Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
La meg først få takke komiteen for å ha tatt opp og bidratt til å ta opp et viktig tema på en konstruktiv måte. Jeg synes den innstillingen som ligger på bordet i dag, og den virkelighetsforståelsen som mange har – på tvers av partilinjene og uavhengig av de forslagene som opposisjonen fremmer – er riktig og konstruktiv. Elsertifikatavtalen med Sverige viser regjeringens høye mål og høye ambisjoner innenfor utbygging av fornybar energi. Avtalen gir klare mål og økt forutsigbarhet, for både bransjen og myndighetene, i årene som kommer. Med sertifikatordningen på plass har regjeringen lagt til rette for at energiselskapene kan ta fatt på utbyggingen av de prosjektene som allerede har fått konsesjon. Men vi tar også på alvor vårt ansvar for å sørge for at tilstrekkelig mange prosjekt får tillatelse i tiden som kommer, og at de prosjektene som får tillatelse, har et nett å knytte seg til. Det stiller høye krav til framdriften i konsesjonsbehandlingen og på nettsiden. Når det gjelder regjeringens tiltak for å øke effektiviteten og å styrke og tydeliggjøre de politiske valgene tidlig i konsesjonsbehandlingen på nett, viser jeg til stortingsmeldingen om utbygging av strømnettet som er til behandling etter denne saken. For å bedre og effektivisere framdriften i behandlingen av prosjekter for utbygging av ny fornybar produksjon er mye gjort de senere årene. Blant annet er saksbehandlingskapasiteten betydelig økt, koordineringen mellom nett og produksjon er styrket, og prioriteringskriterier for vindkraft er innført for å sikre at de beste prosjektene blir behandlet raskere. Retningslinjene for vindkraft og små vannkraftverk er fastsatt, og veiledningsmaterialet til tiltakshavere er forbedret. Ønsket om effektivitet må balanseres mot behovet for forsvarlighet. Jeg merker meg at også representantene fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti i sine forslag er enig i at økt effektivitet ikke må gå på bekostning av kvaliteten på saksbehandlingen. De senere årene er kravene økt bl.a. til utredninger, dokumentasjon, kunnskapsgrunnlag, vurdering av samlet belastning og konsultasjoner. Det medfører en mer omfattende saksbehandling på en rekke områder og bidrar ikke til å redusere tidsbruken i konsesjonsbehandlingen – uavhengig av intern kapasitet hos energi- og vassdragsmyndighetene. Med vårt lov- og regelverk skal man ta mange hensyn, og det er mange hensyn som skal balanseres for å finne fram til de prosjektene og utformingen av dem som totalt sett er gunstigst for samfunnet. Likevel har effektiviseringstiltakene gitt resultater. NVE og OED har de fem siste årene gitt endelige konsesjoner til dobbelt så mye vindkraft, og til nesten 20 pst. mer vannkraft, enn i den foregående femårsperioden. NVE har i de siste fem årene ferdigbehandlet hele 13,6 TWh vannkraft, vindkraft og fjernvarme. En del av disse sakene ligger nå til klagebehandling i departementet. Selv om mengden saker som avgjøres årlig, har økt kraftig de senere årene, betyr ikke det at vi er fornøyd. Framdriften i konsesjonsbehandlingen må øke ytterligere for at vi skal nå de ambisjonene som regjeringen har satt seg for fornybarutbygging innen utgangen av 2020. Dette er en utfordring som både Olje- og energidepartementet og NVE retter stor oppmerksomhet mot. Jeg merker meg med glede at representantene deler regjeringens synspunkt om at framdrift i konsesjonsbehandlingen er viktig. Bred politisk enighet om fornybarsatsing er viktig for å skape forutsigbarhet. Mange tiltak for å effektivisere konsesjonsbehandlingen av både nett og produksjon er allerede gjennomført, og flere tiltak vil bli gjort. Jeg tror imidlertid ikke at det er en tiltaksplan vi mangler – nå må vi gjøre jobben. Mindretallet foreslår innføring av tidsfrister for saksbehandling og klagebehandling av energianlegg, både hos NVE og OED, med tilhørende sanksjonsregime. Innføring av tidsfrister for saker med så betydelig kompleksitet innenfor en rekke samfunnshensyn er lite tjenlig. Slike tidsfrister vil være til hinder for en forsvarlig samlet vurdering av prosjektene i samme område – noe som er viktig både for koordinering mot nettutviklingen og for å finne fram til de beste prosjektene. Dette vil ofte kunne føre til at fasiten blir avslag istedenfor en skikkelig saksbehandling, og vil derfor ikke være et bidrag til en raskere fornybarutbygging. Tidkrevende utredninger om lovforenklinger, tidsfrister og sanksjonsregime vil ikke fjerne det faktum at det også i framtiden vil være i konsesjonsbehandlingen vi er nødt til å ta avveininger mellom reelle interessemotsetninger. Det er etter mitt skjønn ikke disse forslagene som kommer til å løse utfordringene vi står overfor, men det er nitid og skikkelig arbeid innenfor det lovverket vi har.