trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Nei, det er ingen praktisk forskjell på en slik tilnærming. Men det er en viktig forskjell her, og det er at vi som er valgt av folket til å representere noen velgergrupper her i nasjonalforsamlingen, også er satt til å kunne prioritere mellom ulike formål. Hvis man ønsker å trappe opp støtten til frivillig sektor, og mener at det er en viktig gruppe som fortjener anerkjennelse i dagens samfunn, og sier at man f.eks. ønsker å støtte med 1 milliard kr, så er det mer redelig å legge forslaget på bordet her i Stortinget, sette det opp mot alle andre gode formål – for det finnes det drøssevis av fortsatt, dessverre, selv i velferdsstaten Norge – og ha en vurdering og ta en avgjørelse. Det er en vesentlig forskjell i den forstand at politikere som er satt til å styre av folket, også kan være med å vurdere dette. Den muligheten fratar vi oss ved å uthule momssystemet. Det er en viktig motforestilling. Det synes i hvert fall jeg.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Synet til flertallsregjeringen og flertallspartiene er meget klart beskrevet i merknadene. Det er at vi er villig til å trappe opp støtten til frivillig sektor – og det er riktig at jeg var noe upresis – med 1 milliard kr over noen år. Men nivået er altså 1 milliard kr over noen år. Så har vi ikke konkludert på hvordan en sånn type støtte skal innrettes. Når det gjelder f.eks. at Senterpartiet selv har valgt å trekke fram den saken på sitt landsmøte, som er et viktig politisk verksted som synliggjør hva man ønsker å satse på i årene framover, så mener jeg at det har Senterpartiet full rett til. Jeg antar at det også er en del saker Kristelig Folkeparti og de andre opposisjonspartiene kommer til å være svært uenige om etter at landsmøtesesongen i opposisjonspartiene er ferdig. Og i motsetning til opposisjonspartiene har altså vi en flertallsregjering vi ønsker å vinne valget på i 2009, mens opposisjonspartiene fortsatt er enige om svært lite. Så jeg er helt sikker på at vi skal klare å finne en god løsning som også frivilligheten selv vil være veldig godt fornøyd med når resultatet foreligger.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Jeg har hatt samtaler med mange representanter fra frivillige lag og organisasjoner. La meg ta et eksempel. Jeg har en far som er aktiv i speideren. Han er ganske grinete på meg fordi han må betale moms når han skal kjøpe soveposer til ungene. Det har jeg veldig stor forståelse for, men jeg oppfatter ikke ham og heller ikke andre som at det nødvendigvis er momsen de vil til livs. Det de er på jakt etter, det hele frivilligheten roper etter, er økte frie midler, mer penger til aktivitet. Så blir momsen et bilde på at man har for lite av det, og det er jeg helt enig i. Momssystemet kan helt klart bli enklere, og det skal vi jobbe kontinuerlig med, men dette er et system som er bærebjelken i velferdsstaten, og som man må ha svært gode grunner for å gjøre store endringer ved. Det er bl.a. en skatteprofessor som har anslått at bare det å være i momsmanntallet er en kostnad på 10 000–20 000 kr for en bedrift eller et frivillig lag eller en organisasjon. Ja, det er dyrt å drive butikk i Norge, men det er også store muligheter hvis man lykkes. Derfor har vi organisert det som vi har gjort i Norge, med ganske omfattende velferdstiltak for alle, mens alle er med og bidrar med sine ting.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Å høre Lundteigens hovedinnlegg var nesten som å høre en som satt i en båt med påhengsmotoren på full gass for å komme seg inn fra dypt vann. For det er i hvert fall ikke tvil om at Senterpartiet og Lundteigen er på dypt vann når det gjelder denne saken. Og jeg synes det er veldig trist for alle de frivillige lag og organisasjoner som sist helg opplevde Senterpartiets leder si klart fra om at man nå skulle sørge for å innføre momsfritak for dem. Fordi frivilligheten var viktig, var det viktig å fjerne momsen. I dag opplever vi at flertallet ryker fordi Senterpartiet ikke støtter opposisjonen i denne viktige saken som Senterpartiet sier man er for. Kan Lundteigen da garantere at Senterpartiet i en framtidig regjeringsforhandling før budsjettet for 2010 ikke gir denne saken på båten, at dette ikke er en sak man kan forhandle bort? Vil Lundteigen og Senterpartiet garantere at momsfritaket nå kommer i budsjettet for 2010?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Ministeren sier at frivilligheten sier at det dreier seg om ca. 1 milliard kr, og det er det beløpet som finansministeren holder seg til. Da kan det ikke være så veldig vanskelig for Halvorsen og byråkratene i Finansdepartementet å lage et enkelt og ubyråkratisk regelverk i denne saken. Jeg er overbevist om at hvis man vil, og hvis det er politisk vilje, klarer man å lage et regelverk som både er enkelt og ubyråkratisk. Da jeg hørte representanten Micaelsens innlegg, hørtes det tilforlatelig ut, at denne regjeringen har satset kraftig på idrett, kultur og på frivilligheten. Men hvis man lytter til frivilligheten selv, er det nok ikke den samme oppfatningen om den såkalte satsingen fra denne regjeringen. Det er slik at samtlige partier, med unntak av Fremskrittspartiet, var for å innføre spilleforbud, noe som har medført at frivillige lag og organisasjoner netto har tapt ca. 2,5 milliarder kr i året, som man brukte på frivillig arbeid rundt omkring i det ganske land. Det har gjort at frivilligheten har fått langt tøffere kår enn det man hadde tidligere da man hadde disse midlene til rådighet for å drive frivillig arbeid i hele landet. Så jeg synes ikke det er veldig bra at man prøver å framstille det som at denne regjeringen har satset kraftig på frivilligheten, når frivilligheten opplever at man må kutte. Nå er det også finanskrise. Og for frivilligheten er det en utfordring, for næringslivet har kanskje ikke de samme musklene til å kunne bidra økonomisk, som man har gjort i gode tider. Det betyr at det blir enda mer smalhans for frivilligheten i Norge. Jeg må også komme innom Senterpartiet. Én ting er i hvert fall sikkert: Om det ikke er verdensrekord i løftebrudd, må det i hvert fall være norgesrekord i løftebrudd. På lørdag vedtok man å ta bort momsen for frivilligheten, mens man torsdagen etterpå stemmer ned et forslag i Stortinget som ville ha sørget for at frivilligheten fikk beholde de midlene som man i dag betaler inn til staten, for å få lov til å drive frivillig arbeid i dette landet. Jeg synes det er svært dårlig, og jeg synes det er viktig at vi nå sørger for å fjerne momsen på frivillig arbeid. Det er faktisk et flertall i Stortinget, hvis Senterpartiet følger opp det Senterpartiet sier de vil, som kunne tatt bort momsen for frivilligheten og latt frivilligheten få lov til å blomstre og få mye mer midler til å kunne drive frivillig arbeid, som både er forebyggende, og som også på mange områder er veldig helsefremmende. Så jeg hadde håpet at Senterpartiet i dag velger å stemme sammen med opposisjonen for å få vedtatt å ta bort momsen på frivillig arbeid.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-02:
