Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-05-24:
Det har vært sagt veldig mye bra og veldig mye fornuftig her, så jeg skal ikke dra ut tida veldig mye. Men jeg må si litt ettersom jeg er den eneste av representantene som har lagt fram forslaget, som er igjen i salen. Som det er sagt før, vet vi at det er i underkant av 3 pst. av arealet i Norge som er dyrkbar jord – og det er i underkant. Det må vi merke oss, men 3 er et lett tall å huske. Kun en tredjedel av dette igjen er det mulig å dyrke korn på. Vi har mye fjell, og vi har mye skog. Vi har vanskelig topografi og geografiske forhold som gjør at det ikke er mulig å dyrke hva som helst hvor som helst i landet vårt. Vi er ikke sjølforsynte med mat i landet vårt. Vi importerer mer enn vi produserer, og kostnadene ved å dyrke jorda i dette kronglete landet er høye. Vi burde utnyttet utmarka bedre til beite for å utnytte grasarealet vårt, men utfordres ved at det er mer effektivt og billigere å importere kraftfôr fra utlandet. Bruk av utmarka utfordres også av en økt rovdyrbestand, som gjør at mange bønder synes det blir for krevende å drive med husdyr. Omdisponering av matjord til andre formål skjer i størst grad nær tettsteder og byer der det bor flest folk. Det er det mange som har vært inne på. Paradokset er at dette er steder der folk historisk sett har bosatt seg nettopp på grunn av muligheten for å dyrke jorda. Det er et paradoks. Det er enkelte som mener at det er like godt å kjøpe maten i utlandet som å trasse å dyrke jorda her til lands, men heldigvis er det fortsatt en bevisst del av befolkningen som ser verdien av at vi dyrker mat i vårt eget land. I økende grad er det nå in å ha kjøkkenhage på verandaen og høner i bakgården. Det er veldig flott, og det gir sikkert et lite tilskudd til matauken, og kanskje kan det også være med på å øke den enkeltes bevissthet om hvor viktig matjorda er, men vi trenger mer enn hagebønder. Vi kan ikke – verken moralsk, etisk eller økonomisk – basere oss kun på import av mat i framtida. Med den befolkningsutviklingen vi har i verden, og de klimautfordringene vi står overfor, har vi ikke bare en rett, men vi har en plikt til å produsere det vi kan sjøl. Da må vi være bevisste på hvordan vi anvender de flekkene vi har med matjord her i landet – for vi har lite matjord i dette landet sammenliknet med andre land i Europa. Heldigvis har bevisstheten rundt vern av matjorda økt de senere årene, og det er bra. Skiftende regjeringer har økt sin oppmerksomhet om jordvern, slik representanten Storberget var inne på, og media har også fattet interesse for saken. Men det nedbygges fortsatt for mye og i for høyt tempo. I Dagbladet kan vi lese at sjøl tidligere statsminister fra Høyre, Kåre Willoch, er bekymret for matjorda. Han mener det må rikspolitiske retningslinjer til fordi det ikke kan overlates til kommunene alene. Vi vil med dette forslaget gi kommunene sterkere ryggrad i planleggingsarbeidet. For det er i de lokale kommunestyrene at problematikken kommer tettest på. Lokalsamfunn rundt omkring i landet vårt er opptatt av å legge til rette for boligutbygging, trekke til seg nye næringsdrivende og å få fart på samferdselsutbyggingen. Det er da gjerne en tung kamp lokalt å være den som kjemper for matjorda. Det er jo ingen som har lyst til å bli hengt ut for å være imot næringsutvikling, boligutbygging eller bedre veier og jernbane. Derfor må vi sentralt være med på å legge til rette for et sterkt vern for nettopp matjorda, for at en lokalt skal kunne ha sjølve Grunnloven på sin side når en kjemper for jorda. Vern av matjord er så viktig at vi mener det er helt naturlig at det blir en del av Grunnloven. Det vil bety at både lokale og statlige planmyndigheter må se seg om etter andre arealer enn matjord når de skal planlegge nye utbygginger. Jeg skal ta fram et eksempel. På Hadeland bygges det vei, ny rv. 4. Det er mange hadelendinger som er glade for det. Og de som kommer fra Raufoss, Toten og Gjøvik, er også veldig glade for at det kommer en firefelts vei over Hadeland. At denne veien kjøres tvers gjennom bygda på den fineste matjorda, synes nok ikke alle er like fint. Det har vært mye hoderisting av det. Men ofte er det sånn at ikke før veiutbyggingen er i gang blir det ristet på hodet og påpekt vanviddet i å legge en vei på den beste matjorda. Det er dessverre gjerne slik. Denne veien har vært planlagt i flere tiår, og veivalget bærer dessverre preg av tenkningen fra flere tiår tilbake. Jeg klager ikke på veien eller at den kom, for den var ønsket, men jeg er veldig opptatt av at vi må lære av de prosjektene vi ser at vi kanskje burde gjort annerledes nå før det er for sent. Derfor er dette forslaget så viktig. Jeg skal ta med et eksempel til fra denne veien. Ved denne veitraseen har statens egne myndigheter valgt å opparbeide en stor hvile- og rasteplass inntil elva – på matjord. Og den er ikke planlagt for flere tiår siden. Det burde vært helt unødvendig å plassere en rasteplass på den beste matjorda. På ca. 15 mål matjord kunne man dyrket korn til minst 15 000 brød hvert år i alle år framover. Her kan det ikke ha vært noen som har reflektert over det etiske i å legge en stor rasteplass på den mest fruktbare jorda i dalen når det finnes andre steder langs traseen med berggrunn der trailersjåfører kunne ha overnattet eller turister spist matpakken sin – utsikt kunne de også fått. Slike eksempler er ikke bare paradokser. Det er veldig alvorlig! Vi trenger et grunnlovsvern for matjorda for å unngå slik manglende bevissthet. Vi har ikke råd til å tenke at det ikke er så farlig å bygge ned 5 mål her eller 15 mål der. Vi vet at hver regjering skryter av hvor mye vei og jernbane den bygger – dvs. dagens regjering skryter av hvor mye av den rød-grønne regjeringas nasjonale transportplan den følger opp. Det er vi glade for, men jeg forventer likevel at neste års Nasjonal transportplan vil ta jordvernet enda sterkere på alvor og gi signaler om at vi må ta mer hensyn i framtidige utbygginger. Det må også gjelde utbygging av boliger og næringsbygg på matjord. Jeg forventer strengere jordvernbeskyttelse ettersom et enstemmig storting har gått inn for at regjeringa skal fremme en jordvernstrategi etter initiativ fra Venstre, som tidligere nevnt i dag. Det er et fornuftig vedtak. Også på bakgrunn av denne strategien mener jeg det er veldig oppsiktsvekkende at Venstre i denne innstillinga mener at et grunnlovsvern, beskyttelse gjennom lov, av matjorda ikke vil ha «noen som helst betydning for jordvern og dyrket mark, men fremstår mer av kategorien «kjekt å ha»». Jeg har problemer med å forstå at Venstre altså mener at beskyttelse i lov, til og med i Grunnloven, ikke skal bety noe. Jeg synes det er trist. Det Stortinget har blitt invitert til her, er å beskytte framtidige generasjoners livsgrunnlag framfor kortsiktig profitt. Vi dyrker ikke mat i landet vårt for moro skyld. Det er framtida til barna våre dette handler om. Har vi ikke jord til å dyrke mat på, hjelper det fint lite å ta vare på gammel skog eller sjeldne arter som ikke kan spises.