trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Takk for oppklaringen. Da vil altså praksis være som før. Mitt spørsmål gjelder f.eks. unge som ønsker seg en bolig, som har store utfordringer, og som blir «rammet» av dette nye egenkapitalkravet. Jeg kan ikke se at regjeringen har presentert noe som helst slags virkemiddel for at disse skal få noe incitament til å komme inn på boligmarkedet nå med nye krav. En samlet opposisjon har jo et forslag liggende og har for så vidt også foreslått i budsjettet for neste år å styrke skatteincitamentene, BSU-ordningen, slik at det skal være mulig for flere å få tilgang på egen bolig. Hva mener regjeringen bør gjøres, slik at ikke for mange blir rammet av disse nye retningslinjene?
Erna Solberg (Høyre), 2011-11-30:
Jeg har tenkt å oppholde meg omtrent på samme område som Per Sandberg. I utgangspunktet: Hva betyr endringene i Europa, eventuelle bevegelser av arbeidskraft, for Norge? Mitt utgangspunkt er at dette er både en utfordring og ikke minst en stor mulighet for norsk økonomi. Perioden fra 2006 og frem til 2008 var preget av at vi kunne øke aktiviteten i norsk økonomi fordi vi fikk mange arbeidsinnvandrere. Vi gjorde det uten å få et særnorsk økt prispress på det tidspunktet. Det å få arbeidsinnvandrere har stor betydning for å kunne utvikle norsk økonomi også i årene fremover. Men vi vet også av erfaring at da vi fikk arbeidsinnvandrere på 1970-tallet og i begynnelsen av 1980-tallet, ledet det til videre problemer fordi man ikke klarte å omstille disse arbeidsinnvandrerne til et endret norsk arbeidsmarked. Hvis vi ser på arbeidsledighetstallene for august i år, var nesten 10 000 arbeidsinnvandrere fra europeiske land arbeidsledige i Norge. 15 pst. av de helt ledige hadde sin opprinnelse fra andre land. Mitt spørsmål til statsministeren er: Når vi har et så stort antall som er her, som ikke er i jobb, men som har opparbeidet seg rettigheter, hvilken strategi vil regjeringen legge opp til for å sikre at vi kan bruke den arbeidskraften på en god måte i sektorer hvor vi trenger arbeidskraft? Det er sektorer i Norge hvor vi i årene fremover kommer til å trenge arbeidskraft.
Erna Solberg (Høyre), 2011-11-30:
Utfordringen er at vi i Norge mangler en strategi for hvordan denne gruppen blir bedre integrert i det norske samfunnet. Jeg har brukt tid på å møte mange polakker i løpet av det siste året, og mange av dem forteller at de i liten grad har kontakt med det norske samfunnet fordi de bl.a. snakker for dårlig norsk. De jobber på arbeidsplasser hvor de har arbeidsledere som er polske – og de kommer altså ikke inn. Vi har en ny integreringsutfordring, og min utfordring til regjeringen er å lage en strategi for integreringen av de arbeidsinnvandrerne som kommer fra Europa, på en bedre måte enn i dag. Ett av de tiltakene man bør gjøre, har Trond Helleland nevnt tidligere, nemlig å sørge for at man har en plikt til å ta norskopplæring når man går på ledighetstrygd, ikke at man kanskje kan få lov til det, men få en plikt, for da får man en mulighet til kunne å omstille seg. Det andre er at vi må gjøre noe med utdanningssystemet i Norge, for å gjøre det lettere å bygge om på utdanningen, sånn at man kan få brukt sin hjemlige utdanning i Norge. Mitt spørsmål til statsministeren er: Tar han utfordringen for å lage en strategi for integrering av de arbeidsinnvandrerne som er kommet?
Erna Solberg (Høyre), 2011-11-30:
Spørsmålet om å gi klare og tydelige frister er viktig, for det utløser også noen rettigheter i dagens system. Helt parallelt til spørsmålet om garantien, eller anbefalingen, om igangsettelse av kreftbehandling er den diskusjonen vi har hatt de senere månedene knyttet til brystrekonstruksjon etter å ha blitt behandlet for brystkreft. Der har – og det er bra – regjeringen, eller helsemyndighetene, endelig konkludert med at det skal være en del av behandlingen. Likevel vil ikke regjeringen, eller Helsedepartementet, fastsette individuelle frister for at denne brystrekonstruksjonen skal skje som et ledd i behandlingen. Det betyr at man ikke utløser retten til å gå andre steder hvis ikke tidsfristene overholdes. Det betyr at man kan stå i fare for å fortsette akkurat den samme utviklingen som vi har hatt, nemlig at ventetiden blir lengre og lengre. Hvorfor vil ikke regjeringen gjøre det verd å leve også etter at man har overlevd etter en brystkreftoperasjon?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-11-30:
Mange av dem som kommer til Norge for å jobbe, vil ha et behov for å skaffe seg ytterligere kvalifikasjoner for å kunne opprettholde sin tilknytning til arbeidslivet. Samtidig er det et faktum at norske bedrifter og norsk offentlig sektor har et stort og økende behov for faglært arbeidskraft. Da trenger vi et utdanningssystem som forholder seg til dette, og fag- og yrkesopplæringen er ikke noe unntak. For utenlandske arbeidstakere som ønsker å jobbe i Norge, kan språket være en vesentlig barriere for å kunne ta fagbrev. Mitt spørsmål til statsministeren blir da: Vil regjeringen legge til rette for muligheten til å ta fagbrev på engelsk?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Jeg vil bringe inn følgende tema: Statsministeren har flere ganger nå nevnt ordningen knyttet til eksportfinansiering av kapitalvarer, og at det var et system som regjeringen fikk på plass. Problemet er at dette systemet fortsatt ikke er på plass fordi man ikke har blitt enig med ESA knyttet til hvilken rente disse lånene skal ha. Så eksportfinansieringsbiten står helt stille i dag. Eksportfinans som organisasjon låner ikke ut penger lenger. Og ikke minst er ennå ikke regjeringens forslag på plass fordi man ikke er enig med ESA. Men det jeg hadde tenkt å ta opp med statsministeren, er hvordan vi kan bruke muligheter som Norge også har til det å få gjort ting som følge av den kapitalbasen som Norge disponerer. Det gjelder bl.a. bygging av infrastruktur. Har regjeringen vurdert å lage en strategi knyttet til bl.a. å få utenlandske entreprenører til Norge for å ta unna større samferdselsprosjekt og bruke denne muligheten?