Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2001-12-05:
Stortinget skal i dag ta stilling til selve ratifiseringen av samarbeidsavtalen som regjeringen Stoltenberg har fremforhandlet mellom Norge og Den europeiske politienhet, Europol. En enstemmig komite sluttet seg til den forrige Bondevik-regjeringens ønske om å innlede forhandlinger om en slik avtale. Regjeringen Stoltenberg har fremforhandlet samarbeidsavtalen, og det er et bredt flertall som i innstillingen uttrykker tilfredshet med det, og som gir sin tilslutning til ratifisering. Flertallet peker på at utviklingen de siste årene har gått i retning av at kriminaliteten stadig blir mer grenseoverskridende og bedre organisert, og at den derfor må møtes med samarbeid over landegrensene. Det er gledelig at også SV støtter avtalen. Bare Senterpartiet går i innstillingen mot avtalen. Kriminaliteten kjenner ingen grenser. Der kriminalitetsbekjempelsen internasjonalt har hatt sin begrensning som følge av nasjonalstaters lover og regler, har de kriminelle kunnet utnytte dette tilsvarende ved en stadig bedre organisert, mer profesjonell og mer internasjonal virksomhet. Dette gjelder bl.a. narkotikakriminalitet, spritsmugling, prostitusjon, hvitvasking av penger og datakriminalitet, for å nevne noen områder. Økonomiske forskjeller mellom land kan i noen grad sies å bidra til å styrke den kriminelle motivasjonen. Krig og fattigdom skaper også store flyktningstrømmer. Mennesker på flukt blir lett ofre for menneskesmuglere og handel med mennesker. Globalisering av økonomien og fri ferdsel gjør det også mer nødvendig å samarbeide aktivt om bekjempelse av kriminalitet. Samarbeidet på justisområdet er blitt vesentlig styrket og utvidet innenfor EU de senere årene. Dette gjelder bl.a. politi- og rettssamarbeidet. Etter at Amsterdamtraktaten trådte i kraft, er Schengensamarbeidet blitt en integrert del av samarbeidet innenfor EU. Schengen-avtalen mellom Norge, Island og EU regulerer Norges deltakelse i Schengensamarbeidet der dette bygger videre på Schengen-regelverket. Denne avtalen gir imidlertid ikke Norge grunnlag for å delta i annet politisamarbeid utenfor dette regelverket. Europol-samarbeidet ble fullt ut operativt fra 1. juni 1999. Formålet med Europol er å bidra til å effektivisere medlemslandenes bekjempelse av alvorlig internasjonal kriminalitet og styrke samarbeidet mellom kompetente myndigheter. Europol har således blitt EU-landenes viktigste tiltak for å forebygge og bekjempe alvorlig, organisert kriminalitet. Særlig viktig er utveksling av informasjon mellom medlemslandene, hvor Europol kan benyttes som mellomledd og til analyse av informasjonen. For å lette informasjonsutvekslingen skal EU-landene utplassere sambandsmenn i Europol, og Europol kan også utstasjonere sambandsmenn i medlemslandene. Europol foretar også operasjonelle analyser som kan bidra ved medlemslandenes egne etterforskninger. Europol stiller ekspertise og teknisk bistand til rådighet for etterforskning. Europols mandat omfatter ulovlig narkotikahandel, ulovlig handel med nukleære og radioaktive stoffer, menneskesmugling, menneskehandel, handel med stjålne kjøretøyer, terrorisme og hvitvasking av penger. Det er en forutsetning at kriminaliteten berører flere medlemsland i EU. Norge bygger sitt forhold til EU på mellomstatlige avtaler med EØS-avtalen som en hjørnestein. Fordi EU-landene samarbeider stadig tettere på områder som ikke omfattes av EØS-avtalen, men som likevel berører Norge, øker behovet for å inngå særskilte samarbeidsavtaler på ulike områder. Særlig er det en utfordring for Norge at våre naboland er vevd tettere inn i et samarbeid på slike områder. I Norden har vi lange tradisjoner for politisamarbeid. Også på dette området refereres det til «den nordiske modellen» når en utenfor Norden omtaler politisamarbeidet. Dette samarbeidet ses på som et forbilde. Dette må selvsagt forstås på bakgrunn av det omfattende og tradisjonsrike nordiske samarbeidet generelt, og fordi politisamarbeid bygger på ensartet lovgivning og samfunnsstrukturer samt kjennskap og tillit til hverandres rettssystemer. Politisamarbeidet mellom de nordiske landene betegnes som vellykket og praktisk innrettet. Det er ikke minst med disse landene vi nå skal videreføre og ytterligere formalisere politisamarbeidet. Vi skal videreføre og forsterke samarbeidet med våre nordiske naboland gjennom Europol. Det såkalte PTN-samarbeidet, Politi- og Tollsamarbeidet i Norden, har flere likhetstrekk med Europol-samarbeidet, men har ikke opprettet et fast sekretariat og styrende organer. Flere PTN-prosjekter videreføres nå innenfor hele området med Europol som ansvarlig for samordningen. Fortsatt norsk deltakelse i prosjektene er derfor en viktig del av begrunnelsen for å inngå et samarbeid mellom Norge og Europol. PTN-samarbeidet skal nå rettes inn mot alle former for alvorlig grenseoverskridende kriminalitet. Viktig er det også å nevne de forskjellige narkotikaprosjektene som vi har samarbeidet om i Norden. Når de nordiske EU-landene legger økt vekt på samarbeidet gjennom Europol, er det viktig