trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
Det er faktisk slik at selv om det er uttalt en veldig klar vilje til å koordinere utenrikspolitikken både i EU og i NATO, så ser man i det praktiske liv at sånn er det ikke. Det er stor ulikhet mellom de europeiske land og også mellom de europeiske land og USA. Sånn vil det nok også være i lang tid framover. Dette gjelder spesielt forholdet til Irak – et tema som Inge Lønning ikke berørte. Jeg tillater meg derfor å stille et spørsmål. Det er en veldig alvorlig sak å gå til krig. Denne krigen hadde ikke politisk legitimitet, det vil alle være enig i, for den var ikke fundert i et mandat i FN. Vi har hele tiden hevdet at den ikke hadde moralsk legitimitet, og Regjeringen har også vært enig i at denne krigen ikke hadde det. Den siste nå som var ute og sa at det sannsynligvis ikke vil bli funnet masseødeleggelsesvåpen i Irak, var Dick Cheney. Det sa han for to dager siden. Mitt spørsmål til Inge Lønning er da: Er han enig i at den krigen USA startet, verken har politisk eller moralsk legitimitet? Er den norske regjering og Inge Lønning enig i et sånt utsagn?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
La meg bare kort få replisere til representanten Lønning at det er ikke er noen motsetning i de forslag som her fremmes. Vi mener selvfølgelig at det står enhver nasjon fritt å inngå de avtaler den måtte ønske. De ti nye medlemslandene i EU ønsker å gå inn i EU, og det står de selvfølgelig helt fritt til. At vi på noen måte skal stille oss i veien for eller være til hinder for det, er selvfølgelig ikke SVs eller Senterpartiets posisjon. Men det betyr jo ikke at vi ikke mener at det er klokt. Det er i grunnen det som er min utfordring til representanten Lønning. Når det sies i proposisjonen at det ikke finnes noen alternativ til EØS-avtalen – jeg aksepterer at de som er tilhengere av norsk EU-medlemskap, mener at et medlemskap er et alternativ til EØS-avtalen – synes jeg det er rart at ikke Lønning og hans meningsfeller anerkjenner, når man altså så klart fra Regjeringen sier at det ikke finnes noen alternativ, at vi ber om en utredning av de alternativ som måtte finnes. Teoretisk eller ikke teoretisk, praktisk eller ikke praktisk – jeg synes det er rart at man velger denne syrlige og lite reflekterte tilnærming til den holdning som vi faktisk har. Det finnes altså ingen motsetning i det vi her gjør. Det vi gjør, er meget konsistent.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2004-01-29:
I likhet med representanten Blankenborg reagerer jeg på at representanten Høglund i sitt innlegg omtaler araberlandene på en generell måte når det gjelder deres undertrykking av demokratiet. Representanten Lønning var i sitt innlegg inne på at det foreligger undersøkelser om dette, og UNDPs «Arab Human Development Report», som kom for ikke så lenge siden, viser at 60 pst. faktisk av befolkningen i disse landene ønsker demokratisk styre. De ønsker selvfølgelig å beholde sine tradisjoner og sin tro, men de ønsker helt sikkert individuell rettssikkerhet og representativt styre. Jeg har lyst til å gå et stykke lenger og spørre om Fremskrittspartiet er enig i at det må være en viktig del av vår Midtøsten-politikk også å støtte opp om disse positive kreftene i befolkningen i de arabiske land.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
Representanten Høglund tok til orde for Israels gode vilje. Denne gode viljen kan vel anses som diskutabel. Men over til det rent konkrete. Israel har nå dessverre bestemt seg for å forsere byggingen av muren, eller separasjonsgjerdet, i 9 meters høyde på palestinsk grunn, til tross for svært omfattende protester fra det internasjonale samfunn. Dette skaper meget store problemer, og raseriet øker. Hva er Fremskrittspartiets holdning til byggingen av denne muren? Og tror Høglund at denne muren vil løse sikkerhetsproblemene mellom palestinere og israelere?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
Ja, SV er et parti som er tuftet på motstand mot norsk NATO-medlemskap og en meget grunnleggende kritisk holdning til opprustning, særlig til atomopprustning. I SV mener vi det er viktig å holde oppe kritikken mot NATOs bidrag til opprustning, men det som opptar oss mer nå, er egentlig den styrkeforskyvningen som har vært i forholdet mellom NATO og USA. Det er faktisk slik at USA påkaller NATO når det passer dem, gjerne enkeltland i NATO. Så NATOs rolle og betydning er jo betydelig devaluert i den senere tid. SV har aldri hatt demonstrasjonsforslag om at Norge skal melde seg ut av NATO, men vi er opptatt av at Norge ikke inntar den posisjon at vi dilter etter USA i ett og alt. Det er fullt mulig å føre den politikken også innenfor de avtalene Norge er en del av i dag, og det er fullt mulig å ha en alternativ og kritisk holdning til dette. Det er det mange andre NATO-land som faktisk klarer.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
Jo, SV er ikke et pasifistisk parti. I SV mener vi at det er nødvendig å bruke våpenmakt i enkelte tilfeller, men vi er veldig opptatt av at det skal foreligge et folkerettslig mandat. Det kan ikke være legitimt å bruke makt i det internasjonale samfunnet hvis ikke det foreligger et meget klart mandat fra FN. Vi kan ikke ha en verdensorden som er slik at den ene enerådende supermakten etter eget forgodtbefinnende kan ta seg til rette med det som er det mest alvorlige virkemidlet å bruke i internasjonal politikk, nemlig å gå til krig. Jeg regner jo ikke med at den største kritikken mot USA kommer fra Fremskrittspartiet. Men jeg synes vel kanskje at det burde være interessant også for Fremskrittspartiet at debatten rundt Bush-administrasjonens utøvelse av USAs utenrikspolitikk går høyt og bredt, langt utover det som er den norske venstresidens debattforum.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
