Lars Sponheim (Venstre), 2000-03-07:
Jeg hører både i og utenfor denne sal at representanter for flertallet hamrer inn at denne saken nå behandles i Stortinget for niende gang. Det skapes et bilde av at grunnen til denne omfattende stortingsbehandlingen er at Regjeringen – og denne statsråd spesielt – gang på gang har forsøkt seg på omkamper og trenert saken. Dette er alvorlige påstander, og jeg ber om forståelse for at jeg ikke vil la disse utsagnene stå uimotsagt. Jeg vil ikke at den myte skal få lov til å feste seg at da Lars Sponheim var nærings- og handelsminister, var han en statsråd uten respekt for Stortinget og dets beslutninger. Det er nemlig ikke Regjeringen som har lagt opp til at Stortinget skulle behandle denne saken ni ganger. Regjeringens opplegg var for det første å sette planene om et IT- og kunnskapssenter i et regionalt perspektiv. Det gjorde vi i mai 1998, i St. meld. nr. 38 for 1997-98. Dernest fulgte vi opp med et konkret opplegg for hvordan IT-senteret kunne etableres, i en ny stortingsmelding i november samme år. De andre sju gangene har saken blitt behandlet på stortingsflertallets initiativ. Uten unntak har et flertall i dette storting – som regel Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – brukt disse anledningene til å snevre inn Regjeringens handlingsrom i det videre arbeidet med saken. Og uten unntak har disse innsnevringene gjort Regjeringens gjenstående arbeidsoppgave stadig mer lik det svar IT Fornebu til enhver tid har representert. Likevel har det hele tiden vært et visst handlingsrom igjen for Regjeringen. Dette handlingsrommet har en regjering både rett til og plikt til å bruke. I denne saken har vi brukt det i tråd med våre idealer for politisk håndverk, nemlig at det er gjennom åpen debatt de beste løsningene skapes at også politiske beslutninger skal ha en faglig forankring at der private aktører bringes inn, skal det skje etter rettferdig konkurranse Dette er noe annet enn «omkamp» og «trenering». Stortinget gjorde så sent som den 2. november 1999 detaljerte vedtak om hva Regjeringen skulle legge vekt på i forhandlingene med de to gjenstående interessentene. Selv innenfor dette knappe handlingsrommet er det Regjeringens saklige vurdering at det vil være riktig å velge Nettverk Fornebu som statens samarbeidspartner. Regjeringen har etterkommet Stortingets ønske om å legge fram hver detalj i avtalene med de to interessentene, og gitt vurderinger av disse. Derfor er det overraskende at Regjeringen nå skal få kritikk for at vi akkurat i denne proposisjonen «ikke vurderer og drøfter de dramatiske omstillinger og næringspolitiske utfordringer som følger av IT-revolusjonen». Det har vi gjort tidligere i denne saken og i andre saker til Stortinget. Meldingen om elektronisk handel og forretningsdrift kan være et slikt eksempel. Men jeg skal gjerne si noe om Fornebu-saken og behovet for et nyskapende Norge også. Når Fornebu-senteret skal vurderes som ett av flere bidrag til å møte de utfordringene vi står overfor, er det avgjørende at man ikke legger til grunn at resten av Norge ser ut slik som Fornebu gjør akkurat nå. Mens Fornebu stort sett ligger brakk, gror det svært godt mange andre steder i landet. Hvor mye penger staten bruker på Fornebu, og hva staten bruker disse pengene til, må stå seg i en vurdering av behovene ellers i landet. I innstillingen skriver Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet: «Flertallet vil derfor understreke alvoret i at Norge ikke har maktet å skape ringvirkninger fra Telenor og få frem IKT-bedrifter av internasjonalt format. Det betyr at Norge mangler egen produksjon og er i det alt vesentlige avhengig av å importere IKT-tjenester fra andre land.» Jeg er enig i at vi må få til enda mer rundt vår ledende IT-bedrift, Telenor. Her vil Fornebu-senteret bli viktig. Men det er ikke riktig at Norge ikke har maktet å skape ringvirkninger fra Telenor i det hele tatt, at vi ikke har IKT-bedrifter av internasjonalt format, eller at vi mangler egen produksjon. Nera, verdensledende innenfor deler av satellittkommunikasjon og med en omsetning på nær 3 milliarder kr, er en ringvirkning av Telenor. Opera Software, produsent av kanskje verdens beste nettleser, er en ringvirkning av Telenor. Ifølge organisasjonen IKT-Norge, er vekstraten i norsk programvare – multimedie- og internettbransje nå på 43 pst. Det er ikke annenrangs produkter disse bedriftene lager. Det var en norsk bedrift, IntraNet Systems, som vant Microsofts kåring av beste internettapplikasjon i 1998. Og blant 850 nominerte kandidater stakk norske ID Comnet av med førsteprisen i Lotus" internasjonale konkurranse, Lotusphere 99. I innstillingen viser flertallet også til en OECD-rapport publisert i oktober 1999 som indikasjon på at «Norge ligger langt bak de fleste OECD-landene både hva gjelder ny næringsvirksomhet innen IT eller som bruker av IT». Nå er selv ferske OECD-rapporter basert på statistikk som er noen år gammel. Men selv for noen år tilbake, da vi hadde en arbeiderpartiregjering, var ikke bildet så svart som det komiteflertallet tegner i innstillingen. Ser vi på dagens situasjon, er det klare indikasjoner på at