trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
Som jeg sa i innlegget mitt, ønsker vi i denne sammenheng å ha to tanker i hodet på én gang. Vi vil fase inn maksimalprisen på 2 500 kr fra 1. august 2003, og så vil vi faktisk også gi 80 pst. i driftsstøtte. Det betyr at vi gjør begge deler. Dagens driftsstøtte beregnes av et gjennomsnitt ut fra alder og oppholdstid, og slik vil det også være i framtiden. Når vi vil fase inn dette med driftsstøtte og foreldrebetaling, er det fordi vi vil gi omstillingstid, for det tar tid å fase inn dette. Denne omstillingen vil vi altså gi muligheter for. Avtalen er klinkende klar. Representanten Sjøli kan lese alt som står der. Det gir svar på det meste.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
Jeg sier nesten heldigvis at det er flere enn jeg som har tungt for det i denne salen. Men jeg sa faktisk at vi skulle ha buffer i kommunene og hos fylkesmannen. Vi skal sørge for at kommunene og fylkesmannen i en overgangsperiode har mulighet til å stille opp når det er økonomisk vanskelig. Vi skal sikre at foreldrebetalingen blir faset inn, slik som det står i avtalen. Det er kanskje det sikreste vi har i denne salen. Men jeg må si at det er ganske dristig av representanten fra Kristelig Folkeparti å slå seg på brystet og komme med angrep på dem som faktisk har fått til en avtale som er sikker. 27. juni 2001 kom det en pressemelding fra Kristelig Folkepartis nestleder Odd Anders With, der det stod: «Alle offentlige barnehagetilskudd samles i ett statlig tilskudd på 80 prosent av kostnadene for en barnehageplass. Kristelig Folkeparti regner med å oppnå en kinderegg-effekt: Full behovsdekning skal oppnås raskereForeldrebetalingen skal komme under 1500 kroner pr. barnehageplassDet skal sikres full likebehandling mellom offentlige og private barnehager ved at tilskuddet går direkte til barnehagen.» Ja, det var flott. Og da regnet jeg faktisk med at Kristelig Folkeparti som et seriøst parti hadde funnet noen kroner selv.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
I dag har Arbeiderpartiet det ikke vanskelig – tenk, vi er så fornøyde i dag. Og det kunne de andre partiene også ha vært! I dag kunne det ha vært felles glede i denne sal. Vi kunne gledet oss sammen med småbarnsforeldre. For det er nemlig slik, og jeg gjentar det: Finansieringsmodellen består i hovedsak av to elementer, foreldrebetalingen og statstilskuddet. I tillegg kommer en buffer i kommunene og skjønnspott hos fylkesmannen. Til grunn ligger det at private og offentlige barnehager skal likebehandles. – Ikke sant? Er representanten med nå? Det må sikres at bufferen er så stor at den nye finansieringsmodellen ikke medfører forringelse av kvaliteten og nedleggelse av plasser. Den endelige fordelingen mellom statstilskuddet og bufferen som skal ligge i kommunene, fastsettes endelig når kostnadsanalysen foreligger våren 2003. Og det fremlegges vurderinger på hvordan søskenmoderasjonen og inntektsgraderingen kan gjøres regelstyrt. Pengene blir i kommunen til endelig finansiering er på plass. Jeg håper det holder.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
I august i fjor kunne vi få en løpeseddel i hånden fra Kristelig Folkeparti, og der stod det: «Vil du ha Bondevik som statsminister? Barnehageplass til alle som ønsker det for under 1.500 kroner pr. måned og kontantstøtte til alle som ønsker det, økt fra dagens kr. 3.000 til 3.500 pr. måned.» Løftet ble gjentatt i flere pressemeldinger. Hvis Kristelig Folkeparti mener det er umulig å finne inndekning til vår barnehageplan, må det bety at Kristelig Folkeparti faktisk kynisk planla å bryte sine egne løfter. Det koster nemlig akkurat det samme å gjennomføre denne avtalen som å gjennomføre Kristelig Folkepartis egne planer, og jeg tar det faktisk for gitt at de hadde tenkt å finne inndekning til egne løfter. I avtalen la vi inn 1,3 milliarder kr for 2003. Jeg vil ha et konkret svar på hvor mye Kristelig Folkeparti var villig til å gi i forhandlingene. Jeg vet svaret, men nå får representanten fra Kristelig Folkeparti anledning til å fortelle det til denne salen.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
Jeg synes vi nå på tampen av debatten kunne være så ærlige at vi erkjente at det her er snakk om vilje til å satse på barn. Når regjeringspartiene altså ikke prøver å bortforklare årsaken til at de ikke ville være med, så er det faktisk slik at det er penger det er spørsmål om i denne saken. Vi kan også være så ærlige og erkjenne at de valgløftene som Kristelig Folkeparti snakket varmt om i valgkampen, har de ikke lagt inn penger til i budsjettet. Det er derfor man opplever at regjeringspartiene ikke vil være med på f.eks. stimuleringstilskuddet. Det koster penger – ja! Men hvis en vil, får en det til. Det er nemlig ikke spørsmål når det eksempelvis gjelder å inngå avtaler om Forsvaret. Da har en muligheter, og da ønsker en det. Det er altså barna en ikke vil satse på, og det synes jeg en skal være så ærlig at en sier.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
Veldig kort: Lilletun får ordet etter meg, så da skal han få sjansen til å svare på det som ingen andre har gitt oss et svar på: Hvor mye penger var det regjeringspartiene var villige til å legge inn i avtalen?