trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-28:
Jeg kan være enig med Sponheim i én ting: Det er ingen grunn til å bruke begrepet «Mini-Høyre» om dagens Venstre. Når det en gang ble brukt som et begrep – også av høyrefolk, tror jeg – var det i omtale av det som den gang het Det Liberale Folkepartiet eller Det nye Folkepartiet, eller ulike varianter av det. Men det var noe annet, og det er lenge siden. Jeg forstår at representanten Sponheim var i dårlig lune i formiddag. I replikkordskiftet med Høyres leder Jan Petersen presterte han å betegne Høyres forslag om innstramminger i sykelønnsordningen som sterkt usosiale. Da må jeg bare få minne ham om hvilke programformuleringer han selv har gått til valg på, nemlig en innstramming i sykelønnsordningen med tre karensdager med 70 pst. lønn. Hans sterkeste samarbeidsparti, Kristelig Folkeparti, har i sitt opplegg antydet to karensdager med samme virkning som Høyres tre til sammen. Så jeg vil gjerne utfordre representanten Sponheim til å elaborere litt over begrepet «sterkt usosiale ordninger» når det gjelder de forslag som han selv og samarbeidspartiene har gått inn for. Ellers vil jeg gjerne også få lov til å be representanten Sponheim utdype sin formulering av at den dynamiske virkning av å utvide grunnlaget for moms til også å omfatte tjenesteområdet, i 2002 skulle kunne innbringe så pass at det kan finansiere fjerningen av investeringsavgiften. Hvis jeg oppfattet ham riktig i et intervju med Dagens Næringsliv, antydet han at de dynamiske virkninger faktisk skal være tilstrekkelige til å finansiere disse 6-7 milliardene, pluss det som ikke er finansiert av moms, reduksjonen på matvarer for øvrig – altså til sammen ca. 10 milliarder kr.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-28:
Jeg tror nok Sponheim er inne på noe rett når han i et par innlegg har antydet at forskjellen på Høyre og Venstre dreier seg om politisk praksis også. Jeg registrerer nå at Venstre vil ta æren for å ha fjernet forslaget om elavgift på prosessindustrien, en avgift som for øvrig Venstre har vært en ivrig tilhenger av ved en rekke tidligere anledninger. Det er vel det som kalles helgardering. Men tilbake til synspunktene på sykelønnsordningen. Både Høyre og Venstre har i sine programmer, sammen med Kristelig Folkeparti, et ønske om å stramme inn ytelsene i sykelønnsordningen. Da synes jeg det er en ærlig politisk praksis å foreslå det. Venstre skryter av at de har det i sitt program, men meg bekjent har ikke Venstre ved en eneste anledning i denne perioden foreslått det. Jeg synes ikke det er den ypperste dyd å hemmeligholde sine standpunkter på den måten og også forsøke å cashe inn på begge sider, altså en form for helgardering. Så snakker Sponheim om at vi tramper inn med forslag som skaper uro osv. Nå vil jeg ikke utelukke helt at vi som har vært pådrivere for å gjøre noe med sykelønnsordningen, faktisk har en del av æren for at man nedsatte et utvalg. Dette utvalget lyktes ikke med å forene partene i en løsning som jeg synes det er all mulig grunn til å kunne anbefale, men partene kunne altså ikke få det til. Da må man til syvende og sist ha en politisk vilje til å skjære igjennom og ikke bare sitte og vente til andre løser det for deg. Det er ikke den måten man håndterer politiske programforpliktelser på, etter vårt syn på politisk praksis iallfall. Med mitt spørsmål om investeringsavgiften og den dynamiske virkningen av å utvide momsen var jeg i grunnen ute etter å spørre om Sponheim virkelig mener at dynamikken virker så sterkt innenfor det teknologiske området at man i løpet av et år vil få tilstrekkelig, altså bortimot 10 milliarder kr, til å dekke inn fjerningen av investeringsavgift og redusert matvaremoms på helårsbasis.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-28:
Det er en del sammenhenger vi kan være rimelig sikre på er der. Det er sammenheng mellom pris på en vare og forbruk av varen eller tjenesten. I dette budsjettet og i dette budsjettforliket går Kristelig Folkeparti med på å redusere avgiftene på bensin og diesel. Jeg går ut fra at målet med dette er at avgiftskuttet skal slå ut i lavere priser, og at det ikke er fortjeneste til oljeselskapene Kristelig Folkeparti er ute etter. Med lavere pris får vi ganske sikkert et økt forbruk. Vi vet at 40 pst. av CO2 -utslippene våre kom fra transportsektoren - person- og varetransporten. Da blir et naturlig spørsmål: Er dette god miljøpolitikk? Er det god miljøpolitikk å redusere prisen på en vare og dermed få et økt forbruk og økte CO2-utslipp? Så over til noe nytt, som jeg har et tilleggsspørsmål til. Med stolthet sier Bondevik at de har vært med på en historisk flyttesjau. I vinter behandlet vi en stortingsmelding om forskning. Og på forskningssektoren er Norge dårlig. Vi er et av de landene innenfor OECD som bruker minst på forskning. Hvis vi skal nå de målene som flertallet her i Stortinget har satt, må vi øke de årlige bevilgningene til den offentlige sektor med ca. 1 milliard kr. Det var Bondevik-regjeringen som la frem forskningsmeldingen, og som la føringene på dette. Føler Bondevik at det som nå er lagt frem, og det kompromisset som er inngått, vil føre oss i retning av det målet som er satt? Ifølge Forskningsrådet gjør det det ikke.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-28:
Flere Høyre-representanter har uttrykt bekymring for utviklingen i grensehandelen. Ifølge HSH vil vi i år bruke 10 milliarder kr i Sverige, og det er en betydelig økning i denne handelen. I tillegg til mat er tobakk og alkohol åpenbart varer som bidrar sterkt til grensehandelen, og det er særlig på grunn av de store forskjellene i avgifter mellom våre land. Forskjellene er nå blitt så store at handelen ikke vil eksplodere, det har den allerede gjort. Økningen er 45 pst. på ett år. Og svenskene senker sine avgifter, de gjør det neste år og sannsynligvis i årene som kommer. Med Høyres forslag til tobakk- og alkoholavgifter vil forskjellene til Sverige øke neste år. Mitt spørsmål er: Er Høyre virkelig bekymret for grensehandelen? Mener Høyre at deres forslag vil bidra til å redusere denne handelen, eller vil det være nødvendig med betydelig større reduksjoner fremover?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-28:
