trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-04-03:
Jeg kommer ikke til å bruke ti minutter, for interpellasjonen er lagt opp slik at den munner ut i et ganske konkret spørsmål. Det er om helseministeren ser for seg å kunne samarbeide med Diakonhjemmet og Lovisenberg Diakonale Sykehus om å utbygge sykehustilbudet i Oslo. Fra pressen vil det også være kjent at de ser for seg særlig å kunne medvirke til å videreutvikle den sykehusaktiviteten som er i Aker sykehus’ lokaler og tilstøtende herligheter. Men utover dette konkrete initiativet, som jeg gjerne vil høre helseministerens synspunkter på, vil jeg ikke unnlate å minne om at forespørselen henger sammen med et tema av større aktualitet og viktighet. Det gjelder også, i det litt større bildet, hvordan Oslos to diakonale sykehus kan anvendes på best mulig måte. Det er snakk om to velkjente og velrennomerte sykehus som har lang tradisjon for å samarbeide med en offentlig sykehuseier. Det er en historikk som skriver seg mange tiår tilbake i tid, også tilbake til den gang da Oslo kommune, i egenskap av å være fylkeskommune, var eier og økonomisk ansvarlig for spesialisthelsetjenesten. Det er i denne politiske forsamlingen også fristende å legge til at de to sykehusene har en eierstruktur som har en bredere velvilje i denne salen, i det at også sosialdemokratiske helsepolitikere innser verdien av ideelt drevne institusjoner, altså ikke-statlig eide sykehus som driver med utgangspunkt i det ideelle, til forskjell fra å ha kommersielle siktemål. Om denne formen for eierskap ikke akkurat har vært elsket av venstresiden, har de ideelle likevel vært akseptert av sosialdemokratene. Det er litt usikkert hvilken skjebne de går i møte hvis Arbeiderpartiet skal binde seg til et samarbeid til venstre for seg, slik vi har sett i Oslo. Det er likevel et annet spørsmål. Spørsmålet her er om man i helseforetakssystemet er i stand til å fange opp ideer og initiativer fra de ideelle samarbeidspartnerne og respondere positivt på disse, uten å bli møtt med unødig skepsis – den skepsisen som ikke bringer oss noen steder, og som har en undertone av at vi vet best, og av at initiativene helst skal komme fra de sentrale helseforetaksplanleggere. Det er på denne bakgrunn jeg ser med særlig forventning frem til statsrådens svar.
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-04-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Det inneholdt flere opplysninger som det var god grunn til å glede seg over, for det første at man har utviklingsplaner – og ikke avviklingsplaner – for sykehusdriften på Aker sykehus. Det er positivt i forhold til det som var hele psykologien og oppfatningen av dette området under forgjengerne til helsestatsråden, uten at jeg behøver å nevne Arbeiderparti-statsrådene ved navn. Så det er notert som et «statement», som man kan bygge på, og som er positivt. Det andre jeg merket meg som også var positivt, var at man så for seg nye oppgaver lagt til våre diakonale sykehus. Det velger jeg å tolke som en positiv holdning til hva disse kan drive med og bidra til i utbyggingen av helsetjenestene i vår by og vår region. Når det gjelder selve ansvaret for konkrete utbyggingsoppgaver, la jeg merke til at statsråden var noe mer forbeholden og viste til at man må følge anbudsreglement osv. Jeg er jo heller ikke for at man skal foreta direkte tildelinger hvis det ikke er tillatt etter konkurranseloven, men man kan altså bruke de mulighetene man tross alt har, til å bringe inn andre impulser enn de som nødvendigvis befinner seg i helsestatsrådens umiddelbare nærhet. Og det er flere måter å gjøre dette på. Jeg vil også minne om fordelen som disse sykehusene nå har ved at de er oppe i utbyggingsoppgaver som har gitt dem kompetanse til å forestå større initiativer av anleggsmessig karakter, utover det driftsmessige, som vi vet at de allerede håndterer på en god måte. Dernest er det også dette med at den daglige styringsstrukturen i disse organisasjonene ofte gir fordeler ut fra et styringsperspektiv. Jeg skjønner jo selvfølgelig at investeringssiden innen de styringsmodellene vi har for spesialisthelsetjenesten, må rammefastsettes av staten, og også at innretningen må fastsettes ut fra nasjonale føringer, men jeg vil oppfordre statsråden til å se nærmere på hvordan man nå også kan bringe inn privat kapital og private ideer når det gjelder investeringer.
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-04-03:
Jeg vil begynne med å takke mine medrepresentanter for stor interesse for temaet ved å delta i debatten. Dog vil jeg fremheve at representanten Bøhlers innlegg var mer preget av kunnskap om lokale forhold i Oslo enn kanskje det foregående innlegget. Hvis vi skal begynne med representanten Knutsen, får vi jo si at Arbeiderpartiet i mange sammenhenger aksepterer – ja til og med omtaler i rosende ordelag – de ideelle leverandører, enten det gjelder helsetjenester eller omsorgstjenester. Men grunnen til at jeg pekte på tidligere statsråder fra Arbeiderpartiet når det gjelder en sykehussak i Oslo, er nettopp at Strøm-Erichsen hadde sin fulle hyre med å finne ut av hvordan helsekartet skulle tegnes i Oslo. At det nå tegnes annerledes, er til stor glede også for Arbeiderpartiets representanter i denne salen – det har jeg registrert. Det er også en liten påminnelse om at Knutsens partifeller – selv om Oslo kommune som fylkeskommune nå ikke lenger har noe ansvar for spesialisthelsetjenesten som sådan – sammen med sine samarbeidspartnere fra Rødt og SV driver og forbyr tjenesteytere som leverer f.eks. barnevernstjenester eller omsorgstjenester for barn. Så Arbeiderpartiets praksis i Oslo gir bekymring utover det at de av og til i erklæringsplaner vil si at de er positive til andre enn statlig eide leverandører. Jeg tror statsråden har merket seg at det er en positiv beholdning av denne debatten, og det er at Stortinget har en positiv forventning om den revitalisering som nå skjer av sykehusområdet på Aker, og at man der får etablert et nytt og bedre tilbud for byens befolkning. Det ser vi frem til. Samtidig er det sider ved driftshverdagen og grensesnittet mellom helseforetakssystemet og de ideelle og de private leverandørene som gjør at man skal være klar over at i de ikke-statlig drevne organisasjonene ser man at man blir brukt som en kapasitetsregulator og ikke alltid blir behandlet på lik linje med statens egne sykehus. Men det kan altså en klok politisk ledelse gjøre noe med.
