trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-12:
Det ble nå påstått av representanten Ketil Solvik-Olsen at disse avgiftene som vi har innført i Norge – f.eks. CO2-avgiften og svovelavgiften og andre type avgifter, og også rettigheter for ansatte, f.eks., som det er blitt advart mot fra eiersida i norsk næringsliv – er helt greit, for det er byrder som industrien sjøl kunne bære. Det ble også advart mot utflagging den gangen norske politikere stod overfor et valg: Skulle vi innføre dette, eller skulle vi ikke? Så valgte politikerne å vise mot og lederskap og innføre det, og så viste det seg i ettertid at det gav noen muligheter. Som jeg nevnte i mitt innlegg: Helge Lund stod på en konferanse i Sandefjord og skrøt av den norske CO2-avgiften, som har gjort norsk oljeindustri langt mer miljøvennlig enn den ellers ville ha vært, og det til tross for at oljeindustrien var sterkt imot denne avgiften da den i sin tid ble innført. Her står jeg med utdrag fra Fremskrittspartiets splitter nye forslag til handlingsprogram og prinsipprogram i min hånd. Og hva er det vi kan lese der? Det vi kan lese der, er at Fremskrittspartiet mener: «Dagens debatt om klimaendringer dreier seg først og fremst om hvorvidt menneskelig aktivitet bidrar til å fremskynde eller forandre klimaendringenes naturlige gang.» Det er jo tullball – det er antakelig ikke et parlamentarisk uttrykk. Men det er jo det det er. Det vi faktisk diskuterer i verden, er hva vi skal gjøre med disse menneskeskapte klimaendringene som mest sannsynlig bl.a. har ført til at vi nå står oppi en situasjon i Australia med vanvittige skogbranner som det er vanskelig å få kontroll over, og dette er noe vi kommer til å se mer av framover. Så sier man også: «Det er viktig å ikke ta forhastede beslutninger om innføring av kostbare tiltak, reguleringer osv. Det er verken tilstrekkelig vitenskapelig grunnlag for, eller positive praktiske konsekvenser av å gjennomføre hastetiltak.» Så igjen: Det koker stadig ned til spørsmålet om hvorfor vi overhodet skal lytte til Fremskrittspartiet i debattene om norsk klimapolitikk. Jeg mener også det er en fare for norsk næringsliv å lene seg på Fremskrittspartiet når det gjelder industripolitikk. Vi kommer til å havne i bakevja konkurransemessig hvis vi ikke sørger for omstillinger som tar høyde for at vi kommer til å ha et helt annet klimaregime framover. Da er det lurt å være i forkant i stedet for å bli slept etter håret med hæla i grusen. Dette dreier seg både om solidaritet og om å ta ansvar og vise mot og lederskap, for å sikre at norske arbeidsplasser blir robuste, og at norsk industri er i forkant av en utvikling som vi veit vil komme. Det er høyst relevant å trekke fram dette i denne debatten, sjøl om jeg ser at Ketil Solvik-Olsen ser en smule lei og oppgitt ut der han sitter. Men det får han tåle!
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-02-12:
Det var et innlegg med mange forstandige resonnementer som jeg kjenner meg igjen i, en kurs inn i framtiden som jeg tror kombinerer en offensiv miljøpolitikk med en ambisiøs næringspolitikk. Det tror jeg er rett tenkt. SV stod sammen med sentrumspartiene i gasskraftsaken da den var intens i norsk politikk for noen år siden, og hvor Jens Stoltenberg ledet an i arbeidet med å felle sentrumsregjeringen fordi han hadde et sånt inderlig ønske om å bygge gasskraftverk på Kårstø. Det kunne være interessant å høre SVs representant resonnere rundt det at Regjeringen nå tildeler gasskraftverket gratiskvoter, og at det er slik at selv om gasskraftverket på Kårstø står stille, kan en tjene penger på kvoter som en raust er tildelt av Regjeringen. Er det SVs politikk, eller er det et resultat av et kompromiss internt i Regjeringen hvor SV har tapt og må gå fra det som er deres primære standpunkt i denne saken?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-02-12:
Det betyr altså at SV er fornøyd med at gasskraftverket på Kårstø får gratiskvoter som med all sannsynlighet vil representere mer enn de utslipp som de vil stå for med den profilen en nå ser på bedriften, og som er betinget av gasspris og kraftpris. Så vil en kunne se for seg at en har mer kvoter enn det en faktisk slipper ut. Det er altså SV fornøyd med. Det tar jeg til etterretning. Venstre tok til orde for det synspunkt at når gasskraftverket står stille, ikke er i drift, burde det være et minimumskrav at en gav fra seg kvotene for den perioden og ikke drev med salg og tjente på et kvotesalg som bidrog til å opprettholde utslipp andre steder. Er det et resonnement som SV kjenner seg hjemme i?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-02-12:
De beste miljøløsningene finner en i Venstres program. Så vil de gradvis avta etter hvor langt en beveger seg vekk fra dette. Hvis Erling Sande blir oppstemt av å høre på Venstre, vil jeg anbefale ham å lese vårt miljøkapittel i programmet. Når det gjelder miljøpolitikk utformet i samarbeid med andre, er vi så heldige at vi har erfaring fra det. Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre samarbeidet på en utmerket måte, med gode resultater når det gjaldt miljøpolitikk. Utslippene gikk ned, i motsetning til det de gjør under dagens regjering. Under klimamøtet i Johannesburg hadde daværende miljøvernminister, Børge Brende, og Hilde Frafjord Johnson, som da var bistandsminister, en meget sentral rolle i å utforme en ambisiøs klimapolitikk. Den jobben Norge gjorde, utgjorde en stor forskjell og ble lagt merke til. Det har vært bred anerkjennelse i Stortinget for den innsatsen som den forrige regjeringen gjorde i forbindelse med klimaforhandlingene i Johannesburg. Så vi har vist at sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti kan vi finne gode løsninger.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-02-12:
Åpenhet er av stor betydning for å ha en kvalifisert debatt. Åpenhet er av stor betydning for å kvalitetssikre beslutninger og politiske prosesser. Retten til miljøinformasjon er grunnlovfestet. Det er av den største betydning når vi nå skal utforme en ambisiøs klimapolitikk, at det som skjer, kan etterprøves på en kritisk måte. Derfor er det oppsiktsvekkende at statsråd Kristin Halvorsen i ett år har sagt nei til å gi ut informasjon knyttet til kvotehandel, et av Regjeringens hovedverktøy i klimapolitikken. Sivilombudsmannen har gitt en sviende kritikk av denne praksisen og bedt om at den opphører. En får forvente at så skjer. Kan miljøministeren love å ta en alvorsprat med sin partileder og finansminister for å få en forståelse for betydningen av innsyn knyttet til miljøspørsmål?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-02-12:
Eg sa ingenting om EU sitt ambisjonsnivå i forhold til Regjeringa sitt ambisjonsnivå. Det eg la fram, var tidsprosessen for denne klimakvotelova. Eg synest det er forunderleg at statsråden er fornøgd med å kome i etterkant av denne prosessen. No er det eit system som skal vare frå 2008 til 2012. Me er altså i februar 2009, og me veit at dette ikkje vil vere i gang før i april 2009. Eg la fram ei eiga klimakvotelov i 2004, nettopp for at me skulle nå dette. Eg må endå ein gong stille statsråden spørsmålet: Er han fornøgd med tidsprosessen? Det er altså tidsprosessen, ikkje ambisjonsnivået, eg stiller spørsmål om.