Det er åpenbart at det er stor bekymring for kommuneøkonomien, selv om det faktisk er slik at det er et meningsløst begrep i og med at inntektsforskjellene, rent politikerskapt, er så enorme kommunene imellom. De som så på Dagsrevyen i går, ville fått med seg at det var forsket på dette. En forsker sa at finnmarkskommunene er landets rikeste kommuner, men de har så mye penger at de ikke har lært seg å bruke dem på den mest fornuftige måten, og hun hadde faktisk ikke greid å påvise betydelige forskjeller i tjenestetilbudet i Finnmark og andre kommuner. For relativt små kommuner dreier dette seg kanskje om 50 – 100 mill. kr i inntektsforskjeller i året. Men det er noe kommunene kan gjøre for å bedre sin økonomi, og det går på utgiftene. Det fins mange rapporter som forteller oss at kommuneøkonomien kan bedres ved å konkurranseutsette en del tjenester. Jeg skal ikke dra opp noen diskusjon om tall og prosenter, men veldig mange rapporter går i samme retning. Arbeiderpartiet har konsekvent vært mot å gjøre noe med momskompensasjonsordningen, som er helt avgjørende i denne sammenheng. Nå får vi en momsreform som utvider momsgrunnlaget, og særlig når det gjelder tjenester, vil en del små kommuner bruke bl.a. private advokater istedenfor å ansette egen kommuneadvokat, og det er en rekke slike områder. Arbeiderpartiet har konsekvent gått mot å gjøre noe med denne ordningen, og mitt spørsmål er: Er dette Kommuneforbundets politikk, er det Arbeiderpartiets politikk, eller ser Arbeiderpartiet, hvis de er så opptatt av kommuneøkonomien som de sier de er, at det er nødvendig, særlig nå med denne momsreformen, virkelig å gi kommunene anledning til å bruke de midlene de har, til å redusere sine utgifter?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-28:
Høyre er et forutsigbart parti. Det betyr at det meste av det som ligger i dette budsjettet, er forutsigbart, selv om man riktignok går lenger i å være en sånn Fremskrittspartiet light-variant innenfor skatte- og avgiftspolitikken enn tidligere. Jeg skal la det ligge. Men det som forbauser meg, er at Høyre, siden Høyre jo er et distingvert, dannet og konservativt parti, ikke i større grad er opptatt også av andre spørsmål enn bare skatte- og avgiftspolitikk. Det jeg da tenker spesielt på, er at Høyre i større grad burde ha vært opptatt av hvordan vi skal overlate kloden til våre barn, som er et klassisk, konservativt standpunkt: Man skal levere fra seg noe som er bedre enn det man selv mottok. Nå har altså klimakonferansen i Haag hatt et sammenbrudd. Og det som forbauser, er at i det alternative budsjettet Høyre har, fins det ikke et eneste sted et ønske om en aktiv miljøpolitikk. Man reduserer selvfølgelig en masse skatter og avgifter, som også er miljøskatter, man reduserer bevilgningene til kollektivtrafikk, og man skal ha mer til veibygging – altså tradisjonell, konservativ politikk etter den gamle lesten: Næringslivs-Høyre. Men hvorfor er ikke Høyre da, i motsetning til det andre høyre-partiet i Det norske storting, opptatt av det som man også burde ha vært opptatt av, nemlig hvordan vi i større grad skal klare å møte de store klimautfordringene? For klimautfordringene rammer også Høyre-folk, og det rammer Fremskrittsparti-folk. Det betyr at det er Stortinget som må ta de nødvendige grep for å gå i en riktig retning. Og jeg tror, helt uavhengig av at det nå ble et sammenbrudd i Haag, at vi ikke kan gjemme hodet i sanden. Vi er nødt til å gjøre grep som fører til færre utslipp fra industrien, det gjelder også samferdselssiden, sånn at vi kan møte disse utfordringene. Dette vil også nikkersadelen i Høyre være enig i, de som går i fjellet og ser at skoggrensen kryper oppover ved at temperaturen stadig blir høyere. Disse vil også være opptatt av dette. Og mitt spørsmål til Jan Petersen er: Hvorfor er ikke Høyre opptatt av dette, hvorfor later man som om man skal konkurrere med Fremskrittspartiet bare når det gjelder lavere skatter og avgifter, men ikke når det gjelder en aktiv miljøpolitikk, som et dannet, distingvert og konservativt parti som Høyre i større grad burde vært opptatt av?
Lars Sponheim (Venstre), 2000-11-28:
Høyre har under Jan Petersens ledelse, måned for måned og år for år, bygd avstand til sentrum på politiske realiteter. Høyre har blitt mer og mer et ytterliggående parti. Dette har òg vært med på å bygge avstanden til regjeringsdeltakelse slik som den parlamentariske situasjonen har vært og med all sannsynlighet vil forbli. Mange av oss trodde at denne strategien ville kulminere etter at Høyre lyktes med å erstatte Bondeviks regjering med en arbeiderpartiregjering, «finalisert» tre dager senere i VG 12. mars, der Høyres leder krevde at undertegnede og de andre sentrumslederne måtte gå av for at man skulle få til et samarbeid. Men Høyre brukte ikke det neste halvåret til å bygge opp igjen brente broer. Høyres alternative budsjett er et ytterliggående Høyre-budsjett. Der Høyre beskylder sentrum for å velte byrdene over på folk flest, fremmer de selv forslag om innskjerpinger i sykelønnsordningen på nesten 6 milliarder kr – et kaldt forslag der de syke blant folk flest må betale Høyre-politikken. Like galt er det at Høyre vanskeliggjør de små, men helt nødvendige, justeringer i sykelønnsordningen som Sandman-utvalget foreslår, som er Venstres linje og som forutsetter et bredt kompromiss uten den polarisering i dette spørsmålet som Høyre nå legger opp til. La meg få stille følgende spørsmål på denne bakgrunn: Kan Petersen bekrefte at hans og Høyres strategi for regjeringsdeltakelse er det lite sannsynlige, men teoretisk mulige, utfall at Fremskrittspartiet og Høyre får flertall alene i denne salen etter valget neste år, der Jan Petersen kan bli utenriksminister og nestleder Inge Lønning kirkeminister i en Carl I. Hagen- ledet regjering, hva nå det måtte føre med seg?