Jeg registrerer at Tybring-Gjedde ønsker at jeg skal sitte til evig tid. Jeg ville trodd at opposisjonen som er så stolt over at den har samlet seg om felles merknader for en gangs skyld, også har tenkt noen konkrete tanker om hvordan de har tenkt å gjennomføre en sak som er så viktig for mange, mange mennesker som driver med frivillig arbeid hver eneste dag, som opposisjonen er ute og flagger for, men uten å si hvordan de konkret har tenkt å gjennomføre det. Jeg hadde faktisk forventet at man hadde noen konkrete forslag om hvordan man skulle avgrense dette, omtrentlig hva man snakker om i sum, og at man hadde en rimelig plan for hvordan man skulle gjennomføre det når man er såpass høy og mørk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-02:
Ja, jeg mener det er ganske krevende å forholde seg til momsregisteret. Vi må huske på at rundt omkring i landet er det massevis av små, frivillige organisasjoner som ikke har en eneste ansatt, som utfører alt dette på fritiden, og som for å overholde det som er dagens lovverk, vil måtte trenge profesjonell hjelp. Det er imidlertid bare én måte å gjennomføre en momskompensasjon på, nemlig å innføre en nullsats. En annen måte man kan tenke seg, er at man får igjen for hva man har betalt i moms. Men motforestillingen mot det er at hvis man ikke lager avgrensninger som er fornuftige, åpner man en låvedør og gjør at mye aktivitet som går langt utover det frivillige i Norge i dag driver med, kan få momsfritak. For øvrig må jeg si at hvis det er å være på villspor å snakke om at det Regjeringen går inn for, er å øke støtten til frivilligheten med 1 milliard kr, og opposisjonen ikke er i stand til å si hva vi snakker om i kroner og øre, setter jeg et spørsmålstegn ved engasjementet overfor frivilligheten.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-02:
Nei, det er det ikke. Det er akkurat sånn som det står i denne saken, det er akkurat det vi holder på å diskutere, og jeg har i tillegg invitert opposisjonen til å være med på noen av de dilemmaene man er i, når det gjelder hvordan man utformer og overfører til det frivillige Norge en støtte i et omfang som går ut på det de i dag betaler i moms. Der fins det ganske mange dilemmaer. Det er ikke noe vanskelig å se at det kommer til å være utfordringer. Det kommer det til å være for enhver regjering. Jeg må gjenta at jeg synes det er rart at opposisjonen ikke har en omtrentlig, felles oppfatning av hva de mener støtten til det frivillige Norge skal økes med. Det står ikke i merknadene fra opposisjonen. Det står ikke i merknadene fra opposisjonen hva de mener skal være omfanget av den støtten, eller om det fins noen utfordringer når det gjelder avgrensninger. Hvis vi er enige om at det er ca. 1 milliard kr, hvis vi er enige om at det skal være ubyråkratisk, og at det må være noen avgrensninger der, har vi kommet et veldig langt stykke på vei.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-02:
Ja, men det gjør vi jo. Det er frivilligheten selv som sier at 1 milliard kr omtrent er det de i dag betaler i moms. De argumenterer selvfølgelig med at de ønsker å bruke det meste av det de har av inntekter og krefter, på den frivillige innsatsen de gjør gjennom sin organisasjon, og det har jeg stor forståelse for. Spørsmålet er da: Hvordan er det rimelig å støtte det frivillige Norge med 1 milliard kr på en slik måte at vi ikke kommer opp i vanskelige avveininger i forhold til andre hensyn? Og de hensynene har alle partier – det har opposisjonen også. Jeg regner med at Kristelig Folkeparti ikke ønsker at små, lokale organisasjoner skal sitte og føre momsregnskap på kveldstid over kjøkkenbordet, og at det skal være ubyråkratisk. Jeg regner med at man ikke ønsker å lage et system for momskompensasjon som er slik at det åpner en låvedør for virksomhet som frivillige organisasjoner så kan starte med, og som ville være fullt lovlig. Ergo finnes det noen dilemmaer i forhold til hvordan man utformer dette. Det har jeg invitert Stortinget til å være med og diskutere. Jeg synes det er rart at opposisjonen ikke har noen flere svar.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Jeg registrerer at finansministeren forsøker å problematisere – eller kanskje bedre, snakke seg bort fra hva saken gjelder. I forslaget fra mindretallet står det følgende: «Stortinget ber Regjeringen legge fram en sak om hvordan frivillig sektor kan fritas for momsbelastningen knyttet til innkjøp av varer og tjenester på permanent basis, og vurdere hvor raskt en slik permanent ordning kan iverksettes.» Det er mulig jeg er litt treig, men hva er egentlig uklart ved å be Regjeringen om å utrede dette? Hvorfor må finansministeren komme hit i stortingssalen og be oss spesifisere mer hva vi ønsker å få utredet? Det er akkurat det vi ber Finansdepartementet, med Finansdepartementets stab, utrede. Hva er problemet?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-04-02:
Eg er svært forbausa og provosert over at Regjeringa har ført Frivillighet Norge bak lyset. På frivilligkonferansen gav statsministeren forventningar om at noko kom til å skje med momssatsen på frivilligarbeid. Men realiteten er at då utvalet blei sett ned, forhindra ein at ein fekk som mandat å greie ut kva dette ville medføre. Når Kristeleg Folkeparti har teke opp saka på Stortinget og f.eks. spurt Finansdepartementet kva det vil koste med nullsats og ulike satsar, og departementet ikkje har kunna svare på det, var det minste Regjeringa kunne bidra med at ein fekk ei skikkeleg utgreiing av dette. Men dei har trenert det og sagt at ein skal heller gi 1 milliard kr i auka støtte og då styre det, i staden for å lytte til kva frivillig sektor sjølv ønskjer. Kvifor vil ikkje Regjeringa det?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-04-02:
Eg kjenner at adrenalinet stig når eg høyrer argumentasjonen i saka om moms for frivillig sektor i Stortinget i dag. Eg blir ein smule forvirra når ein skriv følgjande i ei pressemelding frå Senterpartiet sitt landsmøte – det skal ikkje bli ein vane å sitere frå pressemeldingar frå Senterpartiets landsmøte frå talarstolen: «Senterpartiets landsmøte finner det urimelig at innkjøp av varer og tjenester til samfunnsnyttig virksomhet gjennom frivillige organisasjoner skal være 25 % dyrere enn tilvarende innkjøp i en næringsvirksomhet.» Dette finn dei urimeleg. Og så høyrer vi at Per Olaf Lundteigen i sitt innlegg her i dag argumenterer for å ha dagens system. Så når Senterpartiet sender ut beskjed til folket om at det er veldig urimeleg at frivillig sektor betaler moms, for deretter å argumentere for å behalde momssystemet slik det er – kjære vene – då er det all grunn til at folk kan bli forvirra. Så til statsråden. Det er veldig merkeleg når finansministeren spør Stortinget om råd om korleis ho i praksis eventuelt skal snevre inn momsfritak for frivillige organisasjonar, når statsråden samtidig hindrar at det utvalet som statsråden var med på å setje ned, skal få lov til å utgreie både nullsats og full momskompensasjon for frivillig sektor. Når eit utval som er sett ned, som faktisk har mange kompetente personar til å gi råd, ikkje får lov til å utgreie det, er det meiningslaust. Ein ønskjer ikkje den kompetansen for korleis dette kan gjerast. Veldig mange trudde at då Kulturmomsutvalet blei nedsett, var det nettopp det det utvalet skulle gjere. Men den kunnskapen ville ikkje Regjeringa ha, og da blir det veldig merkeleg at finansministeren etterlyser her i Stortinget korleis det skal gjerast. Når ein veit kva signal ein har gitt til frivillig sektor, når statsråden seier at det er auka støtte over statsbudsjettet dei vil ha, har ein ikkje lytta til Frivillighet Norge. Statsministeren har vore på frivilligkonferansen og har fått tydelege signal om at momsen er kjempeviktig. Men Regjeringa vil heller satse på statsstøtte, slik at ein kan styre støtta og gi til dei organisasjonane ein liker. Regjeringa ønskjer å auke fokuset på frivillig arbeid i den grad det gagnar henne sjølv. Ein veit at på mange område der ein har auka støtta, f.eks. i Mangfaldsåret, har Regjeringa styrt det slik at dersom ein ikkje brukte pengane på Mangfaldsåret, fekk ein ikkje pengar. Det å styre inn kor ein skal bruke pengane, i staden for å la frivillig sektor få lov til sjølv å bestemme begrip eg ikkje at ein gjer.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2009-04-02:
Om me skrellar vekk vanskelege ord og uttrykk, er realiteten at frivillig sektor i dag har ein ekstrakostnad på 25 pst. når dei kjøper varer og tenester. Det heiter moms, men det er eigentleg ein skatt på frivillig arbeid, og det er urettferdig. For n-te gong høyrer eg Finansdepartementet sine innvendingar mot ei god momsrefusjonsordning. Ulike kompensasjonsordningar har vore prøvde opp gjennom tidene, og kvar gong har det enda opp med byråkratiske og lite treffsikre ordningar. Difor ber frivillig sektor om å koma inn i momsregisteret – om nullsats. Det gjer det ryddig, det er føreseieleg, og det er eit regelverk å halda seg etter. Og det går veldig godt an å laga enkle innrapporteringssystem for små verksemder. Kristeleg Folkeparti har vore, er, og vil vera krystallklare på at denne urimelege skatten på frivillig arbeid må fjernast. Det høyrer ingen plass heime at mange, mange timar med frivillig arbeid og innsats skal forsvinna i statskassa. Noreg har i underkant av 5 millionar innbyggjarar, men frivillige lag og foreiningar har over 11 millionar medlemer. Praktisk talt kvar einaste nordmann er med i frivillig arbeid, og mange er med i mange organisasjonar. Så vidt eg hugsar frå Soria Moria, vart det snakka noko om fullt momsfritak for dei 150 000 frivillige organisasjonane våre. Ingenting har skjedd. Førre helg ville Senterpartiet fjerna moms for frivillige lag og organisasjonar. I dag vil dei stemma imot å fjerna moms for frivillige lag og organisasjonar. Eg skjønar godt at folk vert forvirra av dette. Frivillige lag og organisasjonar utfører eit uvurderleg og uerstatteleg samfunnsarbeid og ein samfunnsinnsats. Frivillige lag og organisasjonar fortener å få momsfritak. Dei må få meir. Det hjelper ikkje berre med heiderleg omtale, tomme ord og luftige løfte.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-04-02:
Jeg har behov for å få noen ting oppklart. Det tror jeg ikke at jeg er alene om. Jeg tror mange representanter for Frivillighets-Norge i kveld sitter og følger med på denne debatten på Internett. Jeg tror det er flere med meg som ikke helt klart ser hva Senterpartiet mener i saken, og hva Senterpartiet kommer til å gjøre. Derfor må jeg driste meg til å spørre om Senterpartiet kan oppklare noe her. Etter Lundteigens innlegg må jeg si at jeg ble temmelig forvirret i forhold til om man har tatt virkeligheten innover seg, og om man har avklart hva man skal gjøre i kveld. På Senterpartiets landsmøte i helgen fattet Senterpartiet et vedtak om Frivillighets-Norge. Lundteigen sier fra denne talerstolen at momsfritak og tilrettelegging for frivilligheten har topprioritet for Senterpartiet. Representanten Lundteigen står på denne talerstolen i kveld og sier at Senterpartiet vil være en drivkraft for å legge til rette for frivillig sektor. Nå har jeg nettopp kommet tilbake til Stortinget etter å ha født to barn. Jeg har hatt permisjon. Så noen vil kanskje hevde at jeg ikke helt har kommet ut av ammetåka. Men jeg må innrømme at jeg har aldri vært mer forvirret i denne salen enn etter kveldens innlegg fra Senterpartiet. For er det mulig å stå på talerstolen i Stortinget og fremheve disse argumentene, samtidig som man i kveld skal stemme mot forslaget? Jeg tror Senterpartiet må være klar over de forventningene som nå er skapt hos Frivillighets-Norge, både etter landsmøtet i helgen og ikke minst etter Lundteigens innlegg her i kveld. Vi politikere blir ofte beskyldt for å si én ting og gjøre noe annet. Sjelden har jeg vel sett et klarere eksempel på det. Jeg synes også det er noe nytt at finansministeren må komme til Stortinget for å be om råd fra opposisjonen om hvordan en ordning skal innrettes, men jeg tar til etterretning at det er en ny praksis. Likevel har jeg behov for å si at det er underlig å oppleve at det er et så klart flertall i Stortinget for å gjøre noe med en så viktig sak, samtidig som Senterpartiet stemmer imot.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-10-08:
Jeg tillater meg å foreslå Dag Terje Andersen.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-10-08:
Jeg tillater meg å foreslå Marit Nybakk.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-10-08:
Jeg tillater meg å foreslå Tor-Arne Strøm.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-10-08:
Jeg har gleden av å foreslå Øyvind Korsberg.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-10-08:
Jeg har gleden av å foreslå Karin S. Woldseth.