Erling Sande (Senterpartiet), 2009-02-12:
Lat meg fyrst seie meg heilt samd i at norsk industri er viktig for norske distrikt. Vi ser at det ligg store, viktige industriarbeidsplassar rundt om i distrikta som har stor sysselsetjing, og som bidreg til at folk kan leve og bu over heile dette landet. Det er viktig. Men så er det òg sånn at skal den industrien fortsetje med å vere den motoren den er mange stader i norske distrikt, treng vi ein industri som har ei omstillingsevne i forhold til miljøteknologi som gjer at den vil vere der i framtida òg. Og Senterpartiet ynskjer ikkje ein industri som er stivna i formene, ein industri som ikkje har evne til omstilling, og som ikkje tilpassar seg dei miljøkrava som framtida stiller. Det vil ikkje vere nyttige reiskap for verken distrikt eller byområde.
Erling Sande (Senterpartiet), 2009-02-12:
Eg har lyst til å minne representanten Tord Lien på at den industrien som no er hjørnesteinsindustri i mange norske distrikt, framstår på ein heilt annan måte i dag enn den gjorde for 60 år sidan. Det er ein industri som har omstilt seg. Det er ein industri som utnyttar energien langt meir effektivt. Det er ein industri som har langt mindre utslepp. Eg kjenner sjølv frå heimkommunen min Elkem Bremanger, som har vesentlege tilpassingar òg på miljøområdet som gjer at ein er konkurransedyktig, som gjer at 90 pst. av verdas mobiltelefonar har silisium frå Elkem Bremanger – framtidsretta, offensive arbeidsplassar som ein kan vere stolt av rundt om i norske distrikt. Viss den omstillingsviljen ikkje er der, anten det går på produksjon av nye produkt, tilpassing til meir effektive arbeidsmåtar eller tilpassing til miljøteknologi, vil det sjå mørkt ut for norsk industri.
Erling Sande (Senterpartiet), 2009-02-12:
Eg og Senterpartiet blir som regel oppstemde av å høyre Venstre snakke om miljøpolitikk, for vi trur at til liks med Senterpartiet har Venstre eit oppriktig og sterkt miljøengasjement. Det som det er spennande å få orden på då, er jo – etter igjen å ha høyrt Høgre i denne salen fronte eit anna syn i miljøpolitikken enn Venstre, og det er ikkje fyrste gong – dette: Kvar meiner Venstre ein finn dei gode miljøløysingane i norsk politikk? Finn ein dei i den koalisjonen som Venstre ofte er med i i denne salen når det er snakk om miljøspørsmål – altså sentrum–venstre – eller finn ein dei i lag med Høgre og Framstegspartiet, som Venstre gong på gong skil lag med når det er snakk om miljøpolitikk?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-12:
Jeg begynner å bli gammel og av og til tunghørt, men jeg hørte ikke det samme som Ketil Solvik-Olsen med hensyn til hva Inga Marte Thorkildsen sa. Jeg føler at regjeringspartiene er helt omforent, og jeg er helt sikker på at Inga Marte Thorkildsen deler min oppfatning av dette, at det simpelthen er for tidlig å ta endelig stilling til omfanget av solgte kvoter og gratiskvoter etter 2012. Vi har tid til å vurdere det. Jeg deler den oppfatningen at man selvfølgelig ikke kan komme med dette den 31. desember 2011. Næringslivet trenger tid til å kunne omstille seg og til å kunne vurdere tingene, men vi ønsker i utgangspunktet å dele ut så få gratiskvoter som mulig. Så må vi se hva det er mulig å få til i forhold til EU-systemet, og vi må selvsagt også gå i dialog med norsk industri for å se de praktiske virkningene av dette for de ulike bransjer og sektorer.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-12:
Hvis vi skal snakke utenom tur: Det var to spørsmål fra representanten, jeg svarte på det første, og så får vi ta det andre etterpå.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-12:
Jeg deler uten videre det synspunktet at det vil være totalt meningsløst om vi i 2012 skulle legge opp det norske kvotesystemet slik at vesentlig norsk industri ble utkonkurrert av mer forurensende eller tilsvarende industri i EU. Det tror jeg ingen ønsker. Men det å dele ut gratiskvoter nå er for alle praktiske formål en brems i omstillingen. Vi ønsker å omstille norsk næringsliv raskest mulig til et mer klimavennlig næringsliv, og det at kvotene selges, driver fram den omstillingen. La meg si at jeg var i India i forrige uke sammen med Alf Bjørseth, grunnleggeren av REC. Ingen i hele verden skulle kunne tro at Norge kunne være et pionerland når det gjelder solceller – bare se ut av vinduet på en vanlig dag i dette landet! Vi er det på grunn av norske industrigründeres evne til å omstille seg. Og den omstillingsevnen vil gjøre Norge mye mer konkurransedyktig enn om vi ikke premierer og driver fram omstilling.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-12:
Nei, men de to tingene henger jo veldig intimt sammen. Grunnen til at det har tatt så lang tid, var at vi forsøkte å få inn et mer ambisiøst system. Det lyktes vi ikke med, det er det ikke noen grunn til å skjule. Derfor har det tatt mer tid enn ønskelig. Jeg deler fullt ut oppfatningen om at vi burde ha gjort dette tidligere, men det var altså et hederlig forsøk på å få til noe som var mer miljøvennlig og mer ambisiøst. Det møtte veggen i ESA. Det er den typen virkelighet som vi lever i hele tiden. Det har gjort at det har tatt lengre tid enn ønskelig. Hvis vi skal fortsette replikkordskiftet, vil jeg også si at jeg reagerte ganske sterkt på Kristelig Folkepartis bruk – både nå og tidligere – av tallene, hvor man gir denne regjeringen skylden for utslippstall for 2007. Utslippstallene for 2007 henger jo intimt sammen med de politiske beslutninger og den politikk som ble ført i de åtte årene før det, hvor Kristelig Folkeparti hadde statsministeren i sju. Det er veldig vanskelig å gi denne regjeringen skylden for vedtak som foregående regjeringer har det hele og fulle ansvaret for.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-12:
La meg først understreke at dette, som det framgår, ikke er mitt konstitusjonelle ansvar, men det er riktig at jeg snakker med finansministeren nærmest på daglig basis. Jeg tar gjerne opp denne saken også med henne. Slik jeg oppfatter det, er det som Finansdepartementet ønsker å holde skjult for offentligheten, selve diskusjonen om det enkelte kvotekjøp. Det er en kommersiell beslutning. Prisen, muligheten for å lykkes – alt dette kan påvirkes om det er offentlig. Så det skiller seg ikke fra veldig mange andre kommersielle kjøp som er lukket. I det øyeblikket et kjøp er gjort, skal det selvsagt være fullt ut åpent, med full anledning for alle til å ha full innsikt i det og kritisere det. Det er altså selve kjøpsprosessen man i Finansdepartementet har ment det var riktig å holde lukket. Men alle andre sider ved dette ønsker vi maksimal åpenhet rundt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-12:
Som bl.a. Erling Sande var inne på i et tidligere innlegg, er jo norsk industris evne til omstilling selve årsaken til at vi har vært en så vellykket industrinasjon i de senere år. Det solcelleindustrien nettopp er et eksempel på, er jo at man ikke fortsetter å gjøre identisk det man holdt på med før. Man klarte i Glomfjord, et veldig tradisjonelt, typisk ensidig industristed, å begynne å gjøre noe helt annet, veldig framtidsrettet, som har gjort at Norge er en pionernasjon på et område man ikke skulle tro vi hadde noen naturlige forutsetninger. Det vi ønsker, er å drive fram flest mulig slike eksempler. Da må man opprettholde trykket på norsk industri for å omstille i en mer klimavennlig retning. Det trykket blir redusert hvis man deler ut mange gratis klimakvoter. Så vil vi nå gå grundig gjennom dette og se på graden av gratis versus kjøpte kvoter i systemet etter 2012.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-02-12:
I likhet med statsråden ønsker Høyre ingen gratiskvoter som prinsipp, men så lenge EU har gratiskvoter, bør også Norge se på muligheten for nettopp det. Prinsippet om å skatte norske arbeidsplasser ut av landet eller legge til rette for særnorske reguleringer tjener ikke miljøet. Jeg er glad for at statsråden selv trakk inn Celsa Armering og deres 300 mill. kr store investering. SFT sier at bedriften trolig også er verdens mest miljøvennlige stålverk. Men prinsippet som ligger til grunn her, er jo hva vi gjør for å premiere bedrifter som utvider, som baserer sin utvidelse på ny teknologi, og som ønsker å beholde arbeidsplassene i Norge.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2009-02-12:
Det er vel liten tvil om at denne saken representerer en aldri så liten klimapolitisk fadese for Regjeringen, for ESA har i denne sak gitt den rød-grønne regjeringen en skikkelig skrape og slått fast at den klimakvoteloven som Regjeringen fremmet i 2007, var i strid med EØS-avtalen. Nettopp det var jo noe som Regjeringen nektet plent for den gangen loven ble behandlet. Men bruddet fra norsk side på EØS-avtalen er altså blitt slått klart og ettertrykkelig fast av EFTAs overvåkingsorgan, ESA. Det var svært kritikkverdig da Regjeringen i Ot.prp. nr. 66 for 2006–2007 gikk inn for ikke å tildele gratis utslippskvoter til nye virksomheter og utvidelser i perioden 2008–2012. Dette klart diskriminerende lovforslaget fra Regjeringens side innebar at norske virksomheter som omfattes av kvotesystemet, og som ble etablert etter 31. desember 2001, samt utvidelser av allerede eksisterende virksomheter ikke ville få tildelt en eneste vederlagsfri kvote. Dette var et uklokt forslag fra Regjeringens side på så mange måter. Fremskrittspartiet var derfor da denne kvoteloven ble behandlet i Odelstinget i juni 2007, svært kritisk til Regjeringens forslag. Men Fremskrittspartiets innvendinger ble den gang avfeid kontant og arrogant av de rød-grønne. Selv da Fremskrittspartiet pekte på den åpenbare forskjellsbehandlingen som kvoteloven la opp til og de motsetningsforholdene som fantes i forhold til EUs regelverk på dette området, ble Fremskrittspartiet bare møtt med hoderysting av de rød-grønne. Men nå kan altså vi i Fremskrittspartiet konstatere at ESA har delt flere av vårt partis innvendinger fra den gangen saken om klimakvoteloven ble behandlet av Odelstinget, i juni 2007. At noen av Fremskrittspartiets synspunkter nå tvinges gjennom ved hjelp av ESA, er bra. Men det avstedkommer allikevel en undring over den manglende kvaliteten som vi har sett i forarbeidet til forslaget fra 2007 fra Regjeringens side. Akkurat det synes jeg er svært beklagelig og også svært kritikkverdig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-03-30:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg tror vi langt på vei er enige om de store linjene her – det høres slik ut – og mange av de tiltakene som statsråden nevner, har jeg også nevnt i mitt innlegg. Jeg er også enig med statsråden i at det kanskje ikke er pengesummen vi bruker, det går på. Selv om vi bruker mest mulig ressurser, kan ikke vi peke på at vi har verdens beste psykiatritjeneste i Norge. Det er viktig å se hva vi bruker disse pengene på. La meg ta et annet eksempel som statsråden ikke var inne på. Vi bruker enormt mye penger på bl.a. medikamenter knyttet til psykisk syke i dette landet vårt. Det er vel ingen gruppe jeg får så mange enkelthenvendelser fra, som psykisk syke pasienter – ikke minst fra pårørende, foreldre, som har opplevd at deres barn og ungdommer har fått enorme mengder med medikamenter. Noen går så langt som til å si at det kanskje er medikamentene som har ødelagt vårt barn. Først får man medikamenter, så virker kanskje ikke det ene medikamentet godt, så får man et nytt – og så får man medikamenter for å ta bort bivirkninger. Jeg er jo ingen fagperson på dette området, men det bekymrer meg når så mange er opptatt av disse forholdene. Statsråden svarte ikke på en av mine utfordringer, og det synes jeg godt han kan gjøre: Er ikke statsråden enig i at selv om vi er inne i denne omstillingen – og jeg er ikke uenig i den, jeg er veldig enig i de trekkene som statsråden snakker om – går det faktisk fortere å bygge ned enn å bygge opp tilbud i kommunene? Da er mitt spørsmål: Mener ikke statsråden at vi må bygge opp? Vi må skape trygghet, vi må gi medbestemmelsesrett, slik at de det dreier seg om, faktisk vet at de på den andre siden, i neste uke eller i neste måned, når dette tilbudet blir lagt ned, vet hvor de skal, vet at de får behandling videre, at tilbudet faktisk blir bedre, eller iallfall minst like bra som det de har hatt til nå. Det skjer ikke. Så jeg har lyst til å høre om ikke statsråden i noe større grad enn det vi har sett til nå, bør følge med på hva som skjer – for det er statsråden som har hovedansvaret for psykiatrien i dette landet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-03-30:
Jeg vil takke for debatten. Selv om ikke alle partiene i Stortinget har deltatt i dag, har vi hatt flere debatter om psykiatrifeltet – det er riktig – og vi kommer nok til å ha flere framover. Det er riktig, som statsråden sier, at det er enorme forskjeller når det gjelder bruk av tvang rundt om i landet vårt. Bare det i seg selv er nok til å si at her må noe være «hakkande gale» – slik vil i hvert fall jeg, på mitt språk, bergensk, si det. Så sier statsråden at han er helt enig i – og det er jeg glad for – at ikke noe skal bygges ned før man har gode nok tilbud oppe å stå for dem som trenger det, og at helt klare føringer er gitt fra politisk hold. Det er nok riktig – det er mange gode føringer som gis fra politisk hold – men vi har jo gang på gang sett at man også må følge med på hva som faktisk skjer. Da institusjonen Solbu – en kløverinstitusjon her i Oslo for ungdommer med store psykiske problemer – ble nedlagt, flyttet flere av dem som bodde der, hjem til gamle foreldre. De fikk ikke noe nytt tilbud. Og dette er en sak som jeg må si har vært en av de vanskeligste, nemlig å være på besøk hos disse ungdommene og se den usikkerheten de stod overfor. Til slutt måtte de altså velge å flytte hjem, for de ikke fikk noe nytt tilbud. Dette gjaldt ikke alle, men det gjaldt noen. Det skulle ikke ha gjeldt én eneste, etter min mening. Det er viktig at man ikke bare har føringer, men at man også kontrollerer i en del tilfeller. Mange helseforetak sier at de får veldig mange føringer. Det er kanskje vanskelig for dem å prioritere – kanskje trenger de av og til hjelp til å prioritere. Så et par ord til representanten Bøhler. Jeg er veldig enig når det gjelder de forebyggende tiltakene. Det å begynne i helsestasjonene, begynne med lavterskeltilbudet i kommunene, har jo vært tatt opp her flere ganger, og her er vi ganske enige. Vi er også glad for den ventetidsgarantien som er kommet når det gjelder barn og unge. Ventetiden skulle kanskje vært enda kortere, men garantien er i hvert fall der. Så er det ett forhold som vi for så vidt ikke har berørt, men som jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden på. Han behøver for så vidt ikke akkurat i dag svare på om han er enig eller ikke, men tenke på det. Det gjelder følgende: Når fastlegen og pasienten er enige om at nå kommer vi ikke lenger, vi trenger faktisk spesialisthjelp, har andrelinjetjenesten en suveren rett til å si: Nei, hit kan du ikke komme, du er ikke syk nok – man får ikke engang en time. Jeg skulle ønske vi hadde hatt et system der man sa at når både fastlegen og pasienten mener at de trenger litt hjelp – det kan være råd, veiledning, innspill fra andrelinjetjenesten, besøk av det ambulante teamet eller time hos en spesialist – bør de faktisk få det. Slik er det ikke i dag. Altfor mange blir avvist. Så blir man gående i kommunehelsetjenesten – og blir sykere og sykere – før man til slutt ender opp i andrelinjetjenesten.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-03-30:
Ja, det siste poenget, hvem som har ansvaret, er jeg veldig klar over. Det har jeg også følt den siste tiden. Dette er vanskelige saker. Jeg tror det er viktig at vi tar inn over oss at det som f.eks. skjedde i Tromsø, er en dypt tragisk hendelse som gjør at det er rett at alvoret preger diskusjonen vår. Tre mennesker og et ufødt liv ble rammet av gjerninger som det er nesten vanskelig å forstå. Jeg har bare lyst til å kommentere veldig kort at det som jo er min føring, min politikk, med hensyn til omstilling, er at vi ikke skal bygge ned tilbud før vi har alternativer på plass. Det er gjeldende politikk, og det kommer helt klart til uttrykk i den kommunikasjonen jeg har, både skriftlig og muntlig, med de regionale helseforetakene. Men jeg kan bare si til representanten Dåvøy at jeg skal enda en gang gå inn i den aktuelle saken i Bergen, bare for å etterspørre hva det er som skjer. Men bestillingen fra min side er at det ikke skal bygges ned før det finnes alternativer på plass. Så tror jeg vi må ta inn over oss at det finnes eksempler der man faglig sett mener at det er alternativer på plass, men der pasienten er usikker på om det er et rett alternativ. Det kan være en litt mer krevende diskusjon. Så har jeg på dette tidspunktet bare én kommentar til dette med bruk av tvang. For der er representanten Dåvøy inne på noe som er veldig viktig. Det er at vi har en diskusjon om vi har et rett nivå på bruk av tvang, eller om vi har et feil nivå på bruk av tvang. Svaret mitt på det er faktisk både–og. Jeg mener at vi noen steder har et rett nivå på bruk av tvang, og noen steder har vi et feil nivå på bruk av tvang – i den forstand at det er så store variasjoner. For å illustrere det er det altså slik at i Førde har vi seks tvangsinnleggelser pr. 10 000 innbyggere. Sykehuset Østfold har 27 tvangsinnleggelser pr. 10 000 innbyggere. Det er altså mer enn fire ganger så mye bruk av tvang pr. 10 000 innbyggere i Østfold som i Helse Førde. Og begge deler kan ikke være rett. Man kan si mye om folk i Østfold, men dette kan umulig faglig være rett. Jeg synes det er en stor utfordring at vi også må ha mindre faglige eneherskere og mer faglige retningslinjer og faglig konsensus. Og det jobber jeg intenst med i forhold til bruk av tvang.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-03-30:
Takk for debatten. Det siste kan vi sikkert diskutere nærmere. Men jeg tror det er viktig å understreke at pasienten jo har rett til å få vurdert sitt behov for helsehjelp. Det er ikke sikkert man er enig i at behovet ikke er til stede, men jeg tror det er krevende å se for seg en utvikling der det ensidig er førstelinjetjenesten som skal ha retten til å definere hvilke pasienter som trenger andrelinjetjenesten. Men jeg ser poenget til representanten Dåvøy. Så har jeg noen kommentarer til dette med nedbygging av antall plasser. Jeg tror det er viktig at vi i debatten forholder oss til de faktabeskrivelsene som det i hvert fall er mulig å være enige om, slik at debatten ikke føres på gale premisser. Hvis man ser på utviklingen etter at psykiatriplanen ble vedtatt, ser man at det har vært en stor endring – i form av at de psykiatriske omsorgsplassene på statlig hånd i stor grad har blitt nedlagt og blitt overført til kommunene. Jeg opplever det slik at vi stort sett er enige om at det å yte den type sykehjemstjenester er en kommunal oppgave. Men det vi er opptatt av, er antall behandlingssenger. Her har utviklingen vært slik at da vi startet med psykiatriplanen, hadde vi ca. 3 000 sykehussenger. Antallet er nå nede i ca. 2 700. Representanten Lønning har et poeng når han sier at utgangspunktet var at antall sykehussenger ikke skulle reduseres. Men da er det viktig å se dette i sammenheng med utviklingen når det gjelder antall behandlingssenger i de distriktspsykiatriske sentrene, for der har det blitt 1 800 flere i løpet av perioden. Ja, det har blitt færre sykehussenger, men det har blitt svært mange flere behandlingssenger i DPS-ene. Og det fører til at vi i dag har klart flere behandlingssenger enn da vi startet med opptrappingsplanen. Så er det hele tiden rett å vurdere om vi f.eks. har nok sikkerhetsplasser. Det tror jeg det er viktig at vi fortløpende vurderer. Men det som i hvert fall jeg er blitt opplyst om, er at det ikke er noen kø til sikkerhetsplasser i dag. Det har vært noen utfordringer i Helse Sør-Øst – som visstnok skal være håndtert. Så det er ikke der vi har kø, selv om vi fortløpende må vurdere om vi har rett nivå. Det siste jeg vil si, er at det representanten Nesvik tok opp om taushetsplikt mellom etater, er et veldig viktig tema. Det utvalget som nå nedsettes, skal også vurdere det.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Min gode kollega, Åse Gunhild Woie Duesund, sa at jeg i mitt tidligere innlegg hadde sagt at vi nå kunne stryke begrepet «samordning» fra ordlistene. Det er jeg ganske sikker på at jeg ikke sa, og hvis jeg sa det, benytter jeg i så fall anledningen nå til å si hva det var jeg mente. Hele poenget mitt var at begrepet «avkorting» kunne strykes fra ordlistene, og avkorting er noe ganske annet enn samordning. Begge deler er for så vidt omstridte elementer i dagens pensjonssystem, men poenget mitt var at dagens kompliserte regelverk for avkorting av pensjon mot arbeidsinntekt blir borte i det nye systemet, og dermed kan vi stryke begrepet «avkorting». Samordning kan vi nok måtte ha også i det nye systemet, og det begrepet knytter seg jo til samordning av offentlig tjenestepensjon mot folketrygdens ytelser.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-05-15:
Jeg har to spørsmål til stasråden. Hvorfor mener statsråden det vil være riktig at man skal forskjellsbehandle gifte pensjonister som har lav lønn, kontra gifte pensjonister med høy lønn? Da snakker jeg om et gift par som har rundt 300 000 kr, som vil få en langt dårligere pensjon fordi de er gift, kontra et gift par som tjener over 400 000 kr, som ikke vil få noen avkorting fordi de er gift. Hva er fornuften bak det?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-05-15:
Jeg vil vise til min forrige replikk. Jeg er smertelig klar over at resultatet blir slik, ut fra de utregningsmetodene som ligger i den nye pensjonsreformen. Men mitt spørsmål, som statsråden ikke svarte på, var: Hvorfor er det fornuftig å ha den type forskjellsbehandling, der gifte lavtlønte nærmest blir diskriminert i forhold til gifte høytlønte? Hva er motivet for å ha et system som skal forskjellsbehandle slik?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-05-15:
Med respekt å melde til representanten Christoffersen: Jeg vet ikke om hun selv hørte hva hun sa. Hun sa at alle vil få mer enn i dag, men mindre enn man ville ha fått med dagens system uten endringer. Det betyr jo rett og slett at man ikke vil få mer, man vil få mindre. Og man kan ikke få mer når man skal redusere kostnadene med 20 pst. – det sier seg selv. Så til statsråden: Jeg tviler ikke på at statsråden kjenner mange såkalte slitere. Selv om jeg er ung, kjenner jeg også mange såkalte slitere, uten at jeg synes denne debatten skal brukes til å lage et regnskap over eventuelt hvor mange slitere man kjenner, for det er ikke det som er poenget. Poenget er, og vil være – det har departementet selv opplyst i brev til undertegnede – følgende: Gjennomsnittsalderen for når man går ut i arbeidslivet, er 24 år, og man må arbeide i over 43 år med en inntekt under 330 000 kr for å få mer enn etter dagens system, dvs. at da har man passert 67 år. Om man får et AFP-tillegg, ut fra det lønnsoppgjøret som ble gitt i fjor, vil en som er født i 1963, få en langt lavere AFP-pensjon enn om man beholder dagens folketrygd, med dagens AFP. Han vil mest sannsynlig komme mange titusener under. Hvis han er en reell sliter og ikke makter å stå lenger i arbeid enn til han er 62 år, vil ikke han få mer. Han vil få mindre. Det vil resultere i at den eneste måten han ville kunne få betydelig mer på, var med uføretrygd. I en sak vi behandlet i Stortinget i dag, var én av målsettingene flere i arbeid og færre på trygd. Hvorfor legger man da opp til et system som gjør at det faktisk kan øke presset på uføretrygden? Man