Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-16:
Det var mye positivt i utviklingsministerens redegjørelse. SV er glad for statsrådens uttrykte vilje til økt bistand. En slik viljeserklæring er likevel ikke så mye verdt dersom den ikke også blir etterfulgt av praksis. Det ble derfor en skuffelse når nettopp bistandssektoren fikk så hard medfart i revidert nasjonalbudsjett. Det kunne kanskje vært en fordel om utviklingsministeren hadde tatt en prat med finansministeren før hun la fram sin redegjørelse. Det skurrer kraftig når vi får et budsjett som både viser tidenes største overskudd og vesentlig kutt i bistandsmidlene. Jeg er klar over at kuttet dekker inn utgifter som er godkjent som ODA-midler, men realitetene er at Regjeringen vil ta midler fra de fattigste områdene av verden for å dekke utgifter i Norge. Når det fremste argumentet for et stramt budsjett er at en skal unngå press i økonomien ved for stort innenlandsk forbruk, er det jo heller ingen fornuft i å gå løs på bistandssektoren. ECON-analysen som de fem store bistandsorganisasjonene står bak, konkluderer da også med at «hensynet til balansen i norsk økonomi ikke behøver å telle tungt som et argument mot å øke bistanden til utviklingslandene». Regjeringen står fast ved at bistanden skal opp i 1 pst. av BNI. Jeg synes det er grunn til å spørre om dette er et reelt mål for Regjeringen. Hva skal i så fall til for å innfri dette målet? Når vil være det rette tidspunktet, om ikke nå? Er det en drastisk reduksjon av BNI som må til for at målet skal nås? Det er selvsagt ikke noe poeng i å øke bistandsbevilgningene dersom ikke midlene kan anvendes på en fornuftig måte, men det kan umulig være tilfellet at vi har nådd taket. Det er verken mangel på oppgaver eller på kompetanse for å kunne trappe opp bistandsinnsatsen, f.eks. i Afrika, hvor behovene er enorme. Vaksineprogrammet som Regjeringen vil støtte, er jo et konkret eksempel på hvordan det går an å ta tak i et konsentrert problemområde og sette inn en konkret innsats. Jeg er helt sikker på at det går an å bruke fantasi og finne flere områder hvor en kan øke innsatsen og trappe opp bistanden. SV støtter reaksjonene mot Zimbabwe. Landets myndigheter har håndtert den vanskelige situasjonen på en oppsiktsvekkende dårlig måte og er ansvarlig for økende politisk vold og undertrykking. Det var riktig å fryse en del av bistanden. Men det var også riktig å skjerme den klart fattigdomsorienterte bistanden. Høyre og Fremskrittspartiet ivrer for sterkere reaksjoner i form av frys av all bistand til landet. Her må en etter min oppfatning se på hva som til sjuende og sist best vil tjene målet om å bidra til sosial utvikling og demokrati i Zimbabwe. Det er ingen grunn til å tro at det å ramme de fattigste enda hardere, vil skape en positiv utvikling. I Zimbabwe, som i en rekke andre afrikanske land, har aids-epidemien gitt katastrofale følger. Ikke minst rammes barn dramatisk. 600 000 barn er foreldreløse. Flere barn lever nå på gata, barnearbeid blir mer utbredt, og flere barn livnærer seg av prostitusjon. Hensynet til disse barna er bare en av grunnene til at det er livsviktig å fortsette å gi bistand. I Zimbabwe, som i en rekke andre mottakerland for norsk bistand, er det behov for politiske reformer som kan føre til omfordeling mellom fattige og rike, kutt i militære utgifter, oppgjør med korrupsjon og økt respekt for menneskerettighetene. Dersom Norge ønsker å bidra til reformer, må vi ikke trekke tilbake støtte og stille oss på sidelinjen, men spille en aktiv rolle. Bistand for å lindre fattigdom og nød må gå sammen med støtte til det sivile samfunnet, til lokale frivillige organisasjoner, fagforeninger og til frie medier. Utviklingsministeren la stor vekt på bistand som politikk. Dette synet deler SV. I redegjørelsen ble også partienes rolle i bistandssamarbeidet så vidt nevnt. Og politikk kan