trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-12-07:
Det sies at enkelte folk er så impulsive at de ikke vet hva de selv sier, før de hører seg selv si det. Verre må det være hvis folk ikke vet hva de selv sier før de hører Fremskrittspartiet si det! Jeg må si jeg kvakk i dag da Lodve Solholm gikk opp på talerstolen og påstod at jeg hadde sagt at vi ikke klarer å snu flyttestrømmen, og at vi ikke klarer å stanse flyttestrømmen. I disse dager går det en serie i barne-TV om blånissene. En av nissene blir kalt Tvilling. Han er født baklengs, og det medfører at han snakker baklengs, men det ser ut til å gå problemfritt i blånisseverdenen. Men i den politiske verden tror jeg språket er veldig viktig. Det gjelder ikke samme regler for matematikk og norsk. I matematikk vet vi at faktorenes orden er likegyldig; i norsk derimot er det svært viktig i hvilken rekkefølge ordene kommer. Jeg mener at jeg i dag har sagt det slik: Klarer vi ikke å stanse, klarer vi ikke å snu, så må vi i hvert fall bremse. Jeg støtter meg helt til statsrådens utlegning, der han viser til at vi tar dette trinnvis: Vi bremser, vi stanser, vi snur. Og så vil jeg gjerne komme med en liten tilbakevisning av en grov beskyldning fra SV-representanten Karin Andersen, som påstod at jeg ikke tok problemene med arbeidsgiveravgiften alvorlig. Jeg viste til de problemene mange kommuner har fått, og jeg viste til fellesmerknaden fra regjeringspartiene og Arbeiderpartiet i budsjettinnstillinga, men jeg tok med enda en setning, som ikke er kommet med i budsjettinnstillinga, der jeg understreket at kommuneøkonomien må følges opp overfor de kommunene. Jeg mener at det er å ta saken på alvor, og jeg forlanger egentlig å bli tatt alvorlig når jeg snakker fra denne talerstol. EØS har gitt oss mange utfordringer. Mange har stilt spørsmålet om vi har solgt fisken vår for dyrt. Alle saker har dog flere sider. EØS har muligens berget oss unna EU-medlemskap, som ville ha vært det verst tenkelige alternativ. For Senterpartiet er selvråderett og lokalt selvstyre veldig viktig; likevel syns jeg det også er veldig viktig med internasjonale forpliktelser og internasjonalt samarbeid på viktige områder. EU er et topp byråkratisk, tungrodd og kostbart system. Jeg forventer at systemet over tid bryter sammen av sin egen tyngde. I mellomtiden er det viktig for Senterpartiet å holde Norge utenfor EU og finne best mulig politiske og praktiske løsninger på de restriksjonene EØS gir oss. Jeg er ikke i tvil om at den Regjeringa vi har nå, har vist, og vil fortsatt vise, at den greier å styre i dette vanskelige farvannet. Det beste vi tross alt kan ha i denne situasjonen, er en nei-regjering, som vi i dag har.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Arbeidsmarknadsbedriftene er eit svært viktig tiltak som har fått ei stor utbreiing i landet. Og det er nok ei utvikling som vil vare ved, spesielt sett i lys av den utviklinga som me har sett i dei seinare åra, med fleire arbeidstakarar som har problem med å møta dei krava og det tempoet som i dag er i norsk næringsliv, både for å ta vare på dei på ein meiningsfull måte og ikkje minst for å kunna føra dei tilbake til ein mest mogleg normal yrkesaktiv karriere. Me registerer at Regjeringa har ei aktiv haldning overfor desse bedriftene, og at ein prøver å stimulera dei til å utføra si viktige oppgåve på ein stadig meir effektiv måte, der ein òg tek omsyn til konkurransemessige forhold. På den måten vil desse bedriftene òg i framtida vera ein viktig ressurs for det offentlege når det gjeld vidareutvikling for dei som av ein eller annan grunn har behov for desse spesielt tilrettelagde tiltaka. Me har tillit til at departementet vil følgja opp med dei initiativa som er nødvendige for å ivareta dei gruppene som representanten Gaundal nemnde. Me har òg tru på at desse bedriftene vil bli bygde ut slik at dei kan fylla dei oppgåvene som det til kvar tid vil vera naturleg å løysa innanfor denne typen verksemd. Så i Kristeleg Folkeparti har me stor tru på desse bedriftene, og me er overtydde om at dei vil vera aktive og gode verkemiddel for å gjera folk kvalifiserte til å koma tilbake til yrkeslivet òg i framtida.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Det økonomiske biletet av norske kommunar er nok noko meir nyansert enn det ein kan få inntrykk av både i denne replikken og i det biletet som avisene teiknar. Dessverre er det slik at syting kjem før det positive. Det negative og det problematiske blir framført med større kraft og intensitet og meir detaljert enn det positive og det byggjande. Derfor er biletet av Kommune-Noreg veldig mykje meir nyansert enn dei vanskane ein får presentert på ein del fyrstesider i avisene nå for tida. Det er litt viktig at me framhevar dette, for elles får sytekulturen overta og dominera, og det er totalt feil i eit av verdens rikaste land, for det gjev ikkje ei dekkjande framstilling av situasjonen. Det er klart at ein del kommunar har problem. Noko er sjølvforskylt; ein del av dei kommunane som vart nemnde, vil eg påstå har vore for seine til å ta dei nødvendige omstillingane, dei vart utsette for lenge. Og når det så ein gong må takast eit oppgjer med ein kultur som har fått utvikla seg for lenge i kommunen, blir det desto hardare. Derfor er det viktig at kommunane er litt i forkant og er på høgd med situasjonen til kvar tid, at dei maktar effektivisering, rasjonalisering og ei omlegging slik at ein unngår slike nedturar. Konkurranseutsetjing er me ikkje prinsipielt imot i Kristeleg Folkeparti. Det kan me i mange tilfelle sjå som eit eigna middel for å få eit meir reflektert tenestetilbod i kommunane, og kanskje av og til noko billigare, sjølv om eg vil påstå at den pårekna økonomiske gevinsten er sett mykje for høgt i forhold til erfaringar frå andre land. Men eg ser dette som eit eigna verkemiddel i avgrensa utstrekning. Når det gjeld Rattsø-gjennomføringa, har me iallfall intensjonar om å gå vidare med denne. Kor langt ein kjem med dette, vil ein nok ta stilling til i kommuneøkonomiproposisjonen til våren.