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Representanten viste i sitt innlegg til at vi deler felles mål i barnehagepolitikken. Jeg har prøvd å gå alvorlig inn i denne avtalen til flertallet. Det jeg synes har vært mest beklagelig, fordi jeg virkelig håper at vi skal nå våre felles mål, er at denne avtalen på enkelte punkter er både uklar og rotete. Kanskje kommer det av manglende utredninger, noe som for oss var viktig i forhandlingene for å finne fram til noe som virker. Det er umulig å lese ut av avtalen hvordan framtidens organisering i barnehagene blir. Regjeringen har sannelig et fortolkningarbeid foran seg for å klargjøre usikkerhetene rundt dette. Det er en hel sektor som etter dette er uforstående, og som lurer på hva som skal skje. For eksempel: Hvordan skal denne finansieringsmodellen utformes? For foreldre flest er ikke dette så viktig, men for kommuner og for private barnehageeiere betyr dette mye. Vi er avhengige av disse aktørene for å nå våre mål. Kan representanten gi oss litt mer å gå etter når det gjelder hvordan man skal ordne finansieringsmodellen? Skal man ha en todelt finansiering, slik som i dag, eller skal hele eller deler av de kommunale midlene til barnehagedrift trekkes inn allerede fra 1. januar 2003? Hvordan ønsker flertallet at man skal sikre kommunal medfinansiering? Og hvordan mener representanten at man kan jevne ut de forskjellene i offentlig finansiering som vi har i dag mellom private barnehager på grunn av store variasjoner i kommunal finansiering. Regner man med at Regjeringen skal legge fram en modell som skal kunne iverksettes i forbindelse med budsjettet i 2003, når avtalepartene ikke har klart å legge noen klare føringer på dette punkt. Dette er noen av de punktene som er uklare. Til slutt en liten ekstra avklaring når det gjelder punkt q) i avtalen: Skal studentbarnehagene dobbeltfinansieres med tilskudd både fra Barne- og familiedepartementet og Utdannings- og forskningsdepartementet, eller forventes det at dette bare skal gå over Utdannings- og forskningsdepartementets budsjett?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Jeg trodde da jeg leste avtalen, at det kanskje bare var avtalen som var uklar. Men jeg synes at de svarene vi har fått her i dag, også er ganske uklare. Men jeg har lyst til å lese opp noen ord som kom i en pressemelding fra Private Barnehagers Landsforbund i dag. Der sier de bl.a. at SVs og Fremskrittspartiets opprinnelige forslag hadde mange svakheter, og at man etter avtalen de nå har inngått med Arbeiderpartiet og Senterpartiet, har fått et forslag som ikke er til å leve med. – Jeg ber representanten høre på de ordene. Er representanten virkelig fornøyd med denne avtalen? Vi har tidligere stått sammen i kampen for å sikre private barnehager en økonomisk rettferdig behandling. Har Fremskrittspartiet glemt sitt engasjement for ca. halvparten av våre barnehagebarn? Nå varsles det om utbyggingsstopp, og enda verre: om nedleggelser. I tillegg vitner avtalen om et veldig byråkratisk opplegg. Foreldrene skal betale en fast sum, mens det offentlige skal bidra med en prosentsats. Kan representanten klargjøre litt mer hvordan hun ser for seg en utforming av dette som ikke vil skape et voldsomt byråkrati? Flertallet har videre sagt i avtalens punkt d at bortsett fra bedriftsbarnehager, skal barnehagene være med i et samordnet opptak – som representanten sa – for å motta offentlig støtte. Det betyr at de foreldrene som går sammen, f.eks. i andelslag, om å bygge barnehager, ikke er garantert plass til egne barn i de barnehagene de starter. Tror representanten at dette vil bidra til at vi får mange andelslag med foreldre som ønsker å delta i og få fart på utbyggingen? Det hjelper ikke om man stimulerer til utbygging hvis man i den andre enden risikerer at det legges ned flere plasser enn dem man får bygd. Da når vi ikke våre mål.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Flertallet prøver å skape et inntrykk av at dette er noe som vi egentlig skulle ønske at vi var med på. Vi ønsker å være med på et felles, realistisk og gjennomførbart opplegg. Det som tegnet seg i og etter forhandlingene, var tvert imot noe som vi tror ikke virker. Vi deler faktisk felles mål om å få til et løft for barnehagen som vil gi oss full behovsdekning av barnehageplasser med en for mange betydelig lavere foreldrebetaling, kanskje for representanten i omvendt rekkefølge. Av og til når jeg i denne debatten har hørt på SVs representanter, synes jeg det er ganske selvopphøyende å ha en sånn tro på seg selv og hevde en form for enerett på barnehagepolitikk. En viss edruelighet, noe som vi i vårt parti kjenner godt til, tror jeg hadde lønt seg hvis vi ønsker å bli møtt med respekt også utenfor dette huset. Avtalen, som på flere punkter er uklar og delvis rotete, har i alle fall ett klart punkt: Brukere/foreldre i bedriftsbarnehager skal ikke skatte av den fordelen det er å ha gratis barnehageplass. Er ikke dette å gi både skattelette og frynsegoder til noen som allerede sitter rundt det gode bord? Det vil si: De har fått barnehageplass, de har fått den gratis, og hvis representantene som har deltatt fra SV i den offentlige debatt, har rett, så er det SV som har ordnet dette nesten alene. Hvilken fordelingsprofil har det? Erfaringene fra Sverige viser at kommunene der har fått et inntektstap på 3,4 milliarder svenske kr. Ser SV at også en del kommuner kan komme i en skvis i denne saken?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Kristelig Folkeparti støtter fullt ut hovedintensjonen i både Dokument nr. 8:75 – det kan jeg berolige forrige taler med – og i avtalen, som nå et flertall har gått inn for i forbindelse med revidert. Vi vil også ha full behovsdekning. Vi vil ha lavere foreldrebetaling i barnehagene. I lys av de siste dagers hissige debatt har jeg også lyst til å si at jeg tror virkelig på at de aller fleste deltakere har både gode intensjoner og god vilje. Jeg tror de deler Kristelig Folkepartis ønske om å skaffe barnehageplasser til folk i kø, til en pris som er langt lavere enn det en god del betaler i dag. Jeg tror bare at et eller annet sted på veien tok iveren overhånd, og man har hivd seg på et kappløp. Jeg har sagt hele tiden i denne debatten: Jeg hiver meg ikke på det toget som jeg ikke tror vil føre fram til et mål. Nå har de politiske partiene lovet og lovet i denne saken i 10–15 år. Nå mener Kristelig Folkeparti det var på tide å komme med planer som både er realistiske og gjennomførbare, slik at vi oppfyller Kristelig Folkepartis mål i politikken og gir en reell valgfrihet. For Kristelig Folkeparti er den viktigste utfordringen nå å få til en fullt utbygd barnehagesektor. Noen av foreldrene sier nå: Dagrun, det hjelper ikke om du tilbyr en aldri så lav pris hvis jeg ikke får plass til barnet mitt i barnehagen. KS hadde nettopp en undersøkelse i mai som bekrefter at de jeg møter, er ganske representative. 