Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-10-18:
I interpellasjonen viser representanten Dørum til de stygge eksemplene vi har sett på at varslere blir sosialt utstøtt fra arbeidsplassen. Det vises også til at Stortingets utredningsseksjon mener at en arbeidsgiver i kraft av sin styringsrett fortsatt har relativt vid adgang til å overføre varsleren til annen stilling – mot arbeidstakers ønske. Det er altså gjengjeldelsen som er temaet i denne interpellasjonen. Da Stortinget for et år siden behandlet de endringene i arbeidsmiljøloven som omhandler varsling, understreket vi betydningen av et strengt vern mot gjengjeldelse ved varsling. Det er i gjengjeldelsesparagrafen, § 2-5 i arbeidsmiljøloven også lagt inn krav om delt bevisbyrde, som ikke ble støttet av arbeidsgiverorganisasjonene. Dette innebærer at hvis arbeidstaker legger fram opplysninger som gir grunn til å tro at handlingen er en lovstridig gjengjeldelse, må arbeidsgiver sannsynliggjøre at lovstridig gjengjeldelse ikke har funnet sted. Kombinasjonen av delt bevisbyrde og arbeidstakers rett til oppreisning og erstatning mente man kunne få urimelige konsekvenser for arbeidsgiverne og virksomheten. Det var temaet da. Her må jeg stoppe opp litt, for jeg er virkelig overrasket over den argumentasjon som representantene fra opposisjonen har brukt så langt når de sier at statsråden ikke står helt til troende når han viser til at Stortinget hadde et entydig ønske om et sterkere varslervern – for det de foreslo svekket, men ikke nådde fram med, var nettopp dette som gikk på mulighetene for gjengjeldelse. De støttet opp under arbeidsgiverorganisasjonenes reservasjoner mot det sterke lovvernet mot gjengjeldelse ved å foreslå å innføre et nytt fjerde ledd i § 2-4. Jeg skal sitere fra innstillingen. I § 2-4 tredje ledd står det: «Arbeidsgiver har bevisbyrden for at varsling har skjedd i strid med den bestemmelsen.» Veldig konkret og sterkt. Så ville de svekke det ved å innføre et nytt fjerde ledd: «Arbeidsgiver kan ikke iverksette undersøkelser eller andre tiltak for å bringe på det rene hvem som står bak en varsling, med mindre arbeidsgiver kan godtgjøre(…) (…) Dette ble det advart mot, og det står i innstillingen klart uttrykt at flertallet mener at dette kan svekke vernet mot gjengjeldelser. Så sier man her at det store spørsmålet er om vi skal bruke «forsvarlig» eller «skadehensikt» osv. Det er overhodet ikke tema i denne interpellasjonen. Her er det snakk om hvordan vi på en best mulig måte verner arbeidstakere mot gjengjeldelse, og her var det vi, flertallet, som hadde sterkere formuleringer, et sterkere ønske om å sikre dette enn opposisjonen hadde. Så mener jeg vi skal legge vekt på Dørums resonnement, som er knyttet til at én ting er hva vi sier i arbeidsmiljølovens varslerbestemmelser, en annen ting er hvordan de arbeidsrettslige bestemmelsene eller forståelsen av arbeidsgivers styringsrett blir behandlet. Jeg er glad for at statsråden fulgte opp det på en så konkret måte ved å si at dersom det er slik at styringsretten fortsatt blir oppfattet som å gå foran varslerparagrafene, ja, så vil statsråden gripe inn. Det burde jo opposisjonen virkelig slutte seg til. Men jeg forstår – i hvert fall var det slik for et år siden – at dere var nervøse for at gjengjeldelsesparagrafene skulle bli for sterke, og ville svekke dem. Jeg synes dere har behov for å gi en forklaring på hvordan dere mener at deres ledd fire i § 2-4 kunne være et sterkere vern mot gjengjeldelse enn det som flertallet gikk inn for. Dere forsøker å omskrive en historie som det ikke finnes grunnlag for å omskrive i forhold til det som faktisk står i arbeids- og sosialkomiteens innstilling og i det lovverk som nå er vedtatt.