trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-17:
Jeg skjønner at Høyre nå har bestemt seg for at det faktisk har skjedd en del ting. Det var ikke stagnasjon under de rød-grønne, men det har skjedd en del ting, ifølge representanten Trellevik. Han sier at det som nå skjer, er en videre utvikling av det. Så sier statsråden på sin side at dette er starten på en kursendring. Da står vi igjen med litt av den dobbeltkommunikasjonen som egentlig har preget denne debatten, der regjeringspartiene sier ulike ting, og der en også – slik jeg ser det – egentlig bruker en form for nyord. En bruker de etablerte begrepene om småskala, og så legger en noe helt annet i det – hvis en i det hele tatt legger noe i det. En har egentlig ikke gått inn og sagt noe særlig konkret om hva det egentlig betyr på en del områder. Jeg tror statsråden på det hun er referert på i media, at dette er starten på en kursomlegging. Det er da jeg lurer på: Hvor langt skal kursen endres? I hvilken retning skal det gå? Vi har fått noen tegn, men det er et alvorlig og viktig spørsmål som må stå igjen etter denne jordbruksdebatten i Stortinget: Hvilke kursendringer kommer vi til å få se i tida framover? Jeg mener at også næringen fortjener å vite hvorledes en slik omlegging eller kursendring skal være. En stortingsmelding kan jo avklare noe av det, men en stortingsmelding kan også fange. Der ligger kanskje litt av det som er utfordringen for Kristelig Folkeparti og Venstre, at de er forsiktige med å bli fanget inn i noe som er en mer langsiktig og omfattende endring enn det årets jordbruksoppgjør representerer. I så måte var det godt å høre at Kristelig Folkeparti gjør det klart at f.eks. fylkesinndeling for melkekvoter ikke skal oppheves. Det er en viktig avklaring – og en helt nødvendig avklaring. Vi har nemlig opplevd tidligere at familiejordbruk har gått over til mer industrialisert jordbruk. Danmark er det klareste eksempelet på det. Danmark var egentlig familiejordbrukets vugge en gang i tida. I dag sitter Danmark igjen som kroneksempelet på det heltidslandbruket som regjeringen vil ha. Hvilket landbruk er det? Det er et forgjeldet landbruk. Det er et landbruk som er eid av banker og pensjonsfond, som i stadig større grad tar over og eier jorda, og lar bøndene drive det på leiekontrakter. Det er langt fra et bærekraftig landbruk verken når det gjelder matsikkerhet eller dyrevelferd. Så vi kan godt bruke muligheten til å se litt til det landbruket og se på hvordan det har utviklet seg de siste åra. Senterpartiet mener at å drive en landbrukspolitikk basert på å sette ulike produksjonsformer i ulike deler av landet og små og store bruk opp mot hverandre, er en politikk som på sikt kommer til å rive det norske landbruket ned.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-17:
Jeg forstår at representanten Trellevik i likhet med statsråden ønsker kursendring. Det er noe av det som noen av oss ser på som svært problematisk, fordi det kan være en kursendring med strukturelle endringer som kan vise seg å være helt irreversible. Jeg tok ordet på grunn av noe representanten Ropstad sa. Det er sjølsagt lov å være freidig, men da representanten Ropstad sa at Senterpartiet endelig var enig i Kristelig Folkepartis ønske om å tette inntektsgapet, må jeg få lov til å komme med noen fakta. Det ene faktumet er at den avtalen representanten Ropstad skal stemme for i dag, kommer til å øke inntektsforskjellene. Det alternativet som Senterpartiet og Arbeiderpartiet har – vi har fått tall fra departementet – kommer til å redusere inntektsgapet. Allikevel vil ikke Kristelig Folkeparti stemme for det. Det får jeg kanskje akseptere og forstå i dag, men det kommer nok flere muligheter. Hvis Kristelig Folkeparti virkelig er opptatt av inntektsgapet, vil jeg oppfordre dem til å ha det i mente til neste års jordbruksoppgjør.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Jeg har alltid likt gulrøtter, men jeg glemmer ikke første gang jeg smakte en økologisk gulrot. Det var som den knaste ekstra mye, var friskere i fargen og smakte veldig godt. Jeg skal ikke begi meg inn i en debatt om hva som er best av konvensjonelle og økologiske produkter. Stortinget har fastsatt et mål om at 15 pst. av matproduksjonen og matforbruket skal være økologisk i 2020, og det målet gjentas av Stortinget i dag. Min bekymring handler om hvordan vi skal nå det målet, og hvilket innhold målet skal ha. Så derfor tilbake til gulrøttene. Gulroten ruver på økotoppen når Bama gjør opp regnskap for 2013. Salget av økologisk frukt og grønt økte med hele 37 pst. i fjor – et fint tall. Salget av økologiske gulrøtter hadde en enda større økning. Og nå i februar solgte Bama hele 80 tonn økologiske gulrøtter på en uke. Det var ny rekord. Denne veksten er i tråd med den utviklinga en har sett i det økologiske forbruket de siste årene. Vi er enige om at veksten er bra, men hvor kommer veksten? For tre–fire år sida hadde vi overproduksjon av økologiske grønnsaker her i landet. Sida har etterspørselen bare økt. Samtidig har det også vært en reduksjon i areal til økologisk landbruk. Resultatet er økt import. Jens Kaas i Gartnerhallen kunne melde om at de var tomme for norske økogulrøtter allerede i januar i år. Fra da av var det norske forbruket basert på import. En kan si at den økologiske selvforsyningsgraden dermed har gått ned. Derfor bør Stortinget merke seg det Debio og Oikos, sier, de organisasjonene som kjenner det økologiske Norge best. Under høringen påpekte de at forholdene hadde blitt svært vanskelige for bønder som ønsker å legge om til økologisk landbruk. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen ga årets oppgjør et verst mulig utgangspunkt: Regjeringas opprinnelige tilbud innebar et kutt i de viktige økologiske utviklingsmidlene fra 32 mill. kr til 20 mill. kr. Dette vitner om manglende forståelse for utfordringene i det økologiske landbruket. Og – frykter jeg – det vitner om at den nye regjeringa ikke har det samme engasjementet for å nå 15 pst.