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Jeg vil stille følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Ifølge oppslag i FiskeribladetFiskaren av 14. november 2011 konkluderer Direktoratet for naturforvaltning og Sametinget i en rapport med at all framtidig oppdrett i Finnmark må foregå i lukkede anlegg for å sikre villaksen. Det er grunn til også å merke seg at statens representant i fylket, fylkesmannen, også stiller seg bak uttalelsen. Dette stiller regjeringens argumentasjon om utvidelse av maksimal tillatt biomasse innen oppdrettsnæringen i Finnmark og Troms i et underlig lys. Deler statsråden direktoratets syn?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Jeg vil takke statsråden for en veldig god klargjøring. Dette oppslaget har faktisk ført til nye spørsmål knyttet til hvem det er som bestemmer hva, og uttaler hva, når det gjelder oppdrettsnæringen, for her er man i skjæringspunktet mellom villaksen og oppdrettsfisken. Det blir litt merkverdig hvis en person som i kraft av å jobbe i Direktoratet for naturforvaltning, kommer inn i et arbeidsutvalg sammen med Sametinget, uttaler én ting som medlem av et arbeidsutvalg, men ikke hefter for direktoratet. Da blir dette nærmest for en parodi å regne. Jeg håper at statsråden griper fatt i det, og sørger for at også hennes kollega Erik Solheim følger dette opp overfor sine folk og sine direktorat. Spørsmålet mitt til statsråden i denne situasjonen er: Vil statsråden nå se på om andre steder i landet som får kontroll på resistensutviklingen og luseproblematikken, også kan få en økning i MTB?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Bakgrunnen for at jeg tar opp spørsmålet, er også den diskusjonen som har vært tidligere mellom miljøvernministeren og fiskeri- og kystministeren og ikke minst de underliggende direktoratene, som er såkalt fristilte direktorater, som opptrer på forskjellig vis nettopp knyttet til villaksbiten og oppdrettsfisken. Det er viktig at i hvert fall regjeringen har en ens politikk. Det var derfor jeg utfordret statsråden til å ta kontakt med sin kollega for å sørge for at den politikk som framvises, er ensrettet. Apropos det miljømessige hadde vi en ny situasjon i går. Den skal statsråden få slippe å svare på her, for jeg har allerede sendt et skriftlig spørsmål til statsråden i dag, så den skal vi få ta på en annen måte. Spørsmålet mitt til statsråden er knyttet til forsøksprosjektet med settefisk på land og hvor stor fisken kan være før man setter den ut i merd. Jeg vet statsråden har igangsatt et arbeid for å få gjort noe med det. Kan statsråden si noe om hvor det arbeidet står per i dag, og om en nå kan få satt i gang forsøksprosjektet med å ha fisken lenger på land før den blir satt ut i merd?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Jeg vil tilbake til arbeidsinnvandring. Som statsministeren sa, er vi så heldige at det faktisk kommer folk til Norge og vil hjelpe oss med å fylle behovene vi har. Vi trenger mer arbeidskraft. Som det er blitt nevnt tidligere, vil to av tre jobber i Oslo bli besatt av utlendinger. Statsministeren og andre har vært opptatt av hvordan en skal få flest mulig av dem i jobb, og det er viktig. Men en annen sak gjelder dem som har fått jobb. Utfordringen er at mange utlendinger blir utnyttet – sosial dumping. Forrige uke hadde Vårt Land et oppslag der de viste til at en advokat som kunne polsk og hadde spesialisert seg på polakker, hadde gjennomført 70 rettssaker de siste elleve månedene og hadde vunnet samtlige. Det var eksempler på at arbeidstakere ble sparket når de skjønte at de hadde rett på feriepenger eller hadde andre rettigheter, at de ble sagt opp bare fordi de satte spørsmålstegn ved for mye overtidsarbeid. Regjeringen har vært opptatt av f.eks. å styrke arbeidstilsyn eller regionale verneombud, men lite har skjedd. Hvorfor er det sånn?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-11-30:
Venstre er ikke i tvil om at konkurransen om arbeidskraft vil øke i årene som kommer, som flere har vært inne på, og at Norge må delta i denne konkurransen. Norge trenger både ufaglært og velkvalifisert arbeidskraft. Venstre mener derfor at vi må modernisere arbeidsinnvandringsreglene. Tradisjonelt har venstresiden vært litt skeptisk til dette og ser på det som en trussel mot norske arbeidstakere, og er skeptisk til en form for oppmyking. Et slikt eksempel er EUs vikarbyrådirektiv. Men etter å ha hørt på statsministeren her i dag vil jeg tro at på gruppemøtet senere i dag vil statsministeren snakke varmt om dette direktivet, som vil få statsministerens fulle støtte.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-11-30:
«I Asker og Bærums Budstikke 17. november kommer det frem at Mesta allerede salter veiene. Mesta viser til retningslinjer laget av Statens vegvesen for sin saltpraksis. Jeg er kjent med Salt SMART-prosjektet, der hovedmålet er en redusert og mer miljøvennlig saltpraksis. I prosjektperioden ble saltbruken mer enn doblet, og det meldes om ukritisk salting fra mange hold. Det er et ønske om redusert saltbruk, flere forskningsrapporter støtter dette. Tror statsråden at bruken av veisalt vil gå ned denne vinteren?»