60 pst. av foreldrene vil prioritere plass framfor pris. Når det er sagt, vil jeg si at det også er viktig at vi får gjennomført en politikk som gir oss barnehageplasser til en pris som det er mulig for foreldre å betale. Enkelte steder vil det si mye rimeligere enn det vi har i dag. En økning av det offentlige tilskuddet til 80 pst. vil gi gjennomsnittspriser rundt 1 500 kr, kanskje enda lavere. Det er hva vi har lovet, altså en foreldrebetaling på 20 pst. Kristelig Folkeparti er også villig til å snakke om et tak på foreldrebetaling. Men det krever en utredning av konsekvenser, for hvis en rigid, fastlåst makstakst fører til at barnehageplasser blir lagt ned, tør ikke vi å være med på det. Hvis en rigid makstakst fører til redusert kvalitet, vil vi ikke være med på det. Vi snakker her om barns hverdag, og det er få foreldre som vil synes det er akseptabelt og bra at vi skal betale mindre hvis det betyr at kvaliteten blir dårligere. Vi vil ikke være med på å redusere kvaliteten på barns hverdag i barnehager eller legge dem ned. Vi må huske på at det blir ikke billigere å drive barnehager ved innføring av makstakst. Vi ønsker å gjennomføre en politikk som ville gitt småbarnsfamilier en barnehageplass med høy kvalitet til en mye rimeligere pris enn i dag, men selvfølgelig: Gjennomførbare flertallsvedtak må enhver regjering gjennomføre, også dette.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Vi er glad for at vårt valgmateriell også når ut til representantene i Hedmark – det er vi fornøyd med! Vi har sagt at vi ønsker en 20 pst. andel foreldrebetaling og 80 pst. offentlig tilskudd. Jeg skal bare gjøre det helt klart. Det vi har vært mest kritisk til ved hele avtalen, gjelder makssats. Vi ønsker før man gjennomfører det, en utredning av konsekvensene. I Sverige utredet de i to år før de torde gjennomføre det, og de hadde full behovsdekning, og de har nesten ikke private barnehager. Vi har nesten halvparten av våre barn i private barnehager, og vi skal gjennomføre dette uten å ha noe som helst utredning! Det er det mest kinkige punktet i hele avtalen for Kristelig Folkeparti. Vi ønsket å få til en behovsundersøkelse på reelle måltall i stedet for å legge opp en plan som bare har tall tatt ut fra lufta. Vi ønsker å vise hvilke behov vi har, og hvilke penger vi trenger å legge inn for å nå de målene vi skal nå. Vi la inn en sum i 2003 som ville være gjennomførbar. Vi har sagt at vi i 2005 skal opp til full behovsdekning. Det kommer vi til å gjøre, og det kommer vi til å følge. Men resultatet av flertallets tall er jo at vi mister barnehageplasser i andre enden. Det hjelper ikke om en har lagt inn et stimuleringstilskudd og skal bygge plasser, så og så mange tusen, hvis vi mister 15 000–20 000 plasser i den andre enden.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Dette er Kristelig Folkepartis dag! Det er Kristelig Folkepartis oppgave å gjøre Stortinget og flertallet klar over de tingene vi ser på som bekymringsfulle med denne avtalen. Hvis ikke, hadde ikke Kristelig Folkeparti gjort jobben sin. Hvis representanten Djupedal er redd for at jeg skal blande, at Kristelig Folkeparti og samarbeidspartiene her har skilt lag, skal jeg heller bruke «samarbeidspartiene». Vi har lagt opp og vi ønsker å legge opp en forpliktende opptrapping til full behovsdekning. Vi ønsker å ha en forpliktende nedtrapping av foreldrebetalingen, slik at 80 pst. er offentlig tilskudd og 20 pst. foreldrebetaling. Det er vårt mål. Så er spørsmålet om vi ønsker å gjennomføre flertallets politikk. Vi ønsket å gjennomføre noe som ville gitt småbarnsfamiliene barnehageplass med høy kvalitet til en mye rimeligere pris enn det de har i dag. Men selvfølgelig, flertallsvedtak må enhver regjering gjennomføre – også dette – men enhver regjering plikter å gjøre Stortinget og folket klar over konsekvensene av de vedtak som gjøres også i dette huset. Det ansvaret kommer Samarbeidsregjeringen selvfølgelig også til å ta, men representanten Eriksen må si hun gruer seg litt hvis resultatet nå uteblir og vi skal møte nye småbarnsforeldre i valget neste gang og si: Ja, vi ville så gjerne. Vi la fram masse ambisiøst, men vi fikk det ikke til.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Det er ikke Stortingets mindretall i denne sak som river ned flertallets forslags autoritet. Det har nesten et samstemmig pressekorps gjort lenge før vi kom til denne salen. Det har reaksjonene ute gjort lenge før vi kom til denne salen. Og faktisk mener jeg at jeg plikter å gjøre Stortinget klar over de bekymringene jeg mener ligger i forhold til denne avtalen. Jeg mener at vi har et felles mål om full utbygging og barnehageplasser til en rimelig penge. Men det gjør meg bekymret f.eks. å gå inn for det makssatsopplegget som ligger i flertallets forslag. For det hjelper ikke om vi bygger ut 8 000, 10 000 eller 15 000 nye plasser hvis vi mister 15 000–20 000 plasser i den andre enden. Da har Stortinget kommet like langt. Jeg ønsket at vi denne gangen skulle ha klart å komme fram til noe som vi trodde på, som var gjennomførbart, og som gjorde at Stortinget samlet kunne ha gått ut i en ny valgkamp. Vi har ikke hoppet av dette fordi vi egentlig helst skulle ønsket vi var med i det som ligger på bordet i dag. Vi har hoppet av fordi vi ikke tror på det som ligger på bordet i dag.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
For ikke å provosere mer enn nødvendig så sent på kvelden skal jeg la være å spørre hvorfor representanten Giske var mot makssats i april, men er for det nå. Jeg håper også at Giske denne gang uttaler seg på vegne av flertallet når han uttaler seg om endringer i avtalen. Det kan jeg kanskje komme tilbake til siden. Vi fikk en konkret utfordring med hensyn til at Kristelig Folkeparti har sagt at prisen skal være 1 500 kr for en barnehageplass, og at den også kunne vært under det. Det bygger vi faktisk på et svar fra daværende statsråd Karita Bekkemellem Orheim, som sa at ved en innføring av et 80 pst. statlig offentlig tilskudd og med en 20 pst. foreldrebetaling vil det gi resultater, altså 1 500 kr og kanskje også under det. Men vi har sagt 20 pst. Det er en mye mer fleksibel og hensiktsmessig ordning enn en rigid makspris. Så er det noen som er sjokkert over at vi vil utrede. Vanligvis ber Stortinget om å få utredninger, og det plikter vi som folkevalgte å skaffe oss for