Inge Lønning (Høyre), 1999-06-08:
Representanten Aarrestad uttalte at denne loven er lite fullkommen. Det må vel kunne karakteriseres som årets – kanskje til og med århundrets – understatement! Det er vel knapt noen lov som håndverksmessig juridisk er så slett forberedt og som i så liten grad oppfyller det som er flertallets intensjon med loven, som denne. De endringsforslagene vi behandler i dag, bekrefter vel også – om man kan bruke et bilde fra sportsverdenen – at hvis man først er kommet skjevt ut fra hoppet, så har det en tendens til å bli skjevere og skjevere i svevet. Det som er problemet med denne loven, er jo at det overhodet ingen sammenheng er mellom intensjonene bak, som hele tiden erklæres å være to, nemlig at det skal være forskjell på helg og hverdag og at man skal ivareta arbeidstakernes interesser, og det virkemidlet man tar i bruk. Flertallet har allerede hatt rikelig tid og anledning til å konstatere at virkemidlet er håpløst! Det er og blir dømt til å mislykkes å forsøke å detaljregulere gjennom lovgivning folks atferd på dette området. Det er i virkeligheten – hvis man setter det inn i et historisk perspektiv – den siste krampetrekning av statspietismen fra 1700-tallet, i sekularisert utgave, vi ser i denne loven. Den gang var det mulig å regulere folks atferd ved hjelp av detaljbestemmelser om hva man får lov til på helligdager og hva man ikke får lov til på helligdager. Å tro at det er mulig å regulere folks atferd på den måten ved utgangen av det 20. århundre, er i beste fall naivt. Det eneste man kan oppnå ved å bruke lovgivning på denne måten, er å undergrave den alminnelige respekt både for lovgivningen og for lovgiveren. Det er ikke noen grunn til å rette moralske pekefingre mot handelsnæringen eller andre fordi man utnytter de uklarheter som er til stede i en lov. Den pekefingeren må rettes mot lovgiveren som har skapt uklarheten og som inviterer til taktisk atferd. Problemet er jo at hele denne loven inviterer til taktisk atferd. Loven er i sin form konkurransevridende fordi den gjennom de kriterier den bruker, gir fordeler til bestemte etablerte handelsinteresser. En opinionsmåling for en tid tilbake viste et ganske interessant resultat. Den viste at det er et stort flertall av det norske folk som er enig i intensjonen om at man ønsker forskjell på helg og hverdag. Og det var et enda større flertall som erklærte at de ikke hadde den ringeste tro på den åpningstidsloven vi har fått, den såkalte Brustadbua. Dette må jeg si taler til opinionens fordel, for det er egentlig meget godt samsvar mellom de to standpunktene. Man ønsker intensjonen, men man har ingen tro på dette virkemidlet. Og grunnen til at man ikke har tro på det, er så langt jeg kan forstå, at de kriteriene loven selv bruker, er blankt vilkårlige. Gulvkvadratmeter, løse formuleringer om campingplassers størrelse og camping sesongens lengde uten presisering er jo en form for lovgivning som er grepet rett ut av luften. Ikke lar den seg begrunne ved fornuftens hjelp, ikke lar det seg sannsynliggjøre at dette er en lovgivning som vil lykkes med å regulere folks atferd. Når kart og terreng ikke stemmer overens, er svaret på det som regel ikke å insistere på å gjøre noe med terrenget. Det rimelige er å anta at det er noe som er feil ved kartet. Og kartet blir ikke det ringeste bedre ved at man forsøker å gjøre det enda mer detaljert, slik dette forslaget gjør. Ut fra dagens debatt kan man konstatere at det bare er ett av de tre regjeringspartiene som tror på denne loven med presiseringene, og så er det en halvhjertet tilslutning fra Arbeiderpartiets side. Realiteten er vel at det heller ikke i denne sal er noe flertall som har den ringeste tro på at denne loven kommer til å eksistere i særlig mange år. Jeg må si jeg imøteser med glede den dagen man kapitulerer og isteden overlater til folks sunne fornuft å velge hvorledes man vil innrette seg.