vil se at det er det som vil bli realiteten hvis man leser proposisjonen grundig og ser på de ulike regneeksemplene. Jeg har selv sendt brev til departementet for å være 100 pst. sikker på hvordan man beregner framtidens AFP for en som er født i 1963. Det var på den tiden da Bjarne Håkon Hanssen satt som statsråd, etter lønnsoppgjøret i fjor. Det regnestykket fikk vi presentert, og vi fikk også bekreftet at den formelen som vi la til grunn, hadde vi forstått riktig. Da synes jeg det er rart at det blir hevdet her i salen at det er det motsatte som vil skje. Og så til slutt: Statsråden sier at man fjerner minstepensjonsfellen ved at alle sammen får beholde litt mer i pensjon – at det er noe som ikke Fremskrittspartiet vil. Hvis statsråden leser innstillingen nøye, er én av de endringene vi gjør i dagens system – som også Fremskrittspartiet vil – at man får beholde mer av sin inntekt. Så det statsråden sa i sitt forrige innlegg, er positivt feil i så henseende.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-05-15:
Til statsråden: Jeg har ikke nevnt begrepet reallønnsnedgang. Det jeg sa, var at framtidens pensjonister ut fra de nye reguleringsprinsippene vil få en dårligere kjøpekraftutvikling i forhold til de yrkesaktive. Jeg synes statsråden burde vært såpass ærlig at han henviste til det utsagnet, og ikke late som om jeg har sagt noe helt annet fra denne talerstolen, for det medfører ikke riktighet. Det nye pensjonssystemet vil nødvendigvis bli slik at pensjonistene taper kjøpekraft i forhold til om man hadde beholdt dagens reguleringsprinsipp i forhold til de yrkesaktive. Det er det ingen som helst tvil om, og det står det også i proposisjonen.
Martin Engeset (Høyre), 2009-05-15:
I dag vedtar vi regelverket for ny alderspensjon i folketrygden. Samtidig gjenstår mye før helheten i det nye pensjonssystemet er på plass. Regjeringen varsler at arbeidet med tilpasning av tjenestepensjonsordningene i privat sektor vil begynne «etter at denne proposisjonen er lagt fram» – det var tre måneder siden. Hittil har ikke noe skjedd, og tiden frem til gjennomføring av reformen 1. januar 2011 begynner å bli svært knapp, dersom endringene her skal kunne gjennomføres koordinert med endringene i folketrygden. Dette gjelder bl.a. mulighetene til fleksibelt uttak av pensjon fra disse ordningene, samtidig som det åpnes for slik mulighet i folketrygden og ordninger i offentlig sektor. Kan statsråden bekrefte at dette utredningsarbeidet settes i gang før sommerferien, og at berørte parter i arbeidslivet og forsikringsnæringen blir involvert?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2009-05-15:
Flere talere har allerede argumentert for flertallsinnstillingen. Det som er sagt fra saksordførers side på vegne av flertallet, står vi selvsagt helt og fullt inne for. Kristelig Folkeparti er blant de partiene som allerede fra starten på Pensjonskommisjonens arbeid har sett betydningen både av å gjennomføre en pensjonsreform og å få til et bredt og stabilt politisk vedtak om vårt framtidige pensjonssystem. Vi er tilfreds med at et slikt flertall har vært på plass både i 2005, i 2007 og nå i 2009. Det gir både nåværende og framtidige pensjonister trygghet for at ikke politisk omskiftende vinder i seg selv vil rokke ved pensjonssystemet. De lovendringer som foreslås i dag, er en naturlig konsekvens av forliket som ble inngått i mars 2007 mellom de nåværende og de tidligere regjeringspartier om pensjonssystemet. Sånn sett kunne vi kanskje bare ha spilt av innleggene fra den gang. Siden det ikke er noe vesentlig nytt siden da, skal jeg ikke bruke tid på å kommentere alle enkeltdeler i forslaget. Men jeg vil gjenta at vi fra Kristelig Folkepartis side er spesielt tilfreds med at regelverket for opptjening av pensjonsrettigheter i folketrygden for ulønnet omsorgsansvar utvides i tid, med virkning fra 1992. Fremskrittspartiet har i innlegg i dag argumentert for hvorfor de stiller seg utenfor pensjonsforliket. Jeg har lagt merke til at partiet i innstillingen viser til uttalelser fra ulike pensjonseksperter og økonomer tilbake til 2007 og 2008 som støtte for at vi egentlig ikke trenger noen pensjonsreform. I et innlegg fra en av disse, sjeføkonomen i Nordea, i mai 2008 bygger hele argumentasjonen på at den daværende oljeprisen sannsynligvis ville holde seg på det daværende nivået i mange år framover, og at det ville gi staten store inntekter som det ikke var regnet med. Siden da har oljeprisen falt med om lag 50 pst. Det illustrerer vel at å satse på vedvarende høy oljepris som grunnlag for det norske pensjonssystemet er en høyst usikker affære. Vi må ha et system som i seg selv stimulerer til arbeidsdeltakelse. Arbeidet har vært – og er fortsatt – den viktigste pilaren i et sikkert pensjonssystem. Så vet vi at for de fleste av den arbeidende befolkning er folketrygden bare en del av det samlede pensjonssystemet. Det er summen av folketrygd og tjenestepensjon som er relevant for den enkelte når en velger mellom pensjon og arbeid. Derfor har tilpasningen av tjenestepensjonsordningene til intensjonen bak pensjonsreformen vært et avgjørende viktig tema. Det foregår i disse dager en viktig dragkamp om de offentlige tjenestepensjonsordningene. Det er avgjørende viktig at pensjonsreformens mål om sammenheng mellom arbeidsdeltakelse og pensjon blir ivaretatt i det som blir endelig avtalt. Det får vi komme tilbake til om ikke så lenge. I dag er det folketrygden som er temaet, og der står, som jeg har sagt, Kristelig Folkeparti fjellstøtt bak forliket og flertallsinnstillingen.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2009-05-15:
Saksordføreren sa at nå kan vi stryke begrepet «samordning» i forhold til pensjonen. Vi vet at slik blir det i framtiden, noe Kristelig Folkeparti støtter. Men hva med dagens 69-åringer? Må de vente til ny pensjonsreform trer i kraft – eller kan statsråden gi et positivt signal til den aldersgruppen her i dag?
