trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg skulle ønske vi så en handlekraftig regjering i denne saken, slik regjeringen virket da den ønsket å forby reklame for Kaptein Sabeltann-is og Happy Meal. Nå havner vel Kaptein Sabeltann i en fryseboks som er svartmalt. Dette er en sak som vekker reaksjoner hos meg, hos Fremskrittspartiet og hos svært mange. Et vedtak i Nav om at en manns barnebidrag økte fordi ekssamboeren hadde fått nytt barn med en ny samboer, er åpenbart urettferdig. Det har jeg forstått at det er flere her i salen som også synes, så her bør ministeren ta grep, handle raskt og være handlekraftig. Noen stortingspolitikere har vært ute i media med dette. I media synes også Arild Stokkan-Grande at denne saken virker urettferdig. Men nå har han, ut fra innlegget sitt, endret standpunkt. Det ordner seg sikkert ved samtaler mellom partene, var svaret vi fikk fra Stokkan-Grande. Så vi ønsker oss en handlekraftig Stokkan-Grande, på samme måte som vi så i media da han fikk oppslag om dette. Stortinget har vært klar over denne urettferdigheten og har for lengst instruert statsråden og departementet om å endre praksis. Etter denne saken å dømme kan det se ut til at departementet ikke har gjennomført endringer, og stritter imot. Hva er begrunnelsen for det? Statsråden må ordne opp hvis det er noen i departementet som stritter imot. Tidligere barne- og likestillingsminister, Lysbakken, hadde ingen intensjoner om å endre noe. Statsråden sier til media at Likestillings- og diskrimineringsombudet har vurdert dagens praksis og konkluderer med at den er i strid med likestillingsloven, og at den diskriminerer menn. Nå er det vel på tide at noen i denne salen også står opp for menn, og lederen i Mannsrolleutvalget, Stokkan-Grande, burde vel kanskje ha tatt på seg den rollen. Departementet har anket saken inn for Likestillings- og diskrimineringsnemnda, og saken er ennå ikke avgjort – og det tar tid. Departementet kan ikke kommentere saken fordi den fortsatt er til behandling. Saken er spesiell: Det er altså slik at SV kjemper mot endring av praksis til tross for at Stortinget har klare meninger om dette. Det vekker sterke reaksjoner. Her ser det ut til at statsråden er skyggeredd og gjemmer seg bak departementets informasjonsavdeling – det er jo dem vi hører noe fra – og byråkratene der. Det er nå gått over ett år siden vedtaket i Likestillings- og diskrimineringsombudet, LDO. Med de opplysninger som framkommer i denne sak, bør statsråden straks instruere om å endre praksis.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg er enig med statsråden, vi må bli kvitt de useriøse barnehagene. Det finnes utfordringer for foreldredrevne barnehager, det finnes utfordringer for private barnehager, og det finnes også utfordringer for de kommunale. Vi skal ha god kvalitet på barnehagene våre, men vi skal også ha en kontroll av alle barnehager, både private, foreldredrevne og kommunale barnehager. Vi skal ha kvalitet på dem som passer barna våre, og som har omsorg for barna våre når vi er på jobb. Vi skal ha forutsigbarhet. Men det springende punktet i de fleste tilskuddssaker er hvilken dokumentasjon kommunene legger fram. Dokumentasjonen er ofte svært mangelfull og lite egnet for å kontrollere om alle kostnader er tatt med i beregningsgrunnlaget – en utfordring. Alle kostnader som ikke er tatt med, fører til lavere tilskudd til de private barnehagene. At de private barnehagene kun mottar 90–91 pst. av det kommunale driftstilskuddet, er noe alle vet. De private barnehager har avslørt at kommunene skylder de private barnehagene millioner rundt omkring i Norge. Hvem lurer hvem, og hvem lurer unna penger? Ja, det er noe vi må få kontrollert, for vi skal ha kvalitet. Men saken er at i f.eks. Sørum kommune i Akershus får de ikke 91 pst. engang – de ligger langt under. Så feilen ligger i regnskapet – feilen ligger i en forskjellsbehandling i regnskapet. De kommunale barnehagene fører husleie under kapitalkostnader, f.eks., noe det ikke er, mens de private har det som driftskostnader. Allerede der er det en skjevfordeling som det bør og kan ryddes opp i med enkle grep. Det sier seg selv at tilskuddet til de private blir langt lavere enn 91 pst. når husleia til kommunale barnehager ikke er tatt med når driftstilskuddet til de private skal regnes ut. Fram til i fjor var det mulig for de private, eksempelvis i Sørum kommune, å søke om ekstra tilskudd for å utjevne denne forskjellen. Men det var under valgkampen. Den praksisen var alle enige om da, men som sagt var det under valgkampen, og nå er man tilbake til gammel praksis. Det er denne kampen som til slutt vil kvele de private og foreldredrevne barnehagene. I flere foreldredrevne barnehager må foreldrene bruke tid på å krangle med kommunene om å få penger de har krav på. Det er uheldig. Vi må likebehandle de kommunale og private barnehagene. Da må dokumentasjonen være lik for kommunale og private barnehager, og vi må kontrollere alle barnehager.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Jeg vet at jeg nå bidrar til at Stortingets møte vil vare til over midnatt, derfor skal jeg prøve å begrense meg så godt som mulig, men jeg må si at jeg er litt overrasket over den aggresjonen som vi møter fra opposisjonen når regjeringspartiene faktisk forteller hva som er fakta i saken. Når vi forteller at det har vært satset på musikkorps, det har vært satset på frivillighet, så kan man ikke underslå det faktum. At vi de siste sju årene har løftet korpsbevegelsen, er kanskje ubehagelig for opposisjonen å høre, men vi må ha vår rett til faktisk å mene det. Det er bare å nevne de tiltakene som har blitt gjort. Vi etablerte og innførte en egen utstyrsordning for skolemusikkorps. Det gjorde at man for første gang i historien fikk støtte til innkjøp av utstyr – av instrumenter. Vi innførte en egen ordning gjennom Grasrotandelen. Vel, opposisjonen gikk imot det, men det har medført et betydelig antall kroner