Borghild Tenden (Venstre), 2011-11-30:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har fått opplyst at da Salt SMART-prosjektet ble startet, i 2007, var det årlige forbruket av veisalt 160 000 tonn – det var vinteren 2006–2007. Når prosjektet er avsluttet i 2011 – det avsluttes nå – er forbruket mer enn fordoblet, til hele 330 000 tonn. I media har det den siste tiden kommet fram at saltlagrene nå er enda fullere enn forrige vinter. Jeg har fått opplyst at entreprenører får betalt per kilo de salter, derfor salter de til og med når det er 10 plussgrader og ikke snø og kulde i vente. Er samferdselsministeren enig i at dette ikke er smart salting? Og er samferdselsministeren kjent med at de allerede inngåtte konsesjonskontrakter er årsaken til denne kritiske saltingen?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-11-30:
Tusen takk for at samferdselsministeren vil ha dette i fokus. I Aftenposten kom det fram at trær dør på grunn av veisalting, biler ruster, og det kommer bekymringsmeldinger fra naboer til drikkevannskilder, som jeg har vært inne på i et tidligere spørsmål. Syklistenes Landsforening har uttalt seg kritisk, og det har også vært hevdet at salting har negativ effekt på veibanen, at asfalten faktisk kan smuldre opp. Det er i det hele tatt stor motstand i befolkningen, til og med yrkessjåførene er svært negative. Det dokumenteres fra flere hold at saltingen kan gjøre at veiene blir mindre trygge og fører til alvorligere ulykker enn ved bruk av andre metoder, som f.eks. oppvarmet sand eller CMA, kalsium-magnesium-acetat. Hvordan forholder ministeren seg til en slik dokumentasjon? Hun sa jo selv i en debatt allerede 3. mai i år at salting kan medføre ulykker.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Denne veka starta klimatoppmøtet i Durban i Sør-Afrika. Når leiarar i verda blir samla på dette klimatoppmøtet, er dei dessverre prega av pessimisme både når det gjeld kva resultat me forventar, og utviklinga når det gjeld klima. På toppmøtets andre dag presenterte meteorologorganisasjonen WMO ein rapport som sa at 13 av dei siste 15 åra har vore dei varmaste nokon gong. Det siste tiåret har vore det varmaste sidan organisasjonen starta målingane sine i 1850. Generalsekretæren, Michel Jarraud, sier følgjande: «Vitenskapen er solid og viser entydig at verden blir varmere og at dette er en følge av menneskelig aktivitet(…) vil bety en økning av gjennomsnittstemperaturen på verdensbasis med mellom 2 og 2,4 grader.» (…) Dette er altså sjefsvêrmeldaren i FN, på mange måter vår eigen Kristen Gislefoss. Det er vel ikkje slik at me alltid kan tru på vêrmeldinga, men det me veit, er to ting. Vitskapen er tydeleg på at me no har ei klimaendring, og at konsekvensen av den er store miljøforandringar, havet vil stige, isbreane og polisen vil smelte, det blir meir ekstremvêr, meir tørke, meir flaum og fleire orkanar. Kristeleg Folkeparti er oppteke av å få på plass ein ambisiøs og forpliktande global klimaavtale, og me veit at det deler me med statsministeren. Men spørsmålet mitt er: Kva forventningar har statsministeren til møtet, og kva for resultat ventar han?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Eg takkar for svaret, og eg registrerer at statsministeren seier at dette er eit avgjerande spørsmål for vår tid. Han seier òg at han ser ingen framgang. Det er akkurat det me òg opplever når det gjeld klima i vårt eige land, der det blei inngått eit klimaforlik 16. januar 2008 med målsetjing om å redusere utsleppa i vårt eige land med mellom 15 og 17 millionar tonn innan 2020. No har me altså brukt fire av dei tolv åra me hadde på oss da me inngjekk klimaforliket, og me står framleis på staden kvil. Da er spørsmålet mitt til statsministeren: Me sette oss nokre mål for fire år sidan, reduksjon på 15 til 17 millionar tonn. Kan statsministeren garantere at det forliket me inngjekk, dei målsetjingane, står ved lag?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Statsministeren sier at regjeringen tar klimaforliket veldig på alvor. Men statistikken for klimagassutslippene for 2010 viser at vi står på stedet hvil i forhold til klimagassutslipp. Vi hadde en nedgang, med økonomiske nedgangstider, men vi er på stedet hvil, dessverre. Det har gått fire år siden vi inngikk dette forliket, og statsministeren etterlyser mer kollektiv forstand når han snakker om Durban, og ikke den kollektive uforstanden som vi nå står overfor i det internasjonale samfunnet. Da er det et paradoks at sentrale regjeringsfolk går ut i media og oppfordrer oss til å bryte klimaforliket. Statssekretær Per Rune Henriksen sier at det er dyrt og dumt å stå ved så store klimakutt i Norge. Finansdepartementet har sagt noe av det samme. Er det slik at statsministeren mener at kvotepliktig sektor bør ta et større ansvar enn det den per i dag har?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Jeg vil gjerne referere et sitat som miljøvernminister Erik Solheim uttalte denne helgen. Han uttalte følgende til NTB: «Vi er helt nødt til å vurdere om vi skal stikke et sugerør ned i hver eneste pytt i Nordsjøen. Det er ikke sikkert at vi trenger å si ja til alle nye prosjekt. Å dempe tempoet i åpningen av nye felter vil bli ett av de viktigste tiltakene for å få ned norske utslipp med 20 prosent innen 2020.» Dette står i grell kontrast til uttalelser fra olje- og energiministeren. Det står i grell kontrast til det som egentlig er en god oljemelding, som nå ligger i Stortinget. Vi har en olje- og energiminister som til tider nesten kan høres ut som det nærmeste man kommer en fremskrittspartistatsråd i denne regjeringen – og det er vi selvfølgelig veldig glad for. Men her er det veldig blandede signaler som kommer fra denne regjeringen. Man kan altså ikke mene begge deler samtidig, med den farten man legger opp til i oljemeldingen. Kan statsråden redegjøre for hva som egentlig er regjeringens syn, og hvilken politikk de fører på dette området?