Lars Sponheim (Venstre), 2000-11-28:
Venstre har aldri vært noe Mini-Høyre. Det har vært av de hersketeknikker som har vært brukt av for tiden større partier i denne salen. For det er betydelige forskjeller på Venstre og Høyre, ikke minst i synet på fellesskapssektoren og hvordan vi skal bruke staten når det er riktig å bruke staten. Venstre har ingen statsskrekk. På den annen side er det riktig at her er det tangerende områder, som replikanten gir uttrykk for, når det gjelder synet på nødvendigheten av at vi har en sterk verdiskapende sektor som er i stand til å ta på seg oppgavene med å fremskaffe samfunnets inntektsside. Der håper og tror jeg vi har en del felles med Høyre. Så er det spørsmål om fordelingspolitikken, som jeg synes er veldig sentralt, og som er mye viktigere for Venstre enn en del av opposisjonen til Venstre ønsker å fremstille det som, fordi vi er opptatt av en reell fordeling. Derfor har vi vært veldig opptatt av å få en tilnærming av skattesatser på arbeidsinntekt og kapitalinntekt. Der mener vi vi har de største og urimeligste forskjellene i det norske samfunn i dag – to sammenlignbare inntekter som kommer av henholdsvis renter, eller avkastning på kapital, og arbeid, har helt ulike skattesatser. Det har vært Venstres politikk gjennom mange, mange år – nå begynner flere og flere å bli opptatt av dette. Vi får håpe og tro at budsjettforliket kan være et gjennombrudd, når et flertall, som også inkluderer Arbeiderpartiet, har sagt at man ønsker å legge fram en skattereform som foretar en tilnærming mellom disse skattesatsene. Så er det spørsmål om ordbruk og forandringer i budsjettet. Det er iallfall en kjensgjerning at for å kunne få til et forlik med sentrum i disse budsjettforhandlingene, var det nødvendig å gjøre historiske forandringer i det opphavlige forslaget. Noe kan selvsagt forklares med at Regjeringen valgte å legge fram en svær momsreform samtidig med statsbudsjettet – jeg innrømmer det. Men jeg bare minner om at cover charge – eller inngangsbilletten – ved forhandlingsfesten på Plaza var på 18,3 milliarder kr, og det tror jeg nok er et historisk tall.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-11-28:
Representanten Siv Jensen og jeg er tydeligvis veldig enige om en ting, og det er at Fremskrittspartiets politikk er et ytterliggående alternativ og ligger langt fra de moderate og nødvendige justeringer og løsninger som Norge trenger, og som etter mitt skjønn gir den nødvendige forutsigbarhet. Til dette er det også mange uttalelser fra ulike hold om hvilke endringer det ville føre til i det norske samfunn. Så ble det sitert fra Terje Johansens innlegg i går. Ja, hva sa han egentlig? Han sa at når det nå er innført en midlertidig utbytteskatt for et år, er det – iallfall for de aller fleste – opp til den enkelte å velge om man vil ta ut utbytte, eller la sine egne penger bli stående og bygge egenkapital i den bedriften man er eier eller deleier i. Det er i realiteten det alternativet en står overfor. Regjeringen har også i sitt eget framlegg sagt at det kommer til å bli en tilpassing, og justerte provenyet betydelig i forhold til det inneværende år uten utbytteskatt, fordi mange vil velge det helt legale i å la pengene bli stående i den bedriften de eier, hvilket kanskje kan være ønskelig ved at en på den måten bygger egenkapitalen. Det er jo den vanligste måten å bygge egenkapital på, i det intermessoet som er, til vi får på plass et bedre og mer robust og rettferdig skattesystem som tar vare på nøytralitet mellom ulike spareformer, noe som har vært bakgrunnen for Venstres engasjement i debatten rundt dette med utbytteskatt. Ikke fordi vi ikke mener at de få som har store kapitalinntekter, skal betale mer skatt, men vi må ikke stille oss slik i et samfunn at sparekapitalen søker vekk fra den mest fornuftige sparing, nemlig den som er i bedriftene, og over på andre og for samfunnet dårligere spareformer. Jeg tror vi skal komme tilbake til det sporet når denne midlertidige perioden er over. I mellomtiden kan man bygge noe egenkapital i bedriftene, og det er ikke skadelig for de mange. Jeg er ikke kjent med at det er blitt noen differensiert elavgift gjennom dette budsjettforliket. Det er en full elavgiftsats, og det er fritak. Det går en noe annen grense i bedriftene mellom hva som får fritak, og hva som får elavgift. Det vil da betinge to målere. Det synes ikke å være veldig vanskelig å få til.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-11-28:
Jeg kan avkrefte de ryktene som tydeligvis har nådd ut til Oslo indre vest om at jeg skal ha vært i dårlig lune i formiddag. Det var jeg definitivt ikke, men jeg fant det nødvendig å gi klar beskjed om at det er ting som ikke henger sammen når det gjelder Høyres faktiske politikk og deres retorikk om at de ønsker et regjeringssamarbeid med sentrumspartier. Så til spørsmålet om sykelønn. Nå har jeg hørt i dagevis etter forliket at Høyre har svingt svøpen over sentrumspartiene for at man sender regningen til folk flest, og det har vært antydet tall på noe over 10 milliarder kr. Høyres alternative budsjett tar, så vidt jeg kan huske, inn 5,75 milliarder kr i en betydelig skjerping av sykelønnsordningen i en tid hvor alle gode krefter i Norge prøver å få til en konsensus på dette området rundt veldig moderate løsninger, jf. utvalget ledet av tidligere arbeiderparti-statsråd Sandman, som la fram et veldig godt resultat – som bl.a. NHO også støttet. Dessverre gjør ikke LO det, men det vil være en veldig moderat og nødvendig tilpasning av en sykelønnsordning som det er nødvendig å gjøre noe med, for disse utgiftene vokser oss over hodet. Og da tramper Høyre inn i denne glassbutikken med elefantfot, og gjør denne debatten mye vanskeligere. 6 milliarder kr er en dramatisk og betydelig skatt på sykdom blant folk flest, og det er mye mer enn det Venstre har gått inn for, som har det klart mest moderate forslaget av de som ønsker en endring i inneværende stortingsperiode, med en forsiktig egenandel på 30 pst. utelukkende i de tre egenmeldingsdagene, og som har noen provenyer som er veldig små, men som vil ha de viktige tilpasninger som man har vært innom. Mitt hovedpoeng har vært å si at de omleggingene som kommer i momssystemet, med et mye bredere grunnlag for alle de nye tjenesteområder som vi i dag ikke kjenner, men som vi vet vi kommer til å bruke privatpengene våre på i framtiden, vil gi et helt nytt fundament for statens inntekter. Og jeg tror de dynamiske virkningene er undervurdert. Hvor store de blir for 2002, gjenstår å se, men de langsiktige virkningene av dette gjør at staten kan få seg en helt annen og betydelig inntektskilde, forhåpentligvis til erstatning for en del av de skatter vi i dag har på inntekt og arbeid.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-11-28:
La oss nå ta med oss den nære fortid. Arbeiderpartiregjeringen la fram et forslag til statsbudsjett som fikk næringslivet til å reagere på en måte vi knapt har sett før. Hva gjør man da? Dyrker man sine rene tanker og går på kammerset og er selvtilfreds med det, eller går man inn og bretter opp ermene og prøver å gjøre en jobb for næringslivet? Hvem er det næringslivet bør takke i dag når reiselivsnæringen er fornøyd? De slapp moms på reiselivstjenestene. De slapp konjunkturavgift i en arbeidsintensiv næring som så vidt går med overskudd, men den representerer mange arbeidsplasser. Vi har også fått en økning og en satsing i tråd med reiselivsmeldingen når det gjelder Norges-profilering. Hvem bør så næringslivet takke? Er det de som hadde de rene tankene utenom det å gjøre en jobb, eller er det oss som faktisk gikk inn og fikk til betydelige forbedringer? Sammen kan vi ta prosessindustrien, som gjennom budsjettforliket faktisk fikk til forbedrede resultater. Hvem er det da de bør takke for denne jobben? Er det de som hadde rene tanker, men i og for seg ikke var i posisjon til å påvirke resultatet, eller er det vi som gjorde en jobb for disse bedriftene? Jeg er ikke i tvil om at politikk handler om å flytte politikken i rett retning gjennom praktisk arbeid og å være i posisjon til å påvirke et flertallsresultat. Den jobben har vi gjort. At sentrumspartiene isolert på en del områder kunne ha tenkt seg å bruke kreftene sine på et annet 0-punkt enn minus 18-20 milliarder kr, som vi fikk fra arbeiderpartiregjeringen, er nå så, men det er den politiske virkeligheten vi må forholde oss til. At en medalje som dette har en bakside i noen sammenhenger, og som opposisjonen kan velge å dyrke i en situasjon som dette, er en realitet, og det legger vi ikke skjul på. For å få til mye søtt må vi også godta noe surt. Det er det også i dette budsjettet, både overfor alminnelige skattebetalere og overfor bedriftene, men dramatisk mindre enn det som hadde vært alternativet, og det er det politikk handler om i min verden.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-11-28:
Det er definitivt forskjell på Venstre og Høyre i politisk praksis. Det viser jo denne høsten. Der vi har gjort forbedringer i milliardklassen for norske bedrifter, har Høyre ropt høyt. Det er en forskjellig politisk praksis. Jeg synes det er veldig leit, for det beste i Høyre burde ha vært med på et lag som var nærmere politikkens realiteter enn det vi har opplevd denne høsten og i og for seg gjennom flere år nå. Så kommer representanten Foss med en påstand, at elavgift på industrien har vært viktig Venstre-politikk. Da må jeg forklare en sammenheng. Gjennom år etter år har jeg stått alene på denne talerstolen, den gang jeg var alene her i salen fra Venstre, og gått for en løsning med elavgift på industrien i en periode da den samme industrien hadde sterkt reduserte priser gjennom politiske bestemmelser. Når de ikke var villig til å levere viktige bidrag til kraftproduksjonen og miljøspørsmål gjennom den ordinære prisen, slik som forbrukerne måtte, men fikk den tildelt veldig billig, i gjennomsnitt 9 øre for hele industrien som fikk politisk bestemte priser, så mente Venstre det var rett å gå inn for en elavgift. Så har vi faktisk lyktes. Det vi stod alene om, har nå blitt vedtatt politikk, at industrien må gå inn i markedet og kjøpe. Også PIL-representanter som gjennom årevis har skjelt meg ut, har senere, mens jeg var næringsminister, kommet og sagt at vi hadde rett i det spørsmålet. Det var rett å få markedsbestemte priser, også for industrien. Da kommer spørsmålet om elavgift til industrien i en helt annen situasjon. Dette er det konsekvens i, og det vet jeg også at industrien mener det er konsekvens i. Spørsmålet om sykelønn – absolutt ingen helgardering. Det er en realitet at Venstre har gått inn for en moderat oppmyking av sykelønnsbestemmelsene. Det er en realitet at det var det ikke politisk grunnlag for i den forrige regjering. Vi mener det fortsatt. Nå mener vi det er rett å gå for en moderat endring i tråd med Sandman-utvalget. Nå forstår jeg at Foss også støtter Sandman-utvalgets innstilling når det gjelder sykelønn. Det betyr at han mangler 6 milliarder kr i budsjettet som han har lagt fram, for å få det i balanse.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Representanten Monsen snakker om inntektsforskjellene i kommunene, og det er riktig at det koster mer å drive en kommune i Finnmark enn i Vestfold og Østfold, der vi kommer fra. Men i det opplegget som Fremskrittspartiet har lagt fram i Stortinget, er det ikke én kommune som tjener eller får noe mer – alle får mindre. Det blir ikke mer velferd av det. Stortinget har også vedtatt at man skal se på inntektssystemet og gjøre noe med det fra 2002 til 2007. Det er Arbeiderpartiet enig i. Når det gjelder å konkurranseutsette tjenester, er det jo ikke slik at Arbeiderpartiet er imot enhver konkurranseutsetting. Jeg tror at mange av kommunene rundt omkring stadig har hatt konkurranseutsetting av flere tjenester i mange år. Men Arbeiderpartiet mener at det går en grense, for konkurranseutsetting er ikke like godt egnet på alle områder, f.eks. når vi har med mennesker og pleie og omsorg å gjøre. Mens derimot når det gjelder renovasjon, når det gjelder kloakk; har alle de kommunene jeg kjenner til, hatt konkurranseutsetting i mange år, og de mener det er en fornuftig ordning.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
