rapport fra Helsedirektoratet, som kommer i løpet av to uker, med en rekke tiltak. Så til det som provoserte meg mest i Mørlands innlegg. Han sier noe sånt som at vi har mye å svare for overfor dem som nå mangler legemidler. Vel, hvem er det som har satt i gang arbeidet? Jo, det er vår regjering. Hvem er det som har startet den rapporten? Jo, det er vår regjering. Og hvor smart er det å vedta ti forslag om hva vi skal gjøre før de fremste ekspertene i Norge har kommet med sin rapport? Det er faktisk uklokt. Dette er kun en demonstrasjon. Arbeiderpartiet har plutselig oppdaget at det er legemiddelmangel, noe vi andre har jobbet med i flere år.
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-06-07:
Jeg er enig med representanten Toppe: Dette har ikke vært noen god debatt. Det skyldes stort sett at forslagsstillerne ikke tar inn over seg at dette er noe vi har tatt tak i for lengst. Men vi er enige om at dette er et internasjonalt problem. Vi har snakket om, både statsråden og andre representanter fra regjeringspartiene, at en del er gjort. Vi har gjort mye, men det er ikke nok, og det skal gjøres mer. Derfor ble det allerede for lenge siden satt i gang et arbeid for å se på nye tiltak. Men jeg vil også snakke om hva vi har gjort som har vært dumt, som har vært galt, og som har bidratt til å gjøre situasjonen verre enn den kunne vært. Det kan godt være at helseministeren ikke er fornøyd med alt jeg sier akkurat nå, men vi må lære av ting som kunne vært gjort annerledes. Jeg mener at vi i noen tilfeller har en litt for tøff prispolitikk i Norge. Norge er prisledende – ikke på topp, men på bunn. Det skal vi være stolte av fordi det gjør at vi får tatt i bruk kostbare legemidler raskere. Men når vi dyrker så voldsomt det at vi skal være så gode på pris, gjør det at Norge blir et mye mindre attraktivt sted å lansere nye produkter, og det kan påvirke. Jeg er veldig glad for at vi har ratifisert MEDICRIME, forfalskningsdirektivet. Forfalskede legemidler er nå større enn narkotika på inntektssiden for mafiaen i Europa – man stjeler og forfalsker legemidler og putter dem inn i den legale kjeden, og derfor har et stort arbeid mot forfalskning kommet – og er svært problematisk for forsyningskjeden og sterkt medvirkende til mangelsituasjonen vi har i dag. Men jeg vil gjøre alt jeg kan for å sikre at legemidlene vi faktisk bruker, er ekte og skikkelige og gode varer. Det er også en driver. Brexit har ikke vært tema i debatten. Brexit kompliserer legemiddelmarkedet kolossalt. Den usikkerheten som nå er skapt – og det er fortsatt usikkerhet – gjør at produsentene, som forholder seg veldig mye til Storbritannia, er usikre på hvor de skal ha produksjonen, og hvor de skal ha lager. Generiske legemidler er veldig lavt priset i Norge. Vi har en offensiv prismodell, trinnprismodellen, som gjør at prisen går fort ned, men også at det blir så billig at det ikke er interessant å ha det i Norge. Jeg er uenig med Legemiddelverket. De sier produsenter ikke har trukket seg ut, men flere av de store generiske leverandørene finnes ikke i Norge fordi vi har så lave priser på generika. De største aktørene innen generiske legemidler vil ikke være i Norge. Veldig mange av manglene er generiske legemidler. Hvis en ser på tallene, er situasjonen bedre i Norge enn i Sverige, f.eks. Det har ikke kommet med. Sverige er et fint land, men vi er bedre enn dem. Hvis en ser på de faktiske manglene, er det slik at dyktige leger og dyktige fagfolk i apotek sørger for at de aller, aller fleste pasientene får legemidlene de trenger. Så svikter det noen ganger. Situasjonen er kritisk i hele verden, men vi har faktisk ganske god kontroll i Norge, og det tror jeg vi skal være glad for.