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-11-30:
Det heter seg at vi må tenke globalt, men handle lokalt. Det betyr at vi må gjennomføre helt konkrete tiltak hjemme dersom vi skal bidra til den globale klimadugnaden. Et slikt tiltak er f.eks. utfasing av oljefyring i private boliger. I Oslo kommune, som er Høyre-styrt, har man en meget god støtteordning for utfasing av oljefyr som kan erstattes med miljøvennlige alternativer. Resten av landet har dessverre ikke den samme ordningen. Enova har en ordning som ikke utløser noe som helst. Spørsmålet mitt er: Vil regjeringen la seg inspirere av Høyre-styrte Oslo kommune? Vil statsministeren selv privat bidra til denne klimadugnaden ved å skifte ut sin oljefyr? Vil regjeringen innføre en god ordning i resten av landet tilsvarende den Oslo kommune har?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-30:
Jeg må bemerke til representanten Astrup at Oslo ikke er Høyre-styrt, men styrt av tre partier, og dere kan prøve å finne ut hvem som har kommet med de gode merknadene til den gode miljøpolitikken som drives i byen. Men til noe annet. Regjeringa har sagt at de skal kutte to tredjedeler av utslippene. Det står i alle grunnlagsdokumentene til Durban-møtet. Jeg regner med at miljøvernministeren ikke skal hoppe ut av en eske i Durban og si at man tulla. Jeg forutsetter at man står for det. Så ser vi at regjeringa har lagt fram et budsjett der alle banene går slik at vi bare øker utslippene. Venstre har lagt fram et alternativt budsjett der vi bruker avgifter og miljømekanismer, så klimautslippene vil faktisk gå ned med vårt budsjett. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hvorfor har man ikke brukt anledninga til i dette budsjettet ikke bare å gjøre de grepene som statsministeren viste til – man gjør også grep som går i feil retning, som f.eks. Enova? Hvorfor har man ikke brukt dette budsjettet til å få banene til å gå i riktig retning? For det er statsministerens baner som går i feil retning i statsministerens dokument.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
For kort tid tilbake gjestet helseministeren spørretimen, og den gangen ble statsministerens 20 dagers kreftgaranti, som har vært uttalt av både statsministeren og helseministeren, gjenstand for spørsmål og avklaring – eller vel avlyst av helseministeren. Vi forsto den gangen at garantien egentlig var ment som et politisk ønskemål uten penger eller andre virkemidler en gang i fremtiden for 80 pst. av tilfellene. Sagt på en annen måte klarte statsråd Strøm-Erichsen, uten å ta ordet «garanti» i sin munn, å garantere at garantien garantert ikke var noen garanti – men det var garantert. Det som er det spesielle med en kreftsykdom, er jo både at tidsaspektet er veldig viktig, og at man har en del spørsmål knyttet til akkurat det psykosomatiske ved å få den vanskelige beskjeden. Tidsaspektet er viktig, fordi det hevdes fra flere faglige hold at kanskje så mange som 1 500 mennesker dør hvert år som følge av at de kom for sent til behandling, og det psykosomatiske aspektet er viktig i den forstand at vi alle sannsynligvis kjenner noen som har vært rammet av kreft, og vet hvordan det påvirker deres liv – ikke minst når det gjelder den tiden man venter, den tiden man er i behandling, hva det gjør med et menneske, og det at man, høyst forståelig, klynger seg til et håp om at man skal klare å komme seg gjennom. Da er tiden veldig viktig. Da blir mitt spørsmål til statsministeren om han har noe å si til alle dem der ute som faktisk trodde på hans garanti.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Vi kan alle glede oss over at den medisinske utviklingen, og kanskje ikke den politiske, har bidratt til at kreftbehandlingen er mye bedre og med mye større overlevelsesgrad nå enn tidligere – det skal vi alle sammen glede oss over. Men etter min oppfatning er altså en garanti, eller en lovnad, intet verdt uten å gi en juridisk rettighet, uten kompetanse, uten spesialister, uten diagnosesenter eller – ikke minst – uten ressurser. I neste års statsbudsjett er det altså ingen reell økning i helsebudsjettet. Det meste av det som er foreslått der, går til lønnsvekst, renteøkninger osv., osv. Så mitt spørsmål til statsministeren, som oppfølging, må bli: Hvilke sykdomsgrupper ønsker han da å prioritere ned hvis han skal prioritere opp kreftomsorgen, når han ikke bevilger mer penger?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Jeg synes statsministeren litt lettvint bare avfeier den danske modellen. Ja, det er riktig at vi er blant verdens beste land på kreftomsorg. Miljøet på Radiumhospitalet, OCC osv. har i tillegg til norsk satsing på kreftforskning generelt bidratt til at vi er blant de beste i verden. Danskene innførte den danske modellen for å gjøre sitt dårlige utgangspunkt bedre. Å innføre en dansk modell i Norge ville også gjøre vårt gode utgangspunkt enda bedre. Da lurer jeg på hvorfor man ikke er villig til å satse på de to tingene man vet virker, nemlig juridiske rettigheter og mer ressurser til det som er viktig – kreftbehandling og forskning.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Jeg konstaterer at statsministeren bekrefter at den såkalte garantien bare var en bløff. Regjeringens mål er at 80 pst. skal ha startet kreftbehandling innen 20 dager. I dag er landsgjennomsnittet på 64 pst. De sykehusene som har problemer med å oppfylle garantien, peker nettopp på mangel på utstyr og mangel på personell. Det er riktig som statsministeren sier, at flaskehalsene går på billeddiagnostikk og skopiundersøkelser og den interne samordningen i sykehusene. Jeg kan ikke se at regjeringen har lagt inn friske midler, i motsetning til det Fremskrittspartiet har gjort, i budsjettet for å møte disse innsatsfaktorene. De spørsmålene vi får fra folk der ute, som også har lest statsbudsjettet, er spørsmål som: Hva mener regjeringen at sykehusene nå skal droppe for å få penger til investeringer i kreftdiagnostikkutstyr? Hvilke pasientgrupper mener man sykehusene nå skal si nei til for å gi rom for en økt kreftbehandling?
Bent Høie (Høyre), 2011-11-30:
Halvparten av dem som får kreft, har det som en kaller diffuse symptomer. Det betyr at fastlegen ikke skriver «mistanke om kreft» når han henviser pasienten videre til spesialisthelsetjenesten. Erfaringene fra Danmark var at da man innførte den typen forløpstid, som regjeringen har innført her i Norge, fikk denne pasientgruppen faktisk lengre ventetid fordi de kom bak i køen. Som motsvar på det innførte den danske regjering krav om å etablere diagnosesentre ved sykehusene, slik at også den halvparten som har diffuse symptomer, får rask diagnose. Hva er denne regjeringens strategi for at halvparten av norske kreftpasienter ikke skal få lengre ventetid som følge av regjeringens forløpstider?