-målet. Venstre og Kristelig Folkeparti reddet inn igjen 10 mill. kr, men tross denne økninga vedtar flertallet i dag et tilbud som kutter i de økologiske utviklingsmidlene. Det er feil retning å gå om vi skal legge faktisk innhold i Stortingets vedtak om 15 pst.-målet. Arbeiderpartiet er opptatt av å legge til rette for tiltak som stimulerer til omlegging til økologisk produksjon. Dette er produksjon forbrukerne vil ha, dette er ordninger produsentene vil ha. Så vi vil ikke ha noe kutt i utviklingsmidlene. Skal vi nå målet om at 15 pst. av matproduksjonen og matforbruket skal være økologisk i 2020, må målet følges opp med konkrete tiltak. I tida framover vil Arbeiderpartiet følge nøye med på regjeringas arbeid på dette området, og spesielt utfordre til konkret handling og tiltak.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Når eg høyrer på SVs Karin Andersen og ser dei forslaga som SV kjem med, ser eg at det er ei tydeleg splitting på raud-grøn side. Eg opplever at Arbeidarpartiet og Senterpartiet ønskjer å vareta landbruksinstituttet, men ser at med dei forslaga som SV kjem med her i dag, har ikkje dei den same respekten for nettopp det. Eg synest dette har vore ein god debatt, som viser det store engasjementet det er for norsk landbruk. Det er òg ein historisk debatt. Det er i dag ingen forslag om store kutt som blir fremja, og det meiner eg er med på å gi ei framtidstru for dei som er bønder i Noreg i dag, og å sjå moglegheitene framover. Eg seier ikkje at det nødvendigvis er ein skyfri himmel, men det er moglegheiter framover. Dette er ei næring som har ein produktivitetsvekst på om lag 6 pst. Det skjer ei omstilling her som er veldig bra. Det er mange næringar som kunne misunne landbruket nettopp den positive omstillinga som me har sett over lengre tid her. Eg vil òg takke for dei mange gode orda som har kome, bl.a. frå Arbeidarpartiet og Senterpartiet, til Venstre og Kristeleg Folkeparti. Eg har lagt merke til Storberget og Pollestads ord. Men eg kunne ikkje unngå å leggje merke til Martin Kolbergs helsing – ei helsing som sa at Venstre og Kristeleg Folkeparti nærast var køyrde over av statsråden. Da vil eg minne om Geir Pollestads ord. Han sa at Listhaug no er parkert i landbrukspolitikken. Det er vanskeleg å sjå at begge delar kan stemme – at ein er parkert og blir køyrd over. Geir Pollestad har jo erfaring frå Samferdselsdepartementet, som statssekretær der, og har kanskje det største truverdet i eit slikt spørsmål. Det eg opplever at Martin Kolberg i realiteten her gjer, er at han angrar litt på orda som han kom med i 2012, da Venstre og Kristeleg Folkeparti sto framfor kva for eit samarbeidsval me skulle ta. Da sa Martin Kolberg at raud-grønt fleirtalsstyre var det einaste alternativet, og noko anna var berre tull. Det er ei veldig motsetning til den mottakinga me har fått av Høgre og Framstegspartiet, som har sett kor viktig landbruket er for Venstre og Kristeleg Folkeparti, som var med på å auke rammene, som var med og såg at me måtte vareta viktige endringar av strukturgrepa, at me måtte behalde forhandlingsinstituttet, og ikkje minst at me måtte sikre eit landbruk i heile landet. Det er ingen som er fullgodt fornøgd i dag, men eg kan med stoltheit sjå at Kristeleg Folkeparti har tatt det ansvaret som veljarane gav oss.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Eg tenkjer på korleis me skal sikra rekruttering av ungdomar inn til landbruket, noko som ministeren seier at ho òg er oppteken av, men likevel tek ein vekk bl.a. incitamentet for å driva samdrift. Det skal framleis vera mogleg, men det er ingen eigne særreglar for samdrift lenger. For å rekruttera ungdom tenkjer både eg og Arbeidarpartiet at fritid til dei ungdomane er viktig. Da er gode avløysarordningar og stimuli til samdrifter faktisk ein god idé. Viss ein driv samdrift, kan ein få meir ordna arbeidstid – noko som eg trur ungdomar er opptekne av og treng. Det bør òg lønna seg å driva samdrift. Difor har det i dei reglane me har no, vore høgre kvotetak for dei som driv samdrift, enn elles. Eg tenkjer at me kanskje kan endra på reguleringane, men viss det skal vera vits i å driva samdrift, må det i alle fall lønna seg. Eg ser òg at samdrift er med på å effektivisera landbruket. Difor oppfordrar eg landbruksministeren til å sjå på samdrifta på nytt, når ho skal levera ei stortingsmelding om landbruk, som ho har varsla her før i dag. Eg har følgt debatten i heile dag, og eg har høyrt litt merkelege kommentarar frå Høgre og Framstegspartiet om Arbeidarpartiets engasjement i landbrukspolitikken. Da har dei kanskje gløymt at Høgre og Framstegspartiet i perioden 2005–2009 føreslo å kutta vekk heile jordbruksavtalen, og parallelt med det føreslo Framstegspartiet å kutta 6 mrd. kr av 12 mrd. kr som gjekk til jordbruket, og Høgre 2 mrd. kr av 12 mrd. kr som gjekk til jordbruket. Eg er glad for at dei har kome på litt betre tankar. Likevel synest eg det seier litt om regjeringas landbrukspolitikk, når 5 000 bønder står utanfor her og seier at dette kan dei ikkje leva med. Eg synest det er bra at avtalen med Kristeleg Folkeparti og Venstre har gjeve eit litt betre resultat. Likevel er me i Arbeidarpartiet bekymra med tanke på både strukturendringar og inntektene til bøndene. Landbruksministeren takka i replikkordskiftet Vårherre for både vêret og avlingane før i dag. I Arbeidarpartiet meiner me at me bør driva ein landbrukspolitikk som sørgjer for landbruket, uavhengig av Vårherre.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2014-06-17:
Det har ikke manglet på svartmaling av dette oppgjøret, og spesielt finner jeg det urimelig at man påstår at små bruk skal tape på dette. Jeg, som er fra nord, skal komme med noen eksempler på at oppgjøret er relativt godt, sett i forhold til både små bruk og bønder i nord: Der et melkebruk med 24 kyr får 8 300 kr i inntektsutvikling i gjennomsnitt, får et bruk med 23 kyr i Nord-Norge 17 400 kr i vekst, der et bruk med 153 sauer får 10 400 kr i inntektsutvikling i gjennomsnitt, får et bruk med 155 sauer i Nord-Norge 12 700 kr. Høyre er fornøyd med årets oppgjør. Det sikrer økt lønnsomhet, økt matproduksjon og økt rekruttering. Dette gjelder også i Nord-Norge. I årets jordbruksoppgjør får landbruket en inntektsvekst på 5,25 pst., noe som er langt mer enn andre lønnsgrupper. Vi må ikke glemme at norsk landbruk har grunnleggende utfordringer som har utviklet seg over tid, og det trengs nye grep for å sikre framtiden. Medlem av Balsfjord Bonde- og Småbrukarlag – og for øvrig leder av Balsfjord Arbeiderparti – Odd Ronald Nilsen, har i så måte uttalt som privatperson at årets landbruksoppgjør medfører at mange i nord kommer i pluss. Han tar til orde for en ny politikk som sikrer framtidsoptimisme i sektoren. Gjør vi ingenting, vil den negative utviklingen vi har sett over tid, fortsette, sier han. Han sier: «I Balsfjord har vi i dag 60 gårdsbruk. Undersøkelser som Tine har gjort antyder at vi vil sitte igjen med 30 bruk i Balsfjord om ti år.» Og han fortsetter: «Slik jeg ser det, er vi faktisk nødt til å gå gjennom en omstilling i landbruket, skal vi opprettholde og helst øke produksjonen og lønnsomheten i jordbruket.» – Kloke ord fra Balsfjord. Og historien gir ham jo rett. Nå har man styrt dette landet med en landbrukspolitikk som taler for seg, historisk. Selv Senterpartiet har lagt ned 6 000 gårdsbruk siden 2005. De overtok med 50 000 gårdsbruk, og i 2012 hadde tallet gått ned til under 44 000 gårdsbruk. Jeg er glad for at samarbeidspartiene tar grep og i avtalen har sagt at eiendomsretten og bøndenes rammevilkår til å drive næringsvirksomhet er viktig. Eiendomsregulering er en del av helheten for hvordan det er mulig å drive lønnsomt i framtiden. Priskontrollen og boplikten bør derfor oppheves. Jeg synes det er positivt å kunne lese i Arbeiderpartiets program at man tar til orde for nettopp å gå igjennom dette lovverket. Så mitt spørsmål er: Hvis Arbeiderpartiet på dette punktet faktisk kan konkretisere hva de mener – hvilke endringer i disse lovene, priskontroll og boplikt, er det de har tenkt å gjøre noe med?
Kent Gudmundsen (Høyre), 2014-06-17:
I mitt innlegg tok jeg til orde for at priskontrollen og boplikten bør oppheves. Det er veldig enkelt, for eiendomsreguleringen er en del av helheten og gjør det mulig å drive lønnsomt. Derfor var også litt av poenget i avslutningen av mitt innlegg i stad at jeg utfordret Arbeiderpartiet på hva som var deres politikk på dette området. Det var jo faktisk en del positive trekk å spore i Arbeiderpartiets program, og jeg skal derfor ta meg tid til å sitere fra det. Det står: «Det er behov for å vurdere om aktuelle lovverk og praksis er tilpasset dagens situasjon i næring og samfunn. Dette gjelder jordlov, konsesjonslov, odelslov og problemstillinger rundt leiejord. Tilpasningene må legge til rette for at interesserte ungdommer/personer kan få plass i næringen.» I lys av den debatten vi har hatt her i dag, og innleggene som har vært holdt av representanter fra Arbeiderpartiet – Storberget mfl. – må jeg få lov til å si at jeg savner en konkretisering fra Arbeiderpartiet om hva det er man egentlig mener med sitt politiske program, og hvilke tiltak man tenker man skal igangsette for å sikre den utviklingen som vi har sett at landbrukssektoren har stått overfor de siste årene. Kan det tenkes at lederen av Balsfjord Arbeiderparti, som er medlem av Bonde- og Småbrukarlaget i Troms, og som har skoen på – riktignok uttaler han seg som privatperson – vet hvordan det er å drive? Når han ser inn i glasskulen, kan han være verd å lytte til og be om råd når man skal snekre ut framtiden, også for Arbeiderpartiets politikk?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-06-17:
Dette har vært en litt spesiell debatt å følge med på, for noe er alle enig i – det at landbruket er en særdeles viktig næring, det at vi har matsikkerhet og trygghet i næringen, er vi alle enig i. Men det er viktig i politikken at når man ser at en politikk ikke virker, må man faktisk ta de grep som trengs for å kunne fornye og forbedre den. Jeg tror de fleste i utgangspunktet er enig i at dagens landbrukspolitikk ikke har vært vellykket; den har betydelige feil og mangler ved seg. Det ene er – som forbrukerne merker – at vi har lite og dårlig utvalg. Vi vet at under den rød-grønne regjeringen ble hele 9 200 bruk lagt ned, vi vet at importen av mat har økt med 90 pst., at grensehandelen har økt med 8,7 mrd. kr – det har skjedd samtidig som subsidiene har økt – og at vi har økt bruk av tollvern. Dette synes jeg illustrerer at dagens politikk har feilet. Man hører det også litt i debatten her i dag, for maken til lav tiltro til bøndene og landbruket som man hører fra de rød-grønne, hadde jeg ikke trodd man skulle høre her i dag. Mange snakker dessverre landbruket og bøndene ned, men både jeg og Fremskrittspartiet har stor tro på bøndene, vi har stor tro på landbruket, for vi vet at norske bønder er dyktige og arbeidsomme folk, som hver eneste dag ønsker å yte best mulig produksjon for oss alle. Da er jeg glad for at vi nå endelig har en regjering som ønsker å sette bonden fri, som ønsker å la bøndene bruke denne skaperkraften, innovasjonen og muligheten til selv å kunne utvikle sin nisje, og da er jeg glad for at de endringene som statsråd Sylvi Listhaug rakrygget sto opp for, i all hovedsak blir vedtatt her i dag, og at politikken ikke blir ført på kontoret til Knut Storberget. Jeg skjønner heller ikke at Senterpartiet og de rød-grønne kan være så redd for at regjeringen nå får igjennom 26 forenklingsforslag – jeg mener det er bra, for vi må ha troen på landbruket og bøndene. Nå hever vi og fjerner tak som hindrer bøndene fra å produsere det de faktisk klarer, og det som politikerne etterspør. Vi styrker nå muligheten for at flere kan være heltidsbønder, og det er også positivt for dyrevelferden, ved at vi får bønder som kan være til stede, for jeg har større tiltro til at bøndene selv vet best hvordan deres egen gård bør drives, enn til at politikere og byråkrater bør overstyre bøndene.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-06-17:
Vi er et land med gode helsetjenester. Det er det få som er uenig i. Den norske stat bruker mye penger på å levere et godt velferdstilbud, og vi stiller høye krav. Likevel ser vi at dette tilbudet ikke er like bra for alle pasientgrupper. Psykisk helse og rus er kanskje de to områdene vi kan være minst fornøyd med, slik situasjonen er i dag. Psykiske plager og lidelser utgjør en av de store helse- og samfunnsutfordringene i Norge. Nesten halvparten av innbyggerne utvikler psykiske helseproblem en gang i løpet av livet og det i en slik grad at de trenger kvalifisert hjelp. Hver sjette nordmann har til enhver tid en psykisk lidelse. Psykiske lidelser oppstår ofte i ung alder og er den viktigste årsaken til uhelse i aldersgruppen 20–30 år. Mellom 15 og 20 pst. av barn og unge i Norge har nedsatt funksjon på grunn av psykiske vansker. Alvorligheten av dette blir understreket av Verdens helseorganisasjon, som anslår at psykiske lidelser vil være den viktigste årsaken til sykdomsbelastning i vestlige land i 2020. Samtidig som utfordringene bare vokser og flere trenger hjelp, ser vi at det offentlige tilbudet ikke klarer å holde tritt. De siste tallene viser at 6,7 pst. av dem som er innlagt innenfor psykisk helsevern og rus, og som er utskrivningsklare, venter på et kommunalt tilbud. Samtidig viser tallene at årsverksinnsatsen i kommunalt psykisk helsearbeid ikke har økt de siste årene. Fagmiljøet og brukerorganisasjonene er klare: Det trengs et løft når det gjelder forebygging og behandling av psykiske lidelser. Det er bred enighet om at dette løftet må komme i kommunene. Det er der proppen sitter per i dag. I høringen til saken var det bred tilslutning til en ny kommunal opptrappingsplan for psykisk helse. Likevel sier regjeringspartiene nei. De ønsker i stedet å utrede. Senterpartiet mener at faktagrunnlaget er klart. Tiden er ikke inne for mer papirarbeid. Det trengs handling, og det trengs nå. Konkret handling betyr at vi må få en opptrappingsplan, og ikke minst må en slik plan inneholde friske midler. Den nåværende regjeringen har vært frisk i omtalen av satsingen på psykisk helse i både valgkamp og regjeringserklæring. Med dette forslaget har de muligheten til å vise handlekraften som trengs. Hittil har det vært lite handlekraft, stort sett bare flytting av midler, som har gått på bekostning av andre kommunale tjenester. Det er ikke måten å gjøre det på. En reell satsing krever friske midler. Derfor foreslår vi nå nye øremerkede midler til kommunene for å styrke arbeidet med psykisk helse. Disse midlene bør selvsagt bli en del av kommunens ramme etter opptrappingsplanens utløp, slik at kommunene fremdeles kan levere gode tjenester uten at vi igjen skal ta et steg tilbake.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-17:
Regjeringa har brote med jordbruksnæringa, og jordbruksoppgjeret er lagt fram for Stortinget. Høgre–Framstegsparti-regjeringa sitt uttalte ønske er å tvinga fram ei omfattande sentralisering og strukturendring i matproduksjonen i landet. Avtalen med Kristeleg Folkeparti og Venstre endrar ikkje på det. Dagens innstilling til jordbruksoppgjeret vil gjera det mindre lønsamt å driva grasareal på Vestlandet, som er fordelt på små jorde. Forbruket av korn til husdyra, altså kraftfôr, vil auka, fordi avtalen med Kristeleg Folkeparti og Venstre subsidierer kraftfôr. Dette vil føra til at sjølvforsyninga i Noreg vert ytterlegare svekt. Regjeringa sin jordbrukspolitikk er ein trussel mot vestlandsjordbruket. Mjølkeproduksjon og sauehald får alle endringar som sterkt favoriserer bruk med store produksjonsvolum, slike som stort sett ikkje finst på Vestlandet. Ingen bør vera overraska over at Høgre og Framstegspartiet fremjar den jordbrukspolitikken dei har gått til val på. Men representantane Knut Arild Hareide frå Kristeleg Folkeparti og Terje Breivik frå Venstre, som er folkevalde frå Hordaland, står no til ansvar for vestlandsjordbruket si framtid. Dei kan ikkje skulda på regjeringa, for både Hareide og Breivik kunne danna fleirtal for nye, djerve grep om jordbrukspolitikken saman med opposisjonen på Stortinget dersom dei hadde viljen. Senterpartiet vil kjempa for å auka sjølvforsyninga av norsk mat ved å auka planteproduksjonen i Noreg og vil også kjempa for at inntektsgapet til andre grupper må tettast. Vi veit at arbeidsbetalinga for eit vanleg stort vestlandsbruk i dag er om lag halvparten av det ein gjennomsnittleg lønsmottakar tener per time. Med så stort inntektsgap vert konsekvensen sjølvsagt rekrutteringssvikt. Men kven bryr seg når dette er tilsikta? Ikkje regjeringa, som føreslo eit budsjettkutt på 250 mill. kr, ikkje Kristeleg Folkeparti og Venstre, som visst nok er nøgde med å nulla ut dette budsjettkuttet, og ikkje Listhaug, som la fram ein avtale som for det store fleirtalet av vestlandsbønder betydde minus. Det gjorde ho heilt klart då ho på Eidsvolls plass den 20. mai ropte ut: Lønsauke skal reknast i prosent. Bøndene svarte med stille. Kanskje franske Marie Antoinette vart møtt på same vis då ho ropte ut og spurde kvifor ikkje dei svoltne folka i landet hennar, som mangla korn og brød, berre kunne eta kake i staden? Jordbrukspolitikk er ei samfunnssak. Til jobben trengst arbeidsfolk. Stortinget må visa solidaritet med dei tause bøndene på Eidsvolls plass. Ein skal ikkje gi til dei store ved å ta frå dei små. Det må vera lønsamt å produsera mat på vanlege vestlandsgardar. Jordbruksoppgjeret handlar om meir enn kroner og øre. Det handlar om å snu utviklinga og gjera det lønsamt å auka jordbruksareal i drift. Det handlar om viktige verdiar som matvaretryggleik, dyrehelse og om korleis landet vårt skal sjå ut.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-17:
I Dagens Næringsliv 16. august i 2011 sa den helsepolitiske talsmannen i Høgre, Bent Høie, at «det er behov for en operativ nasjonal sykehusplan, på linje med konkretiseringsnivået i Nasjonal transportplan». Han uttalte òg at «det er Stortinget, og ikke de regionale helseforetakene, som bør bestemme når det skal bygges nye sykehus, og hvor, og hvorfor». I Bergens Tidende 2. september 2013 sa Bent Høie: «Det vil alltid gå fakkeltog, men nå vil fakkeltogene vite hvor de skal gå. De kan henvende seg til sine egne politikere på Stortinget, som med vår modell vil ha ansvar for beslutningene.» I Nationen 3. september i fjor uttalte Høie: «Hele poenget med en ny helseplan er at Stortinget skal få et beslutningsgrunnlag.» Det er mange sitat som viser at Høgre ville ha ein detaljert sjukehusplan, der Stortinget skulle ta avgjerdene. Eg har ikkje skjønt kva som er argumentasjonen for at ein snur, og kva ein fryktar ved å få desse avgjerdene forankra i Stortinget.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-17:
Det som er tydeleg i dag, er at det er eit fleirtal i Stortinget som godkjenner nedlegging av Rjukan og Kragerø sjukehus. Det vert gjort like før regjeringa skal fremja ein nasjonal helse- og sjukehusplan, og det vert gjort med stemmene til Høgre, Framstegspartiet, Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti. Problemet er at ikkje alle parti seier dette høgt, men berre stemmer for det. Helseminister Høie har gjort full retrett når det gjeld kva som skal vera innhaldet i ein nasjonal sjukehusplan. Det synest eg er leitt. Han legg skylda på Senterpartiet – at vi har villeidd Arbeidarpartiet. Men eg trur ærleg talt helseministeren må ta seg ein runde med alle mediehusa i Noreg, som har klart å vri alle utsegnene hans på ein slik måte, og slik lurt alle veljarane hans. Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti seier munnleg at det er uaktuelt å godkjenna nedbygging av lokalsjukehus utan at dei er sikre på at beredskapen er varetatt – men det er jo akkurat det dei stemmer for i dag. Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti vert altså medansvarlege for at akuttmottak i Telemark vert lagde ned, på Rjukan og i Kragerø. Eg synest det er ei ærleg sak å vilja leggja ned eit lokalsjukehus, men eg synest at då må vi kunna seia det høgt. Vårt forslag hindrar ikkje utvikling i Telemark. Vi tar ut dei to sjukehusa, så poenget med at vi vil hindra utvikling i Skien, held ikkje mål. Mange snakkar om prehospitale tenester, men dette vil aldri vera ei erstatning for eit fullverdig akuttmottak. Eg håpar ingen har tenkt tanken på å veksla inn to akuttmottak mot ein ny luftambulansestasjon i Telemark. Her må vi høyra på Mads Gilbert. Når det gjeld Arbeidarpartiet, som ikkje vil at Stortinget skal behandla slike ting som sjukehusnedleggingar, er dei seinare i dag med på eit forslag om å opna ein togstasjon i Buskerud igjen. Togstasjonar skal til Stortinget, men ikkje lokalsjukehus. Før i sesjonen har dei òg fremja eit forslag om at Stortinget skulle endra flagglova, slik at Drammen kommune kunne flagga med vimplar i flaggstengene sine. Flaggstenger skal til Stortinget, men altså ikkje nedlegging av lokalsjukehus. Når det gjeld forslaga, kjem Senterpartiet ikkje til å stemma for Arbeidarpartiets forslag, som vi ser på ordlyden at er ei godkjenning av nedlegging av akuttmottaka på Rjukan og i Kragerø. Difor kan vi ikkje stemma for det. Når det gjeld forslaget frå Framstegspartiet og Høgre, er det utan betyding. Viss ein ser på regjeringsplattforma, er ho meir detaljert. Eg stemmer heller for regjeringsplattforma – den er mykje betre.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-17:
Eg tar ordet for å seia noko til helseminister Bent Høie, som seier at ein ikkje treng å vera bekymra for at lokalsjukehusa ikkje skal ha ein sentral plass i nasjonal helse- og sjukehusplan. Jo, eg er veldig bekymra for det. Det som skjer i dag, er at vi aksepterer ei nedlegging av sjukehus ut frå nokre kvalitetskrav, som eg sa i mitt hovudinnlegg, som er så enormt høge og spesielle at få sjukehus i Noreg eigentleg vil klara å oppfylla dei. Det er ein genial måte å leggja ned sjukehus på. Ein kan anten leggja dei ned, eller ein kan laga nokre kvalitetskrav til korleis organiseringa skal skje, som ingen vil klara å oppfylla. Så er det òg eit klart signal ut til alle andre regionale helseføretak og føretak i Noreg at Stortinget i dag har vist for all verda at det ikkje grip inn, sjølv når det er snakk om nedlegging av sjukehus og sentralisering av beredskap – eit område som er geografisk krevjande.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-17:
I denne saka kjem Senterpartiet til å leggja vekt på at regjeringa nyleg har sendt ut på høyring eit forslag om å fjerna ordninga med at fastlegar skriv under på skjemaet med oppmoding om abort. Vi vil avventa høyringsrunden på dette forslaget og sjå kva regjeringa faktisk fremjar for Stortinget, før vi vurderer behovet for praktisk oppfølging og eventuelle behov for nye sanksjonsmoglegheiter. I merknadene støttar vi Høgre, Framstegspartiet og Venstre i at i staden for eit landsomfattande tilsyn, som forslagsstillarane krev, skal Statens helsetilsyn gjennomføra hausten 2016 ei eigna tilsynsmessig oppfølging av kommunanes og fastleganes tilbod til kvinner som vurderer eller ønskjer svangerskapsavbrot, og eventuell lovstridig reservasjon av samvitsgrunnar. Utover dette kjem Senterpartiet ikkje til å stemma for forslaga frå Arbeidarpartiet og SV i denne saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-17:
Vi kan lesa i SINTEF-rapporten at årsverkinnsatsen i kommunalt psykisk helsearbeid ikkje har auka sidan 2007. Det uroar meg veldig. Likevel ser eg at regjeringspartia i dag og helseministeren i eit svar til komiteen ikkje sluttar opp om forslaget om å ha ein kommunal opptrappingsplan med øyremerkte midlar til psykisk helsearbeid, som regjeringa har på rus og rehabilitering. Eg kan ikkje forstå at helseministeren kan skilja rus og psykiatri på den måten, for veldig ofte er dette folk med dobbeltdiagnose. Dette heng i hop. Spørsmålet mitt er: Kvifor vil ikkje helseministeren innlemma ein opptrappingsplan for psykiatri i opptrappingsplanen han har varsla på rusfeltet?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-17:
Eg vart overraska over noko som stod i helseministerens brev til komiteen, der han skriv at han meiner det er «tvilsomt om en økning av engangsstønaden vil være et hensiktsmessig virkemiddel for å nå målet om færre aborter». Og han skriv at det vil vera uaktuelt «som ledd i en handlingsplan for å forebygge uønskede svangerskap og redusere antall aborter … å foreslå opptrapping av engangsstønaden til 2 G». I komiteens innstilling er Høgre- og Framstegsparti-representantane med på ein merknad om at «økonomiske ordninger for kvinner som føder barn, er en viktig del av det abortforebyggende arbeidet». Høgre og Framstegspartiet i komiteen er òg med på ein merknad om at «dette skjer gjennom en opptrapping av engangsstønaden». No forstår kanskje statsråden kvifor eg er opptatt av å få denne saka tilbake igjen til Stortinget, for kva meiner eigentleg Stortinget om eingongsstønaden når til og med Høgre i komiteen og statsråden signaliserer så vidt forskjellige ting om eingongsstønaden?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-06-17:
Eg vil berre gi ei lita stemmeforklaring frå Senterpartiet. Det er mange som har vore inne på at det er levert inn mange forslag i denne saka. Det har jo òg som bakgrunn at det var ti forslag i saka då forslaget vart levert frå Kristeleg Folkeparti. Eg vil òg få seia at det er eit veldig bra representantforslag som Kristeleg Folkeparti har levert inn. Det er på ein måte synd at vi ikkje får det tilbake til Stortinget til ein skikkeleg debatt. Men slik er det når vi ikkje får det fleirtalet vi treng. Men i alle fall: Når det gjeld Kristeleg Folkepartis enkeltforslag, har Senterpartiet bestemt at vi ikkje går inn på nokre av dei i dag. Det betyr ikkje at vi er mot alle saman. Det har vi gjort greie for i merknadene. Men vi meiner at dette må inn i ei stortingsmelding, og vi har fremma eit forslag, forslag nr. 8, saman med Arbeidarpartiet, der vi ber om at desse forslaga vert bakte inn i ei stortingsmelding om seksuell helse og førebygging av abort, der vi konkretiserer kva den stortingsmeldinga skal omhandla. Eg er veldig glad for at Kristeleg Folkeparti signaliserer at dei òg stør det forslaget i dag. Vi har eit forslag som vi står aleine om, og det gjeld eingongsstønaden. Vi meiner mykje av det same som SV og Kristeleg Folkeparti, men vi konkretiserer det opp mot statsbudsjettet for 2015, at eingongsstønaden skal aukast til 1 G i statsbudsjettet for 2015. Så har eg lyst til å kommentera ein merknad Senterpartiet står heilt aleine om. Eg synest han er litt viktig òg. Vi viser til innspel frå Den norske legeforening om at det ikkje er eit mål i seg sjølv at alle kvinner skal nytta hormonell prevensjon. Som andre legemiddel kan ulike prevensjonsmiddel ha betydelege biverknader, og bruken må tilpassast individuelt. Eg synest kanskje det òg må nemnast i ei sak der vi elles er veldig opptatt av at vi må få fleire til å stå på ulike hormonelle prevensjonsmiddel. For all del, det er viktig, men eg trur de skjøner kva eg meiner.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Jeg vil si det har vært en veldig interessant politisk debatt å følge. Det er ikke hver dag vi kan si at det er en historisk dag, men det er det faktisk med denne debatten. Den er historisk fordi aldri før har Stortinget så grundig satt en landbruksminister på plass. Jeg sier det med utgangspunkt i innlegget fra representanten Hjemdal, som jeg legger til grunn for sentrumspartienes forståelse av den endring de har fått til i jordbruksavtalen. Det er ingen partier som stemmer for regjeringas forslag til jordbruksavtale – det er ganske spesielt historisk – fordi det er så mange her på Stortinget som er opptatt av å bevare forhandlingsinstituttet. Derfor sitter det langt inne å gjøre det som sentrumspartiene og opposisjonspartiene i dag gjør. Men en har altså sett det som viktig fordi det forslaget som kom, så åpenbart var i strid med Stortingets uttalte ønske om framtidig landbrukspolitikk. Derfor er det historisk. Når en ser det i sammenheng med, som representanten Kolberg nevnte, statsrådens forsøk på å forandre reglene for prisfastsettelse av landbrukseiendommer uten å gå den demokratiske veien via Stortinget, står vi tilbake med en statsråd som i stor grad er umyndiggjort av Stortinget. Men nettopp derfor hviler det nå et så stort ansvar på Kristelig Folkeparti og Venstre – jeg legger altså Kristelig Folkepartis forståelse av avtalen til grunn – for at den politikken faktisk blir fulgt opp fram til vi en gang i framtida kan få en ny landbruksmelding å diskutere. Det vi snakker om her, er et helt avgjørende tidspunkt – vi snakker om et avgjørende tidspunkt for matproduksjonen i Norge, vi snakker om et avgjørende tidspunkt for bondens framtid og inntektsmuligheter i Norge, vi snakker om hvordan Norge skal se ut i forhold til landskap, og vi snakker om hvilken matforsyningsgrad vi skal ha. Det er bare å reise over grensa til Sverige og se hvor stort politisk spørsmål vi egentlig snakker om. På grunn av en helt annen landbrukspolitikk, bl.a., og distriktspolitikk generelt, er Sverige et helt annerledes land enn Norge. Vi vil gjerne legge til grunn en politikk som gjør at vi bevarer bosetting og aktivitet over hele landet. Da er det viktig at Kristelig Folkeparti og Venstre sørger for at intensjonene også blir fulgt opp, og at ikke landbruksministeren kan styre videre mot Stortingets vilje.