trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-02-04:
Jeg skal først innrømme at dette med å beholde 80-prosenten, altså lavlønnstillegget, på varig basis, er noe vi egentlig ikke har tenkt på før krisen, men så har vi snakket med mange som er rammet av denne krisen, ikke minst hotell-, restaurant- og utelivsbransjen, som har fortalt hvor avgjørende det har vært for at de har kommet seg gjennom disse månedene. For de lavtlønte vil det å gå tilbake til den gamle, lave satsen kunne bety at man er under fattigdomsgrensen. Vi har lært noe av krisen, og det burde etter mitt syn også regjeringen gjøre. Det mest grunnleggende her tror jeg kanskje ikke de ønsker å lære av. Vi ser f.eks. i Dagens Næringsliv i dag at vi ikke har fått en eneste ny intensivplass på sykehusene det siste året, og man vil heller ikke vurdere å forlenge en ordning som har vært helt avgjørende for å sikre tryggheten for titusener av mennesker og deres familier gjennom det siste året. Det å trekke lærdom av krisen er vel det vi prøver på med forslaget vårt. Så ser vi at konsekvensene av krisen kommer til å vare lenge. Det er også ganske skremmende tall når det gjelder langtidsledigheten. Ifølge Nav vil det være et uvanlig høyt nivå på den i lang tid framover, i hvert fall til utgangen av 2022. For noen bransjer, som f.eks. flybransjen, vil det ta enda lenger tid før de kommer seg opp å stå igjen, og det angår jo langt flere enn de som jobber i selve flyselskapene. Det er omkring 20 000 ansatte på Gardermoen som jobber på bakken – taxfree, mekanikere, administrasjon, vektere osv. – som vil rammes i mange år av konsekvensene av koronakrisen. Så har vi også sett de siste 20 årene at det kommer kriser ganske tett. Det var Asia-krise i 1997, det har vært IT-krise, finanskrise, oljekrise og koronakrise. De kraftige utgiftene som kommer på grunn av korona, og den ekstreme gjelden rundt om i verden, gjør at vi kommer til å få flere både store og små gjeldskriser i økonomien i tiden framover, og det betyr at ledigheten vil ramme ulike bransjer, regioner og aldersgrupper i Norge framover. Da må vi forsterke sikkerhetsnettet vårt, så vi kan møte utfordringene sammen, for vi mener ikke at arbeidsfolk og lavtlønte skal ta regningen for de økonomiske krisene. Jeg vil runde av med å spørre om statsråden er enig i at det er like ille å ha veldig dårlig råd som arbeidsledig uansett hva som var årsaken til at en mistet jobben, og om han er enig i spådommen om at arbeidsledigheten vil forbli høy i lang tid framover, og at det derfor er behov for et varig forsterket sikkerhetsnett for arbeidsfolk som mister jobben, også i tiden framover.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
Jeg tror ikke jeg skal bevege meg inn i å tolke hva komiteen har ment i sine merknader, men jeg legger til grunn at det systemet vi har i dag, som vi har hatt, og som er en følge av den funksjonsfordelingen som ligger i Grunnloven, er at det ikke er Stortinget som beslutter f.eks. deltagelse i militære operasjoner, det er det regjeringa som gjør etter konsultasjon med Stortinget. Jeg legger til grunn at det fortsatt er tilfellet, og at det i det også ligger et prerogativ, men samtidig på en sånn måte at Stortinget der konsulteres tydelig, og at regjeringa selvsagt ikke ville gå inn for å inngå i militære operasjoner som Stortinget var imot.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
Jeg svarte presist på spørsmålet. Jeg skal ikke begi meg inn på å tolke hva komiteens medlemmer har ment i sine skrivelser, men jeg ville gjerne fortelle hvordan prerogativene oppfattes å fungere i dag. Jeg antar vel at det er det komiteen også har lagt til grunn i sine merknader. Så ser jeg at representanten Tetzschner har bedt om ordet etter meg, så han kan sikkert utdype det.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
For tredje gang vil jeg gjerne gjenta at jeg ikke kommer til å begynne å tolke hva representantene har ment i sine merknader. Jeg tolker ikke hva Arbeiderpartiet har ment i sine, eller hva andre har ment i sine. Jeg har bare lagt til grunn at den ordningen og funksjonsfordelingen vi har i dag, er den som ligger til grunn. Jeg vil også si at prerogativet gjelder på begge disse områdene, men da på en sånn måte at Stortinget konsulteres dersom man f.eks. skal inngå i militære operasjoner.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
Svaret på det spørsmålet som vi ga til Aftenposten, har ingenting med vår plass i Sikkerhetsrådet å gjøre. Det har med en klar norsk og langvarig prinsipiell holdning til definisjonen av folkemord å gjøre, at det ikke er politikere som bestemmer det, men at det er ICC som bestemmer det. Det var også grunnen til svaret. Det var ikke noe usikkerhet knyttet til det, det var tvert imot en klar prinsipiell begrunnelse. Det var heller ikke noe som ble mumlet kryptisk, det er et standpunkt Norge har hatt og har. Så er det helt riktig som representanten Tybring-Gjedde sier: Det er mange situasjoner både i og utenfor Sikkerhetsrådet som i dagens stormaktrivalisering er krevende for mange land, også for Norge. Det har ingenting med Sikkerhetsrådet å gjøre. Det har med den geopolitiske utviklingen å gjøre, og det er jo en utvikling og mange dilemmaer som vi er vant til å håndtere. Det har bl.a. med vår geografiske beliggenhet å gjøre. Vi har gjort det i svært mange år. Vi har en god relasjon til alle Sikkerhetsrådets fem faste medlemmer, og det er relasjoner vi bruker til å fremme norske interesser.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
Vår kritikk av det som skjer i Xinjiang, og det som skjer i Hongkong, er helt utvetydig, og den er representanten Tybring-Gjedde også godt kjent med. Det er nettopp fordi vi støtter opp om det multilaterale systemet og folkeretten, at vi også overlater definisjonene til dem som skal lage definisjonene. Andre land har ulike oppfatninger av det, men det er altså vårt prinsipielle standpunkt, og det står vi på også nettopp når andre mener noe annet. Det som er litt av ironien i representanten Tybring-Gjeddes innlegg, er at han på den ene siden mener at vi skal være uavhengig av alle, men på den andre siden skal vi ikke mene noe annet enn andre. Det henger ikke helt sammen. Det er også litt ironisk å legge merke til at representanten Tybring-Gjedde, som altså sier at vi nå er en del av noe vi aldri skulle vært en del av, nemlig Sikkerhetsrådet, mener at vi ikke skulle vært der, samtidig er opptatt av at vi skal ha et eget organ i Stortinget som skal håndtere hva Norge gjør i det organet Fremskrittspartiet mener vi ikke skal være en del av. For meg er det en selvmotsigelse, hvis det først er det han er på jakt etter å finne.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