for å bevare det nordiske at Norge tilknyttes Europol. Det er bare EU-land som kan bli part i Europol-konvensjonen og dermed medlemmer av Europol. Konvensjonen åpner likevel for at tredjeland og internasjonale organisasjoner kan inngå forskjellige former for samarbeid med Europol. Samarbeidsavtalen innebærer at Norge inngår et nært samarbeid med Europol om bekjempelse av alvorlige former for internasjonal kriminalitet, men den vil være mer avgrenset enn mellom EUs medlemsland. Samarbeidet skal særlig skje gjennom utveksling av informasjon på nøye regulerte betingelser. Norge og Europol har gjensidig rett til å utplassere sambandsmenn hos motparten. En norsk politisambandsmann vil derfor utplasseres ved Europols hovedkvarter i Haag. Kripos er i avtalen utpekt som Norges nasjonale kontaktpunkt. En viktig del av avtalen er at Norge bare kan formidle informasjon som er innsamlet i samsvar med norsk lovgivning, og avtalen har viktige datasikkerhets- og personvernbestemmelser. Regjeringen har lagt stor vekt på at avtalen sikrer et høyt nivå for personvernet. Enkeltindividene sikres rett til innsyn i data som er overførbart i samsvar med avtalen, eller til å få informasjonen sjekket. Feilaktig informasjon kan kreves rettet eller slettet, både av Europol og av Norge. Avtalen med Europol innebærer i første rekke et praktisk politisamarbeid og innebærer liten grad av regelutvikling. Europol-samarbeidet kan derfor ikke sammenlignes med EØS-samarbeidet og Schengensamarbeidet. Den 11. september har ytterligere tydeliggjort behovet for samarbeid over landegrensene. I tiden som har gått siden de grusomme terrorangrepene på New York og Washington D.C., har vi sett en bred, internasjonal koalisjon stå sammen i kampen mot terrorisme. Denne kampen bygger ikke minst på vedtak fattet i FNs sikkerhetsråd, bl.a. resolusjon 1373, som dreier seg om finansiering av terrorisme. Også EU har i kjølvannet av hendelsene den 11. september gjort viktige vedtak for å bekjempe terrorisme. Det europeiske råd vedtok på sitt ekstraordinære møte den 21. september en omfattende handlingsplan for bekjempelse av terrorisme. EUs stats- og regjeringssjefer ble enige om tiltak som bl.a. berører Europol-regelverket. Jeg vil anta at Norge gjennom vår avtale med EU på dette området – kanskje også gjennom Schengen-avtalen – vil kunne bli berørt av noen av tiltakene. Jeg vil derfor anmode justisministeren om å belyse dette nærmere i sitt innlegg. Politisamarbeidet i Europol er av dynamisk karakter, og samarbeidet forventes å gjennomgå endringer i takt med kriminalitetsutviklingen og på grunnlag av de politiske prosessene i EU. Dersom Europols mandat utvides ytterligere, vil Norge på selvstendig grunnlag kunne vurdere om samarbeidet skal utvides tilsvarende. Komiteens flertall anser det som viktig at Norges samarbeid med Europol gis mulighet til å utvikles parallelt med den dynamiske utviklingen av Europol. I innstillingen tar SV til orde for at Stortingets EOS-utvalg kan få ansvar for oppfølging av kontrollen av personvernhensyn. Videre tar SV til orde for at det etter den 11. september er et økt behov for å inkludere spørsmål som angår internasjonale bank- og finanshemmeligheter og pengetransaksjoner i avtalen, og de ber Regjeringen ta disse momentene opp med EU i henhold til artikkel 19 om endring av avtalen. Jeg regner med at SV selv vil redegjøre ytterligere for dette i debatten, og jeg vil anmode justisministeren om å kommentere denne merknaden i sitt innlegg. Som nevnt innledningsvis, går Senterpartiet imot inngåelse av avtalen, og hovedbegrunnelsen er ifølge innstillingen hensynet til personvernet. Senterpartiet tar i innstillingen også til orde for at Interpol må styrkes og videreutvikles som et alternativ til Europol. Til det vil jeg knytte noen korte kommentarer. Interpol har vært og vil fortsatt være et meget viktig organ for internasjonalt politisamarbeid. Norge har lagt stor vekt på Interpols virksomhet, og det skal vi også gjøre i tiden fremover. Interpol har likevel noen begrensninger i og med at medlemslandene konvensjonsmessig ikke er forpliktet til å reagere på hverandres henvendelser. Disse blir håndtert etter nasjonale vurderinger, rutiner og intern lovgivning. Det er dette som er hovedforskjellen mellom Interpol og Europol. I Norge trenger vi derfor et mer forpliktende samarbeid innenfor Europol. Flertallet mener avtalen vil styrke politisamarbeidet mellom Norge og EUs medlemsland, og at det dermed er et viktig virkemiddel i kampen mot kriminalitet i Norge og i Europa. Arbeiderpartiet var av de første som tok til orde for nødvendigheten av at Norge ble tilknyttet Europol, og har hele tiden vært en aktiv pådriver for at det skal forhandles om en avtale. Vi er derfor svært godt fornøyd med at det i dag er et bredt flertall som går inn for avtalen. Utkast til innstillingen har også vært forelagt justiskomiteen, som i sin uttalelse viser til de ulike fraksjonenes merknader i utenrikskomiteens utkast til innstilling, og har ikke ytterligere merknader til saken. På denne bakgrunn anbefaler jeg flertallsinnstillingen fra komiteen.