John Knudseth (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-16:
Den 58. generalforsamlingen åpnet med et bakteppe av vold og terror i Irak. En måned før generalforsamlingen åpnet ble FNs hovedkvarter i Bagdad bombet. 21 ble drept, og over 100 ble såret. Blant de drepte var FNs spesialutsending i Irak, Sergio de Mello. Hendelsen kastet et grelt lys over et FN som var kraftig splittet i holdningen til krigen i Irak. èeralsekretær Kofi Annan tok opp organisasjonens utfordringer i sin innledningstale på generalforsamlingens første dag. Han pekte på at FN var kommet til en skillevei. Han pekte på nødvendigheten av vidtgående reformer. Og generalforsamlingen lyktes i løpet av sesjonen i å bli enig om flere endringer fra reformplanen til generalsekretæren. Det synes SV er veldig bra. Men virkeligheten er langt fra så positiv som de vedtatte endringene kan gi inntrykk av. Mange land, særlig små og fattige land, er nemlig bekymret for hva reformprogrammet vil ha å si for innflytelsen deres over arbeidet i FN, ikke minst på det utviklingspolitiske området. De bekymringene må vi ta alvorlig. FNs sikkerhetsråd må reformeres. Forandringer er nødvendige siden representasjonen i Sikkerhetsrådet verken er demokratisk eller representativ i forhold til de globale maktforholdene i dag. En reform må sikre at alle regioner er representert i Sikkerhetsrådet. Vi trenger globale institusjoner som er demokratiske, som er representative, som er åpne, som er samordnende, og som er effektive. Derfor mener SV at et ambisiøst reformarbeid i FN bør føre til etablering av FNs økonomiske og sosiale sikkerhetsråd. Et slikt råd bør komme i tillegg til det ordinære Sikkerhetsrådet, og bør erstatte både G8-møtene og FNs sosiale og økonomiske råd. IMF og Verdensbanken må underordnes vedtakene i et slikt økonomisk og sosialt sikkerhetsråd. Internasjonal terrorisme var et tema på den 58. generalforsamlingen, og vil fortsette å være på FNs dagsorden. I den forbindelse er det to områder jeg vil berøre. For det første er det nødvendig å forstå og uttrykke at terrorisme ikke er et ensartet fenomen. Terrorismen har det fellestrekket at det er et ekstremt, voldelig og uakseptabelt virkemiddel, men terroristene har ikke de samme målene. I arbeidet med å bekjempe terrorismen må det erkjennes. For det andre er det nødvendig å gjøre det vanskeligere for terroristene å skaffe seg midler til å utøve terror. Ikke minst må vi hindre at terrorgrupper med tilstrekkelig kynisme skaffer seg såkalte skitne bomber, hvor sprengstoff kombineres med radioaktivt avfall. Ikke-spredningsarbeidet må derfor prioriteres høyt, og dét må også arbeidet for å få til nedrustning og avskaffing av atomvåpen i vår egen allianse og i de andre atommaktene. I generalforsamlingens diskusjon om nedrustning av atomvåpen ble det fremmet to resolusjoner hvor Norge avstod fra å stemme. De to resolusjonene fokuserte på nettopp Ikkespredningsavtalen samt rakettforsvar og taktiske atomvåpen. Norge stemte for den japansk-australske resolusjonen om kjernevåpen, men ikke for de to andre. Situasjonsbestemt, sa første taler. I kampen mot atomvåpen er det på sin plass å være prinsipiell. Jeg kan ikke se noen grunn til at Norge ikke skulle ha stemt for alle de tre resolusjonene. Det hadde vært i tråd med norsk politikk på området. Jeg håper derfor Norge ikke avstår fra å stemme for tilsvarende resolusjoner i FNs generalforsamling ved senere anledninger. Jeg er kjent med de diskusjonene som fant sted rundt resolusjonenes ordlyd, og ønsker lykke til med eventuelt kommende diskusjoner. Til daglig er jeg norsklærer, og gradbøying av adjektiv er viktig, men jeg er også samfunnsfaglærer, og neste år skal 10.-klassingene mine lære om Ikkespredningsavtalen. Hvis jeg må droppe en av de to timene, kommer jeg nok til å droppe timen om gradbøying av adjektiv - for Ikkespredningsavtalen er viktigst.