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Det er en litt spesiell jordbrukspolitisk dag i Stortinget på mange måter. En kan spørre seg: Hva er det egentlig denne dagen handler om? Hva handler det politiske dokumentet faktisk om? Handler det om forenklinger, om mot og handlekraft osv., og om å slippe bonden fri? Etter min mening gjør det ikke det. Dette handler først og fremst om det som kanskje er de viktigste endringer som kommer til å skje i norsk landbrukspolitikk på mange, mange år, det handler om en vilje og en politisk motivasjon fra dem som har fremmet utgangpunktet i dette dokumentet som Stortinget nå behandler, og det er de strukturelle endringene. Og det er de strukturelle endringene, eller fjerning av de strukturelle begrepene, som jo er Fremskrittspartiets veldig klare drivkraft i jordbrukspolitikken. Det er det som er det store målet: en uregulert næring. Det er det en på en måte skal forholde seg til når en ser på de strukturelle grepene som er gjort. De kan kanskje tilsynelatende ikke virke så dramatiske, men det er klart at de vil bety en vesentlig forskjell over tid. Det er klart at det som ligger i Stortinget i dag, er et vesentlig angrep på distriktslandbruket. Det er en vesentlig endring av juvelen i distriktslandbruket, som er melkeproduksjonen, i det som nå er foreslått. Og det er klart at det over tid vil endre norsk landbruk og norsk matproduksjon dramatisk. Det vil være sånn at de mindre, marginale brukene i Distrikts-Norge vil forsvinne. Ressursgrunnlaget er ikke lagt til rette for at de selv med en sterkere støtte skal kunne klare en konkurranse mot de aller største og de aller beste områdene. Da vil noe av grunnlaget og noe av den politisk veldig klare føringen som ligger i landbruksmeldingen, og som faktisk er Stortingets siste vedtatte politiske målsetting når det gjelder norsk matproduksjon, forvitre. Da vil også noe av den andre kvaliteten – utenfor matproduksjonen – ved norsk landbruk forsvinne, nettopp den kvaliteten at vi kan reise rundt i vårt land og se at det er liv i norske bygder, og at det er drivverdige bruk rundt omkring i landet. Det er det som er det store spenningsmomentet i fortsettelsen. Er det sånn at Fremskrittspartiets ideal skal få lov til i enda sterkere grad å forme norsk matproduksjon i den retningen, mot det uregulerte landbruket hvor en utarmer distriktene, eller har Kristelig Folkeparti og Venstre ved denne korsveien sagt nei til Fremskrittspartiet i hvert fall for denne fireårsperioden?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Denne saken har en ekstra nerve og en ekstra dimensjon. Det handler om Telemark. Det er en dagsaktuell sak. Det handler om Rjukan og Kragerø, hvor Rjukan helt klart er i en særstilling. For dem som vet hvor og hva Rjukan er, så skjønner de denne særstillingen. Opplandet til sykehuset er ikke Tinn kommune eller Rjukan, men Vest-Telemark – seks kommuner, 7 700 km2, en del større enn Vest-Agder, tre ganger større enn Vestfold og nær dobbelt så stort som Østfold. Rjukan Sykehus scorer høyt på kvalitative normer som tilfredshet og kvalitet. Nerven ligger nå selvfølgelig i frykten for å miste akuttfunksjonen, mulighetene for å få hjelp i et krevende område, og ikke minst en frykt for at det som nå skjer og som helseministeren har verifisert, skal være starten på nedleggelsen av sykehuset. Det handler også om det øvrige sykehustilbudet i Telemark, som over lang tid har hatt betydelige økonomiske utfordringer, og ikke minst har hatt et betydelig behov for å foreta og gjennomføre nødvendige investeringer. Utviklingsplanen i Telemark er uten tvil motivert av behovet for å spare. Det finnes ikke noe belegg for å si at dette er en prosess som har startet med utgangspunkt i kvalitet og pasientsikkerhet. Hele motivasjonen er basert på at det må være en økonomisk innsparing. Jeg tror Stortinget også bør erkjenne akkurat det forholdet. I utviklingsplanen er det mye bra, og mye som vil bety en positiv framtid, men noe er svært krevende, ikke minst forholdet til akuttfunksjonen på Rjukan. Da ber jeg dem som er mer opptatt av å lese egne forslag enn å lese andres, om å lese Arbeiderpartiets forslag nr. 12. Jeg er helt sikker på at det er det forslaget som best ivaretar den prekære situasjonen som Telemark er i, inkludert den situasjonen som er oppstått på Rjukan. I forslaget står det veldig tydelig at en må fremme tiltak for å «sikre tilstrekkelig akuttberedskap i berørte områder». Da er det ingen tvil om at særstillingen er i Rjukan. Hva er «tilstrekkelig akuttberedskap» i denne sammenheng? Det eneste helseministeren så langt har vist til, er de prehospitale tjenestene. Men det må i dette området fylles med noe. Det er det vi ber om i forslag nr. 12. Det er ikke sånn at alt skal være klappet og klart når statsbudsjettet legges fram, men da burde kanskje helseministeren ha en viss idé om hva som må være på plass i Rjukan før en kan gå videre med det. En må også kjenne de økonomiske rammene, og samtidig understøtte helsetilbudet i Telemark i en svært krevende tid.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Det var representanten Lysbakken som fikk meg til å ta ordet for andre gang. Han sa at de partiene som ikke pålegger helseministeren å tenke på nytt, må ta ansvar for situasjonen. Ja, det er jeg hjertens enig i. Da ber jeg faktisk representanten Lysbakken gå gjennom forslagene nr. 11 og 12 fra Arbeiderpartiet. Det er klare pålegg til helseministeren om å tenke på nytt. Jeg forstår at engasjementet er stort om lokalsykehus i Stortinget. Jeg tror det er et bredt flertall for å underbygge lokalsykehusenes viktige rolle og funksjon. Da skjønner ikke jeg at et flertall i Stortinget eventuelt kan stemme ned forslag nr. 11 fra Arbeiderpartiet, hvor vi ber regjeringen avklare formuleringen om lokalsykehus og den viktige rollen de har for sikker beredskap og for liv og helse i hele landet – ikke minst med bakgrunn i det helseministeren selv har sagt i denne sal, om at det ikke kommer noe om lokalsykehus i den nasjonale helse- og