Erna Solberg (Høyre), 2009-10-08:
Jeg har den ære å foreslå Per-Kristian Foss.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-08:
Jeg har den ære å foreslå Akhtar Chaudhry.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-10-08:
Jeg har den glede å forslå Line Henriette Hjemdal.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
Jeg har den glede å fremme et representantforslag fra stortingsrepresentantene Laila Dåvøy, Dagrun Eriksen, Hans Olav Syversen og meg selv om å øke engangsstønaden ved fødsel og adopsjon fra om lag 0,5 G(ca. 35 000 kr) til 2 G(ca. 140 000 kr) for å legge til rette for flere fødsler. (ca. 35 000 kr) (ca. 140 000 kr)
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-05-28:
Høyre er opptatt av at gravide får et best mulig helsetilbud der de bor. Vi mener, i likhet med statsråden, at samhandlingsreformen først og fremst må føre til at de kommunale helse- og omsorgstjenestene styrkes, og at det utvikles flere desentraliserte tilbud også i spesialisthelsetjenesten. Både statsråden og jeg har besøkt Alta helsesenter og har blitt imponert over det tilbudet som er der. Alta fødestue er et utmerket tilbud til kvinner i regionen, et tilbud som sikrer at flere kan føde i sitt nærmiljø – og dermed slippe reisen til Hammerfest og sykehusinnleggelse der. På Alta helsesenteret er det et ultralydapparat, men det kan kun brukes av helsepersonell fra Hammerfest sykehus – og de er til stede noen dager i måneden. Jeg mener det ville være hensiktsmessig å gi jordmødrene i Alta fødestue opplæring i å bruke apparatet, slik at de kan foreta undersøkelser når det er behov for dette – og dermed spare gravide for reisen til Hammerfest. Slik jeg ser det, ville dette være helt i tråd med samhandlingsreformens intensjon. Hva mener statsråden om dette? Vil han kunne bidra til at jordmødrene ved Alta fødestue vil kunne foreta undersøkelsene der, slik at gravide slipper lang reisevei?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-05-28:
Jeg vil vise til at en enstemmig komité mener at Regjeringens forslag om en plikt for helseforetakene, dvs. fødeavdelingene, til å vurdere behov for følgetjeneste ikke gir tilstrekkelig trygghet for fødekvinner med lang reisevei til fødestedet. Opposisjonspartiene mener derfor – og jeg mener de drar den logiske, riktige slutningen – at det må innføres en individuell rett til følgetjeneste for gravide som har mer enn en times reisevei til fødeavdeling, dersom det er behov for det og den gravide ønsker det, og at følgetjenesten utføres av kvalifisert personell, lege eller jordmor. Regjeringspartiene mener derimot at følgetjenesten må vurderes i hvert enkelt tilfelle, og at syketransport med ambulanse skal ivareta behovet for de fødende kvinnene. Jeg ser i Adresseavisen 27. mai at stortingsrepresentant Asphjell sier at Regjeringen er opptatt av kvalitet, men at en lovpålagt følgetjeneste ikke vil gi bedre kvalitet. Det mener jeg er oppsiktsvekkende. Selvsagt blir kvaliteten bedre. Det gir forutsigbarhet og trygghet for fødekvinnene. De har krav på kvalifisert følgetjeneste når fødselen er i gang og de har 10–20 mil til fødeavdelingen, for de kan jo føde underveis. Mener regjeringspartiene at ambulansepersonell, sågar en drosjesjåfør, er gode nok fødselshjelpere? Det er stor mangel på jordmødre i kommunene, og det vil det være i lang tid framover. Jeg har jobbet som jordmor og distriktsjordmor i 20 år – i Distrikts-Norge, ved små fødeavdelinger, også i Troms. Jeg har fulgt mange til fødeavdelinger. Jeg har hatt transportfødsler og uplanlagte hjemmefødsler, og jeg kjenner de utrygge forholdene mange fødekvinner i Distrikts-Norge har, svært godt. Representanten Asphjell mener sågar at det vil være bedre å tilrettelegge for at fødende med lang reisevei kan bo på sykehotell i lengre perioder i forkant av fødselen. En slik tanke er iallfall ikke født av en kvinne! Mener de for alvor at kvinner i Distrikts-Norge skal flytte på sykehotell og bo der i lengre perioder, borte fra mann og barn, i påvente av fødsel? Eller at de skal bo på sykehotell dersom mannen er på fiske, i Nordsjøen eller på Stortinget? Det er ikke for sent for regjeringspartiene å snu i denne saken. Jeg vil sterkt oppfordre til å stemme for forslaget om en individuell rett til følgetjeneste. Regjeringen snudde i går i spørsmålet om likebehandling av private og offentlige barnehager. Å sikre en individuell rett til følgetjeneste er en mindre snuoperasjon.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-05-28:
Jeg registrerer med skuffelse at Senterpartiet faktisk ikke vil følge opp et forslag som det har vært positivt til tidligere. Representanten Slagsvold Vedum viser til at det ikke ble gjort noe i forrige periode. Saken er at i 2001 bidrog Høyre veldig sterkt sammen med helseministeren den gangen, Tore Tønne, til å sikre en desentralisert og differensiert fødselsomsorg. Så ble det regjeringsskifte, og de vedtak som Stortinget hadde gjort, ble fulgt opp av den forrige regjeringen. Men det var ikke godt nok. Det ble ikke nok jordmødre ute i kommunehelsetjenesten, og det ble ikke god nok kvalitet. Det ble heller ikke den omgjøringen av fødeavdelinger til fødestuer, som Stortingets vedtak hadde forutsatt. Det var også bakgrunnen for at Nasjonalt råd for fødselsomsorg, som ble opprettet i 2002, uttalte at de hadde et dårlig samarbeid med departementet i 2006–2007. De la derfor ned sine verv i protest mot at de ikke fikk gjennomført det som var vedtatt. Jeg vil faktisk anbefale alle å lese Helsetilsynets rapport – det er ganske sterk lesning. Da disse spørsmålene kom opp i 2006, sa tidligere helseminister Brustad at hun skulle legge fram en handlingsplan for svangerskaps- og fødselsomsorgen. Den ventet vi på i to år. I fjor vår, da den ikke kom, la Høyre fram et forslag i Stortinget