Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-01-12:
Pressens makt er stor, sier vi ofte som en opplest og vedtatt sannhet. Og fordi det er slik, er det viktig at makten baserer seg på fakta som kan etterprøves og kontrolleres. Utøvelsen av pressens makt skjer på ulikt vis fra gapestokk til dramatiske og samfunnsnyttige avsløringer. Men mest skjer det gjennom påvirkning og opplysning ved formidling av fakta, beskrivelser og kommentarer. En viktig forutsetning for at pressen og media for øvrig kan stå fritt og uavhengig i forhold til andre maktfaktorer i demokratiet, er at identiteten til deres kilder ikke trenger å oppgis. Gjennom denne forutsetning sikres det at personer som har opplysninger av interesse for allmennheten, våger å bringe disse videre til media. Men det er samtidig et redaksjonelt ansvar å utøve balansegangen mellom det som blir gapestokk eller offentlig interessante og nødvendige avsløringer. Et absolutt vern av kilder vil på den andre side kunne gjøre det enklere for anonyme kilder å spre uriktige og ærekrenkende opplysninger om personer i strid med norsk lov. Det kan føre til at private opplysninger blir videreformidlet i strid med straffelovens bestemmelse om beskyttelse av privatlivets fred, eller at det blir utøvd kriminalitet som ellers kunne vært forhindret. Kildevernet må derfor ha en begrensning, men Menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg mener det må foreligge betydelig interesseovervekt for de motstående hensyn for at kildevernet skal vike. Når det gjelder unntakene fra hovedregelen om kildevern, er Kristelig Folkeparti enig med departementet i at det nødvendigvis må brukes begreper i de nye reglene om vitneplikt som gir rom for retten til å utøve et betydelig skjønn. Med hensyn til ransaking og beslag i redaksjonslokaler eller tilsvarende er Kristelig Folkeparti av den oppfatning at dette er en relativt dramatisk beslutning med viktige sider til vernet om en fri presse og til kildevernet. Derfor går vi inn for Regjeringens syn om at beslutninger om ransaking av et redaksjonslokale ikke skal kunne treffes på et lavere nivå enn statsadvokaten. Likedan mener vi det er riktig å ta inn i straffeprosessloven § 200 en særregel om at redaktøren skal tilkalles når det besluttes ransaking av redaksjonslokaler. Når det i innstillingen foreslås en samordning av nåværende domstollov §§ 125, 126 og 127 til en ny § 125, innebærer det bl.a. en viktig adgang for retten til å beslutte lukkede dører i straffesaker dersom særlige forhold gir grunn til frykt for at offentlighet vil gjøre det vanskelig å få belyst alle sider i en sak. Slik kan vi forhindre tendensen til at viktige vitner ikke tør stille opp i retten av frykt for represalier fra kriminelle miljøer. Kristelig Folkeparti er, sammen med Høyre og Senterpartiet, i mindretall på ett punkt i innstillingen. Det gjelder et absolutt forbud mot gjengivelse av navn og bilde på mistenkte, siktede og tiltalte i straffesaker. Når vi går imot et slikt absolutt forbud, henger det sammen med det vi oppfatter som en avveining mellom vernet om ytringsfriheten på den ene siden og personvernet på den andre siden. Et generelt forbud for pressen mot å offentliggjøre navn vil ikke i tilstrekkelig grad ta hensyn til medias oppgave som informasjonsformidler. Men dette må heller ikke forstås som et frislepp av de forsiktighetsholdninger «Vær varsom»-plakaten skaper. Personvernet skal selvsagt fortsatt ivaretas. Erfaringen med eksisterende lovverk viser at det ikke har forekommet så mange og alvorlige overtramp overfor enkeltpersoner at det kan rettferdiggjøre innføring av en slik totalforbudsregel. I denne sammenheng tror vi ikke at den vanskelige balansegangen mellom ønsket åpenhet og kritisk journalistikk på den ene siden og personvernet på den andre uten videre kan løses ved et lovforbud. Derfor stemmer vi mot innstillingens punkt B.