Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-04:
Jeg har lest kommunalkomiteens innstillinger både til St.meld. nr. 49 og St.meld nr. 14 med stor interesse. Regjeringen får god støtte for de analyser og forslag vi har lagt fram i meldingene. Det gjelder det boligpolitiske hovedgrepet, med en «bred» husbank som statlig gjennomføringsorgan både når det gjelder lån, tilskudd og bostøtte, det gjelder forslaget om at kommunene gjennom lokale handlingsplaner vil kunne dokumentere behovet for boliger til vanskeligstilte og dermed gi grunnlag for tilskudd til konkrete prosjekter, og det gjelder viktigheten av å trekke boligsamvirket med som en helt vesentlig privat aktør i arbeidet med boligetablering for unge og vanskeligstilte. Det er gledelig at et klart flertall støtter Regjeringens politikk på dette området. Jeg vil selvsagt legge flertallsmerknadene til grunn for Regjeringens videre boligpolitiske arbeid, herunder ønsket om en bred offentlig utredning om boligpolitikk med derpå følgende boligmelding til Stortinget. Jeg ser det som nyttig med en bred gjennomgang av langsiktige utviklingstrekk, og at disse ses i sammenheng med den eksisterende virkemiddelbruken. Jeg er enig med komiteen i at utvalget bør få et par år på dette arbeidet, slik at det blir mulig å gjennomføre nødvendige utvalgsundersøkelser og annet dokumentasjonsarbeid. Jeg vil gi arbeidet med utredningen og den senere boligmeldingen høy prioritet, og jeg kommer til å følge det arbeidet nøye. Det er – og har vært – svært viktig for Regjeringen at egen bolig skal være oppnåelig for alle, ikke minst for dem som har lave inntekter og utsikter til svak økonomi også på sikt. Alle som ønsker det, må kunne få bo både selvstendig og anstendig. Det betyr at boligsøkende som bor dårlig og som selv ikke makter å gjøre noe med det, bør kunne få hjelp av det offentlige til boligetablering. Det betyr ikke at Regjeringen ser på det å ha selvstendig bolig som en rettighet der samfunnet forpliktes til å ha et tilstrekkelig boligtilbud tilpasset de behov den enkelte til enhver tid måtte ha. Slike modeller er utprøvd i andre land, eksempelvis i Øst-Europa, uten at erfaringene derfra kan sies å være særlig positive. Regjeringen ser det som helt sentralt å ha en boligpolitikk med klare og godt begrunnede prioriteringer: Husholdninger med barn foran husholdninger uten barn, funksjonshemmede foran ikke-funksjonshemmede, de med lave inntekter foran dem med høyere inntekter, ressurssvake foran ressurssterke, unge arbeidsledige foran unge i arbeid. Dette var Regjeringens og mitt utgangspunkt for utarbeidelsen av meldingen om boligetablering for unge og vanskeligstilte. Jeg er derfor glad for at kommunalkomiteen gir sin tilslutning til at de boligpolitiske virkemidlene må utformes slik at de boligsosiale virkningene blir så gode som mulig. Samtidig må vi til enhver tid prioritere innenfor realistiske budsjettrammer. For eksempel synes ikke jeg at vi bør prioritere betydelige statlige subsidier til bygging av dyre sentrumsbeliggende utleieboliger i Oslo for unge aleneboende i fullt arbeid foran subsidier til unge vanskeligstilte uten arbeid som står i kommunal kø for å få tildelt kommunal utleiebolig. Vi må også erkjenne at det er kommunene som bedre enn staten kjenner hvilke problemer som gjelder for den enkelte kommunes boligsøkere. I innstillingen understreker flertallet betydningen av god kommunal boligplanlegging. Særlig gjelder dette for boligtiltak overfor vanskeligstilte boligsøkere. Jeg er glad for den enighet som kommer fram i innstillingen når det gjelder rollefordelingen mellom stat og kommune. Jeg er helt enig med kommunalkomiteen i at samfunnet må gjøre mer for bostedsløse og spesielt utsatte grupper som f.eks. rusmiddelmisbrukere, ikke minst gjennom å etablere flere bokollektiv i stedet for dårlige løsninger som hospits. Slike bokollektiv blir i dag finansiert gjennom Husbankens ordning med boligtilskudd, enten det gjelder nybygg, kjøp eller utbedring. La meg gjøre det helt klart at slike tiltak for de aller mest vanskeligstilte allerede er høyt prioritert innenfor boligtilskuddsordningen. Så lenge jeg har vært kommunalminister har jeg ikke kjent til at det i noen kommuner har blitt gitt avslag på søknad om boligtilskudd til bokollektiv for særlig vanskeligstilte. Problemet er ikke selve byggingen, men, som komiteen selv er inne på, nemlig det nødvendige sosiale tjenestetilbudet som må følge med boligtilbudet. Tiltak overfor de mest vanskeligstilte på boligmarkedet må koordineres med sosialtjenestetiltak. Det er her skoen trykker mest. Jeg samarbeider derfor tett med sosialministeren om tiltak overfor bostedsløse i den kommende stortingsmeldingen om levekårsforskjeller. De fleste kommunene gjør i dag en god innsats med boligtiltak for unge og vanskeligstilte, UNGBO-tilbudet er et godt eksempel her. Godt dokumenterte handlingsplaner vil gi det beste grunnlaget for framtidig budsjettmessig prioritering av boligtilskudd, f.eks. til bygging eller kjøp av utleieboliger. Når det gjelder bostøtte, vil den gjennomgangen av kommunale bostøtteordninger som er presentert i St.meld. nr. 14, og vurderinger av sosialhjelpens rolle i den kommende stortingsmeldingen om levekårsforskjeller, gi et godt utgangspunkt for det offentlige utvalget som skal se på boligpolitikken, som komiteen ber om. Det kan gi en samlet vurdering og tilråding om framtidig statlig bostøtte. Regjeringens mål er å øke antall studentboliger, noe et samlet Storting også tidligere har vært opptatt av. En samordning av ressursene, både den kompetanse som ligger i Rådgivende organ for studentboligbygging, ROS, og i Husbanken, ville etter min mening gitt en bedre utnyttelse av ressursene og dermed også flere boliger. Med dagens ordning har vi ikke greid det godt nok, men jeg tar til etterretning at flertallet ikke ser behovet for å organisere arbeidet på en ny måte for å få en bedre effekt av dette. Jeg har registrert og merket meg III og IV i innstillingen, hvor det bes om at det må lages en opptrappingsplan for studentboliger, og at ansvaret for studentboliger fortsatt blir liggende under Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. Jeg skal selvfølgelig gjøre min kollega i Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet oppmerksom på at han må sette i gang dette arbeidet. Til slutt: Jeg er glad for at komiteen uttrykker tilfredshet med meldingen om Den Norske Stats Husbank 1996-97. Komiteen viser til at meldingen beskriver virksomheten på en god og oversiktlig måte. Den sier videre: «Meldingen er omfattende, men bygget opp på en slik måte at den store boligvirksomhet og aktivitet i Husbanken for årene 1996 og 1997 kommer godt frem.» Jeg er enig i den beskrivelsen, og vil benytte anledningen også fra denne talerstolen til å berømme Husbanken for et godt og effektivt utført arbeid. Jeg er overbevist om at Husbankens rolle vil være avgjørende også i framtida for å ha en god og bred boligpolitikk.