Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2002-05-06:
Det er gledelig at det er bred politisk enighet om hovedtrekkene i utviklingspolitikken. Norge er et rikt land, hvor folk heldigvis er opptatt av de svære utfordringene som møter mennesker som ikke har vært så heldige med sitt fødested. En milliard mennesker lever i dyp fattigdom. Tusenårsmålene er ambisiøse, og det kreves et internasjonalt krafttak. Etter at en rekke sentrale aktører reduserte sin bistand på 1990-tallet, er det bra at f.eks. EU og USA har varslet konkrete opptrapppingsplaner, og at drøftelsene i Monterrey i Mexico i mars i år viste at de rike landene nå har forstått at kampen mot fattigdom også er en kamp for global sikkerhet. Konferansen om finansiering av utvikling tok noen viktige skritt framover, men det er fortsatt et problem at det ikke er tilstrekkelig vilje til å finansiere FNs virksomhet og å ta nye virkemidler i bruk. Det er knyttet forventninger til FNs spesialsesjon for barn som starter i disse dager. Det er all grunn til å glede seg over at tusenvis av barn allerede er reddet etter at det globale vaksineinitiativet for barn, GAVI, har trådt i kraft. Her viste den forrige regjeringen at det nytter å gå foran på nye områder. Jeg vil også nevne at Norge har ratifisert ILO-konvensjonen mot de verste formene for barnearbeid. Konvensjonen danner et forpliktende rammeverk for vårt samarbeid med en rekke utviklingsland. Jeg regner med at Regjeringen vil følge opp disse viktige satsingsområdene for å bedre barns situasjon. Jeg ser fram til å delta på matvaretoppmøtet i Roma, Johannesburg-konferansen og Rio+10 til høsten. Verden er i besittelse av enorme kunnskaper både om fattigdomsproblemene og miljøproblemene. Det store spørs-målet er om vi har de riktige virkemidlene, og ikke minst om vi er villige til å bruke dem. Det er mitt håp at disse konferansene vil føre oss noen skritt lenger i riktig retning. Samarbeidsregjeringen fører videre mange tiltak som Stoltenberg-regjeringen la stor vekt på. Det gjelder bl.a. satsingen på godt styresett. Jeg tror det er viktig også for oppslutningen om bistandsarbeidet i Norge at folk kan føle seg trygge på at innsatsen støtter regimer som fremmer en demokratisk utvikling, og som ivaretar grunnleggende menneskerettigheter. Slik jeg tolker det, er det også kriterier som statsråden har lagt stor vekt på i vurderingen av samarbeidsland. Vi vet at bistand har liten positiv effekt i land med dårlig styresett. Derfor var det f.eks. riktig å avvikle Zimbabwe som prioritert samarbeidsland. Godt styresett betyr demokratisering, rettferdig fordeling, respekt for menneskerettighetene, korrupsjonsbekjempelse og ansvarlig ressursforvaltning. Det handler også om likestilling mellom kjønnene. Jeg er glad for statsrådens erkjennelse av at internasjonale rammebetingelser, som f.eks. kjøreregler for handel, ofte kan påvirke utviklingen i et land mer enn bistand. Dette fikk vi et sterkt inntrykk av ved besøk av WTOs nye generaldirektør, dr. Supachai Panitchpakdi. Det blir en viktig oppgave for den norske regjering i WTO-forhandlingene å bidra positivt til at landbruksspørsmålene får en løsning som tjener utviklingslandene. Det var en viktig beslutning å innføre tollfrihet for MUL-land fra 1. juli i år. Det blir interessant å følge med på hvordan denne nye muligheten vil slå ut for de minst utviklede landene. En avgjørende forutsetning for at et land kan utvikle seg, er en styrking av landbrukssektoren, og jeg hilser med glede statsrådens varslede satsing på landbruk i utviklingsland. Statsråden varsler videre en bred gjennomgang av bistandsforvaltningen, inkludert Utenriksdepartementet og NORAD samt ambassadene i våre samarbeidsland. Alle organisasjoner og alle virkemidler trenger jevnlige evalueringer. NORAD er et sentralt instrument i norsk utviklingspolitikk i dag og en stor forvalter av offentlige midler. Tildelingssystemet som brukes vis-à-vis frivillige organisasjoner, bør også være en del av evalueringen.