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Spørsmålet er for så vidt relevant, men eg avviser at det er ein brest mellom lovnad og resultat. Når det gjeld selskapsskatten, var Regjeringa og Kristeleg Folkeparti positive til at dette var ein statleg skatt og ikkje ein kommunal, og grunngjevinga var at ein då ville fjerna lokale, kommunale variasjonar på skatteinngangen i takt med konjuktursvingingar, og at det ville oppmuntra kommunane i større grad til samarbeid om næringsutbygging, sånn at ikkje grensene skulle avgjera kor dei forskjellige næringsetableringane skulle skje. Når det gjeld lovnadene til kommunane, vil eg berre konstatera i forhold til kommuneøkonomiproposisjonen at dei er meir enn oppfylte. Kommunane har fått større rammer enn det me lovde i kommuneøkonomiproposisjonen. Grunnen til at ein tok det grepet i år med tanke på neste år sitt budsjett, og reduserte skatten sin relative del av overføringane til kommunane, var at me i inneverande år fekk ein ekstraordinært sterk skattevekst. Dersom ein berre hadde ført den vidare i tråd med den inngangen som året har vist, ville ein ha kome i ein situasjon der kommunane fekk ein vesentleg auke i sine inntekter som ikkje var føresett verken av kommunane eller av Stortinget i vedtaket i samband med handsaminga av kommuneøkonomiproposisjonen. Framleis er det ei målsetjing for Regjeringa og Kristelig Folkeparti at ein større del av kommunane sine inntekter skal koma som ubundne inntekter. Dette er den langsiktige målsetjinga, men på grunn av den ekstraordinært store skatteinngangen i 1999 fann Regjeringa og Kristeleg Folkeparti det rett å avgrensa skatten sin del av inntektene til kommunane i år 2000.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Det går fram av Høgre sine merknader i innstillinga at kommunane har eit stort innsparingspotensial dersom dei er villige til konsekvent å konkurranseutsetja. Er Høgre av den oppfatninga at tenesteytinga vil kunna ha same kvaliteten med ei slik konsekvent konkurranseutsetjing? Er dette mogleg i kommunar av alle storleikar, i alle distrikt, der det ikkje finst bedrifter som kan ta denne utfordringa? Og høver alle kommunar og alle tenester seg for ei konsekvent konkurranseutsetjing? Vil ikkje dette føra til ein auka administrasjon, meir kontroll og meir oppfølging for å sjå om dei oppdraga som er leigde ut, blir følgde opp og løyste på ein måte som kommunen kan vedkjenna seg? Korleis sikrar ein det lokale sjølvstyret og moglegheita til å tilpassa seg dei lokale forholda dersom det skal krevjast at kommunane konsekvent skal konkurranseutsetja sine tilbod? Det andre spørsmålet gjeld distriktspolitikk. Høgre vil i sin distriktspolitikk prioritera bl.a. auka vegbygging og betre rammevilkår for små og mellomstore bedrifter, samtidig som ein foreslår å redusera løyvingane til lokal og regional næringsutvikling for å finansiera ei kraftig satsing på vegbygging. Me veit at midlar til næringsutvikling er svært viktige, bl.a. for kvinner som har starta ny verksemd, og generelt for å leggja til rette for utvikling av eit breitt inntektsgrunnlag i distrikta. Her på Stortinget får me mange oppmodingar frå småbedrifter i distrikta som vil ha nødvendig statleg hjelp med slike midlar i ein oppstartingsfase. Er det ikkje då utilrådeleg å kutta i dette for å finansiera ei vegbygging som ein ikkje veit kor vil finna stad, eller lover Høgre at vegbygging skal skje i kommunar som er sterkt prega av fråflytting?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Det er riktig slik representanten Gjedrem sier, at det stort sett har vært stor enighet innenfor ramma på vårt budsjett. Men på enkelte områder – og kanskje noe overraskende – ser jeg at Kristelig Folkeparti ikke vil være med oss i Arbeiderpartiet. For å ta et eksempel har Arbeiderpartiet og SV en felles merknad der vi sier at arbeidsmarkedsbedriftene bør være egnet til kvalifisering av langtidsledige, innvandrere og ungdom som faller utenfor Reform 94. Vi mener det må åpnes for at slike grupper kan gis et tilbud innenfor AMB-bedrifter. Jeg understreker at vi ikke mener at alle innvandrerne skal gis et tilbud, men de som har størst problem på arbeidsmarkedet. Likeledes mener vi ikke alle ledige, men de som har gått ledige over svært lang tid. Vi ser at begge de gruppene samt unge mennesker nå utgjør en del av økningen i antall uføretrygdede. Hvorfor mener Kristelig Folkeparti at AMB-bedriftene ikke kan bidra overfor disse gruppene? Jeg trodde at Kristelig Folkeparti var enig i at det er bedre med arbeid enn trygd.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Jeg vil tilbake til tomtearealet ved det gamle Rikshospitalet. Her har Regjeringa en mulighet til å styre politisk for å løse litt av boligproblemene for unge og vanskeligstilte i Oslo, men i stedet sier statsråd Enoksen at det er kommunene som skal legge til rette for tomtegrunn og boligplaner. Boligansvarlig statsråd Enoksen skyver dermed ansvaret for Statsbyggs salg av tomter ved Rikshospitalet over til statsråd Dåvøy. Slik kan ikke Regjeringa holde på. Det er ikke bare politisk vegring i grepet i forhold til boligbygging, det er også ansvarsfraskrivelse. Staten tar markedspris. Hvordan kan vi da forlange at kommunene ikke skal gjøre det? Det er nødvendig at staten går foran med et godt eksempel – da kan vi kreve noe av kommunene, både når det gjelder planer og rimelige tomter. Ser ikke statsråd Dåvøy det?