Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-05-03:
Jeg takker for interpellasjonen. Det er en viktig diskusjon, og jeg ser fram til debatten. Integrering i verdenshandelen er sentralt for velstand og vekst. For mange utviklingsland er handelen med landbruksvarer en viktig kilde til utenlandsk kapital og til videre investering i, og utvikling av, landbrukssektoren. Utvikling i landbrukssektoren er også særlig viktig i lys av stigende matvarepriser og økt ustabilitet i verdensmarkedet for matvarer. Representanten Gitmarks spørsmål omhandler import av sukker fra u-land til det norske markedet. Som Gitmark viser til, importeres i dag 99,8 pst. av sukkeret fra EU. Importen fra sukkerproduserende u-land er meget beskjeden. Samtidig ønsker land som f.eks. Mosambik å eksportere sukker til Norge. Jeg vil innledningsvis påpeke at norske myndigheter har begrensede muligheter for å påvirke hvor importen av sukker skal komme fra. Sukker er en vare som ikke ilegges toll ved import til Norge, verken fra i-land eller fra u-land. Alle land har derfor i utgangspunktet like betingelser for eksport av sukker til det norske markedet. Importørene – de kommersielle aktørene – avgjør selv fra hvilke land de ønsker å importere, ut fra kriterier som konkurransedyktighet på pris, kvalitet på sukker og logistikk. Kontakt med bransjen viser at det stilles strenge kvalitetskrav til sukkeret, bl.a. ved bruk i industrien. Inntrykket er at sukkeret fra EU best tilfredsstiller bransjens samlede krav til kvalitet og logistikk, i tillegg til konkurransedyktighet på pris. EU har en egen markedsordning for sukker, som omfatter både produksjonskvoter med høyere pris enn verdensmarkedet og i tillegg produksjonsuavhengig støtte. Tidligere ga EU også omfattende eksportstøtte til produsentene. Denne eksportstøtten har de siste årene vært under avvikling, bl.a. som følge av pålegg fra et WTO-panel. Så ja, avvikling av eksportsubsidier er et viktig tema. Kutt i bruken av slike subsidier er en viktig del av forhandlingene i Doha-runden i WTO. For utviklingsland er dette et sentralt krav fordi subsidiert eksport fra i-land er med på å ødelegge egne markeder for jordbruksvarer. På ministermøtet i WTO i 2005 ble det bestemt at eksportsubsidier skulle fjernes innen utgangen av 2013 under forutsetning av at en WTO-avtale kom på plass. Dette vil være viktig både for u-landenes mulighet til å bygge opp egen landbruksproduksjon og for konkurransedyktighet i markedene. Det må for øvrig understrekes at Norge i dag har en meget begrenset eksport av subsidierte landbruksvarer. Dette gjelder i første rekke eksport av ost til andre i-land, som USA og EU. I den offentlige debatten drøftes jevnlig Norges importregime overfor u-land og om Norge er for opptatt av å beskytte egen produksjon. Jeg mener dette ikke er riktig. Vårt handelsregime gir alle utviklingslandene fordeler ved import til Norge. Norge gir gjennom vårt GSP-system toll- og kvotefri markedsadgang for til sammen 64 u-land. Norge er her blant de landene som går lengst i å åpne markedet. I tillegg til de 50 minst utviklede landene, såkalte MUL-land, ble denne listen 1. januar 2008 utvidet med 14 av lavinntektslandene på OECDs DAC-liste. Denne ordningen gir de fattigste u-landene klare fordeler ved eksport til det norske markedet. Også for de mer velstående u-landene gir Norge tollpreferanser gjennom GSP-systemet. Til tross for en betydelig tollfrihet er importen av jordbruksvarer fra de fattigste u-landene begrenset. EU er Norges viktigste handelspartner for landbruksvarer med i underkant av 70 pst. av importen. Som for sukker er summen av konkurransedyktige priser, kvalitet og logistikk viktige årsaker til dette. Av den totale importen av landbruksvarer på 35 mrd. kr i 2010 kom om lag 20 pst. fra u-landene. De viktigste importvarene er soyabønner, kjøttmel, kaffe, bananer, druer og tilberedte næringsmidler. U-landenes andel av den totale importen av landbruksvarer har økt noe de siste årene, herunder også importen fra de 64 nulltollandene. Hovedårsaker er en sterk økning av importen av blomster fra Kenya etter at landet ble innlemmet i nulltollordningen samt økt import av kaffe. Namibia, Botswana og Swaziland har også en særordning for handel med jordbruksvarer, med bl.a. mulighet for tollfri eksport av 3 700 tonn storfekjøtt uten bein. Til sammenligning – og jeg synes det er viktig – er EUs import av storfekjøtt fra disse landene til sammen rundt 9 000 tonn. Vårt importregime er altså langt mer generøst enn EUs om vi tar hensyn til at folketallet i EU er på 500 millioner mennesker. Samtidig er storfekjøtt en sensitiv landbruksvare for Norge, og størrelsen på kvotene er satt ut fra en avveiing mot norske produksjonsinteresser. Utviklingsland er ikke en ensartet gruppe land. Takket være store investeringer i landbrukssektoren er flere land nå konkurransedyktige på verdensmarkedet og er blitt store eksportører av mat. Samtidig ønsker andre u-land å øke matproduksjonen, primært med tanke på egen selvforsyning. I WTO-forhandlingene krever disse landene å beholde tollsatser av hensyn til egen matsikkerhet. Jeg mener at landbruksbistand er et viktig virkemiddel for å støtte u-landene i oppbyggingen av sitt eget landbruk. Regjeringen legger opp til å øke støtten til utviklingen av landbruket framover med spesiell vekt på klimatilpasset landbruk. Denne satsingen framkommer i den nylig framlagte Meld. St. 14 for 2010–2011, Mot en grønnere utvikling – om sammenhengen i miljø- og utviklingspolitikken. Importvernet er et svært viktig virkemiddel for å sikre at vi har et levedyktig landbruk i Norge. Importvernet er en forutsetning for å kunne sikre avsetningen av norske landbruksvarer og oppnå fastsatte priser i jordbruksavtalen. Dette er grunnlaget for en tilfredsstillende inntektsutvikling i jordbruket. Importvernet er slik sett nødvendig for å sikre et norsk landbruk. Samtidig vil økt produksjon og økt handel med landbruksvarer kunne bidra til økonomisk vekst og økt matsikkerhet i mange u-land. Regjeringen ønsker gjennom våre preferanseordninger å legge til rette for at en større andel av importen av landbruksvarer kommer fra de fattigste landene. Med tanke på at Norge importerer på kaloribasis rundt halvparten av vårt forbruk av landbruksvarer, bør det være rom for et langt større innslag av u-landsvarer i butikkene.