Som en del av kampanjen vår ønsket vi selvfølgelig å snakke med alle de andre 192 medlemslandene i FN. Det er helt naturlig. Det er mange av de landene som er autoritære selv om de er med i FN. Det er mange av de landene vi har dype interessemotsetninger i forhold til, og som vi er dypt uenige med om helt essensielle spørsmål. Det kan f.eks. være knyttet til menneskerettigheter. Men Norges holdning har jo aldri vært at vi ikke skal snakke med land, og det gjorde vi selvfølgelig også med disse landene. Så er det en del av de landene, 132 stykker, som var enig i Norges kampanje og norsk utenrikspolitikk – som var både transparent, gjenkjennelig og har vært ført med vekslende regjeringer her – og som likte det. Det var noen som ikke likte det, og det står de selvfølgelig helt fritt til. Stemmebytteavtaler er en helt vanlig del av diplomatisk virksomhet. Det er ikke noe suspekt ved det, det er en måte å drive diplomatisk virksomhet på, og vi har selvfølgelig ikke lovt bort noe til diktaturer som ville gå på tvers av våre verdier eller interesser.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
Nei, Norge har ikke på noe tidspunkt utelukket det. Det gjør vi heller ikke nå. Men når det er uklarhet om innhold og fortolkning i denne aggresjonsforbrytelsen, når det er under én tredjedel av statspartene som har ratifisert, når vi vet – noe som er et poeng som er viktig å ta med seg – at ICC ikke har jurisdiksjon over en stat som ikke er statspart til Roma-vedtektene, og heller ikke jurisdiksjon over en aggresjonshandling som er begått av en borger fra en statspart som ikke har ratifisert, selv om den angrepne stat har ratifisert, og når vi vet at flesteparten av de 40 statene er europeiske, betyr det også at det foreløpig ikke er gitt at dette har den største praktiske betydningen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
Som representanten Moxnes må ha hørt, var ikke dette en del av min og regjeringas begrunnelse, noe jeg også har beskrevet utførlig i brevet til Stortinget. Samtidig er Danmark én av ytterst få stater som anerkjenner humanitær intervensjon som et selvstendig folkerettslig grunnlag. Det gjør ikke Norge. Det er nok også bakgrunnen for at Danmark har stilt seg som de har gjort. Danmark får svare for sine vurderinger av hvorfor de eventuelt ikke ønsker å ratifisere Kampala-tillegget. Det er for så vidt også i tråd med det som Sverige har sagt at de ikke ønsker å gjøre, sikkert med en annen begrunnelse. Norge redegjør for grunnene til at vi ikke på det nåværende tidspunkt har sagt ja til å ratifisere.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
Det er 16 NATO-land som har ratifisert. Det er selvfølgelig ingen grunn til ikke å kunne ratifisere, men vi har gjort våre vurderinger basert på at vi mener – i likhet med to tredjedeler av statspartene – at dette ikke vil være tjenlig for saken slik det står nå. Domstolen er utsatt for politiske angrep hele tida. Det har den vært i hele sin levetid. Vi har vært opptatt av ikke å gjøre noe som svekker den ytterligere. Når det gjelder både folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og krigsforbrytelser, er det etter hvert blitt modne forbrytelsesdefinisjoner, der man på et vis har klart å avpolitisere dette. Det mener jeg er en styrke for domstolen. Det er også noe vi har ønsket å bidra til og støtte opp under. Men, som jeg forklarte i mitt innlegg, i denne situasjonen er risikoen veldig stor for at ICC blir trukket inn i politiske konflikter mellom stater, der de egentlig ikke skal ha jurisdiksjon. De har ikke det i de tre andre forbrytelseskategoriene, og de får det da her på en måte som gjør at de i større grad kan risikere å bli misbrukt som et politisk instrument.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-04:
Jeg legger merke til at saksordføreren i sin kapasitet som SV-representant mener at det vil være vanskelig for regjeringspartiene å støtte dette fordi det er et forslag som kommer fra Rødt. Det er det ikke, gode forslag vil bli støttet. Men dette er etter vår oppfatning ikke et godt forslag, og det er heller ikke et forslag som bidrar til å hindre svekkelse av den internasjonale rettsordenen, rett og slett fordi dette etter vår oppfatning – og vi er jo ganske mange land etter hvert – er en måte å svekke ICC på fordi det politiserer domstolen på en måte som gjør at den blir mindre effektiv. Der står saken i dag. Som jeg svarte til representanten Henriksen: Det betyr ikke at Norge ikke i framtida vil ratifisere. Men sånn saken står i dag, er den egentlig uendret fra den skepsisen som lå i St.prp. nr. 24 for 1999–2000, som skulle ratifisere vedtektene til ICC. Da var det Kjell Magne Bondevik som satt som statsminister. Det er akkurat den samme skepsisen som ble framført i stemmeforklaringen i 2010 av den rød-grønne regjeringa, som SV satt i, og som brukte akkurat de samme argumentene, både de juridiske vanskelighetene med bevisførsel og det at man i en situasjon der domstolen har fire kategorier, bør konsentrere seg om de tre som er de aller mest praktiske. Det er den samme skepsisen og uroen vi gir uttrykk for nå. Dette følger altså en lang linje i norsk politikk, der man har sett på hvordan man best kan bidra til å styrke både ICC og folkeretten. Det er, som jeg også var inne på i mitt innlegg, sånn at skulle disse forholdene endre seg, vil det være rom for å se på dette på nytt. Dette er ingen statisk vurdering, det er en dynamisk vurdering. Men det er også verdt å merke seg at skepsisen egentlig har vært den samme helt fra ICC ble etablert, og fram til nå. Selv om det har blitt en enighet om definisjonen, er uroen knyttet til både rekkevidden, effektiviteten og muligheten for bevisinnsamling til stede. Foreløpig er det 40 land som har ratifisert – det er under en tredjedel. Det er primært europeiske land som har ratifisert, 16 av landene er NATO-land. Det betyr at det selvfølgelig er litt ulike vurderinger også blant europeiske land av dette. Men vår vurdering har ligget fast over tid, og den er det godt argumentert for både i brevet og i den diskusjonen vi har hatt her nå.