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Det kan ikke være tvil om at en del kommuner er i en vanskelig økonomisk situasjon. Det kan se ut til at det særlig dreier seg om mellomstore kommuner på Sør- og Østlandet. Arendal er et godt kjent eksempel, og Larvik, Tønsberg, Østfold-byene og kommuner på indre Østlandet er i omtrent samme situasjon. Det tekniske beregningsutvalget forteller oss med all ønskelig tydelighet at de stortingsskapte forskjellene kommunene imellom er så store at det nærmest blir meningsløst å bruke kommuneøkonomi som et samlebegrep. Det er positivt at komiteen nå vil vurdere effekten av Rattsø, men svaret ligger vel egentlig i rapporten fra Det tekniske beregningsutvalget. Jeg har to spørsmål: Er Kristelig Folkeparti villig til å gå videre med gjennomføringen av Rattsø-utvalgets innstilling og bl.a. ta bort tapskompensasjonsordningen som nærmest nuller ut virkningen av reformen? Og hvorfor har Kristelig Folkeparti snudd 180 grader når det gjelder en generell momskompensasjonsordning for kommunene, som ville gitt kommunene mulighet til å rasjonalisere driften gjennom konkurranseutsetting? Dette har jo Kristelig Folkeparti tidligere vært for.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-07:
Representanten Solberg var ikke spesielt mye inne på arbeidsmarkedspolitikk i sitt innlegg, men jeg har behov for å spørre på det området. Høyre skiller seg nemlig der noe ut ved å mene at det er behov for færre arbeidsmarkedstiltak, i en situasjon der Regjeringa varsler høyere ledighet. Regjeringa viser i forslaget til statsbudsjett sjøl til at tiltak virker, at folk som får tiltaksplasser når de er ledige, har større sjanse til å komme i jobb. Men Høyre skriver i sine merknader: «I et arbeidsmarked der det er mangel på arbeidskraft, vil et for høyt nivå på arbeidsmarkedstiltakene, kombinert med en omfattende dagpengeordning, bidra til en arbeidsledighet som er høyere enn nødvendig.» Det er da grunn til å spørre om det er riktig å tolke Høyre slik at de mener at folk velger ledighet, at de syns det er hensiktsmessig, at de er uenig i Regjeringas påstand om at tiltak virker og faktisk får folk i jobb. Mener Høyre at det er bra for Norge at ledigheten øker – at det altså er bra for det velbergede flertallet, mens noen da kommer enda dårligere ut, både når det gjelder dagpenger og muligheter til tiltak? Det er slik at Høyre ellers også har en ganske høy profil når det gjelder kompetansebygging og opplæring. De ønsker å framstå som et parti som snakker om skole og utdanning og slike ting, men det virker som om dette ikke skal gjelde dem som er ledige. Det er et ganske grunnleggende spørsmål, for dette dreier seg om nasjonalformuen vår, at folk som er her, også kan bidra til å skape ikke bare en bedre hverdag for seg sjøl, men faktisk også verdier for samfunnet. Ser ikke Høyre at det hadde vært en lur investering for samfunnet og at det ikke minst hadde vært langt mer rettferdig at de som er uten jobb, hadde kommet på tiltak?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-07:
For SV er kommuneøkonomien svært viktig. Er den det også for Senterpartiet? Vi opplever nå at kommunesektoren har det største underskuddet på ti år, og Senterpartiet sitter i regjering. I Voksenåserklæringa lovet sentrumspartiene å minske forskjellen mellom de oppgavene kommunesektoren hadde, og de pengene som ble sendt med. Nå er det altså det tredje året i denne perioden, og hvis Regjeringa skal nå sine mål, må jo det bety at man skal gjøre en gedigen snuoperasjon til neste år. Er dette riktig? Det må være et forklaringsproblem for Senterpartiet når partiets egen ordfører i Jølster, Gerd Dvergsdal, i Firda Avis i Sogn og Fjordane nå varsler at hun tar initiativ til et ordføreropprør, fordi, som hun sier, vi må synliggjøre hvor håpløs den økonomiske situasjonen i kommunene er. Hva mener Senterpartiet om dette? Det andre spørsmålet gjelder en av de viktigste distriktspolitiske virkemidlene som er den differensierte arbeidsgiveravgifta. I Nationen torsdag innrømmer statsminister Bondevik at han ikke kan garantere at Norge får beholde denne viktige distriktspolitiske ordninga etter år 2003, da ordninga på nytt må notifiseres. Hele ordninga er som kjent kjent ulovlig av EFTA-domstolen, ulovlig som næringsstøtte, og det er en midlertidig videreføring vi nå har fått til. Hva er grunnen til at Senterpartiet nå sammen med flertallet har en slik strutsepolitikk i forhold til dette spørsmålet og ikke ønsker det belyst i sin helhet på prinsipielt grunnlag og at vi skal få lagt fram en helhetlig gjennomgang som kan sikre oss et tilsvarende støttenivå, en tilsvarende differensiering, slik som SV fremmer forslag om i dag?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-07:
Dette blir et spørsmål om om velferdsstaten er moderne eller umoderne, om den er ny eller gammeldags. Vi i SV mener vi faktisk har belegg for å si at velferdsstaten er et produkt av en moderne tid. Den er nesten ny, og den er uferdig. Det systemet som representanten Andersen fra Fremskrittspartiet tar til orde for, er jo det gammeldagse systemet, der hver enkelt, i langt større grad enn i dag, skal være prisgitt seg sjøl, sin egen lommebok, sine egne evner og muligheter til å karre seg fram. Velferdsstaten har vokst fram sakte. Den kom jo som en reaksjon på at det systemet representanten Andersen fra Fremskrittspartiet tar til orde for, var et system som skapte utålelige forskjeller, og som ikke bidrog til at samfunnet utnyttet alle de ressursene som hvert enkelt menneske har inne i seg, på en god nok måte, for det skapte vanhelse, det skapte arbeidsløshet, det skapte altfor store forskjeller og kunne ikke klare å utnytte dem. Så det er nok et spørsmål om det ikke er Fremskrittspartiet som vokter de gamle systemene. Så er det slik at andelen av offentlige utgifter i Norge har gått vesentlig ned de siste åra. På 1980-tallet tok Kaci Kullmann Five, tror jeg det var, til orde for at de offentlige utgifters andel av BNP skulle ned til 50 pst., og det ble et svært ramaskrik i Høyre rundt det. Nå er altså offentlige utgifters andel av BNP på 46,5 pst. Det er altså under snittet i EU, og det har gått vesentlig ned. Norsk økonomi ellers er svært god, og den øker, men det er altså fordelinga mellom fellesgodene og det private forbruket som nå har blitt skeiv. Regjeringa har også dokumentert i utjamningsmeldinga at det er den vegen det går. Da mener SV at det er lite framtidsrettet ikke å bruke den økonomiske muligheten til å sikre fellesskapsgodene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-07:
Det første jeg skal gjøre etter denne debatten, er å sende et eksemplar av SVs alternative budsjett til representanten Kvalbukt, for det har hun tydeligvis ikke lest. SV legger fram en kommuneøkonomi som er ca. 6 milliarder kr romsligere enn regjeringspartienes. En del av dette er øremerket, men mesteparten av det er frie inntekter, slik at kommunene sjøl kan velge. Så her tror jeg representanten Kvalbukt har sovet godt i timen. Dessuten står det i innstillinga fra kommunalkomiteen – der vi begge to sitter – som vi behandler i dag, at SV når det gjelder distriktspolitikk, ønsker at politikerne sjøl lokalt, enten i kommunen eller fylkeskommunen, kan få velge hvordan de ønsker å utvikle sitt område. Der foreslår SV at vi legger alle pengene inn i én pott og lar kommuner og fylker få lov til å bestemme sjøl, for vi mener at det er de som vet best. Trykker skoen i skolen, så la dem få bruke pengene til det, er det kulturlivet som mangler en impuls, er det næringslivet som trenger støtte, la dem få lov til å bruke dem der. Det må jo være akkurat i Senterpartiets ånd. Det er ikke første gangen jeg har fremmet dette forslaget, det er faktisk tredje gangen. Og hver eneste gang stemmer Senterpartiet det ned – på det området av utviklingspolitikken der vi nettopp kunne tåle veldig store forskjeller. Når det gjelder skoletilbud og helse, har SV også rammer som gjør at man kan velge forskjellige løsninger, men vi mener at det skal være noen rettigheter på disse områdene som skal sikres over hele landet. Det trodde jeg faktisk også at Senterpartiet var enig i. Men på det området der vi vil tåle de største forskjellene, stemmer Senterpartiet nei.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-07:
Først til tallene når det gjelder det offentliges andel av totaløkonomien. De tallene er hentet fra nasjonalbudsjettet, så de regner jeg med er kvalitetssikret av Finansdepartementet. Så til det andre spørsmålet – nå begynner det å bli litt interessant, for en av de godt bevarte hemmelighetene i norsk politikk er: Hvor mye koster egentlig Fremskrittspartiets helseandel når deres system for finansiering av helsesektoren synliggjøres? Fremskrittspartiet sier nemlig at de skal ha skatter og avgifter ned, og så skal de stykkprisfinansiere, og det skal finansieres over en helsedel. Og jeg regner med at når alle skal kunne ta ut denne delen når de mener de har behov for det, blir denne helsedelen ganske stor. Det skatte- og avgiftssystemet, som da skal være et flatt system der alle skal betale likt, uansett hvor mye de tjener, er et dypt urettferdig system. Det er et system fullstendig uten politisk styring. Og det viktigste er at Fremskrittspartiet aldri har synliggjort hva dette skal koste hver enkelt. Det er riktig at dagens finansiering av helsesektoren er slik at det er køer, og det er sikkert flere grunner til det. En av grunnene er dårlig organisering. En annen av grunnene er at det er underfinansiert på en del områder. En av de viktigste grunnene til at SV er svært skeptisk til konkurranseutsetting og privatisering på disse områdene, er at vi ser ingen god grunn til at penger som skal brukes til helsetjenester, også skal gå til privat fortjeneste i firmaer som skal drive forretningsvirksomhet på dette området. Jeg tror det er den viktigste drivkraften til at f.eks. Fremskrittspartiet kjører så hardt på den saken.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-07:
Jeg syns representanten Kongshaug hadde en god beskrivelse av hvordan offentlig fattigdom nå står i grell kontrast til privat rikdom, ved bildet av en skole der det ikke var råd til å skaffe de mest elementære ting som blyanter, mens elevene satt og sendte tekstmeldinger til hverandre på mobiltelefon. Hvordan har representanten Kongshaug tenkt å gripe dette an? Ser representanten Kongshaug at det er et behov for en sterkere fordelingspolitikk som gjør at fellesskapet får større del av samfunnsressursene enn det de får i dag? Norge er jo et svært rikt land, og det er nesten umulig for folk utenfor regjeringspartiene å skjønne at det ikke skal være mulig å satse på et så viktig område som skole nettopp nå når vi har den rikdommen vi har, fordi det ville være en klok investering. Hvorfor er det da viktigere at skattene holdes svært lavt på mange områder? Man klarer ikke å fordele slik at man får en skikkelig satsing på skole og utdanning. Så til distriktspolitikken. I og med at Kongshaug sitter i næringskomiteen, regner jeg med at han også er svært opptatt av den. Kan representanten Kongshaug forklare hvordan han mener å forstå EFTA-dommen som er falt om den differensierte arbeidsgiveravgifta? Er han, i likhet med de andre fra sentrumspartiene, så lite bekymret for framtida til denne ordninga når vi vet at det er en midlertidig godkjenning fram til 2003, at han ikke ser behov for en total gjennomgang av de prinsipielle endringene som denne dommen har medført for norsk distriktspolitikk?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-07:
Statsråden viste til at det har vært vekst i kommuneøkonomien. Samtidig står vi overfor de største underskuddene på ti år. Det har vært en betydelig kostnadsøkning, ble det sagt, og det er knyttet til reformene, men det er også knyttet til lønninger. Hvis vi leser i kommuneøkonomiproposisjonen, ser vi at det der står at det er behov for 85 000 nye årsverk i kommunesektoren for å bemanne de reformene det har vært enighet om, og det er dobbelt så mange personer som det er rom for i makroøkonomien. Hvordan ser statsråden for seg at man skal kunne utvikle kommuneøkonomien, lønns- og arbeidsforhold i kommunesektoren, på en slik måte at vi kan ha noen som helst slags realistisk forhåpning om å klare å bemanne disse viktige reformene, og gjennom det sikre fellesskapsordningene og velferdsstaten, slik som jeg oppfatter at statsråden har tatt ganske sterkt til orde for. Det må bety en ganske sterk økning i kommunesektoren hvis ikke statsråden har andre løsninger på det spørsmålet. Så til den differensierte arbeidsgiveravgiften. Jeg er glad for at statsråden nå uttrykte seg med et større alvor enn jeg føler at hans representanter i kommunalkomiteen har gjort, der de skriver at «ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift kan føres videre etter dommen i EFTA-domstolen». Statsråden viste nå til hva realiteten er, og da har jeg følgende spørsmål til statsråden: Er det slik at statsråden er mer enig med statsminister Bondevik når han nå sier at han ikke tør garantere at vi får beholde denne ordningen etter år 2003, enn han er med sine kolleger i kommunalkomiteen? Og mener statsråden, i likhet med SV, at det er behov for en totalgjennomgang både av dette og når det gjelder SND, fordi det her er en realitet at viktige virkemidler er tatt ut av norske politiske beslutningsmyndigheters hender?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-07:
Først til boligpolitikken, som er et viktig tema: Synes statsråden at Regjeringa har en offensiv nok holdning til boligpolitikken? Det virker som om den ikke har tenkt gjennom hvordan man skal bruke statens tomtearealer og eiendomsmasse til å løse et av de mest prekære problemene vi har, nemlig mangelen på tomter, og da tomter der folk ønsker å bo. Det kan også være grunn til å minne Arbeiderpartiet om at det er et forslag fra SV i kommunalinnstillinga, som de – etter dette kjøret som de har hatt mot Regjeringa på dette punktet – burde vurdere å støtte. Vi har et forslag som nettopp går på hvordan man kan bruke statens tomtearealer og eiendomsmasse for å fremme satsing på både permanente og midlertidige boliger. En av de store utfordringene i framtida er hvordan vi skal kunne få en lønns- og arbeidsgiverpolitikk i kommunesektoren spesielt, som skal gjøre det mulig å bemanne reformene våre. Da er et av punktene at vi er nødt til å ha gode lønnsoppgjør framover. Hittil har det vært slik at Regjeringa og stortingsflertallet har kompensert krone for krone lønnsoppgjør som er gjennomført i statlig sektor, mens man i kommuneoppgjøret ikke på samme måte har kompensert – tvert imot har det der vært sprik på over én milliard kroner. Ikke engang lønnsoppgjør som staten sjøl gjennomfører, f.eks. læreroppgjøret, har vært kompensert i kommunesektoren. Det har satt kommunene i en svært vanskelig situasjon, der de må kutte på undervisning og legge på egenandelene med hensyn til barnehager, altså kutte på tjenester til befolkningen for å finansiere helt nødvendige lønnsoppgjør. Ser statsråden at det nå er nødvendig med en ny politikk på dette området, slik at vi får vekk denne urettferdige forskjellsbehandlinga mellom statlig og kommunal virksomhet, og som gjør at lønnsoppgjør blir kompensert på samme måte både i statlig og i kommunal sektor?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-07:
Etter det siste innlegget har jeg igjen behov for å spørre Arbeiderpartiet om det er slik at Arbeiderpartiet kan tenke seg å støtte forslag nr. 2, fra SV, som står på side 42, der det står: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om hvordan statens tomtearealer og eiendomsmasse kan brukes aktivt for å fremme økt satsing både på permanente og midlertidige boliger.» Nå har representanten Brustad vært oppe her og sagt at Regjeringa ikke bruker mulighetene. Er det ikke da riktig, hvis vi mener at de skal bruke disse mulighetene, å fremme forslag om det? Det kunne også vært interessant å høre om det ikke hadde vært en riktigere bruk av tomtearealet f.eks. på Fornebu å gjøre det om til boligformål, når situasjonen på det området er så prekær som den er, og ikke lagt ut området til en aktivitet som i sitt vesen burde vært desentralisert og spredd utover det ganske land til høgskoler og forskningsmiljøer. Så til den differensierte arbeidsgiveravgifta. Jeg er glad for Enoksens svar på det spørsmålet i stad. Jeg oppfatter det slik at det nesten bare er Enoksen som har skjønt alvoret i EFTA-dommen og i de store endringene som nå slår direkte inn i distriktspolitikken vår. Arbeiderpartiet gjør et poeng av de mindre endringer i denne saka, altså endringene mellom kommunene – og det er ille nok for dem som rammes. Men poenget er at denne ordninga bare er midlertidig godkjent til 2003, og hele ordninga skal notifiseres på nytt. Da er det en ganske sjansefylt seilas når flertallet ikke vil være med på et forslag om at vi skal få denne saka opp i hele sin bredde og få tatt innover oss de prinsipielle endringene som dommen har ført med seg, og at vi får lagt på bordet en sak som gjør at vi kan finne andre måter å opprettholde støttenivået og differensieringa på. Jeg må si jeg er litt sjokkert over at flertallet ikke har skjønt alvoret i saken. Så til hvordan vi skal kunne rekruttere og beholde nok personell i kommunesektoren, som jo er noe av det viktigste vi burde diskutere framover. Jeg registrerer at arbeids- og administrasjonsministeren sier at hun er glad for at disse lønnsøkningene nå skal holdes innenfor 3,5 pst., som er Arntsen-utvalgets anbefaling. Da registrerer jeg også at arbeids- og administrasjonsministeren er helt fornøyd med at vi ikke klarer å rekruttere og beholde nok folk verken til helsesektoren eller til skole og utdanning. For det er den bitre realitet. Det vil bli mangel på arbeidskraft i disse sektorene, og hvis det ikke er slik at vi da kan ha lønns- og arbeidsvilkår som er slik at ungdom kan tenke seg å begynne i disse yrkene, blir vi stående uten folk til å løse disse viktige oppgavene.