trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-11-17:
Det er et klart mål for regjeringen, gjennom Hurdalsplattformen, at vi vil opprette 20 nye tjenestesteder. Det arbeidet skal vi starte med i 2022. Kostnadene vil jo variere per tjenestested. Det kommer an på f.eks. leieavtaler og andre ting. Det er også noe vi vil komme tilbake til i det videre arbeidet. Det er viktig for meg å understreke at vi trenger flere politifolk lokalt. Det er også en viktig del av å styrke politiet i hele landet. Det er et arbeid regjeringen allerede har startet, fordi vi i vårt forslag til statsbudsjett prioriterer 200 mill. kr mer til bl.a. flere politifolk i hele landet, noe Høyre ikke hadde med i sitt forslag til statsbudsjett.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-11-17:
Jeg registrerer at representanten, som tidligere, har en veldig kategorisk tilnærming til hvem man skal lytte til, når han sier at absolutt ingen i politiet har en bestemt mening. For regjeringen er det viktig å lytte til kommuner og politiet selv, som en del av det arbeidet vi skal gjøre med å finne gode plasseringer for nye tjenestesteder. Det er med den hensikt å fylle et rom som står tomt, hvor politiet ikke er tilstrekkelig til stede lokalt, etter at regjeringen som satt før oss, som Høyre var en del av, gjennomførte en politireform med det resultat at det noen steder har blitt veldig store avstander og for lite politi til stede i hverdagen til vanlige folk.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2021-10-01:
Hvis ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodningen.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2021-05-25:
Denne saka handlar om lov om flagging på dei offentlege bygningane til kommunen, altså ein lov som me har hatt lenge i Noreg, som regulerer kva dei offentlege fellesskapsbygningane skal ha av reglar når det gjeld kva flagg ein kan heisa i tilknyting til dei. Initiativet til at me har ei sak i jubileumsåret for det norske flagget, 200-årsjubileet, tok regjeringa ved å fremja ein proposisjon, ei lovendring som dei fyrst har hatt på høyring, og som har skapt eit enormt engasjement. Enkelte kommunar ynskjer å mjuka denne loven opp, mens folk flest som har delteke i høyringa til regjeringa, og det folkelege engasjementet, er veldig tydeleg på at ein bør ha ei konservativ haldning når det gjeld flagging på offentlege bygningar som skal representera oss alle. Eg vil tru at dei partia som har andre standpunkt enn Framstegspartiet her, vil gjera greie for sitt eige syn. Så eg skal ikkje forsøka å tala på vegner av dei, men heller bruka innlegget mitt på å seia korfor Framstegspartiet meiner at me skal vera forsiktige med å vatna ut den loven i jubileumsåret, og korfor me ikkje skal gå for å gjera lovendringar som gjer at alle norske kommunar kan ha sin eigen flaggpolitikk og kan ha lokale debattar om kva flagg ein skal bruka dei offentlege flaggstengene til. Eg synest det er overraskande at Framstegspartiet står aleine. Når ein ser utover, ser kva parti ein har i Noreg, er det mange konservative parti som er forsiktige med å forandra sånne typar ting som vekkjer følelsar, som gjev samhald når det gjeld flaggpolitikken. Ein kunne tru at det konservative partiet Høgre ville tenkt likt som oss her, at ein skal vera forsiktig med å gjera sånne forandringar. Senterpartiet skulle ein òg tru kanskje kunne ha teke eit sånt standpunkt, og i alle fall Kristeleg Folkeparti, som har masse engasjerte medlemer som no er fortvila over at partiet deira stemmer for å gjera denne lovendringa. For Framstegspartiet handlar det ikkje om at me er motstandarar av at ein skal markera ulike ting, men me synest ikkje dei offentlege flaggstengene er arenaer ein skal vatna ut, og der ein skal gjera markeringar som ikkje alle innbyggjarane vil føla er riktige og vil føla representerer dei. Me synest det er nok at dei offentlege flaggstengene har flagget til kommunen eller det norske flagget, og at ein heller kan bruka flaggstenger på torg, langs gater og andre plassar til å markera ulike arrangement. Me trur at det kan bli ei farleg retning å gå i dersom lokalpolitikarane kan gjera eigne prioriteringar, køyra eigen flaggpolitikk og på den måten markera ting som ikkje alle innbyggjarane i ein kommune vil føla representerer dei. Difor hadde eit konservativt utgangspunkt vore at me lar den loven vera sånn som han er, sånn at noko i alle fall representerer alle, nemleg flagget til kommunen og det norske flagget, og at me lar markeringar bruka andre flaggstenger.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2021-05-25:
Takk til saksordføreren. I likhet med de øvrige partiene, bortsett fra Fremskrittspartiet, mener Arbeiderpartiet at dette er en naturlig utvidelse av kommunenes muligheter for å kunne gjøre bruk av sine egne flaggstenger når de selv mener det er fornuftig. For en gangs skyld, hadde jeg nær sagt, kommer regjeringen med et godt forslag, som vi støtter. Jeg må si at jeg egentlig ikke forstår argumentasjonen fra Fremskrittspartiet om at kommunene, kommunestyrene, bystyrene, overhodet ikke må få bestemme selv hvilke flagg de vil bruke til ulike anledninger på sine flaggstenger. Jeg tror det er en sterkt overdrevet frykt for at bystyrer og kommunestyrer i ulike kommuner skal gå bananas og henge opp andre lands flagg uten mål og mening. Jeg tror faktisk ikke at det kommer til å skje. Tvert imot tror jeg dette vil bli brukt med stor fornuft. Det har vært etterlyst av flere kommuner for å markere ulike lokale, regionale eller nasjonale merkedager eller arrangement, og jeg synes egentlig disse flaggstengene står tomme nesten året rundt. De må gjerne kunne brukes til noe fornuftig. Vi stoler på at lokaldemokratiet og lokalpolitikerne våre kommer til å håndtere dette på en god måte. Jeg forstår ikke helt argumentet at det skal være farlig at lokalpolitikerne kan få lov til å bestemme over bruken av sine egne flaggstenger. Vi støtter regjeringens forslag i tilrådingen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2021-05-25:
