trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
May Britt Vihovde (Venstre), 2001-06-14:
Eg vil starta med å ta opp det som veldig mange har vore opptekne av, nemleg den oppgjersforma ein har nå når staten skal overta sjukehusa. Her er det veldig mange som har hatt ordet og har sagt noko om at ein synest staten er gjerrig, og dei har skildra situasjonen som veldig mange fylke vil koma opp i. Eg har lyst til å gi litt tallmateriale, og då frå Troms fylke. Der har dei eit totalbudsjett for regionsjukehuset på 802 mill. kr. Nå må dei redusera kostnadene for å koma i balanse, og dersom dei skal klara det, må dei kutta kostnader med 183 mill. kr i 2001. Det er 23 pst. av det totale budsjettet, noko som vil bety at Troms fylke faktisk må permittera og seia opp alle tilsette på sjukehuset for å koma i balanse. Eg trur, som òg statsråd Tønne var inne på, at fylka våre vil gjennomføra sin eigarskap som om dei skulle ha sjukehusa til evig tid. Dei vil sikra balanse, og dei ønskjer ikkje at sjukehusa skal gå med underskott. Men det gjer dei. Det vil, som fleire har vore inne på – dersom Troms skal kutta sitt budsjett med 183 mill. kr, eller skal slita med dette inn i neste år – bety nedlegging av skular, det vil bety null satsing på kollektiv, det vil bety null grus på fylkesvegane, som allereie manglar grus, og det vil bli redusert innsats for kulturen. Og dette er ein situasjon der ein kan lura på om ein ønskjer styrt avvikling av fylkeskommunane, fordi dei vil sitja igjen med så store underskott at dei ikkje vil klara satsinga. Så litt til det som går på tiltak for våre tunge rusmiddelmisbrukarar. I Venstre kjem me til å støtta Høgre sitt forslag om at det blir avsett 200 mill. kr. Og eg viser då til innlegg frå representanten Erna Solberg, som eg synest var svært bra. Her er det store utfordringar for Kommune-Noreg for å samordna og samarbeida om innsatsen for våre tunge rusmiddelmisbrukarar. Ein treng ekstramidlar, ein treng endra kriterium, og ein treng ei styrking på den sosiale sektoren. Eg synest det er synd at Høgre ikkje var med og sikra fleirtal i revidert nasjonalbudsjett, slik at vi kunne få inn 45 mill. kr ekstra, sjølv om Høgre og Venstre er samde om at ein vil setja av 20 mill. kr til butiltak. Men her står ein overfor store utfordringar. I Venstre trur me at kommunepolitikarane våre og Kommune-Noreg ønskjer å gjennomføra oppgåvene sine på best mogleg måte, men me får veldig mange innspel på at det er kjempeproblematisk med alle dei pålegga som me har lagt på dei. Eg er veldig glad for det arbeidet som er sett i gang med å redusera rapporteringskrav, øyremerking og alle desse tiltaka. Men før ein på ein måte ser resultatet av alt dette, må faktisk kommunane våre få fleire midlar. Så har eg til slutt lyst til å gi ei stemmeforklaring på vegner av Venstre. Me kjem til å støtta forslaga nr. 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 12, 13, 14, 16, 20, 21, 31 og 45.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Det bør ikke være noen tvil om at kommunene skal legge til rette for etablering av bedrifter og arbeidsplasser. Fremskrittspartiet mener at deler av inntektene av bedriftsbeskatningen på ny må tilfalle kommunene, slik at kommunene i større grad blir tjent med at bedrifter etablerer seg. En tilbakeføring av selskapsskatten til kommunene vil bidra til å gi kommunene et sterkt incitament til å arbeide med næringsutvikling, og det vil være en ekstra motivasjon for næringsutvikling dersom kommunene får merke sammenhengen mellom økt næringsutvikling og økte inntekter. Det er viktig at det kommunale selvstyret styrkes. Kommunene må ha mulighet til selv å ha kontroll over sine inntekter og sine utgifter og til å organisere sine tilbud på den måten de mener innbyggerne har størst utbytte av. Samtidig må grunnleggende velferdsgoder som helse- og sosialtjenester og utdanning sikres befolkningen, uavhengig av kommunal økonomi for øvrig. Det kan gjøres ved at disse grunnleggende tjenestene stykkprisfinansieres av staten, som overtar det finansielle ansvaret for dem. Kommunene har fortsatt behov for ekstra hjelp til å finansiere en utbygging innen omsorgssektoren. Det er et stort behov for å bygge flere sykehjemsplasser, fordi det i de senere år er blitt fokusert mest på bygging av omsorgsboliger, noe som innebærer at det ikke er blitt bygd nok sykehjemsplasser. Kostnaden ved å bygge sykehjemsplasser har økt betraktelig de senere år, noe som har ført til at statlige tilskudd ikke er tilstrekkelig til å dekke de utgiftene som kommunene har ved en slik utbygging. Derfor er det viktig at den statlige tilskuddssatsen til bygging av sykehjemsplasser økes med 300 000 kr pr. plass, et forslag som Fremskrittspartiet står alene om. I en replikkveksling mellom Lodve Solholm fra Fremskrittspartiet og Kristelig Folkepartis Ivar Østberg viste Østberg til en artikkel i avisen Nordlys, der det fremkom at i løpet av ti år har en flybillett tur-retur Tromsø–Oslo økt med 75 pst., og at kun 10 pst. av denne økningen skyldes økte avgifter. Dette er fullstendig feil. Dersom representanten Østberg hadde giddet å lese hele artikkelen, fremkom det der at 10 pst. av økningen skyldes gebyr. Videre fremkom det at dersom en ser bort fra skatter og avgifter, har en fullprisbillett gått opp 65 pst. de siste ti årene. Det er et faktum at skatter og avgifter utgjør en betydelig del av billettsummen. Norge ligger helt i verdenstoppen når det gjelder avgifter på flybilletter. I snitt går 34 pst. av billettprisen til statskassen. I Europa ligger tilsvarende på mellom 15 pst. og 20 pst.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-06-14:
