Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-04-28:
Jeg vil starte med å takke saksordføreren for en ryddig og god gjennomgang av saken. Det er hevet over enhver tvil at justisministeren har investert mye prestisje i avviklingen av soningskøen. Men det er god grunn til å reise spørsmål ved noen av statsrådens metoder og det faktum at mange innsatte har fått vesentlig lempeligere soningsforhold gjennom overføring fra lukket til åpen soning. Høyre har ved en rekke anledninger kritisert Regjeringens ensidige satsing på etablering av nye åpne fengsler. Det er et stadig tilbakevendende problem at Norge ikke overholder fristene ved bruk av glattcelle og pådrar seg sviende internasjonal kritikk. Samtidig er det en realitet at varetektskapasiteten ofte er sprengt, og at store politidistrikter står uten varetektsplasser. Konsekvensen er at politiet her må bruke betydelige midler, og knappe personellressurser bindes opp for å ledsage til fengsler som kan ligge en dagsreise borte. Men Midtre Hålogaland Politidistrikt og Vestfinnmark Politidistrikt er ikke alene om å etterlyse økt varetektskapasitet. Å unnlate å løse disse problemene er uklokt, med dagens bemanningsknapphet i politiet. Gjenbruk av eksisterende bygningsmasse til fengsler er fornuftig. Men jeg har en sterk mistanke om at den store overvekten av nye åpne plasser i slike anlegg er motivert av lavere kostnader og kjappere etablering, som nyttige bidrag til å komme i mål med køavviklingen. I tillegg har Regjeringen igangsatt utprøving av elektronisk hjemmesoning i et omfang som tilsvarer et stort fengsel – en reform Høyre mener burde vært forbeholdt de aller yngste lovbryterne. Det er i samfunnets og den enkelte ungdoms interesse å styre unna soningsforhold som fungerer som rene forbryterskoler. Høyre er enig i at soningen bør kunne skje så raskt som mulig etter domfellelsen, slik at den straffedømte får gjort opp for seg og kan komme videre i livet. Høyre kan likevel ikke akseptere at domstolens beslutninger settes til side, og at straffedømte tilbys soningsforhold som strider mot vanlige folks rettsoppfatning. Det er nå snart fire år siden framleggelsen av Soria Moria-erklæringen, der tilbakeføringsgarantien ble løftet fram som en hovedsak. I lys av dette framstår garantien som merkverdig ufullkommen. Regjeringen framla kriminalomsorgsmeldingen uten at ressursbehov og grunnleggende tilbud som helsetjenester i fengslene er avklart og på plass. I en situasjon der over 60 pst. av de innsatte har et rusproblem og/eller er psykisk syke, er god tilgang på helsetjenester helt fundamentalt. Uten slik helsehjelp er det ikke mulig å forstå hvordan innsatte skal kunne komme videre, mestre skole eller arbeid og det å bo i egen bolig når straffen er ferdig sonet. Dette er meldingens desidert svakeste punkt. Det er ikke mulig å forstå hvordan Regjeringen mener tilbakeføringsgarantien kan bli en realitet når det ikke er etablert en velfungerende helsetjeneste i fengslene. I Høyre undrer vi oss også over at regjeringspartiene ikke vil stemme for forslag som skal bidra til en styrking av helsetjenesten for innsatte, og at regjeringspartiene ikke ser behovet for en offensiv for å få norske fengsler narkotikafrie. Det er meningsløst å satse betydelige midler på oppbygging av rusbehandlingstilbud inne i fengslene om man ikke samtidig er villig til å iverksette nødvendige tiltak for å stoppe innsmuglig og omsetning bak murene. Det er lett å skjønne de ansattes frustrasjon i dagens situasjon. Høyre ønsker at statsråden i dag skal svare på hva Regjeringen vil foreta seg for å få norske fengsler narkotikafrie, og vi vil gjerne ha en bekreftelse på at det ikke kommer på tale å starte utdeling av sprøyter inne i fengslene, som Sosial- og helsedirektoratet har foreslått. Tilbakeføringsgarantien er som keiserens nye klær, og det gjenstår å se når og hvordan de ulike aktørene vil makte å fylle sine tiltenkte roller – kommunene som skal skaffe bolig, Nav som skal formidle skole- eller jobbtilbud, helsetjenesten som skal gi hjelp til rusavhengige og psykisk syke og frivillige som skal bidra til å bygge nye, viktige sosiale nettverk. Soningskø er ikke noe nytt fenomen. Da Syse-regjeringen overtok etter Harlem Brundtland-regjeringen i 1989, brukte daværende justisminister Else Bugge Fougner mye tid og krefter på soningskøavvikling. Dublering var ett av tiltakene som raskere fikk flere inn til soning. Justiskomiteens leder skrev i en artikkel nylig at tilliten til straffesystemet og kriminalpolitikken svekkes om ventetiden før soning blir for lang. Høyre er ikke uenig i det. Men Bjørnflaten unnlater behendig å berøre at snillisme i kriminalomsorgen – med mer utstrakt bruk av åpen soning, samfunnsstraff og elektronisk fotlenkesoning hjemme – vekker til dels sterke reaksjoner og bryter med folks alminnelige rettsoppfatning. Høyre mener at Regjeringen er på utrygge veier om straff ikke oppleves som straff. Vellykket rehabilitering krever en kombinasjon av fastere rammer og en forsvarlig progresjon på veien fram til løslatelse, slik at den innsatte står best mulig rustet til å møte friheten på den riktige siden av loven.