I forhold til Høyres budsjett og kampen mot grensehandel mener jeg at det budsjettet vi nå kommer til å vedta, er mye bedre. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg: Sju av ti som reiser til Sverige og handler, handler mat. Og hvis det at man setter ned matmomsen nå, kan hjelpe noe – og det vil det måtte gjøre – er det klart at differansen mellom det det koster i Sverige og det det koster her i landet, blir mindre. Det er jo ikke sånn som representanten Nakkim sa, at det er 40-50 pst. billigere i Sverige. Det er noen varer som er billigere i Sverige, bl.a. kjøtt. Derfor gikk også Arbeiderpartiets primære forslag ut på at vi skulle innføre en momskompensasjon på kjøtt. Det er også sånn at prisene i Strømstad og Årjäng er mye lavere enn i Stockholm. Det er fordi de kjører en slags ribbedugnad, som nå også landbruksministeren tar til orde for her. Og hvis vi kan klare å få ned prisen på de få varene som er mye billigere i Sverige, og som kanskje folk spesielt reiser for å handle, tror jeg at denne grensehandelen fort vil avta. Men grensehandel har vi hatt i alle år, og jeg tror ikke at vi helt blir kvitt den. Det klarte ikke Høyre, for da Høyre hadde budsjettsamarbeid med regjeringen, var alle lokkevarer like dyre som før, og grensehandelen bare økte.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Representanten mente at jeg ikke var opptatt av trygge arbeidsplasser. Men det er jo nettopp det som har vært kampen gjennom hele budsjettforhandlingen, at vi skulle opprettholde balansen i budsjettet. Det er det som gir trygge arbeidsplasser, og det er det som gjør at vi kan opprettholde arbeidsplassene og kan holde renten nede. Det har vi klart, og det tror jeg også sentrum i denne debatten har gitt uttrykk for. Når det gjelder økt elavgift, er det ikke bare på noen områder det slo kraftig ut. For de bedriftene som vi har i Østfold, slo det faktisk ut med 30 mill. kr, og det var alt fra 50 000 kr pr. arbeidsplass til noe lavere. Vi vet også at det på andre områder kunne slå ut enda kraftigere. Da det var en kjensgjerning at dette slo så kraftig ut på enkelte arbeidsplasser, var representanten Hill-Marta Solberg ute med en gang og sa at dette måtte vi se på. Så det at vi skal slåss om hvem som skal ha æren for det nå i dag, synes jeg er litt smålig. Arbeiderpartiet er glad for at vi nå har fått reversert elavgiften på kraftkrevende industri. Det burde sentrumspartiene også være. Så spør representanten om jeg deler Dag Terje Andersens syn. Ja, det gjør jeg. Arbeiderpartiet mener at det beste budsjettet var det budsjettet vi la fram, også for bedriftene. Nå får vi se om en ny konjunkturavgift, med nye skatter på nye områder, er bedre for bedriftene enn den konjunkturavgiften vi la fram forslag om. Det tror jeg vi vet først når vi kommer litt ut i neste år.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-11-28:
Representanten Øye var innom grensehandelproblematikken, og det er naturlig for oss som kommer fra et grensefylke, hvor dette er et stort problem for handelsnæringen og for næringsmiddelindustrien. HSH har igjen kunnet fortelle oss hvor mange milliarder vi nordmenn legger igjen i Sverige. De anslår det til 10 milliarder kr, og de regner med at vi legger igjen 1 milliard i desember måned bare i Sverige. Der er ikke handelslekkasjen til Danmark tatt med. Det resulterte i at landbruksministeren på søndag gikk ut og sa at vi burde ha en ribbedugnad for å demme opp for grensehandelen. Og når man ikke kan gjøre noe selv, får man andre til å gjøre noe. Det har i budsjettforliket medført at man har fått halv matmoms som koster 6 milliarder kr. Men de som virkelig kan dette gamet, anslår at dette beløpet vil redusere matvareprisene i Norge med bare 5-6 pst. Da er det jeg spør representanten Øye: Hvordan kan man si at dette vil demme opp for grensehandelen, når vi vet at det er 40-50 pst. forskjell i prisen på dagligvarer i Sverige og i Norge, ifølge den siste undersøkelsen til SIFO. Ellers er det mange andre undersøkelser som viser at dagligvarer er langt rimeligere i Sverige enn i Norge. Det andre poenget til representanten Øye var at dette er et godt og målrettet tiltak fordelingspolitisk. Da vil jeg spørre: Er det riktig å si at det er god fordelingspolitikk å bruke 6 milliarder kr til å smøre utover i halv matmoms, slik at de som virkelig bruker penger på mat, de som er rike, får mer igjen enn de som er fattige?
Ruth Stenersen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-28:
Grunnlaget for vår velferd bygger på et velfungerende næringsliv og trygge arbeidsplasser. I Arbeiderpartiets budsjettforslag var det lagt opp til en skjerping av delingsmodellen og en økt el-avgift. Dette ville ha rammet mange småbedrifter hardt. Når det gjelder elavgiften, syns jeg det er ganske ufint av representanten Signe Øye å si at det er Arbeiderpartiet som har fått den på plass. Det er det ikke. I Arbeiderpartiets forslag til budsjett var det lagt opp til en økt elavgift som ville ha rammet stedet som jeg kommer fra – 100 arbeidsplasser i distriktet ville ha gått tapt. Ved hjelp av sentrum har vi altså fått unntak for elavgift for en del bedrifter. Det er vi veldig glad for. I budsjettforliket mellom sentrum og Arbeiderpartiet ble det enighet om at det ikke skal strammes inn når det gjelder taket i identifikasjonsreglene for ikke-liberale yrker. Dette innebærer at man har unngått de viktigste forslagene til innstramming og forverring av delingsmodellen. Det er vi i Kristelig Folkeparti glad for. Det gjør det lettere for mange små bedrifter å trygge arbeidsplassene. Spesielt i Nord-Norge, hvor jeg kommer fra, er det mange små og mellomstore bedrifter. Kristelig Folkeparti er glad for at budsjettforliket klarte å drive den verste skjerpingen tilbake. Denne gleden deles imidlertid ikke av finanspolitisk talsmann Dag Terje Andersen, som uttalte at det var synd at Arbeiderpartiet ikke fikk tatt alle rikingene. Mitt spørsmål til representanten Signe Øye er derfor: Deler representanten Øye Dag Terje Andersens syn på at de fleste bedriftseiere i Norge er rikinger? Og ett spørsmål til: Representanten sa at byrdene ble veltet over på vanlige folk, men er ikke også bedriftseiere vanlige folk?