Ivar Østberg sa i en replikk da vi hadde en liten diskusjon om flyprisene mellom Oslo og Tromsø, at Fremskrittspartiet «sprer myter». Det er selvfølgelig mange måter en myte kan oppstå på. Jeg kan referere litt av det som står i avisen Nordlys den 7. juni: «Kun ti prosent av prisøkningen kommer av gebyrer» – ikke avgifter. Det står «avgifter» i brødteksten, og hvis man leser hele artikkelen, er det mulig at man skjønner at skatte- og avgiftsnivået på flypriser er avgjørende. La meg få lov til sitere litt til fra den samme artikkelen: «Norge ligger helt på toppen når det gjelder avgifter på flybilletter. I snitt går 34 prosent av billettprisen til statskassen i Norge. I Europa ligger tilsvarende nivå på mellom 15 og 20 prosent.» Og videre: «Og staten skal ha sitt; seteavgift, billettavgift og miljøavgift. I tillegg skal staten ha både merverdiavgift og investeringsavgift samt avgifter de tar inn for salg av mat, utstyr og drivstoff. Totalt betalte SAS drøyt 2,4 milliarder kroner i avgifter ut av sine passasjerinntekter på drøyt 7,7 milliarder i Norge i 1999.» Dette forteller vel med all tydelighet at det er skatter og avgifter som forårsaker de høye billettprisene mellom nord og sør i landet. Dersom Kristelig Folkeparti og representanten Ivar Østberg virkelig ønsker lavere billettpriser, må de være med og sørge for det når vi behandler budsjettet her på Stortinget. Så har jeg lyst til å kommentere litt av det Bendiks H. Arnesen var inne på når det gjelder Nord-Norge-tilskuddet og kriteriene for at man har det. Vi mener at man ikke bør ha et slikt tilskudd, og ønsker å avvikle det. Vi ser ingen grunn til at man skal ha en konkurransevridning mellom landsdelene ut fra de kriteriene som Bendiks H. Arnesen var inne på. Vi ønsker lavere skatter og avgifter for at man skal kunne ivareta den verdiskaping som skjer ute i distriktene, og satse mer på samferdsel og tiltak som kan gjøre at næringslivet kan blomstre også i den delen av landet. Det er jo slik at når Tromsø Idrettslag spiller fotball oppe i Tromsø, så starter de på akkurat den samme poengsummen som de andre lagene i eliteserien gjør. Av og til kunne man kanskje ønske at de hadde noen poeng ekstra, men vi liker å konkurrere på like vilkår. Det samme bør jo også få lov å gjelde for kommunene, fylkene og næringslivet for øvrig. Hvis Bendiks H. Arnesen har lyst til å hjelpe næringslivet og kommunene i Nord-Norge, er jo det viktigste å sørge for lavere skatter og avgifter, og framfor alt redusere prisen på diesel og bensin.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Jeg har et spørsmål angående forslag nr. 2, som er fremmet av Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Dette er et forslag som går igjen, jeg tror det har vært fremmet i hvert fall to ganger tidligere og nå fremmes en tredje gang. Det er neppe tilfeldig, det er jo valg i år. I de lokale mediene i Aust-Agder – og der ligger jo Arendal – antydes det at Arendal har et krav på 75 mill. kr. Det er klart at slikt gjør seg i en valgkamp. Etter det jeg har lest av innstillingen, har ingen av disse partiene flere skjønnsmidler enn det Arbeiderpartiet og Høyre har. Jeg oppfatter det slik at disse eventuelle rettmessige tildelinger som kommunene skal ha, må tas innenfor den rammen som er. I forslaget står det riktignok «ekstraordinære skjønnsmidler», men det ligger ingen ekstraordinære skjønnsmidler i det, slik jeg leser det. Jeg vil gjerne stille representanten Torbjørn Andersen spørsmålet, siden han er representant fra Aust-Agder og sitter i kommunalkomiteen, om det er slik at min oppfatning er riktig, at de skjønnsmidlene som Arendal får tildelt, vil gå ut over de andre kommunene i fylket, eller er det skjulte penger som jeg ikke har greid å finne i denne innstillingen? Jeg vil gjerne ha en forklaring på det. Og mener representanten Andersen at det prinsipielt er en riktig måte å gå fram på, at et vedtak skal ha tilbakevirkende kraft? Disse kommunesammenslåingene skjedde så vidt jeg husker, for ti år siden. Det jeg heller ikke kan skjønne – og det vil jeg gjerne også ha en forklaring på – er om dette beløpet på 75 mill. kr er riktig. Så vidt jeg husker, overstyrte kommunalkomiteen fylkesmannen i fjor og tildelte 10 mill. kr. Så jeg vil gjerne ha en forklaring på dette forslaget. Jeg synes det lukter litt valgkamp av dette. Jeg synes at en bør spille med åpne kort. La meg iallfall få en forklaring av representanten Andersen på om dette vil gå ut over de andre kommunene i fylket. Jeg håper å få et svar.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-06-14:
Jeg tar ordet først og fremst fordi jeg er heftig frustrert og indignert. Jeg kunne brukt flere folkelige, men kanskje ikke parlamentariske uttrykk, men jeg skal ikke gjøre det. Jeg er veldig frustrert over bl.a. saksordføreren, representanten Odd Eriksen, som sier bla, bla om det som her behandles. Jeg synes det er alvorlig. Det er greit nok at det fra denne talerstol bedrives en masse prestisje og formalitetsrytteri i forhold til hva som er sagt og gjort i fjor og årene før det, og hvordan innretninger på bevilgninger og bruk av virkemidler skal være og ikke være. Men det dette først og fremst dreier seg om, er hva vi skal ha av ressurser for å drive tjenesteyting for dem som trenger det, og som trenger det mest. Det gjelder bl.a. de som er syke og har behov for omsorg. I den sammenheng er kommuneøkonomien meget viktig, både for primærkommunene og for fylkeskommunene. Her ligger det forslag som noen kaller for overbud – det får nå så være – men jeg har ikke sett noen forslag som er oppimot heller. Det ligger forslag om å øke de frie inntektene. Det ligger forslag om å slette den fylkeskommunale gjelden som er i form av underskudd, og det ligger også et forslag om gjeldssanering i forhold til å rette opp den økonomiske balansen i kommunene. Hadde disse forslagene blitt vedtatt, ville det hatt betydning for den situasjonen som mange har vært inne på nå. Oppgjøret i forbindelse med statlige helseforetak er avgjort av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, og viser at det vil bli meget mangelfullt og håpløst. Det får den konsekvensen, som det er sagt her, at skoler, fylkesveier, kultur, næringsutvikling osv. kommer til å bli meget skadelidende i neste omgang. Men det som er verst og mest prekært nå, er hva som skjer med helsevesenet vårt dette siste halvåret. Og når disse forslagene som jeg har referert til nå, blir nedstemt, mener jeg at