Bent Høie (Høyre), 2017-04-03:
Takk for tilbakemeldingen. Jeg er helt enig i at det er en veldig positiv utvikling vi nå ser i Oslo-området knyttet til hva som skal være det fremtidige sykehustilbudet, der gamle ideer og løsninger om ett stort sykehus i Oslo er forlatt, og at vi nå har besluttet hvordan strukturen skal være, og at det nå jobbes effektivt for å oppnå det som er målsettingen, som også innebærer et stort akuttsykehus på Aker. Så er det helt klart at de to eksisterende diakonale sykehusene vil få større og utvidede oppgaver, ikke minst knyttet til å være enda mer komplette lokalsykehus for de seks bydelene som de allerede har ansvaret for. Så er vi i en situasjon der Helse Sør-Øst ønsker en god og rask framdrift på planleggingen og utviklingen av det nye sykehuset på Aker. I en slik sammenheng mener jeg at de må vurdere hvilke løsninger som tjener den hensikten best. Fra min og regjeringens side er det ingen tilbakeholdenhet ideologisk eller politisk med å velge samarbeidsløsninger med private og ideelle utbyggere. Det er viktig, selvfølgelig, at en da forholder seg til det lovverket og regelverket og føringer som er på det området. En så stor etablering som det nye akuttsykehuset på Aker vil måtte kreve et anbud etter reglene for offentlig anskaffelse og kan ikke bare innebære en utvidelse av eksisterende avtaler en har med disse virksomhetene. Men det mener jeg først og fremst er en vurdering av hvilke modeller en velger å bruke, som må ligge i Helse Sør-Øst og Oslo universitetssykehus. Det er selvfølgelig en fordel å ha et mangfold av ulike løsninger å drøfte på dette området også, og det er noe jeg er opptatt av skal ivaretas også videre.
Bent Høie (Høyre), 2017-04-03:
Jeg konstaterer etter debatten både at det er bred politisk enighet om det nye framtidige målbildet for hvordan sykehusstrukturen skal se ut i Oslo, og at det ikke er noen særlig ideologiske eller politiske motforestillinger å spore mot også å bruke samarbeid med ideelle for å løse offentlige helseoppgaver. Det er begge vurderinger som jeg selvfølgelig deler. Det som må være viktig, er at løsningen tjener formålet – nemlig å gi pasientene en god behandling. Og når det gjelder spesielt Aker sykehus, at en også får en framdrift i saken som er i tråd med planen i Helse Sør-Øst. Som jeg informerte om i mitt innlegg, jobbes det nå godt for en hurtig framdrift i både utviklingen av det nye sykehuset på Aker og utbyggingen på Gaustad. Det er viktig for meg å understreke at med de planene som nå foreligger, vil ikke det nye sykehuset på Aker være et lite sykehus i norsk sammenheng. Det vil være et relativt stort akuttsykehus, et av de større i landet. Det sier også noe om størrelsen på dette arbeidet. Det gjør, som jeg også sa i mitt innlegg, at det må ikke oppfattes som at en bare kan utvide eksisterende avtale med disse to ideelle sykehusene til også å omfatte det nye sykehuset på Aker. Det vil være behov for nyanskaffelse. Det vil i tilfelle være en anskaffelse på flere milliarder, og selv om en har et anskaffelsesregelverk som legger til rette for å kunne ha en annen behandling av ideelle aktører, er det heller tvilsomt om en sånn anskaffelse kunne ha blitt reservert for kun ideelle aktører. Det som kjennetegner ideell sektor, er at det er en del av frivillig sektor. Og det som kjennetegner frivillig sektor, er at den er både fri og villig. Det betyr at hvis det er ideelle aktører som mener at de kan løse oppgaven raskere, billigere og bedre enn det offentlige gjør innenfor sine rammer, er det fullt mulig å presentere planer og prosjekter for Helse Sør-Øst. Helse Sør-Øst tror jeg har oppfattet veldig klart at fra nåværende regjering vil det ikke være politiske begrensninger knyttet til å vurdere en slik utbyggingsform. Det styrende vil som sagt være hva som tjener saken, hva som er best økonomisk, og hva som tjener framdriften for utbygging av et nytt sykehus på Aker.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-04-03:
For noen måneder siden fattet flertallet i denne salen et vedtak der vi ba regjeringen om å fastslå et mål om vekst i andelen av den samlede helse- og omsorgssektoren som skal være organisert og drevet som ideell virksomhet, og på egnet måte legge fram for Stortinget en plan med kortsiktige og langsiktige tiltak for å oppnå dette. Dette var et svært viktig vedtak om å sette et nasjonalt mål om vekst i ideell sektor. Jeg ser fram til å behandle denne planen for oppfølgingen av nettopp denne målsettingen. For denne målsettingen forutsetter at det offentlige, på både stats- og kommunenivå, aktivt arbeider for å ta vare på de ideelle aktørene vi har, og å takke ja til nye og gode initiativ. Målet om vekst i de ideelles andel forutsetter at det offentlige tar i bruk de mulighetene som ligger i det nye regelverket for offentlige anskaffelser og offentlig støtte, med et mål om å videreføre og øke den andelen de ideelle organisasjonene har av tiltak på helse- og omsorgsfeltet. Muligheten for gode innkjøp i tråd med politiske mål om vekst i ideell andel er på plass i anskaffelsesloven. Det sikret vi i denne salen da lovbehandlingen ble vedtatt. I Oslo har Kristelig Folkepartis bystyrerepresentant Erik Lunde på forbilledlig måte foreslått et tallfestet mål, og det er nå vedtatt av flertallet i bystyret i Oslo at en ønsker å øke de ideelle aktørenes posisjon i Oslos velferdstjenester. Bystyret har bedt byrådet om å innføre et mål om at om lag 25 pst. av institusjonsplassene i helse- og omsorgssektoren skal være organisert og drevet som ideell virksomhet innen 2025, så sant dette ikke får vesentlige negative konsekvenser for kommunens eget tjenestetilbud. Bystyret ber byrådet bruke handlingsrommet så langt det er mulig, for å gi ideelle aktører en forrang foran kommersielle når eksisterende kontrakter med private driftere løper ut, eller når nye kontrakter skal inngås om drift av tjenester i helse- og omsorgssektoren. Dette er et eksempel til etterfølgelse for alle landet kommuner. Det holder ikke med festtaler; vi må ha forpliktende politikk og konkrete tiltak og bruke de mulighetene som foreligger. Dette gjelder ikke bare kommuner, dette gjelder også på nasjonalt nivå. Vi har et felles mål om vekst i den ideelle sektorens andel av drift av tjenester i helse- og omsorgssektoren. Kristelig Folkeparti mener det er viktig å gripe de sjansene som byr seg, for å utvikle akkurat den tjenesten, og nå ligger denne tjenesten rett foran oss, i Oslo.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-04-03:
Jeg tar ordet til et kort innlegg fordi jeg stusset veldig over interpellantens første innlegg, der han mener at Arbeiderpartiet ikke vil støtte de ideelle aktørene i velferdssektoren. Da må interpellanten ha fulgt veldig dårlig med, for vi har stemt med både Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV, og jeg tror også Venstre, og dermed helt annerledes enn Høyre og Fremskrittspartiet, når det gjelder å løfte ideelle, både i forhold til EØS-anskaffelsesregelverket og i andre saker som har vært fremmet her i Stortinget, bl.a. det Dokument 8-forslaget som representanten Bollestad snakket om. Jeg vil bare forsikre interpellanten og andre om at vi har i vår politikk – Arbeiderpartiet har i sin politikk – å styrke de ideelle og de offentlige aktørene. Og hvorfor vil vi gjøre det? Jo, fordi vi ser at hvis ikke blir det slik at de private kommersielle presser ut de ideelle aktørene. Det fikk jeg høre mange ganger allerede den først perioden jeg satt på Stortinget – i familie- og kulturkomiteen. Der hadde vi utallige møter med de ideelle, som så at de mer og mer tapte terreng for kommersielle aktører. Derfor er det så viktig at vi bruker det regelverket vi har, og finner alle muligheter for å gjøre særskilte avtaler med ideelle aktører. Det gjorde vi også på vår vakt, bare for å nevne det. Grunnen til at vi vil det, er først og fremst at vi ønsker at alt som bevilges av offentlige penger, skal gå til kjerneoppgavene. Ideelle aktører pløyer et eventuelt overskudd tilbake til kjerneoppgavene, noe det offentlige også skal gjøre, og derfor står ideelle i en særstilling. Derfor ønsker Arbeiderpartiet å løfte de ideelle aktørene. Det har vi vist hver eneste gang og ved hver eneste anledning vi har hatt disse sakene oppe i Stortinget. Det var bare det som lå meg veldig sterkt på hjertet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-04-03:
Hestekjøtt kan det svindles med. Det ble oppdaget i 2013 ved hestekjøttskandalen den gang, og denne forordningen er for å bøte på det. Undersøkelser utført i EU viste da at identifikasjonsdokumenter for dyr av hestefamilien var gjenstand for omfattende svindel. Det er det man er ute etter å bøte på, og det er en enstemmig komité bak det som fremmes. Vi var en del av skandalen ved at det ble oppdaget et parti ferdiglasagne i Norge som ble innbefattet i den saken. Et tilleggsmoment er også at det ikke finnes noe felles register for hester i Norge i dag, verken knyttet til passutstedelse eller av avlshensyn. Det kommer nå til å bli opprettet et nasjonalt hesteregister, og det er lagt ut på anbud blant de ni eksisterende miljøene som driver med det. Mattilsynet har plukket ut Norsk Hestesenter for å føre det. Komiteen forutsetter at det blir konkurranseutsatt med jevne mellomrom, at Mattilsynet skal være eier av dataene i registeret, og at Mattilsynet skal føre tilsyn med registerets virksomhet. Det er vel det som er å si til saken. Komiteen er helt enig om at her bør vi få en bedre kontroll, og jeg anbefaler herved komiteens innstilling.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-22:
På vegne av representantene Audun Lysbakken, Abid Q. Raja og meg selv vil jeg fremme et forslag om å sikre at alle borettslag og sameier får mulighet til å lade elbilene sine, samt opptrappingsplan for salg av nullutslippsbiler.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-22:
«Flere av høringsinstansene til TEK 17 er bekymret for at forslagene bryter med prinsippet for god tilgjengelighet, og at framtidens boliger ikke vil bli i samsvar med politiske føringer fra Stortinget. Hvordan vurderer statsråden denne bekymringen?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-22:
Vi har fått en rekke bekymringer fra høringsinstansene, og da stiller jeg meg undrende: Kommer statsråden i den videre prosessen med dette til å lytte til høringsinstansene som problematiserer de tilgjengelighetskravene som foreligger, og de bokvalitetskravene som ligger i TEK17? En av de tingene som tas opp, f.eks. av Norske arkitekters landsforbund, er at forsvarlig bokvalitet som et fellesgode står i fare for å gå tapt. Spørsmålet blir: Når vi ser at befolkningen blir stadig eldre – hvilket jo er bra – og vi har et politisk mål om at flere skal bli boende hjemme så lenge som mulig, og vi ønsker en universell utforming med god tilgjengelighet, vil ikke statsråden innrømme at de forslagene som ligger her nå, svekker den tilgjengeligheten?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-22:
Det er jo flott at statsråden sier at han lytter til faglige råd, men han avviser jo allerede en rekke av rådene og sier at de ikke er riktige. Det synes jo jeg er dumt. Så gjentar han det som har vært mantraet til statsråden i hele perioden, nemlig at han gjør dette for unge boligkjøpere. Poenget mitt er da: Mon det, president! Når vi ser det som den tidligere spørreren, representanten Håheim, tok opp, nemlig at boligprisveksten og salget av nye boliger stiger langt raskere enn boligkostnadene stiger, er det helt åpenbart for alle som forstår hvordan markedet fungerer – og man skulle jo tro at statsråden hadde en anelse om det – at her kommer ikke det frislippet som går på kvalitet og på standard, som statsråden legger opp til, og som han mener at han står for, de unge boligkjøperne til gode. Tvert imot, det kommer i lommene på helt andre, og vi får dårligere kvalitet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-03-22:
Statsministeren deltok i går i høringen om regjeringens alvorlige svikt i arbeidet med å sikre vitale bygg og anlegg mot terror og andre trusler. Riksrevisjonen kom i 2015 til at det forelå svært alvorlige mangler, og at det var svært alvorlig at verken politiet eller Forsvaret, sammen eller hver for seg, var i stand til å sikre offentlige bygninger godt nok. «Svært alvorlig» i Riksrevisjonens ordbruk betyr at liv og helse er i fare. Nå vil høringen avdekke hva som har skjedd, og ikke skjedd, og den skal oppsummeres. Vi, her, må forstå hvorfor, og man har grunn til å spørre om de manglene som er avdekket, nå er rettet opp, slik at vi har grunn til å føle oss trygge på at situasjonen ikke er «svært alvorlig». Da går vi tilbake til 2012–2013 og tiden etter 22. juli og Gjørv-kommisjonen, en kommisjon som i full åpenhet avdekket hva som var utfordringene – det var ærlig og til tider brutalt – og som fikk vedtatt instrukser og planer for å rette opp. Erna Solberg snakket da om betydningen av å ha gjennomføringskraft i beredskapsarbeidet. Det er dette det er interessant å se på nå. Den 9. mars 2013 sa Erna Solberg at hun ville opprette en beredskapsfunksjon på Statsministerens kontor, fordi «landets øverste politiske leder til syvende og sist sitter med ansvaret for Norges beredskap» – til syvende og sist. Til VG sa Erna Solberg: «Erfaringen fra 22. juli-kommisjonens arbeid viser at dette trengs. Man trenger en statsminister som har styringen i disse sakene.» Mitt spørsmål til statsministeren er, helt konkret, i lys av hva vi hørte i går om forholdene i oppfølgingen av dette arbeidet og situasjonen i de to departementene: Vil statsministeren si at hun i disse sakene hadde styringen?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-03-22:
Jeg ba ikke om den redegjørelsen. Jeg spurte om statsministeren hadde styringen. Det vi har fått høre i går, gir jo grunn til tvil om det. Statsministeren sa at man ikke var klar over denne situasjonen før Riksrevisjonens rapport. Litt senere – og jeg fulgte høringen – sier forsvarsministeren: Vi var klar over det, vi var klar over manglene. Justisministeren sier vel også på en måte at de var klar over at det var vanskelig. Sammen eller hver for seg var de ikke i stand til å løse oppgavene, og det er svært alvorlig. Til syvende og sist har statsministeren ansvaret, sa Erna Solberg. Man trenger en statsminister for å ha styring med disse sakene, og jeg gjentar spørsmålet: Hadde statsministeren styring med denne saken?
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Jeg vil gjerne få lov å vise til mitt utførlige svar i den 1 time og 15 minutter lange utspørringen kontroll- og konstitusjonskomiteen hadde i går om akkurat det samme temaet. Det gir litt mer rom enn to minutter på denne talerstolen. Den viktigste utfordringen for Statsministerens kontor, og det som er statsministerens oppgave, er å sørge for at ansvaret er klart plassert, og at samordningen er godt organisert i regjeringen. Da denne regjeringen kom inn i regjeringskontorene, så vi at det var noen utfordringer på objektsikkerhetsområdet, og det var noen uklare områder. Det dreide seg særlig om sivil sektor-institusjoner og forholdet til dagens sikkerhetslov. Det har medført at vi har gjort to vesentlige grep på dette området. Det ene er at Stortinget i fjor vedtok endringer i dagens sikkerhetslov som gjør det mulig å stille noen andre typer krav gjennom sikkerhetsloven for å bedre en del sikkerhetskomponenter som skal være i sivil sektor, som vi avdekket i det arbeidet som vi gjorde for å se på uavklarte områder. Det andre er at vi så at sikkerhetsloven ikke var dynamisk nok med tanke på de utfordringene som objektsikkerhet i dag faktisk krever, for objektene vi sikrer, vil forandre seg. De vil forandre seg i forhold til hvilket krise- og konfliktbilde vi ser, i forhold til hvilke prioriteringer de ulike vil ha – det går noen objekter inn, og noen objekter går ut. Dette svarte jeg utførlig på i går. Derfor har vi satt ned et offentlig utvalg, som har levert et forslag til en ny lov, en ny sikkerhetslov, som vil komme til behandling i Stortinget denne våren. Det er blant de tingene vi har gjort for å ta grep om nettopp objektsikkerhetsspørsmålet, og for å sikre at vi har et godt regelverk knyttet til behandlingen av sårbare installasjoner i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Statsministeren hadde styring med det som er oppgavene til Statsministerens kontor, og vi hadde styring med å se på hvor hullene, ansvarsutfordringene, var. Men som jeg også sa i går i høringen, hvor for øvrig forsvarsministeren snakket før statsministeren, var det altså sånn at vi som regjering, som helhet, ikke var klar over helheten i komplekset og manglene som var gjort i enkeltdepartementer, før vi fikk Riksrevisjonens rapport. Men vi var klar over utfordringer på enkeltområder. Derfor svarte jeg også i går i mitt innlegg at f.eks. når det gjelder maktene – de konstitusjonelle maktene – har regjeringens sikkerhetsutvalg behandlet det og sett på de ulike sikringstiltakene som er knyttet til det. Men ansvaret var tydelig plassert. I ett departement var utfordringen at man hadde fått indikasjoner og rapportering på at man hadde løst oppgaven. Så ble det endret etter hvert, og så informerte man Stortinget om det. Det andre er at det tok lengre tid, og det var vi klar over.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Av og til er det slik at i jakten på å høre noe sensasjonelt ser man ikke skogen for bare trær. Hovedstrategien når det gjelder beredskap og sikkerhet, er regulert i petroleumslovens §§ 9-2–9-5. I § 9-5 sies det at man skal stenge ned hvis det er en krisesituasjon. Dette er altså helt åpenbart, det er helt offentlig, det er helt tilgjengelig, det har aldri vært noe hemmelighetskremmeri rundt dette. Det er regulert av Stortinget hvordan man i en beredskapssituasjon skal behandle olje- og gassinstallasjoner, så jeg var veldig forbauset over at man var så forbauset. Men jeg skjønner at i jakten på det som er spennende, og som ser hemmelig ut og høres annerledes ut, ser man ikke skogen for bare trær. Her er det en åpen regulering i en norsk lov, der det sies i § 9-5 at vi skal stenge ned i tilfelle krise, og at det er et ansvar. Det er hovedstrategien vår ved naturkrise. Ved en menneskeskapt krise skal man stoppe oljeproduksjonen i en slik sammenheng, for å sikre oss mot at vi får store miljøforurensninger.