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Pasient- og brukerombudene spiller en veldig viktig rolle for dem som har hatt et møte med helsevesenet som ikke gikk helt slik man hadde planlagt. Når vi behandler en sak som denne, er det derfor viktig at intensjonen er at vi skal styrke den rollen ytterligere, og ikke minst understreke den uavhengigheten som pasient- og brukerombud skal ha. Det er ikke de største uenighetene i denne saken, men noen betraktninger vil jeg likevel komme med. Den ene er at vi – litt i lys av regionreformen – ser en tendens til at pasient- og brukerombudene kan være i ferd med å sentraliseres. Derfor er Arbeiderpartiet bekymret for at vi kan ende opp med en situasjon der man får ulik tilgang til tjenestene pasient- og brukerombudene tilbyr, avhengig av hvor man bor. I min landsdel, Agder, ser vi allerede en sentralisering som er i ferd med å skje. Det må ikke bli slik at folk som får lang avstand til pasient- og brukerombudene, også får lavere tilgang til dem og dermed får svekket sine rettigheter når det gjelder uheldige opplevelser de har hatt i møte med helsevesenet. Jeg tror også det er fornuftig med en koordinering mellom pasient- og brukerombudene. Men vi ser at det kan ligge en viss utfordring i at rollene som lokalt ombud og koordinerende ombud på vegne av alle ombudene skal kombineres. Det kan bli preget av hvor man holder til, når man skal balansere mellom to ulike roller. Derfor mener vi det på sikt kan være fornuftig med en evaluering for å se hvordan dette har fungert. Vi er veldig glad for at regjeringspartiene nå endelig har forlatt tanken om å koordinere pasient- og brukerombudet med eldreombudsrollen. Det fikk vi i forbindelse med budsjettbehandlingen klar beskjed om at ikke var noen god idé, og man var bekymret for at det kunne føre til at andre ville få en høyere terskel for å ta kontakt med pasient- og brukerombudet. Jeg er derfor glad for at det nå løses på et annet vis. Til slutt vil jeg også komme inn på tannhelsefeltet. Arbeiderpartiet er et av partiene som tidligere har pekt på at også tannhelse burde vært omfattet av pasient- og brukerombudenes rolle. Derfor er det bra at det nå inkluderes. Men når det gjelder tannhelse, er det en utfordring at veldig mye innenfor tannhelsefeltet i dag er løst privat. Det betyr at med det forslaget som nå legges fram av regjeringen, vil alle som bruker privat tannlege, ikke bli omfattet av ordningen. Sånn sett er det et paradoks at voksne som betaler og går til fylkeskommunen, nå vil kunne få denne hjelpen og støtten, mens de som er henvist til et privat tilbud, ikke vil kunne få det. Vi har ikke noe eget forslag om dette i salen i dag, men mener at det kan være fornuftig å følge dette videre, og er åpne for å se på om man må behandle tannhelsefeltet noe annerledes, all den tid det er en helsetjeneste som er organisert på en annen måte.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Et av de områdene på dette feltet som Arbeiderpartiet er opptatt av, er at alle skal ha lik tilgang til helsetjenester, og at alle skal ha lik tilgang til de tjenestene som pasient- og brukerombudet tilbyr. Vi har nå en regionreform på gang som ser ut til også å kunne medføre, i hvert fall indirekte, at det blir en endring i organiseringen av pasient- og brukerombudene. Det må ikke skje på en sånn måte at enkelte føler de får dårligere tilgang til disse tjenestene. Mitt første spørsmål til statsråden er derfor: Hvordan vil han sørge for at dette ikke kommer til å slå geografisk skjevt ut? Det andre spørsmålet mitt i dette minuttet går på balansering av den koordinerende rollen og lokale ombudsrollen. Ser statsråden at det kan være noen utfordringer ved det, og at man i så fall må sikre nok ressurser til å følge opp begge delene av jobben? Hvordan følger i så fall statsråden med på dette?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Jeg takker for svaret, men jeg håper at statsråden er oppmerksom og følger opp denne problemstillingen. Det gjelder folk som er i en situasjon der de trenger hjelp, og da er det ikke alltid man klarer å mobilisere de største ressursene til å ta kontakt med noen som eventuelt sitter på et kontor som er blitt lenger borte. Mitt oppfølgingsspørsmål handler om tannhelsetjenesten. Jeg er veldig glad for at man nå fra regjeringens side endelig inkluderer den fylkeskommunale tannhelsetjenesten. En stor del av tannhelsetjenesten i Norge er privat, for den er noe annerledes organisert enn resten av helsetjenestene. Derfor har Arbeiderpartiet i denne saken, som er lagt fram fra helse- og omsorgskomiteen, pekt på at man kanskje også på sikt bør se på hva man gjør med dem som må velge en privat tannlege. Vil statsråden følge med på og se på om dette gir seg utslag i at de som har vært i den fylkeskommunale tannhelsetjenesten, får bedre muligheter for en oppfølging etter feilbehandling enn resten av pasientene i tannhelsetjenesten?