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Det er litt i ytterkanten av denne sakens realiteter, men det er nødvendig å høre utenriksministerens stemme og mening om denne merknaden som regjeringspartiene har om regjeringens fullmakter i henhold til Grunnloven, fordi det har skapt en viss diskusjon. Nå sa representanten Tetzschner i sitt innlegg at han ikke synes det er noen særlig grunn til å drøfte det nærmere, men det er klart at regjeringspartiene har skrevet denne merknaden. Da blir det konkrete spørsmålet til utenriksministeren: Er utenriksministeren enig i den merknaden som regjeringspartiene har presentert når det gjelder de fullmaktene som regjeringen har i henhold til Grunnloven §§ 25 og 26, og er det å forstå slik at man har likelydende fullmakter når det gjelder forsvarspolitikken og utenrikspolitikken?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Det er ingen uenighet i det utenriksministeren nå sier, men slik den merknaden er formulert, handler det mye bredere om forsvarspolitikken. Det er det vi vil ha en avgrensning på. Det vil være av stor interesse for Stortinget at vi legger den ballen død med en gang, slik at vi slipper å videreføre denne diskusjonen her i stortingssalen, for det er en helt unødvendig ting. Det er egentlig bred enighet om dette. Utenriksministeren forstår veldig godt hva jeg spør om, så jeg synes det er litt viktig at hun svarer presist på dette.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Det er nesten unødvendig å drive og tvære ut dette, for jeg hører at utenriksministeren forsøker å vri seg litt unna det, for det er sikkert litt ubehagelig med tanke på at hun har regjeringspartiene inne i en slik merknad. Jeg tror at utenriksministeren og jeg er helt enige i forståelsen av dette. Jeg gjentar at det ville vært fint om utenriksministeren sa det – selv om det var litt ubehagelig for henne å si det i denne situasjonen, hvor særlig representanten Tetzschner har innlatt seg på å skrive en merknad i denne sammenhengen som jeg ikke forstår hvorfor er med i denne innstillingen overhodet.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Først har jeg bare lyst til å si at jeg er begeistret tilhenger av at vi har fått plass i Sikkerhetsrådet, og støtter intensjonene bak det på alle vis. Det er derfor veldig fint og bra at det som er vesentlig i denne saken, og som vi ikke må tape av syne nå, er at det er bred enighet i Stortinget om forholdet mellom regjering og storting i så måte. Det er det viktig å si. Så er det denne litt finstemte diskusjonen om forståelsen av denne merknaden som regjeringspartiene har presentert, og som jeg gjennom hele komitébehandlingen, og også her i dag, ikke helt forstår hvorfor er kommet inn her, for slik den står, kan den misforstås eller feiltolkes. Det ligger i ordlyden, slik det framkommer, at man sidestiller forsvarspolitikken i sin alminnelighet med utenrikspolitikken, noe som faktisk er i strid med Grunnlovens bestemmelser, og også med det som har vært sedvane og praksis gjennom alle år. Så merker jeg meg at utenriksministeren i replikkordskiftet med meg her i stad – for å bruke et litt uparlamentarisk uttrykk – trår vannet med tanke på å slippe unna en tolkning. Det ville vært bra om utenriksministeren kunne tolket en merknad når den kommer fra hennes egne regjeringspartier, men det avstår hun fra. Jeg velger å tolke det i retning av at det vil hun helst slippe, fordi hun forstår at det som er innsigelsen mot merknaden, slik den ligger, ikke er behagelig, og at vi har rett på dette punktet. Så sier representanten Tetzschner i sitt innlegg at dette er en helt selvfølgelig ting å si. Nei, det må vi markere at det er det ikke. Det er ikke en helt selvfølgelig ting å si, slik som det nå står, for her sidestilles altså forsvarspolitikken i sin alminnelighet med utenrikspolitikken. Det er akkurat dette skjæringspunktet det er uenighet om, og som jeg mener det er nødvendig at Stortinget foretar en markering av – at vi opprettholder det som har vært praksis og forståelsen gjennom alle år på dette punktet. Det som f.eks. representanten Tetzschner nevner om våpeneksport, er utenrikspolitikk. Det hører til Utenriksdepartementet. Det er ingen som har protestert på det. Det er heller ingen som har protestert på det som utenriksministeren sa i replikkordskiftet om at de har rett til å gå til militære operasjoner. Det er ikke sagt et ord om det, men man kan ikke ha forsvarspolitikken i sin alminnelighet inn i en slik forståelse. Det er litt beklagelig – hvis vi skal ta dette veldig høytidelig – at regjeringsrepresentantene ikke vil være med på å foreta den markeringen, slik representanten Navarsete gjorde. Hun ryddet opp i det med en gang – de andre vil altså ikke gjøre det. Det er litt beklagelig – det hadde tjent saken hvis de hadde gjort det.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Nå, i sitt siste innlegg, sa Michael Tetzschner at jeg og andre som har hatt merknader til regjeringspartienes merknad, har misforstått. Det er fint, for da har vi misforstått. Det betyr altså at det er enighet om forståelsen av §§ 25 og 26 i Grunnloven og den hevdvunne praksisen vi har på dette området. Da er jeg glad for å kunne si at vi kan konkludere med at det er enighet i denne salen om dette, og at dette ikke er noen sak, slik det har framkommet i innstillingen og i komiteens behandling, for det er ikke slik at dette har vært et udiskutert tema. Det var derfor det var nødvendig å bringe det fram i denne salen, og det ville jeg gjøre utenriksministeren tydelig oppmerksom på. Men da er denne saken lagt død. Det er en bred enighet i Stortinget om forståelsen av disse bestemmelsene slik de foreligger.