også til musikkorpsene. Vi er i ferd med å trappe opp momskompensasjonsordningen, noe som betyr veldig mye penger til korpsbevegelsen. Det siste er at statsråd Anniken Huitfeldt på fredag presenterte idrettsmeldingen og en endring av tippenøkkelen, noe som betyr betydelig mer penger gjennom Frifond, der man vil doble støtten til barne- og ungdomsorganisasjonene. At det kan være ubehagelig for opposisjonen å høre det, må være et problem for opposisjonen, men det viser at vi faktisk har en regjering som både handler, tenker og fortsetter å jobbe for at de andre frivillige barne- og ungdomsorganisasjonene og også korpsbevegelsen får bedre vilkår i årene framover. Det er riktig at det fremdeles er mange tak som kan tas for å styrke korpsbevegelsen og de andre frivillige organisasjonene, men ingen skal komme å påstå at denne regjeringen har toet sine hender, sittet rolig og ikke gjort noe de siste sju årene – for det er direkte feil.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2012-06-11:
Forslagsstillerne viser til at skolekorpsene har en spesiell posisjon i Norge. Det tror jeg alle partiene i komiteen er enige om. Samtidig ser vi at korpsbevegelsen opplever store utfordringer. Skolekorpsene sliter med medlemsnedgang og økonomi. Når vi feirer nasjonaldagen vår, merkes det også at de mange plasser opplever å ikke få korps som kan spille i barnetoget. Noen må ty til korps fra våre naboland. Det er kanskje spesielt alvorlig når vi nærmer oss markeringen av vårt grunnlovsjubileum. Korpsbevegelsens utfordringer er sammensatte, og at statlige midler alene ikke er tilstrekkelig for å opprettholde medlemstallet, tror jeg også vi må erkjenne. Nedgangen i antallet skolekorps er like mye et lokalt problem for den enkelte skole, kulturskole og kommune, og det er viktig at man der ser hva slags tiltak man kan sette i gang for å stoppe nedgangen. Det er en stor utfordring å holde på ungdommen, men også å rekruttere nye. Korpsene sliter med det som veldig mange andre tilbud sliter med, at når det er mer konkurranse, og man har flere muligheter til å delta på forskjellige ting, vil det være vanskelig å opprettholde medlemsmassen, engasjementet og tiden man tidligere brukte på f.eks. korpsene. Den statlige støtten til korpsbevegelsen har økt betydelig under den rød-grønne regjeringen. Gjennom Kulturløftet er det etablert en ny ordning med tilskudd til instrumentkjøp, som i 2012 er på 10 mill. kr. I tillegg har man innført momskompensasjonsordningen for frivillige organisasjoner og Grasrotandelen gjennom Norsk Tipping. Vi ser at gjennom disse ordningene har støtten til korpsbevegelsen økt fra 15 mill. kr i 2005 til 55 mill. kr i 2011. Jeg tror en samlet komité er klar over at korpsbevegelsen står overfor store utfordringer. Men jeg tror vi lurer oss selv hvis vi samtidig bare sier at dette handler om økonomi, for det er klart at det alene ikke vil motivere og føre til at flere har lyst til å være med og spille i korps. Så her er både kommunene, skolene og kulturskolene nødt til å ta ansvar, for under denne regjeringen har man sett at man har bidratt med mer økonomi til korpsene. Samtidig ser vi at man sliter med en god nok oppfølging som gjør at enda flere får lyst til å delta og bruke av sin fritid til å spille i skolekorps.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2012-06-11:
Vi behandler nå et Dokument 8-forslag som tar for seg spørsmålet om en forelder skal betale mer i bidrag hvis ekspartneren velger å være hjemme med redusert eller ingen lønn etter å ha fått et nytt barn med ny partner. Barnebidraget skal fastsettes på grunnlag av aktuell og framtidig inntekt. Inntekten til begge foreldrene har betydning for denne fastsettelsen. Tidligere praksis, der det å være hjemme med barn under tre år var en rimelig grunn til å ha redusert eller ingen inntekt, ble endret fra 1. januar 2009. Regelen der en aksepterer at både bidragspliktige og bidragsmottakere har en inntektsreduksjon på inntil 20 pst., uansett årsak og uten at dette skal føre til en skjønnsvurdering, har ikke tidligere vært diskutert spesielt. I mediedebatten, i tillegg til i noen av merknadene i denne saken, er det fokusert mye på urimeligheten for dem som er bidragspliktige. Da er det viktig å minne om at regelverket jo inneholder en gjensidighet. Ved bidragsvurderingen tar en også hensyn til bidragspliktiges nye barn. Fremskrittspartiet har ikke nevnt dette spesielt i sitt innlegg, men jeg forutsetter at også Fremskrittspartiet mener at en slik gjensidighet fortsatt skal gjelde. Hvis man legger dette til grunn, er det vanskelig å se den skjevheten og den diskrimineringen det da pekes på. At foreldre har en handlefrihet lik inntektsreduksjon på 20 pst., gir også et signal om at foreldrene faktisk til en viss grad må akseptere at den andre forelderen gjør disposisjoner når de ikke lenger skal inngå i samme husholdning. Den samlede vurderingen som en familie gjør hvis man velger å gå ned i inntekt for å være hjemme med barn, enten det er 80 eller 100 pst. med foreldrepenger, er ikke bare en vurdering av situasjonen som dukker opp når man får et nytt barn, men en samlet vurdering av hvordan situasjonen for den nye familien er. Derfor mener jeg det er gode grunner både for og mot å beholde regelen, og det er slett ikke så åpenbart for meg hva som vil være det mest rettferdige utfallet av denne saken. Nettopp derfor er det også viktig at vi får en vurdering av konsekvensene, før vi eventuelt skal gjøre en endring.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2012-06-11:
Den 1. januar 2011 fikk kommunene det helhetlige ansvaret for å finansiere alle barnehager, både egne kommunale barnehager og ikke-kommunale barnehager. Det ble lagt inn 28 mrd. kr i rammetilskudd til kommunene for å finansiere det. Regjeringen tar nå sikte på at det kommunale tilskuddet til ikke-kommunale barnehager trappes opp de nærmeste årene, slik at det oppnås samme grad av finansiering av de ikke-kommunale barnehagene som vi har til de kommunale barnehagene. I statsbudsjettet for 2012 foreslås det å øke det kommunale minimumstilskuddet til ikke-kommunale barnehager til 92 pst. Forslaget som vi behandler her i dag, sikrer at kommunalt tilskudd og foreldrebetaling i ikke-kommunale barnehager kommer ungene til gode. Forslaget gir også kommunene mulighet til å anvende økonomiske sanksjoner der det kommunale tilskuddet og foreldrebetalingen ikke brukes i tråd med det som er intensjonen og formålet med barnehageloven. Utbyttebetalingen har ikke et stort omfang i dag, vurdert i forhold til størrelsen i barnehagesektoren, men i enkelte tilfeller har vi sett at det har vært et problem. I media er det ved flere tilfeller fokusert på saker der private barnehageeiere misbruker dagens finansieringssystem for å oppnå personlig vinning. Dette lovforslaget er ikke et angrep på de private barnehagene. Men når representanten fra Høyre sammenligner private barnehager med næringsdrivende generelt, blir det litt spesielt, fordi næringsdrivende generelt mottar jo ikke offentlige tilskudd. Det er jo det som er bakgrunnen for hele saken. Og partiet Høyre, som er opptatt av å bruke samfunnets ressurser og skattebetalernes penger på en mer effektiv måte, burde være opptatt av at pengene nettopp blir brukt til det som er intensjonen, nemlig barnets beste og det å drive en god barnehage. Da er det merkelig at man velger å sammenligne det med private næringsdrivende generelt, i og med at det her faktisk er snakk om å bruke skattebetalernes penger. Jeg tror at svært mange ikke-kommunale barnehager drives veldig godt, og at eierne er genuint opptatt av å gi et godt tilbud til ungene – og et tilbud av høy kvalitet. Forslagene sikrer en videreføring av dette i framtiden, samtidig som det legger til rette for at ikke-kommunale barnehageeiere også i tiden framover kan drive forretningsmessig. Gjennom lovforslaget sikrer regjeringen at barnehagesektoren fortsatt vil bestå av seriøse aktører som skal bruke offentlige midler og foreldrebetaling til drift av barnehager med høy kvalitet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-06-11:
Det er en hyggelig begivenhet at kulturministeren skal ha med datteren sin til korpsøvelse, og det kan også være nyttig for kulturministeren, for da kan hun få snakket med foreldrene til barna i korpset. Jeg tror ikke foreldrene til barna i korpset på samme måte som kulturministeren er så opptatt av hva Bondevik-regjeringen gjorde for korpsene mellom 2001 og 2005. Jeg tror heller foreldrene til dagens unge i korps er opptatt av hva som vil skje med korpsenes fremtid. Det hadde jeg også håpet at kulturministeren var – at hun ikke var like opptatt av hva om skjedde i 2001, 2002 og 2003, men at hun var opptatt av fremtiden og fremtidens korps. Spørsmålet mitt er om kulturministeren synes at det forslaget som Høyre nå legger frem i revidert nasjonalbudsjett, med 50 mill. kr ekstra til momskompensasjonsordningen og frivillige organisasjoner, er et godt forslag.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-06-11:
Norske musikkorps inviterer faktisk til så mange som 17 000 konserter i året. De arrangerer NM både for skolekorps, voksenkorps, drillkorps, solister og ensembler. Arrangementene samler 15 000 musikere i alle aldre, og hvert år begynner 8 000 unger i korps og får ta del i utviklende og stimulerende musikalsk og sosialt fellesskap, gjennom øvelser, gjennom turer, gjennom sommerkurs. Høyre syntes det var flott da Kristelig Folkeparti la fram dette forslaget og kom med et initiativ til å legge en strategi for norsk korpsbevegelse i fremtiden. Kristelig Folkeparti har også markert dette på en veldig god måte i den offentlige debatten, viser initiativ, viser at man ønsker noe med fremtidens korpsbevegelse, at man ønsker å legge til rette for videreutvikling av den. Jeg må si jeg er veldig skuffet over hvordan kulturministeren og lederen av kulturkomiteen møter et sånt forslag. Istedenfor å motta det med et åpent sinn, rose og si at her anerkjenner man initiativet fra Kristelig Folkeparti og ser med glede på at noen har initiativ til å ønske å lage en felles strategi i Stortinget, møter man det med surmuling og arroganse. Vi vet at angrep er det beste forsvar, men å gå tilbake til 2001 og fortelle om hvordan det var da, holder ikke. Det er skuffende at vi har en kulturminister som ikke er mer opptatt av å stå sammen med partiene i Stortinget og se på hvordan vi sammen skal legge en strategi og sikre norsk korpsbevegelse i fremtiden. Også lederen av kulturkomiteen truer i sitt innlegg norsk korpsbevegelse med at stemmer man på de borgerlige, kan man få Fremskrittspartiet i regjering, og de kommer til å kutte på korpsene. Jeg har ikke vært med i noen samtaler med noen andre borgerlige partier her på Stortinget og ikke fått noen løfter fra Fremskrittspartiet om at de skal kutte i norsk korpsbevegelse hvis de kommer i regjering. Da må lederen av kulturkomiteen vite noe som ikke vi i Høyre vet. Men jeg håper at neste gang det kommer initiativ fra opposisjonen om å lage planer, om å være ambisiøs og legge strategier for deler av kulturlivet, ser vi en litt annen holdning fra kulturministeren enn at hun går løs på opposisjonen på den måten som vi dessverre har vært vitne til i debatten i dag.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-06-11:
Hvis jeg som kulturinteressert satt og hørte på denne debatten, tror jeg jeg ville synes det var litt merkelig at kulturministeren – istedenfor å være opptatt av kulturpolitikk – opptrer som valgkampstrateg for de borgerlige partiene. Hun burde vel heller komme med noen innspill til sine partifeller om hvordan man skal legge opp valgkampstrategien. Jeg synes det er litt spesielt å bruke det avsluttende innlegget i en kulturdebatt til å snakke om hvem Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet skal samarbeide med – eller ikke samarbeide med – men det får ligge. Representanter fra regjeringspartiene forteller at de – siden 2005 – har lagt en strategi for korpsbevegelsen som fungerer utmerket. Det er deres svar på hvorfor de ikke er med på forslaget i dag. Men hva fører den strategien til? Jo, at frivilligheten er taperen etter regjeringens løftebrudd om nye 200 mill. kr i momskompensasjon, korpsene betaler fortsatt mer moms til staten enn det de får tilbake, og Kulturløftet har gjort at de mister 4,8 mill. kr.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-06-11:
Høyre er glad for at Fremskrittspartiet har tatt opp og fulgt opp denne saken, spesielt ut fra det som representanten Horne har referert til her – ikke minst uttalelsene fra saksordføreren, Stokkan-Grande, hva han tidligere har sagt i saken. Også jeg har lyst til å referere Barne- og likestillingsdepartementet i St.meld. nr. 19 for 2006–2007: «Et valg om å være hjemme med nye barn, kan imidlertid betraktes som et internt anliggende for den nye familieenheten – et valg som bare angår dem. Foreldre som har forsørgelsesplikt for barn fra tidligere forhold, står i utgangspunktet fritt til å innrette seg slik de måtte ønske, men det er ikke uten videre gitt at de med sine valg kan fri seg fra den lovbestemte forsørgingsplikten og føre byrdene over på den andre av foreldrene eller det offentlige. Etter departementets syn er det derfor den nye familieenheten som er nærmest til å bære eventuelle konsekvenser av et valg om å være hjemme med nye barn. Departementet vil derfor foreslå at en bidragspliktig eller bidragsmottaker som velger å være hjemme med nye barn, må bære de økonomiske konsekvensene av dette valget.» Ellers når det gjelder dette forslaget, er jeg enig i det som saksordføreren innledet med, nemlig at fordeling av barnebidrag primært skal være et privat anliggende. Men i enkelte tilfeller er det veldig vanskelig å komme til enighet. Da må vi ha et regelverk som er rettferdig, og som likebehandler begge foreldre.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-06-11:
Det er flere i høringsuttalelsene som påpeker at det er mange kommuner som vil ha problemer med kompetanse i sin kommuneadministrasjon og å ha forutsetninger for å forholde seg til tilskuddsutmålingen eller kontrollregimet. Vi vet at i EØS-retten opererer man bl.a. med «reasonable profit». De har en god definisjon, som ligger i konseptet. Jeg vet at mange kommuner også undrer på hva regjeringen mener med vesentlig utbytte. Kan kunnskapsministeren si hva hun legger i begrepet, og hvordan kommunene skal oppfatte hva vesentlig utbytte er og ikke er?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Jeg hadde tenkt å spørre statsråden om de fellesmerknadene som vi hadde med de rød-grønne om dirigentutvikling, som er veldig relevant for korpsbevegelsen, men etter å ha hørt statsrådens innlegg tror jeg kanskje jeg må stille et annet spørsmål. Så får jeg komme tilbake til dirigentutvikling ved en annen anledning. Jeg tror statsråden er klar over at vi faktisk økte satsingen gjennom Frifond i vår periode. Det var bevilgningene på statsbudsjettet som gikk ned, mens man fikk mer gjennom tippemidlene. Det er jo den samme usikkerheten man lever med, og som regjeringen utsetter Frifond for, når man ønsker å øke Frifond gjennom tippenøkkelen. Jeg tror mange i frivilligheten vil være skuffet over at momskompensasjonen blir brukt som en støtteordning, som et argument mot at man skal få mer penger. Det var ikke det som var hensikten med momskompensasjonen. Jeg må minne om at det forslaget som ligger her, faktisk ikke er noen kritikk av regjeringen. Det er et forslag til en strategi for korpsbevegelsen, som vi håper å samle flertall bak. Etter å ha hørt statsrådens innlegg spør jeg ganske enkelt: Hva er statsrådens strategi for å styrke korpsbevegelsen framover – for vi vet at man er fornøyd med fortiden?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Som flere talere har vært inne på, representerer korpsbevegelsen et unikt innslag – internasjonalt – gjennom det brede uttrykket vi har klart å skape for en musikkform som internasjonalt ikke på langt nær har samme bredde og styrke. I Norge er vi så heldige å ha denne unike korpsbevegelsen, og det gjør at vi bør føle et ansvar – aller mest overfor oss selv, mer enn overfor verdenssamfunnet – for å ta vare på denne tradisjonen og denne bevegelsen. Det er bakgrunnen for det forslaget som er lagt fram, og det var det vi hadde håpet å få en diskusjon om: Hva gjør vi for å imøtekomme de utfordringene? Svaret vi har fått, er en tabell som viser noen bevilgninger fra 2005 og fram til i dag. Ja, det er fint. Det er flott med de økningene man har fått til. Men sannheten er at denne unike bevegelsen – denne folkebevegelsen – har en del utfordringer, og spørsmålet til regjeringen er ganske enkelt: Hva ønsker regjeringen å gjøre med det? Det er det vi ønsker svar på. At det er mer penger i statsbudsjettet i 2012 enn i 2005, det vet vi. Men det hjelper faktisk korpsbevegelsen veldig lite, og det er faktisk ikke noe svar på hvordan vi møter de utfordringene. Jeg håper svaret er noe mer enn at foreldrene får drive enda mer dugnad – at man har mer innhold i sin leveranse. Når det gjelder momskompensasjon, er det fint at man i alle fall et stykke på vei har trappet opp momskompensasjonen. Men jeg tror frivilligheten føler seg litt lurt hvis det er sånn at fordi man har trappet opp momskompensasjonen, bruker man dette i debatt etter debatt som et argument: Dere trenger ikke noe mer penger, for dere får jo momskompensasjon. For å være litt forsiktig – det var vel ikke det som var hensikten eller tanken da man innførte momskompensasjon. Tanken var at det skulle være nettopp det som ligger i ordet – nemlig kompensasjon for at man betaler moms, og aller helst et fritak. Mot slutten av debatten vil jeg i grunnen bare oppsummere med at det er fint å se på regnearkene til de rød-grønne om hvordan bevilgningene har utviklet seg. Vi kan gjerne legge til at hvis Kristelig Folkepartis alternative statsbudsjett hadde vært vedtatt, hadde det vært mer penger til kultur. Men det er faktisk ikke det som løser utfordringene for korpsbevegelsen. Jeg mener at vi i forbindelse med statsbudsjettet for 2013 burde ha funnet sammen til en strategi – uansett regjeringsalternativ eller valg i 2013 og hvem som skal sitte i regjering – og dannet et flertall for en strategi som ville ha styrket denne bevegelsen.