Denne saken dreier seg om noe som Høyre mener er en naturlig utvidelse av kommunenes handlingsrom for flagging. Det er jo slik, som foregående taler sa, at dette vel egentlig dreier seg mer om bruken av flaggstengene enn om bruken av flagget. De offentlige flaggdagene, de naturlige flaggdagene for nasjonale flagg, vil bli fulgt, og jeg tror ikke det er noen grunn til å tro at det norske flagget eller det samiske flagget vil komme dårligere ut fordi om kommunene altså vil kunne bruke flaggstengene sine ved noen anledninger slik de selv mener det er forsvarlig. Vi styrker lokaldemokratiet og gjør det enklere å imøtekomme lokale behov ved spesielle arrangementer av allmenn interesse. Det er det det er snakk om. Kommunene har selv ønsket å få en slik ordning. I alle fall har mange kommuner gjort det. Det er jo slik at vi styrker lokaldemokratiet gjennom hvilke oppgaver vi faktisk legger til det, og dette er vel et ganske godt eksempel på noe som bør kunne styres lokalt, og som i motsatt fall vil bli oppfattet som unødig firkantet. Vi støtter selvfølgelig regjeringens forslag.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-05-25:
Forslaget innebærer at kommuner og fylkeskommuner får større handlingsrom til å velge andre flagg enn det norske og det samiske på kommunenes og fylkeskommunenes bygninger. Departementet bruker betegnelsen «flagg» også om fotballflagg, regnbueflagg osv., det som etter læren om flagg rangeres som faner, og dette gjelder kun «i forbindelse med arrangement, markering eller merkedag av allmenn interesse». Vilkåret om at arrangementet må ha tilknytning til den bygningen det flagges ved, er fjernet. Senterpartiet er enig i at det norske flagget virker samlende for alle innbyggere uansett bakgrunn, og at det norske flagget er suverent i sin symbolverdi i Norge. Det norske flagget skal selvsagt fortsatt vaie på kommunale flaggstenger på offisielle flaggdager. Vi har fått mange henvendelser i denne saken. Det ser ut som om mange er bekymret for at Rosenborg-flagget eller regnbueflagget skal henge oppe 365 dager i året, og at det skal være andre flagg på disse flaggstengene 17. mai. Slik er det selvsagt ikke. Det er kun en mulighet for kommunen i forbindelse med arrangement og markeringer av allmenn interesse de kan bruke andre flagg på den kommunale flaggstanga. Senterpartiet mener dette er en naturlig utvidelse av kommunenes handlingsrom for å ivareta lokale interesser når det er aktuelle markeringer i den enkelte kommune. Senterpartiet mener dagens regelverk framstår som unødvendig rigid, og vi har merket oss at det er mange kommuner som ønsker en slik oppmyking. Senterpartiet vil styrke det lokale selvstyret, og vi støtter derfor forslaget. Staten bør ikke detaljregulere bort det lokale selvstyret med mindre det er tungtveiende nasjonale hensyn som tilsier at det lokale selvstyret må settes til side. Endringen i flaggloven er definitivt ikke en slik sak.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-25:
Vi i SV ble veldig glad da denne loven kom. Jeg har lyst til å si tusen takk til regjeringen fordi den la fram denne lovendringen, og jeg har lyst til å si til Fremskrittspartiet: Ikke vær så redd for at lokalpolitikere skal finne på å henge opp et helt upassende flagg, eller henge opp noe annet enn det norske flagget på 17. mai, osv. Det kommer ikke til å skje. Ikke vær så redd for det som vi alle sammen er så innmari glad i, nemlig det norske flagget og det samiske flagget – det blir ikke mindre verdt om man får lov til å heise opp regnbueflagget når det foregår et arrangement for homofile og lesbiske i kommunen. Jeg hører saksordføreren snakker om folkelig engasjement. Ja, det har vært et veldig sterkt folkelig engasjement for å få lov til å heise f.eks. regnbueflagget og markere det. Og hvorfor gjør vi det? Jo, nettopp for å styrke samholdet på tvers av mange folkegrupper, ikke styrke dem som vil ekskludere. Samhold handler om å inkludere flere, ikke ekskludere, og det er veldig viktig at vi passer på det, for vi vet hvor hardt slik ekskludering har rammet veldig mange mennesker. Jeg tror ikke jeg tipper veldig galt hvis jeg sier at det er regnbueflagget som har provosert ganske mange, og jeg tenker at vi alle sammen heller burde si til dem: Dette er ikke noe å være redd for – kjærlighet er ikke noe å være redd for. Det synes jeg vi kan heise flagget for isteden. Jeg er veldig glad for at norske kommuner nå får muligheten til å gjøre dette, knyttet til arrangementer som foregår i kommunen. Jeg synes dette er bra. Det er ikke noe vilt frislepp på noen som helst slags måte. Jeg tror også at lokale diskusjoner rundt dette kan være gode diskusjoner, som kan engasjere folk lokalt også, og få opp debatter rundt viktige temaer. Og jeg håper at i noen av kommunene der jeg kommer fra, kommer vi også til å heise flagget til noen nasjonale minoriteter når de har sine merkedager. Det håper jeg virkelig, for det er på tide.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-25:
Først vil jeg takke forslagsstilleren for et veldig viktig forslag. Det å diskutere hvordan vi skal bruke utearealene slik at de blir gode å være i for barn og unge og for alle, det tror jeg veldig mange har forsømt seg med i kommunene når vi har laget egne utbyggingsplaner. Noen steder har man tatt fatt i dette på en veldig god måte, for det er jo faktisk mulig å gjøre utearealene både menneskevennlige og barne- og ungdomsvennlige, og det er helt nødvendig at vi fortsetter med det. Derfor synes jeg dette representantforslaget var et godt bidrag til det. Også byer kan være barnevennlige, det har vi jo sett når byer har tatt tak i og bedret utearealene sine. Noe av det vi som politikere har det totale ansvaret for, er hvordan skoler og barnehager blir bygd, slik at de har arealer, også utearealer, som passer til barn i ulike aldre, og som kan stimulere til aktivitet, lek og sosialt samvær, og at de uteplassene er gode og trygge, og at de f.eks. ikke er fulle av giftige plaststoffer. Jeg er et etterkrigsbarn, og den gangen var plasten en nyvinning, og den ble puttet i alt. Etter hvert har vi lært at mye av dette faktisk skader både mennesker