La meg si det helt tydelig og klinkende klart: Norges NATO-medlemskap eller Norges EØS-avtale kommer ikke til å stenge for en eventuell regjeringsdeltakelse fra SVs side. Men vi er ekstremt opptatt av å bruke det politiske handlingsrommet vi faktisk har. Det kan utnyttes i mye større grad enn det dagens regjering gjør, både når det gjelder EØS, som vi kommer tilbake til senere i dag, og når det gjelder NATO. Det er ikke slik at norsk NATO-medlemskap forplikter oss til å være mer pro USAs utenrikspolitikk enn det mange amerikanere og store deler av den amerikanske kongressen er. Så til dette som dreier seg om de kravene som NATO stiller til nye medlemsland. Vi har ikke gått imot at land som ønsker medlemskap i NATO, skal ha muligheten til det. Det mener vi er en nasjonal avgjørelse i de enkelte land. Det er også slik at både EU og NATO kan stille rimelige krav til demokratiutvikling, spørsmål rundt minoriteter, osv., når det er spørsmål om opptakelse i disse organisasjonene. Det er fornuftig. Til protokollen har jeg bare lyst til å si en ting: I mitt manus stod det en bit om EU som jeg aldri kom til. Det er ikke fordi SV ikke er opptatt av EU, men jeg regner med at neste debatt kanskje kan handle mer om det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
Jeg kan ikke dy meg – jeg må bare utfordre Lilletun til å kalle en spade for en spade. Det tror jeg debatten hadde stått seg på. Så vidt jeg husker, var det møte i den utvidede utenrikskomiteen den 12. mai, og FNs første resolusjon kom den 19. mai. Norge var på pletten for å melde inn styrker til å delta i Irak før man kan snakke om at det var noe klart FN-mandat. Alle andre steder enn i stortingssalen, i militære kretser, i forskerkretser rundt omkring, sier man at det var nødvendig, etter at Norge gikk imot krigen, å gjenopprette de gode bånd over Atlanteren og de transatlantiske bånd. Det går det jo an å forholde seg til, hvis det er det man diskuterer. Da vil jeg gjerne spørre Lilletun: Er det ikke rett og slett sånn det var? Var det ikke rett og slett sånn at man ikke skjelte til FN eller til hva som var de faktiske behov? Man hadde behov for å gjenopprette de gode bånd over Atlanteren, og derfor gikk Norge, som det eneste landet som var imot krigen, i bresjen for å melde styrker til Irak. Litt klar tale fra Lilletun hadde gjort godt på en dag som denne.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
Jeg har lyst til å invitere utenriksministeren til å gi en vurdering av den siste «State of the Union»-talen som Bush har holdt, og særlig av det som har vakt betydelig oppsikt i mange kretser, nemlig at han overhodet ikke nevner NATO – det er det ene punktet – og – det andre punktet – at han tar Norge til inntekt for at USA er internasjonalisert nok når det gjelder Irak, noe som brukes i den amerikanske debatten i forhold til et tydeligere FN-spor i Irak. Det ville vært interessant. Så har jeg lyst til å gi utenriksministeren honnør for at han i sin redegjørelse var veldig klar på at den muren som Israel nå bygger i de palestinske områdene, er i strid med folkeretten. Men også her sitter egentlig USA med nøkkelen når det gjelder å legge et økt press på Israel i denne konflikten. Jeg skulle gjerne likt å vite om utenriksministeren synes at USA legger et tilstrekkelig press på Israel i forhold til å finne en løsning.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2004-01-29:
Representanten Kristin Halvorsen ser i alle sammenhenger på USA som den store, stygge ulven som tar seg til rette. Hun får mene hva hun vil, men det kan da ikke være rett å lukke øynene når man ser at mennesker drepes. Mange ganger er det nødvendig å bruke våpenmakt for å stoppe urett som begås mot medmennesker. Ser ikke Kristin Halvorsen at det i enkelte tilfeller må brukes våpenmakt når andre virkemidler ikke når fram? Som Øverland sa: «Du må ikke tåle så inderlig vel den urett som ikke rammer deg selv!»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2004-01-29:
Utenriksministeren var i sitt innlegg innom viktigheten av å delta i ulike utenriksoperasjoner også i fjerne strøk. Det kan nok diskuteres om Norge skal engasjere seg i alle konfliktområder i verden. På grunn av at vi er et lite land, må vi prioritere den hjelp som vi kan yte. Her er samarbeid med andre land viktig. Jeg savner en prioritering etter viktighet, og at vi tar vare på våre alliansepartnere også på andre siden av Atlanteren. For eksempel er Norge flink til å kritisere USA når det gjelder 600 fanger på Guantanamo-basen på Cuba, mens det er stor taushet når FN-medlem Norge er med på å holde over 100 000 fanger fengslet i over ni år i Rwanda uten lov og dom. Det er lett å kritisere andre, men det er kanskje ikke så lurt å kaste stein når man sitter i glasshus. Skal man kritisere, er det viktig at alle sider av en sak belyses, at begge parter blir hørt, og at følgene ved ikke å gjøre noe vurderes. Til slutt noen ord om økonomiske bidrag som Norge yter til ulike regimer. Her bør vi bli mer kritiske, særlig til land som deltar i konflikter utenfor eget land. Det vil være viktig at hjelp til fattige land ikke blir en sovepute for disse, men har som mål at disse land blir selvhjulpne. Ellers vil det etter min mening være viktig at Norge bidrar til at terrornettverk rulles opp, og at krigsherrer avvæpnes, enten det er i Afghanistan, Colombia, Kongo eller andre land. Dette er viktig for at befolkningen kan få ro til å bli selvhjulpen uten å gå i daglig frykt for å bli drept.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-01-29:
Et fyldig svar på alle disse spørsmålene ville kreve en egen redegjørelse. Men la oss begynne med «Kysten inn i EU», et nytt NHO-nettverk finansiert med 1,8 mill. kr av den organisasjonen, en organisasjon som tar utgangspunkt i oppdrettsnæringas interesser i forhold til EU. Jeg erkjenner helt og fullt at Norge ideelt sett burde hatt bedre markedsadgang til EU. Det ville oppdrettsnæringa, som står bak dette nettverket, opplagt ha tjent på ut fra snevre økonomiske egeninteresser. Problemet er at når man skal vurdere hvorvidt det ville være klokt for hele kysten å melde seg inn i EU, må en ha et langt bredere perspektiv. Alle prosesser som vi har hatt med EU, indikerer at hvis vi vil ha bedre markedsadgang, må vi avgi ressurser. Det er den avveiningen som må gjøres. Der har man ikke noe valg. Hvis vi velger å bli EU-medlemmer, blir norsk hav EU-hav, norsk fisk blir EU-fisk. Vi prioriterer ressurser.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-01-29:
Senterpartiet tillegger alltid uttalelser fra FNs generalsekretær betydelig vekt. Det har også vært en god tradisjon i norsk utenrikspolitikk, og jeg håper at den vil stå ved lag også framover. Vi i Senterpartiet er opptatt av at handelsforhandlingene skal komme i gang igjen, slik at vi kan komme fram til et resultat som er langt bedre enn det utkastet vi så på bordet i Cancun. Når generalsekretæren tar til orde for at handelsforhandlingene bør komme i gang igjen, er det sjølsagt ut fra at ingen land er tjent med at vi ikke har et godt og solid handelssystem. Det mener sjølsagt også Senterpartiet. Det FNs generalsekretær ikke har sagt noe om, er hvilke premisser som skal ligge i bunnen for en endelig avtale, og det er nettopp det forhandlingene står om. Men at vi alle er tjent med et godt og effektivt handelssystem, gir seg sjøl.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-01-29:
Når det gjelder engasjementsreglene i Irak, bare konstaterer jeg at en tidligere forsvarssjef, en militærrådgiver på NUPI og andre mener at det er uklarheter knyttet til de to avtalesettene. Jeg er enig med dem. For meg framstår de også med en viss uklarhet. Men jeg må konstatere at dette ikke er den eneste utenrikspolitiske saken hvor jeg opplagt føler behov for å gå mer i dybden enn det utenriksministeren gjør. Men det var ikke det jeg skulle snakke om. Mitt spørsmål til utenriksministeren går på FN. Utenriksministeren brukte deler av sitt innlegg til å tilkjennegi sine visjoner i forhold til hva Norge kan bidra med både innad i EU og utad, dersom Norge blir medlem. Jeg vil nå utfordre utenriksministeren til å tilkjennegi sine visjoner i forhold til hvordan han ser på FN i den nye sikkerhetspolitiske situasjonen – gi ham muligheten til å si noe om hvordan han oppfatter at FN skal kunne spille en vital rolle i det internasjonale samfunnet framover, og hvilke grep og initiativ som det trengs blir tatt i FN i forhold til å utvikle FN til dette instrumentet.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-01-29:
Representanten Øyangen er kontinuerlig opptatt av at Senterpartiets Ronald Rindestu har sagt ja til medlemskap, at han går inn for det. Til det er det vel kun å bemerke at jeg også har truffet et par arbeiderpartifolk – eller var det flere – som faktisk var imot EU-medlemskap. Men jeg vil stille et spørsmål til representanten Øyangen med utgangspunkt i at både ja-sida og nei-sida i Norge erkjenner at det er store svakheter ved EØS-avtalen. Ja-sida og nei-sida i Norge er ikke enige om behovet for en ny medlemskapsdebatt, men også vi på nei-sida erkjenner at den debatten er i kjømda – den kommer. Den debatten ønsker vi å møte med åpenhet og med kunnskap. Når representanten Sørensen stilte spørsmål til representanten Øyangen om hva man frykter, altså hvorfor man er så engstelig for å utrede Sveits-modellen, var jo nettopp svaret fra Øyangen beviset på at det er et behov. For eksempel er det ikke noen domstolsmekanisme i den sveitsiske modellen. Det er jo det som gjør den interessant. Economiesuisse mener at det er en god avtale. Mitt spørsmål er: Hvem i Sveits er det som mener at dette er en så dårlig avtale for landet?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-01-29:
Representanten Haga er bekymret for at Norge kan få for få stemmer i EU. Spørsmålet som det er naturlig å stille da, er hvor mange stemmer vi er inne med pr. dags dato. Senterpartiets leder har merket seg en endring i synet på EU-spørsmålet. Det skjer også innad i hennes eget parti, der mangeårig fylkesordfører i Troms, Ronald Rindestu, har stilt seg i spissen for aksjonen «Kysten inn i EU». Mener representanten Haga at Ronald Rindestu ikke har forstått kystbefolkningens eget beste? Har representanten forståelse for at en bedre markedsadgang for foredlede fiskeprodukter i det utvidede EU, med 450 millioner innbyggere, kan sikre tusenvis av nye arbeidsplasser for kvinner i Distrikts-Norge? Til slutt: Rindestu mener at EUs sterke vektlegging på regionene faktisk betyr at distriktene kan få større gjennomslag i Brussel enn i Oslo. Er fylkesordfører Rindestu her i full villfarelse, eller har han et godt poeng?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-01-29:
Vi har gått litt inn i hva det er sveitserne har oppnådd, og vi vurderer faktisk den avtalen som mye dårligere enn den vi har. De kommer heller ikke unna det å tilpasse seg regelverk hvis de skal inn på det europeiske markedet. Men de har forhandlet i årevis og kommet fram til en avtale som allerede er utdatert når den foreligger, slik at de er nødt til å starte med en eneste gang med å foreta nye forhandlinger. Avtalen gir heller ikke noen bedre politisk innflytelse enn den vi har. Vi har jo også domstolen innenfor EØS-avtalen som skal sikre norske bedrifter i spesielle situasjoner.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-01-29:
Det kan jo være fristende å stille spørsmålet tilbake. Jeg har så langt ikke hørt noen gode argumenter for at den sveitsiske løsningen er bedre. Den innebærer, så vidt jeg ser, en mindre grad av integrasjon og er en avtale enda mer på etterskudd enn den vi har. Den mangler også mekanismer ved tvister, noe som kan være problematisk for næringslivet i gitte situasjoner. Derfor er den en enda mer utilstrekkelig avtale enn den EØS-avtalen vi har. Skal vi løse de grunnleggende problemer som vi har, når 25 medlemsland på vårt kontinent er med i EU, er det bare ett eneste alternativ, og det er at vi også går inn og tar del i de prosessene som er der. Da er det selvfølgelig ikke bare positive ting å si, men vi får da være med på å bestemme, noe vi ikke kan gjøre i dag.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-01-29:
En avtale med 25 andre land kan ikke utredes. Vi kan foreta så mange akademiske øvelser vi bare vil her i Norge, men det skal faktisk forhandles fram en avtale med de samme landene som vi i dag har EØS-avtalen med. Det blir skapt en forståelse for at vi må ha en slik annen avtale. Det jeg føler meg ganske sikker på, er at hvis Regjeringen nå har fått signaler i denne veldig vanskelige prosessen med EØS-forhandlinger, om at det ville ha vært mye lettere for Norge å få en bedre avtale hvis vi la oss på en annen modell enn EØS, tror jeg faktisk at Regjeringen hadde vurdert det alternativet. Så vanskelige var jo disse forhandlingene. Nå har statsminister Bondevik helt tydelig sagt at det finnes bare ett eneste alternativ til EØS-avtalen, og det er EU-medlemskap. Så da kan vi bare sitte her og utrede. Men jeg tror vi må stikke fingeren i jorda. Vi lever ikke alene i verden, og vi kan ikke diktere en ny avtale gjennom en utredning i Norge.