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Jeg har vel sagt det meste jeg har å si fra Kristelig Folkepartis ståsted i denne debatten, men kulturministeren gjør jo dette til en debatt om Kristelig Folkepartis valg av regjeringspartner i 2013. Jeg vil si at det skal godt gjøres å finne en endret linje fra Kristelig Folkeparti i kulturpolitikken de siste årene, hvis det er det hun leter etter. Det som vi diskuterer her, er at Kristelig Folkeparti har lagt fram et forslag om en strategi for korpsbevegelsen i Norge. Det har vært til behandling i familie- og kulturkomiteen. Høyre og Fremskrittspartiet har sagt at de ønsker en strategi for korpsbevegelsen. Arbeiderpartiet har sagt at man ikke ønsker det. Det er en grei sak å avklare og votere over. Det er ikke mer mystisk enn som så. Så refererer man til forrige kulturdebatt – det var i forbindelse med en stortingsmelding. Kristelig Folkeparti ønsket en debatt om i hvilken grad staten skal styre kulturlivet. Kulturministeren ønsket ikke å diskutere det, men hun ønsket å gjøre også den debatten til en debatt om regjeringsstrategi. Jeg må bare si det sånn: Det er kulturministeren og regjeringen som styrer landet. Derfor ønsker vi en debatt(presidenten klubber) med regjeringen om innholdet(presidenten klubber) i kulturpolitikken. Så enkelt er det. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Jeg skal ikke si så veldig mye mer utover det som er sagt i saken, men jeg tror vel kanskje at avstanden ikke er fullt så stor mellom flertall og mindretall her som det kanskje kan høres ut som i debatten, når det kommer til stykket. Kristelig Folkeparti støtter her flertallet, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV. Jeg er ikke sikker på hvordan kulturministeren ville tolket det, men her har vi altså funnet det mest fornuftig. Grunnen til at vi har gjort det, er at vi har en del synspunkter på hvordan dette bør løses, for å si det slik. Samtidig er det et såpass komplisert område som faktisk krever en nøye vurdering for å få et rimelig regelverk – det er vanskelig – et regelverk som er så rimelig som mulig, og som ikke virker konfliktdrivende. Derfor har vi sluttet oss til komiteen for øvrig som sier at man «imøteser en vurdering av mulige konsekvenser av eventuelle endringer, og ber regjeringen komme tilbake til Stortinget på egnet måte». Det har Kristelig Folkeparti sluttet seg til, og vi håper at statsråden og regjeringen gjør det uten at det går for lang tid, og at vi får belyst disse problemstillingene. Når det er sagt, vil jeg også si at vi har en forventning om at det blir endringer i regelverket, for etter Kristelig Folkepartis syn er det ikke bare slik, som saksordføreren sa, at man forstår at det «kan oppleves som urimelig» at man må betale mer bidrag hvis tidligere partner går ned til 80 pst. i forbindelse med foreldrepermisjon. Etter Kristelig Folkepartis syn er det klart urimelig, og vi mener det må endringer til her, men det må gjøres et godt forarbeid, slik at vi slipper å ha den type debatter etter at regjeringen har kommet tilbake til Stortinget med gjennomgangen.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-06-11:
Jeg takker for statsrådens innlegg. Det var i grunnen mye fornuftig der, som det var godt å høre på. Nå har denne lange diskusjonen vi har hatt om nettopp dette temaet, medført en del usikkerhet for de private barnehagene, og mitt første spørsmål er da: Når vi i dag har en ca. 50/50-fordeling mellom barn som går i kommunale og ikke-kommunale barnehager, er det en fordeling som statsråden er fornøyd med, eller ønsker man et mindre innslag av private barnehager over tid? Det andre spørsmålet er: Hva vil statsråden foreta seg for å rydde opp i alle de problemene som private barnehager i dag opplever med beregning av riktig tilskudd i kommunene, knyttet til at man har så store problemer med å finne et rimelig og riktig kostnadsgrunnlag for de kommunale barnehagene?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Selvfølgelig skal jeg ha god dialog med korpsbevegelsen. Det er helt riktig som representanten er inne på, at det er mange steder man har et veldig godt samarbeid med skolen, og at det har vært heldig for korpsene. En del av de prosjektene vi støtter gjennom midlene til utvikling av kulturskolen, handler nettopp om samarbeidet mellom korpsene og skolen. Det er viktige initiativ som vi vil se nærmere på i tiden som kommer.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Jeg har da langt større ambisjoner på momskompensasjonsordningens vegne enn som så. Det vi ønsker fram til 2014, er en opptrapping på til sammen 1 mrd. kr. De ekstra millionene fra Høyre blir litt puslete i den sammenhengen, så jeg ønsker en opptrapping av momskompensasjonsordningen. I tillegg ønsker jeg en endring av tippenøkkelen, for Frifond har i stor grad «stått» på tippenøkkelen, så der har ikke utviklingen vært like god som på kulturbudsjettet. Men gjennom forslaget til endring av tippenøkkelen, som regjeringen la fram på fredag, får vi en vekst i støtten til den frivillige barne- og ungdomskulturen på om lag 50 pst. Jeg mener at vi skal måles på resultater. Vi har hatt store resultater på korpsområdet siden vi tok over i 2005. Jeg er stolt, men jeg er ikke fornøyd, og derfor vil jeg gå videre i samme retning, med mer til kultur og nei til skattekutt.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Gjennom å gå videre med den strategien som vi nå har lagt til grunn, om økning i bevilgningene gjennom momskompensasjonsordningen og gjennom Frifond – som er gode ordninger for korpsbevegelsen – ønsker vi å gi større økonomisk handlingsrom for korpsene. Så er det ikke riktig som representanten sier når det gjelder Frifond: Sannheten er at da Frifond kom over på tippenøkkelen, ønsket Bondevik-regjeringen å fjerne den helt fra statsbudsjettet. Vi sa ja takk til begge deler – nettopp fordi vi ønsket å gi mer penger. Så da vi endret tippenøkkelen forrige gang, i 2005, gikk midlene til barne- og ungdomskulturen – som del av overskuddet fra tippenøkkelen – prosentvis ned. Nå er det jammen grunnlag for å øke denne, og derfor ønsker vi å endre tippenøkkelen for å gi mer til frivillig barne- og ungdomskultur og mer til korps.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
