Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
For å starte med arbeidskraftsituasjonen: Som en kanskje hørte på nyhetene i morges, er det en del forskermiljø som er betydelig bekymret for hvordan det skal være mulig, særlig i de små kommunene, å skaffe den arbeidskraften som trengs til den voldsomme innsatsen som det er behov for i omsorgssektoren, helsesektoren og skolesektoren i årene som kommer. Noe av denne arbeidskraften må faktisk komme ved at vi forenkler regler, at vi reduserer byråkrati, og at vi endrer på den statlige styringsmåten, slik at kommunene får større grad av handlingsrom og fleksibilitet. Det betyr at for hver statlige arbeidsplass som forsvinner ute i Distrikts-Norge, vil det bli nye og flere arbeidsplasser i den enkelte kommune. Kanskje det frykteligste vi kan gjøre mot Distrikts-Norge, er å la være å ta denne strukturendringen i statlig sektor og derigjennom ødelegge mulighetene for kommunene til å utvikle sitt omsorgstilbud. Det kan fra tid til annen, særlig i kommuner som har stor overvekt av offentlige arbeidsplasser, være en smertelig prosess. Vadsø er ett eksempel på dette. Derfor slutter forhåpentligvis også Stortinget seg til Regjeringens forslag om i økende grad å flytte ut statlige virksomheter fra Oslo. Det trenger ikke å være hele virksomheter, men det kan være virksomhetsområder. Den nye datateknologien gjør det mulig for oss, på en rekke områder, å plassere hele eller deler av virksomheten ute. Vi må faktisk være villig til å bruke dette virkemidlet for å få til den nødvendige omstilling, under trygghet både for ansatte i offentlig sektor og for beboerne ute i Distrikts-Norge. Dette kan vi lykkes med. Men det betyr selvsagt at man må være villig til å innse at alt kan ikke være som før – noen arbeidsplasser forsvinner, noen må få kompetanseheving, og noen må endre arbeidsoppgaver til noe nytt. Det tror jeg faktisk er en forutsetning for at vi skal klare de oppgavene vi står overfor i Distrikts-Norge. Så er det noen som er så bekymret for dette markedet som noen forferdelige greier – som man forholder seg til hver dag man går i butikken. Det må være helt klart: Jeg er ikke tilhenger av at staten skal bruke markedsmakt for å styre sykehussektoren. Men jeg er tilhenger av pasientenes mulighet til å kunne ta i bruk sin markedsmakt, som skal gjøre det mulig å få behandling når de trenger det. Det er jo det sykehusreformen går ut på – å sørge for at vi har en grad av fleksibilitet og selvstyre, men også flytting mellom de ulike distrikter og fylker, som gjør at vi faktisk kan tilby bedre pasientbehandling. Hvis ikke Sosialistisk Venstreparti har forstått det, ja da skjønner jeg ikke hvordan vi skal skrive dokumentene til Stortinget. Arbeiderpartiets hensikt er langt fra at man skal bringe storkapitalen inn i sykehusvesenet, det er jo derfor vi har formet loven slik som vi har formet den. Det skal være en sikkerhet og en garanti for at pasientene skal få behandling, uavhengig av hvor de bor. Faktisk er det slik at hvis man skal gjøre endringer i den strukturen vi har i Distrikts-Norge, skal spørsmålet behandles i Stortinget. I dag er det slik at ethvert borgerlig sammensatt fylke kan plukke fra hverandre hele sykehuset og sette det ut på anbud, uten at staten vil kunne gjøre noe som helst. Så SV burde være kjempeglad for det forslaget som Arbeiderpartiet nå legger fram. Så er jeg enig med representanten Lånke i at vi ikke kan drive offentlig forvaltning for offentlig forvaltnings skyld. Vi skal drive offentlig forvaltning fordi vi tror på noen grunnleggende prinsipper som skal råde i dette samfunnet: menneskeverd, frihet og likhet. Det er helt åpenbart at offentlig forvaltning må stå som garantisten for at disse verdiene kan videreføres. Det er derfor jeg er skeptisk til konkurranseutsetting som virkemiddel. Ved at det offentlige har ansvar, men også sørger for produksjon av de viktige omsorgstjenestene, kan vi nettopp holde fast ved disse viktige verdiprinsippene.