Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-06-12:
Som alle store spørsmål i Norge ofte gjør, rammes dette inn av skatte- og momsregler. Men jeg tar ordet fordi jeg er litt opptatt av begrepene. Vi snakker her altså om det som på engelsk heter «the civil society», og som på norsk heter de sammenslutninger som inngås som fellesskap forpliktende mellom mennesker fordi mennesker vil det og ønsker det, og som er det lim som gjør at vi har et samfunn, og det er det samfunnet som gjør at vi kan ha en stat. Det er ikke slik at det frivillige skal leve fordi staten ser til dem i nåde, det er slik at statens legitimitet forutsetter at det er et levende samfunn av borgere, frivillige sammenslutninger, som bærer hele fellesskapet. Det er dette samfunnsfellesskapet gjennom det frivillige liv - «the civil society», det som komiteen berører her - som det er grunn til å ta fram. Når jeg tar ordet, er det ikke fordi jeg ikke tror at de fleste som har ordet her, vil være opptatt av å finne gode løsninger. Men jeg er bekymret fordi vi i stigende grad får medarbeidere i det offentlige apparat i stat og kommune som ikke skjønner dette fenomenet. De oppfatter fenomenet frivillig innsats som noe som betyr noe hvis det er til nytte for et eller annet formål. Spesielt hvis det i tillegg kan krysses av på en kommunal virksomhetsplan, stiger nytteverdien. Men hele det frivillige liv eksisterer i kraft av den nytten som det ser i seg selv, og det er gjennom den nytten det også skaper noe mer for mange mennesker. Denne begrepsopprydningen er svært viktig. Når jeg er mistrøstig, for dette følger ikke partiskillelinjer, pleier jeg å ha en sjelesørgerisk kollokviegruppe med min gamle sosialdemokratiske venn Bernt Bull, for vi har det til felles at vi har ikke sett det nødvendig å ta statsvitenskap for å forstå hva frivillighet er. Vi har levd i den, og vi lever i den. Jeg holder dette innlegget fordi jeg er svært opptatt av at statsråden, som har betydelige evner til å skjønne disse kreftene, tar tak i det, slik at man gir dette håndslaget på en klar og skikkelig måte, slik som forslaget handler om. Men det blir ikke trykk på dette uten at man beskriver det frivillige liv i kraft av seg selv. Og når jeg tenker på de frivillige organisasjoner som jeg har vært medlem av, ville jeg jo fått fnatt hvis jeg skulle blitt tildelt min nytteverdi i kraft av at jeg betydde noe på en kommunal virksomhetsplan. Jeg er faktisk ikke oppdratt verken som medlem av frivillige organisasjoner eller som Venstre-menneske for den saks skyld til å akseptere den type tenkning - jeg blir rebell av det. Og jeg har gjort en rebellhandling som statsråd i en tidligere del av mitt liv. Jeg la Lotteritilsynet til en del av Norge hvor du ikke trenger å ha statsvitenskap for å forstå hva frivillig liv er - jeg la det til Førde. Der er aktiviteten rundt omkring såpass levende at du trenger ikke å ha statsvitenskap for å skjønne hva frivillig aktivitet er. I andre deler av Norge må du innom loppemarkeder for å forstå hva det er. Det er flott med loppemarkeder, og det skjer mye vidunderlig rundt det. Men min bekymring er at du i de offentlige systemer får en stigende strøm av flinke mennesker som har et teoretisk forhold til det vi snakker om her, og når du bruker teoretiske forhold med norske momsregler og skatteregler rundt den kraften jeg snakker om, kan det jo tenkes at den velmente teorien tar kverken på det man skal verge. Dette var et vitnesbyrd til fordel for det sivile liv. Jeg får avslutte det slik at jeg har jo møtt det i dets frodigste utgaver, som statsråd Giske vil være kjent med fra tidligere ytringer. Jeg har møtt det trondhjemske sosialdemokrati på et tidspunkt da statsråden, som han sa, knapt nok var født. Men det var jo vitalt og levende, det eksisterte ikke i kraft av virksomhetsplaner, og det var en fryd å slåss med det. Vi visste hva vi var uenige om, vi visste hva vi brynte oss på, og vi visste hva røttene og kildene var. Disse røttene er ikke mimring, men det er grunn til virkelig å ta vare på dem rundt oss. Så utålmodigheten som jeg føler ligger i det forslaget som er fremmet her, og som ble tatt opp, går på nettopp å løse et så praktisk spørsmål som forutsigbarhet om disse store pengestrømmene, for å sørge for at folk kan leve et bra og skikkelig liv, ta vare på det de tror på, og yte innsats ut fra hva de tror på. Det er fortsatt slik i Norge, utrolig nok og gledelig nok, at det er veldig mange mennesker som lever i denne tradisjonen. Det er en urkraft i vårt samfunn som jeg håper at det på tvers av systemenes iboende tyngde og kraft fortsatt er en vilje til å ta vare på. Og man må være litt av en systemopprører, enten man er rød-grønn eller man er grønn som meg, for å ta vare på dette fellesskapet. Med denne hyllest til det frivillige liv håper jeg at det kan bli litt trykk i den neste framrykning fra statsråd Giske i forhold til å bistå slik at dette livet lever et godt og friskt liv uten kunstig åndedrett.