Bent Høie (Høyre), 2011-11-30:
For Høyres del er vi ikke så veldig opptatt av om disse nye kravene fra regjeringen er en garanti, en anbefaling, en veileder eller en retningslinje. Men vi er veldig opptatt av at det faktisk skal fungere for norske kreftpasienter. Dette er en faglig anbefaling fra Helsedirektoratet som statsministeren presenterte i sommer. Det er klart at det ikke er hver dag statsministeren er pressetalsmann for Helsedirektoratet når de kommer med nye faglige anbefalinger, så det må jo bety at når statsministeren velger å legge dette fram, innebærer det en klar politisk forpliktelse om at dette følges opp med et reelt innhold. Den forrige Høyre–sentrum-regjeringen fikk endret pasientrettighetsloven slik at man fikk medisinsk fastsatte individuelle tidsfrister basert på en medisinskfaglig vurdering. Denne garantien er en medisinskfaglig vurdering. Vil statsministeren sørge for at disse tidsfristene som regjeringen nå har kommet med, blir en del av den tidsfristen som settes for hver enkelt kreftpasient, og dermed gir denne veilederen et juridisk innhold, slik at pasienten får en rettighet til å få diagnose og behandling et annet sted hvis hans eller hennes lokale sykehus ikke er i stand til å innfri denne faglig baserte anbefalingen om en tidsfrist for diagnose og behandling?
Bent Høie (Høyre), 2011-11-30:
Jeg ser det argumentet som statsministeren kommer med. Men det er heller ikke noe problem, for så lenge dette er en faglig veileder, kunne en hatt som hovedregel at den individuelt medisinsk fastsatte tidsfristen var innenfor denne faglige veilederen. Hvis det fantes faglige grunner for å avvike denne garantien, er det fullt mulig at det skrives inn med tanke på den individuelle tidsfristen som settes. Så det at en liten del av kreftpasientene ikke kan få oppfylt sin rettighet innenfor den tiden, er ikke et argument for at ikke 80 pst. skal få det – og dermed få en mulighet til å bruke pasientrettighetsloven til å oppfylle det som direktoratet sier er det som gir et faglig forsvarlig tilbud. Så hvorfor vil ikke regjeringen benytte seg av den muligheten til å si at denne veilederen fra direktoratet også skal være retningsgivende for dem som setter den individuelt medisinsk fastsatte tidsfristen, som alle disse pasientene får?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Jeg tror nok det er udiskutabelt at folk flest, vi her i Stortinget og Kreftforeningen, har oppfattet at det ble gitt en garanti. Vi hørte alle endog helseministeren kalle det en garanti i et innslag på tv. I et høringsnotat til helse- og omsorgskomiteen skriver stiftelsen «Innen 48 timer» at tidsrommet fra mistanken om kreft oppstår, til diagnose er stilt, er avgjørende for overlevelse. Hver dag dør det mennesker i Norge fordi diagnosen ble stilt for sent. Behandlingen er ulik for ulike kreftformer, og for enkelte kreftformer er det ikke kritisk med oppstart innen 20 dager. For andre kreftformer er 20 dager forskjellen mellom overlevelse og død. Vi vet at halvparten av pasientene på landets største kreftsykehus, Radiumhospitalet, venter lenger enn regjeringens garanti om en frist på 20 dager. Mitt spørsmål er: Hva tror statsministeren folk tenker når man har en garanti eller løfte om en frist på 20 dager, og man ikke klarer å innfri det?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Det er viktig at faglige krav kan reguleres bedre enn i dag, og jeg oppfatter at statsministeren et par ganger har sagt at han er villig til å gå gjennom rutiner hvis vi kan få det bedre. Jeg velger å tro statsministeren på at helseministeren etter denne spørretimen kommer til å gjøre det. De 20 dagene er blitt viktige for folk flest, det var oppfattet som et løfte eller en garanti. Det hjelper veldig lite at Norge ligger på verdenstoppen – det er jo flott, selvfølgelig, men det hjelper jo ikke den enkelte som må vente for lenge hvis det kanskje viser seg at det er for sent. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hvor lang tid mener statsministeren det bør gå før vi her i Norge med stolthet og med trygghet for pasientene kan si at nå har vi et system, en garanti, som gjør at vi har nådd disse 20 dagene overalt for dem som faktisk trenger det?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Jeg viser til at helsedirektør Bjørn-Inge Larsen anbefaler Nasjonalt råd for kvalitet og prioritering i helse- og omsorgstjenesten å si nei til å innføre tidlig ultralyd. Begrunnelsen er at det ikke er kommet frem verken helsefaglige eller helseøkonomiske begrunnelser for å innføre rutinemessig ultralyd i uke 18. Kunnskapssenteret har også tidligere slått fast at det man hovedsakelig kan avdekke, er mistanke om at fosteret har Downs. Er statsråden enig i ikke å innføre tidlig ultralyd?»
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Jeg ser nå at jeg har skrevet uke 18 i spørsmålet, det skal stå uke 12 – jeg beklager det. Jeg så det ikke før nå. Jeg takker statsråden for svaret og forstår at det legges til grunn en grundig behandling. Det er jeg veldig glad for. Jeg håper at den konferansen som skal være 16. januar, også vil innbefatte en stor gruppe av brukere, pårørende og kanskje også noen som selv har Downs. Det er på en måte ett spørsmål. Ellers har jeg lyst til å vise til – og som kanskje statsråden har sett – en familie som nettopp fikk et barn med Downs. De ble så glade over dette at de la ut en del bilder og tekst på sosiale medier, og fikk veldig mye «kjør» tilbake. Mitt spørsmål er: Hva kan vi gjøre i fellesskap for å forebygge og hindre at slikt skjer?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-11-30:
Jeg takker for svaret, og jeg er veldig enig i det. Jeg tror vi er helt på linje. Når det gjelder rettigheter og likestilling for psykisk utviklingshemmede barn med Downs og andre, er det klart at vi jobber for det i vårt samfunn. Det er ingen som ikke vil si at dette er kjempeviktig. Hvis vi gjør det, og hvis vi samtidig skulle komme til å velge å innføre tidlig ultralyd, tror jeg det lett vil kunne oppfattes som at det er legitimt å ta barnet bort. Tidlig ultralyd, slik man nå også ser det fra Kunnskapssenteret og fra helsedirektøren, vil først og fremst vise om barnet har Downs eller ikke. Mitt spørsmål blir: Tror statsråden at det kan ha betydning hva vi politikere gjør, at hvis vi skulle komme til det, kan det gi veldig negative signaler ut til psykisk utviklingshemmede og deres pårørende?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-30:
Jeg besvarer dette spørsmålet etter avtale med kommunal- og regionalministeren fordi Finanstilsynet er under finansministerens ansvarsområde. Utgangspunktet er at boligprisene i Norge har økt markant over flere år. Finanstilsynet ga i mars 2010 retningslinjer for forsvarlig utlånspraksis for lån til boligformål. Finanstilsynet har nå varslet endringer i disse retningslinjene. Finanstilsynet begrunner behovet for endringer med at gjeldsnivået hos norske husholdninger øker, renta er lav, boligprisveksten er høy, og utlånspraksisen har vært for liberal. Startlånet er et av regjeringens viktigste boligpolitiske virkemidler. Startlånet hjelper folk med liten eller ingen egenkapital og andre som har vanskeligheter med å komme inn på boligmarkedet. Startlånet omfattes ikke direkte av Finanstilsynets retningslinjer, som bare gjelder banker under tilsyn fra Finanstilsynet. Statsbanker, som f.eks. Husbanken, er ikke omfattet. Startlånet påvirkes likevel av Finanstilsynets retningslinjer dersom startlånet gis sammen med lån fra bank under tilsyn fra Finanstilsynet og startlånet gis mot pant i bolig. Skal en bank avvike fra normen, må det enten foreligge tilleggssikkerhet, eller banken må ha gjort en særskilt forsvarlighetsvurdering. Kriterier for slike forsvarlighetsvurderinger fastsettes av styret i den enkelte bank. Finanskomiteens flertall har en merknad om dette i innstillingen om nasjonalbudsjettet, der flertallet forutsetter at det fortsatt skal være mulig «å yte lån til låntakere som også har startlån fra Husbanken, selv om dette innebærer at samlet pant utgjør mer enn 85 pst. av boligens verdi, dersom finansinstitusjonene og kommunene finner dette forsvarlig etter en individuell vurdering». I henhold til Finanstilsynets retningslinjer for forsvarlig utlånspraksis punkt 4 heter det at det «må(…) enten foreligge en formell tilleggssikkerhet i form av sikkerhet i annen eiendom, tilsagn om personlig sikkerhet for deler av lånet(kausjon/garanti) eller banken må ha gjort en særskilt forsvarlighetsvurdering» ved normalavvik. (…) (kausjon/garanti) Finanstilsynet har på dette punktet ikke varslet endringer i retningslinjene, utover at kriterier for forsvarlighetsvurderingen, som det heter i retningslinjene, «bør fastsettes av styret i den enkelte bank». Startlånet er allerede i dag underlagt en særskilt forsvarlighetsvurdering. Regjeringen legger til grunn at med en fortsatt forsvarlig kredittvurdering både i banken og i kommunen vil endringene i Finanstilsynets retningslinjer ikke være til hinder for at samlet lån fortsatt og slik som i dag kan gå utover 85 pst. av boligens verdi.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-30:
For det første er det slik, som jeg også sa i svaret mitt, at startlån er en viktig del av den sosiale boligpolitikken, og som jeg også viste til, har finanskomiteen i innstillingen om nasjonalbudsjettet behandlet dette spørsmålet. Jeg hadde også et sitat fra finanskomiteens innstilling, hvor det bl.a. heter at man kan «yte lån til låntakere som også har startlån fra Husbanken, selv om dette innebærer at samlet pant utgjør mer enn 85 pst. av boligens verdi, dersom finansinstitusjonene og kommunene finner dette forsvarlig etter en individuell vurdering». Det er også i dag slik at det skjer en individuell vurdering av den enkelte låntaker. Slik sett fortsetter jo dagens praksis med at det skal være en forsvarlighetsvurdering av den enkelte låntaker. Det er viktig å understreke nettopp det poenget.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-30:
Nå er det flere virkemidler en kan bruke i boligpolitikken. Regjeringen har startet arbeidet med en melding om byggepolitikken, som det heter, som skal legges fram til våren. Boligpolitikken, og ikke minst det man kan beskrive som den sosiale boligbyggingen, vil bli en viktig del av den meldingen. En har flere muligheter. Den ene er startlånsordningen, som jeg allerede har omtalt. Den andre er direkte tilskudd fra Husbanken. Den tredje gjelder mennesker som er i en særdeles vanskelig livssituasjon, de som går under benevnelsen bostedsløse, som det også er referert til i spørsmålet. Husbanken har mulighet til å gå inn med direkte tilskudd på inntil 40 pst. til kommuner som bygger leiligheter og boliger som kan leies ut til dem som er i en vanskelig livssituasjon. Så det er flere virkemidler en har, men dette er ting som vi vil komme tilbake til i boligmeldingen. Der vil vi også vurdere BSU-ordningen, som det heter mer populært, det som spørreren refererte til.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-30:
Regjeringen er opptatt av å sikre brukervennlighet og effektivitet for privatpersoner og næringslivet når de har kontakt med myndigheter. Når det gjelder prosessen rundt tildeling av D-nummer, er det også andre hensyn som må vektlegges, bl.a. kvaliteten på opplysninger som legges til grunn i offentlige registre, og risikoen for at D-nummer kan misbrukes som ledd i kriminell virksomhet. Arbeidsgruppen har levert en rapport med flere forslag til forbedring av dagens D-nummerordning. Tiltakene som er foreslått i rapporten, skal bidra til at det blir bedre kvalitet på opplysningene i folkeregisteret, og at risikoen for falske identiteter i statens sentrale personopplysningsregister blir mindre. Vi jobber videre med forslagene fra arbeidsgruppen, og vi er i dialog med Skattedirektoratet om oppfølgingen. I utgangspunktet er det ikke noe absolutt krav om D-nummer og skattekort for å få utbetalt lønn, men skattetrekket skal være 50 pst. uten skattekort. Lønnsutbetalinger på over 10 000 kr kan ikke foretas kontant, men må utbetales via bank. Dersom arbeidstakeren ikke har bankkonto og derfor vil opprette en slik i Norge, må en ha et D-nummer. Forskjellige aktører har spilt inn overfor Finansdepartementet at det er behov for i visse tilfeller å kunne utbetale lønn kontant til utenlandske arbeidstakere. Det vurderer vi nå i departementet. For D-nummer som rekvireres av skatteetaten, stilles det krav om personlig oppmøte for identitetskontrollen. Vi ser nå på dette med tiltak for å bedre tilgjengeligheten, og dette vurderes også i samråd med Skattedirektoratet. Færre