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Skal man først bli syk, er Norge i utgangspunktet et godt land å bli syk i. Men det er noen bekymringer også i vårt land når det gjelder hvordan vi følger opp de som har en sykdom. Legemiddelmangel er én av de bekymringene, og det er en bekymring som bare ser ut til å eksplodere. Som saksordføreren var inne på, var det i 2016 191 tilfeller, i 2018 klarte vi å få 684 tilfeller, og nå ser det jammen meg ut til at vi, før sommeren er kommet ordentlig i gang, passerer rekordåret 2018. Allerede for halvannet år siden utfordret jeg statsråden i et skriftlig spørsmål på å ta tak i denne situasjonen. Lite ser ut til å ha skjedd. Ser man på statistikken, er det eneste som har skjedd, at mangeltilfellene har eksplodert. Dette er en varslet krise som ser ut til å bli mer og mer alvorlig. Vi kan ikke sitte og vente til liv og helse er satt i fare. På den bakgrunn har Arbeiderpartiet i dag fremmet dette representantforslaget om å redusere sårbarheten ved legemiddelmangel. Også vi i Arbeiderpartiet erkjenner at det ikke er noen kvikkfiks på dette spørsmålet. Vi har en forståelse av at dette i stor grad handler om internasjonale forhold. En som var avhengig av noen av de medisinene som manglet, fortalte meg at han manglet medisiner på grunn av flom ved en fabrikk i Hawaii. Da skjønner jeg at det er noe som Stortinget i liten grad kan gjøre noe med. Men det er en god del tiltak vi kan sette i verk på hjemmebane for å ruste oss bedre, for disse tiltakene har vi fått mye god tilbakemelding på i høringen som har vært. Utvidet bruk av beredskapslager gir oss noe bedre tid når manglene oppstår. Tidlig varsling ved mangel gjør oss også bedre i stand til å områ oss. Egenproduksjon – vi kan ikke produsere alle legemidler selv, men vi kan kanskje styrke produksjonen av noen kritiske legemidler. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap, DSB, har gjort en analyse som viser at vi kan få flere tusen dødsfall om vi skulle mangle insulin og antibiotika i tre uker. Vi har også et forslag om at vi kanskje må lage anbud der det er mer enn én vinner, slik at vi gjør oss mindre avhengige av kun én leverandør. Vi vet også at primærhelsetjenesten sliter med noen av de samme utfordringene. Vi har sett en sak om multidoseposer der medisinene har manglet. Vi mener også at det å se på rasjonering for å unngå hamstring kan være et godt tiltak. Dessverre stemmer regjeringspartiene i dag ned samtlige ti tiltak som vi foreslår. De påtar seg dermed et betydelig ansvar overfor dem som er avhengige av nødvendige medisiner. Tiden for å vente og se er over. Tiden for å handle er nå hvis vi skal ta på alvor de konsekvensene legemiddelmangel kan få for befolkningen i Norge.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Fra 2016 og framover har vi på helseministerens vakt hatt en dramatisk utvikling når det gjelder antall tilfeller av legemiddelmangel. Dette er en utvikling som har blitt varslet, og som bare har forsterket seg år for år. Nå fremmer Arbeiderpartiet sammen med SV og Senterpartiet ti forslag, som nærmest har blitt latterliggjort fordi de kommer her i salen. Jeg mener det er en opposisjons rolle faktisk å peke på det som ikke er godt nok i samfunnet vårt, og at det må være forståelse for at vi ikke sitter stille og venter på en rapport som regjeringen venter på. Siden alle disse forslagene blir stemt ned, er mitt spørsmål til statsråd Høie: Er man fornøyd med de tiltakene man har iverksatt hittil, og hva er i så fall forklaringen på at veksten i tilfeller med legemiddelmangel bare har fortsatt å eksplodere?