vi nå er på rett vei. Den ferskeste internasjonale sammenligningen er basert på tall fra 1998 og 1999, og omfatter altså sentrumsregjeringens virketid. Den plasserer oss som den fjerde fremste IT-nasjonen i verden. Også IT-næringen gir uttrykk for at det går fortere framover nå. Generalsekretæren i IKT-Norge, Per Morten Hoff, sier at «det har skjedd mer i IT-politikken de to siste årene enn i de ti foregående». Jeg velger å tro at alle som er engasjert i Fornebu-debatten, har et oppriktig ønske om at vi skal ta de riktige norske grepene i det nye informasjonssamfunnet. Men ulike oppfatninger av situasjonen i IT-Norge fører åpenbart til forskjellige konklusjoner om hvor stor den statlige innsatsen skal være i et IT-Fornebu. Etter min mening må statlig medvirkning på Fornebu veies mot alternativ bruk i annen IT-satsing. Opera Software er en av våre mest spennende IT-bedrifter. De verdsettes til flere hundre millioner kroner, men har bare fått 1,5 mill. kr i støtte fra det offentlige. Kometbedriften Fast Search and Transfer har, etter det jeg kjenner til, ikke fått én offentlig krone. Suksessen er derimot et resultat av langsiktig forskning ved NTNU og SINTEF i Trondheim. Naturligvis vil bare noen få av IT-bedriftene som etableres, kunne bli slike suksesser. Men likevel: Den statlige pengebruken på Fornebu må stå i forhold til hva som satses på andre virkemidler i det norske informasjonssamfunnet. Jeg må si at jeg tviler på at flertallets ekstrasatsing på Fornebu vil kunne gi en avkastning større enn den type støtte eller den type forskningsinnsats som eksemplene Opera og Fast representerer. Flertallet har den siste tiden vist til den svenske suksessen i Kista og den finske i Oulu som eksempel på hva man kan få til hvis man bare satser stort nok. Ja, jeg er enig i at vi skal la oss inspirere av dette. Vi skal heller ikke se på dette som en trussel, men som en styrke for Norden som verdens fremste IT-region. Men både det svenske og det finske næringsdepartementet opplyser at statlig medvirkning til omfattende boligbygging var en ukjent problemstilling i forbindelse med etablering av disse sentraene. Det er heller ikke slik at disse er etablert mens vi i Norge har diskutert fram og tilbake om Fornebu. Både Kista og Oulu har vært under utviking siden begynnelsen av 1980-tallet. Verdt å merke seg er det også at det er etablert med en annen og klarere rolledeling mellom stat og privat enn det det nå legges opp til for Fornebu-senteret. I statsbudsjettet for i år foreslo Regjeringen å bevilge 260 mill. kr i aksjekapital til Fornebu-senteret. Det ble gjort klart at eierskapet skulle forvaltes av Nærings- og handelsdepartementet. Dette ble vedtatt av Stortinget uten merknader. Men så kom altså innstillingen fra næringskomiteen, der det ble foreslått at det er SIVA som skal forvalte dette eierskapet. Samtidig har administrasjonen i SIVA inngått en intensjonsavtale med IT-Fornebu. Formålet er å legge statens eierandeler i forskningsparker, kunnskapsparker og lignende inn i et nytt selskap der private aksjonærer knyttet til IT Fornebu, har flertall. I avtalens punkt 6.2 stilles det som betingelse at Stortinget, altså ikke Regjeringen, vedtar at SIVA skal forvalte statens eierandeler på Fornebu, og at de 260 mill. kr som er bevilget, overføres SIVA. Dette har vært en meget spesiell situasjon. På den ene side – fra stortingsflertallet – har det vært foreslått å sette til side Regjeringens rett til å organisere sin virksomhet. På den annen side har administrasjonen i et statsforetak inngått en avtale som stiller betingelser om bestemte vedtak i Stortinget. Dette skjer uten at Regjeringen har vurdert saken eller utredet den. Dette er fremgangsmåter som jeg ville ha vondt for å akseptere. Jeg er derfor glad for at flertallet har omgjort forslaget til et oversendelsesforslag. Dermed har behandlingen kommet inn i et mer forsvarlig spor. Mange har spurt meg om hvorfor jeg har funnet meg i så mye i en sak som dette. Det skal jeg besvare helt kort til slutt. Det er fordi den prosessen som Regjeringen har gjennomført, har forandret Fornebu-saken. Det IT Fornebu som flertallet vil gi oppdraget til, er betydelig forbedret. Det skyldes ikke minst sammenslåingen med Fornebu Technoport, som kom på banen i den konkurransen Regjeringen fikk i stand. Gjennom den faglige forankringen i regi av Spjøtvoll-utvalget er også utdannings- og forskningsvirksomheten på Fornebu sikret en friere og mer selvstendig stilling. Og gjennom den åpne debatten som er gjennomført, kan alle se hvordan de ulike aktørene opptrer. Ingenting av dette var selvsagt før regjeringsskiftet i 1997. Mens de omfattende planene til Norsk Investorforum og Fred. Olsen bare ble ofret fem setninger i Jagland-regjeringens langtidsprogram, ble det i 1996-97 holdt seks møter med den samme grupperingen på statsrådsnivå i det ansvarlige departement. Bare noen få vet hva som skjedde på de møtene. Men i den prosessen sentrumsregjeringen har gjennomført, har alt vært synlig for alle. Det er jeg godt fornøyd med. Disse overordnede hensyn oppveier et stykke på vei en del av de nederlag vi har måttet akseptere. Iallfall et stykke på vei.