å få vite konsekvensene av de vedtak vi faktisk går inn for. Det gjelder også her i barnehagesektoren. Selv om det kanskje oppleves som at vi klager, er det noen få spørsmål som vi faktisk oppriktig søker et svar på. Det er: Skal studentbarnehager finansieres både over Barne- og familiedepartementets og Utdannings- og forskningsdepartementets budsjett? Det står et punkt i avtalen om at de skal være under Utdannings- og forskningsdepartementet. Skal de også inn under Barne- og familiedepartementet? Det trenger vi et svar på. Det vi trenger et svar på, er: Hva er de objektive kriterier? Det er litt for tynt bare å sette opp objektive kriterier i den bufferpotten. Vi trenger et svar på hva det er. Det er også noen andre ting i forhold til bedriftsbarnehager. Er bedriftsbarnehagene de eneste som skal slippe unna makstakst? Og i forhold til makstakst: Har man lov til å ta mindre enn den prisen som stortingsflertallet legger opp til i barnehager?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Jeg tillater meg å gjenta deler av spørsmålet fra forrige replikant, fordi det ble ikke klart for oss det svaret representanten gav. Når det gjelder neste år, 1. januar 2003, så er det det tekniske vi er ute etter et svar på. Og jeg gjentar spørsmålet: Kan representanten gi oss litt mer å gå på når det gjelder hvordan man skal ordne finansieringsmodellen? Skal man ha en todelt finansiering som i dag, eller skal hele eller deler av de kommunale midlene til barnehagedrift trekkes inn allerede fra 1. januar 2003? Avtalen mellom opposisjonspartiene legger opp til at barnehagene skal finansieres av offentlig tilskudd og av et fast beløp eller en maksimal takst. Det vil sette klare begrensninger for den enkelte barnehages inntektsmuligheter og på drift og på kvalitet. Maksimaltaksten binder driftsbudsjettet i hver enkelt barnehage. Slik som vi har forstått avtalen, gjelder dette faktisk ikke bedriftsbarnehagene. Og da blir spørsmålet: Er det ikke vanskelig for Arbeiderpartiet at nettopp bedriftsbarnehagene er de som slipper unna et øvre kostnadstak?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Representanten Sollied Øveraas har sagt at det er mye vi er enige om i denne saken, og at debatten har handlet veldig mye om det som vi er uenige om. Som representant for Kristelig Folkeparti vil jeg gjerne si at det er mye rett i det. Jeg skulle ønske at avtalen hadde stoppet der, om de sakene vi er enige om. Kanskje kunne vi da hatt større styrke i å nå fram til de felles mål, til full behovsdekning, til lavere priser og til likestilling. Barnehageavtalen mellom opposisjonspartiene legger opp til en buffer i kommunene som skal ta høyde for kostnadsavvik mellom barnehagene. Den bufferen skal håndteres av kommunene etter objektive kriterier der barnehageeierne gis medbestemmelse. Spørsmålet mitt til Senterpartiet blir: Hva slags kriterier ser Senterpartiet at dette skal være? Hvorledes skal en slik medbestemmelse kunne foregå? Kvalitet handler ikke bare om utdannede, kvalifiserte førskolelærere. Kvalitet handler om voksentetthet. Kvalitet i barnehagene kan trues av lavere voksentetthet, slik som en ser som et resultat av «maxtaxa» i Sverige. Bekymrer ikke dette Senterpartiet?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Det er ikke bestandig så godt å forstå hva Regjeringen egentlig ønsker innenfor barnehagepolitikken. Det viser vel med all mulig tydelighet de innlegg som har kommet her i dag. På den ene siden sier man at man ønsker realisme og resultater, og man sier at man egentlig er enig i det opposisjonen har lagt fram, men så finner man mange vikarierende argumenter for hvorfor man allikevel ikke kan være med. Realiteten er den at norsk barnehagepolitikk i mange år har vært preget av lite realisme og ingen resultater. Under den sittende regjering er det nesten ikke bygd nye barnehageplasser, og det av en regjering som her bruker som hovedargument mot oss som ønsker resultat, å innføre et stimuleringstilskudd og innføre en opptrapping av barnehageutbyggingen. Den finansieringsformen vi nå har valgt, skal ikke tre i kraft før 1. august neste år. Vi har altså ett år på oss til å få opp barnehageutbyggingen. Det er meget bekymringsfullt at svært mange foreldre ønsker barnehageplass og at det ikke bygges barnehager. Derfor blir det spesielt forunderlig at vi angripes, vi som i revidert faktisk stod for å innfase penger for å få i gang barnehageutbyggingen. Der går Regjeringen av alle ting imot. – Forstå det den som kan! Så langt er det altså bygd i underkant av 2 000 plasser i år. Regjeringens målsetting var opprinnelig 10 000, men nå er det justert ned til 7 500. Hva gjør vi da, vi som utgjør flertallet? Jo, da sier vi ok – hvis Regjeringen mener det er realistisk med 7 500 plasser, så spiser vi den. Men da er vi nødt til å ha noen stimuleringstilskudd. Derfor blir dette sammensuriet av argumenter spesielt underlig. Jeg har nå hørt Regjeringen gjentatte ganger framholde: Vi må ha utbygging først, før vi kan redusere prisen. Realiteten er den at hvis vi skulle ha fulgt Regjeringens opplegg, hadde det blitt en meget urealistisk barnehagepolitikk, og det hadde overhodet ikke blitt resultater – overhodet ikke resultater. Det vi nå gjør, er nemlig å skjære igjennom en endeløs rekke av ulike valgløfter fra mange partier og sette det på plass: Slik skal norsk barnehagepolitikk se ut framover! Det vil være til gagn og glede for landets mange hundre tusen småbarnsforeldre. Dette er meget realistisk og meget resultatorientert, og det burde Regjeringen ta imot med velvilje istedenfor med disse litt mangslungne, litt surmulende kommentarene.