Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Først vil jeg takke representanten Trine Skei Grande for at hun løfter fram denne problemstillingen. Selv om, som representanten selv sa, dette kom på et tidspunkt da situasjonen kanskje så litt annerledes ut, tror jeg at informasjonsbehovet ikke er noe mindre nå. Informasjonen blir egentlig stadig mer kompleks og mer og mer krevende, både å formidle og å forholde seg til. Så dette er ikke en oppgave vi er ferdige med, men noe som vi tvert imot er nødt til å jobbe videre med også i den situasjonen vi er i nå. Det er ingen tvil om at vi, særlig i en tidlig fase av pandemien, slet med å nå ut til hele befolkningen, særlig til den delen av innvandrerbefolkningen som ikke behersker norsk på et slikt nivå som det å ta imot denne komplekse informasjonen krever. Det er også en god del i denne gruppen som har mangelfulle digitale ferdigheter, og som har lite kjennskap til offentlig sektor. Alle går ikke nødvendigvis rundt og vet at man finner informasjon på Folkehelseinstituttets nettsider, f.eks. Så spørsmålet var ikke nødvendigvis om den informasjonen som lå ute, var riktig eller lettfattelig, men også om den var mulig å finne for dem som ønsket å finne den. Er det noe denne pandemien har lært oss, er det vel at det å drive målrettet informasjonsarbeid er vanskelig, men viktig. Informasjon skal ikke bare lages og oversettes; den skal også nå ut til den enkelte og bli forstått. Det er av stor betydning i en slik situasjon at vi greier å nå fram med korrekt informasjon til den enkelte. Den måten vi har organisert det på, er at hver sektor har ansvar for informasjon om eget fagfelt til hele befolkningen, men covid-19-situasjonen har vist oss at det er en vei å gå før dette er godt innarbeidet i alle sektorer. I noen sammenhenger er det også behov for bruk av tolk ved muntlig formidling av informasjon. Det er et stort potensial for mer veiledning og bevisstgjøring i bruk av kvalifisert tolk i offentlig sektor. Flere sektorer kan ta initiativ for å få bedre oversikt over tolkefeltet og endre egen praksis i tilstrekkelig grad. Samtidig vil jeg understreke at regjeringen satte i verk en rekke tiltak som var rettet mot innvandrere med begrensede norskkunnskaper, da pandemien kom til Norge. Ganske tidlig hadde jeg møter med kommuner og frivillige organisasjoner for å få en oversikt over hvor informasjonsbehovet var størst, og også for å få kjennskap til iverksatte tiltak. Jeg har lyst å gi skryt til mange kommuner for den jobben de gjorde med å nå ut til mange, rett og slett ved å gå rundt og banke på dører og snakke med folk. Flere sektormyndigheter har også gjort en stor jobb med å oversette informasjon om covid-19 til ulike språk, tilrettelagt nettsider og laget brosjyrer, plakater og videoer på mange språk. Det er også mange kommuner som har gjort en stor innsats med digital tilrettelegging, og som har drevet oppsøkende virksomhet. Veldig mange frivillige organisasjoner har også – med den jobben de gjør til vanlig, men også gjennom at de fikk ekstra tilskudd – blitt i stand til å bistå med tilrettelagt informasjon og andre tiltak overfor innvandrerbefolkningen. I en kronikk i Aftenposten den 26. september viser forsker Jan-Paul Brekke til et prosjekt i bydel Gamle Oslo, der målrettet informasjonsarbeid overfor norsk-somaliere har gitt gode resultater. Ambassadører som har tillit og troverdighet i det norsk-somaliske miljøet, har bidratt til å spre informasjon fra person til person på sosiale medier, som er én effektiv og god måte å nå ut til folk på. I denne krisen har vi også sett noe som jeg synes er veldig gledelig, og