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Budsjettinnstillingen bærer i stor grad preg av den inngåtte budsjettavtalen mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene. Likevel er det nok slik at det på mange måter vel er mer som skiller disse partigrupperingene enn det som fremgår av budsjettinnstillingen. Representanten Inga Kvalbukt var i sitt innlegg sterkt opptatt av å drive en aktiv distriktspolitikk og det å kunne styre i «eget hus». Nå er jo den generelle samfunnsutviklingen noe vrien å forholde seg til med hensyn til bosettingsmønsteret – vi har flyttestrømmer på kryss og tvers i landet, og også mellom landsdelene. Det er ikke slik at alle flytter fra distriktene inn til sentrale strøk – folk flytter fra sentrale strøk og ut i distriktene også, selv om hovedtyngden ligger på det første. I en særmerknad i budsjettinnstillingen fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet som er knyttet til distriktspolitikken, søker man å fremstille Regjeringens distriktspolitikk som «den distriktspolitiske snuoperasjonen». Det ville på mange måter vært interessant å få en litt mer presis beskrivelse av hva denne snuoperasjonen innebærer. Jeg vet at statsråd Enoksen ble utfordret på dette i forbindelse med et radioprogram for en tid tilbake, hvor han skulle gi eksempler på Regjeringens samfunnsstyring. Det er ikke enkelt. Jeg vil likevel driste meg til å utfordre representanten Inga Kvalbukt på om hun har eksempler på aktiv samfunnsstyring i disse to årene Regjeringen har fungert, som underbygger påstanden om en distriktspolitisk snuoperasjon.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
La meg på slutten av debatten som ordfører for Sametinget få lov å knytte noen bemerkninger til selve saksområdet. Sametinget er den viktigste premissleverandør for myndighetenes samepolitikk. Stortinget har gjennom vedtak om Grunnloven § 110 a og godkjenning av internasjonale avtaler om urfolks rettigheter lagt til rette for at den samiske befolkningen skal gis selvbestemmelse på nærmere definerte områder. Jeg sier dette som en kommentar til Høyres Sverre J. Hoddevik, som i sitt innlegg sa: Innstillingen fra flertallet i komiteen må «leses med skepsis av den ikke-samiske befolkning». Jeg vil anta at Stortinget med det største alvor og svært bevisst i 1987 vedtok sameloven, og at det samme var tilfellet da vi i april 1988 vedtok en tilføyelse av Grunnloven – Grunnloven § 110 a – og da den samiske befolkning fikk sitt sameting høsten 1989. Det er beklagelig at Høyre gjennom ikke å være med på selvfølgelige merknader gir inntrykk av å være på gli i retning av Fremskrittspartiet i samepolitiske spørsmål. For Arbeiderpartiet har det vært viktig å bidra til at de samiske grupperingene i Sametinget gis gode arbeidsmuligheter, på tilsvarende måte som vi er opptatt av at partigruppene i Stortinget skal ha det. Jeg er glad for at vi har fått med oss regjeringspartiene på en liten økning i bevilgningene for å bedre det økonomiske grunnlaget for de politiske grupperingers arbeid i Sametinget. For øvrig vil jeg be om at Regjeringen sørger for fortgang i arbeidet med Samerettsutvalgets innstilling, fordi det stadig blir flere saker som ligger i grenselandet for hva som er urfolksrettigheter med hensyn til internasjonale forpliktelser Norge har påtatt seg. Representanten Sverre J. Hoddevik var inne på en slik sak som ligger i grenseland, nemlig mineralloven, som man burde avklare i tilknytning til behandling av Samerettsutvalgets innstilling.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-12-07:
Det er en kjent sak at det er stor forskjell på Venstres og Fremskrittspartiets holdning til innvandrere og til innvandringspolitikken generelt. Det er begrunnet i forskjellen i synet på enkeltindivider som de to partiene har. Venstre velger å se på en innvandrer som et enkeltindivid, tilrettelegger gjennom samfunnet ut fra de muligheter det individet har, og setter også krav til vedkommende. Det dreier seg om tilpasning til vårt samfunn. Vi ser ikke på disse personene som en gruppe hvor alle skal behandles likt. Det er en vesentlig forskjell i ideologi, det er riktig. Når det gjelder innvandringen til Norge, er den ikke under større press enn i andre land, sett i forhold til det samfunnet vi har, med vår velstand og de muligheter vi har til å integrere flyktninger i vårt land. Når det er sagt, vil jeg også si at ikke alt som blir sagt, er riktig – f.eks. at vi fører en så snillistisk innvandringspolitikk som det jeg kanskje kunne oppfatte antydninger om. Den politikken som blir ført av Regjeringen nå, er en reell politikk der det også blir tatt hensyn til praktiske ting som representanten var inne på, bl.a. dette med bosetting. Det er klart at ting tar tid, men det bør ikke være noe problem i vårt land å tilrettelegge for boliger for nye landsmenn. Realiteten er også at vi har behov for en del innvandring, nettopp for å kunne opprettholde vårt velferdssamfunn i tiden som kommer – med tanke på behovet for arbeidskraft.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-12-07:
Det er en kjent sak at Regjeringen har en offensiv politikk når det gjelder det som går på inkubatorvirksomhet. Det er naturlig å bygge ting opp rundt de etablerte høyskolene vi har rundt om, og dra veksler på det etablerte næringslivet, som kan være med og danne slike institusjoner. Når det gjelder Møre og Romsdal, må jeg bare si at jeg kjenner ikke godt nok til det forslaget som det her ble referert til. Men situasjonen er i hvert fall den at det er planer rundt om på de ulike høyskolene. De virkemidlene som Regjeringen har foreslått i budsjettet, og som ligger inne, har det vært gitt uttrykk for er gode virkemidler, som vil komme godt til nytte i den sammenheng. For øvrig har vi tro på den distriktspolitikken som det blir lagt opp til fra Regjeringens side. Jeg vil vise til at det forslaget som kommer fra Høyre i den sammenheng, om å redusere grovt på midler til regional utvikling, er med på å svekke den biten av distriktspolitikken som vi her snakker om. Hvis en slutter seg til det opplegget som Regjeringen har, er en ut fra de føringer som er nødvendige i den sammenheng, på trygg bane.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-12-07:
Når det gjelder fordelingspolitikk, er det et område som Regjeringen i høyeste grad er opptatt av. Og da snakker vi etter min mening ikke bare om fordeling mellom enkeltinnbyggere eller grupper av innbyggere, men om fordeling mellom ulike nivåer i samfunnet, også der det offentlige er en del av det. Jeg er enig med Andersen i at vi trenger en debatt. Det er en debatt, og vi trenger en debatt om i hvilken retning vi ønsker at dette samfunnet skal gå, som jeg sa i innlegget mitt. Er det slik at det er så trangt økonomisk i skolen at det er for lite til blyanter og viskelær til elevene, mens elevene gjennom privatfinansiering – for å si det slik – sender tekstmeldinger til hverandre på mobiltelefonen, er det grunnlag for en ideologisk debatt, som vi skal være med på sammen med SV. Nå er det nødvendig å kjøre en stram politikk, for det er ikke noe som er så urettferdig som at det er høy rente som skal føre til innstramninger i samfunnet. Da blir ofte de som har lån, og som er i en vanskelig fase av livet, rammet, mens de som ikke har slike forpliktelser, får det enda bedre. Det er ikke så enkelt bare å si at her skal vi øke på med midler heller. Men det må gå i den retningen. Når det gjelder arbeidsgiveravgiften og EFTA-dommen, må jeg bare vise til det som statsministeren her har sagt, men for min del ville jeg være veldig bekymret hvis det skulle gå slik at arbeidsgiveravgiften ble tatt vekk som et distriktspolitisk virkemiddel i vårt land. Det er det mest effektive distriktspolitiske virkemiddelet og den mest effektive utjamningen og fordelingen vi har, selv om vi i dag er uenig i det finmaskete nettet når det gjelder inndeling i soner. Vi burde sett på større regionale områder med samme arbeidsgiveravgift.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Arbeiderpartiet har gjennom budsjettavtalen fått økt arbeidsmarkedstiltakene med nesten 50 pst. Det mener vi var nødvendig i og med at prognosene tilsier at ledigheten kommer til å øke, og at vi har fått en dobling av antall permitterte bare det siste året. Spørsmålet mitt til statsråden er: Mener statsråden at det er det nivåtet som nå blir vedtatt, 11 000 på tiltak, som er det forsvarlige og nødvendige nivå for å møte den økende ledigheten, eller mener statsråden at det er det nivået som Regjeringen la opp til, som er det tilstrekkelige og riktige? Jeg regner med at statsråden har merket seg at en enstemmig komite, inklusiv regjeringspartiene, mener at det i forbindelse med psykiatrireformen vil være behov for mange flere plasser i ASVO- og i arbeidsmarkedsbedriftene, og ber Regjeringen komme tilbake til dette på en egnet måte. Det må være en misforståelse når statsråden ikke kjenner til at det er behov for ASVO-plasser ute i kommunene. Det får jo vi veldig mange henvendelser om. Da vil jeg spørre: På hvilken måte og når vil statsråden følge opp denne flertallsmerknaden? Deler ministeren komiteens syn på at det i forbindelse med psykiatrireformen er behov for mange flere plasser i ASVO-bedrifter og arbeidsmarkedsbedriftene? Når det gjelder det statsråden sa i sitt innlegg om at omfattende endringer i forbindelse med støttesatsene, som også er nevnt i innstillingen, vil gå ut over antall plasser, er mitt råd til statsråden: Husk at det er noe som heter revidert nasjonalbudsjett.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-12-07:
Det er riktig som representanten Brustad påpeker, at bevilgningene til Husbanken for inneværende år er brukt opp, til tross for at utlånsrammen faktisk ble økt med 1 milliard kr i budsjettet for inneværende år. Det er også en av årsakene til at Regjeringen har foreslått å øke bevilgningen for neste år med 2 milliarder kr. Vi ser at etterspørselen etter nettopp denne type lån øker som følge av at flere ønsker tilgang på lån som kan gi en rimelig bokostnad i boliger som har en nøktern standard, og som er spesielt beregnet på førstegangsetablerende. Behandlingsmåten for lån tilsier at når det ikke er mer penger igjen, vil de søknader som ligger der, måtte behandles i forbindelse med neste års budsjett. Husbanken tar sikte på så langt som mulig å gjennomføre en fleksibel saksbehandling av disse, slik at utbetalingene kan gå så raskt som mulig. Men det er ikke mulig å foreta utbetalinger på neste års budsjett i inneværende år, så utbetalingen må komme når bevilgningen for neste år er iverksatt etter nyttår. Dette vil Husbanken legge til rette for, på samme måte som Husbanken også har lagt til rette for større fleksibilitet i hvordan man skal kunne bruke regelverket for også å imøtekomme noe av det som har vært kritikken, i forhold til etterspørselen i byer og områder hvor bokostnadene er høyere enn det som i utgangspunktet har ligget innenfor Husbankens rammer. Der har man nå praktisert en større fleksibilitet, for på den måten å kunne imøtekomme behovet også i de områder som har høyere bokostnader.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-12-07:
Regjeringens målsetting på det distriktspolitiske området står fast. Regjeringens målsetting er at vi skal arbeide for å snu flyttestrømmen. Så langt har vi over store deler av Distrikts-Norge sett en tendens til at fraflyttingen nå er bremset ned. Det har dessverre ikke snudd. Jeg tror det er et godt stykke fram dit, men den ambisjonen står fast. Det er da også bakgrunnen for at Regjeringen har en målbevisst satsing i forhold til distriktspolitiske tiltak som skal bidra til å fremme dette. Noe av den grunnleggende utfordringen som distriktene står overfor, er å holde på ungdomskullene, å sørge for at ungdom flytter tilbake, og at man har arbeidsplasser som etterspør den kompetanse som ungdom har, og den type utdannelse som ungdom har. Vi vet dessverre at distriktsbedriftenes andel av ansatte med høyere utdanning er lavere enn for bedrifter i sentrale strøk. Dette er en utfordring som Regjeringen har tatt på alvor, og som også ligger til grunn for den satsing som Regjeringen har lagt til rette for, bl.a. gjennom satsing på næringshagene, bl.a. i forhold til inkubatorprogrammet som nå innføres fra neste år, og en rekke av de andre tiltakene som er iverksatt, både personrettede og innenfor de mer generelle distriktspolitiske ordningene. Den ambisjonen står fast. Og med hensyn til den forskningsrapporten som er lagt fram fra Statistisk sentralbyrå, er det stor usikkerhet knyttet til den type framskrivninger som går over lang tid. Bildet av distriktskommunenes framtid er ikke entydig. Det er mange distriktskommuner som faktisk har en økning i folketallet. Vi vil også gå inn og se hva det er som gjør at distriktskommuner som egentlig burde være på taperlisten, har klart å gjøre det stikk motsatte, har klart å øke antallet arbeidsplasser, har klart å tiltrekke seg ungdom, og har satt i gang tiltak som faktisk virker i den retning som vi ønsker at det skal. Eldrereformen vil bli evaluert midtveis i perioden, dvs. at den vil bli evaluert til neste år. Da vil Regjeringen bl.a. se på fordelingen mellom sykehjemsplasser og omsorgsboliger, slik som representanten Solholm etterspør.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-12-07:
Først til frikommuneforsøket og utvidelse av det til også andre områder. Det er et ganske omfattende arbeid å frikople kommuner fra forskrifter og regler på en måte som skal gjøre den type forsøk til et vellykket prosjekt. Derfor har vi valgt å gå tungt inn i dette gjennom prosjektet «Et enklere Norge», for på den måten å få lagt et grundig utredningsarbeid til grunn for et eventuelt forsøk. Jeg vil, som jeg sa i mitt innlegg, komme tilbake til dette spørsmålet i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen i år 2001 og se på hvordan man kan enten eventuelt få til gode forsøk da eller i beste fall være kommet så langt i en endring av regelverket at vi kan implementere det i større grad i hele kommunesektoren, for jeg tror det er helt nødvendig hvis større kommunalt selvstyre er et mål, og slik har jeg oppfattet flertallet i komiteen. Den 20. mai i år falt det dom i EFTA-domstolen om at ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift er statsstøtte i henhold til EØS-avtalen. Mesteparten av ordningen kan likevel videreføres i sin nåværende form som en regional transportstøtteordning, under forutsetning av at Norge notifiserer et virkeområde for den differensierte arbeidsgiveravgift, samtidig som vi også skal innføre visse næringsavgrensninger. 14 kommuner fikk, som komiteen kjenner til, økt arbeidsgiveravgift, mens 39 kommuner har fått en lavere arbeidsgiveravgift. Denne ordningen er under press. Den går nå fram til år 2003. Det er et faktum at vi vil stå overfor utfordringer i forhold til å beholde differensiert arbeidsgiveravgift i så stor grad som vi har det i dag, som et distriktspolitisk virkemiddel, på samme måte som også ordningen innenfor SND-virkeområdet er under press. Der vil ordningen sannsynligvis komme til å løpe i seks år framover, men etter seks år skal ordningen evalueres. Både andelen av befolkningen som inngår i ordningen, og kriteriene for begge disse to ordningene er til stadighet utsatt for endringer innenfor EU-systemet, noe som gjør at dette er en ordning som må følges nøye opp. Vi har etter beste evne prøvd å følge opp de kriterier som er lagt til grunn, og kombinert det med sunt skjønn i forhold til hvilke kommuner som kan få lavere avgift, og hvilke som må få en høyere avgift.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-12-07:
Det er selvfølgelig vanskelig å si hva som vil komme til å skje etter år 2003 når denne ordningen skal evalueres på nytt. Det jeg oppfatter at sentrumspartiene i komiteen har uttalt seg om, er resultatet av dommen i dag, hvor det er et faktum at vi får videreføre det aller meste av ordningen i henhold til den dommen. Samtidig er det slik at ordningen er under press. Den vil stå uforandret fram til år 2003, men hva som vil skje etter den tid, hva slags kriterier som da vil bli lagt til grunn, ja, se det er mer usikkert, men som det er bedt om her, vi vil selvsagt gjøre det som er mulig, for å se på både kriterier og ordninger som kan sikre at vi får beholde en størst mulig andel av de distriktspolitiske virkemidlene også etter neste evaluering. Problemet er at disse ordningene er under press innenfor EU-systemet, at den andel av befolkningen som skal omfattes av denne type ordninger, skal reduseres, og at også spredtbygd-kriteriet som er lagt til grunn for den norske ordningen, er under press og vil komme til å være utsatt. Men det er selvfølgelig vårt fremste mål å opprettholde så mye som mulig av denne ordningen. Derfor er det umulig å si hva som vil komme til å skje etter 2003. Men dommen slår fast at i den form som vi nå viderefører arbeidsgiveravgiften, vil vi få opprettholdt det aller meste av ordningen, ikke som en del av skatte- og avgiftssystemet slik det opprinnelig var sagt, men som en indirekte transportstøtte. Så til utfordringene innenfor kommunesektoren: Vi har ganske formidable utfordringer i forhold til hvordan oppgavene, som vi alle ønsker at fellesskapet skal ta seg av, skal kunne løses på en tilfredsstillende måte. Vi vil ha behov for å øke sysselsettingen vesentlig innenfor mange områder, samtidig som vi ser at kostnadsnivået på disse sektorene øker. Derfor er det desto viktigere at man ivaretar en balanse mellom privat og offentlig sektor, slik at det blir vekst i privat sektor samtidig som det er vekst i økonomien i sin helhet, noe som gjør at vi kan ivareta fellesoppgavene innenfor kommunesektoren på en god måte. Det er det Regjeringen har søkt å legge til rette for i det budsjettet som nå er fremlagt.