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Jeg tror vi bare kan fastslå at dette ikke er Kristelig Folkepartis dag! Hvis det var slik at Kristelig Folkeparti mente alvor med det de her sier, må det være grunn til å etterspørre: Hvor er Kristelig Folkepartis politikk på dette området? Hvor er disse forslagene som skal nå de målene som Kristelig Folkeparti sier de har? Hvor er den konkrete opptrappingen av barnehagesatsingen, annet enn et måltall i en innstilling i Stortinget? Stortinget har gjennom alle år vedtatt måltall for barnehageutbygging. Det har vært et tall i et stortingsdokument, og så oppsummerer man året etter. Dessverre har vi i alle de siste år opplevd at barnehageutbyggingen ikke har gått i takt med de måltall Stortinget har gitt. Når Kristelig Folkeparti nok en gang på ulikt vis prøver å så tvil om innholdet i denne avtalen, må jeg si at da er det helt legitimt for oss å spørre: Hvor er Kristelig Folkepartis politikk for å nå dette hvis det er slik at de angivelig er enig i alt dette bortsett fra makstaksten? Så langt har jeg ikke sett noe om dette, og det etterlyser jeg. Så må jeg si at jeg synes at Dagrun Eriksens innlegg bærer mer og mer preg av at Regjeringen ikke har tenkt å følge Stortingets vedtak. Dette vil vi ikke være med på, var gjennomgangen i hele hennes innlegg, også i forrige replikk. Derfor er det meget betimelig å spørre om regjeringspartiene aksepterer at det fins et flertall i Stortinget som har en helt annen politikk enn Kristelig Folkeparti? Kristelig Folkeparti kan godt mene det de måtte ønske, men denne regjeringen er altså pålagt å gjennomføre Stortingets vedtak. Hvis det skal fortsette å være slik at Kristelig Folkeparti står og snakker som om de ikke er en del av Regjeringen, har en helt annen politikk, helt andre tall, helt andre beløp som de skal legge inn i Stortinget, vil det være av stor interesse for Stortinget å få vite dette. Stortinget fatter et vedtak som sier eksplisitt hvor mange milliarder som skal føres inn i statsbudsjettet neste år. Det står i det vedtaket Stortinget skal fatte. Da vil jeg gjerne få bekreftet at denne regjeringen nå har tenkt å gjøre det, og få bekreftet at Dagrun Eriksen ikke lenger har tenkt å fortsette å si hva Kristelig Folkeparti vil. Det er faktisk ikke interessant så lenge man har valgt å stå utenfor denne avtalen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Det er veldig sørgelig – for å bruke et vanlig ord – at vi har en barnehageminister som ikke evner å glede seg over denne store dagen. For dette er faktisk en veldig stor dag, da vi gjør slutt på mange løfter, da det er slutt på mange store ord, og da man legger på plass et finansieringssystem som faktisk skal gi hennes sektor et løft langt utover nesten alle andre sektorer i det norske samfunn. Jeg er forbauset over at alt det som sies fra oss som utgjør flertallet, fremdeles ikke har gått inn. Det eksisterer ingen usikkerhet eller uklarhet i denne avtalen. Det eneste som er uklart og usikkert i denne avtalen, er hvilket tallgrunnlag som man skal legge til grunn. Dette tallgrunnlaget var ikke departementet i stand til å gi oss, og derfor må vi, selvfølgelig i full respekt for embetsverket og departementet, få dette tallgrunnlaget fram. Men statsråden må ikke på noen måte late som om dette er en slags åpen avtale som kan tolkes litt dit og litt dit. La meg bare sitere punkt k): «Basert på disse prinsippene» – som var nedfelt i avtalen fram til da – utarbeides en ny finansieringsmodell, som forelegges Stortinget til behandling …» Det er altså basert på noen prinsipper som er ufravikelige, som flertallet her har satt på plass. Det er det viktig at statsråden merker seg. Vi er selvfølgelig kjent med den usikkerheten som eksisterer i barnehagesektoren. Den er det ikke vi som skaper; det er Regjeringen som skaper usikkerheten både i kommunale og private barnehager. Det er de som sitter med regjeringsmakten. Hvis man følte stor utrygghet der, hvorfor la de ikke da penger inn f.eks. i revidert nasjonalbudsjett for at man skulle føle trygghet? Tvert imot ligger det ikke én krone der. I kommuneproposisjonen er det sågar tatt 400 mill. kr fra de kommunale barnehager. Derfor har flertallet i sin visdom også lagt inn følgende merknad, som ligger i innstillingen til revidert nasjonalbudsjett: «Flertallet er kjent med at statstilskuddet øker fra 1. august 2002 for å dekke kostnadssveksten i sektoren og redusere foreldrebetalingen, jf. Lønnsoppgjørssituasjonen. Flertallet er usikre på hvorvidt dette er tilstrekkelig. Flertallet ber derfor Regjeringen følge situasjonen nøye og vurdere dette nærmere i forbindelse med statsbudsjettet for 2003.» Hvis statsråden ikke har lest dette, er det grunn til å spørre: Har statsråden tenkt å følge opp også dette pålegget fra Stortinget?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Jeg bare tenkte jeg skulle avslutte debatten på følgende måte, fordi Regjeringen stadig vekk stiller spørsmål om ting de ikke har fått avklart, sier de. Nå har vi etter beste evne prøvd å avklare hva som er flertallets syn i denne saken, men jeg hører at de samme spørsmål gjentas på nytt. Derfor vil jeg bare si til Regjeringen at vi som utgjør flertallet, når som helst er villig til å gå i dialog med Regjeringen om hvordan dette skal utformes. Hvis Regjeringen mener at det finnes uklarheter, kan vi sammen rundt et bord avklare dette. Regjeringen har så langt vi har oppfattet, drevet med omfattende obstruksjon, misforståelser og desinformasjon om hva den avtalen er. Vi prøver nå etter beste evne å oppklare dette. Hvis statsråden har behov for det, er det selvfølgelig en klok måte å tilnærme seg uklarhet på, at disse partiene som utgjør flertallet, setter seg sammen rundt statsrådens bord – eller hvor som helst det ellers måtte være ønskelig – slik at man ikke opplever en situasjon i Stortinget der statsråden legger fram et eller annet som åpenbart ikke er i tråd med det flertallet her har ønsket. Prinsippene for denne finansieringsmodellen er uttrykkelig stadfestet i denne avtalen. Det som er uklart i avtalen, er kun knyttet til hvordan kostnadene i denne sektoren faktisk er. Det har vi behov for at departementet hjelper oss med. Men vi er selvfølgelig, selv om statsråden og hennes regjering og ikke minst hennes parti her i Stortinget så langt har drevet med omfattende desinformasjon, interessert i en dialog for at dette skal bli mest mulig til gagn for barna. Det er det viktigste og SVs utgangspunkt i denne saken.