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Det er nettopp det at Arbeiderpartiet har tatt inn over seg situasjonen, som gjør at vi står her og diskuterer denne saken i dag. Helseministeren har hatt god tid til å handle, god tid til å legge inn bestillinger på tiltak, men det har altså foreløpig ikke skjedd. Arbeiderpartiet kommer ikke til å være imot de tiltakene som eventuelt dukker opp om noen måneder fra regjeringens side, men vi mener det haster, for vi mener at vi kan gjøre mer, også her i Norge, på tross av at det er en internasjonal situasjon vi snakker om. Det erkjenner selvfølgelig også Arbeiderpartiet. Mitt neste spørsmål til helseministeren går på bivirkninger. Vi fikk nylig en bivirkningsrapport som var veldig bekymringsfull. Der ser vi at antallet meldte hendelser og antallet dødsfall ligger på et rekordnivå. Jeg har tidligere stilt helseministeren et skriftlig spørsmål om dette. Må vi være bekymret for at legemiddelmangelsituasjonen også medfører at flere vil oppleve bivirkninger, til dels av alvorlig grad?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Partikollegaen til helseministeren, Sveinung Stensland, holdt nylig et innlegg der han pekte på at han allerede i 2014 hadde varslet om den situasjonen som var på gang. Når er det vel for så vidt først etter 2016 vi virkelig ser at legemiddelmangelen har skutt fart, men da blir mitt spørsmål: Hvis den forståelsen var etablert i Høyre allerede i 2014, er helseministeren fornøyd med den lange tiden det har tatt å forberede oss best mulig på den legemiddelsituasjonen vi ser?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Komitéleder Bekkevold holdt et ganske kraftig innlegg med angrep på meg og utfordret meg til å beklage. Jeg kan gjerne beklage, men det er nok ikke det representanten Bekkevold er ute etter at jeg skal beklage. Jeg beklager at dette har tatt for lang tid. Det har tatt flere år å ta tak i denne situasjonen, og jeg beklager at man heller ikke ved denne anledningen, ved bruk av denne saken, tar de grepene som trengs. Regjeringspartiene har sett situasjonen utvikle seg. Det er veldig bra at man nå har utfordret Helsedirektoratet til å komme med anbefalinger om tiltak. Men tiltak skulle i mye kraftigere grad allerede vært iverksatt. Da skulle det bare mangle at ikke opposisjonen her tar tak i den situasjonen som har oppstått, og som er i ferd med å utvikle seg. Måten regjeringspartiene håndterer opposisjonens forslag på her, synes jeg derimot er beklagelig – at man ikke tar et arbeid som opposisjonen har gjort grundig og seriøst, på større alvor. Det er selvfølgelig sånn at når anbefalingene kommer fra Helsedirektoratet, kommer Arbeiderpartiet til å støtte alle de forslagene vi mener er fornuftige, men vi mener altså at den situasjonen som har fått utvikle seg, har gått for langt før vi har satt i gang kraftfulle tiltak i Norge. Så til Sveinung Stensland, som holdt et innlegg som i stor grad var et angrep myntet på meg, og som også handlet litt om hvem som har spurt først. Nå har jeg nok spurt såpass mye at jeg ikke er sikker på om representanten Stensland har oversikt over alle spørsmålene jeg har stilt. Jeg spurte om dette allerede tidlig i 2018. Men i 2014 var han nødt til å slå meg, for da satt ikke jeg på Stortinget. Men nettopp poenget til representanten Stensland, det at han allerede i 2014 utfordret vedrørende denne situasjonen, illustrerer jo mitt poeng – at dette har tatt altfor lang tid og gått for langt før regjeringspartiene har sett alvoret og tatt tak i situasjonen. Siden 2016 har situasjonen virkelig eskalert. Man har sannsynligvis en sjudobling av antall mangeltilfeller på de tre årene hvis man skal legge estimatet på 1 400 mangeltilfeller i 2019 til grunn. Jeg betviler ikke at representanten Stensland har jobbet og vært oppriktig engasjert i denne problemstillingen. Problemet er bare at tallene viser at det har blitt verre på alle de årene, fra 2014, der Høyre, representanten Stensland og hans regjering har sittet ved makten og sittet med mulighetene til å gjøre det vi kan i Norge for å avbøte situasjonen mest mulig. Jeg håper virkelig at regjeringspartiene kommer på banen når de får den rapporten de har ventet på, og jeg håper virkelig at det ikke er for sent for dem som nå opplever å mangle medisiner i en alvorlig situasjon.