Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-06-09:
EUs forsvars- og sikkerhetspolitiske samarbeidsinitiativ har skapt en ny situasjon som også Norge må forholde seg til, men utgangspunktet for Norges vurdering av situasjonen må primært være hva som tjener våre forsvars- og sikkerhetspolitiske interesser. Mot denne bakgrunn kan en heller ikke være overrasket over at enkelte bruker etableringen av ESDP som utgangspunkt for å sette i fokus det faktum at Norge som ikke-medlem ikke er i en posisjon som gjør at vi kan delta i EUs besluttende organer. Denne selvfølgelighet brukes igjen som grunnlag for å påstå at Norge befinner seg i en klemt sikkerhetspolitisk situasjon. Et ikke ukjent uttrykk er at Norge er i ferd med å bli «marginalisert». Dette uttrykket er akkurat så upresist at det kan brukes til å skape uklarhet og forvirring om norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk. I gårsdagens VG dukket det opp et nytt uttrykk i denne debatten, nemlig at Norge står i fare for å «havne i en sikkerhetspolitisk bakgård i Europa». Tenk det! NATO-landet Norge, med sin strategiske beliggenhet og sin strategiske posisjon som olje- og gassleverandør, hevdes å havne i Europas sikkerhetspolitiske bakgård! I forhold til den skepsis som utenriksministeren tidligere har gitt uttrykk for, var redegjørelsen i dag noe mer balansert. I stedet for å fokusere på «de store begrensninger Norge må leve under», valgte utenriksministeren i dag å fokusere på mulighetene. Det skulle bare mangle, for Norge kan jo ikke være bekjent av at landets utenriksminister er mer pessimistisk med hensyn til utsiktene til å få en tilfredsstillende løsning for Norge enn hans britiske kollega Robin Cook. Det er offisiell norsk politikk å stå utenfor disse beslutningsfora. Og så lenge dette er offisiell norsk politikk, er det også irrelevant å snakke om, slik enkelte gjør, at Norge ikke får direkte innflytelse, eller at Norge får halvgode løsninger, for den del. Dersom Norge eller andre medlemsland skulle delta i unionens interne beslutningsprosesser, ville det rokke ved EUs autonomi. Det er som sagt – og som presisert – kun EU som kan treffe beslutninger om EU skal engasjere seg militært i aktuelle konfliktområder. Men hvis EU skal trekke på NATO-styrker i forbindelse med slike konflikter, har Norge som fullverdig NATO-medlem den samme innflytelse over NATOs beslutninger som andre NATO-land. Når det gjelder Norges sikkerhetspolitiske situasjon pr. i dag, må en kunne slå fast: NATO skal fortsatt være grunnlaget for den kollektive sikkerheten i Europa, og alliansen vil også ha en sentral rolle når det gjelder framtidig krisehåndtering. I den grad NATO vil være involvert i slike operasjoner, vil Norge som NATO-medlem være med i beslutningsprosessen. De transatlantiske bånd skal ikke svekkes – og viktig: Om Norge skal delta i slike operasjoner, skal det avgjøres gjennom nasjonale beslutninger. I debatten om ESDP ligger det ofte under en påstand om at norsk medlemskap ville ha gitt Norge større utenrikspolitisk handlingsrom. Men, som utenriksministeren sa, her må en legge et mer helhetlig perspektiv til grunn, for det kan ikke være tvil om at vårt ikke-medlemskap også har sine klare fordeler. Uavhengighet i forhold til den ene stemmen som EU skal tale med, innebærer også muligheter til å spille en viktig rolle på den internasjonale arenaen. Norge står i en gunstig posisjon mellom EU og USA, hevder f.eks. Terje Rød-Larsen. Han sier også at EU-kommisjonen ikke ville ha tillatt at Norge fikk spille den rollen vi gjorde i Midtøsten, dersom Norge hadde vært medlem i EU. I Senterpartiet er vi tilfreds med at utenriksministeren i dag slo an en noe mer optimistisk tone med tanke på de ordninger Norge vil kunne oppnå i forhold til ESDP.