det burde ha konsekvenser for hva vi gjør i morgen i forhold til revidert nasjonalbudsjett. Thorbjørn Jagland har i en annen sammenheng sagt at noe svært alvorlig kan skje – noe svært alvorlig kan skje med helsevesenet vårt dette siste halve året hvis vi ikke gjør noe nå. Fylkeskommunene ser seg nødt til å kutte dramatisk. Senest i går fikk vi brev fra Troms fylkeskommune, som viser til enorme underskudd, og som konkluderer med at sykehuset må stenge 50 pst. av alle tilgjengelige senger i en tremånedersperiode. Fra Sør-Trøndelag har vi fått beskjed om noe av det samme. Røros Sykehus skal stenges og nedlegges. Det samme gjelder arbeidsmedisinsk avdeling, som har stor betydning for bl.a. forebyggende helsearbeid, ikke minst innenfor arbeidslivet. Hvis vi tenker på hva vi har diskutert i forbindelse med Sandman-utvalget, og hvordan vi skal kunne spare inn penger i helsesektoren, er det nettopp på forebyggende arbeid. Dette er meget dramatisk. Vi må fortsatt ri prestisje her, men jeg tror at vi undergraver politiske roller og politikkens omdømme ute i befolkningen. De er først og fremst opptatt av at vi opptrer slik at det er et tjenestetilbud som er funksjonelt, og at hjelpen er der når den trengs.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Nord-Norge-tilskuddet er et viktig element i Arbeiderpartiets distrikts- og regionalpolitikk. Dette tilskuddet til kommuner og fylkeskommuner i Nord-Norge ble etablert bl.a. for å dekke noen av de merkostnadene som følger av store avstander, klima, mørketid osv. Avstanden mellom forskjellige funksjoner som følge av spredt bosetting koster mye, men jeg registrerer at dette ikke oppfattes av alle. Eksempelvis har jeg hørt argumenter som f.eks. at den nordlige landsdel har bedre legedekning enn landet ellers. Det er altså bare hoder som telles, og ikke kilometer. Slike utsagn viser at det med avstander er vanskelig å forstå. Jeg har merket meg at Fremskrittspartiet også i år går inn for å avvikle Nord-Norge-tilskuddet, men i en noe penere innpakning enn i fjor. I fjor sa Fremskrittspartiet at de ville avvikle Nord-Norge-tilskuddet for å påskynde fraflyttingen fra mindre steder. De ville ha større og mer slagkraftige enheter, var begrunnelsen. Sist mandag behandlet Stortinget meldingen om distrikts- og regionalpolitikken, og i den forbindelse brukte Fremskrittspartiet begrep som «perifere strøk». Hva Fremskrittspartiet egentlig mener med «perifere strøk» i denne sammenheng, er jeg ennå usikker på, men representanten Torbjørn Andersen klargjorde i alle fall at Tromsø by ikke kom inn under begrepet. Men det virket som om han var noe i tvil om også det. Vi kan alle konstatere at Fremskrittspartiet ikke har mye til overs for distriktene i dette landet. Ser ikke Fremskrittspartiet betydningen av den enorme verdiskapingen og det potensialet som er i distriktene? Ser ikke partiet den kvaliteten som ligger i distriktenes gode bomiljø og gode oppvekstvilkår for barna? Ser ikke Fremskrittspartiet at det å opprettholde bosetting og virksomhet i distriktene er av den største betydning også for byenes eksistens? Kort sagt: Hva er det som gjør at Fremskrittspartiet har et slikt negativt syn på Bygde-Norge? Jeg registrerer at Høyre omtaler Nord-Norge-tilskuddet som en «konstruksjon som primært er politisk bestemt». Jeg registrerer også at Høyre ikke er med på forslaget om å prisjustere Nord-Norge-tilskuddet, men i stedet vil legge dette viktige tilskuddet for Nord-Norges kommuner inn i de samlede rammene og spre dette til alle kommuner i landet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-11-16:
På vegne av stortingsrepresentant Harald T. Nesvik og meg selv legger jeg frem forslag om lov og endring i lov av 2. juli 1999 nr. 63 om pasientrettigheter, pasientrettighetsloven – lovfestet rett til behandling.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-14:
Jeg vil fremme et forslag på vegne av Ågot Valle og meg selv om en bevilgning til ivaretakelse av Ivo Caprinos filmer.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-02-14:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren. Så langt har statsministeren og utenriksministeren uttalt seg noe ulikt i spørsmålet om norsk medlemskap i Den europeiske union og om en mulig søknad. Etter debatten i tilknytning til statsministerens redegjørelse i går er situasjonen noe mer avklart. Nå er det slik at både statsministeren og utenriksminister og partileder Thorbjørn Jagland sier at norsk søknad om medlemskap ikke er utelukket i neste stortingsperiode. Utenriksministeren har endog sagt at til og med en folkeavstemning om dette spørsmålet ikke kan utelukkes i kommende periode, og dette ble også bekreftet av statsministeren i går. Men samtidig sier statsministeren at de som ønsker en debatt om dette før valget, ikke vil møte Arbeiderpartiet – «de vil ikke møte oss». Og mitt spørsmål til utenriksministeren blir derfor: Er Arbeiderpartiets strategi at en skal åpne for medlemskap i kommende periode, men at en ikke ønsker å delta i en debatt om dette spørsmålet foran valget?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-02-14:
Jeg takker utenriksministeren for svaret, og tar til etterretning at han for sin del ikkeønsker å legge lokk på denne debatten, som også inkluderer spørsmålet om medlemskap. Jeg går ut fra at utenriksministeren er enig i at vi må ha en debatt som går forut for et valg, hvor de representanter som kan komme til å ta stilling til dette spørsmålet i neste periode, skal velges, og jeg tar langt på veg det svaret han gav, som en bekreftelse på at utenriksministeren for sin del gjerne ønsker en slik debatt velkommen.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-02-14:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Ifølge Handlingsplanen for menneskerettigheter skal det etableres et pilotprosjekt for overvåking, rapportering og verifisering av næringslivets overholdelse av menneskerettighetene internasjonalt. Ordningen skal baseres på frivillighet. Når blir pilotprosjektet opprettet, og hvordan vil det bli organisert?»