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Når representanten fra regjeringspartiet Venstre kaller dette «et helt unødvendig representantforslag», er det kanskje et uttrykk for hvordan man ser på opposisjonen. Han sier at man kan sende en e-post hvis man søker kunnskap. Ja, vi har søkt kunnskap, nå søker vi tiltak. Nå søker vi handling. Til representanten Bekkevold: Det er selvfølgelig ikke slik at regjeringspartiene må stemme for våre forslag, men jeg konstaterer at det ikke ligger noen fra regjeringspartiene på bordet. Det jeg er ute etter, er at vi klarer å ta tak i denne situasjonen, og at vi kommer opp med tiltak. Regjeringen må selvfølgelig kunne komme opp med sine tiltak hvis de har andre alternativer på bordet, men jeg ser at nå blir det fortsatt å vente og se, vente på den rapporten som kommer. Men da håper jeg, når den rapporten kommer, at man vil sørge for å iverksette alle de fornuftige tiltakene som måtte være der, så raskt som mulig, slik at det ikke blir noe unødvendig opphold, for dette er en situasjon det haster å ta tak i. Så er jeg glad for at når vi snakker sammen utenfor denne salen, tror jeg vi politisk er mer enige enn det denne debatten har gitt uttrykk for.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Senterpartiet har i fleire år vore opptatt av å styrkja pasient- og brukarombodsordninga. At ordninga i dag vert føreslått utvida til òg å gjelda offentleg tannhelseteneste, er ei oppfølging av eit forslag som Senterpartiet har arbeidd for lenge. Men ei anna av endringane i ordninga i dag, å lovfesta ei koordinerande rolle, er etter Senterpartiet sitt syn eit dårleg forslag. I dag er omboda administrerte av staten, ved Helsedirektoratet, som har det overordna ansvaret for både personal-, økonomi- og verksemdsstyring, men omboda har eit eige budsjett og er sjølve organiserte innanfor dei rammene som Helsedirektoratet har trekt opp. Ansvaret for å koordinera den delen er lagt til ombodskollegiet, og dei har etablert eit arbeidsutval som består av fire lokale ombod som vert valde for to år om gongen, og det er dei sjølve som vel ein leiar. Dei utarbeider ein felles strategi og eit strategidokument, og dei utformar òg ei felles årsmelding. Tilsette frå heile landet deltar i faggrupper for kompetanse, forvaltning, statistikk osv. I Senterpartiet er vi opptatt av ikkje å vedta ordningar som er byråkratiske, når ein kan få ting til å fungera like godt – for ikkje å seia betre – utan. Dette er ei slik sak. Når regjeringa føreslår å lovfesta at eitt av dagens pasient- og brukarombod skal ha ei koordinerande rolle for alle omboda, og at dette ombodet skal bistå dei andre omboda i utviklinga av ein felles arbeidsmetodikk, kompetanseutvikling, rettleiing osv., er det utan at dette er støtta av omboda sjølve. Dei skriv i høyringsfråsegna: «Fra vårt ståsted er det vanskelig å se at den nasjonale ombudsfunksjonen kan kombineres med det å være lokalt ombud. Oppgavene som lokalt ombud fyller en hel stilling, og det er urealistisk å tro at de nasjonale oppgavene skal kunne utøves på en faglig god måte og med ønsket effekt ved å legge oppgavene til en allerede fullt belagt stilling. Arbeidet i den nasjonale funksjonen vil måtte foregå på alle nivåer i organisasjonen og på flere fagområder for å kunne oppfylle dette viktige oppdraget.(…) I tillegg vil det bli vanskelig for virksomheter, medier og publikum å forstå en slik rollefordeling.» (…) Også Legeforeningen stiller spørsmål ved om dobbeltrolla som lokalt og koordinerande ombod lar seg foreina, og Legeforeningen skriv i høyringsfråsegna at dei meiner at «både premisser og organisatorisk modell er mangelfullt utredet». Vi synest det er rart at stortingsfleirtalet meiner dei veit betre enn pasient- og brukaromboda sjølve i denne saka, så ut ifrå det støttar vi ikkje den delen av proposisjonen, men vi stemmer for den delen som omhandlar dei fylkeskommunale tannhelsetenestene.