Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Saksordføreren, Svein Harberg, har på en utmerket måte gjennomgått både de lovmessige forholdene og de dilemmaene denne saken har. Det har vært fokus på både kirkelovens bestemmelser og den tjenesteordningen som er fastsatt for menighetsprester i dag. La meg få lov til å dvele litt ved en annen side av denne saken, for i tillegg til tjenesteordningens generelle bestemmer hviler boplikten også på den enkelte prests arbeidsavtale med staten. Boplikten er en del av vilkårene for arbeidsforholdet. Boplikt tas derfor inn i utlysningen av stillingen og i arbeidsavtalen med presten. En prest som har en stilling med boplikt, har derfor en plikt, men også en avtalefestet rett til å bo i tjenesteboligen så lenge han eller hun er i stillingen. Staten har derfor en avtalemessig forpliktelse til å sørge for at det blir stilt en bolig til rådighet. Utgangspunktet må være at staten ikke ensidig kan endre disse individuelle arbeidsavtalene. Det ville i så fall være ganske oppsiktsvekkende og langt unna den måten vi pleier å forholde oss til den type spørsmål på her i landet. Det følger ikke med boplikt med alle prestestillinger. I en del tilfeller lyses prestestillinger ut uten boplikt, også i dag. Hvis stillingen ikke er utlyst med boplikt, har presten verken rett eller plikt til å bo i en tjenestebolig. Enkelte prester har også fått fritak etter en konkret vurdering, f.eks. på grunn av høy alder eller helsemessige forhold. Det er i dag ca. 920 presteboliger i Norge. Ca. 430 av boligene er eid av Opplysningsvesenets fond og ca. 490 av kommunene. Tallene vil variere noe over tid, ettersom boliger kjøpes og selges etter konkrete vurderinger. Forvaltning av presteboligene er en vesentlig oppgave for Opplysningsvesenets fond, både finansielt og rent praktisk. Fondet har siden 2002 også hatt finansieringsansvaret for de kommunale presteboligene. En forskrift gir regler for beregning av kommunenes utgifter ved å holde presteboliger. I refusjonsbeløpet til kommunene inngår et kapitaltilskudd til forrentning av boligens anskaffelseskostnad, et vedlikeholdstilskudd og tilskudd til dekning av kommunale utgifter. Etter at denne forskriften ble vedtatt, har ca. 40 pst. av kommunale presteboliger enten blitt rehabilitert eller byttet ut. Det har ført til en betydelig standardheving av disse boligene, og det er slik at to tredjedeler er fornøyd med standarden på de boligene de har i dag. En oppheving av kirkeloven § 33 ville ta bort kommunenes plikt til å stille bolig til rådighet for prestene, men ville ikke endre de avtalemessige forpliktelsene staten har overfor prestene som allerede bor i tjenestebolig. Fondet vil ikke ha mulighet til å kompensere et bortfall av de kommunale boligene over natten. En lovendring nå ville derfor kunne få store økonomiske og administrative konsekvenser for staten og eventuelt for fondet. En kunne f.eks. tenke seg at eksisterende kommunale boliger eventuelt måtte kjøpes ut, nye boliger måtte kjøpes inn eller utgifter til husleie måtte dekkes. Så tror jeg det er viktig å tenke på at denne saken ikke bare dreier seg om prestens arbeidsforhold. Boplikten har lange tradisjoner, og det ville være oppsiktsvekkende dersom vi i denne saken – som i veldig mange andre saker – ikke skjelte til det som de demokratiske organene i Den norske kirke mener. Menighetene er vesentlige i forhold til det som var intensjonen med denne ordningen, og derfor tror jeg at en ensidig opphevelse av den plikten gjennom et vedtak i Stortinget også ville forundre mange i menighetsrådene og i menighetene. Så er det, som flere her har sagt, en interessant debatt som skal gå på Presteforeningens generalforsamling, der en sak om boplikt og tjenestebolig skal drøftes. Rapporten viser jo at det er ulike meninger om boplikt i Presteforeningen; noen ønsker endringer, andre gjør det ikke. Så er det også flere arbeidstakerorganisasjoner enn Presteforeningen som det er viktig å høre hvis en eventuelt skal gå videre med denne saken. Så jeg mener at det er naturlig å avvente behandlingen på Presteforeningens generalforsamling før vi tar stilling til hvordan vi skal gå videre med denne saken. Men jeg skal selvsagt både følge med på det som skjer i Presteforeningen, og ha et godt øre til det som skjer i Kirkemøtet og Kirkerådet når vi skal bestemme oss for hvordan vi går videre i tiden framover.