Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-01-11:
Norge har bestandig vært en sjøfartsnasjon som har hentet en stor del av sine inntekter fra havet, både gjennom fiskeri og sjøtransport. Fremskrittspartiet er derfor opptatt av at sikkerheten langs vår langstrakte kyst ivaretas for de sjøfarende. Vern om liv, helse og miljø står høyt på Fremskrittspartiets agenda. Skip og båter har i de senere år fått betydelig bedre manøvreringsdyktighet og er bedre utstyrt navigeringsmessig enn tidligere, bl.a. ved bruk av GPS og elektroniske kart. Bruk av los må derfor basere seg på nødvendighet og ikke for å sysselsette en yrkesgruppe basert på historiske årsaker. Det vises til at skip som trafikkerer samme farvann flere ganger pr. uke, også er underlagt losplikt. Mange skip er i dag bedre utstyrt enn de nye trafikksentralene som er kommet i drift. Disse sentralene baserer seg stort sett på radar og radiokommunikasjon. Fremskrittspartiet er opptatt av en høy navigasjonssikkerhet. I dette inngår i dag også et tilstrekkelig og godt kvalifisert losvesen i Norge. Når losplikt- og losgebyrsystemer er gjenstand for evaluering, er det viktig at det vurderes i sammenheng med den enorme utvikling som i de senere år har skjedd på flere områder når det gjelder navigasjonssikkerhet for skip. Fremskrittspartiet vil også understreke betydningen av forutsigbarhet i sjøtransportens rammebetingelser. Fremskrittspartiet mener derfor at los og trafikksentraler må ses i sammenheng og vurderes opp mot andre alternativer. Fremskrittspartiet slutter seg derfor til forslaget om en samlet vurdering av sikkerhetstiltakene til sjøs hvor faktisk behov og gevinst ved de ulike tiltakene vurderes spesielt. Bedre merking, kartinformasjon og en revidering av seilingsforskriftene er viktig, slik at de er i samsvar med dagens krav. Fremskrittspartiet foreslo i sitt budsjettforslag for år 2000 20 mill. kr mer til merking av farleder enn de andre partiene og 58 mill. kr til Redningsselskapet, mens Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre reduserte dette tilskuddet med 6 mill. kr. Fremskrittspartiet mener at på bakgrunn av de senere års utvikling innen forskning, teknisk utstyr om bord og nye navigatørkrav bør det innføres et nytt lossystem som i hovedsak baseres på frivillig bruk på strekninger som er egnet for det. Losplikten bør begrenses til områder som av hensyn til sikkerhet for skip, strandsoner og forsvar bør ha los. Lossystemet er i dag uforholdsmessig kostbart, og det er nødvendig med en betydelig reduksjon i bl.a. loskostnader for å bedre lønnsomheten til sjøtransport uten at sikkerheten svekkes. I St.meld. nr. 43 for 1993-94 ble det lagt opp til at ressursene i lostjenesten i en overgangsperiode på to år skulle holdes på et uforandret nivå. Evalueringen har imidlertid blitt utsatt gjentatte ganger og kommer nå først til sluttbehandling mer enn fire år etter innføringen. Når losgebyrene alene har økt med mer enn 50 pst. siden innføringen, representerer det et brudd med Stortingets forutsetning om å holde den samlede gebyrbelastning på skipsfarten omtrent uendret. Offentlig statistikk viser at sjøtransporten taper markedsandeler til veitransport i samme periode. Samtidig fremgår det av meldingen at det i samtlige spørsmål som kan være aktuelle for endringer, skal foretas videre utredninger. Det betyr en ytterligere utsettelse av evalueringen, som etter Fremskrittspartiets syn for lengst burde ha vært gjennomført. En hovedutfordring for norsk samferdselspolitikk i årene fremover vil være å sikre god fremkommelighet og lavest mulig transportkostnader både på sjø og land, i alle deler av landet, samtidig som hensynet til et godt miljø og sikkerhet blir ivaretatt. I praksis viser det seg at sjøtransportens konkurranseevne stadig svekkes gjennom pålegg om ytterligere avgiftsøkninger. Den 100 pst. brukerfinansierte losordningen bidrar i stor grad til dette, men det er viktig at den ikke overstiger det reelle behov og de reelle kostnader, og at den blir drevet effektivt. Dette er viktig dersom man ønsker å avlaste våre veier ved å transportere mer på sjøen, som i lang tid har vært vår riksvei nr. 1. Fremskrittspartiet mener at et bedre sikkerhetsnivå på havet også kan oppnås på andre og mer kostnadseffektive måter, som f.eks. elektroniske sjøkart, GPS og bedre farledsmerking. Siden