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-02-14:
Jeg takker for svaret. Jeg er enig med utenriksministeren i at store deler av norsk næringsliv er seg sitt ansvar bevisst når det gjelder dette med etikk, særlig knyttet til menneskerettigheter. Næringslivet og de organisasjoner en har i næringslivet, er positive til at det blir satt fokus på det. Cirka halvparten av NHOs medlemsbedrifter utarbeider nå etiske retningslinjer for sine bedrifter, og en undersøkelse viser faktisk at ¾ av næringslivets sjefer mener at etikk og butikk egentlig hører sammen. Jeg er glad for at Regjeringen er kommet i gang med dette arbeidet, men når jeg konkret spurte når dette kunne bli realisert, og når dette ville bli satt i gang, fikk jeg vel egentlig ikke noe konkret svar på det. Så mitt avslutningsspørsmål er om utenriksministeren kan være mer konkret når det gjelder ambisjonene for når dette kan etableres.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-02-14:
Jeg registrerer at utenriksministeren mener at det jeg har spurt om, vil bli iverksatt umiddelbart, og da får oppfølgingen vise hva som ligger i begrepet «umiddelbart» i utenriksministerens ordforråd.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Det vil framgå av den meldingen som Regjeringen har sendt til Stortinget om Norges rolle i forhold til Europa, at vi absolutt ønsker en debatt, og det er høyst påkrevd at vi har det. Vi mener også at det er høyst påkrevet at vi har en viss handlefrihet når det gjelder dette spørsmålet i forhold til den utvikling vi ser ute i Europa, ved at EU kan komme til å bli utvidet til 27 medlemmer, det er en prosess på gang i Sveits, det samme i Island, og da synes ikke vi det er ansvarlig utenrikspolitikk å si at her skal vi ikke ha noen analyse av dette spørsmålet, her skal vi ikke ha noen form for debatt. Så dette kan man ta helt med ro. Alle partier får mulighet til å formulere seg skriftlig i Stortinget i forbindelse med behandlingen av denne stortingsmeldingen, og da vil det selvfølgelig også bli en omfattende debatt om alle sider ved Norges forhold til EU. Jeg har i grunnen ikke noe mer å si om det. Jeg gleder meg til debatten med dem som mener at vi absolutt ikke skal ha noen form for handlefrihet i dette spørsmålet de neste fire årene.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg er av den grunnleggende oppfatning at alle vesentlige spørsmål bør behandles i en valgkamp. Hva skal man ellers ha valg til her i landet hvis man ikke skal legge fram store politiske spørsmål for folket i valg? Men så er det et annet spørsmål, og det er at hver eneste gang EU-saken har vært oppe, har den blitt gjenstand for en folkeavstemning. Så det er ikke Stortingets sammensetning som er avgjørende for Norges forhold til EU, det er hva folket i direkte valg mener. Men selvfølgelig vil stortingsvalget dreie seg om hvorvidt Stortinget skal ha handlefrihet til eventuelt å sette i gang en analyse av dette spørsmålet på nytt i neste stortingsperiode. Der kommer det selvfølgelig til å være avgjørende hvordan Stortingets sammensetning vil være. Men til sjuende og sist er det folket i valg som vil avgjøre dette spørsmålet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg tror det er nødvendig å holde en viss orden på kortene her. Når Djupedal nå sier at hele saken er uforståelig, må jeg avvise det. Saken er den at EU har en tidsplan som går ut på at det kan komme medlemskapsavtaler med en lang rekke land midt i neste stortingsperiode, og man vil kunne få nye medlemskapsavtaler med enda flere land litt lenger fram, slik at EU kan komme til å bli utvidet til å dreie seg om nesten hele Europa – at EU faktisk kan komme til å grense til Midtøsten i sør, til Svartehavet, Russland – og kanskje Norge. Det er klart at dette må vi forholde oss til, og det eneste Arbeiderpartiet har gått inn for, er at hvis dette skjer, bør vi ha en mulighet til å sette oss ned og analysere denne situasjonen i Regjeringen og i Stortinget og spørre oss selv: Hva skal Norge gjøre i denne situasjonen? Og så får hele den politiske prosessen avgjøre om man da skal gå fram med en ny søknad. Men det jeg forstår andre mener, er at man overhodet ikke skal forholde seg til det, og det mener vi ikke er en ansvarlig utenrikspolitikk.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Det ligger i kortene at det tidspunktet som Bondevik nevner, er det mest sannsynlige. Men nettopp derfor må jo hele det politiske Norge være forberedt på å gå igjennom og analysere denne situasjonen, slik at man eventuelt kan bringe denne saken fram på en fornuftig og grundig måte. Det er det Arbeiderpartiet går inn for. Alt vil avhenge av den tidsplanen EU har, og hvordan dette vil bli gjennomført. Mye vil avhenge av hva det norske folk på ny vil tenke. Vi kan ikke stå her nå og vedta at det ikke vil bli noen endringer. Hvis det blir et sterkt ønske fra et flertall her i Norge om at vi på ny skal reise saken, må vi være åpne for det. Jeg synes ikke vi nå i dag skal vedta at dette ikke kommer til å skje. Vi må altså ha en åpenhet for hva neste stortingsperiode kan komme til å bringe på grunn av at rammebetingelsene endrer seg. Når det gjelder en ny folkeavstemning, har jeg lyst til å svare at det synes jeg prosessen bør kunne avklare, og det bør være enighet om dette blant de politiske partiene.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg vil gjenta at jeg synes det ikke bare er viktig, men faktisk helt avgjørende i et demokrati at store spørsmål legges fram for folket når vi har stortingsvalg. Alle partier må da vise sine kort i alle viktige saker. Det har Arbeiderpartiet gjort gjennom sitt vedtak på landsmøtet, og vi går til valg på at vi skal ha handlefrihet til å sette i gang en analyse av hva den store utvidelsen av EU vil bety for Norge. Jeg konstaterer at andre partier mener at vi ikke skal ha det, at ingenting skjer, og at vi i de politiske miljøene bare skal sitte stille og se på det. Det er ikke ansvarlig politikk. Når det gjelder hva slags folkeavstemning vi skal ha før vi sender søknad, eventuelt hvordan dette skal skje, synes jeg det skal være gjenstand for en grundig debatt og prosess mellom de politiske partiene, slik at det blir enighet om prosedyrene. Det har det vært tidligere, og det bør det bli også neste gang.