Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Jeg har brukt litt tid på å prøve å hisse meg opp foran denne debatten, men jeg har ikke lyktes med det, for det er relativt lite å krangle om i denne runden. Hensikten med en budsjettrevisjon er jo nettopp at vi skal justere det vedtatte stats- og nasjonalbudsjett i forhold til endringer i de økonomiske rammebetingelser eller ved spesielle behov for endringer i bevilgninger. Det har Fremskrittspartiet forholdt seg til, noe som igjen vil innebære at vi faktisk kan komme til å stemme mot enkelte forslag som vi i ordinær budsjettbehandling ellers ville stemt for eller fremmet selv. Grunnlaget for det er forutsigbarhet – forutsigbarhet også i forhold til skatte- og avgiftspolitikken, slik at man med rimelig grad av sannsynlighet skal kunne planlegge sin virksomhet ett år av gangen uten å måtte lure på hva Stortinget kan komme til å gjøre etter noen få måneder. Vårt grunnlag for tilnærming til revidert budsjett er den subsidiære budsjettavtalen fra i høst. Det var derfor svært overraskende og ikke minst skuffende at Regjeringen presterte å legge frem et revidert budsjett som på flere punkter var å anse som i strid med budsjettavtalen. Det er vesentlig for det politiske samarbeidsklima at avtaler som inngås, blir holdt, og selv om Regjeringen ikke brydde seg så mye om det, er det i hvert fall positivt å registrere at sentrumspartiene til en viss grad evner å følge dette opp. Og det skulle bare mangle. Representanten Jørgen Holte fra Senterpartiet uttalte til Dagsavisen i går at Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre må ta skylden for det han kalte «budsjettsprekken», selv om sentrum skulle ta ansvaret. Det lyder litt slik: Det var dere som drepte ham, men vi skal ta ansvaret for det. Det er regjeringspartienes ansvar, og det er regjeringspartienes plikt, å sørge for at budsjettbehandlingen drives gjennom i Stortinget, og det er regjeringspartiene selv som har valgt å kjøre slalåm, til tross for at man har gitt uttrykk for betydelig grad av vilje til forhandlinger fra Stortingets side. Da må nødvendigvis konsekvensen bli varierende tilslutning til ulike forhold. Men Hill-Marta Solberg har definert de 450 mill. kr som er omtalt i intervjuet, som en betydelig svekkelse, og da blir det rimelig parodisk for meg. 450 mill. kr i forhold til et statsbudsjett på over 500 milliarder kr – ja, da snakker vi ikke om prosenter, vi snakker om promiller, og da er det vel greit å se tingene litt i sammenheng. Men de samme advarslene kom jo fra Hill-Marta Solberg og Thorbjørn Jagland i høst. Begge to advarte meget sterkt mot det subsidiære budsjettforliket, og de trakk opp skrekkscenarier i forhold til budsjettets stramhet. Så langt har så å si ingen av Arbeiderpartiets prognoser holdt stikk. I sin helhet går norsk økonomi svært godt, men det som er bekymringsverdig, er at Regjeringen ikke evner å tilpasse finanspolitikken til den faktiske virkelighet. Det er også grunnen til at det etableres andre flertall for å drive brannslukking bl.a. i industrirelatert virksomhet. Regjeringen har den senere tid skrytt uhemmet av utviklingen for norsk økonomi. I Holmgang på tirsdag sa statsråd Valgerd Svarstad Haugland at det viktigste ved det inngåtte subsidiære budsjettforliket fra i høst var stramheten. Men det er feil. Det viktigste ved budsjettet var hvordan finanspolitikken ble innrettet i forhold til ulike deler av økonomien, og det ble gjort betydelige endringer fra Høyres og Fremskrittspartiets side for å kunne delta i det budsjettforliket. Det som er bekymringsfullt, er at langsiktig tenkning og overordnede grep får stadig mindre plass til fordel for kniving om småpenger. Av og til kan man føle seg hensatt til å være kommunepolitiker når man ser på de forslagene som blir fremmet i denne reviderte budsjettbehandlingen, og det er vel antakelig også grunnen til at dette oppgjøret ikke har skapt spesielt store overskrifter eller turbulens. Vi har altså lagt vekt på en ansvarlig og balansert håndtering av det reviderte nasjonalbudsjettet, og vi har prioritert å legge føringer fram mot statsbudsjettet for år 2000. Men i lys av høstens subsidiære budsjettforlik vil jeg understreke betydningen av et par forhold, selv om dette allikevel ikke dreier seg om de store beløp. Det første gjelder situasjonen for politiet. I høst var det et sentralt tema, og vi fikk til slutt presset gjennom tilleggsbevilgninger til drift av politiet. Men helt siden det budsjettet ble vedtatt, har det hersket uenighet mellom politiets organisasjoner og departementet i forhold til hvordan disse pengene skulle brukes. Fremskrittspartiet