Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-10-14:
Aller først vil jeg takke interpellanten for saken hun her tar opp, selv om jeg meget vel kunne ønske at vi ikke bare diskuterte hiv/aidsproblematikk ut fra en nasjonal interessesfære, men også tok for oss de internasjonale utfordringer som vi står overfor. I Norge har vi fra 2006, som for øvrig var et rekordår, til 2007 opplevd en moderat nedgang i antall nye hivsmittede i Norge. Dette skyldes nedgang i antall menn som har sex med menn, og ankomst av færre smittede innvandrere. Nedgangen er størst i Oslo. Flertallet av dem som påvises heteroseksuelt smittet, er innvandrere smittet i opprinnelig hjemland før ankomst til Norge. Av til sammen 141 tilfeller var 99 personer, 61 kvinner og 38 menn, av utenlandsk opprinnelse smittet før de kom til Norge. 42 personer, 31 menn og 11 kvinner, ble diagnostisert som heteroseksuelt smittet mens de var bosatt i Norge. Det ble påvist 13 nye hiv-positive, injiserende stoffmisbrukere i 2007 og ni nye barn, alle født i utlandet. Totalt i Norge var det ved utgangen av 2007 2 566 smittede menn og 1 221 smittede kvinner. At vi i Norge kan bli mye flinkere til å inkludere hivsmittede på alle nivåer og gjennom et inkluderende arbeidsliv, er innlysende. Vi kan gjøre langt mer gjennom informasjon og generell folkeopplysning, informasjon og opplysning som vil hjelpe oss alle, både dem som ikke er smittet, og dem som er det. Vi må innse at det er en mur som må fjernes, slik at inkluderingen og integreringen blir bedre enn det er i dag. Menn som har sex med menn, er, isolert sett, et stort hiv/aidsproblem i Norge. Men det må også nevnes at når så mange som 99 av 141 var av utenlandsk opprinnelse, og var smittet før de kom til Norge, så er det ikke bare i vårt land vi har et informasjonsarbeid m.m. å gjøre. Hiv/aids er et internasjonalt, mega helseproblem, hvor vi som nasjon må innta en langt mer aktiv holdning til problemet. Vi vet at i mange stammesamfunn i utviklingsland er det i dag tabu å bruke prevensjon. Samtidig som antallet smittede noen steder er på over 25 pst. av befolkningen, burde det være innlysende at norsk bistand burde være både målrettet overfor og øremerket denne type overførbare sykdommer. I altfor mange land har de norske helsebistandsmidlene i over 20 år gått direkte inn i de nasjonale statsbudsjetter, uten prioriteringer for å bekjempe hiv/aids, tuberkulose og malaria. I vår nære sfære er Russland og Baltikum et kjempeproblem. Globalt er det Sør-Afrika og India som er de land hvor flest mennesker er smittet med hiv/aids. Det styrker ikke saken at tidligere president Mbeki i Sør-Afrika har en fornektende holdning til sykdommen, samt at helseminister Msimang uttaler at sitroner, hvitløk og bladbete utgjør alternative behandlingsmetoder, eller at kommende president Jacob Zuma hevder hiv/aids er en enkel sykdom som man kvitter seg med gjennom en dusj. Når paven samtidig går ut og oppfordrer til forbud mot bruk av prevensjon, kan det helt sikkert være en holdning som kan være relevant for noen land i Europa, men overfor u-land, som har en smittet del av befolkningen på 25 pst. eller mer, er slike utsagn en tragedie for befolkningen og vil kun føre til at mange, mange flere vil bli smittet. Dessverre, langt de fleste som blir smittet i u-land, er unge kvinner. Kulturen er så stamme- og mannsdominert at det blir de unge kvinnene som blir mest utsatt, gjennom seksuell utnyttelse, mannens rett innarbeidet i stammeritualene, osv. Dette finner man ikke noe om i FN-dokumenter, men det er likevel en sannhet som bidrar meget negativt når det gjelder bekjempelse av sykdommen. At Norge de senere år har blitt langt mer positivt til å bidra gjennom ulike typer globale fond, hvor midlene er øremerket bekjempelse av hiv/aids, er meget positivt. Skal vi klare å få til en effektiv bekjempelse, må midler øremerkes slik at innsatsen blir målrettet, og ikke gjennom generelle overføringer i statsbudsjettene til u-land.