Ingjerd Schou (Høyre), 2021-02-04:
FN står i en særstilling blant mellomstatlige organisasjoner og er også selve fundamentet for internasjonalt samarbeid, og Sikkerhetsrådet er det eneste organet med ansvar for internasjonal fred og sikkerhet med mandat til å fatte folkerettslig bindende vedtak. Ser vi på verden i dag, er det mange alvorlige hendelser rundt oss der vi er nødt til som nasjon å vise vårt engasjement. Vi har Hviterussland, med en undertrykket opposisjon, i Russland er opposisjonslederen Navalnyj forsøkt kneblet og stanset ved politisk bruk av rettsvesenet, og i Myanmar har det nettopp blitt gjennomført et militærkupp. Det er på dette grunnlag forståelig at Rødts stortingsrepresentant ønsker å ta størst mulig del i Norges internasjonale arbeid, men det er viktig å presisere at utenrikspolitikken, herunder vårt arbeid i et organ som FNs sikkerhetsråd, faller inn under det vi kaller regjeringens prerogativ, eller privilegium, om man vil. Regjeringens fortrinnsrett på det utenrikspolitiske området er hjemlet i Grunnloven § 26. Skulle forslaget bli vedtatt, ville det innebære et markant og uheldig brudd med den statsskikk og tradisjonelle grunnlovsfortolkning som vi holder oss med i dag. Et klart stortingsflertall finner ingen grunn til dette som følge av Norges arbeid i Sikkerhetsrådet. Den demokratiske forankringen forslagsstilleren etterlyser, befinner seg nettopp i at Stortinget kan holde regjeringen ansvarlig for utenrikspolitikken den har ført. Sammenligningen med Stortingets europautvalg er ikke spesielt relevant, selv om forslagsstilleren synes å mene det. Vedtak og resolusjoner fra FNs sikkerhetsråd er i all hovedsak ikke gjenstand for påfølgende lovgivning i Norges nasjonalforsamling. Det er altså noe ganske annet enn implementering av rettsakter fra EU gjennom EØS-prosessen. Jeg har et stort flertall på Stortinget med meg når jeg ser fram til Norges videre arbeid i Sikkerhetsrådet i denne perioden. Jeg forutsetter videre at regjeringen fortsetter å orientere Stortinget om utenrikspolitiske spørsmål på en egnet måte, der det er nødvendig. Til sist, til forslagets ønske om et totalregnskap for Norges sikkerhetsrådskandidatur: Jeg tør minne om at det går an å lese seg opp på dokumenter. Arbeidet med kampanjen for Norges kandidatur ble gjennomført gjennom ordinær diplomatisk virksomhet, og en detaljert oversikt over samtlige kostnader forbundet med denne er publisert på regjeringens nettsider. Jeg ser fram til Norges deltakelse i FNs sikkerhetsråd. Vi har startet. Jeg har tillit til at også Norges representasjon i dette organet vil bli håndtert i tråd med norske verdier og interesser, og at Stortinget på en god og egnet måte blir innlemmet i saksbehandlingen der det er hensiktsmessig.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-02-04:
Senterpartiet skal også støtte forslaget.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Jeg kan forsikre utenriksministeren om at justiskomiteen lytter til høringsinnspill. Vi har også lest svarbrevet fra utenriksministeren i denne saken, og der skriver utenriksministeren, på vegne av regjeringa, at man fortsetter arbeidet med å styrke ICC, at det fortsatt gjenstår arbeid med Roma-vedtektene, som utenriksministeren også refererte til i sitt innlegg nettopp, og at regjeringa vil se an på hvilken måte ICC anvender dette straffebudet. Spørsmålet til utenriksministeren er: Utelukker hun og resten av regjeringa en ratifikasjon, som det er foreslått her, dersom de spørsmålene det er reist tvil om, og som Norge arbeider med, finner sin løsning?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Denne saken handler om hvorvidt Norge skal ratifisere nå, med den usikkerheten som eksisterer. Jeg vil bare understreke det utenriksministeren også sa, at med denne behandlingen utelukker ikke verken Stortinget eller regjeringa ratifikasjon i framtida, men man stemmer altså ikke for å ratifisere nå. Det er viktig for Arbeiderpartiet å si at Norge har vært en pådriver for både å opprettholde og styrke Den internasjonale straffedomstolen, som Arbeiderpartiet er opptatt av, og det er viktig at det arbeidet fortsetter. Når det gjelder spørsmålet om aggresjonsforbrytelser, er det omstridt, og det gjenstår mye usikkerhet å avklare for om det er sikkert at det er riktig av Norge å ratifisere. Jeg har lyst til å legge til at justiskomiteen har lyttet til høringsinnspill. Det er ikke alle de høringsinnspillene vi er enig i. Et av de høringsinnspillene i hvert fall Arbeiderpartiet legger vekt på, er det Amnesty også påpeker, at ICC allerede har problemer med å oppfylle sitt mandat når det gjelder krigsforbrytelser, forbrytelser mot menneskeheten og folkemord. Denne straffedomstolen er relativt nyetablert i internasjonal sammenheng og har allerede vært gjenstand for en rekke politiske angrep. Nå å ta inn aggresjonsforbrytelser i tillegg kan svekke respekten for domstolen og politisere den mer enn nødvendig. Det er ikke et bidrag til trygghet verken for Norge eller andre land. Rødt snakker om viktigheten av beskyttelse av Norge mot angrepskrig. Den viktigste beskyttelsen Norge har mot aggresjon fra andre stater og angrepskrig i dag, er NATO. En av de andre tingene Rødt har vært helt krystallklare på, er at partiet vil melde Norge ut av NATO. Det vil skape større usikkerhet enn det meste annet. Arbeiderpartiet mener at NATO-medlemskapet, et sterkt FN og det å sørge for at ICC har internasjonal oppslutning, er avgjørende for Norges sikkerhet. Da er det ikke klokt, som Rødt legger opp til, å gjøre noe som potensielt skaper usikkerhet om noen av disse tingene.