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Det er leit å måtte bruke talerstolen på dette klokkeslettet. Men jeg må bare si til representanten Sanner at den invitasjonen som flertallet kom med, ikke er en invitasjon til å åpne boken, som regjeringspartiene selv valgte ikke å bli med på. Det er klart at flertallet har gjort et vedtak her som står fast, men hvis Regjeringen oppfatter at det kan være vanskeligheter ved dette som den ikke har forstått, selv om vi nå har prøvd å forklare det, vil vi som utgjør flertallet, når som helst være villig til å gå i dialog med departementet og statsråden om det statsråden og hennes departement måtte oppfatte som uklarheter. La det være helt klart at Regjeringen ble invitert til å delta i dette. Regjeringspartiene her i huset valgte å lukke boken, fordi de ikke hadde penger til en omfattende satsing på barnehager. Men hvis det fremdeles er uklarheter, og hvis de angrer på at de lukket boken, har vi fra vår side invitert dem til å bli med for å få et bredest mulig forlik. Jeg må vel si at dagens debatt ikke akkurat gav signaler om at Regjeringen er på dette sporet. Men det er mulig at statsråden kanskje i ettertidens klokskap ser at en dialog med forlikspartiene kanskje er klokt i denne saken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-17:
Jeg kan forsikre representanten Woldseth om at regjeringspartiene ikke «sutrer», men vi undres. Jeg må innrømme at jeg har brukt litt tid på å forsøke å forstå hvorfor Fremskrittspartiet nå omfavner et av planøkonomiens minst vellykkede virkemidler, nemlig prisregulering. Det har etter hvert gått opp for meg at jeg ikke er alene om å undres over det, så jeg kan trøste Woldseth og andre med at jeg har ikke tenkt å bruke mye av ferien til å gruble videre! Ett av de spørsmålene som har stått sentralt, er opprettelsen av såkalte bufferfond – ett hos fylkesmannen og ett i kommunen. Jeg skal ikke gjøre noe stort poeng av at dette vil bli både byråkratisk og kostbart, men når man ønsker å opprette et bufferfond, er det en erkjennelse av at barnehagene har ulike kostnader. Man har erkjent at noen barnehager har et høyere kostnadsnivå enn andre. I dag er det slik at det er foreldrene som betaler det det koster ekstra for å få et spesielt tilbud. Det man nå legger opp til, er at det er staten som skal finansiere tilbudet til de barna som går i de flotteste barnehagene, som har flest pedagoger, som har mest spesialutdannet personale, og som har den fineste barnehagen og de flotteste utearealene. Disse barna skal få høyere subsidier enn barn som går i en barnehage som kanskje holder til i en brakke, med ufaglært personale. Jeg har tidligere lyttet til Fremskrittspartiet når de snakker om likebehandling. Er det likebehandling at staten skal subsidiere de barna som går i de flotteste barnehagene, mer enn dem som går i en rimeligere barnehage?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-17:
Småbarnsforeldre er opptatt av pris, men det er én ting småbarnsforeldre er mer opptatt av, og det er kvalitet. Det man har opplevd i Sverige, er at maksprisen flere steder har gått ut over kvaliteten, fordi barnehagens eneste virkemiddel for å kompensere for stigende kostnader er å ta flere barn inn i hver barnehage. Derfor er det mange foreldre som også er bekymret. De frykter at forslaget om makspris kan gå ut over kvaliteten. Og en viktig grunn til at vi sier nei til en rigid makspris, er nettopp at vi i beste fall ikke vet om det går ut over kvaliteten eller ikke. Jeg stilte representanten Woldseth et spørsmål om likebehandling, og jeg oppfatter det som et veldig sentralt prinsipp. Det var veldig sentralt da Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre stod sammen og jobbet for kontantstøtte. Vi ønsket likebehandling, eller i hvert fall mer likebehandling, av barn som hadde barnehageplass og de som ikke hadde det. Men det vi opplever nå, er at Fremskrittspartiet og de andre partiene går i stikk motsatt retning. Nå legger man opp til at de barna som går i de mest kostbare og flotteste barnehagene, skal få mer offentlige subsidier enn de barna som går i en billigere drevet barnehage. Jeg kan ikke se at representanten svarte på spørsmålet om hvordan man kan forsvare at noen barn skal subsidieres mer enn andre barn når begge går i barnehage. Dette har ingenting med samordnet opptak å gjøre, det har å gjøre med selve det sentrale prinsipp om hvorvidt man ønsker likebehandling eller ikke. Og staten bør stå for likebehandling.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-17:
Da jeg lyttet til første halvdel av Øystein Djupedals innlegg, tenkte jeg at jeg skulle la ham få lov til å avslutte denne debatten, for han startet med å invitere til samarbeid. Det hadde vært en god og konstruktiv avslutning på denne debatten. Det er en holdning fra representanten som vi ikke har møtt tidligere i denne prosessen. Men når man så legger til at det man har møtt fra regjeringspartiene, er «obstruksjon» og «desinformasjon», gjør Øystein Djupedal nettopp det han selv advarer mot, nemlig å støte partiene fra hverandre. Det som har vært problematisk i denne saken, er særlig to forhold. Trond Giske var inne på ett av dem, nemlig at det er grenser for hvor store løfter en regjering kan gi. Vi vet at dersom noe prioriteres opp, må noe annet prioriteres ned. I dag diskuterer vi barnehager. Senere i denne uken skal vi diskutere kommuneøkonomi. Vi skal diskutere skole. Vi skal med andre ord se helheten, og det er den helheten vi har savnet hos de andre partiene. Det andre sentrale spørsmålet som har ligget i denne debatten, er alle uklarhetene knyttet til makstakst. Regjeringspartiene frykter at en rigid makstakst vil gi færre og ikke flere barnehageplasser. Vi frykter at det vil gå ut over kvaliteten, og vi synes det er grovt urettferdig at noen barn skal subsidieres mer enn andre bare fordi de går i en flottere barnehage. Men la meg avslutte med Øystein Djupedals ord: La oss nå forsøke å samarbeide om en bedre løsning. Der vil han oppdage at regjeringspartiene vil møte opposisjonen med et åpent sinn, et åpent sinn som vi ikke følte var like sterkt til stede på den andre siden av bordet under forhandlingene om barnehageavtalen.