og miljø. Det betyr at det er endringer som må gjøres for at disse områdene verken skal forsøple naturen eller være til skade for barna våre. Det er veldig mange forslag i saken, så jeg kan ikke gå inn på alle, men jeg vil ta for meg dette med skoler og barnehager og utearealer. SV foreslår at man skal forskriftsfeste det som i dag er veilederen for utearealene – det er rett og slett fordi en forskrift er på linje med en lov, altså stiller større krav – slik at utearealene blir store og gode nok. Vi mener at vi også trenger en handlingsplan for denne oppgraderingen, og at vi trenger statlige tilskuddsordninger for å få dette til. Og ikke minst trenger man statlige tilskuddsordninger for at skolene og utearealene skal være universelt utformet. Der er det virkelig langt igjen for at de utearealene skal være gode for alle. I tillegg til det er det flere forslag her om bl.a. dette med nærnatur, som er veldig viktig å ta vare på. Der de gjør det, fungerer det utrolig bra. Da vil jeg ta opp de forslagene vi har i innstillingen. I tillegg vil SV vil subsidiært stemme for forslagene nr. 1 og 2 fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-25:
Statsråden er opptatt av at han synes det er mye detaljer i dette forslaget og i innstillingen. Men da vil jeg spørre om det punktet som er komiteens innstilling, som dessverre kanskje heller ikke blir vedtatt, nemlig at man må sørge for at regelverket og kontrollen av utearealene på skoler og i barnehager sikrer at de blir universelt utformet. Det er altså et prinsipp som Stortinget har vedtatt, og som vi har hatt i ganske mange år nå, og vi vet at dette faktisk ikke er tilfellet veldig mange steder. Det betyr at mange barn med funksjonsnedsettelser ikke egentlig har noe tilbud på sine utearealer ved sin skole, og vi vet ganske mye om hvordan det ekskluderer barn fra å være med på leken. Hva er grunnen til at statsråden og regjeringspartiene ikke mener at man skal ha et regelverk og en kontroll slik at disse kravene faktisk blir innfridd?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-25:
Ja, det er regler for det, både for utearealene og for skolene. Likevel vet vi at det står mye igjen. Jeg synes statsråden skjønnmaler situasjonen ganske mye når det gjelder stoda på det området. Det er lagt fram noe som heter Veikart til universelt utformet nærskole 2030, for hvordan skoler skal bli universelt utformet, og vi har veldig langt igjen. Da er spørsmålet først om statsråden mener at dette også er et rent kommunalt ansvar. Vi vet at dette kommer til å koste ganske mye. Er det ikke også et ansvar for regjering og storting å sikre at det faktisk er rammer til å innfri de viktige målsettingene som jeg oppfatter at vi er enige om? Men vi er så utrolig tålmodige når det gjelder slike viktige prinsipper som gjør at alle barn faktisk både skal kunne være på samme skolen og kunne bruke det samme utearealet – om ikke absolutt alle innretningene, så være med. Er statsråden ukjent med veikartet for 2030?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-25:
Jeg blir litt sjokkert over at statsråden ikke ser forskjell på det som kreves av en kommune for å heise et flagg, og det som kreves av en kommune for å kunne gjøre samfunnet universelt utformet – og ikke ser forskjell på rettighetene til barn og unge, som skal ha et likeverdig skoletilbud, og det å kunne bestemme lokalt. Mener virkelig statsråden at kommuner skal kunne velge bort dette og la det stå i venteboksen i enda flere tiår? En annen sak som jeg vet at statsråden har et engasjement for, er natur og miljø. I denne innstillingen mener noen av oss at vi burde ha ordninger som sikrer nærnatur, som statsråden var inne på i sitt innlegg. Hvis denne nærnaturen blir bygd ned, er den altså tapt. Derfor er det nødvendig å sikre disse områdene bedre enn det gjøres i dag. Hvordan mener i så fall statsråden det skal skje?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-25:
Jeg har behov for å si noen få ord til om forslaget om en lov om nærnatur. Det er fordi vi har sett utviklingen – at områder blir bygd ned, og at det er områder som er viktig nærnatur for barn og unges oppvekstmiljø og ikke minst for hele befolkningen. Problemet er at når natur blir bygd ned, er den på en måte tapt. Sånn er det med strandsonen, sånn er det med allemannsretten. Vi har på veldig mange ulike områder sagt at her må vi faktisk sette inn noen tiltak for å sikre det som er igjen, og det er det dette forslaget handler om – at man må lage noen rammer på nasjonalt nivå som er strengere enn det de er i dag, fordi man bitvis bygger ned – bit for bit for bit. Det er det mengder av rapporter som viser. Jeg er helt sikker på at statsråden er kjent med dem, for dem har vi diskutert når vi har hatt andre saker oppe som har handlet om f.eks. plan- og bygningsloven og tap av nærnatur og naturmangfold. Så til dette med utearealene ved skoler og barnehager. I dag er det en veileder. Det er reglene i den veilederen vi mener burde være i en forskrift, som er mer bindende enn en veileder. Det er jo ikke slik at problemet oppstår når en barnehage bygges i nærheten av en skog. Det er fordi man bygger barnehager og skoler som har for små utearealer, og fordi man ikke har noen instrumenter som kan sørge for at man får utvidet der det kan være muligheter til det. Det er nødt til å være litt mer plass til ungene våre i byene og også på andre tettsteder, for det bygges ned, og det bygges ikke barnevennlig og menneskevennlig nok. Til slutt en liten kommentar til ordningen med fritidskort. Jeg har vært en ivrig forkjemper for den fra den kom. Det jeg ikke liker ved regjeringens ordning, er at man skal sitte og plukke ut hva det er disse ungdommene skal drive med. Man får et kort man kan bruke på fotballen eller på speideren eller sånne ting. Ungene som trenger dette kortet, skal få lov til å bestemme selv hvilke fritidsaktiviteter de skal være med på, akkurat som andre unger. Det er utrolig viktig at vi nå får sørget for det prinsippet sammen. Det er ikke sånn at vi vet best for disse ungene, hva de interesserer seg for, og det er kanskje enda viktigere at akkurat disse ungene får lov til å ta tak i sine talenter der de føler seg hjemme, der de har lyst til å være og utvikle seg, og at de får lov til å bestemme selv. En viktig del av barne- og ungdomslivet er å kunne ta disse beslutningene etter hvert som man modnes.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2021-05-25:
Vi har på bordet noe så sjelden som en symbolsak, men en viktig symbolsak. Flagg er symbol, og symbolet binder sammen eller splitter, alt etter øynene som ser. I innstillingen gir vi til kjenne vårt syn. Kristelig Folkeparti er av den primære oppfatning at kommunene og fylkeskommunenes offisielle flaggstenger i tilknytning til rådhus og andre kommunale bygninger kun skal anvendes til det norske, samiske og kommunens/fylkeskommunens eget flagg. Vi er derfor enig med saksordføreren, som understreker at det norske flagg virker samlende for alle innbyggere uansett bakgrunn, tilhørighet eller politiske meninger. Det er viktig at offentlige bygninger er nøytrale og forholder seg til gode og tradisjonelle flaggregler. Nordmenn har en respekt for flagg og flagging, og det er viktig for mange å ta vare på denne kulturen. Så vil noen påstå at dette handler om motstand mot pride-flagget og FRI-bevegelsen. Det gjør det ikke. Riktignok er det påtrykk om bruk av pride-flagget som har ført til at disse endringene har kommet opp, men for oss handler det ikke om en fobi mot dette. For oss handler det om prinsippet om å ta vare på det samlende og nøytrale rundt bruken av offisielle flaggstenger ved offisielle bygg. Denne prinsipielle holdningen er den samme uavhengig av om det er speiderbevegelsen, symbolet for en fotballturnering eller en korfestival eller pride-flagget det er snakk om. Jeg mener at det bør kunne flagges med andre flagg og bannere fra kommunenes øvrige flaggstenger, på bruer og torg etc. Det ville ivaretatt både hensynet til flaggenes samlende betydning for folk og hensynet til ønsket om å markere merkedager. Det ville selvsagt være helt greit. Vi gjør denne gangen den litt smertefulle øvelsen å argumentere mot en proposisjon, men stemme for den, og velger til og med å flagge det høyt og tydelig. Det er et regjeringspartis lodd i livet. Noe annet ville gitt uhåndterlige situasjoner. Har vi tapt en sak i regjering, er det ofte lurt å ikke flagge det for tydelig, bokstavelig talt, men her gjør vi det. Denne lovendringen er vi imot, og vi ville aller helst at den forrige oppmykningen, som åpner for flagging med andre flagg og symboler, forutsatt at det var et relevant arrangement i bygningen, ikke hadde skjedd. Men flertallet ville det annerledes da, og så også nå. Jeg har latt meg fortelle at lovreguleringen i sin tid kom etter at noen ville flagge med det røde kommunistflagget foran rådhuset et eller annet sted i kongeriket. Den gang tenkte man at det var klokt å ha felles nasjonale regler for dette. Det var klokt tenkt. Jeg er som regel en varm forsvarer av det lokale selvstyret, men her mener jeg at vi bør ha felles regler. Så skal vi ha i mente at lovendringen faktisk er veldig liten. I realiteten koker det ned til at kommunene nå kan flagge med andre flagg uten at det avholdes et eget arrangement i rådhuset eller et annet bygg. Satt på spissen kunne man inntil nå servere en kaffekopp til organisasjonskomiteen for et arrangement på ordførerens kontor, og så var kriteriet i gjeldende lov oppfylt. Som sagt: Vi ville helst ha stemt imot, men i lojalitet stemmer vi for.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2021-05-25:
Det er mange gode forslag og intensjoner i representantforslaget fra Miljøpartiet De Grønne. Jeg kunne gjerne understreke både mange og gode. Det er en slags naturlov her i huset at representantforslag fra opposisjonen ikke blir vedtatt, og når det er mange gode forslag, forsterkes jo det. Men vi har stor sans for at dette settes på dagsordenen også her. Det er et engasjement Kristelig Folkeparti og Miljøpartiet De Grønne deler, og som også regjeringen deler. For å begynne med min hovedinnvending: Mange av forslagene går langt inn i det som er, og bør være, kommunenes ansvar. Det er ikke alt som er lurt, som skal vedtas av Stortinget. Arbeidsdelingen i kongeriket plasserer ansvaret for de hverdagslige omgivelsene for en stor del hos kommunene, og det er fornuftig. Så kan vi som stortingspolitikere jobbe veldig aktivt for at dette er mulig å finansiere. Så har jeg merket meg med interesse den faglige debatten som pågår angående bunndekke i barnehager og skole, og virkningene for barnets immunforsvar og for en sunn og naturlig utvikling av ferdigheter. Det er en problemstilling vi skal ta på alvor. Det kan godt hende at vi som samfunn har gått for langt i å beskytte barna våre mot skrubbsår når de faller, at vi har gjort dem en bjørnetjeneste. Som nasjon bør vi ha en samtale om dette, men vi er av den oppfatning at en avveining av ulike hensyn ved valg av dekke naturlig bør utføres av skoleeiere og barnehageeiere. Miljøpartiet De Grønne er opptatt av å gjøre fritidskortet til en helt utbygd ordning for alle barn og unge i Norge. Jeg kan forsikre om at det er Kristelig Folkeparti også. Målet med fritidskortordningen er at flere barn og unge i alderen 6–18 år får mulighet til å delta i fritidsaktiviteter. Dette er et av de viktigste gjennomslagene Kristelig Folkeparti hadde i Granavolden-plattformen, og det er igangsatt prøveprosjekt i flere kommuner. Disse skal evalueres, slik at man har et godt beslutningsgrunnlag for innføring av ordningen i hele landet. Vi håper denne ordningen skal føre til at alle barn og unge får delta på fritidsaktiviteter, selv om de kommer fra et hjem med dårlig råd. Utenforskap blant barn og unge må motvirkes. Det er en av de viktigste fellesinvesteringene vi som samfunn kan gjøre, og jeg er glad for at flere deler den vurderingen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-25:
Regjeringen er opptatt av at alle byer og tettsteder skal være gode steder å bo og leve i. De aller fleste barn i Norge har gode oppvekstmiljøer, med tilgang på gode utearealer. Vi er også opptatt av at befolkningsveksten i byer og tettsteder først og fremst skjer gjennom fortetting og transformasjon. Samtidig er regjeringen tydelig på at utbyggingen ikke skal gjøre byer og tettsteder mer sårbare for klimaendringer, medføre at barn og unges oppvekstmiljø blir dårligere, eller redusere befolkningens tilgang til grønne områder. Dette kommer også klart frem i Nasjonale forventninger til regional og kommunal planlegging. Det er kommunene som har hovedansvaret for å balansere ulike hensyn i sin planlegging. Plan- og bygningsloven gir kommunene mulighet til selv å legge premissene for hvordan barnas omgivelser skal være. Det er bra, for det er den enkelte kommune som kjenner sine lokalsamfunn best. Gjennom planlegging og utbygging har kommunene både ansvar og handlingsrom for å utvikle gode lokalsamfunn og boligområder som stimulerer til fysisk aktivitet i et miljø som bidrar til god helse. Parker og byrom, gater og grønne områder, trær for rekreasjon og naturopplevelser er alle viktige for gode oppvekstmiljøer i byer og tettsteder. Regjeringen er opptatt av at barnehager og skoler skal gi rom for trygg utfoldelse til lek og læring for alle. Også dette er kommunenes ansvar. Å plassere barnehager og skoler slik at de har tilgang til grønne områder, gir et viktig supplement til skolegården og barnehagens egne uteområder. Selv om de fleste barn i Norge har gode oppvekstvilkår, er det også barn og unge som opplever utfordringer. Staten samarbeider med flere kommuner om særskilt innsats i enkelte storbyområder der konsentrasjonen av sammensatte levekårsutfordringer er ekstra stor. Disse områdesatsingene har spesiell fokus på barn og unges oppvekstmiljø. I desember 2020 mottok regjeringen by- og levekårsutvalgets rapport, NOU 2020:16, Levekår i byer – Gode lokalsamfunn for alle. Den inneholder mange forslag, bl.a. tilskudd til gode og trygge bo- og oppvekstmiljøer. Regjeringen vil vurdere dette forslaget sammen med de andre forslagene i NOU-en. Det kan virke som at regjeringen har mer tro på kommunenes selvstyre enn representanten Stoknes. Bare i 2021 har regjeringen satt av om lag 50 mill. kr til barne- og ungdomstiltak i større bysamfunn. Store deler av disse midlene går til kommunene, slik at de kan sette inn riktige tiltak der det trengs mest for å bedre barn og unges utearealer og oppvekstmiljø.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-25:
Det er ikke regjeringen som bestemmer hvor folk skal bo i dette landet. I de siste årene i hvert fall har det vært vekst i befolkningen i en del byer og tettsteder, noe som har gjort at det er nødvendig å videreutvikle de stedene. Da stiller vi i Nasjonale forventninger krav om at det skal være basert på fortetting og transformasjon hovedsakelig, slik at man utvikler byen innenfra og ut. Det mener jeg er fornuftig. Jeg er helt enig med representanten i at alle barn, uavhengig av hvor de bor, om de bor i tettsted, by eller bygd, selvsagt skal ha gode oppvekstvilkår. Jeg tror også representanten og jeg kan finne hverandre i at vi nok begge er opptatt av at det er kommunene som har hovedansvaret for hvordan man skal videreutvikle dette. For eksempel å fastsette en lovbestemt norm her for hvordan utearealene skal være på så forskjellige steder som en storby og et lite lokalsamfunn, gir liten mening.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-25:
Jeg er opptatt av at kommunene skal ha handlefrihet og frihet til å sette inn de nødvendige tiltakene for å gi barn gode oppvekstvilkår, uavhengig av om det er en by, et mindre sted eller et lokalsamfunn i distriktene. Så dette er vi helt enige om. Det er en av grunnene til at vi ikke går inn på de forslagene som ligger her, for det er en voldsom detaljstyring på enkelte punkter. Intensjonen er god, utvilsomt. Men detaljstyringen av f.eks. antall kvadratmeter uteareal man skal ha tilgjengelig, åpner ikke opp for at en kommune kan ta hensyn til lokale forhold. Hvis man har en barnehage som ligger i nærheten av en stor skog, har man kanskje et litt annet behov for effektivt uteareal enn hvis man ikke har det. Så det må man ta hensyn til. Nettopp fordi landet er langstrakt, har kommunene et stort ansvar – fordi det er så forskjellige forutsetninger rundt omkring. Sånn bør det fortsatt være.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-25:
Det har heldigvis skjedd veldig mye positivt når det kommer til universell utforming, som en følge av at både nasjonale myndigheter, Stortinget og kommunene har gjort en viktig jobb for å sørge for at skoler og andre offentlige bygninger er universelt utformet. Jeg mener at det er selvsagt at man skal legge til rette for at alle kan delta i lek og aktivitet, også på skoler og i utearealer, men det er ikke dermed sagt at ethvert lekeapparat skal være universelt utformet. Det tenker jeg at representanten og jeg er helt enige om. Det er allerede både regler for universell utforming og et ansvar hos kommunene for å følge opp at de etterfølges.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-25:
Mitt poeng var ikke at vi er i mål, men at det har vært en positiv utvikling, og det skal vi glede oss over. Så må vi selvfølgelig fortsette å jobbe for å sørge for at alle kan delta på lik linje, også der det innebærer at man må gjøre mer på universell utforming. Det er et viktig poeng. Kommunene har et stort ansvar, og representanten holdt selv et viktig innlegg her tidligere i dag om flaggloven, der hun sa at vi ikke må være redd for å gi lokalpolitikerne ansvar. Likevel går hun inn på en rekke forslag gjennom hele denne saken som handler om å frata lokalpolitikerne ansvar, og detaljstyre hva de skal gjøre, og hvordan de skal gjøre det. Det tror ikke jeg er en god idé. Jeg tror vi skal hegne om det lokale selvstyret og nettopp stole på, slik representanten selv var inne på, at lokalpolitikerne har gode forutsetninger for å gjøre gode valg lokalt ut fra sin situasjon. Universell utforming er viktig, uavhengig av hvilken kommune vi snakker om, selvsagt.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-25:
Igjen er det slik at kommunene etter plan- og bygningsloven har både ansvar for og frihet til å ta viktige valg når det gjelder å ta vare på natur i nærmiljøet. Jeg mener det er helt avgjørende at vi gjør det. Det er viktig at kommunene legger til rette for det og har det i mente når man legger til rette for ny utvikling i by og bygd. Det opplever jeg at kommunene er ganske gode på. Her i denne byen, f.eks., begynte man for ganske mange år siden et ganske planmessig løp for å åpne opp elver og vassdrag og tilgjengeliggjøre dem for befolkningen og ikke minst ta vare på naturen nær der folk bor. Det mener jeg er viktig. Men jeg har tillit til at kommunene klarer å forvalte dette selv, og det ser vi mange gode eksempler på at de gjør. Når det gjelder universell utforming, er jeg helt for at kommunene må ha økonomiske rammer som setter dem i stand til å løse sine oppgaver også på dette området.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2021-05-25:
Det er behov for å sikre at byene i større grad utvikles på barnas premisser. Det innebærer at mer av plassen skal prioriteres til grønne lunger, lekearealer og bilfrie områder som fremmer barnevennlige og trygge oppvekstmiljøer. Gode utearealer i skoler og barnehager er viktig for å tilrettelegge for lek og aktivitet, men også for å kunne bruke utearealene i pedagogisk virksomhet. Den rød-grønne regjeringen opprettet en rentekompensasjonsordning der kommuner over hele landet fikk mulighet til å ruste opp bl.a. uteområdet på skoler. Denne ordningen har regjeringen Solberg valgt å avslutte. Når regjeringen samtidig gir kommunene dårlige økonomiske vilkår og nye oppgaver uten finansiering, er det vanskelig for mange kommuner å kunne prioritere utearealer og bygg for skoler og barnehager. Det betaler barna prisen for. Gode utearealer kan være viktige møteplasser for barn og unge også etter stengetid og bør være til glede for øvrig befolkning. Det bør etableres en statlig støtteordning for kommunene til oppgradering og utvidelse av uteareal i skoler og barnehager, med mål om å skape grønnere, tryggere og mer varierte helårsanlegg for barn i alle aldersgrupper. Forskjellene i Norge øker. Barn og unge rammes særlig hardt. Gratis utlån av sportsutstyr og friluftsutstyr er et viktig bidrag for å få alle med i aktivitet og redusere sosiale forskjeller, og BUAs modell er også miljøvennlig smart. Derfor ber vi regjeringen i dag om å styrke utlånssentralene for å sikre at alle barn og unge har tilgang på utstyr til idrett og fritidsaktiviteter uavhengig av foreldrenes inntekt og hvor i landet de bor. Det er behov for å innføre en nærnaturlov som sikrer bymarker og naturområder rundt de store byene og gir bedre vern av den småskala, kortreiste naturen i folks nabolag, de grønne lungene i storbyene og den ubebygde delen av strandsonen i byer og tettsteder. Vi vil stanse tapet av natur. Det er mulig å bygge smartere, planlegge bedre og ta klokere valg for å bevare den mest sårbare naturen. Det er kommunene som forvalter den naturen som er nærmest folk, og de må få større ansvar for å ivareta naturen som et verdifullt fellesskapsgode. Med dette tar jeg opp forslagene Arbeiderpartiet har sammen med Senterpartiet.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2021-05-25:
Vi er alle opptatt av at barn skal ha gode oppvekstvilkår, enten de vokser opp i byer, tettsteder eller i distriktene. Dette representantforslaget tar opp viktige tema, men det reiser også noen utfordringer. Mange av forslagene har store budsjettmessige konsekvenser. Andre forslag er et kommunalt anliggende, og en del av forslagene kan gjennomføres i dag eller gjennomføres helt eller delvis allerede. Hvert fjerde år gir staten ut Nasjonale forventninger til regional og kommunal planlegging. Der pekes det på hvilke hensyn og interesser kommunene må ta i sin planlegging, også for uteområder for barn og unge. Høyre er opptatt av at kommunene skal ha både ansvar og handlingsrom for å utvikle gode lokalsamfunn og gode boligområder, som sikrer god arkitektur og som stimulerer til fysisk aktivitet og et godt miljø som bidrar til helse og trivsel. Det er ikke mulig innenfor rammene av ett innlegg her å kommentere alle de 20 forslagene som legges fram i denne saka, men jeg vil gjerne kommentere noen av de forslagene som handler om uteareal for barnehager og skoler. Det etterspørres bl.a. en handlingsplan for oppgradering og en arbeidsmiljølov for barn med krav til alle skoler og barnehagers utearealer, inkludert størrelse, kvalitet, innhold, sollys, luftkvalitet etc. Barn skal ha en barnehage og en skolehverdag med rom for trygg utfoldelse, lek og læring. Det fastslås i forskriften om miljørettet helsevern i barnehager og skoler. I veilederne gis det klare anbefalinger knyttet til uteareal for barnehagene. Det presiseres at minstemål må være minst seks ganger så stort som innearealet, dvs. 24 m 2 per barn over tre år og 33 m 2 for barn under tre år. På skoleområdet er det generelle anbefalinger om minimum nettoareal per elev på 50 m 2 , justert etter skolestørrelse og beliggenhet. For nye skoler er det gitt anbefalinger om et samlet minimumsareal. Representantforslaget ber også regjeringa legge fram en nasjonal statistikk over størrelse, kvalitet og innhold vedrørende utearealene for skoler og barnehager. Det er ressurskrevende, og etter vårt syn må nytteverdien her avveies mot kostnaden. Til slutt: Høyre er opptatt av at alle barn og unge skal få mulighet til å delta i fritidsaktiviteter, og vi viser til styrkingen av den nasjonale tilskuddsordningen for å inkludere barn og unge, som forvaltes av Bufdir, og ikke minst til forsøksordningen med frikort, som vi mener vil gi gode, nye muligheter.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-05-25:
Å sørge for gode oppvekstvilkår for barn og unge er blant de viktigste oppgavene i vårt samfunn. Barnehager og skoler skal bygge på en grunnleggende respekt for barndommens egenverdi og bidra til en meningsfull oppvekst. Det må gjelde uavhengig av barns funksjonsnivå, bosted og den bakgrunn barnet har, sosialt, kulturelt eller etnisk. Senterpartiet mener derfor bl.a. at universell utforming av utearealer er et viktig prinsipp som sørger for at uteområder skal kunne brukes av alle. Jeg skal kommentere noen av forslagene, kort: Senterpartiet mener at intensjonen i forslaget om fritidskort og utlånssentraler er god, og vi stiller oss bak disse intensjonene. Samtidig må kostnadene ved disse forslagene utredes før en vedtar større utvidelser. Vi støtter en by- og tettstedsutvikling som legger til rette for reise med kollektivtrafikk, gange og sykkel. Derimot mener vi at en lovfesting av et timinuttersprinsipp i formålsparagrafen i plan- og bygningsloven ikke tar hensyn til det spredtbygde og mangfoldige landet vi har. For mange er det å gå eller sykle til jobb ikke gjennomførbart, og det må legges opp til et klima- og miljøvennlig transportnett i områder der dette er mulig, men samtidig tas hensyn til dem som også i framtiden vil være avhengig av å reise lenger enn ti minutter for å oppsøke de tjenestene de trenger. La meg understreke: Plan- og bygningsloven gjelder for alle, helt uavhengig av hvordan utformingen ser ut rundt omkring i landet. Vi mener at i spørsmålet om utfasing av gummi- og plastdekke i alle skoler, barnehager og lekeplasser er det kommunene, idrettslag og andre aktører som er best egnet til å vurdere dette spørsmålet ut fra de lokale forholdene. Det er de som er ansvarlig for driften av disse tilbudene, og som kjenner de lokale forholdene best. Vi støtter derimot intensjonen, men dette må skje gjennom et samspill og ikke ved et statlig pålegg. Jeg opplever at mange rundt omkring er opptatt av dette spørsmålet, og at det arbeides godt mange steder lokalt med å bytte ut materialer som har vært brukt på barns uteområder, til mer naturbaserte materialer, ut fra de lokale forholdene som råder på plassen. Senterpartiet mener det ikke er hensiktsmessig å innføre krav om at kommunene skal utarbeide et grøntregnskap for byene. Mange kommuner fører derimot en god oversikt over grøntområdene sine, og jeg legger til grunn at kommunene utvikler og ivaretar grønne områder uten krav om grøntregnskap, som blir foreslått. Senterpartiet støtter videre at utearealene til skole og barnehager skal sikres adgang til for alle, men legger f.eks. til grunn at ikke alle lekestativ o.l. kan være universelt utformet. Det handler altså om tilgangen til området, for lekestativene kan ikke nødvendigvis være universelt utformet hvis vi ønsker å sikre oss motorisk utvikling for dem som har mulighet. Barns fysiske miljø i skole og barnehage skal ivaretas i opplæringsloven og barnehageloven, og vi mener det ikke er hensiktsmessig å opprette en egen lov for dette. Med det tar jeg opp de forslag som Senterpartiet har fremmet.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-05-25:
Jeg var litt usikker på om jeg skulle ta et nytt innlegg, men kanskje statsråden vil ha det siste, sånn at vi ikke får en ny runde med det. Jeg noterer meg at også statsråden, som en del av de foregående talerne, er veldig opptatt av å snakke om barn og unges oppvekstvilkår med vekt på kun byene og tettstedene. Det blir litt spesielt når vi vet at det vokser opp barn i deler av landet som ikke nødvendigvis kan defineres som verken by eller tettsted. Det er det Senterpartiet har forsøkt å kommentere i merknadene, at dette handler om universelle ordninger, helt uavhengig av hvilket geografisk område man bor i, og hvordan boligstrukturen og næringslivet ser ut. Men jeg opplever at statsråden vektlegger alle byer og tettsteder, som han sa i innlegget sitt – for så vidt det som tidligere representanter har sagt. Det jeg egentlig lurer på, når statsråden også henviser til at regjeringen er mest opptatt av at dette skal skje gjennom fortetting og transformasjon av byene og tettstedene, er: Hva gjør man egentlig med en egen distriktsminister som sier at man skal sørge for gode oppvekstvilkår i hele landet?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-05-25:
Jeg takker for svaret, og det er nok helt riktig at statsråden og undertegnede kan finne hverandre i det at vi må være forsiktig med å opprette normer osv. Det er også den sammenhengen vi skal diskutere senere, f.eks. dette med statlige planretningslinjer i en sak om noen uker. Men det som egentlig blir spørsmålet, er: Er man observant nok på den problemstillingen som dreier seg om barn og unges oppvekstvilkår – at man legger til rette i regelverket for at Norge faktisk ser forskjellig ut, og at man er nødt til å ta lokale hensyn og gi den muligheten som statsråden nå synliggjør at han er opptatt av, til kommunene? For det er jo det som egentlig er spørsmålsstillingen. Mange av lokalpolitikerne våre opplever at så ikke er tilfellet. Mener statsråden at regjeringen har gjort nok på det området, å gi lokalt handlingsrom til å foreta gode lokale tilpasninger?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2021-05-25:
En halv million barn vokser opp i norske byer, barn fra tusenvis av ulike familier og ulike nabolag. Noen har bedre forutsetninger for en god oppvekst enn det andre har. I en enebolig på Grefsen samles en guttegjeng i kjellerstua på fredager for gaming og pizza. Det gjør guttegjengen på Mortensrud også. Til forskjell fra guttene på Grefsen møtes ikke gjengen på Mortensrud i kjellerstua hjemme hos en av dem, men på fritidsklubben. For familiene bor trangt i boligblokkene. Skal kompisene treffes, må det skje utenfor hjemmet, på et sted som er både trygt og tilgjengelig uavhengig av foreldrenes økonomi. Det er vår fremste oppgave å sørge for at både barn og unge får gode og likeverdige oppvekstvilkår. Derfor legger vi i dag fram 14 forslag til hvordan vi vil styrke barn og unges rett til et godt oppvekstmiljø i barnehagen, på skolen og på fritiden. Jeg vil særlig trekke fram forslaget om barns arbeidsmiljø. Vi har i dag strenge krav til størrelsen på bøttekott i nye kontorbygg, til hvor mye plass en laks skal ha i et oppdrettsanlegg, eller hvor bred en parkeringsplass må være. Men vi stiller ingen minstekrav til størrelsen på barnas uteareal i skole og barnehage, det stedet hvor barna tilbringer mest tid utenfor hjemmet, og