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Ifølgje pasient- og brukaromboda sjølve er den ordninga som fleirtalet vedtar i dag, ei ordning som dei sjølve ikkje ønskjer. Dei uttalar at det er urealistisk å tru at dei nasjonale oppgåvene skal kunna utøvast på ein fagleg god måte og med ønskt effekt ved å leggja oppgåvene til ei allereie fullt dekt stilling, og dei er òg bekymra for at det vil verta vanskeleg for publikum å forstå ei slik rolledeling. No vert dette vedtatt, men eg vil spørja helseministeren korleis han skal kunne overtyda pasient- og brukaromboda sjølve om at dette skal verta ei ordning som får til ein fagleg god måte å driva pasient- og brukarombod på nasjonalt, og ikkje minst også på det lokale planet i den delte funksjonen.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Legemiddelmangel er eit aukande nasjonalt og globalt problem. Talet på tilfelle av leveringssvikt i Noreg er mangedobla sidan 2007 og fram til i dag. I 2017 var det registrert 358 manglar og avregistreringar, mot 191 i 2016. I 2018 var dette talet auka til heile 684 meldingar. I år ventar Statens legemiddelverk rundt 1 400 rapporterte mangelsituasjonar. Sjølv om ikkje alle mangeltilfella er kritiske, fordi det finst alternativ, viser dette alvoret i situasjonen. Representantforslaget som vi behandlar i dag, har fleire tiltak for å redusera sårbarheita til legemiddelmangel i Noreg. Komiteen har arrangert høyring i saka, som gav komiteen nyttig informasjon. Ein samla komité anerkjenner at dei viktigaste årsakene til legemiddelmangel ligg utanfor Noregs grense, samtidig som det trengst tydelege nasjonale tiltak for å redusera denne sårbarheita. Komiteen viser i innstillinga til at Direktoratet for samfunnstryggleik og beredskap i 2018 fremja ein risikoanalyse for legemiddelmangel i Noreg. I den vert det slått fast at dei fleste av mangelsituasjonane botnar i problem med produksjonen. Legemiddelmarknaden er global, forsyningskjeda for legemidla er lang og kompleks, legemiddelindustrien vert kjenneteikna av store internasjonale selskap med produksjonsavdelingar spreidde rundt i heile verda, og bransjen vert i stor grad prega av leigeproduksjon og stadige oppkjøp- og eigarskifte. Eit ferdig legemiddel kan bestå av delkomponentar frå fleire land og verdsdelar. Legemiddelmyndigheitene skal ha tilgang til informasjon om produksjonsstaden for legemiddel som vert marknadsførte, men den informasjonen er underlagd teieplikt. Helsedirektoratet har fått i oppdrag å gjera ei ny vurdering av legemiddelberedskapen i Noreg. Helsedirektoratet og Statens legemiddelverk viste i høyringa i komiteen til at fleire av dei føreslåtte tiltaka i dette representantforslaget inngår i det arbeidet som dei no held på med, og fleirtalet i komiteen viser til dette. I innstillinga står Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV bak dei konkrete forslaga som handlar om auka beredskapslager, betre varsling, betre analyseverktøy, betre nordisk og europeisk samarbeid, eigenproduksjon på sjukehus av kritisk viktige legemiddel, redusera sårbarheit og anbod ved å inngå avtale med meir enn éin tilbydar, ei årleg utgreiing for Stortinget, betre beredskap og kompetanse om legemiddelmangel i kommunehelsetenesta, heimel for rasjonering av legemiddel i samband med mangelsituasjonar og å gjennomgå regelverket for parallell import og eksport. Med dette fremjar eg dei forslaga som Senterpartiet er ein del av.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Eg har eit spørsmål til statsråden om forslag nr. 10, der ein «ber regjeringen gjennomgå regelverket for parallellimport og -eksport av legemidler og foreslå nødvendige lov- og forskriftsendringer for å sikre at parallellhandelen i minst mulig grad bidrar til legemiddelmangel». Dette er eitt av dei ti forslaga som vert kritiserte i dag. Eg synest det er eit fornuftig forslag, og eg vil spørja statsråden om han ikkje ser at dette er eit område som bør gjennomgåast. Det er bra med parallellimport, men det er ikkje bra med parallelleksport dersom det går ut over kritisk viktige legemiddel. Vi har jo fått indikasjonar på at det skjer. Kva vil statsråden gjera med akkurat dette området? Er EØS-reglementet eit problem i denne saka?