som jeg synes vi bør ta med oss framover, og det er måten mange organisasjoner har vist stor evne til raskt å omstille seg og iverksette målrettede tiltak effektivt på. Det samarbeidet vi har hatt med frivillige organisasjoner, har bidratt til at vi har greid å nå ut med informasjon. Det har også vært viktig for å skape tillit mellom myndighetene og innvandrerbefolkningen. Vi har også brukt minoritetsrådgiverne i skolen, som har spilt en viktig rolle i informasjonsformidlingen til barn og unge. Veldig mange av dem har vært til stede digitalt og på telefon under nedstenging av skoler. Integrerings- og mangfoldsdirektoratet, IMDi, har fått et utvidet koordineringsansvar for tiltak rettet mot innvandrerbefolkningen under covid-19-pandemien. IMDis direktør leder en koordineringsgruppe som til sammen består av åtte ulike offentlige instanser. Rapporteringen fra denne gruppen viser at det fortsatt er et udekket behov for målrettet informasjonstiltak. Det gjelder kanskje ikke spesielt de tiltakene som handler om virus, spredning og hva vi alle kan gjøre for å unngå det, det handler også om sosiale og økonomiske forhold. Veldig mye tyder på at innvandrerbefolkningen rammes uforholdsmessig hardt av de økonomiske og sosiale konsekvensene av pandemien. Det ser vi bl.a. i ledighetstallene, som for en god del grupper har vært skyhøye, men også fra konkrete tilbakemeldinger vi har fått fra våre samarbeidspartnere i frivillig sektor. Det er mange som har en veldig anstrengt økonomisk situasjon. Vi har sett økt sosial nød og ikke minst psykiske plager. Vi vet at i situasjoner hvor vi har et ekstra svakt arbeidsmarked, er det utfordrende for grupper med lave formelle kvalifikasjoner å komme inn i eller komme tilbake til arbeidslivet. Innvandrere som har lav utdanning, mangelfulle norskkunnskaper og digitale ferdigheter, lite arbeidserfaring fra Norge og et lite nettverk, er ekstra utsatt. Koordineringsgruppen som jeg nevnte tidligere, har gitt sin første vurdering av framtidige informasjonsbehov og tiltak vi bør sette i verk ved en framtidig og langvarig pandemi. Vurderingen viser at det bl.a. er avgjørende med en helhetlig og systematisk tilnærming til informasjonsformidling innenfor den enkelte etat. Alle sektorer bør ha konkrete planer for å oppfylle informasjonsansvaret overfor hele befolkningen som en del av sitt beredskapsarbeid. Tilrettelegging av informasjon er viktig for å sikre at offentlige tjenester blir tilgjengelige for alle, uavhengig av forutsetninger. Dette er ikke minst viktig i covid-19-situasjonen, og det vil bidra til tillit mellom målgruppene og dem som sprer informasjon. Vi er fortsatt i en tidlig fase med kunnskaps- og erfaringsinnhenting knyttet til koronasituasjonen. Vi må vurdere framtidige behov for informasjon og tiltak grundig før vi trekker endelige konklusjoner. Kunnskapsinnhenting som er igangsatt, sammen med erfaringer fra sivilsamfunnet, ulike offentlige sektorer og innvandrerbefolkningen selv, vil gi oss en god pekepinn på hvordan pandemien påvirker innvandreres situasjon, hva som er udekkede behov for informasjon, og hvilke tiltak som bør iverksettes ved senere kriser. Jeg tror, i likhet med representanten Skei Grande, at i en slik situasjon som vi har vært i og fortsatt er i, lærer vi også ting som vi kan anvende i andre situasjoner. Det jeg definitivt har lært, er at vi må ta i bruk sivilsamfunnet på en mye sterkere måte enn vi har gjort, at det offentlige ikke greier å løse dette alene, og at frivillige organisasjoner kan være en viktig brobygger mellom myndighetene og befolkningen når vi skal formidle informasjon i en kritisk tid.