om en helhetlig svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg, inkludert forslaget om en individuell rett til følgetjeneste. Så kom etter hvert tidligere helseminister Brustad på banen og varslet en stortingsmelding. Det har altså gått ett år, men jeg er veldig glad for at vi nå har fått behandlet den. Det er historien her og bakteppet – det er det viktig å ha med seg. Men, som sagt, jeg registrerer med skuffelse spesielt Senterpartiet, som har vært så opptatt av dette. Jeg hørte representanten Slagsvold Vedum nevne noe om dyrevernloven her. Det var faktisk en representant fra Senterpartiet som for noen år siden gjorde oss oppmerksom på at drektige kviger faktisk har bedre vern enn kvinner som bor ute i distriktene, når det gjelder å få følge til fødeavdelingen. Det er en holdning Senterpartiet har stått for tidligere. De har også stått for å få en trygg og god følgetjeneste, og Slagsvold Vedum sa selv at man skal ha rett til følgetjeneste. Men hvem er det som skal vurdere om man skal få gjennomført den retten. Det er det ikke gitt noe svar på fra regjeringspartiene i dag.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-05-28:
Representanten Ballo beskylder meg for avsporing i debatten, men den avsporingen synes jeg faktisk at det er representanten Ballo som står for, og det fortjener derfor ikke noen ytterligere kommentarer. Det er et annet spørsmål jeg har lyst til å ta opp, og det gjelder legemiddelassistert rehabilitering for gravide. Norske myndigheter advarer gravide mot å spise blåmuggost og drikke mer enn to kopper kaffe daglig. Da er det oppsiktsvekkende at de samme myndighetene deler ut metadon og Subutex til gravide rusavhengige. Resultatet er at barna fødes med sterke abstinenser og utviklingsforstyrrelser, og det er rapportert et urovekkende høyt antall dødsfall blant disse spedbarna. Faktum er at vi ikke vet hvilke skadevirkninger denne medikamentbruken har på barna på lang sikt. Vi mener barn har rett til å fødes uten abstinenser, og barn av rusavhengige må få like god beskyttelse mot helseskader som andre barn. Samfunnet har et særlig ansvar for å beskytte disse barna. Vi må legge avgjørende vekt på hensynet til barnas helse. Vi kan ikke eksperimentere med barn, men må så langt som mulig beskytte dem mot risiko for helseskader. Jeg er glad for at hele komiteen støtter vår merknad på dette punkt, og mener det må bety at barn ikke lenger skal være prøvekaniner i forskningsprosjekt som skal avdekke skadeomfanget på barn som utsettes for Subutex og metadon under svangerskapet. Det er påpekt at nedtrapping under svangerskapet kan være skadelig for barn, og at avrusing etter fødsel kan være bedre. Det er imidlertid åpenbart at LAR-brukere som planlegger graviditet, må rådes til å slutte med metadon og Subutex før svangerskapet. Myndighetene må sørge for gode skjermede behandlingsopplegg som gjør et rus- og medikamentfritt svangerskap mulig. Samarbeidsregjeringen bevilget i 2005 øremerkede midler til medikamentfrie behandlingsopplegg for gravide, rusavhengige og LAR-brukere for å beskytte barna mot helseskadelig bruk av metadon, Subutex eller rusmidler. I en interpellasjonsdebatt i 2006 bad Høyre om at LAR-brukere som planlegger graviditet, må trappe ned på metadon og tilbys et skjermet behandlingsopplegg uten medikamenter i svangerskapet. Statsråd Brustad uttalte da at hun ville be helsemyndighetene om å utarbeide nye retningslinjer for helsetjenestens oppfølging av gravide LAR-brukere. Det framgår av en pressemelding fra Helsedirektoratet i mars i år at de vil være ferdig i 2010. Jeg vil spørre statsråden hvorfor det tar så lang tid. Hva gjør statsråden for å beskytte disse barna bedre mot helseskader? Jeg vil også utfordre regjeringspartiene til å svare på hvorfor de ikke er villige til å støtte forslaget om et klart pålegg til fagmiljøene om at rusavhengige som planlegger graviditet, skal trappe ned på metadon og Subutex.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-05-28:
De fleste gravide får det første møtet med barnet når de går til ultralydundersøkelse, og de fleste i dag velger å betale for en slik undersøkelse tidlig i svangerskapet, allerede rundt uke 12. For disse er dette en stor glede, og de knytter seg også mye tettere til det ufødte barnet. Det er viktig for mange å få vite hvordan det står til med barnet de venter. Fremskrittspartiet har fremmet et forslag hvor vi ber «Regjeringen legge frem forslag om å gi et offentlig tilbud om ultralydundersøkelse til gravide kvinner i 11.–13. svangerskapsuke». Etter hva jeg kjenner til, vedtok Arbeiderpartiet på sitt landsmøte at dette skal innføres. Spørsmålet er da: Vil Arbeiderpartiet stemme for dette forslaget i dag, når det er lagt fram i forbindelse med svangerskapsmeldingen, da dette gjelder en viktig del av svangerskapsomsorgen?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-05-28:
Jeg vil først takke statsråden for innlegget – jeg slutter meg til alt som ble sagt der. Det viser jo at Regjeringen legger stor vekt på at vi skal vi få et godt palliativt tilbud i de neste årene. Det er flere aktører som ønsker å etablere hospice, men som ikke får muligheten i dag. Det er jo på grunn av dette med finansiering, og at de må få avtaler for å kunne drive. Det jeg vil spørre om da, er: Hvordan vil statsråden sørge for at de kan få muligheten til å tilby sine tjenester til beste for pasientene? Og det andre spørsmålet: Hvordan vil han sørge for en helhetlig finansiering som kan føre til at palliativ pleie i og nær hjemmet skal kunne tilbys i alle kommuner, hvis det ikke er en statlig helhetlig finansiering på det?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-05-28:
Fremskrittspartiet har fremmet dette viktige forslaget da vi mener at det er et forsømt område, og at det er viktig å ha fokus på den palliative pleien og omsorgen i årene som kommer. Dette forslaget handler altså ikke om dødshjelp, det handler om å få en verdig avslutning ved å lindre smerte og få god omsorg i gode rammer. Jeg må si det er skremmende å se hvordan enkelte representanter benytter anledningen til å eksponere seg selv ved å spore helt av debatten, og ta opp et tema som ikke er til debatt i dag. Det som ble tatt opp og stemt over på Fremskrittspartiets landsmøte, var et forslag som vil berøre et veldig lite antall personer. Det er ikke et forslag vi behandler i dag, og det er ikke et forslag som Fremskrittspartiet kommer til å fremme i den nærmeste tiden. Dagens forslag handler om alle de – kanskje 15 000 – som hver dag har behov for lindrende pleie og omsorg for å få en verdig avslutning på livet. Og det er det vi må legge vekt på. Det er ingen partier, utenom Fremskrittspartiet, som i dag gjør nok for å legge til rette for det. Det er ingen som går inn for å støtte prosjektene som vi foreslår, med etablering av hospice. Og det er ingen som foreslår at det skal være en helhetlig statlig finansiering, som fanger opp muligheten til å få pleie, enten det er på sykehus, i et sykehjem, i hjemmet eller i et hospice. Saken handler altså ikke om dødshjelp, men om hjelp til å leve den siste delen av livet på en verdig måte, sammen med familie, fagpersoner og i en ramme som er verdig. Det burde alle konsentrere seg om i dag, for det er en viktig sak. Det er det aller viktigste. Det er det de aller fleste med dette behovet, må sikres. Og det sikres ikke hvis vi ikke er villige til å yte det som må til. Hvis noen er interessert i å ta en debatt rundt aktiv dødshjelp, så synes jeg de skal fremme en slik sak for Stortinget, men det er absolutt ikke det denne saken handler om. Vi legger veldig stor vekt på at vi skal styrke omsorg, pleie og lindrende behandling til alle som trenger det, og det burde respekteres, ikke rakkes ned på, som vi har opplevd her i dag. Jeg synes det er skammelig nærmest å bli utsatt for beskyldninger for noe som verken jeg eller andre i partiet har noen tanker om. Vi har ingen tanker om at aktiv dødshjelp skal brukes i utstrakt grad. Det er snakk om veldig få. Og det er ikke snakk om at det ikke skal brukes nok kapasitet eller alle tilgjengelige virkemidler for å lindre, men det bitte lille antallet det handler om i landsmøtevedtaket, er en helt annen sak og en helt annen debatt, som bør tas et annet sted.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-05-28:
Det som kunne vært interessant å vite, er hvorfor representantene i salen ikke vil være med på Fremskrittspartiets forslag i denne saken vi behandler i dag – ikke i en sak som vi overhodet ikke har til behandling, og som vi kanskje ikke får til behandling. I denne saken foreslår vi det vi alle er enige om: å gi bedre palliativ pleie til dem som trenger det. Altså omsorg og pleie – det er det saken handler om. Vi har to konkrete forslag til hvordan vi kan få fortgang i et bedre tilbud. Det er det ingen som er med på. Det kunne vært interessant om noen hadde vurdert hvorfor ingen er med på det. Det er jo ingen motsetning mellom det å ville ha den aller, aller beste omsorgen i livets siste fase og det prinsippvedtaket som ble fattet på Fremskrittspartiets landsmøte. Det er ingen i Fremskrittspartiet som ikke ønsker å styrke den palliative pleien slik at den blir den aller beste. Derfor har vi konkrete forslag til hvordan det kan gjøres. Det burde noen ha interesse av å komme med alternativer til, for det har ikke kommet i dag. Solveig Horne hadde her tatt over presidentplassen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
Det er en viktig melding Regjeringen har lagt fram. Kristelig Folkepartis umiddelbare reaksjon da meldingen «En gledelig begivenhet» kom, var at Regjeringen ikke tør å ta stilling til strukturen over fødestedene, men delegerer dette til de regionale helseforetakene. Jeg vet ikke om det skyldes interne diskusjoner i Regjeringen, noe som ikke ville være overraskende, for fødselsomsorg er det mange meninger om, og temaet skaper stort engasjement også lokalt. Men det er behov for at man etablerer en struktur som er egnet ut fra geografiske og befolkningsmessige forhold, og som ikke minst sikrer god kvalitet på tjenestene. Erfaring tilsier at det kan være grunn til å frykte at hensynet til økonomi kan komme til å styre de regionale helseforetakenes vurderinger av fødestruktur, og at fødetilbudet vil variere, avhengig av hvor man bor. La oss bare håpe at dette ikke skjer. Jeg er glad for at Regjeringen underveis i behandlingen i komiteen har landet på å la jordmortjenesten i kommunene fortsatt være et kommunalt ansvar. Oppfølging av gravide og nyfødte bør etter min mening være lokalt forankret. Noe annet ville være helt feilslått, gitt jordmødrenes tette bånd til og samarbeid med både fastleger og helsestasjoner, slik også mange av høringsinstansene påpekte i komitéhøringen. I denne høringen fikk vi også et sterkt innblikk i situasjoner der en fødsel ikke oppleves som en gledelig begivenhet. Foreldre som får barn med nedsatt funksjonsevne, kan oppleve sjokk og sorg over dette. På Oslo universitetssykehus, Ullevål, fikk vi høre at de har ansatt en egen veileder for familier som opplever å få et barn med nedsatt funksjonsevne. Denne veilederen samtaler med foreldrene om hvordan de har det og hva som kan gjøres framover, og gir gode råd om hvilke miljøer som kanskje kan hjelpe familien. Veilederen bidrar også til at kommunen på en bedre måte kan være en hjelpende instans når mor og barn komme hjem fra sykehuset, ved å kontakte hjemkommunen før utskriving. Dette er tilbud som burde blitt opprettet på alle sykehus med barneavdelinger, slik Kristelig Folkeparti tidligere har foreslått. Tilsvarende mener