Jan Petersen (Høyre), 2004-01-29:
Jeg synes disse siste refleksjonene på mange måter er svært interessante fordi vi nok har behov for å tenke litt nærmere igjennom hvordan vi håndterer spørsmålet om rettsoppgjør og forsoning etter vanskelige konflikter. Her tror jeg noen og hver av oss kan ha standpunkter som ikke umiddelbart henger like godt sammen i alle deler av kjeden. Jeg er enig i det Thorbjørn Jagland sier, at den serbiske regjering har gjort en god del, men det mangler altså et resultat der som det er svært viktig å holde orden på. Det er klart at det er svært viktig å få Karadzic og Mladic inn for domstolen. Men vi burde i mange andre sammenhenger diskutere hvor langt man egentlig skal la rettferdighetsfølelsen gå til fortrengsel for forsoning. Det er en annen debatt, men jeg tror den er viktig. Når det gjelder NATO og EU, vil jeg bare si at grunnen til at jeg tror at dette kommer til å gå bra, er at det nå er en betydelig gjensidig åpenhet, at det er transparens. Det er grunnen til at jeg ikke tror vi får en konflikt på dette området. Vi søker hele tiden å ha innsikt i prosessene så langt det måtte være mulig, og jeg er glad for at det nå er blitt såpass mye gjensidighet og åpenhet her at jeg ikke tror vi kan si at vi ikke vet hva de andre foretar seg.
Jan Petersen (Høyre), 2004-01-29:
Jeg er uten videre enig i at dette er en debatt vi må gå inn i. Ja, ikke bare det, mesteparten av mitt innlegg var faktisk en invitasjon til den debatten. Så jeg setter pris på at Høglund tok opp dette. Når det gjelder Olav Orheims uttalelser, som jeg ikke har sett i dag, vil jeg bare kort si at han ikke bare var medlem, men ledet det nordområdeutvalget som jeg oppnevnte for en tid tilbake. Deres oppgave var å utrede utfordringer i nordområdet, og de har ikke hatt som en del av sitt mandat å utrede spørsmål om andre deler av norsk utenrikspolitikk. Det som er viktig for meg, er å understreke at vi ikke må gå i den fella at vi lager motsetninger mellom dette. Det er viktig at vi har mange instrumenter. Hvis vi mener at vi skal ha andres oppmerksomhet om våre problemstillinger i nord, er min hovedtese at da må vi være med på å levere på andre områder som er av interesse for dem, slik at vi skaper gjensidighet i det hele. Det er den grunntanken som jeg, av mye erfaring, tror er riktig. Derfor ville det jo ikke nytte at vi satt alene med våre problemer i nord og konsentrerte oss mye om dem. Vi er nødt til å skape alliansepartnere over det hele.
Jan Petersen (Høyre), 2004-01-29:
Svaret på det siste spørsmålet er nei. Jeg mener at USA bør legge mer press på dem. Den samtalen jeg hadde med Colin Powell for et par uker siden, hadde som ett av formålene fra min side å få fremført det budskapet. Jeg vil også bekrefte det som Kristin Halvorsen sier. Jeg mener at et av de alvorligste problemene nå er utviklingen av muren – men da ikke muren i seg selv. Israel har rett til å forsvare seg, men poenget er at den bygges langt inn på palestinsk område og skaper derfor forhold på bakken som kan være et problem. Riktignok skal vi holde fast i hva Sharon sa da han var i Molde, nemlig at dette ikke ville ha noe med en endelig løsning å gjøre, og det skal han forholdes gang på gang. Vi er allikevel bekymret for at den faktisk vil skape problemer, og under enhver omstendighet skaper den betydelige problemer for palestinsk dagligliv, noe som også gjør at det blir enda vanskeligere å få til en økonomisk utvikling(presidenten klubber) (presidenten klubber) Jeg ble litt engasjert her, men de nye reglene tilsier bare ett minutts taletid, så vi får ta resten senere.
Jan Petersen (Høyre), 2004-01-29:
Først til det første spørsmålet. Jeg må si at det Åslaug Haga nevnte, endrer intet. Saken er klarlagt, og det er ikke grunnlag for noe annet. Jeg er forbauset over at det på torsdag samme uken fortsatt finnes representanter i Stortinget som tror det motsatte. Når det gjelder FN, vil jeg først si at dette har jeg uttalt meg om mange ganger. Det er ikke slik at det jeg ikke har med i min redegjørelse, mener jeg ikke noe om. Jeg holdt på i tre kvarter, og jeg snakket veldig mye ikke minst om hele Irak-konflikten og om den sentrale rollen som FN etter FN-pakten og folkeretten har når det gjelder fred og sikkerhet. Jeg vil gjerne fastholde at det er selve kjernen. Så har Kofi Annan, nettopp fordi det ikke har vært så lett å finne grepene på det, nedsatt en gruppe – og jeg må gjøre det tydelig at den er helt selvstendig og uavhengig av nasjonalstatene – som nå skal gi flere tanker om det spørsmålet. Og jeg vil gjerne se dens uttalelser før jeg sier mer enn det jeg mange ganger tidligere har sagt om FN.