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg har notert meg at det er mange protester og mange synspunkter på det. Dette vil selvfølgelig Utenriksdepartementet ta med i sluttvurderingen av saken. Jeg kan ikke si noe mer om det, men vi tar selvfølgelig det som kommer inn på vårt bord, svært alvorlig. Jeg er helt enig med Jan Petersen i at vi bør søke å opprettholde en sterk utenrikstjeneste, og dette generalkonsulatet inngår selvfølgelig i den totalvurderingen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg kan ikke annet enn å si at jeg er glad for at Jan Petersen er glad for mitt svar. De to sakene han nevnte er to forskjellige saker, som har med forskjellige forhold å gjøre. Men som sagt, Utenriksdepartementet tar selvfølgelig alle de innspill og synspunkter som kommer, alvorlig.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
La meg først få si at jeg ser etableringen av Attac i land etter land som et utrolig positivt tiltak. Jeg personlig har uttalt meg for det som var opprinnelsen til denne organisasjonen, nemlig en skatt på valutatransaksjoner, lenge før Attac ble etablert. Jeg har bl.a. tatt til orde for det her i Stortinget lenge før organisasjonen ble etablert, og Arbeiderpartiet har jobbet for dette internasjonalt i mange, mange år. Det vil vi fortsette med, og vi ser derfor etableringen av Attac som en viktig støttespiller for det arbeidet som vi gjør. Jeg kan bare svare konkret på det spørsmålet som kom, at Arbeiderpartiet og Regjeringen er for at det blir lagt en slik skatt på valutatransaksjoner, slik at man kan jevne ut disse store spekulasjonsbølgene og gjennom det også få inn penger som kan finansiere opp FN-systemet, og som også kan bidra til en utjevning i verden til beste for de fattige landene.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Det som var til behandling her i 1998, var ikke spørsmålet om internasjonal valutaavgift, det var spørsmålet om en avgift på norske valutatransaksjoner, og det er noe ganske annet. Vi er ikke for nasjonale tiltak, fordi det bare vil føre til problemer i vår egen økonomi, og det hjelper ikke på det store spekulasjonsproblemet som Djupedal her snakket om. Men vi er helt for at vi skal ha en internasjonal valutatransaksjonsskatt. Det har vi tatt til orde for lenge før1998. Jeg har tatt til orde for det i internasjonale fora. Jeg reiste spørsmålet bl.a. på Den sosialistiske internasjonales kongress som var nettopp i FN-bygningen for mange år siden. Da var Arbeiderpartiet et av de få partiene som tok til orde for det. Vi har arbeidet for det i andre fora, og spørsmålet er: Hvordan skal vi få bevegelse i det? Da vil jeg gjøre oppmerksom på at vi har to partnere. Den ene er EU, som har gått inn for det, den andre er Canada, som har gått inn for det. Vi arbeider sammen med disse og andre i alle relevante internasjonale fora for å få bevegelse i denne saken.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Sikkerhetsrådet behandler ikke slike spørsmål. Sikkerhetsrådet forholder seg til mandatet i FN-pakten, men noen har tatt til orde for at FN enten bør etablere et økonomisk sikkerhetsråd, som det kan være mange grunner til, eller utvide mandatet til Sikkerhetsrådet til også å dreie seg om økonomiske sikkerhetsspørsmål. Men vår plass i Sikkerhetsrådet gir også mulighet til en forsterket dialog med de landene som spiller en stor rolle, også på dette området. Og i den forbindelse er selvfølgelig vår plass i Sikkerhetsrådet viktig. Så vi arbeider aktivt for dette spørsmålet, men jeg må jo si at det er ikke veldig stor støtte fra store aktører rundt omkring i verden. Men vi har støtte fra EU, og vi har støtte fra Canada.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Det vi diskuterte på møtet i Washington – ett av punktene iallfall – var nettopp hvordan man nå skal forsterke sanksjonene i forhold til det som var formålet, nemlig å hindre Saddam Hussein i å produsere masseødeleggelsesvåpen, samtidig som man kan lette på den humanitære situasjonen i Irak. Norge har fremmet en del konkrete synspunkter og forslag på bakgrunn av det arbeidet vi har gjort nå i en måned i FNs sanksjonskomite overfor Irak, og det har vakt stor interesse i mange hovedsteder. Vi har godt håp om at man kan klare å få til et regime som vil være i stand til å nå de to målene som jeg her nevnte. Men det er veldig viktig at man gjør det på en slik måte at Saddam Hussein ikke kan innkassere en seier, men tvert imot at man kan holde presset på Saddam Hussein, slik at han ikke får mulighet til å produsere masseødeleggelsesvåpen og må etterkomme kravet fra FN om å slippe våpeninspektører inn i Irak for å påse dette.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Vi er i en prosess med andre land i Sikkerhetsrådet om dette, og vi har altså lagt på bordet en del erfaringer vi har gjort som leder av sanksjonskomiteen, og også visse synspunkter på og ideer til hvordan man kan endre på praksisen. Men jeg finner det ikke klokt å gå inn i dette nå, for det er veldig viktig at vi har en prosess med de andre, særlig de faste medlemmene av Sikkerhetsrådet, som vi må ha med oss. Jeg vil imidlertid gjerne orientere Stortinget om det når vi ser utfallet av den prosessen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg sa i Stortinget i går, og kan gjerne gjenta det her, at jeg tror representanten Rugtvedt har et forståelsesproblem. Det er ikke snakk om å heve spesielle sanksjoner, det er snakk om å endre praksis på de sanksjonene som man har. Det er det vi diskuterer. Det er ingen i Sikkerhetsrådet som går inn for å heve sanksjoner. Alle de fem faste medlemmer er enige om at det var riktig å iverksette sanksjonene, og at man bør holde på sanksjonene, men det er nå en diskusjon og en prosess på hvordan man eventuelt kan endre praksisen på det regimet som vi faktisk har. Hvis representanten Rugtvedt kunne være med på å forklare dette, vil det muligens bli noe lettere for mange i dette spørsmålet. Jeg synes at kommunikasjonsproblemet er større for dem som driver denne debatten på det grunnlag, fordi man veldig lett kan komme til å løpe Saddam Husseins ærend, som nettopp er å skyve barn og kvinner foran seg for å få hevet sanksjonene som man her snakker om.