vi at det også bør etableres koordinatorer i alle kommuner for familier med barn med nedsatt funksjonsevne. Dette må gjøres for å bistå disse familiene i oppfølgingen av barna. Dessverre ble vi i denne salen også nedstemt på et slikt forslag i forbindelse med behandlingen av omsorgsmeldingen. Til sist litt om ultralyd. Til tross for at fosterdiagnostikk er definert utenfor rammen av meldingen, reagerer Kristelig Folkeparti sterkt på Fremskrittspartiets forslag om å tilby alle gravide ultralydundersøkelse i uke 11–13. For det er godt dokumentert, bl.a. gjennom kunnskapssenterets nye og omfattende rapport, at hovedeffekten av å innføre et slikt tilbud vil være å påvise flere barn med Downs syndrom. I Danmark har innføringen av et slikt tilbud redusert antallet barn som fødes med Downs, dramatisk. Jeg mener det er naivt å tro at ikke dette også vil skje i Norge. En slik utvikling ønsker ikke Kristelig Folkeparti å være med på. Jeg vil med dette ta opp det forslaget som Kristelig Folkeparti er med på.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
Jeg vil ta opp dette med kvalitet. Først har jeg lyst til å berømme saksordføreren for at det står mye om kvalitet i innstillingen. I likhet med statsråden er jeg enig i at det er en god innstilling. Jeg er helt enig i, og det er spennende, at vi skal erstatte tallgrensene vi har i dag, med kvalitet. Men det står egentlig lite i meldingen om kriteriene. Det er antydet bitte lite grann, og så står det hvordan man skal jobbe fram dette, hvilke instanser som skal være med. Det jeg har tenkt å spørre om, er: Hvor stort ser statsråden for seg at dette arbeidet er – hvordan er tidsaspektet for det? Kan statsråden nå forsikre at vi vil få et likt system og en lik implementering over hele landet? For det vil være viktig når man skal få kvalitetskriterier. Det siste er: Jeg synes man også bør ta med arbeidstakerorganisasjoner – jeg tenker både på Legeforeningen, Jordmorforeningen, Jordmorforbundet – i dette arbeidet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
Det er et veldig viktig tema vi nå diskuterer. Også saksordføreren framhevet glimrende dette med følgetjeneste som et viktig ledd i hele fødselsomsorgen. Også jeg har lyst til å slå et slag for dette forslaget, og jeg anmoder på det sterkeste regjeringspartiene om å følge dette forslaget slik det nå foreligger, nemlig at kvinner som har mer enn én times reisevei, bør få følgetjeneste. Etter min mening er det ikke godt nok når man sier at de som har behov for det, skal få det. Slik er ikke virkelighetens verden der ute hvis man ikke har et system der man har en vaktordning for jordmortjenesten. Det har man noen steder i landet, f.eks. i Nordhordland. Der har man gått sammen interkommunalt om en jordmortjeneste både i de små og i de store kommunene. Det fungerer faktisk veldig bra. Kvinner kan være trygge. Men det som jeg er svært bekymret for, er at det er altfor mange kvinner som kommer alene til fødestedet, og så skjer det at de altfor ofte blir sendt hjem igjen fordi fødselen ikke er kommet langt nok, mormunnen er ikke stor nok. Dette ser vi skjer med kvinner som kan ha flere timers reisevei. De sendes tilbake igjen i taxi. Jeg har snakket med mange av dem, og de blir veldig urolige. Derfor tror jeg at det å ha en vaktberedskap med jordmødre, ha jordmødre som kan være med til sykehuset eller til fødestedet, er helt avgjørende. Det vil skape trygghet, det vil skape den nødvendige roen og verdigheten rundt kvinnen. Da vil en også – hvis en har dette systemet – kanskje unngå at altfor mange reiser for tidlig til fødestedet. Jeg vil på det sterkeste anmode om at vi må skape denne tryggheten rundt fødende kvinner i dag. Hvis det er et område jeg føler at vi ikke gjør det godt nok i dag, er det på området kvinner i en fødesituasjon. Jeg synes at tilbudet i det siste nesten er blitt verre og verre. Det skal gjøres raskere og raskere. De får nesten ikke ligge på fødestedet lenger. På de store sykehusene er det et enormt trykk for å få dem ut nesten fortere enn svint, som vi sier. Dét er også et problem som jeg ønsker at statsråden skal være veldig oppmerksom på i sitt videre arbeid med meldingen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
I forbindelse med omsorgsmeldingen i 2007 foreslo Kristelig Folkeparti at vi burde få en egen finansieringsordning knyttet til hospice. Det fikk vi ikke flertall for, så vi var jo veldig glad da vi fikk på plass i avtale med Regjeringen at stimuleringstilskuddet til sykehjem og omsorgsboliger også skal kunne brukes. Så mitt enkle spørsmål til statsråden er om han mener at kommunene er godt nok orientert om dette, om han vet om kommunene benytter seg også av hospice, eller om de står i en situasjon der man er i desperat nød etter flere sykehjemsplasser, som gjør at man faktisk ikke klarer også å bruke dette tilskuddet nettopp til utbygging av hospiceplasser, som vi jo alle i dag her er helt enige om at vi må få flere av.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
Det er en alvorlig debatt vi tar fra talerstolen i dag, og jeg synes faktisk at Fremskrittspartiet må kunne ta ansvar for sine egne vedtak. Det er jo ikke tvil om at når vi snakker om døende mennesker i dag, og at vi skal gi dem en bedre omsorg, kan man ikke uten videre si at det vedtaket Fremskrittspartiet fattet på landsmøtet, ikke har noen relevans. Vigdis Giltun sier at forslaget ikke handler om dødshjelp. Det er for så vidt riktig at forslaget om hospice ikke handler om det. Det handler om lindrende behandling. Men samtidig antar jeg at Fremskrittspartiet mener at helsepersonell skal få rett til å bidra til å avslutte et liv. Jeg håper i alle fall ikke man har tenkt å gi helsepersonell plikt til dette. Det er jo i hospice at svært mange døende ville ønske å avslutte sitt liv, og da er det jo høyst relevant i en diskusjon om hospice også å trekke inn et forslag fra Fremskrittspartiet om hvordan man mener at noen mennesker skal avslutte sitt liv. Jeg har lyst til bare å avslutte med å si – som kanskje alle kunne vært enige i – at vi faktisk burde gå inn for en aktiv livshjelpsgaranti framfor å innføre aktiv dødshjelp.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