som skal være den fremste arenaen for lek og læring. Det forteller mye om hvem som vinner og hvem som taper i kampen om plassen i byene våre. Barn og unges oppvekstmiljø er den beste indikatoren vi har på hvor godt samfunnet fungerer. Men statistikken forteller oss at norske barn leker mindre utendørs og er mindre aktive nå enn tidligere. Det er det mange årsaker til. Men når barnehagene i byene har fått stadig mindre uteareal de siste årene og våre naturskapte lekeområder erstattes med gummi og plast, ja da har vi altså svekket noen grunnleggende forutsetninger for barns muligheter til lek og utfoldelse. Jeg håper at vi i dag kan ta barn og unges arbeidshverdag i skoler og barnehager på like stort alvor som vår egen, voksne arbeidsplass, og at vi som voksne skaper den kjellerstua som alle barn og unge trenger på fritiden, uavhengig av hvem de er, og hvor de vokser opp. Jeg takker partiene i komiteen for en tilsynelatende god dialog om dette, selv om jeg ikke har vært del av den, og ser at det er stort engasjement i saken. Med dette tar jeg opp forslaget fra Miljøpartiet De Grønne.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2021-05-25:
Det er litt fortvilende, må jeg si, når man går tom for argumenter og ender opp med å bruke henvisninger til fornuft, sunn fornuft, fornuftig kabel eller et eller annet sånt – til erstatning for kunnskap om et komplekst system som det europeiske kraftsystemet. Det hjelper ikke så mye med sunn fornuft hvis man skal forstå avansert genteknologi og virus. Det hjelper ikke så mye med sunn fornuft hvis man skal forstå skogøkologi eller kryptovaluta. Det dette gjelder, er å få en dyp kunnskap om hvordan energisystemene faktisk fungerer. Tenk at man påberoper seg Norsk Industri og har frekkheten til å stå her oppe og gjøre det når Norsk Industri har publisert dette sitatet fra Stein Lier-Hansen: «Den sjølråderetten Moxnes mener vi trenger, den har vi allerede. Norsk industri trenger i tillegg forutsigbarhet og trygg tilgang på kraft uavhengig av vær og vind. Kraftutveksling og energisamarbeid, og en norsk plass ved bordet i Acer, bidrar til dette.» Hilsen Norsk Industri. I stedet bør vi skifte debatten til hvilket samfunn vi ønsker, og i EU ligger den debatten langt foran det som skjer i Norge, dessverre. Så hvilket samfunn ønsker vi? «Net zero» – netto nullutslipp – et samfunn som fungerer godt innenfor planetens tålegrenser, som har en aktiv stat som sørger for at næringslivet blir grønnere og mer inkluderende, er det EU nå satser tungt på. Da hjelper det ikke å sitte på hver sin tue og mase om arvesølv og sitt eget og si nei. «Face it» – vi er europeere. Dette bør gi seg praktisk utslag i at vi blir aktive deltakere i å bruke vår kapital og kunnskap til å bli med på den store europeiske snuoperasjonen, og der blir havvind og kabler helt avgjørende framover. I scenarioet til noe som heter WindEurope, ser man for seg at det skal være ca. 250 GW havvind i Europa innen 2040 for å nå nullutslippsmålet, og ca. 30–40 av disse bør være i norsk farvann. Det er et konservativt estimat fra europeiske tenketanker på feltet. Det bør vi da begynne å gire opp for og gjøre oss klare for. I dette blir samspillet mellom havvind, landkraftsystemet og det europeiske kraftnettet rundt helt sentralt. Og dagen for å begynne å investere i dette er nå. For det tar 6–7 år å få på plass havvindkapasitet, få ned kostnadene og få bygd opp kablene, slik at dette kan fungere sømløst sammen med Danmark og Nederland, som planlegger sånne huber i Nordsjø-området, noe som vil gjøre det mulig å få den optimale utvekslingen. Det er energisikkerhet på en klimavennlig måte.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2021-05-25:
Saksordføreren argumenterte med at vi ikke klarer å få til et grønt skifte uten kompetansen og kapitalen fra norsk olje og gass. Hva slags magi er det de har i Sverige? Hva er det som gjør at Sverige er en av lederne innenfor grønn omstilling og grønn kunnskapsutvikling? Hva er det danskene gjør? Investerer de i olje og gass fordi de skal bli verdensledende på vind? Er det det å bygge opp mer kunnskap om hvordan man kan drille – til høyre eller til venstre, nede i rør, horisontalt, «tracking» – og ulike geologiske modeller som vil gi oss et grønt skifte? Den logikken er, om jeg må si det, veldig rar. Vi får ikke mer grønt ved å investere maksimalt i grått. Det årlige budsjettet for petroleumsforskning er på om lag 400 mill. kr, så vidt jeg har fått med meg, og de pengene kunne vi brukt vesentlig bedre på det vi vet vi kommer til å trenge framover – i henhold til analysene fra IAEA, i henhold til analysene fra de europeiske energimiljøene, og i henhold til analysene til verdens ledende finansmiljøer, som Bloomberg, og Carney – og til og med Wood Mackenzie begynner nå å snu der. Til EU igjen: Vi må se litt ut over vår egen navle og se hva som skjer rundt oss. Er det slik at europeere satser hardt på forskning på petroleum og fossil energi? – Nei. Verdens største forskningsprogram heter Horizon Europe. Det er på ca. 100 mrd. euro – 1 000 mrd. norske kroner – som skal brukes til forskning og innovasjon. Hvor mye av det går til petroleum? Hvor mye av det går til gass? Det er ikke synlig engang. I stedet har de satt i gang fem store «missions», hvor jeg sitter som styremedlem i et av dem, nemlig Climate adaptation and social transformation. Det er det som vil bli pushet hardt, sammen med hundre nullutslippsbyer innen 2030, men også kreft. Det er en egen «mission» som heter Conquering cancer: mission possible. Helseforskningen trenger mer penger. Vannforskningen trenger mer penger. De kaller det også Mission starfish – hvordan vi skal restaurere hav og vann, og ikke minst jordsmonnet, hvordan vi skal restaurere de ødelagte jordsmonnene og bygge opp igjen karbonlagre i jorda, som suger det ned fra atmosfæren. Problemet er at forskning på petroleum kun gir effekt typisk om ti år fra nye midler som investeres nå. Det er en lang «delay». Det hjelper ikke å forske på raskere hester eller bedre fotoapparater for film når det er nye teknologier som tar over.