Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
Jeg synes utenriksministerens innledende refleksjoner er verdt å ta med seg inn i debatten. Men det overrasker meg at han i sitt svar til representanten Huitfeldt om viktigheten av bistand i handelspolitikk var så unnvikende. Internasjonal handelspolitikk er mer enn bare handel mellom nasjoner. Gode handelsavtaler kan også framstå som fredsavtaler. Forløperen til det europeiske fellesmarkedet, Kull- og stålunionen, er et slikt eksempel. Land som gjensidig handler med hverandre, går ikke til krig mot hverandre. Det var drivkraften da Tyskland og Frankrike startet arbeidet med å sette kull- og stålindustrien under en felles organisasjon. Vi som har levd en stund, husker debattene om Norges tilknytning til Europa gjennom medlemskap i EEC på 1960-tallet, EF i 1970-årene og til slutt EU på 1990-tallet. For å si det litt pent: Det var vel ikke alle argumenter som ble brukt om dem som hadde et motsatt syn enn de selv hadde, som var like diplomatiske. Men engasjementet var der – og er der fremdeles. Så ble det dessverre for meg og svært mange andre et nei til Europa. Heldigvis fikk vi EØS-avtalen, og i dag må vel de fleste i Norge etter hvert erkjenne at den har vært et gode for Norge når det gjelder tilgang til vårt viktigste handelsmarked, som Europa er for norske bedrifter. Norges velstand og sysselsetting er i likhet med de fleste andre land i verden avhengig av deltakelse i internasjonal handel. Vår utenrikshandel reguleres av en rekke avtaler og reguleringer, som mange har vært inne på i sine innlegg fram til nå. Så registrerer vi at debattene om vår tilknytning til Europa, TISA og TTIP får stor plass i de politiske debattene både her hjemme og ute i verden for øvrig. Det er sunt at vår tilknytning til internasjonal handelspolitikk diskuteres – det skulle bare mangle. Det er til sjuende og sist min og din hverdag som påvirkes av det som foregår der ute. Internasjonal handelspolitikk påvirker i stadig større grad også våre innenrikspolitiske avgjørelser. To gode eksempler er fiske og landbruk, som flere har vært inne på i dag. Begge to er unntatt EØS-avtalen. Norsk sjømat eksporterer for milliarder av kroner, og har etter hvert blitt en tydeligere og tydeligere aktør overfor norske myndigheter med tanke på å bistå for å få redusert tollbarrierer for bearbeidede fiskeprodukter. Så er det vel ingen som har unngått å registrere at landbruket er svært så tydelig på at landbrukspolitiske hensyn må ivaretas ved ikke å åpne for større import av landbruksvarer fra aktører utenfor Norge. Jeg forstår begge parter, men jeg ser også utfordringer for begge næringer hvis man blir tvunget til å sette disse opp mot hverandre for å oppnå markedsfordeler. Parallelt med dette forhandles det mellom store internasjonale aktører om nye former for handelsavtaler. Mange av disse forhandlingene handler om megaregionale avtaler. TTIP, forhandlinger mellom USA og Europa, og TPP, forhandlinger mellom USA, Japan og land i stillehavsregionen er eksempler på det. Mer makt til storselskapene og mindre til folket er en uttalelse mange bruker og ikke minst frykter i forbindelse med disse avtalene. Vi skal lytte til slike uttalelser. Hvordan disse, og da spesielt TTIP-forhandlingene, vil påvirke Norges handelspolitikk, gjenstår å se, men at Norge vil bli berørt, er det ingen tvil om. Det store spørsmålet som diskuteres i meldingen, er utfordringen med å finne modeller for å fremme integrering mellom grupper av land uten at det fører til blokkdannelser og svekkelse av det bredere internasjonale samarbeidet. Jeg deler regjeringens synspunkt på at det er i Norges interesse at regionaliseringen er en del av globaliseringen, ikke et alternativ til den. Hvorfor det? Jo, fordi Norges styrke ligger i vår sterke evne til tilpasning og omstilling av økonomien for å ta de mulighetene som da dukker opp. Dette vil utfordre også vår handelspolitikk. Vi må tilpasse oss de endringene som skjer ute, men det må ikke skje ukritisk. Bærekraftig utvikling på alle områder er her et stikkord som det ikke vil være vanskelig å enes om. Jeg synes meldingen er spennende lesning. Det er mange tema som burde vært omtalt: cybersikkerhet, handelspolitikk og sanksjoner, hvordan den nye delingsøkonomien vil påvirke dagens handelsmønstre og avtaler, hvordan det som omtales som den fjerde industrielle revolusjonen vil påvirke oss i form av massiv innovasjon, satt opp mot enorme fordelingsvirkninger. Jeg anbefaler da mange å lese Espen Barth Eides kronikk i Dagens Næringsliv. Handelspolitikk er godt forankret i debatter og med aktiv deltagelse på alle samfunnsområder. Det er et fortrinn for Norge. Men som på alle andre samfunnsområder, får vi de beste løsningene ved å spille hverandre gode, gjennom åpenhet og involvering.