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg kan bare si at det møtet vi hadde med Colin Powell, var svært oppmuntrende sett fra norsk side. Jeg er helt overbevist om at USA har det samme mål som oss, nemlig å innrette praktiseringen av dette slik at man kan hindre Saddam Hussein i å produsere masseødeleggelsesvåpen, men samtidig bedre den humanitære situasjonen i landet. Det har jo Colin Powell også sagt offentlig at han vil gjøre, ved at han sa at han vil «reenergize sanctions», og det ble definert slik for meg som jeg nå sa. Så vi har en veldig positiv dialog, og Norge har på bakgrunn av de erfaringene vi har gjort i sanksjonskomiteen, lagt på bordet våre erfaringer og synspunkter på hvordan man kan endre dette, og dette har blitt veldig positivt mottatt av amerikanerne og andre.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Først vil jeg gjøre oppmerksom på at FNs verdenskonferanse mot rasisme skal holdes i Sør-Afrika høsten 2001. Som innspill til denne verdenskonferansen holdes det regionale forberedende konferanser. For Europa ble denne avholdt i regi av Europarådet 15.–16. oktober i fjor. Asia vil som den siste region holde sin forberedende konferanse i Teheran 19.–21. februar i år. Hver av de regionale konferansene vil utarbeide en erklæring som legges til grunn for sluttdokumentet som skal vedtas på verdenskonferansen i Sør-Afrika i september. Erklæringen fra Europa-konferansen som stortingsrepresentant Dørum viser til, er først og fremst en del av forberedelsene til denne verdenskonferansen. Men den inngår samtidig i det løpende arbeidet mot rasisme og diskriminering i Norge. Kommunal- og regionaldepartementet er tillagt et særlig ansvar for å følge opp erklæringen, herunder utarbeidelsen av en ny norsk handlingsplan mot rasisme og diskriminering. Det forberedende arbeid til Verdenskonferansen mot rasisme ledes av Utenriksdepartementet. Vi har opprettet en nasjonal forberedelseskomite samt et bredt sammensatt arbeidsutvalg med deltakelse fra bl.a. Antirasistisk Senter og Senter mot etnisk diskriminering. Vi anser det som riktig å trekke med de frivillige organisasjonene i dette arbeidet. Norge tar sikte på å spille en aktiv rolle på verdenskonferansen og bereder grunnen til dette gjennom bl.a. en aktiv nasjonal menneskerettighetspolitikk. Når vi likevel ikke har tatt endelig stilling til spørsmålet om undertegning av protokoll nr. 12 til Den europeiske menneskerettighetskonvensjon, skyldes dette behovet for en grundig gjennomgang av de forpliktelser dette vil innebære. Protokollen gjelder diskriminering på ulike grunnlag, ikke bare rasediskriminering, og kan tenkes å få betydning på en rekke samfunnsområder i Norge. Regjeringen vil forsikre seg om at vi etterlever de internasjonale forpliktelser vi påtar oss, fullt ut før protokollen undertegnes. For øvrig har Sør-Afrika uttrykt et ønske om en tett politisk kontakt med Norge under forberedelsene av den store internasjonale rasediskrimineringskonferansen. Fra sørafrikansk side legger man stor vekt på denne konferansen, ikke minst på bakgrunn av landets nyere historie.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Det er en god norsk tradisjon at det vi stemmer for i utlandet, det gjennomfører vi i Norge. Det er grunnen til det som jeg sa, og som jeg er glad for at Dørum uttrykte forståelse for, nemlig at vi først må se gjennom alle våre lover og regler og hvilken virkning protokoll nr. 12 får for dette. Når det gjelder hvordan vi skal følge opp, er det det samme prinsippet. Vi følger opp alt vi stemmer for, og jeg mener at vi har et godt arbeid på gang som er bredt politisk forankret, som er forankret i frivillige organisasjoner. Jeg har lyst til å si at jeg tror det er viktig at man ikke her lager kunstige skillelinjer. Skillelinjene går mellom dem som faktisk ikke er villige til å arbeide mot rasisme, eller endog nører opp under rasisme, og alle de andre som står på den motsatte siden. Det å prøve å lage kunstige skillelinjer på den ene siden av denne delestreken, synes jeg ikke tjener dette arbeidet i det hele tatt.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Det siste er jeg helt enig i, men jeg mener at sosialministeren har en klar holdning til det. Hun har bl.a. bedt om en dialog med Oslo kommune om akkurat dette spørsmålet, så det skal vi også følge opp.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg er litt forundret over at Steensnæs her kan si at aktivitetene ligger i fremtiden. Jeg reiser til Tyrkia i morgen. Det er bl.a. menneskerettigheter som står på dagsordenen. Jeg redegjorde for at statssekretær Johansen snart reiser til Indonesia for å starte en dialog med Indonesia. Jeg refererte til at vi har fått i gang igjen dialogen med Cuba, etter at de brøt den på grunn av vår stemmegivning i Menneskerettighetskommisjonen i Genève. Hvis poenget er å bevise at vi gjør mindre enn den forrige regjering, og hvis man går gjennom hva den gjorde på disse områdene, vil man ikke på noen som helst måte kunne komme til at det var noe mer enn det som vi driver med. For øvrig var det jo Brundtland-regjeringen, som var en arbeiderpartiregjering, som satte i gang den første menneskerettighetsdialogen med Kina. Jeg er glad for at den ble fulgt opp av senere regjeringer. Når det gjelder Utenriksdepartementet, vil jeg bare si at det er en tilbøyelighet som mange mennesker har, til å mene at det man selv gjorde, er mye bedre enn det etterkommerne gjør, men jeg mener at vi har vel så stor kraft i dette arbeidet på den måten det er organisert på nå.