André N. Skjelstad (Venstre), 2009-05-15:
Vi står overfor en videreføring av forliket vi inngikk i 2007. Jeg er selvfølgelig enig med saksordføreren når det gjelder det han redegjorde godt for i sitt innlegg i dag. Det som er interessant, er at han i innledningen refererte til Halfdan Hegtun – en god venstremann for 43 år siden – noe som viser at Venstre også den gangen tok ansvar, som vi gjør i dag. Jeg tror ikke jeg skal bruke innlegget mitt på å si noe om det som var primærstandpunktene den gangen vi gikk inn i dette. Det tror jeg vil være uryddig, selv om vi den gangen hadde håpet at studentene skulle komme gunstigere ut enn det som ble resultatet. Reformen innebærer en bred omlegging av folketrygdens alderspensjon fra 2011 for å møte den forventede aldringen i befolkningen etter prinsippet om at det skal lønne seg å arbeide. Inntektspensjonen skal tjenes opp gjennom hele det yrkesaktive livet. Personer med lav opptjening sikres en garantipensjon etter modell fra dagens minstepensjon. Avtalepartnerne har vektlagt en bred enighet for å sikre oppslutning og forutsigbarhet om en så omfattende reform. Forslaget omfatter nye regler for opptjening av alderspensjon og for fleksibelt uttak av alderspensjon. Det har vært en lang og grundig prosess. Det vil selvfølgelig være behov for overgangsregler. Derfor innføres nye opptjeningsregler gradvis for årskullene 1954–1962. Jeg vil vise til pensjonsforliket som vi var en del av, i 2007. Ellers er jeg godt fornøyd med at alle som innfrir kravene om omsorgsopptjening, skal få en minste pensjonsopptjening tilsvarende en inntekt på 4,5 G mot 4 G i dagens system. Jeg vil peke på at i den nye opptjeningsmodellen der alle år teller med, vil pensjonsopptjening ved omsorgsarbeid alltid få betydning for pensjonsutmålingen, og jeg anser det for å være en klar forbedring sammenlignet med dagens system. Flere har vært inne på at de samlede utgifter til alderspensjon i 2050 med det vi vedtar i dag, vil bli noe mindre. Samtidig som vi blir eldre, er det klart at noe av utfordringen framover blir – som også saksordføreren sa, han refererte til Hegtun – at det er vi selv som betaler. Da er vi også nødt til å ha en dugnad med hensyn til dette. Jeg tror at uansett om noen kan påpeke at det finnes noen mangler, er det vedtaket vi gjør i dag, fullstendig nødvendig. Så kan en selvfølgelig diskutere om dette vil være av like stor varighet som det forrige var. Det er nok ingen av oss i stand til å spå pr. i dag. Men jeg tror det er et viktig og riktig vedtak vi gjør i dag.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Begrunnelsen er at i dagens minstepensjonssystem er det en samordning mellom ektefeller, slik at ektefeller får mindre enn de som er enslige. På samme måte vil det være med garantipensjonen i framtiden.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
I mitt innlegg understreket jeg at det er mye, i tillegg til selve folketrygden, som skal være på plass for å ha det framtidige pensjonssystemet på plass, og understreket også at Regjeringen arbeider med nettopp det representanten etterlyser, så det kan jeg forsikre ham om. Jeg vil bare understreke at når også avtalepartene var enige om at den rette innføringsdatoen for det helhetlige systemet ville være 1. januar 2011, var nettopp noe av begrunnelsen at det gjennom høringen i 2008 – bl.a. fra private, men òg fra offentlige pensjonskasser – ble pekt på behovet for å tilpasse deres system til det nye folketrygdsystemet. Når vi nå vedtar grunnplanken i det nye pensjonssystemet, er det dette utredningene og konkretiseringene når det gjelder tilleggsordningene, skal bygge på framover. Det vil bli gjort.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Som kjent er det gjort grep i forhold til 67-åringene og 68-åringene, altså ett og ett år, gjennom de to siste statsbudsjettene. Jeg skal på ingen måte forskuttere hva som skjer med 69-åringene i forhold til neste års statsbudsjett, men jeg kan vel si det på den måten at jeg er ikke helt ukjent med problemstillingen.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Noe av fordelen med å gå inn for det pensjonssystemet som et klart flertall går inn for, i forhold til det pensjonssystemet som representanten Eriksson går inn for, er nettopp at det er de som er lavtlønte, som tjener på det. De som tjener på det nye pensjonssystemet i forhold til Fremskrittspartiets standpunkt, er folk som hittil har jobbet og betalt inn til pensjonen og ikke fått noe ut igjen. De som tjener på dette, er folk som har stått i lange yrkeskarrierer – jeg kjenner noen av dem, de som Eriksson kalte «sliterne» – og som har hatt en jevn inntekt hele livet. De kommer mye bedre ut på grunn av at det nå er en alleårsregel istedenfor en besteårsregel. Et av kjennetegnene ved denne pensjonsreformen er nettopp at de som tjener lite og hittil ikke har fått noe i tillegg, får noe i tillegg. Et annet kjennetegn er at de som har hatt lange, slitsomme yrkeskarrierer, kommer bedre ut i forhold til dem som har hatt en bratt karriere, og som har kommet bedre ut i eksisterende pensjonssystem. Det er kjennetegnet ved pensjonssystemet, og det styrker altså de som har de laveste inntektene som grunnlag for pensjon.