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Eg forstår at det er ein ny trend å svara på spørsmål med kritikk, men det er slik det er. Når ein seier at det ikkje er lurt å hoppa på enkeltforslag, er det veldig spesielt når forslaget går ut på å gjennomgå regelverket. Ein konkluderer på ingenting. Dette viser jo at statsråden har gått i lås i denne saka. Eg har eit spørsmål til, og det gjeld forslag nr. 7, om å be regjeringa om ei årleg utgreiing om legemiddelberedskapen i landet. Noko som har skjedd fleire gonger, er at Stortinget ikkje har vorte involvert – dette skal berre skje på departementsnivå. Kvifor vil ikkje statsråden informera Stortinget om legemiddelberedskapen i landet gjennom årlege statusmeldingar?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Det er ingen i dag som føreslår at Noreg skal vera heilt sjølvforsynt med legemiddel. Likevel vert det gjentatt her frå talarstolen. Senterpartiet har ikkje føreslått årlege statusmeldingar, slik statsråden seier i replikkrunden. Vi har eit forslag om ei årleg utgreiing  for Stortinget. Det kan vera i eit budsjett, og det kan vera i samband med ei anna sak. Sjølv det får vi altså argumentasjon mot. Dette handlar jo ikkje berre om pasientar og pasientsikkerheit, det handlar om landets beredskap. I rapporten frå Direktoratet for samfunnstryggleik og beredskap gjorde dei ein analyse av risikoen for alvorleg legemiddelmangel i Noreg og kva det ville bety. Dei tok utgangspunkt i mangel på penicillin og insulin. Det ville føra til ein situasjon med 2 500 dødsfall og 8 000 alvorleg sjuke. Ved mangel på penicillin og anestesimedisin er det ikkje så veldig mykje som skal til før legemiddelmangel kan verte eit viktig våpen. Det handlar om landets beredskap. Det har vore ein diskusjon mellom partia og mellom representantane om kven som har vore mest opptatt av legemiddelmangel. For min del kan eg seia at Senterpartiet, da vi behandla legemiddelmeldinga i 2016, hadde eit konkret forslag som – viss det hadde fått fleirtal – ville ha ført til at vi ikkje hadde hatt denne store debatten her i dag. Forslaget lydde slik: «Stortinget ber regjeringen gjennomføre en uavhengig utredning av legemiddelmangelsituasjonen og komme tilbake til Stortinget med en konkret tiltaksplan for å sikre beredskap mot legemiddelmangel i Norge.» Legemiddelmeldinga vart fremja i 2015. Dette forslaget vart stemt ned av dagens regjeringsparti og Arbeidarpartiet. Det fekk berre støtte frå SV i Stortinget. I dag er det regjeringspartia som stemmer ned forslaga om tiltak for å redusera sårbarheita når det gjeld legemiddelmangel. Eg kan forstå at ein del forslag vil ein venta med og ikkje stemma for, sidan ein ventar på rapporten frå Helsedirektoratet. Det er ikkje det same som at ein skal harselera over det vi føreslår, og kalla det for protestforslag og andre ting, når dei er tatt ut frå rapporten som kom frå direktoratet i 2018. Det er òg slik at fleire av forslaga er utforma på den måten at ein ber om ei utgreiing, ein ber om ei vurdering. Det som er mangelen ved legemiddelberedskapsdebatten i Noreg, er jo at regjeringspartia nektar å la dette verta forankra i Stortinget, nektar å la dette koma på den politiske dagsordenen. Det skjer ikkje i dag, og det skjedde ikkje ved behandlinga av legemiddelmeldinga i 2015.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
I denne saka er Stortinget eigentleg ganske einige. Det trur eg. Men debatten har vorte prega av veldig mykje hard retorikk og veldig lite politikk. Det synest eg er beklageleg. Det er jo rolla til opposisjonen å fremja viktige saker som kan vera med på å påverka norsk politikk, til behandling i Stortinget. Det betyr ikkje alltid all verda at alle forslag vert vedtatt, men dette er ei viktig rolle. Vi har hatt ei god høyring i komiteen, som eg oppfatta at heile komiteen var opptatt av at var fornuftig, og som gav oss ny og god kunnskap. Dei som kom til høyringa, var faktisk glade for at Stortinget sette denne saka på dagsordenen. Når ein høyrer debatten her i dag, skulle ein tru at det