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Det har vært stilt veldig mange ulike spørsmål til innleggene her som går på det samme. Det er klart at vi ønsker ikke å innføre noe som øker forskjellene i Norge. Dette vil minske forskjellene. De som har store problemer i dag med å bruke et barnehagetilbud, er de som har dårlig økonomi, og det er utrolig mange. Vi skal ha de samme regler for søskenmoderasjon, og det skal være likt for hele landet. Det er foreløpig mye usikkerhet i avtalen, men vi har sagt i vårt forslag at vi skal se på de prinsipper som utarbeides til en ny finansieringsmodell som skal forelegges Stortinget til behandling i forbindelse med budsjettet i 2003. I saken skal det også ligge forslag til et system for kostnadskontroll, et system for forhandling med barnehageeierne, og det skal sikres at kostnadsdekningen gir rom for den kvaliteten Stortinget krever av barnehagene. Vi mener helt klart at barnehagen, som jeg har sagt i innlegget mitt, skal være et pedagogisk tilbud som skal være tilgjengelig for alle barn, og vi mener at dette skal være det samme som et skoletilbud. Da tror jeg at jeg har svart på spørsmålet.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Ja, det hadde vært fint om SV alene kunne ta den fulle ære for barnehagepolitikken i dette landet. Det skal ikke jeg gjøre, og det tror jeg heller ikke vi har gjort. Men vi har vært en god pådriver. Jeg trodde faktisk da jeg leste alle programmene i valgkampen, også Kristelig Folkepartis og alle andre som ligger på bordet mitt, at dette var noe vi var enige om. Her har vi hatt mange fellestrekk. Vi har selvfølgelig tro på oss selv, og vi har tro på denne avtalen. Det har veldig mange sagt i denne salen i dag. Vi er ikke bekymret for kommunene i det hele tatt, og ikke for barnehagene, heller ikke de private barnehagene, for det har aldri ligget en så god avtale på bordet. Her har man et tilskudd fra staten som er formidabelt. Vi bruker 5,6 milliarder kr her. Det er også en buffer både i kommunen og hos fylkesmannen som vil ivareta ekstrakostnader for den enkelte barnehage. Vi ønsker at dette skal være et rekrutteringstilbud til alle. Det skal være et tilbud til alle barn, så da vil både bedrifter og offentlig sektor få flere ute i arbeidslivet. Det er jeg helt sikker på.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Jeg har sagt det før, og jeg sier det igjen: Det er jo mangel på barnehageplasser som gir en skjevfordeling, og som gjør at de som har minst, ikke har hatt et tilbud. Det gjelder i forhold til integrering, og det gjelder i forhold til de fattige familiene, som mange av dere nå er opptatt av. SV ønsker i utgangspunktet at barnehager skal være gratis, men vi har ikke flertall for det i denne salen. Det vi nå har kommet fram til, er et godt forslag, en god avtale som gjør at flere kan velge barnehage. Kommunene har kjempedårlig råd. Denne regjeringa har lagt opp til at de får det enda dårligere, og vi har sett at utbyggingstakten på barnehager har gått ned. Det er for dårlig. Det er ikke et tilbud til alle. Vi mener at dette er et pedagogisk tilbud som alle barn skal ha rett på. Og når man er så opptatt av dette: Det er akkurat det samme som gjelder for kontantstøtten, her er også den skjevfordelingen man snakker om. Den gir man ubegrenset til alle, om man tjener mye eller tjener lite. Dette forslaget mener jeg faktisk gir foreldre mye større valgfrihet, og det gir også barn et tilbud og rett til barnehage. Det å få lovhjemlet rett til barnehage – på samme måte som at man har rett til å gå på skolen – har vi nå i en avtale, lagt på bordet, fra 2005, pluss at man har et tilskudd til bygging av barnehageplasser som jeg tror vil gjøre at vi kommer i mål med denne avtalen.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Hvor lenge skal vi utrede konsekvenser? Hvor mange valgløfter skal vi bryte? Og hvor mange ganger skal vi bryte dem? Den langvarige debatten vi har hatt, og de langvarige forhandlingene som har vært rundt dette Dokument nr. 8-forslaget, har resultert i et forutsigbart forlik både for kommuner og for private barnehager. De private barnehagene har aldri vært i nærheten av en slik forutsigbarhet. Store reformer har alltid noen utfordringer. Det vet vi som har lang politisk karriere fra Kommune-Norge og fra fylker. Hvis vi ikke evner i denne sal å gjøre vedtak før vi har detaljutredninger, står vi på stedet hvil, og det har vi gjort veldig, veldig lenge i denne saken. Jeg har også forundret meg over et argument som er brukt utallige ganger i denne debatten, ikke så mye her i dag, men i presse og i debatter vi har hatt her i Stortinget før: Man må ha full barnehagedekning før man kan redusere prisen, ellers er det urettferdig. Dette er en argumentasjon som jeg aldri før har hørt i mitt politiske liv. Man unnlater vel ikke å gi eldre sykehjemsplass fordi en ikke har plass til alle! I dette barnehageforliket tar man flere grep på én gang. Og dette er et forlik som er bra for barn og deres familier. Det har blitt hevdet her i dag at jeg er ærlig, og at jeg har vært usikker på det forliket som ligger her. Det jeg sa, og det veldig mange andre også har sagt, er at dagens driftsstøtte beregnes av et gjennomsnitt ut fra alder og oppholdstid. Slik vil det også være for framtida. Partiene i forliket er klar over at kostnadsanalysen i dag ikke er bygd på et godt nok tallmateriale. Vi har derfor bedt om en årlig kostnadsanalyse, og Regjeringa skal komme til Stortinget med den første kostnadsanalysen våren 2003. Men som en representant fra Arbeiderpartiet sier: Vi tar den gjerne før. Hvis det da kommer en uventet kostnadsøkning, som f.eks. økte renteutgifter, lønnsoppgjør osv., hva gjør man da? Da sier vi at når det gjelder denne ordningen, vil det foreligge en kostnadsanalyse hvert år, og ut fra disse beregninger vil det bli justerte satser, både når det gjelder det statlige driftstilskuddet, når det gjelder bufferen, og når det gjelder foreldrebetalinga. Så står det i punkt 2 i forliket – det sa jeg i innlegget mitt, men jeg vil si det én gang til: «Dersom behovsundersøkelsene og kostnadsanalysene viser vesentlige avvik fra det grunnlaget denne avtalen er bygget på, er partene enige om sammen å gjøre de nødvendige endringer i avtalen.» Dette er et godt forlik. Dette er en seier for de fire partiene som står bak. Og det må være trist å ikke være med på dette forliket.
