Henrik Asheim (Høyre), 2015-05-26:
Jeg vil også gjerne takke interpellanten for å løfte en viktig debatt, en debatt som for så vidt har blitt løftet i flere fora, og som jeg opplever også er en ganske interessant invitasjon til å diskutere hva som skaper læring, og hva slags satsinger vi ønsker. Det er en viktig debatt i denne forsamlingen, og det er en debatt jeg ønsker velkommen. Så vet vi ut fra forskning, som interpellanten også selv viser til, at med all sannsynlighet – og ifølge de aller fleste forskningsrapporter – lærer elever mer av å ha lekser enn av ikke å ha lekser. Representanten viste selv til forskeren John Hattie. Nå har jeg vært i noen debatter med interpellanten før om forskeren John Hattie hvor han har vist til at man ikke bare skal høre på forskeren John Hattie, men i denne saken også påviser John Hattie særlig at de elevene som er eldst på skolen, lærer av å ha lekser. Jeg synes det ville være veldig rart om vi i norsk skole skulle fjerne et virkemiddel som elevene lærte av. Interpellanten viste i sitt innlegg til at en del elever dropper ut av skolen. Vel, jeg vil våge den påstand at ingen elever har droppet ut av skolen fordi andre har gjort det bra på skolen. Jeg er helt sikker på at hvis du skal hindre drop-out, må du hjelpe dem som sliter på skolen. Det er meningsløst å holde igjen dem som har læringsutbytte av et tiltak, bare fordi avstanden mellom elevene skal bli mindre. Det kan nesten virke som om interpellantens logikk tilsier at det er bedre at avstanden er mindre og alle lærer mindre, enn at alle lærer så mye de kan, men avstanden kanskje øker noe. Det andre som er paradoksalt, og som vi vet gjelder innen norsk skole – og det gjelder ikke bare innen norsk skole, det gjelder mange skoler, men det gjelder faktisk særlig i Norge – er at foreldrenes bakgrunn og utdanningsnivå spiller inn med hensyn til hvordan deres barn presterer på skolen. Det er selvfølgelig også fordi i en skole som kanskje behandler elevene for likt, vil det som skjer når du kommer hjem fra skolen, være det som avgjør hvor godt du presterer. Min påstand er at hvis interpellanten fikk viljen sin, at man fjernet leksene, og de barna kom hjem uten lekser, ville ikke foreldre med høy utdanning og veldig høye ambisjoner på vegne av sine barn sluttet å henge på sine barn. De ville fortsatt blitt presset til å lese mer hjemme og lære mer hjemme. Jeg mener ikke at det er et problem, men jeg mener bare at det eneste du oppnår med å fjerne leksene da, antagelig er å øke avstanden ytterligere, fordi det fortsatt vil være viktig hva som skjer når du kommer hjem. Så vet vi også hvor viktig det er at det er et godt bånd mellom skole og hjem. Lekser er et veldig viktig bånd, simpelthen fordi det betyr at foreldrene vil være oppdatert på hvor barna er i pensum, og det vil være et veldig viktig virkemiddel for læreren for å holde kontakt med foreldrene, ikke bare om hvordan det går med elevene rent sosialt, men også faglig. Jeg tror det er et viktig virkemiddel. Som også mange lærere og foreldre sier til oss, de ønsker en tettere kontakt mellom skole og hjem enn vi har i dag. Da er det veldig dumt å fjerne det viktigste båndet mellom skole og hjem. Til slutt må jeg bare så vidt komme innom det som interpellanten var inne på, nemlig at de ønsket å fjerne de nasjonale prøvene og i stedet la skolene selv bestemme dette. Vel, det er jo ikke helt riktig, fordi man foreslo at de kun skulle tillates å innføre kartleggingsprøver dersom lærerne var enig. Dermed vil man frata skoleeierne, skolelederne og foreldrene et veldig viktig verktøy, uten at det kommer noen nye. Helt til slutt er det verdt å minne om at lekser heller ikke i dag er pålagt. Jeg tror at det er en grunn til at veldig mange pedagoger, lærere, skoleledere, skoleeiere og foreldre er tilhengere av lekser. Det er at det er et verktøy man bruker for å skape læring – det hjelper flere elever til å lære mer – og det er et viktig bånd mellom skole og hjem.