Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2010-05-28:
Jeg vil først av alt få takke interpellanten for initiativet til denne viktige debatten. Det er jo en anledning til å løfte blikket litt og ta en prinsipiell debatt omkring et tema som jeg tror er veldig aktuelt og viktig. Så tror jeg alle i salen er enige om at den personlige tro er en privatsak – samtidig som den heller ikke bare hører hjemme i det private rom, men også skal kunne gis uttrykk i det offentlige rom. Jeg tror også alle er enige om at man ikke skal akseptere overgrep, undertrykking osv. som er legitimert ut fra en religion. En av våre fremste antropologer, Thomas Hylland Eriksen, har skrevet en bok der han bruker uttrykket «røtter og føtter» i forhold til kulturdebatten. Det tror jeg faktisk er et godt uttrykk i den debatten vi har her i dag. All bevegelse framover må ta utgangspunkt i de røttene vi har. Vi må kjenne fortiden og vår historiske arv for å kunne forme og ta beslutninger for framtiden. Vi er enige om at Norge har en tusenårig kristen tradisjon, som opp gjennom historien har preget vårt samfunn og vår kultur. I skolens læreplan står dette ganske godt beskrevet i den generelle delen: «Den kristne tro og tradisjon utgjør en dyp strøm i vår historie – en arv som forener oss som folk på tvers av trosretninger. Den preger folkets livsnormer, forestillingsverden, språk og kunst. Den binder oss sammen med andre folkeslag i ukens rytme og årets høytider, men lever også i våre nasjonale særdrag: i begreper og bekjennelser, i byggeskikk og musikk, i omgangsformer og identitet.» Dette er slik læreplanen sier det, og det er dette som skal ligge til grunn for undervisningen i skolen. Jeg synes det er ganske godt sagt. Men litt av spørsmålet er jo hvordan vi følger opp en del av disse tingene – ikke bare hvordan elevene skal lære det, men hvordan vi følger disse tingene opp i praktisk handling og ivaretar det. Det er vel noe av det som er bakteppet for interpellasjonen i dag. Jeg vil særlig ta opp to saker som har vært oppe nå i vår, og som både statsministeren og interpellanten var inne på. Det første er innskrenkningen av ansettelsesfrihet for tros- og livssynssamfunn og deres virksomheter. I denne saken fikk jo regjeringen en tydelig tilbakemelding fra et samlet Tros- og livssyns-Norge om at innskrenkningen ville krenke deres integritet og selvstyre. Regjeringen valgte likevel å kjøre igjennom forslaget sitt. Den andre saken er plasseringen av biskopenes preses i Trondheim. Der hadde Kirken en grundig og god prosess om spørsmålet, men regjeringen valgte også der å overkjøre Kirken og gjøre et vedtak i strid med det Kirken ønsket. Begge disse sakene gir et visst bilde av en regjering som ikke verdsetter og respekterer den friheten og selvstendigheten som tros- og livssynssamfunnene – og Kirken – skal ha. Det gir et bilde av at man heller ønsker mer kontroll og styring, og vi har vel sett lite til den rådslagningen statsministeren inviterte til i vinter – i alle fall i disse sakene. Det gjøres i dag et fantastisk arbeid i mange trossamfunn, kirker og livssynsorganisasjoner. Men jeg tror at altfor ofte opplever mange av disse å bli mistenkeliggjort i den offentlige debatten, gjerne får de et negativt stempel som mørkemenn eller fundamentalister eller moralister eller et eller annet sånt. Dette er virksomheter som har betydd mye for veldig mange, og som tilfører samfunnet viktige verdier. Jeg vil derfor oppfordre statsministeren og regjeringens medlemmer til å snakke vel om disse virksomhetene, snakke vel om bedehuset, snakke vel om søndagsskolene, snakke vel om menighetene – om kristne skoler, barnehager, rusinstitusjoner og alt annet sosialt arbeid som drives av mange av disse virksomhetene. De tilfører samfunnet veldig store verdier. De trenger anerkjennelse, respekt, tillit og frihet i det arbeidet de gjør. Til sist vil jeg også nevne en av de religiøse minoritetene som den siste tiden har opplevd vanskelige forhold, nemlig jødene. Gjennom media har det kommet fram at mange jødiske barn opplever regelrett forfølgelse for sin tro i skolene. Det paradoksale er at dette ofte kommer fra personer med en annen religiøs bakgrunn, nemlig islam. Det må være absolutt nulltoleranse overfor denne type trakassering. Norge har en ganske stygg historie tilbake til 1814 når det gjelder vårt forhold til jødene, og vi må aldri akseptere jødeforfølgelse eller trakassering av jøder av noen art i vårt land. Jeg tror det er viktig at regjeringen viser tydelighet og handlekraft når slike forhold blir avdekket. Vi skal ha plass til ulike religioner og livssyn i det offentlige rom. Vi er på mange måter et flerkulturelt samfunn, men la oss ikke bli så historieløse at vi neglisjerer eller motarbeider den viktige, sentrale religiøse arven vårt land faktisk er bygget på. Vi må være trygge på vår egen identitet for å kunne møte andre tanker og religioner på en god og konstruktiv måte.