Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-10:
I dag skal vi diskutere det viktige budsjettet som angir handlingsrommet for kommuner og fylkeskommuner i landet vårt. Kommunesektoren kommer neste år til å disponere nesten 350 mrd. kr. Det er et formidabelt beløp som det blir mye god velferd av. Kommunene sikres midler til å ansette flere innenfor skole, barnehage og pleie- og omsorgssektoren. I tillegg inneholder budsjettet for 2011 særskilte satsinger på barnevern, barnehager, opprusting av skolebygg og kirker, på nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger, innenfor rusomsorgen og på Samhandlingsreformen. Vi utfordres stadig fra opposisjonen om at det ikke er nok penger til kommunesektoren. I debatten i dag kommer mest sannsynlig opposisjonspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet, til å gjenta budskapet sitt fra tidligere budsjettdebatter på kommunalområdet: Regjeringen skaper for store forventninger til tjenestetilbudet i kommunesektoren og følger ikke opp med tilstrekkelige midler. Den utfordringen tar vi gjerne. For vi lytter nøye til signalene vi får fra Kommune-Norge. Kommunene forteller oss at situasjonen er vanskelig mange steder. Derfor styrker vi de frie midlene med en ekstra milliard inneværende år. Dette løser selvsagt ikke alle utfordringer, men det bidrar til å lette situasjonen i mange kommuner. Når man spør Arbeiderpartiets 178 ordførere, som utgjør over en tredjedel av alle landets ordførere, svarer de at pengene vil bidra til en styrking av eldreomsorgen og vil bedre kommunenes økonomiske handlingsrom. Vi har også tidligere vist at når det er behov for mer penger, kommer det mer penger. Kommunene kommer alltid til å ønske økte midler, noe annet ville være oppsiktsvekkende. Alle lokalpolitikere har en iboende trang i seg til å ønske å forbedre tilbudene til egne innbyggere. Dette er en kommunal naturlov som fungerer som en kvalitetsgaranti. Men så er det også mange kommuner som kommer til oss og sier: Selv om vi skulle ønske oss mer penger, vil vi for all del ikke tilbake til perioden med Erna Solbergs sultefôring av kommunene, da hun var kommunalminister. Og det skjønner jeg godt. I perioden 2001–2005 var det en gjennomsnittlig årlig aktivitetsvekst i kommunesektoren som var så lav at den ikke engang er hensiktsmessig å regne i prosent. Veksten var kun på 8 promille. I perioden 2005–2010, under den rød-grønne regjeringen, anslås den årlige gjennomsnittlige aktivitetsveksten i kommunesektoren til om lag 3,75 pst. Med rød-grønn regjering har altså aktivitetsveksten i gjennomsnitt vært nesten fem ganger høyere hvert eneste år enn da Erna Solberg var kommunalminister, med Fremskrittspartiet som støtteparti. Ha slike tall friskt i minne når Høyre og Fremskrittspartiet tar ordet senere i debatten og advarer mot rød-grønn politikk for kommunene. Selv var jeg ordfører i en liten kommune i 2005 da Erna Solberg var kommunalminister. Kommunene var sultefôret, og statsbudsjettets betydning for Måsøy kommune var at for å komme i havn måtte vi si opp fem–sju ansatte. Det er mange i en liten kommune, hvor hver eneste arbeidsplass er viktig. Vi slapp det, Måsøy ble reddet av gongongen: Vi fikk et regjeringsskifte og en heving av kommuneøkonomien som gjorde at vi unngikk å si opp noen. Det var ingen overflod, men en nødvendig styrking av økonomien, slik at vi fortsatt kunne levere de tjenestene vi hadde. Av erfaring blir man om ikke klok, så i hvert fall visere. Forrige gang Norge var utsatt for høyrestyre, ble det ikke mer til offentlig sektor, selv om de senket skattene, konkurranseutsatte og privatiserte. Det er ingen grunn til å tro at hvis Høyre-politikk blir supplert med stykkprisfinansieringen til Fremskrittspartiet, skal det føre til større vekst i velferdsproduksjonen i kommunene. Regjeringen har vist at det har vært mulig å få full barnehagedekning. Nå skal vi sikre full sykehjemsdekning. Derfor styrker vi tilskuddsordningen, slik at staten tar en vesentlig større del av regningen for bygging av plasser.