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Ansvaret er tydelig plassert gjennom sikkerhetsloven også når det gjelder de objektene. Og det er viktig å ikke heller lage vakuum rundt hvem som har ansvar. Når det gjelder gjennomføringen, og når det gjelder utpekingen av objektene, er det tiltakshaver som har ansvar for det. Her er det politi og justis som har hatt ansvar. Det er litt forskjellige systemer, og det er vanskelig å gå inn på noe av dette fordi noe er særlig sårbare institusjoner, og noen objekter skal meldes inn etter sikkerhetsloven. Noen av disse skjermingsverdige objektene meldes inn etter sikkerhetsloven, og andre er ting som er helt kritisk og nødvendig i en krisesituasjon. Det er den enkeltes ansvar å følge det opp. Det er selvfølgelig regjeringens totalansvar å sørge for at systemene er på plass, at det gjennomføres. Og vi har sagt at det er alvorlig når vi ser at tempoet har ført til at det har tatt lengre tid, men det er også en forklaring at tidsrammen som ble satt for å gjennomføre det, var for kort. Det tar lengre tid å få ordentlige tiltak. Det er sånn at det er en sikring på alt, men den er ikke god nok, og det er ikke permanent sikring på alle objektene.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Vi bygger opp tilsynet basert på to forskjellige tiltak. Det ene er det ansvaret NSM har for å påpeke og gi beskjed til de enkelte tiltakshaverne om at sikringen ikke er god nok, eller at objektet skulle vært sikret. Det andre er systemtilsynet som gjennomføres overfor hvert enkelt departement og hver enkelt etat, primært av DSB – av Helsetilsynet, DSBs underliggende etat – men for Justisdepartementet. Regjeringen har gjort endringer i disse tilsynene, som jeg mener har vært veldig viktig. Vi har endret tilsynsfilosofien. Vi har sagt at istedenfor å ha en plan for å gjøre noe, godta den, lukke avvikene og si at det er greit, venter vi nå til avvikene faktisk er lukket, og så offentliggjør vi det. Nå ser vi på de senere rapportene at det har hatt stor effekt for å få lukket de tiltakene som har vært nødvendig, og vi ser at den nye tilsynsfilosofien også gir god effekt på gjennomføringen av forbedret tilsyn.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Ofte er det slik at spørsmål som stilles, både her og i en høring, har flere ledd. Det gjør at det kan være vanskelig å svare uten å berøre bl.a. tema som er knyttet til graderte opplysninger. Det er riktig at Olje- og energidepartementet ikke har meldt inn noen objekter til NSM om skjermingsverdighet etter sikkerhetsloven, men det er bare en del av komplekset rundt objektene i energisektoren. Forsvaret gjør sine egne vurderinger av nøkkelobjekter ut fra forsvarsevne. Politiet forhåndsutpeker ytterligere objekter og har i eget distrikt ansvar for de objektene de utpeker. Når det gjelder Forsvarets og politiets vurdering av objekter i olje- og energisektoren, kan det altså ikke besvares ugradert, som jeg viste til i høringen. Derfor er dette et kompleks. Og når Abid Raja trekker begge de to sammen i et spørsmål i en høring, kan han bare få ett svar, som er at dette berører graderte opplysninger. Dette er også en av grunnene til at vi mente at det kanskje ville vært lurt å ha disse høringene i en gradert(presidenten klubber) ramme. Da kunne man enklere gå inn på utfordringene som ligger mellom hva(presidenten klubber igjen) som er åpent, og hva som er gradert. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Overfor Stortinget har regjeringen full åpenhet om de graderte spørsmålene. Det betyr at det for Stortingets kontrollfunksjon vil være fullt mulig å gjennomføre alle disse spørsmålene, og man vil kunne ta stilling til også de graderte spørsmålene. Jeg skjønner at det kan være et dilemma, men det er et sikkerhetsmessig argument for hvorfor det kan være enklere å si hva som er på plass, og hva som er sikret, enn å vise hva som er sårbarhetene. Det er sårbarhetene som er sikkerhetsrisikoen. Derfor er det vanskeligere at de skal være offentlige. Når det gjelder spørsmålet om gradering, er det slik at sikkerhetsloven er veldig tydelig på ansvarsplassering – på hvem som kan gradere. Det er den som er eier av informasjonen, som graderer, i utgangspunktet. Her har Forsvarsdepartementet sagt at dette er graderte opplysninger. De har ønsket å gi en annen og kortere variant av hva som kan være offentlig, knyttet til dette. Jeg mener ikke at dette betyr at regjeringen får mindre kritikk – jeg synes vi har fått mye kritikk de siste dagene. Det gjør faktisk hele denne situasjonen litt vanskeligere for regjeringen, fordi det legges et mistenkelighetens teppe over hvorfor dette er. Men det er altså Forsvarsdepartementets vurdering at man heller ikke kan avgradere de opplysningene som står i riksrevisjonssammendraget.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Dette er en etisk vanskelig sak. Dette er en sak som har ligget i mange år uten å ha blitt behandlet. Denne regjeringen mente at vi faktisk måtte få gjort en behandling av den. Vi ba da Justisdepartementets lovavdeling om en vurdering av dagens abortlov for å se på det juridiske grunnlaget for fosterreduksjon også ved tvillingsgraviditet. Lovavdelingens gjennomgang av abortloven, som er en juridisk gjennomgang av kravene som abortloven stiller, sa veldig tydelig at dagens lov åpner for at dette vil kunne gjøres. Det er ikke mulig å tolke loven dithen at de tolv ukene for selvbestemt abort er en begrensning med tanke på selektiv abort på ett av to tvillingfoster. Det er altså ikke en politisk eller etisk behandling i regjeringen, men en forståelse av dagens lov. Alternativet ville vært at vi måtte fremmet en ny endring av abortloven, og det har regjeringen tatt stilling til, og det ønsker vi ikke å gjøre for å forhindre dette. Jeg hørte også om de oppslagene, bl.a. med etikkprofessor Berge Solberg, som uttalte seg bl.a. om de medisinsk-etiske spørsmålene knyttet til at det var vanskelig å gjennomføre denne typen abort i en form som var sikker for det andre fosteret, før man har kommet til 12. uke. Da er det viktig å være klar over at abortforskriftens tredje ledd sier at selvbestemt abort også kan gjennomføres i kort tid etter 12. uke, hvis det er medisinsk-tekniske grunner som gjør at man ikke kan gjøre det før. Det er blitt tolket som at det mulig, innenfor bestemmelsen om selvbestemt abort, også i denne sammenhengen å gjennomføre inngrep i 13. svangerskapsuke. Det fremgår også av veiledningen som følger abortloven.