I den siste setningen til Ib Thomsen var det noe jeg synes var bra: samtale med korpsbevegelsen. Det er klart at for å lage en politikk som skal styrke det økonomiske grunnlaget for korpsene i Norge, er det korpsene selv som vet best hva som skal til. Men da er økonomiske rammebetingelser viktige. Jeg er usikker på hva som blir resultatet av et regjeringsskifte. Grasrotandelen stemte en samlet opposisjon imot. Vil man fjerne eller vil man opprettholde Grasrotandelen hvis man kommer i regjeringsposisjon? Det andre poenget er endringer i tippenøkkelen, der noen partier i opposisjonen er for, mens andre partier er kraftig imot. Er opposisjonen for eller imot endringer av tippenøkkelen, som gir mer til idretten og mer til barne- og ungdomskulturen? Det er helt betimelige spørsmål, som korpsbevegelsen bør ha svar på. Det jeg merker meg i denne salen, er det samme vi hadde forrige gang vi hadde en debatt om kulturpolitikk, at opposisjonen snakker som en samlet opposisjon og i mye mindre grad enn for ett år siden er opptatt av å markere ulikhet og avstand til hverandre. Nok en gang har vi vært vitne til en kulturdebatt hvor Kristelig Folkeparti på ingen som helst slags måte viser at de er uenige med Fremskrittspartiet i kulturpolitikken. Det synes jeg at vi skal merke oss, for det første området der de rød-grønne fant sammen, var nettopp det kulturpolitiske området i denne salen for nøyaktig ti år siden. Jeg har sett at Venstre har valgt en Høyre–Fremskrittsparti-regjering etter neste valg som sin strategi. Kristelig Folkeparti har ikke avklart hvilken retning de nå ønsker, men jeg merker meg det som har vært Kristelig Folkepartis linje i de to siste kulturpolitiske debattene her i salen. Jeg synes det er synd. Jeg tror det kommer til å være en skuffelse for et samlet norsk kulturliv, for korpsene, for korene, for frivilligheten og for kulturinstitusjonene. Men dersom ønsket om et regjeringsskifte er viktigere enn å bidra til å løfte norsk kultur i tiden som kommer, ja, da er det et valg man får ta på egen hånd. Jeg er opptatt av å videreføre Kulturløftet. 1 pst. skal gå til kultur. Det stemte opposisjonspartiene imot i 2004. Vi vant valget og har fått det gjennomført.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg skal egentlig bare starte der representanten Håbrekke avsluttet: Dette representantforslaget var ikke en kritikk av regjeringen, men en utfordring med hensyn til hva man ønsker å gjøre med den situasjonen som korpsbevegelsen står i, med at det er medlemsnedgang, at kostnadene øker, og at man altså får mindre offentlig støtte. Svaret fra de rød-grønne er ganske forbausende. Det er en knallhard kritikk mot de borgerlige partiene, det er å vise til hvor fælt alt var i 2005, og hvor ille alt skal bli fra 2013, når de borgerlige overtar. Gjennom måten man argumenterer på, har man allerede innkassert valgnederlaget for de rød-grønne, og det kan jeg for så vidt skjønne når man ikke har den tilliten til egen politikk som man åpenbart burde hatt muligheten til å ha. For det er jo slik at de rød-grønne partiene har styrt regjeringen i åtte år. De har hatt flertall i denne salen i åtte år, men evner ikke å levere – heller ikke når det gjelder korpsbevegelsen. Denne debatten kunne ha vært konstruktiv. Dette kunne ha vært en idédugnad om hva man ønsker å gjøre for en så viktig bevegelse som korpsbevegelsen. Men det ønsker altså ikke de rød-grønne. De ønsker bare å angripe opposisjonen, som har reist et interessant forslag, og som er mild i sin måte å omtale regjeringen på, både i merknader og i denne salen. Vi ønsker rett og slett å ha en idédugnad om hva man kan gjøre for korpsbevegelsen også i framtiden. Men det ønsker altså ikke de rød-grønne å være med på. Jeg må si at det skuffer meg lite grann, men på en måte kan jeg jo også skjønne det. For et viktig element når det gjelder korpsbevegelsen, er å få alle til å spille samme melodi og å gjøre det noenlunde i takt, og det har kanskje ikke preget denne regjeringen de åtte årene den har sittet. Men noen som er så handlingslammet som denne regjeringen har vært, skal man lete lenge etter. Det forslaget som er fremmet fra mindretallet – Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti – burde egentlig ha vært et enstemmig forslag i Stortinget. Det lyder: «Stortinget ber regjeringen, senest i statsbudsjettet for 2013, legge frem forslag til en strategi for å styrke norsk korpsbevegelse.» Her har man et hav av muligheter til å styrke korpsbevegelsen, både når det gjelder økonomi, og når det gjelder å fullføre momskompensasjonen, som denne regjeringen har kjempet hardt imot. Så man har hatt mange muligheter, men man har bevisst valgt ikke å bruke dem. Det synes jeg er trist, og da tror jeg det kan være like greit at man får et skikkelig regjeringsskifte i 2013.