var nok med ein e-post. Det er jo ikkje det. Det synest eg er å bagatellisera Stortingets arbeid på eit veldig viktig politisk område – eit veldig viktig område for pasientar og for beredskapen i landet. Eg vil ta avstand frå ein del av det som har vorte sagt om dette. Eg synest det er viktige forslag. Uavhengig av om forslaga vert nedrøysta no, meiner eg at det var ei god sak å ha til behandling i Stortinget, og vi har gjort eit godt arbeid i komiteen og med høyringa. Så til det at denne saka er eit eksempel på at opposisjonen byggjer på frykt og angst som er der ute: Eg kan nesten ikkje tru det eg høyrer. Det om fødetilbod var vel mynta på Senterpartiet. Eg har høyrt det argumentet gjentatte gongar. No er det slik at det var ein stor bunadsgerilja som løfta denne saka. Byggjer dei òg på frykt og angst i befolkninga? Når det har vore ein auke frå 200 mangelsituasjonar i 2016 til 1 400 i dag, da tenkjer folk sjølv. Det vert faktisk omtalt i media. Det er faktisk folk som lurer på kva vi gjer politisk for å tryggja situasjonen deira. Det er pasientar som kjem til oss og spør kva vi kan gjera for dei. Da er det rimeleg at vi gjer noko i Stortinget, og at vi har ein debatt og diskuterer moglege forslag. Det er det vi har gjort i dag. Eg synest faktisk ikkje debatten har vore god, sjølv om det er det eg skulle ha sagt i dette innlegget. Saka er viktig, og saka er god, og eg håpar at vi i framtida kan ha ei noka meir konstruktiv tilnærming til desse viktige områda i Stortinget.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
I Demensplan 2020 vart det rekna med at det var fleire enn 70 000 personar i Noreg som hadde demenssjukdom, men nye tal frå Folkehelseinstituttet vurderer at dette talet no er auka til mellom 80 000 og 104 000. Av demografiske årsaker reknar ein med at talet på personar med demens kjem til å dobla seg fram mot 2040. Spørsmålet er om vi er førebudde på dette. Svaret mitt på det er nei. Pårørande i dag står for nesten halvparten av dei samla omsorgsoppgåvene i høve til brukarane, og pårørande til personar med demens opplever ofte å ha eit omfattande omsorgsansvar over lang tid. Eit dagaktivitetstilbod for eldre med demens er viktig for han eller ho det gjeld, men det er like viktig for dei pårørande. Vi veit i dag at det er eit stort behov for utbygging av fleire dagaktivitetsplassar. Senterpartiet har i mange år vore ein pådrivar for ei sterkare utbygging. Det var på bakgrunn av eit representantforslag frå Senterpartiet vi fekk fleirtalsvedtaket om å gjera det til ei lovbestemd plikt for kommunane å tilby dette, og det var på bakgrunn av eit representantforslag frå Senterpartiet at tilskotssatsen vart heva frå 30 pst. til 50 pst. Så i dag er det ein merkedag – når Stortinget endeleg vedtar ei lovfesting, slik Senterpartiet har ivra for. Men vi er ikkje nøgde med det slik det kjem fram i proposisjonen, for vi er bekymra for at lovfesting skjer utan at tilbodet er fullfinansiert. Vi er bekymra for at regjeringa ikkje vil føra vidare den øyremerkte tilskotsordninga til oppretting av dagaktivitetsplassar. Grunnen til det er enkel: Vi er i dag ikkje i nærleiken av å tilfredsstilla behovet for dagaktivitetsplassar. Ifølgje regjeringa sjølv var det skissert eit behov på over 9 000 dagaktivitetsplassar for heimebuande personar med demens da tilskotet vart oppretta i 2012, men sidan da har talet på personar med demens i Noreg auka frå 70 000 til opp mot 100 000. Behovet i dag er langt høgare, men det er berre oppretta i underkant av 4 000 plassar, altså langt under halvparten i forhold til behovet. Om tilskotsordninga forsvinn, vil det verta vanskeleg for kommunane å oppretta nye plassar i tråd med behovet. Senterpartiet har tidlegare fremja eit forslag om ein forpliktande opptrappingsplan for dagaktivitetsplassar for heimebuande med demens som den neste store eldresatsinga, men vi vart røysta ned i Stortinget når det galdt det. Vi støttar proposisjonen, som går på at ein lovfestar tilbod til pasientar med ein bestemd diagnose. Det kan sjåast på som spesielt, men det er nødvendig – når vi veit om det store omfanget.