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Jeg har lyst til å understreke at selv om det var en juridisk vurdering av abortloven, var det jo også et arbeid på etisk grunnlag som ble lagt til grunn for Lovavdelingens arbeid. Helsedirektoratet har innhentet informasjon om de medisinske forholdene knyttet til fosterreduksjon, og det var arrangert fagmøter og møter med fagmiljøene, der både Legeforeningens etiske råd og Senter for medisinsk etikk deltok i den prosessen, og alle de referatene og de synspunktene ble lagt frem for Justisdepartementets lovavdeling i den vurderingen. Det som er vår oppfatning, er at vi da måtte endre loven og eventuelt gjøre unntak og legge begrensninger i kvinners rettigheter i de første tolv ukene, hvis vi ikke skulle gjort det, og det har ikke regjeringen ønsket å gjøre. Det er et stort etisk spørsmål. Det store spørsmålet om abort og selvbestemt abort er jo hvem som skal foreta den etiske vurderingen. Skal kvinnen og familien gjøre det? Er det de som er best til å ta de beslutningene, eller er det noen andre, utenfor, som skal gjøre det? Det valget mener jeg er ganske klart i begynnelsen, at kvinner selv foretar etiske, moralske vurderinger av disse spørsmålene, og så er det viktig at alle er godt informert, også om faren for komplikasjoner.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Spørsmålet om hvorvidt dette går inn under loven, er jo nettopp det jeg har redegjort for, nemlig at det er gjort en vurdering av Justisdepartementet på bakgrunn av den loven vi har i dag, om at også fosterreduksjon ved tvillinggraviditet er tillatt å være selvbestemt i de første tolv ukene, og at man da kan bestemme seg for å gjøre det. Så det mener jeg på en måte er juridisk klart svart på. Jeg synes ikke det er bra hvis vi importerer folk fra andre land for å komme og få utført selektive aborter i Norge av denne typen, knyttet til fosterreduksjoner. Det er et vanskelig etisk spørsmål, men det grunnleggende temaet er selvfølgelig: Tror vi at de etiske vurderingene gjøres best av en nemnd, eller tror vi de gjøres best av en kvinne? Jeg mener vi har svaret for de tolv første ukene, at en kvinne og familien gjør de beste valgene.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Det er bra at spørreren kunne svare på sitt eget spørsmål. Vi har ikke et offentlig finansiert helsevesen for at folk kan komme fra andre land og få gjort inngrep eller få hjelp. Det krever helt særskilte vedtak hvis det skal skje. Så er det en adgang til på noen områder for enkelte å bidra med og betale for det, men det er det veldig lite bruk av i det offentlige helsevesenet, og det er på dette området ikke en naturlig del. Jeg er helt enig i at dette oppleves som etisk vanskelig, og det er – synes jeg – utrolig viktig i sånne sammenhenger at man får god informasjon, at man møter helsepersonell som kan snakke om risiko, og at man kan få tatt den samtalen som gjør at man vet at det er en risiko for det andre fosteret hvis dette skjer. Men i bunn og grunn er det til slutt et ansvar som alltid må ligge hos kvinnen i disse første tolv ukene, mener jeg.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Det er gjort en fortolkning av hvordan dagens lov er, og regjeringen har besluttet at vi ikke ønsker å fremme forslag om å endre dagens lov. Det er fritt opp til Stortinget å komme med forslag om å endre dagens lov, og få flertall for det, men jeg opplever at det vi har gjort, har et bredt flertall i Stortinget. Jeg antar at alle partier kan foreta etiske vurderinger uten at regjeringen sender meldinger til Stortinget knyttet til disse spørsmålene. Siden vi ikke foreslår noen endring av loven, opplever jeg at vi har et flertall bak oss – når vi da heller ikke har fått noe ønske, fra et flertall på Stortinget, om å gjøre disse endringene. Så er jeg enig i at dette er vanskelige etiske vurderinger for dem som jobber i helsevesenet. Men jeg hørte en uttalelse i går som dreide seg om overgangen rundt 12. uke og det medisinsk forsvarlige, og som jeg viste til, er det etter abortforskriften mulig å gjennomføre selvbestemt abort noe senere enn 12. uke, nettopp av medisinske hensyn. Det vil være mulig og være en vurdering som kan gjøres av legene og av den enkelte abortsøker.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Regjeringen la frem en langtidsplan for Forsvaret som var tilpasset de nye sikkerhetspolitiske utfordringene, som betød endringer i strukturene, men som også var en massiv økning av satsingen på Forsvaret i årene fremover. Regjeringen har allerede begynt den økningen og satsingen i de budsjettene vi har bak oss, og vi har nå et betydelig løft i budsjettet i årene fremover. Jeg respekterer at andre partier kan mene at det er andre mål og andre deler av Forsvaret som skal prioriteres, men vi har fulgt det forsvarspolitiske rådet vi har fått fra våre viktigste rådgivere, nemlig forsvarssjefens stab, for hvordan hovedprioritetene bør være for utformingen av fremtidens forsvar. På ett område har vi sagt at vi trenger lengre tid, og det er derfor vi gjennomfører en landmaktstudie for å gå igjennom hvordan både Hærens og Heimevernets strukturer og plassering skal være fremover. Men det betyr ikke at det ikke er investeringsmidler til f.eks. Hæren i langtidsplanen. Det er det, det er lagt opp til betydelige investeringer i Hæren, også i de prioriteringene som er gjort. Det er også slik at vi økte antallet heimevernsstyrker utover det som var det fagmilitære rådet, fordi vi mente at bistanden til det sivile samfunnet kunne kreve mer av det, og at vi ønsket å ha en større grad av robusthet. Det som skjer i år, er at de første trinnene på dette nå oppleves. Vi fyller på, vi øver mer, vi sikrer at det er mer robusthet i hele vår forsvarsstruktur, og det har vi også gode erfaringer fra. Vi øver nå på en måte som vi ikke har gjort på lang, lang tid i Forsvaret, og vi ser f.eks. at Marinen har en mye sterkere operativ evne enn de hadde da vi kom inn i regjeringskontorene. Når det gjelder nye estimater, har vi ingen nye estimater nå, men vi kommer til å følge opp Stortingets ønske om å få tilbakemelding om disse temaene etter hvert som vi går videre i prosjektet.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