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Beklager at jeg forlenger debatten, men jeg har fått utbytting, så jeg gjør det med god samvittighet. Jeg må si at jeg stusser over innlegget til kulturministeren. Det var et innlegg som bare inneholdt et angrep på opposisjonen. Det er jo en kjent taktikk at angrep kan være det beste forsvar, men da må man ha noe å angripe med – og det mangler kulturministeren i denne saken. Jeg satte for så vidt pris på innlegget som representanten Gjul holdt. Der var representanten Gjul litt konstruktiv og viste til det lille regjeringen har gjort, men det er altså for lite. Det er jo derfor korpsbevegelsen er i denne situasjonen – mens kulturministeren benytter anledningen til å angripe. Kulturministeren er jo veldig opptatt av idrettsmeldingen som er lagt fram. Da kan jeg bare opplyse kulturministeren om følgende: Idrettsmeldingen er altså ikke behandlet i Stortinget, og det er Stortinget som skal vedta den. Det å forskuttere det som ligger i idrettsmeldingen, kan jo for så vidt kulturministeren gjøre, men det er altså ikke riktig, i og med at det er Stortinget som vedtar og eventuelt kommer med endringer. Så er det slik at i den meldingen, som ikke er behandlet, ligger det forslag til endringer av tippenøkkelen. Det har vært behandlet i denne sal, og da stemte regjeringspartiene ned den endringen som vi har etterlyst. Men det er jo hyggelig at kulturministeren for så vidt har tatt lærdom av de debattene som har vært her tidligere, og kommet med en idrettsmelding. Men å forskuttere hva som blir resultatet der, vil ikke jeg gjøre. Det jeg kan si for Fremskrittspartiets del, er at vi skal forbedre den idrettsmeldingen på svært mange områder, for den er svært mangelfull. Men det får vi ta når den debatten kommer.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Det kommer kritikk fra opposisjonen for måten regjeringspartiene har håndtert denne debatten på. Da er det bra at innleggene fra opposisjonspartiene har vært så til de grader konstruktive som de har vært. Jeg må si at jeg må lete lenge etter hvilke tiltak det egentlig er man kommer med. For det første har man fått avslørt i denne debatten at man ikke har noe å stille opp med i forhold til de bevilgningene som er gitt, og den voldsomme økningen i støtte til norske korps med denne regjeringen. Da endrer man strategi og sier at vi må komme med en strategi. Svaret er at vi har jo allerede en strategi. Vi har fulgt den siden 2005 med Kulturløftet, hvor vi for det første har gitt flere milliarder til kulturlivet, til frivilligheten, og hvor man nå ser en oppblomstring innenfor denne sektoren som vi aldri noensinne i Norge har sett. Vi har også når det gjelder korps, systematisk økt støtten, f.eks. gjennom økte bevilgninger til innkjøp av musikkinstrument – som bl.a. mitt hjemkorps, Ytterøy, som jeg både har spilt i og dirigert, for øvrig et meget veldrevet korps, som går så det griner – har fått nytte av, uten at jeg har gått inn og påvirket det – jeg må legge til det i disse tider – og gjennom Grasrotandelen som norske korps får gleden av. Med denne regjeringen har vi sett en historisk økning til frivilligheten og til norske korps. Aldri før har Norge bidratt mer gjennom fellesskapet til våre korps. Likevel ser vi en nedgang i medlemstall. Da må vi tillate oss å stoppe opp og spørre: Hva skyldes da denne nedgangen? Jeg vil for det første si at det ikke er noe nytt at antallet medlemmer i norske korps svinger. Det er ikke lenge siden forrige gang det var en stor nedgang i medlemsmassen, da mange var fortvilet og spådde Korps-Norges død. Etter det har det skjedd en voldsom oppblomstring, og vi vet at veldig mange korps drives veldig godt. Men nå ser vi dessverre en nedgang. Ulike trender og situasjoner i hvert enkelt lokalsamfunn gjør at det vil svinge i all framtid. Det vi vet, er at i tillegg til støtten som gis fra det offentlige, er foreldrenes deltakelse helt avgjørende, f.eks. på Ytterøy og i de andre korpsene som drives veldig godt. Vi ser en klar sammenheng: Der foreldrene er involvert og stiller opp og er med på å bidra til at barna spiller i korps, går det så det griner. Det må også være mulig å si at det er grenser for hva vi kan stille opp med fra statlig hold. Vi har økt støtten, og vi skal fortsette med det. Men det er en veldig vesentlig faktor i dette, og det er engasjement fra kommunene og fra foreldrene. Derfor er det så gledelig at mange, mange foreldre stiller opp på dugnad og er med på å holde norske korps i live.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Innledningsvis i mitt innlegg vil jeg påpeke at fordeling av barnebidrag først og fremst er et privat anliggende. Det er fullt mulig å bli enige om fordeling av dette uten at det offentlige blander seg inn, men i enkelte tilfeller klarer man ikke å komme til enighet, og da kan man be om at staten – eller det offentlige – fastsetter barnebidraget. Regelverket for det er både diskutert og endret flere ganger. Dette er et uttrykk for at det er vanskelig å komme fram til et enhetlig regelverk som passer for alle sammen, for hver familie og hver eksfamilie ser ulike ut. Derfor er det også lagt opp til at man skal bruke en god del skjønn. I denne saken og i innstillingen fra komiteen er det i stor grad enighet om grunnprinsippene for hvordan dette skal forstås i framtiden. Vi er enige om at inntekter som utgjør mindre enn 80 pst. av inntekt i full stilling, skal falle utenfor unntaket for skjønnsfastsettelsen. Så er det et spørsmål når det gjelder inntektsreduksjon på inntil 20 pst. Her er det ulike avveininger som må foretas. Derfor mener jeg det er positivt at statsråden i sitt svarbrev signaliserer at dette skal man vurdere hensiktsmessigheten av å beholde, og at man skal vurdere konsekvensene av eventuelle endringer. Derfor imøteser komiteen en vurdering av de mulige konsekvensene av en eventuell endring og ber regjeringen om å komme tilbake til Stortinget på en egnet måte med en vurdering av hvordan dette eventuelt vil slå ut, og så får vi ta diskusjonen rundt det da. Så ligger det her et forslag fra Høyre og Fremskrittspartiet som det skal voteres over i dag. Det kan man jo ha sympati for, men jeg mener det forslaget er meget upresist. Det sier for det første ingenting om årsaken til at man går ned i stilling eller velger å være hjemme. Det kan være en rekke