Jan Petersen (Høyre), 2004-01-29:
Jeg vil bare gjøre det klart at det vi snakker om her, er en domstol som er en særdomstol nettopp for dette formålet, og jeg tror at man ikke uten videre skal trekke andre domstolsspørsmål inn i dette. Men til det andre spørsmålet må jeg bare kort si at hvordan vi teknisk sett skal gripe an og få inngang på EU-siden, kan jeg ikke ta her og nå – det er for så vidt i stor grad også et spørsmål om hvordan man planlegger rent forsvarsmessig – men vi kan gjerne komme tilbake til det senere når vi får gått litt mer i detalj med hensyn til hvordan disse tingene skal gjøres. Det som det for meg var viktig å kommunisere, var at det som nå skjer, vil bety åpenhet og transparens mellom EU og NATO, og det er i seg selv en svært viktig åpning, nettopp for å kunne gå mer i detalj med hensyn til disse spørsmålene.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-01-29:
Da vil jeg bare benytte anledningen til å takke representanten Blankenborg for at han bidrar til å utdype og tolke mitt innlegg. Jeg brukte vel ikke nøyaktig de ordene at EU er et klart fredsskapende prosjekt i Europa, men jeg sa at det er helt utenkelig at medlemmer av EU skulle gå til krig mot hverandre, og det kan selvfølgelig tolkes på den måten. Når representanten Blankenborg sier at det er helt klart i dette fellesskapet vi hører hjemme, er jeg faktisk enig når vi sier at vi har en gruppe av EØS- og EU-land, og jeg understreket at den utgjør nå 28 av Europas 48 land. Norge er en del av dette fellesskapet, men på den måten som vi har funnet formålstjenlig for vårt land. Jeg har lyst til å minne om at når utenrikskomiteen har vært på reise og møtt viktige analytikere, kommentatorer, rundt omkring, bl.a. i Berlin og Brussel, har ikke disse kommentatorene kunnet gi et eneste argument for hvorfor Norge burde melde seg inn i EU.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-01-29:
Jeg er ikke sikker på om alle vet like godt som Inge Lønning hva en rævdilter er. Men jeg vet jo at mange som har vært rævdiltere i bergenske buekorps, har det blitt noe veldig bra av. Norge står utenfor EU sammen med 19 andre land etter 1. mai. Nå nevnte Inge Lønning fem–seks land til som ligger i løypa. Jeg synes ikke det er antall land eller antall innbyggere som fremdeles står utenfor, som skal avgjøre Norges posisjon. Jeg tillot meg bare å påpeke at etter utvidelsen er det ca. halve Europa som fremdeles står utenfor EU. Men Norge må da se sitt ansvar og bidra økonomisk og også glede seg over at disse landene får utviklet både sin økonomi, sitt demokrati og rettsstatens prinsipper.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-01-29:
Jeg har egentlig ikke hørt at ordfører Roy Waage har hatt den saken øverst på sin agenda. Men det er klart at i et stort avtaleverk vil det være både fordeler og ulemper. Det er også andre ulemper, i hvert fall utfordringer, ved EØS-avtalen som har vært vanskelige for oss, f.eks. dette med differensiert arbeidsgiveravgift. Vi mener at differensiert arbeidsgiveravgift var det beste og mest treffsikre tiltaket, men Regjeringen er kommet med alternative løsninger som er gode. Også barnematdirektivet var et problem, men nå mener jo helseministeren at det er et fullt ut forsvarlig forslag. Da vi vurderte EØS-avtalen, var det ut fra en helhetsvurdering av hva Norge er tjent med, og der er argumentene overveldende positive for norske økonomiske interesser.
Mette S. Korsrud (Høyre), 2004-01-29:
Konflikten i Midtøsten mellom israelere og palestinere synes mer fastlåst enn på lenge. En fredelig løsning kan virke urealistisk. Målet har til nå vært to uavhengige og levedyktige stater, Israel og Palestina, som kan leve side om side i fred, med sikre og trygge grenser. For at dette målet skal kunne nås, må partene vise nødvendig vilje og iverksette tiltak som bedrer sikkerheten og gjenoppretter tilliten partene imellom. De palestinske myndighetene, med president Yasir Arafat i spissen, må i den sammenheng vise både vilje og evne til aktivt å bekjempe alle former for terror som utøves av de mest ekstreme palestinske organisasjonene. Israel må på sin side heve okkupasjonen og fjerne bosettinger. Også de som regner seg som venner av Israel, må få anledning til å understreke at den politikk som den nåværende regjering i Israel fører, verken vil bidra til å stanse terroren, øke sikkerheten til den israelske staten eller bidra til å øke Israels anseelse i det internasjonale samfunn. Partenes tankesett og tilnærming til hvordan konflikter kan håndteres og eventuelt løses, må endres fullstendig. I den sammenheng kan man ikke operere med en nullsumtilnærming, der det Israel eksempelvis får, blir et tilsvarende tap for palestinerne. Det partene trenger, er en betydelig grad av det vi kan kalle sikkerhetsassistanse fra det internasjonale samfunn. Kvartetten, bestående av USA, Russland, EU og FN, kan i den sammenheng spille en sentral rolle. Likevel må vi kanskje erkjenne at det hittil bare har vært én stat Israel har lyttet til, og det er USA. Mot denne bakgrunn kan vi kanskje si at det er USA, som verdens eneste supermakt, som sitter med nøkkelen til håndteringen av denne konflikten. Men da må denne sikkerhetsassistansen gis på den riktige måten. USAs sikkerhetsassistanse til Israel har ikke bidratt til å støtte Israels legitime sikkerhetsbehov mot terrorisme. I stedet har den bidratt til at Israel har kunnet forfølge en aggressiv politikk, som vil virke kontraproduktivt i forhold til Israels egne sikkerhetsbehov på lengre sikt. I tillegg har vi også sett at USAs militære bistand til Israel har økt i samme takt som trusselen fra Israels nabostater har minsket. Sikkerhetsassistansen fra USA har med andre ord ikke vært vellykket. I den sammenheng kan man også hevde, som mange før meg har gjort, at en løsning av Israel/Palestina-konflikten er nøkkelen til løsningen på resten av problemene i Midtøsten. I likhet med det utenriksministeren sa i redegjørelsen på tirsdag, tror jeg at det blir en litt for enkel tilnærming. Libyas gjeninntreden i det internasjonale samfunn, der landet kvitter seg med alle programmer for anskaffelse av masseødeleggelsesvåpen, er et vesentlig fremskritt. Jeg vil få lov til å understreke at problemene i Midtøsten har sin bakgrunn i komplekse årsakssammenhenger. Vi må derfor ikke bare fokusere på én konflikt, men også søke å håndtere andre konflikter der de måtte oppstå.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
