Annelise Høegh (Høyre), 1999-04-22:
Dagens inn stilling om ny helsepersonellov er preget av stor grad av enighet. Loven reiser få – om noen – virkelig partipolitiske stridspunkter. Det skyldes selvfølgelig først og fremst sakens karakter, men det skyldes også at samarbeidet i komiteen har vært godt. Partiene har lagt vekt på å finne frem til felles standpunkter og merknader der det ikke er reell uenighet. Men det skyldes selvsagt også at Regjeringen la frem et godt grunnlag. Forslaget har i stor grad tatt hensyn til de vesentligste innvendingene som kom frem under høringsrunden. Enkelte av høringsinstansene til denne loven – ikke minst gjelder det de som i dag har egne såkalte profesjonslover – var skeptiske til at de uten noen særbestemmelser skulle inngå i en felles helsepersonellov med alle andre grupper helsepersonell. Men med de endringene som Regjeringen har foreslått i forhold til høringsnotatet, har komiteen i sitt arbeid fått høre svært få – om noen – alvorlige innvendinger mot lovforslaget. Jeg vil også nevne at Arbeiderpartiet, som kunne ha valgt å følge høringsnotatet fra den forrige regjeringen, har gitt konstruktive bidrag, slik at komiteinnstillingen i det alt vesentlige er blitt enstemmig. Komiteen slutter seg derfor til at det skal være en felles helsepersonellov. Håpet er at dette vil bidra til å styrke pasientenes rettigheter og helsepersonellets rettssikkerhet. Vi håper også at dette vil føre til at vi får en ryddigere og mer ensartet lov, som blir enklere å praktisere både for departementet og helsepersonellet. Det vil forhåpentligvis også føre til ryddigere forhold for pasientene. Kravet til forsvarlighet har stått og står sentralt i denne loven. Det enkelte helsepersonell får et individuelt ansvar for å opptre forsvarlig, selv om selvsagt også arbeidsgiver får plikt til å innrette virksomheten slik at personellet kan oppfylle sitt forsvarlighetsansvar. Helsepersonell pålegges å holde seg innenfor sitt fagområde og henvise pasienter videre når deres egen kompetanse ikke strekker til. Jeg er tilfreds med at det er blitt enstemmig oppslutning om lovfesting av at når forskjellige grupper samarbeider, er det legen og tannlegen som skal ta beslutninger i henholdsvis medisinske og odontologiske spørsmål. Likevel må det pekes på at grensene for hva som er medisinske og odontologiske spørsmål, ikke alltid er like lette å trekke. Derfor bør det også understrekes at det selvsagt er psykologer som på selvstendig grunnlag treffer avgjørelser i psykologfaglige spørsmål og behandler psykiske lidelser på et selvstendig grunnlag, slik f.eks. også kiropraktorer, fysioterapeuter og jordmødre har selvstendighet på sine områder. Taushetsplikten er også avgjørende for å bevare og styrke pasientenes tillit til helsevesenet og til personellet. Det nye lovforslaget som foreligger i dag, er i det alt vesentlige en videreføring av gjeldende bestemmelser når det gjelder taushetsplikt. Regjeringen har likevel foreslått en utvidelse av unntakene fra taushetsplikten. Et mindretall, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre og SV, slutter seg ikke til dette og går imot det nye forslaget i § 23 nr. 2. Vi mener at unntakene fra taushetsplikten bør være færrest mulig og ikke gi rom for helsepersonellets individuelle tolkninger og skjønn, slik vi mener at denne paragrafen gjør. Når det gjelder andres rett til å be om taushetsbelagte opplysninger – det dreier seg om forsikringsselskaper, kredittinstitusjoner o.l. – kan man nok med rette stille spørsmål om pasientene har stor grad av frivillighet når det gjelder å gi tilsagn om at slike taushetsbelagte opplysninger om dem kan gis videre. Det er et utvalg i arbeid for å vurdere dette, og komiteen fremmer forslag om at Regjeringen legger frem en egen sak for Stortinget, der en vurderer hvor langt forsikringsselskaper skal ha rett til å gå når det gjelder å kreve utlevering av taushetsbelagte helseopplysninger og opplysninger om personlig livsstil som grunnlag for forsikringsavtale. Jeg