også være bistand. Flere norske partier har allerede kontakter med partier i sør. SV har startet et samarbeid med partier i Guatemala og El Salvador. En stor del av samarbeidet foregår mellom lokalpolitikere i Norge og i disse landene. Samarbeidet er til gjensidig nytte. Det bør legges bedre til rette for at norske partier kan engasjere seg i sør. SV vil oppfordre Regjeringen til å lage en strategi for dette, hvor partienes plass i denne typen bistand avklares, og hvor en ser på hvilke muligheter som kan utnyttes bedre. Det er også viktig at det etableres økonomiske rammer som gjør det mulig for partiene å arbeide langsiktig med dette. Bedre koordinering av bistand var et tema i redegjørelsen. Det er ikke tvil om at koordinering er viktig. Men det kan bli feil når dette kravet stilles i forhold til at norske organisasjoner bør samordne seg, eller la seg samordne, slik statsråden uttrykte det. De fleste av de norske bistandsorganisasjonene arbeider gjennom lokale partnere. Krav til norske organisasjoner om koordinering må ikke gå på bekostning av hensynet til deres arbeid gjennom lokale og internasjonale partnere. Dette gjelder særlig langsiktig bistand. Organisasjonene arbeider innen ulike fagområder og sektorer og over et stort spekter av samarbeidsorganisasjoner og institusjoner. Dette mangfoldet er positivt, og er en ressurs som Norge må ta vare på. Gjennom samarbeid med lokale partnere bidrar de til lokal kompetansebygging og lokal forankring av bistanden. Vi må ikke bare tenke at innsatsen fra Norge skal koordineres, men først og fremst vurdere i hvilken grad det foregår en god koordinering hos mottakeren. Den norske gjeldsplanen var et skritt i riktig retning for å løse den gjeldskrisen mange av de fattige landene er i. SV mener at en bør utvide ordningen til også å omfatte alvorlig gjeldstyngede mellominntektsland. Stortinget har også tidligere pekt på at en vei å gå kan være å få til en gjeldsbyttemekanisme der kreditorer kan omgjøre fordringer til produktive investeringer. Jeg vil gjerne høre med statsråden om det er tatt noen initiativ for en slik mekanisme fra Norges side. Et annet tema som angår overordnede økonomiske rammebetingelser, er forslaget om en internasjonal avgift på valutahandel. En slik avgift kan ha som hensikt å bremse omfanget av valutaspekulasjon, men også å skaffe midler til utviklingsfremmende tiltak. Vil Regjeringen ta initiativ til eller støtte at det settes i gang internasjonalt arbeid for å utrede en slik avgift? Utviklingsministeren avsluttet sin redegjørelse med ti punkter. SV har ingen problemer med å støtte disse ti punktene. Men som sagt vil det være den praktiske politikken fra Regjeringens side som blir avgjørende for om Norge fører en god bistandspolitikk sett med våre øyne. Til slutt en kommentar til utviklingsministerens siste punkt i sin redegjørelse, behovet for å nå ut med informasjon om bistand til ungdom. Jeg vil vise til at svært mange unge faktisk engasjerer seg i nord-sør-spørsmål. Hver høst deltar tusenvis av ungdom i Operasjon Dagsverk. En rekke ungdomsorganisasjoner benytter seg av statlige støtteordninger for ungdomsutveksling med land i sør. Enda flere vil delta i slik utveksling når det nye Fredskorpset er på beina. Blant annet Kirkens Nødhjelp og Redd Barna har aktive og voksende ungdomsorganisasjoner. Den internasjonale gjeldsletteaksjonen «Jubilee 2000» har engasjert mange unge i Norge gjennom «Aksjon Slett U-landsgjelda». Ungdom har også bidratt aktivt til Max Havelaar-ordningen for rettferdig handel. Informasjon er vel og bra, men jeg vil gi statsråden et råd som jeg kanskje tror vil være enda mer virkningsfullt: Vis ungdom at deres engasjement for økt bistand, sletting av gjeld og rettferdig handel virkelig nytter. Dersom Regjeringen viser et enda mer helhjertet engasjement på dette området, tror jeg at engasjementet vil virke smittende.