Afshan Rafiq (Høyre), 2002-06-17:
Gjennomføringen av makstaksten vil være en overføring av midler fra de fattige til de rike. Sosialistisk Venstreparti er en forkjemper for de universelle løsninger, og med makstaksten har de dessverre fått gjennomslag. Alle skal betale like mye for helt like tilbud. Dessverre blir det jo da slik at de som tjener mest på makstaksten, er de som tjener mest fra før. Taperne blir de som tjener minst. I min valgkrets i Oslo er det f.eks. slik at laveste sats for foreldrebetaling avhengig av inntekt, er på 750 kr, og det dreier seg om 1 200 plasser for foreldre som har en inntekt under 150 000 kr i året. Når makstaksten nå innføres, må disse vanskeligstilte familiene ut med nesten dobbelt så mye. Samtidig sparer høyinntektsfamiliene tusenvis av kroner hver måned. SV snakker varmt om inntektsutjamning, mens konsekvensene av deres politikk i praksis er det motsatte. Det vil være interessant å få vite om SV også etter makstaksten vil fremme forslag som øker forskjellene i Norge?
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-06-17:
Jeg hørte representanten Eriksen si at dette skal Regjeringen gjennomføre til tross for at vi er uenige i det. Det håper jeg vi får høre at også statsråden sier senere i dag, for det er nødt til å være slik. En liten kommentar til brevet fra de private barnehagene om deres umulige situasjon. De uttrykker det samme som kommunene gjør i dag. Lønningene og pensjonene går rett til værs. Dette går ikke – prisene må settes opp. Og så sier Stortinget at nå skal prisene ned! Da er det klart at det er vanskelig. Forskjellen når det gjelder barnehagesektoren i forhold til kommunesektoren ellers i dag, er at nå er det et flertall på Stortinget som sier at barnehagesektoren er spesiell. Den skal være den eneste sektoren innenfor kommunal virksomhet som er fullfinansiert. Det skal komme en helt annen inntekt fra staten enn det som har vært, og den skal være såpass at vi får til det krafttaket i barnehageutbyggingen som vi er nødt til å ha. Uten at barnehageeierne, både de private og de kommunale, ser at dette blir godt nok, får vi ikke til den byggingen, og da er vi nødt til å ordne oss slik at de har tillit til oss. Jeg føler at det som skjer fra regjeringspartiene i dag, er at de prøver å rive ned den tilliten som Stortingets vedtak er nødt til å ha, og den jobben hadde jeg håpet at vi ikke skulle ta her på Stortinget. Det er så lite som skiller oss. Det sies fra Kristelig Folkepartis side at vi har de samme målene, vi deler dem fullt ut – men det er litt som mangler. Kostnadene med det som foreslås, og som nå vedtas av flertallet, er ikke mye høyere enn det som ville ha vært kostnadene med Kristelig Folkepartis alternativ. Det offentlige tilskuddet som kommer gjennom den finansieringsordningen som også Regjeringen skal være med på å få på plass, er mye mer treffsikkert enn et tilskudd som var beskrevet i Sem-erklæringen. Jeg vil da stille spørsmålet: Hva ville ha vært Kristelig Folkepartis alternativ hvis de skulle forandre avtalen?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
Etter gjennom denne debatten å ha hørt på regjeringspartienes representanters nesten grenseløse surmuling og svartmaling, har jeg sittet med et visst håp om at det kanskje likevel er slik at vi her i landet er så heldige at vi har en barnehagestatsråd som er i stand til å glede seg på vegne av barna her i landet, når et flertall på Stortinget går inn for å løfte nettopp hennes sektor. Det er det barnehageavtalen innebærer. Det lille håpet har jeg nært i løpet av debatten. Jeg må si jeg ble skuffet. Selv om en statsråds adjektiver har en litt annen karakter enn enkelte stortingsrepresentanters, så må jeg si at statsrådens gjennomgående negative tilnærming til avtalen er en stor skuffelse. Det er også merkverdig at en statsråd kommer i Stortinget og problematiserer at Stortinget ber Regjeringen utrede. Hvem er ellers forvaltningen til for? Hvem er ellers statsrådens departement og hele forvaltningen til for, om ikke nettopp for Stortinget? Hvem skulle ellers Stortinget be om å gå løs på utredningsoppgaver, hvis man ikke skulle be Regjeringen gjøre det? Selvfølgelig er det Regjeringens egentlige rolle og funksjon sammen med forvaltningen å sørge for å legge til rette for Stortinget det Stortinget faktisk ber om. Nå har jo regjeringspartiene brukt samtlige innlegg til å fortelle at de er enige i målsettingene. Da hadde iallfall jeg håpet at statsråden skulle fortelle Stortinget og hele landet hva som er Regjeringens og regjeringspartienes virkemidler for å få bygd flere barnehageplasser. Når regjeringspartiene ikke vil øke statens tilskudd til 80 pst. allerede fra neste høst, hva er da virkemidlene? Når man ikke ville innføre stimuleringstilskudd i år, hva er da virkemidlet? Nå synes jeg vi må ha krav på å få noen svar på det. Det var på sin plass at statsråden gjorde det klart i sitt eget innlegg at hun legger Stortingets vedtak til grunn for det videre arbeid. Alt annet ville vært aldeles oppsiktsvekkende. Men nå må statsråden fortelle hvilke virkemidler Regjeringen vil bruke.