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Arbeidarpartiet støttar langt på veg intensjonane i forslaga nr. 1–3, frå SV. Etterforskingsløftet heng godt etter. Det at me ikkje har fått på plass ein handlingsplan mot vald i nære relasjonar etter at den førre gjekk ut i 2017, vitnar om at det er stor tregleik i arbeidet. Arbeidarpartiet meiner me må styre pengane dit det er behov for det. Me har tidlegare støtta liknande forslag, men som me viser til i vårt alternative budsjett, meiner me no at det aller viktigaste er å gjennomføre eit skikkeleg påtaleløft. Difor er det den prioriteten me har no, i det tronge handlingsrommet som er i politidistrikta. Det er behov for å auke løyvingane til politidistrikta, slik at etterforskingsløftet kan gjennomførast, og den aller største flaskehalsen no, der offer for kriminalitet står i uverdige køar, er på grunn av påtalekrisa. Det er forklaringa på kvifor me ikkje støttar eit forslag me tidlegare har stemt for – rett og slett fordi me ikkje kan ville alt på ein gong. Me meiner òg at me må vere varsame med å påleggje politiet nye måltal no, utan at det blir sett i ein større samanheng. Arbeidarpartiet har for lengst varsla at me ynskjer å gjennomføre ei tillitsreform i staten, og me vil på noverande tidspunkt difor heller ikkje støtte forslaget om nye måltal før det er gjort ein grundigare gjennomgang av heile målstyringsregimet i politiet. Til forslaget om eigne fagmiljø: Me meiner at statsråden har gjeve gode svar der, med tanke på det som er oppretta i politidistrikta. Me meiner òg her at det handlar om kapasitet og kanskje det me alle blei litt overraska over her om dagen: kompetanse. Med det viser eg òg til Riksrevisjonens ganske knusande rapport når det gjeld mangel på kompetanse og kamp mot IKT-kriminalitet i politiet. Arbeidarpartiet har heilt sidan opprettinga av barnehusa, som kom under den raud-grøne regjeringa, med Knut Storberget i spissen, vore veldig engasjert i det. Me ser òg at utfordringane no aller mest ligg på kapasitet i avhøyrsleiing. Me ser òg fram til at statsråden skal kome til Stortinget med ei evaluering av barnehusa, noko som er varsla, og me støttar òg, som tidlegare, at me kan få oppretta fleire barnehus-satellittar. Så til forslag nr. 5. Når det gjeld risikoverktøya, både PATRIARK og SARA, har me hatt det oppe i stortingssalen mange gonger, og eg meiner det er noko alle eigentleg burde kunne stille seg bak. Me, medlemane i justiskomiteen, veit at det ikkje står godt nok til når det gjeld bruken og kompetansen og òg kanskje moglegheita til ein del andre verktøy, som f.eks. omvend valdsalarm, i fleire politidistrikt. Her er det behov for at det blir gjort eit betre arbeid. Difor burde eigentleg heile Stortinget kunne stille seg bak forslag nr. 5, slik at me får sørgt for at desse verktøya blir tekne i bruk. Det er ganske alvorleg når me har lese at det har blitt utført partnardrap i Noreg der ein veit at desse risikoverktøya ikkje er tekne i bruk. Eg vil på det sterkaste anbefale alle parti å støtte forslag nr. 5, som handlar om PATRIARK og SARA.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Det kan hende statsråden sa det i innlegget sitt, og då må eg berre beklage, men me lurer jo på når regjeringa tenkjer å fylgje opp den evalueringa av barnehusa som ein viser til at POD har sett i gang. Kva planar har regjeringa for oppfylging og evaluering av den?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Takk for svaret. Innstillinga frå partnardrapsutvalet er klar. Den har me venta ganske lenge på. Mitt andre spørsmål blir då: På kva måte kjem regjeringa til å fylgje opp partnardrapsutvalet, og når kan me eventuelt vente oppfylging i Stortinget?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Eg takkar for svaret. Bruk av omvend valdsalarm er utruleg viktig å syrgje for å få gjort noko med. Det er i dag ei stor byrde for offeret sjølv å måtte gå med ein valdsalarm. Det siste spørsmålet mitt er: Me har snart hatt fire år utan ein handlingsplan mot vald i nære relasjonar. Det meiner me i Arbeidarpartiet er altfor dårleg. Det er jo eit verktøy som er veldig godt. Så spørsmålet mitt er: Kvifor har det teke så mange år frå den førre handlingsplanen gjekk ut, utan at ein har fått på plass ein ny?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Takk til interpellanten for å reise ei veldig viktig problemstilling i Stortinget. Eg har sjølv vore veldig engasjert i spørsmålet over lengre tid. I mitt valdistrikt, som det no heiter, Telemark, har det òg vore fleire mediesaker der mange lokalpolitikarar er veldig bekymra over det statsråden sjølv var inne på, personar som på eit vis hamnar mellom alle stolar. Det er veldig bra at ein no skal fylgje opp både tvangslovutvalet og fleire andre ting, men eg meiner òg som interpellanten at det er viktig å få svar på kva som er årsaka til den markante auken. Slik sett skulle det kanskje kunne vore ein statsråd til her i dag, men eg er einig med Toppe i at den nedbygginga me har sett over tid i psykisk helsevern, nok kan antyde noko av årsaka. Me har i Telemark hatt eksempel med personar som er farlege for seg sjølve og for andre, men dei er kanskje ikkje akutt sjuke nok til at dei kan inn i akuttpsykiatrien, og dei har kanskje ikkje gjort noko kriminelt enno, så politiet kan ikkje ta dei. Politiet kan på ein måte ikkje arrestere dei fordi dei tenkjer at dei skal kunne gjere noko. Fleire bistandsadvokatar er òg ute og uttrykker veldig stor bekymring på vegner av sine klientar, fordi dei ikkje blir tekne vare på. Det er jo det me snakkar om, folks liv og helse. Det bør ikkje vere slik at det er politi personar med psykiske utfordringar i hovudsak skal møte, sjølv om eg trur me er heilt einige om at politiet skal hjelpe. Eg tør minne om at partiet Høgre hadde klare løfte før stortingsvalet sist når det gjaldt den gylne regel, at ein skulle byggje meir opp i psykisk helsevern enn i somatikken. Me ser at det motsette har skjedd. Så til justisministeren: Eg ville ha lytta veldig til det politimeisteren i Oslo seier. For kort tid sidan var politimeisteren i Oslo ute i den nye Avisa Oslo og bad om å bli høyrt når det gjeld å få på plass etablering av psykiatriambulansar. Det er eit veldig godt innspel som politiet òg bør bli lytta til på. Sjølv om det kanskje ligg på helseministerens bord, bør det vere i justisministerens interesse å pushe den saka overfor helseministeren, for det hadde vore bra å få på plass, slik at desse personane møtte helsepersonell i større grad enn politi.