tror det kan diskuteres mer enn det er gjort både i lovproposisjonen og i komiteens innstilling, hvor langt en skal gå i å gi ulike personellgrupper autorisasjon. Men departementet har i sitt forslag gått svært langt. Svært mange grupper får nå autorisasjon. Komiteen går enda lenger. Når kriteriene for å gi autorisasjon skal være at personellet arbeider selvstendig og har utstrakt pasientkontakt, noe komiteen slutter seg til, har komiteen funnet at også ortoptistene og apotekteknikerne bør gis autorisasjon, og fremmer forslag om det. Høyre står alene når det gjelder å gå imot departementets hjemmel med hensyn til at fremtidige grupper som blir vurdert for autorisasjon, skal kunne få dette i forskrift. Dette er ingen stor sak, men når loven omfatter en så lang rekke av personellgrupper som har en lovfestet rett til autorisasjon, finner vi ikke grunn til at fremtidige grupper bare skal få det gjennom forskrift. Det er en fordel for allmennheten og for klarheten i loven at samtlige grupper er nevnt i loven, ellers kan vi risikere at man får følelsen av at det finnes et A- og et B-lag når det gjelder autorisasjon. Vi kan ikke se at det å måtte fremme lovendringer på dette området vil være spesielt ressurskrevende eller noe forsinkende ledd. Når det gjelder autorisasjon og lisens, bortfaller dette automatisk når man fyller 75 år, men man kan få lisens – på en måte en innskrenket autorisasjon – selv om man passerer 75 år, dersom man for øvrig er skikket til å fortsette i yrket. Komiteen understreker at dette bør det legges til rette for. Vi har personellmangel i mange kategorier i vårt helsevesen, og det bør derfor både av hensyn til yrkesutøvere som ønsker å fortsette, av hensyn til pasientene og av hensyn til samfunnet, legges til rette for at eldre yrkesutøvere kan fortsette, slik at personellmangelen kan avhjelpes. Det er fremmet forslag i proposisjonen om bedre samordning av informasjonen og journalene til pasientene. Høyre og Fremskrittspartiet viser til at det i spesialisthelse tjenesteloven åpnes for at det skal være en pasientansvarlig lege, og vi ønsker allerede her i helsepersonelloven å lovfeste at der man har en pasientansvarlig lege, skal det være denne som har ansvaret for å koordinere informasjonene og pasientens journal. Vi tror det vil være det mest naturlige og ryddige. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmer fra Fremskrittspartiet, støtter en regulering av muligheten til å ha bierverv i tillegg til den hovedarbeidsgiver man har. Jeg vil understreke at jeg ser det slik at forslaget fra Regjeringen er en lovfesting av gjeldende praksis, og ikke noe ønske om å innskrenke det positive bidraget som fritidspraksis i dag gir til å få et større, mer omfattende og mer fleksibelt helsevesen enn vi ellers ville hatt. Når det gjelder kvakksalverloven, foreligger det forslag om endringer her, slik at den nå bare vil gjelde dem som ikke er helsepersonell, og som altså ikke omfattes av den nye helsepersonelloven. En del representanter for alternativ medisin har uttrykt bekymring for at den nye helsepersonelloven nå vil føre til et monopol for dem som får betegnelsen helsepersonell, på det å gi helsehjelp. Det er ikke riktig. Departementet og komiteen foreslår ingen endringer her. Endringene i kvakksalverloven vil først og fremst gjelde dem som er helsepersonell, og vil altså ikke føre til noen endringer i situasjonen for alternative utøvere. Komiteen vil ikke på det nåværende tidspunkt ta stilling til autorisasjon for ulike grupper av alternative utøvere, f. eks. akupunktører, idet vi forutsetter at departementet legger frem en egen sak for Stortinget om Aarbakke-utvalgets innstilling, som jo dreier seg om hvilken tilknytning de ulike gruppene skal ha til helse vesenet. Da gjenstår det bare å anbefale innstillingen, samtidig som jeg må ta de små forbehold som ligger i forslagene fra Høyre, enten vi fremmer dem alene eller sammen med andre partier, og jeg tar hermed også opp de forslagene vi fremmer.