For regjeringen ligger det ingen føringer om at det skal være en sammenslåing av Hæren og Heimevernet. Man skal se på hvordan man bruker landstyrkene våre best mulig og mest mulig effektivt. Alt vi gjør når det gjelder Forsvaret, er for å få mest mulig forsvarsevne. Vi må se hvordan vi bruker disse styrkene sammen, hvordan de fungerer, hvor godt trent de er, og hvilket utstyr de har. Det er sånn at man kan ha mange folk, lite utstyr og dårlig trening. I mange år har vi på papiret hatt mange folk i Heimevernet, men de har ikke vært trent. I 2009 var ingen deler av områdestrukturen trent i det hele tatt. Da satt Liv Signe Navarsete i regjering og trente ikke Heimevernets områdestruktur i det hele tatt. Nå har vi trent dette betydelig for å sørge for at det er funksjonelt. Jeg er grunnleggende uenig i at gårsdagens høring viste at det fremover er fare på ferde med det Heimevernet vi har, med tanke på de sikringsbehovene vi har. Vi har bedre trente styrker, mer øvede styrker, som vil være mer tilgjengelig og vil kunne gjøre en bedre jobb enn tidligere.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Det er slik at Stortinget har vedtatt en reduksjon i områdestrukturens plantall fra 42 000 til 35 000 mannskap. Det skal man gradvis gjennomføre, men vi opprettholder nivået fra 2016 også i 2017. Det er viktig å huske at vi har fått et fagmilitært råd om hva som er trusselen og utfordringene våre fremover, gitt ulike scenarioer. Det er der vi skal optimalisere bruken av de pengene vi har, og de ressursene vi har innenfor det offentlige. Vi har fra regjeringens side valgt å foreslå overfor Stortinget å ha en noe større heimevernsstruktur enn det som var forsvarssjefens anbefaling. Og vi har vært opptatt av – fra vi kom i regjering, ved endringer i revidert nasjonalbudsjett allerede i 2014 – å sikre mer penger til øvelser, nettopp for å trene ikke minst innsatsstyrkene, som over lang tid ikke har vært trent eller brukt. Det å ha et heimevern som ikke trener og ikke øver, er i alle fall bortkastede ressurser. Det har denne regjeringen gjort noe med.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Jeg mener at objektsikring ikke først og fremst dreier seg om Heimevernet, men Heimevernet gjør en god jobb innenfor deler av objektsikringen. Som jeg også sa flere ganger under gårsdagens høring, sikrer man objekter på veldig mange ulike måter. Vi har hatt perioder hvor det har gått tiltak inn og ut av disse objektsikringslistene, avhengig av hva slags andre alternative metoder man har. For eksempel er det sånn at når vi går over på å digitalisere og bruke andre metoder, f.eks. på en del av overvåking, etterretning og installasjoner for kommunikasjon, vil behovet for sikring av antenner og annet bli mindre. Så det er et veldig dynamisk bilde, og det er ikke slik at jeg mener at gårsdagens høring eller Riksrevisjonens rapport tilsier at vi skal øke antallet heimevernssoldater i Norge. Men jeg mener at det er veldig viktig at de soldatene vi har, uansett om det er Heimevernet eller andre, er godt trent, har godt materiell og vet hvordan oppgavene skal løses. Det er da vi får mest mulig effekt, og det har denne regjeringen gjort, i motsetning til hvordan situasjonen var da vi kom inn i regjering.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Jeg er veldig opptatt av at vi skal dimensjonere våre styrker etter de oppgaver vi tilfører dem. Derfor er det helt naturlig å svare ja på dette spørsmålet. Vi skal sørge for at vi har volum til å dekke de oppgavene som er. Så har jeg registrert at det gjennom høringen har vært et stort fokus på Heimevernets rolle med hensyn til objektsikring, de har en viktig rolle. Men skjer det noe, er førsteresponsen politiet, ikke Heimevernet. Det er også ofte andre tjenester som må raskt ut i en type krise og konflikt. Heimevernet har en funksjon, som også ble godt beskrevet, og som er en viktig del av langtidsplanen, og for første gang har langtidsplanen et eget kapittel om Forsvarets bidrag til det sivile samfunnet, hvor også Heimevernet har mange andre viktig oppgaver. Vi må se på summen av disse oppgavene når vi dimensjonerer volumet for Heimevernet. Det er en av grunnene til at vi valgte å øke antallet heimevernssoldater fra det som var forsvarssjefens forslag på 30 000, til 35 000 pluss 3 000 innsatsstyrker.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Jeg er helt sikker på at når landmaktutredningen kommer, vil det være god offentlighet rundt diskusjonen. Jeg er helt sikker på at Stortinget vil ha en bred diskusjon, og at resten av samfunnet vil ha en bred diskusjon om de endringene som skjer i forbindelse med landmaktutredningen. Når det gjelder spørsmålet om fagmilitære råd, har jeg lyst til å si at det nå er viktig å tenke gjennom hvilken krise og konflikt vi ser for oss. De investeringsbeslutninger som et flertall på Stortinget står bak – om nye jagerfly, om å sørge for at vi fortsatt har overvåkingsfly i nord, om å sørge for at vi bygger nye ubåter og annet som er en viktig del av den store investeringsstrukturen – er fordi vi ser et risikobilde som gjør at ikke minst det maritime området er det viktig at vi har kontroll over, at kystrommet vårt, med maritime, sterke styrker, er det viktig å ha kontroll over i en gitt krise- og konfliktsituasjon. Og så er det slik at vi hele tiden må utvikle Forsvaret med nye funksjoner og på nye områder, og en av de absolutt viktigste utfordringene vi kommer til å ha fremover, er knyttet til cyber og cyberteknologi, og det er det viktig at vi følger opp grundig fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