Representanten Øyangen beskrev EØS-avtalen som en hjørnestein i norsk utenrikspolitikk. Sett i det lyset er det litt interessant å lese boken til representanten Jagland, «Ti teser om EU og Norge». I kap. 8, Norge blir en vasallstat utenfor EU, skriver representanten Jagland at hele EØS-systemet kan komme til å bryte sammen. Sett at det var riktig. Er det ikke sånn at uansett ståsted i EU-saken hadde Norge vært tjent med at man tok det skrittet å utrede alternativer til EU? Representanten Lønning har tidligere i dag fortalt om den vanskelige forhandlingsposisjonen de norske forhandlerne er i. Det er jeg enig i. Uten et alternativ er det vanskelig. Hvorfor er det så vanskelig for Arbeiderpartiet å være med på å stemme for at vi utreder de alternativene som Norge sårt trenger?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
La det være helt klart: SV har ikke giftet seg med noen sveitsisk modell. Det vi har bedt flertallet om å være med på å vedta, er å utrede reelle alternativer til EØS-avtalen. Jeg har litt vanskelig for å forstå hvorfor det er så farlig, nettopp fordi vi trenger slike alternativer også med den situasjonen vi har i dag. Vi setter våre forhandlere i en umulig posisjon ved å gjenta og gjenta at det ikke er noe alternativ. Da må vi akseptere at det er i nasjonens interesse at vi får utredet reelle alternativer til det som Øyangen beskriver som hjørnesteinen i norsk utenrikspolitikk. Så må jeg også be om å få svar på om representanten Øyangen deler representanten Jaglands oppfatning om at hele EØS-systemet kan stå i fare for å bryte sammen. Er representanten Øyangen helt sikker på at det norske folk da skal hoppe inn i EU? Er det det som er strategien bak den måten man tenker på?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-29:
At utredninger aldri har spilt noen sentral rolle i utviklingen av Fremskrittspartiets politikk, kommer neppe som noen overraskelse. Men det må være slik at før man setter seg ved et bord og forhandler med noen, må man ha en idé, en skisse, en plan om hva man vil oppnå med slike forhandlinger. Derfor har vi et forslag om å utrede reelle alternativer til dagens EØS-avtale, som jeg også oppfatter at Fremskrittspartiet synes har enkelte problematiske sider. Da er det egentlig litt nærliggende å spørre: Hvordan har Fremskrittspartiet tenkt å komme videre i forhold til de problematiske sidene, som også Fremskrittspartiet ser at EØS-avtalen har, hvis man vil avvise muligheten for å bruke utredninger? Høglund sa også at han betraktet forhandlingsposisjonen til norske forhandlere som vanskelig. Har ikke han også sett at hvis vi hadde hatt et utredet alternativ, ville dette gjort forhandlingene med EU lettere enn de er i dag?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-12-03:
Slik som forsvarsministeren uttalte seg her i Stortinget, vil jeg si at den er god nok hvis det blir nedfelt i avtalen, og det er det som er poenget vårt. Vi må ha en klar avtale på bordet, og vi kan ikke vite om det hun sa, holder, før vi får det avtalefestet. Jeg har stor tiltro til at Regjeringen vil gjøre hva man kan for å få det avtalefestet, men Stortinget er avhengig av å se teksten før vi kan si at det er i orden. Jeg sier det også fordi det er mange forskjellige strømninger og holdninger til tredjelands deltakelse i EU-samarbeidet i EU, og man kan ikke helt sikkert vite hva man får, før man faktisk har avtalen på bordet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-12-03:
Vi har lenge hatt en nærmere tilknytning til EUs forsvars- og sikkerhetspolitiske samarbeid enn Danmark. Danmark har jo sitt forbehold. Det var Bondevik I-regjeringen, der Senterpartiet satt, som sa at man ønsket å ha en tilknytning til dette. Allerede fra da av fikk vi en nærmere tilknytning til dette samarbeidet enn det Danmark har. Så dette vil ikke være noe nytt. Det å kalle vårt forhold til Grunnloven «et spill for galleriet» synes jeg er ganske drøyt når man er medlem av denne sal. Vi er nødt til å ta det alvorlig, enten man er på ja-siden eller nei-siden, for vi kan ikke strekke vår tilknytning til EU lenger enn det som Grunnloven fastsetter. Og igjen: Det er bare den avtalen som skal framforhandles, som vil gi svaret på det. Hvis man ikke får svaret på det, har vi sagt at vi ikke er rede til å være med på dette.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-12-03:
Da må vi rett og slett bare si at da er det ikke sånn – det er ikke noe mer å si om det. Så kan vi jo føre diskusjonen om vårt forhold til EU på et annet plan. Men vi er nå nødt til å operere innenfor det som er rammene, nemlig folkeavstemningen av 1994 og Grunnloven vår.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-12-03:
Etter det som forsvarsministeren nå sa, håper jeg at forslagene nr. 3 og 4 kan bli omgjort til oversendelsesforslag. Det kan vi komme tilbake til når vi skal votere. Jeg vil bruke denne replikkordvekslingen til å klargjøre et forhold. I debatten er ordet «vetorett» brukt, og det kan skape en misforståelse i retning av at vi skal kunne nedlegge veto mot en aksjon. Jeg vil be om at forsvarsministeren klarlegger dette, for jeg har oppfattet det slik at det vi søker å tilstrebe, er å kunne reservere oss mot å delta i en aksjon som vi ikke ønsker å delta i. Dette er et veldig viktig forhold når man skal jobbe videre med denne avtalen, og når den kommer til Stortinget.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-12-03:
Jeg vil anbefale Arbeiderpartiets representanter å stemme imot forslag nr. 1, siden denne saken kommer til endelig behandling når vi har avtalen mellom de land som skal delta i kampgruppene. Jeg vil også anbefale Arbeiderpartiets representanter å stemme imot forslag nr. 2, fordi vi regner med at Regjeringen selvfølgelig vil innhente råd fra folkerettsjurister om dette spørsmålet. Hvis Stortinget ikke er fornøyd med dem og vil ha andre råd, kan partigruppene innhente det. Det finnes ikke noen uavhengige eksperter her. Det må Stortinget selv sørge for å få. Derfor stemmer vi imot dette forslaget.