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Jeg er helt enig med dem som har sagt at dette er en historisk dag. Det er en historisk dag fordi det er et så bredt flertall bak et pensjonsforlik – et solid utgangspunkt for den nye folketrygden, som veldig mange land kan misunne oss, ikke minst fordi det også er et resultat av god kontakt med arbeidslivets parter, for hvem pensjonssystemet er viktig, folketrygdsystemet er viktig, men også de andre systemene som skal på plass for å få et helhetlig pensjonssystem. Jeg må likevel få lov til å kommentere noe av det som ble sagt fra Fremskrittspartiet her. For eksempel sier representanten Robert Eriksson at de framtidige pensjonistene vil ha en reallønnsnedgang. Det er feil. Hvis vi f.eks. ser på et nivå som er sånn noenlunde, og ikke presis på desimalen – på 6 pst. lønnsøkning og 3 pst. prisstigning – kommer pensjonistene til å få en betydelig reallønnsøkning. Hvis vi ser på de siste ti år, vil det med dagens vedtak om hvordan pensjonene skal justeres i framtiden, være sånn at det er en realinntektsøkning på pensjonene. Det er altså feil som representanten sier, at de vil få en reallønnsnedgang. Det forutsetter i så fall at utviklingen over tid skulle føre til at prisstigningen lå betydelig høyere, men det er altså ikke disse erfaringstallene vi har å basere oss på. Når det gjelder de som ikke lenger får noe igjen for å ha betalt inn pensjonsinntekt, refererte jeg til dagens system. En av kvalitetene ved det nye systemet er at det blir ryddet opp i dette. Jeg hørte også at representanten Eriksson brukte som eksempel i et av sine flere kreative regnestykker dem som ikke vil kunne gå av ved fylte 62 år, fordi de ikke hadde noe AFP-påslag i den folketrygden de tjener opp. Men i dag er det sånn at hvis man ikke har AFP-ordning, så er pensjonsalderen i Norge 67 år. Vi snakker altså om personer som i dag har 67 år som pensjonsalder. De aller fleste vil nå kunne gå av ved fylte 62 år, men noen vil kanskje måtte jobbe noen måneder lenger for å nå det nivået de må ha, som tilsvarer en minstepensjon ved 67 år. Det er altså en klar forbedring i mulighetene til tidlig avgang, spesielt for dem som ikke har AFP.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Jeg skal for sikkerhets skyld lese referatene fra dagens debatt og sjekke om jeg i det første innlegget sa det samme som jeg sier nå. Men jeg er nesten 100 pst. sikker på at det er det. Det jeg sa, var at poenget er at en skal altså ikke redusere pensjonsutgiftene i forhold til dagens utgifter. En skal redusere veksten i framtidige kostnader til alderspensjon – fra dagens 6 pst. av BNP og opp til 15 pst. av BNP, uten endringer, ned til en økning fra 6 pst. i dag til 12 pst. av BNP i framtiden. Da snakker vi om et større BNP enn det vi snakker om i dag, fordi folk kommer til å jobbe mer med det mer fleksible systemet. Det jeg sa, var at vi samlet sett får mer enn i dag, men mindre enn det det ville blitt uten endringer. Og så kan vi gå inn og diskutere typetilfeller – vi kan finne typetilfeller for det meste av det vi ønsker. Det kommer an på hvordan vi konstruerer dem. Det som er viktig, er hvordan dette vil bli i virkeligheten, og det er det også redegjort for både i proposisjonen og i flertallsinnstillingen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-11-11:
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til næringsministeren. Vi har gjennom en rekke oppslag sett at det særlig innenfor verftsnæringen vil bli betydelige utfordringer i årene som kommer. Vi har også sett at næringsministeren har reist fra sted til sted i sin higen etter å få mer kunnskap om dette temaet – ja, vi har vel sett at det også har gått litt fort i svingene, og på de rette strekningene, for å få tilstrekkelig med kunnskap. Mitt spørsmål til statsråden i dag er knyttet opp mot det å kunne samarbeide på tvers av de forskjellige departementer for å prøve å komme fram til en tiltaksplan. For det er åpenbart at særlig når det gjelder verftsnæringen, kommer man veldig fort inn på flere statsråders områder. Vi vet at innenfor verftene er pr. i dag ca. 80 pst. av kontraheringene i forbindelse med olje- og gasssektoren. Det vil si at man med en gang kommer innenfor området til olje- og energiministeren. Vi vet også at skatteregimet i forbindelse med sokkelen påvirker investeringstakten, også når det gjelder stand by-fartøyer, rørlegging, etc. Jeg vil stille følgende spørsmål til statsråden: Vil statsråden ta initiativ til at han selv, altså næringsministeren, og finansministeren og olje- og energiministeren setter seg ned for å lage en felles tiltaksplan for hvordan vi kan komme ut av den mulige krisen vi kan se innenfor verftsnæringen, relativt raskt?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-11-11:
Store anledninger skal selvfølgelig feires – og det over tid. Jeg har et oppfølgingsspørsmål til statsråden. I Dagens Næringsliv i dag kan vi lese at Statoil allerede nå varsler at leteaktiviteten på sokkelen og investeringene der vil gå ned. Vi vet at dette på sikt også direkte vil kunne påvirke det som har med rederier å gjøre, men også verftsnæringen. Vi har også sett en del andre signaler på litt mørke skyer i horisonten knyttet til verftene. Jeg vil spørre om statsråden vil ta et initiativ i Regjeringen, sammen med olje- og energiministeren og finansministeren, for å vurdere følgende to tiltak: Det ene er når man gir nye konsesjoner og disse konsesjonene ikke tas i bruk, om disse raskere kan tilbakeføres til staten for å deles ut på nytt, og det andre er eventuelle skatteendringer på haleproduksjonen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-11-11:
Noe av det aller viktigste for bedrifter som både har utviklingsmuligheter og ønsker å vokse og bli enda større, for å få privat kapital inn i bedriftene er stabile rammevilkår. Det er stabile rammevilkår som gjør at man både er villig til å investere og ikke minst er villig til å satse på å utvikle bedriftene ytterligere. Det går på endringer i avskrivningsregler, som kommer i ny og ne, det går på skatte- og avgiftsregimet, men ikke minst på noe det er fokusert mye på, og som det kommer til å bli fokusert enda mer på i framtiden, nemlig skjemaveldet. Vi ser jo bl.a. at EU har satt seg relativt klare og gode mål knyttet til å få redusert skjemaveldet. Norge har jo også sine målsettinger, men er milevis unna å komme i mål i så henseende. Hva vil statsråden konkret gjøre for å få bedret situasjonen når det gjelder skjemaveldet for norske bedrifter?