årsaker til dette. Det kan være utdanning, det kan være at man flytter til et nytt sted, og det kan være at man skifter jobb. Det kan også være at man etablerer en bedrift, og i det tilfellet vil jo et sånt forslag virke direkte næringsfiendtlig ved at man blir forhindret fra å ta et sånt valg som å etablere en bedrift, hvis konsekvensen da egentlig er at du får langt mindre penger til å finansiere livsoppholdet for dine barn. Derfor mener jeg at en fornuftig tilnærming til saken er det som statsråden signaliserer i sitt svarbrev, nemlig at dette må man gå grundig gjennom og foreta en vurdering av, og så komme tilbake til Stortinget med en slik vurdering. Jeg mener personlig at når årsaken til at man går ned i stilling inntil 20 pst., utelukkende er at man ønsker å være hjemme med nye barn i et nytt forhold, skjønner jeg godt at det kan oppleves som urimelig for ekspartner at det eventuelt skulle medføre en økning i bidrag – det er mitt syn. Det kan være både fordeler og motforestillinger til dette, men det er viktig at man tar en grundig gjennomgang av dette. Derfor ser vi fram til en snarlig tilbakemelding fra statsråden i denne saken.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Det er jo sånn at noen ganger kan noe av de mest ubehagelige du møter i politikken, være å få dine egne uttalelser sitert. I denne saken føler jeg at det blir veldig merkelig å dra fram mine uttalelser, som jeg faktisk synes var meget gode, og som jeg fortsatt slutter meg helt og fullt til. Disse sitatene gjaldt denne konkrete saken som var omtalt i media, som – til Ib Thomsens informasjon – har vært gjennom behandling i nemnda. Nemnda har nå konkludert med at dette skal falle utenfor skjønnsfastsettelse, så dette konkrete spørsmålet har funnet sin løsning. Statsråden har fra denne talerstolen også fortalt hvordan man har fulgt opp dette i forhold til f.eks. Nav og sikret at dette ikke skal skje i framtiden. Så resultatet av opplesningen av sitatene var egentlig veldig hyggelig for min del. Det er godt å høre sine egne ord bli lest opp av andre. Så er spørsmålet: Hva med inntektsreduksjon inntil 20 pst.? Det kan være mange ulike grunner til at man velger å gå ned i stilling med inntil 20 pst. Vi har ramset opp flere grunner, både i statsrådens brev og fra denne talerstolen. Det kan være sånn at man både har synspunkt for å beholde dagens regelverk og synspunkt mot å beholde det. Det kan også være ulike syn med tanke på hvilke grunner man har for å gå ned i stilling. Personlig mener jeg at når grunnen for å gå ned til 80 pst. stilling ene og alene er å være hjemme med nye barn i nytt forhold, kan det oppleves urimelig for ekspartneren. Men når det f.eks. gjelder inntektsreduksjon for å studere, i forbindelse med at man flytter eller får seg ny jobb, kan det være gode grunner for å beholde dagens regelverk, og at bidraget skal skjønnsfastsettes. Derfor mener vi det er fornuftig at statsråden går grundig igjennom hvilke konsekvenser det eventuelt vil ha å endre regelverket, og så får vi en ny debatt i Stortinget om det spørsmålet. Jeg tror at vi ikke er så uenige som vi kanskje framstår som fra denne talerstolen, men det gjelder vel ikke akkurat bare denne saken.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Som statsråden var inne på, er dette en komplisert og vanskelig sak. Ofte overskygger disse prosentsatsene det som er saken. Intensjonen med Fremskrittspartiets forslag var at det selvfølgelig skal gjelde begge parter. Det skal være sånn at hvis en part frivillig velger å gå ned i redusert stilling på grunn av nye barn, skal ikke ekspartneren lide økonomisk for dette. Det har vi nå fått en debatt om. Jeg er veldig glad for at flere sier at de ser fram til denne endringen, og at de forventer at det blir foretatt en endring. Det gjør Fremskrittspartiet også. Mitt spørsmål til statsråden blir ganske enkelt: Hvorfor har dette ikke blitt fulgt opp før, og når har statsråden tenkt at dette skal bli fulgt opp, slik at vi får et lovverk som var intensjonen til Stortinget?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Regjeringen har klart å komme opp på 92 pst. likebehandling av private og offentlige barnehager. De private barnehagene trenger forutsigbarhet, og skal altså ha 92 pst. av det de kommunale barnehagene får. Men nå har undertegnede blitt kjent med at en del private barnehager i noen kommuner må tilbakebetale opp mot 2,7 mill. kr etter at regnskapstallene for de kommunale barnehagene viser en billigere drift enn budsjettert. Så kan sikkert statsråden si at det er jo bra at de kommunale barnehagene også har klart å spare inn penger, men det gir da en uforutsigbarhet for de private barnehagene. Det som blir mitt spørsmål til statsråden er om statsråden mener det er rimelig at ikke-kommunale barnehager skal få et krav om tilbakebetaling av det offentlige tilskuddet dersom kommunale barnehager i regnskapet får et lavere kostnadsnivå enn forutsatt i budsjettet og tildelingene.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-11:
Det Stortinget var opptatt av, var den praksisen som innebar at man uten videre aksepterte at det å være hjemme med små barn under tre år, i seg sjøl var rimelig grunn til å ha en inntektsreduksjon utover 20 pst. Det var det vi endret 1. januar 2009. Saken som ble vurdert av nemnda, dreide seg akkurat om dette, fordi det var et forhold som angikk en tid før 1. januar 2009. Det har vi nå endret og ryddet opp i. Så er spørsmålet om vi ikke skal ha noe fleksibilitet overhodet, om det ikke skal være mulig å gå ned i redusert stilling med 20 pst. eller ta ut 80 pst. foreldrepenger, f.eks. Jeg må utfordre representanten Horne på dette med bidragsevnevurdering. I dag tar man en vurdering av den bidragspliktiges evne til å betale bidrag. Hvis vedkommende har fått nye barn i et nytt forhold, spiller det inn. Dermed kan den personen betale mindre i bidrag, nettopp som følge av at vedkommende har fått barn i et nytt forhold.