skattekontor der ID-kontroll gjennomføres, vil medføre lengre reisevei for enkelte arbeidstakere, men gode alternative tilbud, som vi nå jobber med, forventes nok til en viss grad å bøte på det. Jeg er opptatt av at den nye organiseringen av ID-kontrollen ikke skal gjøre det vanskeligere enn nødvendig å få utført tjenester, verken for utenlandske arbeidstakere eller for næringsdrivende i Norge. Det vi vurderer, er tiltak som oppsøkende virksomhet, timebestilling og oppmøte utenfor åpningstiden. Ny organisering av skatteetatens arbeid med ID-kontroll vil bli satt i verk så snart vi har gode svar på dette og gode tilbud på plass både til arbeidsgivere og utenlandske arbeidstakere. Kravet når det gjelder rekvirering av D-nummer, er at det skal ta fem dager. Per i dag melder skatteetaten at enkelte regioner er daglig à jour med arbeidet. For enkelte regioner er saksbehandlingstiden i pressede perioder opp mot åtte dager, men gjennomsnittlig saksbehandling er opplyst å ligge rundt måltallet. Ny organisering av ID-kontrolloppgavene vil imidlertid ikke påvirke saksbehandlingstiden vesentlig.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-30:
Ja, vi har hatt god felles nytte av det felles nordiske arbeidsmarkedet i løpet av de siste 60 årene. Det er jo noe av poenget, at det også skal legges til rette for at det fortsatt skal være slik. Det er også grunnen til at finansministeren og Finansdepartementet grep inn da det oppsto problemer for svenske arbeidstakere på et tidspunkt. Det var også grunnen til at vi satte ned denne arbeidsgruppen. Jeg er ikke kjent med – bortsett fra det brevet fra NHO Innlandet spørreren nå refererer til – det som dreier seg om saksbehandlingstiden, men det er åpenbart at det er altfor lang tid. Det er viktig for oss å få en saksbehandlingstid som er ned mot fem dager i en normal situasjon, og også raskere enn det. Jeg skal love representanten Gundersen at dette er et område vi vil ha stor oppmerksomhet på, for det skal relativt sett være lettvint å få et D-nummer, gitt at en får gode rutiner for å kontrollere opplysningenes viktighet. Her er det også forskjell på arbeidstakere: de som har vært mye i Norge, og de som har vært mindre i Norge.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-30:
Ja, det er gode innspill som representanten her kommer med, at man nå skal se på samvirke mellom næringsliv og myndigheter. Vi har gitt uttrykk for det i en annen sak når det gjaldt revisjonsplikten, som også bygger på et tillitsforhold mellom næringsliv og myndigheter. Det er mulig å se for seg dette også i denne saken. Som sagt jobber vi med å bedre tilgangen, fordi en skal konsentrere selve D-nummerbehandlingen til færre skattekontor enn i dag, med oppsøkende virksomhet, som jeg nevnte, og andre måter å legge det praktisk til rette på. Man kan også se for seg at det kan være et samarbeid med andre statlige etater, som kan brukes til å foreta det en kan kalle identitetskontroll, at opplysningene faktisk er riktige. Det er flere muligheter her for å sørge for at dette kan skje på en god og fornuftig måte og få saksbehandlingstiden ned til det som er målet, nemlig maks fem dager.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-30:
Som spørreren refererer til, har finanskomiteens flertall gitt en merknad om dette i innstillingen om nasjonalbudsjettet. Flertallet uttrykker i merknaden bekymring for den sterke gjeldsveksten vi har i husholdninger, og for gjeldsdrevet vekst i boligprisene og skriver at Finanstilsynets retningslinjer «er et bidrag til økt finansiell stabilitet i norsk økonomi». Flertallet sier også at de forutsetter at Finanstilsynets retningslinjer «ikke fratar finansinstitusjoner muligheten til å yte lån til låntakere som også har startlån fra Husbanken, selv om dette innebærer at samlet pant utgjør mer enn 85 pst. av boligens verdi, dersom finansinstitusjonene og kommunene finner det forsvarlig etter en individuell vurdering». Det framgår av retningslinjene at dersom en bank skal avvike fra normen, må det enten foreligge tilleggssikkerhet eller banken må ha gjort en særskilt forsvarlighetsvurdering. Kriteriene for slike forsvarlighetsvurderinger skal fastsettes av styret i den enkelte bank. Dette gjelder generelt og er ikke rettet spesielt inn mot startlån. Om det er forsvarlig for en bank å gi lån utover normen, må vurderes fra sak til sak, basert bl.a. på sikkerheten i lånet og låntakerens evne til å betale tilbake lånet. Startlån ytes av kommunene med midler fra Husbanken. I likhet med bankene må også kommunene følge finansavtalelovens bestemmelser om kredittvurdering, og frarådningsplikt. Ifølge tall vi har fått fra Husbanken, fikk om lag halvparten av de som søkte startlån i første halvår i 2011, avslag på sin søknad. Seks av ti fikk avslag på grunn av manglende betalingsevne. Startlån er allerede i dag underlagt en særskilt forsvarlighetsvurdering. Regjeringen legger til grunn at med en fortsatt forsvarlig kredittvurdering, både i banken og i kommunen, vil endringen i Finanstilsynets retningslinjer ikke være til hinder for at samlet lån fortsatt og slik som i dag kan gå utover 85 pst. av boligens verdi. For øvrig viser jeg til svaret og replikkvekslingen etter representanten Syversens spørsmål nr. 1 i dag.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-30:
Det er slik i dag, enten det gjelder lån som undertegnede ber om, eller som spørreren ber om, at banken skal foreta en kredittvurdering og en forsvarlighetsvurdering av om det er forsvarlig å gi lån til undertegnede eller spørreren. Det skal de fortsatt gjøre. Dette er en retningslinje fra Finanstilsynet. Denne retningslinjen har en del kriterier som skal oppfylles. Det er ikke noe absolutt krav at alt skal ligge på 85 pst. Det kan ligge under i noen tilfeller, og det kan ligge over. Det som er det nye, er at de forsvarlighetsvurderingene som banken skal foreta, skal forankres i bankens styrende organer. Det er ikke en vurdering som så å si blir foretatt i skranken når du kommer og søker om lån, det skal være en kultur som skal gjennomsyre kredittgivingen i banken. En kan nok også oppleve at – jeg holdt på å si – vanlige folk får en låneutmåling utover 85 pst., etter en slik forsvarlighetsvurdering.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-30:
I dag er det en retningslinje som sier at det er 90 pst. som på en måte er gjeldende krav. Dette er en retningslinje, og det betyr at bankene etter en forsvarlighetsvurdering kan ligge både under og over dette måltallet. Dette gjelder banker som er under tilsyn av Finanstilsynet, så Finanstilsynet vil kunne gå inn og kontrollere hvordan banken for det første har satt opp denne forsvarlighetsvurderingen, om den er forankret i de styrende organer, og hvordan en rent faktisk har gjennomført utlånspolitikken. Så kan det på bakgrunn av det bli aktuelt å stramme inn praksisen. Slik vil det fungere. Men det betyr at hvis det foreligger tilleggssikkerhet, kausjon, utover det å ta pant i bolig, kan også en vanlig mann og kvinne få et lån som går utover 85 pst. Det er kredittvurderingen, forsvarlighetsvurderingen og sikkerheten totalt sett som er viktig for banken.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-30:
Mitt spørsmål går også til finansministeren: «Mange næringer er avhengig av sesongarbeidskraft fra andre land. For å få utbetalt lønn må disse arbeidstakerne ha et D-nummer. Statsråden varslet i sitt svar på skriftlig spørsmål nr. 1 609 for 2010–2011 at en tverrdepartemental gruppe skulle redegjøre for dagens ordning. Denne skulle levere rapport i løpet av høsten. Det kommer stadig signaler om lang saksbehandlingstid og rutiner som skaper problemer for næringslivet rundt D-nummer. Hva er arbeidsgruppens konklusjoner, og hvilke forbedringer vil statsråden iverksette?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-30:
Jeg takker for svaret. Det er godt at departementet har fokus på brukervennlighet for næringslivet og sånne ting. Foranledningen for spørsmålet er faktisk et brev fra NHO Innlandet. Vi hørte tidligere i spørretimen at statsministeren sa at Norge hadde ikke gått rundt uten svensker. Det gjør i hvert fall heller ikke Trysil og den type turistdestinasjoner. I brevet fra NHO Innlandet står det faktisk at enkelte arbeidstakere har opplevd at saksbehandlingstiden hos Skatteetaten tar meget lang tid. Det har gjort at enkelte ikke har fått utbetalt lønn på fire måneder. Det strider jo litt med det statsråden opplyser at saksbehandlingstiden er. Jeg har også fått opplyst fra NHO Innlandet at den nå har gått noe ned, men fortsatt er den veldig lang. Det er helt uakseptabelt at saksbehandlingstiden er så lang. Det er åpenbart at man fortsatt har ganske mye igjen å gjøre før situasjonen der ute er i tråd med hva finansministeren signaliserer er oppfatningen internt i departementet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-30:
Jeg tror det er helt sentralt hvordan man organiserer dette internt i skatteetaten, og at det blir rasjonelle rutiner. Det er stor spenning i og med at det skal være personlig oppmøte, og hvordan det da behandles. I det samme brevet som har gått til hele hedmarksbenken, ble det opplyst at dette sendes per post til de sentrale kontorene som behandler søknadene. Dette må ta ganske lang tid, så her er det mye å gjøre. Kontantutbetaling har vi hatt oppe tidligere i spørretimen. Jeg er veldig glad for at statsråden også jobber med det, for jeg tror man kanskje er nødt til å finne fram til noen rutiner der man kan stole på næringslivet når det gjelder behandlingen. Jeg er enig med statsråden i at det er en problematikk rundt juks, men Sverige praktiserer jo en metode med forhåndsgodkjenning av bedrifter og bygger opp en tillit mot næringslivet, sånn at de kan gjøre mye av saksbehandlingen her. Jeg vil spørre statsråden: Vil han også ta med sånne innspill i det videre arbeidet?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
«Finanstilsynet og regjeringen har besørget at egenkapitalkravene til låntakere skjerpes inn. Regjeringspartiene har i Innst. 2 S for 2011–2012 lagt til grunn at Finanstilsynets retningslinjer ikke fratar finansinstitusjonene muligheten til å yte lån til låntakere som også har startlån fra Husbanken, selv om dette innebærer at samlet pant utgjør mer enn 85 pst. av boligens verdi. Hvorfor er det uansvarlig å gi mer enn 85 pst. lån til vanlige folk, men mer enn 85 pst. lån til personer som trenger økonomisk støtte?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Jeg håper statsråden kan bli litt mer presis. Her sier en at når det gjelder startlån, kan en etter en individuell vurdering gjøre unntak og gi lån på mer enn 85 pst. Mener finansministeren dermed at Finanstilsynets råd skal være et råd – og ikke et krav – også for alle andre bankkunder, sånn at en bank har full frihet til å gi folk som ikke får startlån, mer enn 85 pst. i lån til en bolig, fordi en har foretatt en individuell vurdering? Eller er dette et unntak som kun skal gjelde for dem som får startlån fra Husbanken? Det harmonerer ikke at en fra Arbeiderpartiets side på den ene siden sier at en skal stramme inn lånepolitikken, men på den andre siden gjør unntak for dem som egentlig ikke har den beste betjeningsevnen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Ærede finansminister: Betyr det at banken selv kan – hvis den ønsker det – i snitt gi 90 pst. i lån til folk fordi den mener det er forsvarlig, fordi det f.eks. kommer fra en traust sparebank der de vet at folk setter tæring etter næring? Eller vil de, hvis de gir 90 pst. til noen, måtte gi bare 80 pst. til andre, gitt at kapitalbehovet er det samme – sånn at brøkene går opp her? Er det sånn at en i bunn og grunn setter krav om maks 85 pst. av total utlånsramme, eller får en den individuelle vurderingen, som gjør at noen banker faktisk vil lånefinansiere 100 pst., om det så skulle være, fordi de ser at de får lånekunder som har god utdannelse, men er nyutdannet og dermed ikke har noen egenkapital, men de har en veldig god betjeningsevne?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-11-30:
Spørsmålet til samferdselsministeren lyder: «For tiden bygges mange bompengefinanserte veianlegg. Ytterligere flere planlegges. Finansiering med bompenger er tvunget kjøp av vei på avbetaling. Avbetalingskjøp er dyrt, også når vei kjøpes på avbetaling. Transportkostnadene øker kraftig i et land der ulemper og kostnader knyttet til transportbehov over lange avstander alt er høye. Et eksempel er kostnader tur-retur Hamar–Kristiansand, som kan bli på 900 kr bare i bompenger. Vil statsråden legge frem sak om omfang og konsekvenser av bompengebruken i Norge?»