Julie Christiansen (Høyre), 2004-12-03:
Senterpartiet velger i sin argumentasjon å legge stor vekt på at vi skal videreføre våre bidrag der vi bidrar i dag, og i de organisasjoner vi er medlem i, først og fremst NATO. Men det jeg mener Senterpartiet da overser ved å legge et sånt perspektiv til grunn, er at vi – ved å holde fast ved det – utelukker oss fra å bidra i fremtidige oppdrag. Når verden rundt oss velger å organisere seg på en annen måte, er spørsmålet om vi skal henge med i det eller holde fast ved måten vi alltid har gjort det på før. I dette tilfellet handler det altså om at EU og NATO får en ny arbeidsdeling, og at den type operasjoner, oppdrag eller oppgaver som FN kanskje løste på egen kjøl tidligere, trenger FN nå hjelp fra andre aktører til å løse. Jeg mener at Senterpartiet på denne måten bidrar til å utelukke Norge fra å bidra i fremtidige oppdrag, i lys av at omgivelsene våre organiserer seg på en annen måte. Men hovedspørsmålet mitt er: Hvilken strategi har Senterpartiet for å styrke det internasjonale samfunnets kapasitet med hensyn til å forebygge – eller gripe inn og stanse – folkemord, konflikter, kriser?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-12-03:
Det skulle bare mangle at ikke statsråden står inne for sine egne prioriteringer! Men 1,6 milliarder kr i økning på bistandsbudsjettet er jo en betydelig vekst. Det er riktig at det ikke er kutt når det gjelder Russland. Men det er heller ingen økning, og det har vært kutt tidligere. Kløften mellom Norge og Russland har tidligere vært påpekt av andre, og fattigdommen i Nordvest-Russland og helsetilstanden der er bekymringsfull. Er statsråden enig med meg i at dette er bekymringsfullt? Og hvis ja: Hva vil statsråden gjøre for at vi kan benytte noe av bistandsmidlene til dette viktige arbeidet i Nordvest-Russland? Synes statsråden det er fornuftig å gå inn i en diskusjon om ODA og hvordan ODA-midlene kan benyttes? Eller er dette en debatt som vi etter statsrådens mening ikke bør ha?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-12-03:
Hvis forsvarspolitikk var det eneste europeisk samarbeid og EU handlet om, hadde det kanskje vært mulig å gi et enkelt og konsist svar på det. Det er det derimot ikke. Allikevel ser vi den utfordringen. Det er derfor vi sier at så langt er det et behov for å knytte oss til dette, selv om vi mener det aldri skulle vært der. For det er der diskusjonen kommer til å foregå, og vi vil være med og påvirke den. Som jeg sa: Vår linje vil være å sørge for at vi har tettest mulige forbindelser over Atlanteren. Så ja, jeg ser absolutt representanten Lønnings poeng, men forsvarspolitikk er dog ikke det eneste som et europeisk samarbeid innbefatter.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-03:
Nei.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-03:
Jo, sjølvsagt! Unnskyld, president! Eg tek opp det forslaget som SV har i innstillinga.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-03:
Eg har lyst til å stille eit spørsmål som eigentleg går på gjevarkoordinering og harmonisering. Vi veit jo alle at bistand blir gjeve under forhold og i land der det er veldig sterke interessemotsetningar. Eg skal kort nemne eit eksempel frå Casa Suecia, svenskehuset i Managua, Nicaragua. Det var ein svær landbruksdelegasjon som kom, ein snakka saman og diskuterte landbrukspolitikk, og kom opp i ei problemstilling. Du kan jo berre spørje han, sa eg, og peikte bort på vaktmannen. Korfor skal eg spørje han, han kan jo ikkje vite noko om det? Jo, han er, som alle andre nicaraguanske vaktmenn, småbonde. Når vi får så mykje harmonisering og så mykje koordinering frå dei sterkaste gjevarlanda, kan vi då risikere at vi ikkje kjem i inngrep og kontakt med kanskje dei svakaste gruppene, som vi jo som oftast set høgast. Spørsmålet mitt er: Kan det vere fare for at jo meir vi koordinerer frå vår side, jo meir går vi glipp av å komme i inngrep med dei vi verkeleg ønskjer å hjelpe?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-03:
Heile denne debatten vi har i dag, har eitt hovudmål, og det er å få til utvikling gjennom bistand. Det er heile målet med dette budsjettarbeidet. Så veit vi at det er andre ting som verkar i motsett lei, f.eks. handelspolitikken. Eg synest Regjeringa har eit rimeleg truverde når det gjeld det store problemet der, som jo er eksportstøtte, eksportsubsidiering. Regjeringa står hardt på for å bli kvitt ho, få fjerna ho. Men det er òg eit anna område som etter mitt skjønn undergrev utvikling og bistand, nemleg våpenpolitikken. Der synest eg at vi i stor grad manglar f.eks. eksportkontroll, vi manglar òg ein internasjonal avtale om korleis våpenhandel skal gå føre seg. Det vil alltid kunne gå føre seg våpenhandel, men vi er komne altfor kort når det gjeld å dempe denne handelen, som ikkje minst i krig og konfliktar hindrar og stoppar veldig mykje av utviklingsarbeidet. Kva er utanriksministeren sine vurderingar av at manglande innsats når det gjeld våpen og handel, kan hindre utvikling?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-03:
Berre eit lite innlegg om ODA. SV har alltid vore ein streng fortolkar av ODA-midlar. Men kva er det som skjer i OECDs DAC-komite for tida? Jo, det er at ODA blir trua frå fleire hald. Ein ser at ein kjem med tvilsame gjeldsslettingsprosjekt som ein vil ha registrert som ODA-godkjend bistand. Ein ser at folk som bur i Noreg, som tidlegare har budd f.eks. i Tyrkia, sender pengar heim. Det skal også registrerast som offisiell bistand. Sender ein pengar heim til ei tante i Ankara, eller kvar det måtte vere, skal det vere offisiell bistand. Vi ser også, og det er kanskje den største utfordringa når det gjeld ODA-midlane, at ein meir og meir ønskjer militær bruk av desse midlane. Det kan sjølvsagt vere at ein i forhold til konfliktførebygging kan tenkje seg situasjonar, men det er altså heile tida ei utholing. Som eg har skjønt, har den norske regjeringa stått veldig hardt på denne strenge fortolkinga i OECDs DAC-komite. Men når ein ser på dei forholda som er ved den norske grensa til Russland, med dei enorme forskjellane i levekår, må eg innrømme at det ikkje er rart at det kjem forslag om at ein her burde kunne gjere noko. Men eg ser at når vi har lagt inn forslag på 02-området, har vi ikkje fått støtte nok til det. Så politikken bør kanskje vere at alle parti går saman om å komme med reelle løyvingar til Russland på 02-området, at vi ikkje tek det frå 03-området. Viss vi verkeleg meiner at vi skal hjelpe våre naboar i aust, vårt naboland, skal vi også tore å ta det over 02-området. Eg trur det må vere løysinga. Men eg trur dette berre er begynnelsen på ein debatt vi kjem til å fortsetje lenge.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-03:
Det er liten tvil om at Grunnlova set grenser for overdraging av styrkar. Det er eg veldig glad for at utanrikskomiteens leiar så nyansert også problematiserte. Men no er det frå Regjeringa si side lagt fram ei veldig kort grunngjeving ut frå grunnlovsproblematikken. Synest leiaren i utanrikskomiteen at den grunnlovsmessige grunngjevinga frå Regjeringa er god nok?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-03:
Representanten Jagland sa at det er godt nok, dersom det blir ein avtale. Men lat oss no tenkje oss at det ikkje blir sånn. Kva vil Arbeidarpartiet då seie?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-12-03:
Representanten Øyangen har vært så lenge med i det politiske liv at hun burde huske at Kristelig Folkeparti støttet kondomkampanjer i Norge på 1970-tallet. Vi stiller oss selvfølgelig bak det internasjonale arbeidet for å bekjempe hiv/aids-epidemien. Det som er en omforent strategi, er den såkalte ABC-strategien. Den er det bred enighet om. Det går på «Abstinence, Be faithful, use Condoms». Kristelig Folkeparti støtter denne strategien. Når man underviser barn i grunnskolen, dreier det seg i de fleste land om de to første punktene – «Abstinence, Be faithful». Men den strategien som her er beskrevet, er det så bred enighet om at jeg forstår egentlig ikke helt problemstillingen som Gunhild Øyangen reiser.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-12-03:
Jeg tror ikke at det er så dumt å lære barn i grunnskolen om avholdenhet og det å være trofast. Jeg regner med at også representanten Øyangen synes dette er en bra strategi i grunnskolen. Jeg skulle ønske at hun hadde sagt det. Når det gjelder kampanjer for kondombruk, er det klart at det er forskjellige syn på dette i forskjellige land. Men jeg kan forsikre om at vi tar dette opp med kirkeledere. Bistandsministeren har en rekke ganger tatt opp betydningen av å kjøre kondomkampanjer i disse landene. Det er mange som ikke vet det, men også den tidligere norske Kinamisjonen, som i dag heter Norsk Luthersk Misjonssamband, misjonærene, er aktivt ute i felten og lærer folk å bruke kondom. Dette har full støtte fra et samlet norsk politisk miljø, og jeg håper også at representanten Øyangen er enig i hele ABC-strategien, som det er bred enighet om.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-12-03:
Innsatsen til bekjempelse av hiv/aids øker i neste års budsjett. Det er helt nødvendig, for sykdommen framstår som en av de alvorligste truslene mot utvikling. Blant annet foreslås en økning til FNs aids-program. Hans Kongelige Høyhet Kronprinsen er utnevnt som UNDPs goodwill-ambassadør og har bidratt på en forbilledlig måte med å vise på TV hvordan et kondom brukes. Stor var vår overraskelse da en nordisk parlamentarikerdelegasjon, som også representanten Jon Lilletun var med i, var i Zambia, hvor befolkningen er hardt rammet av hiv/aids, og der FNs informasjonskampanje rettet mot voksne ungdommer først og fremst dreide seg om avholdenhet fra sex. Helseministeren i landet, som er lege, hadde selv stått fram på TV, som Kronprinsen, for å fremme bruk av kondom for å begrense smittefaren. Men han måtte rygge i saken etter inngripen fra landets mektige katolske kirke. Hvordan stiller Kristelig Folkeparti seg i denne saken? Jeg vet at det fokuseres på forskning på nye medisiner og ny beskyttelse for kvinner. Imens dør millioner av mennesker, og vi bruker millioner av kroner på tiltak som i liten grad virker. Mener Kristelig Folkeparti at dette kan fortsette?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-12-03:
Det var sju parlamentarikere der fra de nordiske land, og jeg kan love at alle forstod problemstillingen: at kondomer ikke ble gjort tilgjengelig og heller ikke var en del av FNs informasjonskampanje. Det var sterke reaksjoner blant parlamentarikerne på den måten å fremme informasjon på, i et land der vi går inn tungt med midler. Representanten Lilletun var med på den turen, og det er veldig synd at han ikke er her i salen. Jeg vil følge opp med ytterligere et spørsmål. Jeg går ut fra at Kristelig Folkeparti har et omfattende kirkelig nettverk i Afrika. Vil Kristelig Folkeparti ta et oppgjør med Den katolske kirke når det gjelder å fremme bruken av kondom for å redde liv i Afrika, slik representanten Lilletun tok til orde for på den nordiske parlamentarikerreisen i Zambia?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-12-03:
Jeg synes det var et positivt innlegg som utviklingsministeren hadde, også det som gjaldt å ta opp kampanjer for kondombruk. Jeg tror at en, i tillegg til de kirkelige lederne, nå også må ta for seg FN-organisasjonene. Det var faktisk deres informasjonskampanje som vi reagerte kraftig på. Jeg vet jo at utviklingsministeren har et stort og oppriktig engasjement for Afrika, og det er et engasjement jeg deler. Bistandsbudsjettet øker med hele 1,6 milliarder kr for neste år. Men vi har et problem. Bistanden til ikke-ODA-godkjente land reduseres. Det kan se ut for meg som om utenriksministeren trenger litt drahjelp innad i Regjeringen. Vi vet at grensen mellom Norge og Russland er den største velstandskløften i hele verden. Sykdom, fattigdom, rus, vold og brudd på menneskerettigheter preger livet for svært mange, og det er et enormt behov for demokratiutvikling. Det gjelder også flere av de nye skjøre demokratiene i øst. Det er et bredt folkelig engasjement i Norge for å hjelpe, men det er ikke penger å hente til prosjekt som UD selv betegner som svært gode. Nå vet vi at den norske bistanden skal trappes opp ytterligere til ODA-godkjente land framover, og det er vi enige om. Men har utviklingsministeren, med sitt sosiale engasjement, noen som helst forståelse for at det kan være vanskelig å forstå for det norske folk at vi ikke skal kunne hjelpe våre naboer i Nordvest-Russland og i øst noe mer enn i dag?