Erna Solberg (Høyre), 2005-04-05:
Jeg har stor forståelse for at mange er forundret over at en sak kan ta så lang tid. Samtidig har jeg lyst til å minne om at det dreier seg om saksforhold som er knyttet til ett av verdens største uro-områder for øyeblikket, at det skjer ting i omverdenen vår som gjør at vi ikke bare er avhengig av den juridiske gjennomgangen av saken. I denne saken har det bidratt til at saken tar lang tid. Det er nemlig slik at det opprinnelige vedtaket, fattet av UDI 19. februar 2003 etter instruks fra Kommunaldepartementet, forutsatte en retur til et område som på det tidspunktet var holdt av Ansar al-Islam, hvor mulla Krekar hadde oppholdt seg uten problemer og i sikkerhet, etter de dokumentene som Utlendingsdirektoratet og Kommunaldepartementet den gangen fattet vedtakene sine ut fra. En måned etter dette var området bombet. Det fantes ikke lenger et område hvor det var mulig med en tvangsmessig retur som ville oppfylle de kravene man stiller for å kunne returnere personer i forhold til EMK, etter den vurderingen vi da gjorde. I tillegg til det har vi hatt to andre forhold i denne saken som har blitt vurdert fortløpende. Faraj Ahmad, som egentlig er navnet, ble bedt utlevert til Jordan. Vi sender ikke personer ut av landet før det er avklart om de skal utleveres til et annet land. Det gjelder i alle typer saker. Det var også slik at mulla Krekar frem til juni 2004 var under strafferettslig etterforskning i Norge. Vi pleier heller ikke å sende ut personer som straffemessig etterforskes for alvorlige forhold, og som da eventuelt bør være straffeforfulgt i Norge. I tillegg kommer det faktum at det omfattende arbeidet i straffesaken har bidratt til et betydelig nytt tilfang av saksdokumenter, og siden straffesaken ble henlagt sommeren 2004, har man hatt en gjennomgang av 3 700 sider straffesaksdokumenter for å belyse saken. Det er to forhold som kan ses i denne saken. Det ene spørsmålet er knyttet til substansen og innholdet. Jeg har ikke tenkt å gå inn på den delen. Det andre er selvfølgelig om Stortinget kan fatte et slikt vedtak, og i hvilken grad en statsråd kan føle seg forpliktet til det å være instruert. Dette spørsmålet har jeg i forbindelse med dette Dokument nr. 8-forslaget fremlagt for lovavdelingen i Justisdepartementet, som har gitt meg klar beskjed om at jeg som statsråd ikke er bundet av et vedtak som jeg måtte vurdere strider mot norsk lovgivning og de forpliktelsene jeg har i forhold til loven, selv om det er fattet som plenarvedtak i Stortinget, for plenarvedtak er underordnet de lovvedtak som er gitt. Særlig gjelder dette i forhold til Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, men det gjelder også i forhold til forvaltningslovens prinsipper. Da er det viktig å understreke at det dokumentet som representanten for Fremskrittspartiet har vedlagt sitt Dokument nr. 8-forslag, er et forberedende klagebehandlingsdokument som er oversendt til Kommunaldepartementet for videre behandling. Når vi har videresendt det til angjeldende persons advokat, skyldes det at vi etter forvaltningsloven § 33 er forpliktet til å påse at saken er så godt opplyst som mulig før vedtak treffes. I en sak med et tilfang på dokumenter på ytterligere 3 700 sider er det naturlig også å få forsvarerens svar. Derfor forventer vi nå å avrunde saken om ikke så altfor lenge, men det vil fortsatt gjenstå et vesentlig faktum. I den forbindelse vil jeg si at det var én ting som ikke var korrekt i det representanten Carl I. Hagen sa knyttet til UDIs vedtak: UDI har ikke sagt at det nå er fullt mulig å returnere til Irak. Det som klart står som en forutsetning i det vedtaket, er det man kan lese i det nest siste avsnitt i vedlegget: «En utsendelse av klageren vil imidlertid ikke medføre brudd på EMK art 3» – som er diskutert i avsnittene før, og som innebærer at vi ikke kan sende tilbake personer hvis de står i fare for å få dødsstraff eller utsettes for umenneskelig behandling, altså tortur – «dersom det kan etableres tilfredsstillende sikkerhet for at han ikke vil bli utsatt for tortur eller annen umenneskelig behandling, for eksempel gjennom en avtale med irakiske myndigheter.» Vi arbeider nå med dette spørsmålet i forhold til irakiske myndigheter. Men foreløpig er det ikke i Irak etablert en lovlig valgt regjering, som er det eneste som ville ha legitim mulighet til folkerettslig å forplikte oss i forhold til den avtalen. Så vi har av og til litt å vente på. Det er fortsatt uro i deler av Irak, og det er iallfall ikke pr. dags dato myndigheter som vil kunne tilfredsstille de kravene vi må ha til folkerettslig å bli bundet, og som uansett, vil jeg anta, kan komme til å bli prøvd for en rettsinstans. Det er en kjent sak at Kommunaldepartementet og staten allerede er stevnet for retten med en anslått rettsbehandling av denne saken i mai-juni for å få opphevet utvisningsvedtaket.