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg konstaterer at Steensnæs mener at «i morgen» er i fremtiden. Jeg har en reise til Tyrkia i morgen, der menneskerettigheter står på dagsordenen. Statssekretær Johansen reiser om noen få dager til Indonesia for å sette i gang en dialog med dem. Vi har fått i gang en dialog med Cuba. Når det gjelder Kina, gjør vi nøyaktig det samme som den forrige regjeringen gjorde, og vi vil gjerne forsterke det arbeidet på bakgrunn av den rapporten som har kommet. Men for øvrig trenger vi ikke en slik rapport for å ta opp disse spørsmålene med kinesiske myndigheter. Vi vet at det har vært brudd på menneskerettigheter i Kina gjennom svært mange år. Vi kjenner til det som kommer i et senere spørsmål, nemlig hva man slår ned på i forhold til Falun Gong, som er tatt opp. Så jeg mener at dette forsøket på kjør som man setter i gang, ikke har noe grunnlag i virkeligheten. Men det har kanskje grunnlag i at man mener at det man selv gjorde, var helt annerledes enn det som gjøres nå. Men det er en oppfølging som det er bred enighet om her i Stortinget, og også var da vi diskuterte saken i plenum.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Religions- og trosfriheten utgjør en helt sentral del av menneskerettighetene. Kinas brudd på disse rettighetene, herunder forfølgelse av tilhengere av Falun Gong-bevegelsen, er derfor tatt opp med kinesiske myndigheter ved en rekke anledninger. Til tross for at den kinesiske grunnloven garanterer religionsfrihet, er religionsutøvelsen fortsatt underlagt sterke begrensninger. Dette rammer Falun Gong, men også muslimer, kristne og ikke minst den tibetanske minoriteten i Kina. Religions- og trosfriheten er et hovedtema i den norsk-kinesiske menneskerettighetsdialogen. Denne dialogen har bidratt til å fokusere på sensitive menneskerettighetsspørsmål. I løpet av de senere år har vi sett fremgang på flere viktige områder. Dessverre har ikke dette vært tilfellet med hensyn til tros- og religionsfriheten, der vi tvert imot har registrert beklagelige tilbakeslag. Kampanjen mot Falun Gong er en av de mest omfattende i Kina siden massakren på Den himmelske freds plass i 1989. Bare få dager etter at Falun Gong-bevegelsen ble forbudt i 1999, protesterte Norge overfor kinesiske myndigheter. Jeg kan her skyte inn at jeg var i Kina på et besøk som leder av Arbeiderpartiets stortingsgruppe og leder av partiet. Da de første anslag mot Falun Gong kom – som var før 1999 – tok jeg det straks opp. Jeg var akkurat på det tidspunktet i Kina, og tok det opp med kinesiske ledere. Jeg tok det altså opp før den formelle norske protesten kom, og vi har fulgt det opp senere. Vi har også ved en rekke senere anledninger tatt opp forfølgelsen og fengslingen av Falun Gong-medlemmer både gjennom vår menneskerettighetsdialog og på annen måte. Det vil vi fortsette med inntil Kina etterlever de menneskerettighetsforpliktelser landet har påtatt seg.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Som jeg redegjorde for, tok jeg dette spørsmålet opp med kinesiske myndigheter før protesten kom fra den regjeringen som Frafjord Johnson var medlem av – da i egenskap av parlamentarisk leder og leder for Arbeiderpartiet. Og vi har tatt det opp senere, vi har tatt det opp i samtaler som er mellom norske og kinesiske myndigheter. Jeg skal selv på en reise til Kina – datoen er ennå ikke fastsatt, men det blir i løpet av vinteren/våren – og det er selvfølgelig den anledning jeg har til å ta opp dette spørsmålet i full bredde. Men jeg kan forsikre om at vi tar opp dette hele tiden i den dialogen som vi har. Og igjen: Det er nøyaktig det samme som den forrige regjering gjorde. Jeg er glad for at det er kontinuitet i dette spørsmålet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Først vil jeg si at vår dialog med Kina ikke er noe hinder for at vi kan ta opp både dette spørsmålet i våre innlegg der og vår stemmegivning i forhold til resolusjoner. Det spørsmålet vil vi vurdere når vi kommer fram til det tidspunkt da innlegg skal holdes og stemmegivning skal gis, og det er viktig der å se på den lange linje i norsk politikk på dette området. Vi vil selvfølgelig se gjennom hva vi har gjort ved tidligere års anledninger, og jeg har lyst til å understreke igjen: Det er ikke slik at disse spørsmålene har blitt dramatisk endret i løpet av den siste tiden. Det har vært systematiske brudd på menneskerettigheter i Kina hele tiden, og norske myndigheter har tatt opp dette systematisk. Det gjorde regjeringene før Bondevik, det gjorde Bondevik-regjeringen, og vi gjør nøyaktig det samme som Bondevik-regjeringen gjorde, fra denne regjeringens side. Forsøk på å skape et annet inntrykk er etter min oppfatning å prøve å lage politikk på et galt grunnlag.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Som nevnt i svar på tidligere spørsmål, vil Regjeringen aktivt følge opp handlingsplanen for menneskerettighetene. Dette gjelder ikke minst norsk næringslivs overholdelse av menneskerettighetene i sin internasjonale virksomhet. Særlig i land som ikke har så omfattende lovgivning for å beskytte arbeidstakere, påhviler det selskapene et etisk ansvar å bidra til at grunnleggende menneskerettigheter ivaretas. Regjeringen har den klare forventning til norsk næringsliv at de opererer etter de samme etiske prinsipper ute som hjemme. Det er mitt klare inntrykk at de aller fleste norske bedrifter er seg sitt ansvar bevisst og legger stor vekt på menneskerettighetshensyn i sitt arbeid. Mange selskaper har i dag etiske retningslinjer, men det er ikke klart i hvilken grad disse fullt ut etterleves. Dette er bakgrunnen for at det er etablert et samarbeid mellom næringsliv, fagbevegelse, menneskerettighetsorganisasjoner, forskningsmiljøer og norske myndigheter om næringslivets brede samfunnsansvar. I handlingsplanen for menneskerettigheter foreslås et pilotprosjekt for å stimulere utviklingen av mekanismer for frivillig basert rapportering, overvåking og kontroll med at bedriftene følger opp vedtatte etiske retningslinjer. Prosjektet er foreslått lagt til Institutt for menneskerettigheter. Utenriksdepartementet har vært i løpende kontakt med instituttet om dette. Det har imidlertid hele tiden vært forutsetningen at også andre forskningsmiljøer skal kunne delta. Utenriksdepartementet har sagt seg villig til å finansiere prosjektet. ECON Senter for økonomisk analyse har samarbeidet med instituttet med sikte på å legge fram en felles prosjektsøknad. Det har nylig vist seg at de to institusjonene har en ulik tilnærming til prosjektet, og de ble derfor enige om å levere hver sin søknad til Utenriksdepartementet. Slik jeg ser det, vil de to prosjektene utfylle hverandre, og institusjonene vil holde nær kontakt. Utenriksdepartementet har derfor besluttet å gi både ECON og Institutt for menneskerettigheter støtte til de nevnte pro-sjekter. Jeg regner derfor med at de vil starte arbeidet ganske umiddelbart.