sykehusplanen. Hvis Stortinget er opptatt av å få avklart hva regjeringen selv mener i sin egen regjeringserklæring, burde de stemme for forslag nr. 11 fra Arbeiderpartiet, for det er den eneste måten å gå til roten, kjernen av dette spørsmålet, som er helt sentralt i den debatten vi nå har i salen, på. Når det gjelder forslag nr. 12, synes jeg Per Olaf Lundteigen holdt et godt innlegg for å underbygge nettopp betydningen av å få vedtatt forslag nr. 12 i dag. Representanten Lundteigen henviste til en drøftingsprotokoll, hvor det åpenbart er frustrasjon på grunn av den økonomiske situasjonen. Ja, hvilket forslag i denne sak er det som underbygger det alvorlige i det forholdet knyttet til Sykehuset Telemark, utenom Arbeiderpartiets forslag nr. 12? Det er den eneste realistiske tilnærmingen til det å ta det på alvor. Det samme gjelder det å kreve av helseministeren at han ikke skyver ansvaret over på Sykehuset Telemark, som har dårlig økonomi – men at denne sal tar et ansvar for at en har tilstrekkelig akuttberedskap i det berørte området, må vel være å pålegge helseministeren noe nytt. Jeg synes – siden jeg kommer fra det fylket – at denne saken fortjener den oppmerksomheten som ligger i vårt forslag nr. 11 og i vårt forslag nr. 12. Det er det eneste som avhjelper situasjonen i Telemark.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Både Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV har i debatten pekt på at Arbeiderpartiet ville vært et mye bedre alternativ for Kristelig Folkeparti og Venstre enn det regjeringa er. Representanten Ingrid Heggø sa til og med at inntektsgapet ville blitt redusert med Arbeiderpartiets politikk. Det har hun ingen dekning for å si. Representanten Storberget har heller ikke tidligere vært villig til å anslå inntektsveksten til en gjennomsnittlig bonde, med Arbeiderpartiets opplegg. Når Arbeiderpartiet er mer opptatt av å overby Fremskrittspartiet på billige matpriser, og så også bruke landbruksbudsjettet til å rette opp feilene i klimapolitikken, er pengene brukt opp på andre ting enn økte inntekter for bøndene. Hvis en er snill med regnestykket til Arbeiderpartiet, har de maks det samme til fordeling til mindre og mellomstore bruk som det forliket er, og som i dag har fått tilnavnene pynting, puslete og andre lignende ord. Det setter egentlig representanten Storbergets innlegg rett før meg i et litt kunstig lys, når han er så opptatt av små og mellomstore bruk. Når Arbeiderpartiets økonomiske opplegg er på et nivå med det avtalen er, vil jeg så sterk tvil om Senterpartiets store tro på at Kristelig Folkeparti og Senterpartiet ville fått flertall for sitt primærstandpunkt i Stortinget. I dag har vi sett at SV vil så tvil om forhandlingsinstituttet gjennom det opplegget de har lagt til grunn, med et arbeiderparti som heller vil ha lavere matpriser, med et miljøparti som vil doble målprisene – og så har vi et senterparti som vil at alt skal være der det alltid har vært. Med dette bakteppet kan ikke jeg se at Senterpartiet og Kristelig Folkeparti ville fått flertall for sitt primærstandpunkt, selv om det nå er gledelig at Senterpartiet tydelig støtter Kristelig Folkeparti i målet om at inntektsgapet mellom bønder og andre grupper skal reduseres. Det har jeg tro på at vi skal klare å få til gjennom det arbeidet vi sammen kan gjøre på Stortinget. Så er ikke Kristelig Folkeparti heller kjempefornøyd med resultatet, men vi er fornøyd med de gjennomslagene vi fikk til, som var viktige. Det som var viktig for Kristelig Folkeparti, er også viktig for min egen region – Sørlandet. Tallene er klare på at små og mellomstore bruk vil komme vesentlig bedre ut med dette oppgjøret kontra tilbudet. Det viser beregningene for referansebrukerne. Det er spesielt viktig for Agder, fordi vi har en spredt struktur med relativt små bruk. Så hadde Kristelig Folkeparti og Venstre ikke klart å rette opp dette, ville nok mye mer av jorda i Agder gått ut av produksjon. Vi har lagt til rette for en større forutsigbarhet gjennom dette oppgjøret, som jeg har stor tro på og forventning om når det gjelder å sikre rekruttering, som er helt nødvendig for å øke matproduksjonen – som de fire partiene er tydelige på at vi ønsker.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Mitt formål var ikke å forlenge en debatt som allerede har vart altfor lenge, men jeg skjønte at jeg tråkket på en vond tå da representantene Storberget og Arnstad hadde behov for å ta innlegg etterpå. Representanten Arnstad mente at jeg var freidig. Det kan være jeg var freidig, men mitt poeng var bare at Kristelig Folkeparti gjentatte ganger de siste årene har fremmet forslag i denne sal om å redusere inntektsgapet, forslag som har blitt stemt ned. Med dette oppgjøret merker vi at tonen er en annen. Det kan jeg for så vidt forstå, for det var mitt andre poeng, nemlig at jeg ikke tror Arbeiderpartiet er så gode i landbrukspolitikken som de vil framstå som. Det tror jeg kanskje var utfordringa for Senterpartiet i forrige periode, at ikke Arbeiderpartiet gikk så langt som de nå gjør – visstnok. Der mener jeg at representanten Storberget ikke greier å svare på mitt poeng, og det er at hvis man tenker 450 mill. kr, og vi fikk til 250 mill. kr, er det 200 mill. kr, og så ble over 60 mill. kr brukt opp på målpriser. Vi vet også at Arbeiderpartiet ønsker en styrking av kornøkonomien og å reversere kutt i klima- og miljøtiltak, og de ønsker rekrutteringstiltak. Det blir ikke mange millionene igjen til små og mellomstore bruk da. Så mitt poeng er egentlig bare at Arbeiderpartiet ikke er så mye bedre enn det som er avtalen som vi ble enige om. Det var mitt store poeng. Etter at jeg har oppsummert debatten og fulgt den i hele dag, er det faktisk et viktig poeng å løfte fram. Vi klarte dette med å ivareta forhandlingsinstituttet, som var viktig for Kristelig Folkeparti, og vi klarte å få en mye bedre struktur, som også var helt vesentlig for Kristelig Folkeparti.