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-28:
Senterpartiet har deltatt i budsjettforhandlingene, og det er viktig for oss å få fram hva den deltakelsen har ført til. Det jeg brukte litt tid på, var et sitat fra et brev fra PIL, som var her noen få dager før avklaringene i komiteen skjedde. Det er milevis av forskjell på deres beskrivelse av situasjonen på grunnlag av Arbeiderpartiets forslag og det som nå ble resultatet. Nå er PIL fornøyd; de sier at vi har et storting som er opptatt av hva bedriftene sier, som hører på dem, som gjør noe med sakene, og som sørger for at vi har en konkurransedyktig næringspolitikk, selv om det kan komme så forskjellige forslag fra Regjeringen i de enkelte tilfeller. PIL er fornøyd med de endringene som Senterpartiet har fått fram sammen med de andre sentrumspartiene, og selvfølgelig også i forhandlinger med Arbeiderpartiet. Senterpartiets politikk virker godt, og næringslivet tror på at det kommer til å fortsette slik, at Stortinget hører på næringslivet. Hvis dette var veldig nært det Arbeiderpartiet ønsket, at det hadde den samme profilen, lurer jeg på hvorfor i all verden vi skulle trenge så lang tid, og hvorfor det skulle så mye dramatikk til for at Arbeiderpartiet kunne være med på det. Er det så mye lenger avstand fra næringslivet til regjeringsbygningen enn det er fra næringslivet til Stortinget? Jeg håper at den prosessen vi har hatt nå, kan lære den regjeringen vi har fått, noe, at Regjeringen kan få til en bedre kontakt med næringslivet, og at den også vil ta til seg det som står i det brevet fra PIL som jeg nevnte.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-28:
Vi har brukt mye energi på å diskutere matmoms i den senere tid. Nå håper jeg at vi er ferdige med det, at vi nå har lagt den diskusjonen bak oss, og at vi bl.a. kan gå løs på det som Øystein Hedstrøm nå snakker om, nemlig å sørge for at den lave prisen på mat fra gårdbrukeren også når fram til forbrukerne. Det gjør den ikke i dag, og det er det et ordentlig kontrollsystem må sørge for. Da vi var på tur i Østfold, fikk vi høre fra Prior at i butikken skiller det 100 pst. mellom et norsk og et svensk egg. Fra gårdbrukerne er forskjellen bare 25 pst. De øvrige 75 pst. kommer til på veien. 7-8 pst. dreide seg den gangen om moms, ellers hadde det med transport og med butikkene å gjøre. Jeg tror det er et ganske godt eksempel. I Norge greier vi ikke å ha like billige varer i butikken om de så var gratis fra bonden, viser en del undersøkelser. Vi er nødt til på et eller annet vis å få til en reell konkurranse i matvarekjeden videre fra gårdene. Da må Konkurransetilsynet mye mer på banen, og da må fokus flyttes over dit fortjenesten er stor. Folk skal sannelig se dårlig hvis de ikke ser hvem som tjener penger i dag i kjeden fra jordet til kjøleskapet. Konkurransetilsynet har nettopp gjort en undersøkelse som rangerte fortjenesten i de forskjellige kjedene. De som kom dårligst ut, sier at dette ikke er brukbart, og skylder på dem som har vært og kontrollert. Jeg tror at det er et rett bilde som er skapt. Det er store marginer, men de flytter nok litt på seg fra uke til uke.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-28:
Næringslivet har kommet så mye bedre ut av dette budsjettforliket, at de gav de uttalelsene som jeg leste opp litt av. Vi har ikke fått uttalelser fra særlig mange organisasjoner som har vært negative. Det er nok ikke alle som har kommet like godt ut som PIL – det er jeg ganske sikker på – men vi har slett ikke fått noen negative uttalelser fra landbruket. Jeg har ikke hørt noe om at prisene på plog og på harv skal gå opp etter dette forliket. Jeg tror heller ikke at de gjør det. Landbruket har tvert imot vært svært fornøyd. Det er en hovedårsak til det, og det er at prisen på mat til forbruker nå går ned, slik at vi får mindre grensehandel. Hernæs er opptatt av svake grupper som skal komme dårligere ut av dette. Utfra Høyres forslag, som bl.a. handler om sykelønnsordningen, synes jeg det er modig gjort å snakke om det. Statsministeren har regnet på det forslaget og kommet til at én industriarbeiderkvinne i gjennomsnitt taper 5 000 kr i året. Jeg synes det er store tall. Og hvis vi skal snakke om dem som har det enda verre, de som bor i andre land og som er blant de aller fattigste, der utgjør 100 mill. kr mye. Vi kan hjelpe mange for 100 mill. kr. Det er mange 100 mill. kr som kommer bort i u-hjelpsbudsjettet til Høyre. Så savner representanten Hernæs Kverneland blant de bedriftene jeg nevnte. De har ikke vært omfattet av konsesjonsloven eller ervervsloven, så vidt jeg vet. Polaris og DBS ble kjøpt opp av utlendinger og fikk stilt konsesjonskrav. Hvis de skulle selges, skulle de selges til norske bedrifter først, og en skulle finne ut om de fantes. De fantes i disse to tilfellene, og da hadde jeg ønsket at de hadde blitt overtatt av nordmenn istedenfor å bli nedlagt.