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg er litt forundret over at man under flere spørsmål her ikke har hørt etter hva jeg sier. I svaret på spørsmålet til Steensnæs ble «i morgen» omdefinert til å være langt inn i fremtiden. Nå har man ikke hørt hva jeg sa om når dette skulle bli iverksatt. Jeg sa «umiddelbart», det var det siste ordet jeg hadde. Jeg regner derfor med at de vil starte arbeidene ganske umiddelbart. Og umiddelbart for meg, det er umiddelbart. Vi har altså fått på plass det Stortinget har sagt man skulle, og da mener jeg at arbeidet er i gang.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Jeg kan konstatere at torsdag, som er i morgen, ikke er langt inn i fremtiden – slik Steensnæs prøvde å gi inntrykk av. Umiddelbart, det er umiddelbart for meg.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-14:
Mye av det Jagland sier, er relativt uforståelig, for det er liten grunn til tro at EU overhodet vil ha muligheten til å innlede omfattende forhandlinger med Norge i neste periode, rett og slett fordi de har mer enn nok med de prosjekter de selv har satt i gang. Jagland ønsker denne muligheten til å si at Norge til enhver tid må ha handlefrihet. To ganger har Norge søkt, og to ganger har det norske folk sagt nei. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Med hvilket mandat kan en norsk forhandling foregå hvis det fremdeles er et splittet folk, det store flertallet av folket fremdeles sier nei, og en regjering tvinger fram at den ønsker å innlede medlemskapsforhandlinger uten noe mandat i folket? Det har vært diskutert om man før man eventuelt innleder en ny forhandlingsrunde med EU en eller annen gang i en fjern framtid, bør ha en folkeavstemning om Norge overhodet skal søke, slik at det eventuelt fins tyngde for dem som måtte ønske at Norge skal inn i EU, og for at man skulle ha et eller annet å bidra med. EU vil selvfølgelig si at Norge har sagt nei to ganger, hvorfor skal vi gi Norge noen særfordeler, hvorfor skal vi gi Norge muligheten til å forhandle fram en avtale som er annerledes enn den andre land har?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-14:
Jeg vil gjerne stille utenriksministeren et spørsmål. I internasjonal økonomi er det nå et tiltakende problem med de uregulerte valutatransaksjoner som går over landegrensene. Disse har nådd det ufattelige nivå på 1 300 milliarder dollar hver dag, og dette er hovedsakelig transaksjoner som ikke er bundet til handel eller investering, men hovedsakelig tjener små marginer på valutakurs eller hva det ellers måtte være. Dette har resultert i at det i Frankrike er startet en organisasjon som heter Attac, som nå også har sin svenske avlegger som en rekke svenske sosialdemokrater har uttalt seg positivt om, der man bl.a. foreslår en rekke konkrete tiltak til hvordan man skal lage noen fartsdumper, helle litt sand i maskineriet for denne pengeflyten. For denne flyten av penger skaper betydelige styringsproblem, som igjen skaper manglende stabilitet i mange land. Vi så det i England, da man presset det engelske pundet ut av valutasamarbeidet, vi har sett det i Malaysia, i Mexico, i Brasil, og vi så det sågar også i Norge på midten av 1990-tallet. Mitt spørsmål til utenriksministeren er følgende: Hvilke tiltak ser han for seg kan reises internasjonalt for å begrense og hindre disse valutatransaksjonene?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-14:
Dette var jo et svært positivt svar. Da dette spørsmålet var til behandling i Stortinget i 1998, støttet ikke Arbeiderpartiet det. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet nå gjør det. Men det som er den store utfordringen, er: I hvilke organ er det Arbeiderpartiet ser for seg at dette spørsmålet skal reises? Vil Arbeiderpartiets regjering komme til Stortinget med forslag om at man starter på et nasjonalt nivå, eventuelt på nordisk nivå? Vil man ta det opp gjennom Sikkerhetsrådet, der Norge nå har en plass, slik at man kan få den internasjonale transaksjonsavgiften som James Tobin i utgangspunktet foreslo? Én ting er jo at man er for det i en muntlig spørretime, noe annet er å reise spørsmålet med tyngde internasjonalt. Min utfordring til utenriksministeren blir hvordan man faktisk skal gå videre. Den internasjonale opinionen som nå reiser seg mot valutatransaksjonene, er tverrpolitisk, den består i utgangspunktet av sosialdemokrater og venstreradikale, men også av mange konservative. Det betyr altså at det finnes en bevegelse for å få til en endring. Og da må mitt spørsmål være: I hvilke organ vil Arbeiderpartiets regjering reise dette spørsmålet, slik at man kan få gjennomslag internasjonalt?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-02-14:
Ingen har noe imot – tvert om – en analyse av utviklingen i Europa. Vi bør ha en debatt om alle sider av det, også på bakgrunn av den Europa-meldingen Regjeringen har fremmet. Spørsmålet er selvsagt om Regjeringen nå legger opp til å skape en usikkerhet om Norges tilknytningsform i de kommende år og i den neste stortingsperioden. Det er det det dreier seg om. Der har vel Regjeringens posisjon så langt vært at det må skje noe avgjørende nytt for at Norge skal ta initiativ til å endre tilknytningsformen, enten at vi får erfaringer med en betydelige utvidelse av EU, eller at det skjer et omslag i den norske opinionen. Ingenting tyder på at noe av det vil skje før en kommer opp mot neste stortingsvalg, altså i 2005. Og mitt første spørsmål til utenriksministeren er: Er ikke det et riktigere perspektiv på et initiativ til en eventuell søknad om medlemskap? Det andre går på folkeavstemning. Er utenriksministeren for en folkeavstemning om vi overhodet skal søke, og er han for at vi også får en folkeavstemning om et eventuelt resultat, som vil være viktig for mange grupper?