innføringen av det nye lossystemet i mai 1995 har det vært en økning i det totale losbudsjettet på hele 59 pst., hvorav 14 pst. bare i ekstraordinær økning fra 1998 til 1999. Beregninger foretatt av Transportbrukernes Fellesorganisasjon viser en økning i årsavgift for losberedskapsgebyret på 103 pst. i perioden 1995-1999. Årsavgiften innkreves også fra skip som har farledsbevis og derfor ikke benytter los. I tillegg kommer en økning i gebyrene til fyr og merker og i de såkalte sikkerhetsavgiftene til trafikksentraler. I St.prp. nr. 5 for 1998-99 forklares den siste kostnadsøkningen med at veksten i losaktiviteten har medført økt bruk av overtid. Det har dessuten skjedd en strukturendring i losaktiviteten ved at andelen kortlosing har økt. En del av overskridelsene skyldes også mangelfull budsjettstyring. I tillegg til en mangelfull økonomisk oversikt og styring har en lite fleksibel praktisering av regelverket og økende anløpskontroll virket kostnadsdrivende. Fremskrittspartiet mener at aktiviteten bør styres etter det som er nødvendig ut fra sikkerheten til de sjøfarende og miljøet ved kysten. Fremskrittspartiet mener det har skadelige virkninger for sjøtransportens konkurranseevne i sør når stortingsmeldingen viser at trafikken i sør skal subsidiere trafikken nord for Stad og er ment som en del av systemet. Fremskrittspartiet vil peke på at i dagens lospliktsystem tas det ikke hensyn til sikt, bølge- og strømforhold. Det er et markant skille mellom navigasjonsutfordringene sommer og vinter i Norge og mellom tåke, nedbør og natt kontra klarvær og dagslys. Fremskrittspartiet ser at det er klare forskjeller og mener at bruk av los bør nyanseres ut fra farvann, strøm og sikkerhet. Dette vil gi et potensial for å hente ut betydelige effektiviseringsgevinster. Ved pålegget fra 1995 om bruk av los har skipsfarten fått svekket sin konkurransekraft gjennom økte kostnader til los. Mens norske navigatører hittil i stor grad har kunnet oppnå farledsbevis basert på tidligere erfaringer, møter nye navigatører svært rigide krav for å kvalifisere til slikt bevis. Fremskrittspartiet mener at losgebyrene må innrettes slik at beredskapsgebyret blir begrenset til behov og bruk av los ikke overstiger de kostnader som er nødvendig for tjenesten. Losbetalingen må rettes mot kostnader og trafikk i de enkelte områder og differensieres etter beredskap og bruk. Det bør skilles mellom fiskeri og skipsfart, som er to uavhengige og forskjellige næringer. Fremskrittspartiet mener at ordningen med farledsbevis må revideres, slik at de som har farledsbevis og slipper los, ikke betaler for en lostjeneste som de ikke benytter. Imidlertid aksepteres det også fra rederienes side at de som har farledsbevis, også bidrar økonomisk til å forbedre merkingen av norske farvann. Losgebyrene representerer en del av næringslivets transportkostnader og er dermed av betydning for sjøtransportens konkurransesituasjon. Derfor er det viktig å ta hensyn til fartøystørrelse og betalingsevne og å ha et godt datagrunnlag og analyseverktøy for å kunne foreta en fortløpende vurdering av lostjenestens virksomhet og kostnad. Betydningen av den teknologiske utviklingen på navigasjonssektoren i forhold til lospliktens virkeområde og omfang er også i denne sammenheng viktig. Etablering av trafikksentraler, nye navigasjonssystemer og bruken av elektroniske sjøkart kan ha betydning for bruken av los og lostjenesten generelt. Alternative tilknytningsformer for lostjenesten vil være naturlig å se i sammenheng med oppfølgingen av NOU 1999:5 Det nye Kystverket, som legger grunnlaget for en gjennomgang av hele etatens virkeområde. Fremskrittspartiet mener at Kystverket med fordel kunne omdannes til AS, og at lostjenesten også er et område som burde konkurranseutsettes. Til slutt: Uansett det som gjøres for å forbedre sikkerheten langs vår kyst, er det de som ferdes på sjøen, som har det overordnede ansvaret for at de ikke tar sjanser med sitt eget eller andres liv, og at båter og utstyr takler vær og farvann der de ferdes. Havet kan være både en venn og en fiende, og det er viktig at redningsutstyr er tilgjengelig, og at bruken av dette utstyret er kjent. Med bakgrunn i de siste ulykker med katamaranbåter burde man se på om såkalte vanntette skott kunne fylles med plastskum, slik at hull i disse ikke medfører at vann kan trenge inn.