Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Det er vel ikke akkurat hverdagskost at en enstemmig komite gir sin tilslutning til å øke kostnadsrammen for et prosjekt med flere hundre millioner kroner, og det uten å reflektere over eller stille spørsmål ved behovet og prioriteringen. Når det skjer i denne saken, er det selvsagt fordi alle er sterkt opptatt av at det nye Rikshospitalet nå må bli ferdig så fort som overhodet mulig. Dessverre er det bare drøye to måneder etter at departementet la fram sin proposisjon, og etter komitebehandlingen, kommet opplysninger om ytterligere kostnadssprekk. De nye overskridelsene tilsvarer ifølge oppslag i media over 50 pst. av tidligere anslåtte overskridelser. Dette vitner om at departementet langt fra kan ha holdt seg oppdatert om utviklingen. Arbeiderpartiet forutsetter at statsråden kommer tilbake med en fyldig redegjørelse om dette i revidert nasjonalbudsjett. Når jeg nå går videre i mitt innlegg, er det ut fra de opplysningene vi satt inne med da proposisjonen ble behandlet i komiteen. Av proposisjonen framgår det at forventet sluttkostnad vil være 5 066 mill. kr pr. 15. oktober 1998. Det medfører en kostnadsøkning på 590 mill. kr i forhold til prisjustert ramme pr. samme dato. Det framgår videre at en del av de 590 millionene allerede er kontraktsfestet, og at resterende kontrahering må gjennomføres i løpet av kort tid for å unngå ytterligere forsinkelser i byggearbeidene. På denne bakgrunn har departementet anmodet om Stortingets samtykke til å utvide kostnadsrammen før endelige bevilgningsforslag fremmes og før ekstern kvalitetskontroll er avsluttet og behandlet. Det må nå være et overordnet mål for alle å medvirke til at hovedflyttingen kan gjennomføres som forutsatt. Da må framdriften holdes, slik at prøvedrift og samarbeid med andre sykehus i regionen om behandling av pasienter kan foretas som planlagt. En ytterligere utsettelse vil ifølge departementet føre til komplikasjoner og kostnadsøkninger både når det gjelder byggeprosjektet og behandlingen av pasienter. På denne bakgrunn har komiteen vært opptatt av å bidra til så rask behandling som overhodet mulig. Når komiteen i denne saken har lagt fram en enstemmig og relativt kortfattet innstilling til tross for sakens store dimensjon økonomisk og ansvarsmessig, er det imidlertid ikke bare fordi saken haster, men fordi Stortinget vil få anledning til å drøfte saken i sin fulle bredde ved senere anledninger. For det første vil departementet komme tilbake til Stortinget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 1999 med forslag om nytt bevilgningsbehov for inneværende år og antatte behov for årene 2000 og 2001. For det andre har kontroll- og konstitusjonskomiteen allerede liggende i komiteen Riksrevisjonens undersøkelser av Sosial- og helsedepartementets oppfølging av de helsepolitiske forutsetninger for bygging av Nytt Rikshospital, jf. Dokument nr. 3:11 for 1997-98. Denne saken ligger i komiteen i påvente av at Riksrevisjonen vil komme med en rapport vedrørende gjennomgåelse av utstyrsanskaffelser. I brev av 5. mars 1999 til kontroll- og konstitusjonskomiteen bekrefter Riksrevisjonen at den er i ferd med å avslutte en rapport som omhandler utstyrsanskaffelsene, med særlig vekt på Statsbyggs håndtering av grensesnittet mellom bygg og medisinsk-teknisk utstyr. Videre vil Riksrevisjonen behandle prosjektstyringen og håndteringen av avvik og endringer i prosjektet. Disse forhold har også tidligere vært behandlet av kontroll- og konstitusjonskomiteen. Riksrevisjonen vil i sin rapport se nærmere på disse forholdene som forklaringsfaktorer til overskridelsene ved prosjektet. Riksrevisjonens rapport vil også inneholde en egen del om eventuelle brudd på forutsetningene for utbyggingsvedtaket. Rapporten er varslet framlagt for Stortinget høsten 1999. Som det vil framgå av proposisjonen, ønsker departementet i tillegg å foreta en egen, uavhengig og omfattende gjennomgang av hele prosjektet, og ønsker i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett å komme tilbake med forslag om egen bevilgning til dette arbeidet. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, har i sin innstilling ikke tatt stilling til dette, men pekt på at det er svært uvanlig at Regjeringen ber om et slikt mandat med egen bevilgning fra Stortinget. Flertallet viser til at Riksrevisjonen er i ferd med å gjennomgå hele sakskomplekset. På denne bakgrunn har komiteens flertall funnet det naturlig at departementet vurderer behovet for egen gjennomgang på nytt. På grunn av behovet for snarlig behandling av utvidelsen av kostnadsrammen har departementet naturlig nok ikke presentert noen fullstendig analyse av årsakssammenhenger og ansvar for overskridelsene. Departementet peker imidlertid på følgende faktorer som har hatt betydning: undervurderte kostnader, mangelfull kostnadsstyring, flere utvidelser av prosjektet underveis – prosjektet er bl.a. utvidet med 2 900 m2 – urasjonell arbeidsform samt at det ikke er kompensert for reell prisstigning som følge av presset byggemarked. Av proposisjonen framgår også at Helse- og sosialdepartementet i revidert nasjonalbudsjett vil komme med forslag om ytterligere tilleggsbevilgning på 30 mill. kr utover de nevnte 590 mill. kr. Dette skal dekke merkostnader knyttet til nødvendige byggmodifikasjoner, system for kommunikasjon m.m., og som er nødvendig for å sette Rikshospitalet i drift. For at prosjektet skal kunne videreføres som planlagt, er det ifølge departementet nødvendig å utvide kostnadsrammen med de beregnede merkostnadene, som prisjustert pr. juli 1999 utgjør 684 mill. kr. I tillegg til dette er det ifølge departementet nødvendig å avsette en egen reserve, fordi det fortsatt er knyttet usikkerhet til kalkylene for total sluttkostnad. Komiteen har merket seg dette og er tilfreds med at departementet vil gjennomføre en kvalitetskontroll og analyse av kostnader og usikkerhet, som vil danne grunnlaget for et konkret forslag om reservebeløp i revidert nasjonalbudsjett. At reservebeløpet forutsettes disponert etter retningslinjer fastsatt av departementet, har komiteen ingen merknader til. Som det framgår av innstillingen, har komiteens flertall ikke funnet det riktig å gå inn på ansvarsforholdene i forbindelse med denne saken. Etter mitt syn er det ikke grunnlag for å trekke bastante konklusjoner om dette på nåværende tidspunkt. At kostnadene til tider har vært anslått på sviktende grunnlag, synes ganske klart. Når ansvaret for dette og andre forhold skal plasseres, kan ikke det også skje på sviktende grunnlag. Da må vi så langt det er mulig, ha oversikt over de faktiske forhold. Hvis ikke, kan vi komme til å gjøre noen en stor urett. Riksrevisjonens undersøkelser vil gi oss det grunnlaget vi trenger når den tid kommer. Disse undersøkelsene kan også gi et visst grunnlag for å vurdere hvilke konsekvenser saken bør få for Statsbyggs framtidige rolle. For øvrig viser jeg til at Statsbyggs framtidige organisering for tiden er under vurdering både av Statsbygg selv og av departementet. Departementets vurdering vil bli fremmet for Stortinget som egen sak. Etter mitt syn vil vi også i framtida ha behov for et eget organ som kan ivareta statens rolle og ansvar som byggherre. Derfor er jeg glad for at det bare er Fremskrittspartiet som ikke vil avvente Riksrevisjonens og departementets vurderinger før man trekker konklusjoner. Bare Fremskrittspartiet finner det hensiktsmessig å trekke konklusjoner allerede nå, både når det gjelder ansvarsplassering og Statsbyggs framtidige rolle. At partiet kan ha behov for å vise til tidligere merknader, er forståelig, men når det bl.a. – på det grunnlaget vi har i dag – hevdes at Stortinget selv må påta seg en vesentlig del av ansvaret for kostnadsoverskridelsene, går man etter min mening for langt. Tiden er ikke inne for å trekke en slik konklusjon, noe som for øvrig innebærer at noen kanskje fratas ansvar. Dessuten vil det også være slik at Stortinget ved å ta på seg ansvar, anonymiserer og sprer ansvaret på en uheldig måte. Videre hevder Fremskrittspartiet at Statsbygg har tatt på seg et byggeprosjekt man ikke hadde kompetanse til. Også det er en drøy påstand. For det første er Statsbygg etablert for å ivareta statens rolle i slike saker, og er dermed pålagt ansvaret. For det andre er det all grunn til å spørre hvem som eventuelt skulle inneha bedre kompetanse til å kjøre et prosjekt av en slik dimensjon. Det er jo ikke akkurat snakk om noen alminnelig enebolig, men et meget spesielt byggekompleks av stor vanskelighetsgrad. Eksemplene fra næringslivet, bl.a. oljebransjen, viser tydelig at det også andre steder – også i privat regi – kan forekomme svikt både i planlegging og kostnadsstyring. Dette vil vi imidlertid, som nevnt, få rikelig anledning til å komme tilbake til, både ved behandlingen av Riksrevisjonens undersøkelser og i forbindelse med saken om Statsbyggs framtidige rolle og organisering.