Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-04-24:
Utenriksministeren reflekterer i sin redegjørelse over utviklingstrekk i Europa. Redegjørelsen bærer imidlertid preg av mange honnørord om samarbeid, uten klart fokus på områder hvor vi blir pålagt en politikk som i mange tilfeller er i strid med folkeviljen her hjemme. Enda viktigere er det at han ikke gir oss en grundig innføring i de store forandringene i EU som skal sluttføres innen årets utgang. Den store reformen i EU dette året er forsøket på å få til en føderal grunnlov som skal skape grunnlaget for en stormakt i Europa etter modell av USA. EU tåkelegger prosjektet ved å kalle det en traktat, mens realiteten er en grunnlov. Jeg vil gjerne at utenriksministeren tar seg tid til å forklare oss hva som er forskjellen på en traktat og en grunnlov. En slik avklaring er av den største betydning for den videre EU-debatten. En av paragrafene sier at EU skal være en juridisk person i folkerettslig betydning, dvs. en statsdannelse som overtar enda flere oppgaver fra EU-landene og legger disse inn under det føderale styringsverket, presidenten, kommisjonen, parlamentet og ministerrådet. Utenriksministeren vil kanskje avvise at EU bygger seg opp systematisk og gradvis til en føderal statsdannelse. La meg da spørre: Er det vanlig at internasjonale organisasjoner har president, utenriksminister, eget parlament, nasjonalhymne, nasjonalt flagg, eget budsjett og planer om direkte skatter og avgifter, bygger opp egen militærmakt og diplomatiske korps som skal representere den føderale staten, og har egne politiske programmer på nær sagt alle områder? Det er lagt ned forbud mot folkeavstemninger i de 27 landene. Bare Irland må ha folkeavstemning på grunn av egne grunnlovsbestemmelser. Dette er en udemokratisk overkjøring av folk i Europa, hvor vi husker at Frankrike og Nederland sa nei til EU-grunnloven. EU ønsker ingen folkelig debatt eller innblanding for å få sitt føderale prosjekt på plass. Jeg minner om at en av EUs faddere, Jean Monnet, uttalte i 1954: Nå gjelder det å få en føderal stat på plass i Europa, og det må kanskje skje raskt, så folk ikke forstår hva som foregår. For noen måneder siden kunne utenriksministeren på en konferanse i Europabevegelsen fortelle at han betalte sin kontingent til føderalistenes kamporganisasjon, Europabevegelsen. Jeg har registrert at den norske avdelingen ikke har en føderal formålsparagraf lenger, men det har hovedorganisasjonen i Brussel. Dette kan ikke forstås annerledes enn at utenriksministeren personlig mener at EU skal bli en føderal stormakt, og at Norge derved skal bli en delstat i EU. Det hadde vært klargjørende og forbilledlig om utenriksministeren ikke fulgte i EUs fotspor ved å tåkelegge det føderale prosjektet. Regjeringa burde også være folkeopplyser og gi oss en innføring i de store omveltningene i EU, hvor unionen går fra å være en overnasjonal organisasjon til å bli en føderal statsdannelse. Siden sterke politiske krefter fortsatt arbeider for unionsmedlemskap for Norge, er det nødvendig med en debatt på et nytt nivå, som krever mengder av fakta fram i lyset. Dette er avgjørende som folkeopplysning for at norske borgere skal kunne ta stilling - ja eller nei til unionsmedlemskap. Ellers hørte jeg med interesse på representanten Lønning, som karakteriserte EØS-avtalen som et venterom. Nei til EUs legendariske leder i sin tid, Kristen Nygaard, karakteriserte EØS-avtalen - mer presist - som en husmannsavtale. Det som imidlertid er interessant å høre, er at representanten Lønning nå sier at vår tilknytningsform blir mer og mer krevende. Jeg er helt enig i dette langsiktige perspektivet. Det blir imidlertid et problem når representanten Lønning sier at den drøfting som her er foretatt fra statsrådens side, er en drøfting av alternativer til det som blir mer og mer krevende, nemlig en EØS-avtale kontra et medlemskap, og hvor han ender opp med at valget da fortsatt er venteværelse eller unionsmedlemskap. Sjølsagt er det flere alternativer. Det vet også representanten Lønning. I de siste månedene har vi sett en rekke alvorlige angrep på faglige rettigheter fra EF-domstolen, stikk i strid med ILOs regler om kollektive forhandlinger og kollektive tariffavtaler. EF-domstolen hevder at disse grunnleggende faglige rettigheter er i strid med EUs konkurranseregler og de fire friheter i Romatraktaten. Det er viktig hvordan Regjeringa nå ønsker å forholde seg til dette. Og det er viktig at utenriksministeren forklarer fagbevegelsen at det ikke er noen alternativer til denne politikken dersom en går inn for et EU-medlemskap. Det ligger i hele systemets logikk. Før øvrig: EUs tjenestedirektiv er helt sentralt, og det er sentralt å få en grundig avklaring av hvordan Regjeringa vil takle utfordringene med EUs tjenestedirektiv i nærmeste framtid.