Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-01-11:
Først et par bemerkninger til den debatten vi har hatt, og de samlede grunnlovsforslag som vi behandler. Jeg tror at hvis man ser på forslagsstillere og uttalelser, vil man også se en ulik tilnærming til Grunnloven som sådan. Jeg tilhører et relativt grunnlovskonservativt parti, og skulle alle disse forslagene vært vedtatt, hadde vi stått overfor en relativt kraftig revisjon av den norske grunnloven. Jeg vil fortsatt si at jeg bekjenner meg til den måten vi har endret Grunnloven på, altså litt mer fredelig, også gjennom en praksisendring som kanskje ikke helt har vært i tråd med det som opprinnelig sto i Grunnloven. I den grunnlovstradisjonen vi har hatt i Norge, synes jeg det er en praksis som til syvende og sist har stått seg godt. Det sier jeg med det bakteppe at det har vært representanter som har ønsket en helt grunnleggende gjennomgang av hele vår grunnlov fram mot jubileet som kommer om ikke lenge. Denne saken gjelder opphevelse av de såkalte prerogativene, altså å frata Kongen makt gjennom instrukser til regjeringen, at Stortinget kunne gripe inn i så måte. Tradisjonelt har prerogativene satt skranker for Stortingets instruksjonsrett, og det har vært bred enighet om at Stortinget ikke kunne fatte vedtak på prerogativenes områder, som er rettslig forpliktende for regjeringen. Dette har imidlertid ikke vært til hinder for at Stortinget har gitt uttrykk for sin mening også i slike saker som hører inn under regjeringens myndighetsområde, men man har vært mer varsom. Det hindrer selvfølgelig heller ikke at et flertall, dersom det er misfornøyd med hva en regjering foretar seg på prerogativenes områder, har full rett til å sørge for at den må gå av. Det foreliggende grunnlovsforslag innebærer en opphevelse av de paragrafene i Grunnloven som omhandler de kongelige prerogativene, der Kongen i denne sammenheng er Kongen i statsråd. Forslaget omfatter altså ikke Kongens personlige prerogativer. Komiteen har merket seg at forslagsstillerne mener at bestemmelsene ikke lenger er i tråd med parlamentarisk praksis og derfor ønsker å skape debatt om prerogativenes rolle i dag og om maktbalansen mellom Stortinget og regjeringen. Og uavhengig av syn på prerogativene og hvilken stilling de eventuelt skal ha i Grunnloven, vil jeg faktisk anbefale at man leser innstillingen også fra mindretallet, fordi det gir en interessant gjennomgang både av teori og av lovgivers syn på dette og den utviklingen som har vært på feltet, og hva både professorer og storting har sagt i ulike sammenhenger når det gjelder prerogativenes rolle. Jeg tror egentlig ikke det er så stor uenighet om hvilken rolle de spiller i det praktiske, parlamentariske liv. Spørsmålet er om det skal komme til uttrykk i grunnlovs form slik det har gjort, til i dag, også fremover. Som jeg sa har ikke prerogativene vært til hinder for en praktisk arbeidsdeling mellom storting og regjering. Den fungerer under både flertalls- og mindretallsregjeringer. Men bestemmelsene bidrar til å markere regjeringens ansvar for sine særlige ansvarsområder, og dermed også regjeringens ansvar overfor Stortinget, som ledd i det man kan kalle en parlamentarisk styringskjede. Flertallet ønsker ikke å avvikle prerogativene i grunnlovs form. Det er det flere grunner til. For det første foreligger det forslag som omhandler paragrafer i Grunnloven som er foreslått endret som følge av – og det er noe vi har hatt til debatt før i dag – brede forlik i Stortinget om forholdet mellom Den norske kirke og staten. Et eventuelt vedtak vedrørende Grunnloven §§ 12, 21 og 22 ville da foregripe de endringsforslag som vedrører dette stat–kirke-forliket, og vanskeliggjøre gjennomføringen av forliket. Komiteen viser også til at en opphevelse av § 12 første ledd vil være til hinder for å vedta endringsforslag som er fremmet vedrørende oppløsningsrett og investitur. Dette har også forslagsstillerne vært med og pekt på i merknads form. Vi i flertallet – Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV – peker på at ved behandlingen av Frøiland-utvalgets innstilling om Stortingets kontrollfunksjoner, ga man uttrykk for et ønske om å begrense bruken av instrukser fra Stortinget til regjeringen for å sikre nettopp det som er ønsket: ryddige styrings- og ansvarsforhold. Dette ønsket har, vil jeg si, vært fulgt opp i praksis også under mindretallsregjeringer. En opphevelse av prerogativene vil kunne gi inntrykk av at man ønsker det motsatte. Flertallet vil også peke på at Grunnloven § 12 første ledd gir uttrykk for viktige formelle ansvarsforhold knyttet til utnevnelse av ny regjering, som ikke bør slettes fra Grunnloven. Også paragrafens tredje ledd omhandler forhold som bør være regjeringens ansvarsområde. Flertallet kan heller ikke se at det vil være hensiktsmessig å oppheve bestemmelsen om at det er Kongen i statsråd som har myndighet til å benåde forbrytere. Dagens grunnlovsbestemmelse bidrar til å gi føringer for forholdet mellom statsmaktene, som etter flertallets mening har vist seg å fungere på en god og hensiktsmessig måte. Det er også bakgrunnen for at forslaget ikke har fått det nødvendige flertall. Jeg vil med dette anbefale innstillingen.