Jeg er egentlig ganske bekymret over at det er de unge – slik jeg har forstått det – både i Fremskrittspartiet og også i Unge Venstre, hører vi nå, som har initiert denne debatten. Mitt store spørsmål blir da om vi voksne ikke klarer å viderebringe til de unge i dag at det går an å leve med døden, ja, at døden er en del av livet. Jeg er ikke enig med Fredriksen når han snakker om skremselspropaganda. Jeg tror vi politikere – mer enn noen – ikke må snakke om hvor ille det er å dø, og komme med de vonde og vanskelige historiene. Vi må heller – i alle fall som politikere – skape trygghet for at vi hver eneste dag bidrar til at det i vårt samfunn går an å dø smertefritt og verdig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
Jeg takker statsråden for et fyldig svar. Det er riktig at Helse Sør-Øst, som jeg også nevnte, har gått til en direkte anskaffelse i år. Jeg synes det er positivt at man kan gå til direkte anskaffelser på den måten som det er gjort, selvfølgelig innenfor regelverket. Tidligere har vi sett at man ikke har brukt dette, i alle fall ikke i den grad som det nå gjøres. Jeg synes det er positivt, samtidig som vi heller ikke skal unndra at dette kom etter at Helse SørØst først hadde hatt en annen anbudskonkurranse. Etter den runden var det mitt inntrykk at en del av de private institusjonene satt igjen med både uro og uoversiktlighet, og også at man innenfor de ulike regionale helseforetakene har helt forskjellige anbudsrunder – kanskje også helt forskjellige kriterier knyttet til tidsaspekt, kvalitetskrav osv. Slik sett er jeg veldig glad for det svaret som statsråden gir, nemlig at vi bør ha en ens policy over hele landet når det gjelder å anskaffe og lyse ut, og hvordan man gjør det overfor de private, ideelle. Men jeg må si at sjelden har det vel vært et område innenfor helsesektoren hvor vi har fått så mange henvendelser, over så lang tid, fra institusjoner som er veldig bekymret, og som har vanskelig for å søke på de plassene som de ønsker å drive, nettopp fordi det har vært uklarheter i mange år. Vi har kritisert Regjeringen i flere år for at de ikke har villet gripe inn i dette. Jeg håper at det svaret helse- og omsorgsstatsråden her har gitt, faktisk viser at han nå har tatt en del flere grep og ønsker å gjøre dette mer helhetlig enn vi har sett fra Regjeringen til nå. Jeg vil veldig gjerne få det bekreftet fra statsråden nok en gang. Da er dette veldig positivt. Samtidig er jeg selvfølgelig fortsatt bekymret for institusjoner som Håpets dør og andre som ikke nådde opp, men som faktisk har jobbet i mange år og kan dokumentere effekt. Men her regner jeg med at statsråden er trygg på at man velger det som har best kvalitet. I alle fall er det det statsråden her presiserer sterkt. Men større forutsigbarhet må vi ha, for vi kan jo ikke ha det slik at vi tredje eller fjerde hvert år bytter ut institusjoner som har drevet bra.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
Det var en liten, artig debatt her fra Høyre og Fremskrittspartiets side, spesielt med hensyn til at de ikke så forskjell på private kommersielle og private ideelle. Jeg ser forskjell, og for meg er det relativt enkelt at nonprofit er de ideelle, og det er disse jeg snakker om når vi snakker om ideelle institusjoner, de som ikke tar utbytte, de som driver ideelt, og som på denne måten kanskje tilfører en institusjon mye mer enn bare ved å bruke de midlene de har, eller som de får fra det offentlige. Mange av disse driver også med egne midler for å supplere på en god måte, og de har ofte frivillige knyttet til seg. Jeg ville begynne med det. Ellers er jeg også enig med representanten Harald T. Nesvik, som sier at det aller viktigste er at vi ikke får så lange ventetider, at ikke ventetidene øker, og at vi har nok midler i russektoren, slik at vi faktisk kan få behandlet alle disse rusavhengige som jo står i større og større køer. Det er jeg også veldig enig i. Men samtidig til selve interpellasjonen: Den går på, som jeg fortsatt vil hevde, at utrolig mange institusjoner har opplevd en uryddighet, en usikkerhet og en uforutsigbarhet de siste årene, kanskje mer enn tidligere. Statsråden peker på at man her har fire forskjellige måter å gjøre avtaler på. Det er klart at det også kan skape forvirring når kanskje én og samme institusjon skal legge inn tilbud i ulike regioner som opererer på ulik måte. Det kan være at dette har gjort at noen av institusjonene har funnet dette svært vanskelig. Samtidig vet vi at lengden har vært et kjempestort problem. Mange har fått kortsiktige leieavtaler. Så vidt jeg vet – her må jeg ta et lite forbehold – kan man innenfor EØS-regelverket faktisk gå så langt som opptil seks år, kanskje ikke i første runde, men ved at man også kan få videreført avtalene. Det kan man jo finne ut av. Det aller viktigste, tror jeg, for disse institusjonene er å ha en god forutsigbarhet og at man har ryddige og kanskje samme kriterier for både utvelgelse og avtaler. Helt til sist har jeg lyst til å spørre statsråden: Hvordan vil det bli nå for de ideelle institusjonene framover? Vil det bli samme avtalelengde? Vil det bli samme kriterier for utvelgelse? Vil det bli samme system, enten det blir direkte kjøp, konkurranse uten kunngjøring eller konkurranse med forhandlinger? Vil statsråden legge opp til at det blir de samme over hele landet? Da ville jo det vært veldig mye bedre for alle.