har ved flere anledninger påpekt at det kan være grunn til å tro at Regjeringen ikke har brukt midlene til å styrke politiets driftsmidler, men brukt dem på byråkrati og mye annet som ikke er direkte knyttet opp mot politiets arbeid. Derfor vil jeg veldig gjerne be statsråd Restad om å bekrefte at den påplussingen på 20 mill. kr som det nå er blitt enighet om gjennom revidert budsjett, vil bli brukt til drift eller til avlønning av polititjenestemenn og ikke til nye kreative tiltak i byråkratiet. At regjeringspartiene nuller ut det foreslåtte kuttet til Forsvaret, tror jeg ikke engang fortjener en kommentar, for det burde være helt selvfølgelig basert på budsjettavtalen. Det det derimot ikke må skapes et inntrykk av, er at sykehus må stenge avdelinger og redusere pasientbehandlingen på grunn av manglende bevilgninger. Hele hensikten med den innsatsbaserte finansieringen av helsevesenet er nettopp at det skal være en aktivitetsbasert bevilgning, og derfor er det gledelig at et stort flertall i komiteen nå går inn for å gjøre dette om til en overslagsbevilgning så vi slipper en dragkamp om bevilgningene i fremtiden. Men det Regjeringen må gjøre, er snarest å rydde opp i den uenigheten som hersker mellom fylkeskommunene og sykehusene hva gjelder refusjoner. Hvis det er slik at systemet er så komplisert at ingen skjønner hvordan det virker, må man se på systemet, og ikke krangle så lenge at det går ut over syke mennesker. Vi har i hvert fall merket oss at Arbeiderpartiet nå er tilfreds med virkningen av den innsatsbaserte finansieringen av helsevesenet, som i realiteten betyr en tilnærming til stykkpris. Men da er det underlig at de ikke er villig til å slutte seg til forslaget om å be Regjeringen utrede hvordan man kan innføre et tilsvarende system for eldreomsorgen, som vil bety et mer likt tilbud til alle eldre mennesker, uansett hvor de bor i Norge. Situasjonen for den oljerelaterte industrien har stått i fokus, og til tross for at Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre hadde tre helt ulike forslag til hvordan vi skulle løse disse problemene, ble i hvert fall vi enige om at vi måtte gjøre noe, for det hadde blitt relativt parodisk hvis resultatet hadde blitt ingenting, på tross av at alle ville noe av det samme. Det har vi klart, og jeg synes at det gir mye viktigere signaler til oljerelatert industri enn det Regjeringen selv la opp til i revidert nasjonalbudsjett. Men samtidig så vi at oljefondets retningslinjer ble utsatt for kreative forslag fra Regjeringens side. Men alle forslagene, med unntak av ett, blir jo avvist. Og jeg må si at jeg synes det er utrolig hvilken iver Regjeringen viser i å spille bingo med denne formuen. For det er åpenbart at de forslagene som fra Regjeringens side er lagt fram, vil bidra til å svekke avkastningen på petroleumsfondets formue, og det er ingen tjent med. Det som derimot er litt mer overraskende, er at det ikke dannes et flertall for å gi Folketrygdfondet adgang til å investere i utenlandske selskaper. Det synes jeg er litt rart. Vi har helt andre retningslinjer for forvaltningen av petroleumsfondet, men når det gjelder Folketrygdfondet, ja da skal vi ikke ha den samme fleksibiliteten. Og når vi vet at representanter oppnevnt av regjeringspartiene sitter i Folketrygdfondets styre og mener akkurat det samme som vi gjør, er det rart at regjeringspartiene, og aller minst Regjeringen, ikke klarer å følge opp dette. Jeg må si litt om regler for fradrag av ansvarlig kapital. Det har vært et tema i Stortinget det siste året, og flertallet bad for et drøyt år siden Regjeringen om å myke opp de særnorske krysseierreglene. Det har man også delvis gjort. Men det kan virke på meg som om Regjeringen har lagt betydelig mer vekt på det én høringsinstans har sagt, nemlig Kredittilsynet, og unnlatt å vektlegge det alle de andre, inkludert Norges Bank, har understreket, nemlig at det er et behov for å myke opp disse reglene mer. Flertallet understreker nok en gang at Regjeringen nå bør vurdere en endring i dette regelverket slik at det i størst mulig grad blir harmonisert med EU-nivå. Jeg regner derfor med at Regjeringen klarer å følge opp det. Det er altså ikke så veldig mye å hisse seg opp over i denne runden og heller ingen grunn til å trekke debatten veldig mye ut. Det er en kurant situasjon, og det er en budsjettrevisjon. Men høsten er en annen skål. Da bør Regjeringen evne å legge opp et budsjett som er mer spenstig. Da har Regjeringen sittet lenge nok til å kunne utforme omfangsrike, innholdsrike og kreative budsjetter og ikke bare konsentrere seg om å administrere tidligere regimers etterlatenskaper.