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Når jeg snakker med dem som jeg vil si har den bredeste erfaringen med å jobbe med disse sakene her i landet, altså de som jobber med dette på Stovner politistasjon, er det én ting de har sagt til meg etter å ha vært i kontakt med mange av de andre politidistriktene om disse sakene. Det er at en av årsakene til for lav oppklaringsprosent og til at det blir for vanskelig å få gjennomslag i sakene, er at det er for lite kunnskap om og innsikt i hvordan man skal posisjonere seg når vold i nære relasjoner handler om negativ sosial kontroll, æresvold og den typen problemstillinger, at det er for lite kompetanse om det i politiet. Mitt spørsmål gjelder hvordan statsråden vil sørge for at de kunnskapene, det man trenger å vite for å finne såkalte innganger til saker, og den kompetansen, kan styrkes i hele politiet. For i dag må noen av de få som kan mye om dette, farte rundt i mange politidistrikter og bistå i de vanskeligste sakene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-04:
Jeg mener i hvert fall det er god grunn til å tenke at vi skal tilbake til normalsituasjonen. Målet er ikke å holde ledigheten høy, målet er å få hjulene i gang og å få folk tilbake i jobb. Det vi også for øvrig vet, er at etter hvert som flere får vaksinasjon og vi klarer å holde smitten lav, vil smitteverntiltakene lettes. Da vil det skje det samme som skjedde på forsommeren. Selv om vi nå har en veldig høy ledighet, over 200 000 – det er høyere enn under finanskrisen og oljeprisfallet – er det allikevel slik at den er mer enn halvert siden de dramatiske ukene i mars–april, så vi vet at veldig mange raskt vil komme tilbake i jobb, særlig i de bransjene som har vært mest utsatt. Målet er også å få flest mulig sunne bedrifter gjennom dette. Når jeg sier noe om normalsituasjonen, er det fordi jeg i og for seg kan skjønne at for Rødt er egentlig dette et standpunktet de har hatt bestandig. Rødt mener vel at dagpengene burde være høyere. Så kan man da stille spørsmålet om f.eks. arbeidsavklaringspenger eller uføretrygd, sistnevnte er på 66 pst. – er det da et misforhold? Det er ikke noe mer frivillig å bli så syk at man ikke kan jobbe. Men det er i og for seg konsekvent hvis man er i et parti som mener at alle disse ytelsene burde være mye høyere, og det er så vidt jeg vet Rødts politikk. Jeg mener nok at det er gode grunner til at vi har holdt oss med dette systemet gjennom både finanskrise og oljeprisfall – men ikke nødvendigvis til at dagpengeytelsen er den laveste av dem alle. Det er en god grunn til at vi har prioritert som vi har gjort gjennom forskjellige regjeringer med forskjellige farger. Jeg tror at noe av det som er farlig for oss nå, er ikke denne enkeltsaken i seg selv, men det som er et problem for landet, er hvis vi ikke klarer å ta ned igjen koronatiltakene etter hvert som folk kommer tilbake i jobb – ikke bare fordi noen av tiltakene kan gjøre at vi kommer senere i gang med å få folk tilbake i jobb, men også fordi framtiden ikke blir prioriteringsfri. Snarere tvert imot, det kommer til å være trangere budsjetter og mindre rom for prioriteringer også etter at man har økt skatten for vanlige folk og de rike, som man alltid skyver foran seg når vanlige folk skal få høyere skatt. Men jeg skal ikke gå nærmere inn på det siden representanten Moxnes var så høflig at han ikke utdypet sitt poeng. Det er den helhetsvurderingen som gjør at jeg er enig i det som var Stortingets begrunnelse, at dette er midlertidige tiltak, rettferdiggjort nettopp i denne ekstraordinære situasjonen, men at det ikke er riktig å videreføre det eller utvide det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-04:
Uansett hvorfor man mister jobben, er det like ille. Det sa jeg jo: Det har noe å si for ens egen situasjon og hvordan det er for en selv, for familien, for å betale regningene, for de økonomiske forpliktelsene, for usikkerheten. Noen får også følelsen av at det plutselig – i hvert fall kan det komme sigende etter hvert – ikke er bruk for dem i samfunnet. Det er like ille uansett. Det er allikevel en vesensforskjell, og flere av tingene har blitt nevnt i denne debatten – det er en vesensforskjell idet staten stenger ned. Nå er det ikke staten som bare bestemmer seg for det, det er på grunn av en pandemi. Det er også en forskjell på det vi vet er en del av det økonomiske systemet som de fleste, i denne salen i hvert fall, mener at i bunn og grunn tjener oss godt; det er noen ganger oppgang og noen ganger nedgang. Det kan være forskjeller fra bransje til bransje, og det kan være svingninger – det kan være en situasjon som kommer brått, og hvor mange da nærmest over natten blir permittert. Det er viktig å si – det var sikkert en forsnakkelse, men bare sånn at det er helt klart: Alle som ble permittert eller arbeidsledig etter 20. mars, er innunder de samme reglene. Det skilles ikke der på permitteringer eller andre. Spørsmålet er egentlig om man er dagpengesøker – da er det det samme regelverket. Så har jeg lyst til å si at jeg i og for seg er enig med representanten Lundteigen i at det er et viktig spørsmål hvordan man øker etterspørselen i arbeidsmarkedet. Vi har vel etablert i flere runder at vi nok er litt uenige om løsningene på det. Jeg tror ikke det er spesielt gunstig for summen av arbeidsplasser på sikt at man begynner å ha en annen type regulering av arbeidsinnvandringen – i praksis da at man går ut av EØS og lager en eller annen form for kvotesystem også der. Jeg tror nøkkelen rett og slett er at vi må erkjenne at for veldig mange arbeidstakere – det gjelder ikke flertallet av dagpengemottakere, men for mange av dem som står med én fot innenfor og én fot utenfor – er nøkkelen å ha en aktiv politikk hvor vi går inn med rett og slett mye mer lønnstilskudd. Man betaler det som liksom er differansen mellom en som kan yte 100 pst. hele tiden, hvis det finnes sånne arbeidstakere, og en som kanskje har behov for en mer tilrettelagt arbeidsplass. Helt til slutt: Det er helt riktig at det har vært en diskusjon. Regjeringen mente at det ikke var riktig nå å forlenge disse ytelsene frem til 1. oktober, men at det skulle vurderes senere. Stortinget har vedtatt at de skal forlenges frem til 1. oktober. Det gjenstår budsjettvedtak og lovvedtak, men alt ligger til rette for å gjøre det, så den konklusjonen er det ikke noe usikkerhet om. Vi antar at flertallet ikke ombestemmer seg.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2021-01-20:
Jeg får ikke senket talerstolen, ser jeg. Men jeg har gleden av å fremme et representantforslag om klimatilpassing og styrket flom- og skredforebygging.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2021-01-20:
I regjeringens klimamelding er hovedvirkemiddelet en gradvis opptrapping av CO 2 -avgiften til 2 000 kr per tonn innen 2030, noe vi i Miljøpartiet De Grønne støtter. I tillegg trengs det veldig mange andre tiltak som meldingen overser, som redusert oljeutvinning, redusert kjøttforbruk, sterkere satsing på karbonfangst og -lagring, havvind og annen grønn industri. Ikke minst trengs det et skikkelig, ordentlig klimabudsjett. Den største svakheten i meldingen er likevel at regjeringen vurderer å torpedere sitt eget hovedvirkemiddel for klimakutt allerede før meldingen er vedtatt, nemlig CO 2 -avgiften. I klimameldingen legges det opp til at mesteparten av klimakuttene skal skje i veitransporten. De siste årene har regjeringen likevel valgt å sette ned veibruksavgiften akkurat så mye som de setter opp CO 2 -prisen, sånn at prisen på bensin og diesel skal være akkurat like lav. Dersom regjeringen fortsetter med det, viser klimameldingen at 3 mill. tonn, dvs. 15 pst. av de totale utslippskuttene som man ifølge klimameldingen skal oppnå, aldri vil skje – og det med et ambisjonsnivå som allerede er lavt. I meldingen står det at regjeringen ikke har tatt stilling, men Høyres transportpolitiske talsmann, Helge Orten, har tatt stilling. I Debatten på NRK forrige uke sa han: «Det er ikke noe behov for å øke bensin- og dieselprisen i dag for å stimulere til endring i atferd.» Er statsministeren enig med sin partifelle i at bensin- og dieselprisen skal holdes like lav, selv om det betyr at 15 pst. av utslippskuttene som klimameldingen lover, aldri kommer til å bli noe av?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2021-01-20:
Det er ikke noen tvil om at elbilsalget øker, og at utviklingen går rett vei. Spørsmålet er om det går fort nok. Tempoet i klimapolitikken er nemlig det som avgjør og er forskjellen mellom dårlig klimapolitikk, som ikke er nok, som ikke funker, og som gjør at man får akselererende klimaendringer, som gjør at våre barn er nødt til å gjøre den oppgaven for oss, og den gode klimapolitikken, som gjør at man handler mens vi fortsatt har tid, uten at det blir veldig inngripende og alvorlige tiltak for befolkningen. Jeg merker meg at statsministeren overhodet ikke har tatt stilling til om hovedvirkemiddelet i klimameldingen skal gjelde for veitransporten. Det synes jeg er høyst merkelig i en tid da verden skal halvere utslippene i løpet av ti år. Ja, det er mulig å sette målet sitt såpass lavt at man kan nå det uten at hovedvirkemiddelet blir brukt. Det sier også noe om at det målet er altfor lavt. Det gjelder også kun ikke-kvotepliktig sektor, og statsministeren er kjent med at store deler av Stortinget er kritiske til det, for vi er nødt til å vise hvordan vi kutter, i alle sektorer. Regjeringen har ikke engang klart å levere et ordentlig klimabudsjett, som forplikter departementer og etater på hvor mye som skal kuttes hos hver av dem.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2021-01-20:
Jeg hører en veldig uvilje til å forplikte seg. Mitt hovedspørsmål handlet om veitransporten og ikke-kvotepliktig sektor. Det budsjettet som er lagt fram, er – med respekt å melde – ikke et klimabudsjett. Det ligner mer på en matteoppgave i 3. klasse. Det sier egentlig bare hvor vi skal være i 2030, så deler man det på ni år, og så får man et tall per år. Det er ikke det Stortinget har bedt om gang etter gang. Vi har bedt om en oversikt over hvor mye som skal kuttes i hver sektor, hvem som har ansvaret, og hva det kommer til å koste. Det er det vi har innført i store byer som Oslo, og som gjør at man får en kontroll og en åpen og demokratisk debatt om klimapolitikken og utviklingen som regjeringen har ansvaret for. Dette skal man i tillegg forhandle om med Fremskrittspartiet, som kommer til å torpedere enda mer av regjeringens allerede lave ambisjoner. Jeg klarer ikke å skjønne hvordan det da skal ha troverdighet at regjeringen ønsker å nå sine egne mål eller ønsker å gjøre mest mulig for barna våre i denne situasjonen. Jeg lurer på hvilke andre tiltak som skal erstatte de 15 pst. i utslippskutt som vi nå risikerer ikke vil skje fordi veibruksavgiften fortsatt skal kompenseres, altså tas ned, mens CO 2 -avgiften økes.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-20:
Jeg har gleden av å framsette et forslag på vegne av representantene Kari Elisabeth Kaski, Torgeir Knag Fylkesnes, Nicholas Wilkinson, Lars Haltbrekken, Karin Andersen og meg selv om å lage en plan for trygg gjenåpning av kulturlivet når smittesituasjonen åpner for det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2021-01-20:
Vi erfarer i dag den høyeste ledigheten Norge har hatt på flere tiår. Vi er i ferd med å passere 200 000 helt eller delvis ledige. Det kan handle om 500 per dag som nå stiller seg i denne køen. Det som er særlig urovekkende, er at de som dominerer, ut fra disse tallene, er unge under 30 år – om lag 50 000, hver fjerde. I Troms og Finnmark, vår nordlige landsdel, handler det om hver tredje. Uroen som da bør oppta oss, er at vi kan stå foran faren for en tapt koronagenerasjon. De som organiserer studentene, snakker om at det kan ta flere år for dem som nå blir nyutdannet, å komme inn i arbeidsmarkedet, komme inn i det regulære livet, finansiere sitt eget liv videre. Vi må altså løfte blikket og se hva vi kan gjøre på den andre siden av koronakrisen, som vi håper vi kommer ut av. Vi må handle nå, treffe tiltak for at folk ikke blir stående utenfor permanent. Regjeringen har etter min mening vært bakpå med sine tiltak. Stortinget har rettet opp på en rekke områder, ved å være mer treffsikkert, mer rettferdig. Tiltakene skal vare så lenge krisen varer. I går foreslo vi at det skulle komme tiltak for lønnstilskudd. Statsministeren sier at hun er usikker på grunn av tekniske ting og sidevirkninger. Det er for lite handlekraft. Nå er antall ledige doblet på ett år, fra 100 000 til 200 000, men studerer man tiltakene Nav har for mennesker under 30 år, de unge, er de omtrent de samme på slutten av 2020 som de var på slutten av 2019. Statsministeren brukte ikke ordet «dugnad», hun brukte ordet «krafttak». Hvorfor er det ikke et krafttak nå for å sikre at de unge kan komme ut av ledighetskøen, komme inn i arbeid? Hvorfor så passiv?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2021-01-20:
Beskrivelsen av kontrasten til Erna Solbergs og min ungdom kan jeg egentlig slutte meg til, men det er ikke saken. Saken er her og nå. Saken er alle de som nå er utenfor, som faller utenfor, dominansen av de unge blant dem som er ledige, og at det gjøres for lite konkret. Vi har nå mulighet til å se bortenfor denne krisen. Hvis det er riktig at vi kan vaksinere hele befolkningen innen sommeren, at hjulene kommer i gang, må tiltakene nå være treffsikre overfor de unge. Mitt spørsmål er: Hvorfor er ikke Nav utstyrt med større krafttak for å møte dette økte antallet, for å møte at i Troms og Finnmark er én av tre av dem som melder seg ledige, under 30 år? I landet kan det handle om én av fire. Det settes inn for lite tiltak. I går ble det her i Stortinget vedtatt en rekke punkter som retter opp noe av situasjonen, med aktivitet, med tiltak, med å støtte bedriftene og med å holde dem gående. Men jeg etterlyser et klarere svar, en klarere ambisjon og konkrete tiltak fra statsministeren på dette. Så kan vi være enige om analysene, at det er alvorlig, men det er tiltakene som teller.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2021-01-20:
Jeg tror statsministeren kan være trygg på at vi skal møte den proposisjonen offensivt. 7 000 tiltaksplasser er bra, men i forhold til tallet på unge som er ledige, mener jeg det er mangelfullt. Hva er det som bidrar til arbeid? Vi har hatt diskusjonen gående om det temaet, som jeg mener handler om rettferdighet og anstendighet. De som gikk permittert gjennom 2020 – som ble permittert fordi politikken har stengt ned deler av samfunnet fordi det var nødvendig – kan nå erfare at om de får jobb det første halvåret dette året, 2021, og det får vi håpe, får de ikke feriepenger som de har opptjent, når sommeren kommer. Jeg har etterlyst, og vi hadde det oppe i salen i går: Hva er egentlig begrunnelsen for at man i 2015 fratok folk den rettigheten? Tallene var lavere i 2016, 2017, 2018 og 2019. Nå ser vi at 200 000 erfarer denne situasjonen – de opplever at i motsetning til oss som har vært heldige å ha jobb og ikke har blitt stengt ned, får de ikke disse feriepengene. I 2015 sa man at grunnen til at man fjernet den rettigheten, var at den var lite målrettet til å stimulere til arbeid. Mener statsministeren at det å miste rettigheten til å tjene opp feriepenger stimulerer folk til å komme i arbeid?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2021-01-20:
Jeg er høy – og stadig gråere! Og jeg får flere grå hår i hodet av å høre på statsministerens argumentasjon, for vi klarer ikke hvert år å rette opp alle disse kuttene denne statsministeren gjennomfører i sin regjering, om det er brillestøtte og behandling til brannskadde, eller hva det måtte være. Vi må ha et nytt flertall for en ny regjering for å gjøre det. Da koronaen satte inn og flere hundre tusen kom i en situasjon der de ble permittert, sa vi: Det handler om rettferdighet og anstendighet. Da fant vi 3 mrd. kr og prioriterte at de skal få den rettigheten å kunne ta barna sine med på ferie og ha økonomi til det, og vi unnlot, av mange årsaker, å kutte i formuesskatten til dem som har mest. Det handler om rettferdighet og anstendighet. Vi retter opp. Spørsmålet er: Tror fortsatt statsministeren at kokken Robin i Bergen som søker jobber og ikke får dem, blir mer oppmuntret til å søke de jobbene når han ikke får feriepenger for den tiden han går permittert? Tror hun det?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2021-01-20:
Statsministerens ordning for de langtidsledige om sommeren: 50 000 vil kunne nyte godt av den. Det er godt at de kan få de feriepengene når de går langtidsledige. Men hvis man har vært ledig i 51 uker og en del dager og man får jobb på våren, mister man alt med statsministerens opplegg. Det er over 200 000. Og de som er langtidsledige og får feriepenger sommeren 2021, og går videre som langtidsledige, tjener ikke opp noen ting til sommeren 2022. Da rammes de i år to. Det er en dårligere og mindre treffsikker ordning. Jeg gjentar: Det er urettferdig og ikke treffsikkert for de over 200 000 som har gått permittert. Og kommer de i jobb i 2021 – og det får vi håpe de gjør – skal de oppleve at når sommeren kommer, kan de ikke ta med familien sin på ferie, økonomien skal rammes. Det er – igjen – urettferdig i en tid da børsen går bra, de som har jobb, har det bra, og de som har hatt hjemmekontor, har hatt det bra. De som har vært rammet, får det enda tyngre. Jeg mener det er urettferdig og uanstendig.