Ottar Kaldhol (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Debatten så langt har vist at det er mange som gjerne vil eige noko i dette budsjettet. Mange gjer også krav på å ha deltatt i å sette opp dette budsjettet, som dei fleste gir stor tilslutning til, og som dei meiner er ein god reiskap for utviklinga av Noreg i framtida, spesielt neste år. Ein god del av innlegget til Morten Lund var sitat frå tidsskrift, aviser osv., og det inneheldt også nokre reiseskildringar frå besøk på ein del bedrifter rundt i Noreg. Det er for så vidt viktig nok at Stortinget får ta del i det. Men i innlegget var det ikkje så mykje om Senterpartiet sin politikk når det gjeld dei utfordringane som landet vårt står framfor i tida som kjem. Det som er ein realitet, er at budsjettet inneheld ein klar dokumentasjon med omsyn til dei enkelte partia sine prioriteringar. Og det som også er ein realitet, er at Arbeidarpartiet har fått gjennomslag for sine politiske prioriteringar sjølv om sentrum har medverka til å justere ein del av desse prioriteringane som Arbeidarpartiet har stått for. Men det er også ein realitet at Regjeringa sin profil på budsjettet framleis ligg der, og at sentrum har vore med på å styrkje ein del av dei områda som Arbeidarpartiet ønskjer å prioritere. Eg kunne tenkt meg å få vite frå representanten Lund: Kva har Senterpartiet prioritert i desse budsjettforhandlingane når dei ikkje har prioritert kommunane? Betyr det at dei i staden har prioritert f.eks. matmomsen? Dei som har vore med på ein del forhandlingar opp gjennom åra, veit at det ikkje minst er eit godt grunnlag for framtida at ein har forståing for at det ligg mykje klokskap i å dele sigrane. Det trur eg er nyttig også her i Stortinget.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-11-28:
Først vil jeg benytte anledningen til å gratulere representanten Lund og mellompartiene med at de i budsjettforliket har klart å få til en halvering av matmomsen. Det har de kjempet for i mange år. Fremskrittspartiet er også enig i dette, men det kan være et lite skår i gleden når man samtidig ønsker å øke den generelle momsen fra 23 til 24 pst. Det som skjer, er at først vil matvarene bli dyrere før de blir billigere, siden den nye momsordningen først blir etablert den 1. juli neste år. Svenskene reduserte sin matmoms i 1996, og de hadde problemer med at store deler av dette skulle komme forbrukerne til gode. Bondeorganisasjonene her i landet har sagt at de skal gjøre alt de kan for at prisreduksjonen på 8-9 pst. – det tilsvarer ca. 4 500 kr for en tobarnsfamilie – skal komme forbrukerne til gode. I inneværende år har vi hatt tre undersøkelser som har tatt for seg marginene i matvarekjeden fra jord til bord. De kuttene som primærprodusentene, altså bøndene, har tatt, har ikke kommet forbrukerne til gode. Hva mener Senterpartiet bør skje for at vi kan sikre at de prisreduksjoner vi får ved momsreduksjonen, mest mulig kommer forbrukerne til gode – hvis det også er Senterpartiets intensjon?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-11-28:
I likhet med flere andre fra sentrumspartiene gjør Morten Lund et poeng av at det er blitt bedre betingelser for næringslivet gjennom avtalen med Arbeiderpartiet. Det skulle jo også godt gjøres å få det til verre enn det Arbeiderpartiet får til når det gjelder næringslivet. Og da kan vi i denne omgang la det være at forbedringen er skjedd på bekostning av barnefamiliene og ved klare skatteskjerpelser til enkeltpersoner. Det er mange vinnere, sa Morten Lund. Men det er faktisk også noen tapere. Gjennom omleggingen av konjunkturavgiften til å gjelde næringsbygg og å endre og skjerpe avskrivningsreglene, er det blitt betydelige forverringer, f.eks. i alle investeringene i landbruket. Hver eneste harv, hver plog, hver husdyrinnredning og hvert bygg i en næring som sårt trenger til investeringer, er blitt vesentlig dyrere, i tillegg til at man har beæret veksthusnæringen med elavgift. I sitt innlegg tidligere i dag sa Kjell Magne Bondevik – da han roste omleggingen fra en generell konjunkturavgift til denne forverringen for næringslivet ute i distriktene – at endringen har hatt som målsetting å være målrettet og rettet mot dem som har økonomi til å bære det. Jeg går ut fra at sentrumspartiene har samordnet sine standpunkter i denne saken. Er det bevisst at man har rettet dette inn mot et landbruk som ifølge Kjell Magne Bondevik har økonomi til å bære disse klart forverrede betingelsene? Morten Lund snakket pent om DBS på Jæren, men han sa ikke et ord om Kverneland. Var det bevisst?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-28:
Den store forskjellen mellom Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti er troen på det enkelte individ, enkeltmennesket. Der Fremskrittspartiet foreslår kraftige skatte- og avgiftslettelser for dem som tjener minst, foreslår Sosialistisk Venstreparti en økning. Grunnen til det er selvfølgelig at Fremskrittspartiet tror at det enkelte individ selv er i stand til å velge f.eks. hva slags kulturtilbud de skal benytte seg av. Skal man høre på en klassisk konsert, eller skal man gå på popkonsert? Skal man overvære et teaterstykke, eller skal man gå på en revyforestilling? SV derimot ønsker å ta pengene fra folk, slik at de kan velge på vegne av befolkningen, f.eks. å bygge opera i Oslo. Det samme gjelder barnepass. Fremskrittspartiet konkluderer med at foreldrene skal ha valgfrihet med hensyn til om de selv skal passe barna, eller om de skal bruke dagmamma eller barnehage. SV derimot ønsker på vegne av foreldrene å velge at det skal brukes barnehage. Det samme gjelder også fritt skolevalg. Fremskrittspartiet ønsker at elevene i samarbeid med foreldrene skal få velge hvilken skole elevene skal gå på. SV ønsker å velge på vegne av elever og foreldre. Dette kaller Fremskrittspartiet formynderi og mangel på respekt for det enkelte mennesket. SV tror ikke at vanlige folk er i stand til å ta egne avgjørelser til beste for seg selv. Det synes vi er et overformynderi og en ovenfra og nedad-holdning som er grov. Mitt spørsmål til Halvorsen blir derfor: Hvem er den rette til å velge på vegne av barna? Er det SV, eller er det foreldrene?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-28:
Arbeiderpartiet og sentrumsblokken har i to år samarbeidet om budsjettet. Hovedmålet har i begge budsjettene vært å hindre renteøkning. Og hva har skjedd? Jo, det er akkurat renten som har steget. Og hva er grunnen til det? Jo, det er først og fremst den særnorske pris- og kostnadsveksten. Hva gjør så Arbeiderpartiet og sentrumsblokken? Jo, de øker skatter og avgifter både til enkeltmennesker og næringsliv. Og hva fører dette til? Selvfølgelig fører det til kostnadsvekst for næringslivet, som igjen sender regningen videre til forbrukeren – noe som igjen fører til prisstigning. Skatte- og avgiftsøkninger til befolkningen har samme virkningen. Når nettoen, som alle lever av, blir mindre, krever lønnstakerne i lønnsforhandlinger selvfølgelig høyere lønn for å ta igjen skatte- og avgiftsøkninger – noe som igjen fører til kostnadsøkninger og høyere prisstigning. Det er jo akkurat det som har skjedd i to budsjetter med Arbeiderpartiet og sentrumsblokken, med det resultat at renten har steget. Jeg lurer på om ikke representanten Hildeng ser dette. Og hvorfor pøser man på med mer av feil medisin? Regjeringen foreslo i sitt opprinnelige budsjett en kraftig kostnadsvekst både for bedrifter og befolkning – konjunkturavgift, elavgift på industrien og forverring av delingsmodellen. Bakgrunnen for dette var at man skulle frigjøre arbeidskraft fra privat sektor til offentlig sektor. Det betyr i realiteten at firmaer må legge ned, eller at de går konkurs. Mitt andre spørsmål til Hildeng blir da: Hvilken del av næringslivet foruten prosessindustrien ønsker Arbeiderpartiet skal legges ned eller gå konkurs? Jeg synes arbeidstakerne i næringslivet har krav på å vite hvor lenge de har arbeid med Arbeiderpartiet ved makten.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-11-28:
La meg starte med å si at jeg på mange måter deler Kristin Halvorsens fattigdomsbeskrivelse av forholdene i Norge i dag. Det er særdeles uverdig, og det bør få noen hver til å ta innover seg hvordan det offentlige er i stand til å løse sine kjerneoppgaver i dette samfunnet. Vi har alskens sikkerhetsnett på plass for å ivareta de vanskeligstiltes situasjon, men vi klarer det ikke i det landet som SV beskriver som et land som flyter over av melk og honning. Norsk økonomi går på høygir. Så gir også Kristin Halvorsen inntrykk av at lommeboka er i ferd med å bli en kroppsdel for folk flest. Jeg er ikke helt sikker på om det er riktig, men iallfall er eierne av millioner av lommebøker rundt omkring i dette landet til enhver tid opptatt av å beholde mest mulig av innholdet, slik at man skal være i stand til å klare sine forpliktelser selv. Når vi går nærmere inn på SVs budsjettforslag, ser vi at dette mer eller mindre er et attentat mot den personlige lommebok. Det er et angrep på barnefamiliene, folk i etableringsfasen. Det er et distriktsfiendtlig budsjett. SV sier så fagert: Flytt jobben, ikke menneskene. Men man bidrar på alle vis til å gå til angrep på konkurranseutsatte arbeidsplasser. Ikke bare gjelder det konjunkturavgift og innføring av elavgift, nei, på alle vis legger man seg langt over Stoltenberg og Bondeviks skatte- og avgiftsforslag. Da må spørsmålet bli: Hvor finner vi de konkurranseutsatte arbeidsplassene i dette landet? Dette vil det være nokså interessant for folk flest å finne ut av. Stort sett vil jeg bare slå fast at det er et næringsfiendtlig budsjett, med ett unntak: SV ønsker å fjerne sjokolade-avgiften. Det kan tyde på at det er sjokolade Kristin Halvorsen ønsker å dele ut til velgerne i den kommende valgkamp.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-11-28:
Det er grunn til undring over Kristin Halvorsen sine reaksjonar på budsjettavtalen mellom sentrumspartia og Arbeidarpartiet. Ho som er opptatt av miljø, kunne brukt eit anna ordval når kollektivtrafikken vitterleg er styrkt og ei rekkje tiltak faktisk har fått plass på energi- og miljøkomiteen sitt budsjett. Ho som er opptatt av fordeling, bagatelliserer at kommunane faktisk vil få 1 250 mill. kr meir. Mange vanskelege kutt kan ein dermed unngå. Det er òg slik at det vil bli ei ytterlegare styrking fordi det er lagt inn meir midlar både til psykiatri, til vertskommunane, til kvalitetstiltak i ungdomsskulen og til kulturtiltak. Regjeringa hadde kutta bustøtta med 160 mill. kr. Det er reversert. Det er faktisk ei betre fordeling å syta for at uføre og alderspensjonistar får denne bustøtta tilbake. Mest overraska er Senterpartiet over utfallet mot halvert matmoms. Vi trudde faktisk Kristin Halvorsen var klar over at billegare mat og fritak for moms på persontrafikk betyr meir for låginntektshushald enn for dei som tener mest, anten dei er åleine eller er barnerike. I Aftenposten på sundag seier Kristin Halvorsen under overskrifta «Slitsomt i SV» at ho skal «bli flinkere til å forhandle om sine hjertesaker med de andre partiene på Stortinget, også sentrumspartiene og Høyre. Dette er en forutsetning for å oppnå mer innflytelse i norsk politikk.» Har ho kome nærmare dette målet med den tonen ho har lagt an i finansdebatten?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-11-28:
Jeg registrerer at SV-lederen er misfornøyd med at partiet hennes har liten innflytelse i norsk politikk. Det er forståelig, ikke minst sett på bakgrunn av det gjennomslaget som Venstre og de andre sentrumspartiene har fått i budsjettet. SVs manglende innflytelse skyldes ikke primært situasjonen i norsk politikk, den skyldes SVs situasjon. Et parti som er for sosialistisk republikk utmeldt av NATO, havner lett på sidelinjen i norsk politikk. SVs hovedproblem er altså ikke en periodisk feil som det er lett å gjøre noe med, men partiets generelle stand og stilling. Også når en ser på reaksjonene på det budsjettforliket som er inngått, viser de klart at SV ønsker å være et seminarparti. Man forstår ikke budsjettforhandlingenes praktiske verden. Fra en rekke hold har sentrumspartiene fått anerkjennelse for de endringene som er gjort i en miljøriktig retning på budsjettet. Samlet er det nå, inkludert det som gjelder kollektivtransport, snakk om å flytte penger i miljøtiltak på over en halv milliard kroner. I tillegg kommer en rekke konkrete forslag som bidrar til å tegne en helt annen miljøprofil på budsjettet enn det som var før. Så er det liksom dette med bensinprisen som er det store ankepunktet. Bensinprisen vil etter dette forliket komme tilbake til det nivået SV var tilfreds med da vi behandlet budsjettet for år 2000. Mitt spørsmål er: Når fikk SV flyttet så store beløp i miljøriktig retning i en budsjettforhandling som det sentrumspartiene har fått til nå? Og når økte SV bevilgningene til høyskoler og universitet med 270 mill. kr i et budsjettforlik, slik sentrumspartiene nå har fått til?