For det første er jeg enig med representanten Skei Grande i at vi har gjennomført lærerløftet, og at det er en suksess. Det er nå historisk mange lærere – vi har tredoblet antallet – som har fått videreutdanning. Vi har gjennomført femårig lærerutdanning. Det gir også rom for mer fag og andre kombinasjoner i lærerutdanningen. Så har jeg lyst til å si at jeg er veldig enig i at i dagens samfunn er det ekstremt viktig å lære kritisk tenkning. For i det informasjonssamfunnet som bombarderer oss med ulike påstander og ulike nyheter, som er både «ekte» og «sanne», og med vinklinger og alt annet, dreier det seg om å ha kritisk sans og evne til kildekritikk, og at flest mulig må ha det. Men jeg mener ikke det er til forkleinelse for at man må lære å lese og skrive, for det er begynnelsen på det hele. Man får ikke mye kritisk tenkning av ikke å klare å lese ordentlig, skrive ordentlig, knekke mattekoden eller stille spørsmål ved det teknologiske. Så det er viktig å ha et fagfokus samtidig. Om dette betyr et lærerløft 2.0: Det vil jo være slik at når vi har løftet nok lærere igjennom til å nå de fagkravene vi har, vil det også være mulig å fylle på med andre ting. Så mener jeg at en del av etterutdanningsstrategien rundt omkring i kommunene også må være å fylle på faginnhold og sørge for at vi oppdaterer oss på nye ting. Og så mener jeg at vi også må jobbe mye med digitalisering. Den største utfordringen med digitalisering og arbeidet med barna våre i skolen er mangelen på lærere med kompetanse som fører til det. Men hvis man spør meg om hva som er den aller viktigste reformen, lanserte vi det på mandag, jeg og kunnskapsminister Torbjørn Røe Isaksen, og det er systematisk tidlig innsats. Jeg mener at systematisk tidlig innsats er starten på alt. Det å sørge for at 10 000 barn ikke går ut av norsk skole uten å kunne lese, skrive og regne så godt at de klarer å ta videreutdanning, som er en utfordring i tilknytning til arbeidslivet fremover, er kanskje oppgave nr. én. For jo flere mennesker med avmaktsfølelse fordi de ikke klarer å delta, jo større utfordringer.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Det er sjelden jeg får spørsmål i spørretimen som jeg ikke har hørt eller tenkt på før. Jeg skal innrømme at jeg fikk det akkurat nå. Jeg har ikke tenkt på at det å beskytte lærertittelen i seg selv er en utfordring. Vi har valgt den andre måten å gjøre det på, nemlig å si at de som skal undervise våre barn i et klasserom, må ha visse krav til kompetanse i de fagene de har. Og så er det sånn at man kan være lærer i mange andre typer institusjoner – og jobbe som det. Men jeg vil si at jeg skal møte dette med nysgjerrig interesse for å se om dette er noe man må beskytte, eller om vi egentlig når målene våre ved nettopp å stille fagkravene, som gjøres i hver enkelt skole.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Jeg mener at økt utdanning og kompetanse skal lønne seg, og det gjør det jo ved at man får høyere lønn i tariffene som er fremforhandlet mellom kommunesektoren og lærerorganisasjonene – også avhengig av hvilket fagnivå man har i utgangspunktet. Det har av og til vært påpekt som en utfordring – før vi stilte kompetansekravene – at noen av dem som hadde masterutdanning, opplevde at det var vanskeligere å få jobb i enkelte kommuner fordi de egentlig hadde høyere lønnsutbetaling. Men jeg mener først og fremst at vi skal holde fast på at lønn forhandles mellom arbeidsgiver og arbeidstaker, og at det skal det også i fremtiden. Det vi har jobbet med, er de alternative karriereveiene som gjør det mulig for lærere å være lærer, men samtidig på en måte oppleve en karrierevei, og en utvikling i det, som gjør at man ikke alltid må flyttes over til administrative oppgaver. I den sammenheng og til de prosjektene er det også knyttet lønnsmidler.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Den gir resultater hver dag i de klasserommene hvor det står lærere som har vært på etter- og videreutdanning, og som har nye måter å jobbe med fagene sine på. Fordi vi gjennomfører et så stort løft, vil det være en del flere vikartimer og folk som er ufaglærte, som er inne i perioder, men en del av det store løftet, det at vi systematisk sørger for at man får etter- og videreutdanning som lærer, gjør at man øker respekten for det faget. Det at vi har økt inntakskravene, gjør at det forhåpentligvis blir færre som ramler ut av utdanningsløpet, og det bidrar også til å løfte det. Dette er en strategi for å løfte respekten for læreryrket, løfte kompetansen for læreryrket, men resultatene vil vi lese når vi etter hvert ser de elevene som går ut av den skolen som de nå går i, på deres faglige nivåer. Det å investere i mennesker er blant de investeringene som er viktigst, men som tar lengst tid.
Erna Solberg (Høyre), 2017-03-22:
Det er veldig viktig at elevene møter kvalifiserte lærere som kan hjelpe dem med å knekke kodene i de viktige, grunnleggende fagene. En av utfordringene vi har i vårt land, er dårlige mattekunnskaper, bl.a. algebrakunnskaper. Selv om de er blitt bedre, er vi dårlige i algebra. Det går i sirkel. I 2008 ble det gjennomført en stor lærerkompetanse- og øvelsesundersøkelse som viste at norske lærere som underviste i matematikk, skåret dårlig i algebra. Når de skårer dårlig i algebra, skårer også elevene deres dårlig i algebra. Det betyr at man må ha en viss fordypning og forståelse, og ett av de fagene på lærerutdanningen hvor det har vært stor strykprosent, har nettopp vært matematikk. Jeg kommer alltid til å forsvare at vi stiller det karakterkravet, for jeg mener det er utrolig viktig at den læreren som står og underviser i det faget, faktisk selv har skjønt faget, og jeg tror det vil gjøre noe med strykprosentene. Det er ikke til forkleinelse for at vi skal ha et godt dannelsesperspektiv for øvrig. Det må vi jobbe med. Når vi har fem år, har vi også større rom for å fordype oss innen flere tema.