trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-03-17:
Kulturminnene og kulturmiljøet er noen av de viktigste delene av det vi kaller samfunnets kollektive hukommelse. Vi er enige – hver gang – når vi skriver innstilling. Vi er enige om 2020-målene. Det har vi vært i mange år. Vi er enige i denne innstillingen også. Men hvis ikke vi tar oss sammen og faktisk gjør noe de neste fire årene, kommer vi ikke til å nå 2020-målene – vi gjør ikke det. Vi må erkjenne at kulturminnevernet har tapt kampen om budsjettet de to siste årene. De helt nødvendige løftene som regjeringen foreslo når det gjaldt brannsikring, ble finansiert med til dels store kutt innenfor Riksantikvarens budsjett – slik var det. Og regjeringen konstaterte at vi trenger 120 mill. kr hvert år de neste fire årene hvis vi skal nå 2020-målene. Det er fasiten. På en måte er innstillingen vi behandler i dag, også preget av det samme. Vi er enige om ordene, vi er enige om målene, vi er enige om beskrivelsen, men vi vet alle i hop at det som kommer til å bli avgjørende, er om man klarer å få bevilget de nødvendige 120 mill. kr – i alle fall 120 mill. kr – hvert år i budsjettet framover. Jeg tror at enten må vi nå bestemme oss for at vi vil nå de målene og kollektivt følge opp det vi sier i innstillingene, med bevilgninger hver høst framover, ellers kommer ikke disse målene til å kunne bli oppfylt. Senterpartiet har prioritert tre områder i vår kulturminnepolitikk som vi mener samlet sett kan gjøre at målene nås. Det ene er at man er nødt til å øke de ulike tilskuddsordningene, og vi kan ikke nok en gang gjøre det på en sånn måte at vi prioriterer ett område ved å ta fra et annet område. Det er hele kulturminnesektoren som må prioriteres med økte bevilgninger og økte tilskudd. Det andre er at man kan gjøre en del gjennom å styrke Kulturminnefondet på Røros, slik at det også får mer penger å gi tilbake og dele ut til dem som er aktive og gjør en stor og viktig innsats på dette området. Den dealen som fondet har, som betyr at staten står for en tredjedel av kostnadene, mens private og frivillige står for to tredjedeler, er egentlig en veldig god deal. Og det trengs mer midler inn for å få finansiert de spleiselagene som Kulturminnefondet er med på. Det tredje som må til, tror jeg er skattelette. Det må gis skatte- og avgiftslettelser for de eierne som faktisk har den type kulturminner i sitt eie, og som ønsker å bidra til å bevare og istandsette de kulturminnene eller de kulturmiljøene som er i privat eie. De tre tingene i sammenheng kan fungere. Jeg opplever at det er positivt at vi nok en gang er enige i innstillingen i dag. Det er bra. Men vi trenger ikke lenger bare flertall for nye ord og heller ikke bare flertall for nye samlede planer. Vi trenger flertall for mer midler, og det vil vi få muligheten til å bli enige om i høstens budsjett.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-03-17:
Jeg vil først si at det er ganske historieløst å si at dette er en naturlig videreføring av energiloven fra 1990. Det er det ikke. Energiloven og de endringene vi gjorde på 1990-tallet, var breie, godt funderte prosesser. Dette presses gjennom i Stortinget med overvekt på tre–fire stemmer. Dette er ingen brei og grundig prosess, og det går langt utover det som er naturlig ut ifra energiforsyningens behov og ønsker. Representanten sa i sitt innlegg at dette var en harmonisering med EU-landene. Det er det heller ikke. Det er nettopp det vi ikke gjør. Vi går mye lenger enn noe EU-land gjør. Det er ingen EU-land som vil påføre de mindre kraftverkene med under 100 000 abonnenter de kravene vi nå gjør – det byråkratiet vi nå påfører, de økte kostnadene vi nå påfører viktige distriktsaktører over hele landet. Mitt spørsmål er egentlig: Hvordan føles det for Høyre å påføre viktig næringsliv utover i alle distrikt i Norge økte kostnader og økt byråkrati på den måten en kommer til å gjøre?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-03-17:
I en tidligere sak i dag ville ikke Venstre være sammen med opposisjonen om et forslag om forbruk og sånt, fordi det var for dårlig utredet. Derfor kunne de ikke ta stilling til det, og derfor måtte de stemme sammen med regjeringen. I den saken vi behandler nå, er ikke regjeringen i stand til å dokumentere hvor mye kostnadene vil øke. De sier at kostnadene vil øke – representanten Korsberg sa i alle fall det – men de kan ikke si hvor mye kostnadene vil øke. De skyver bedriftene foran seg, men de betviler samtidig beregninger som er gjort av bransjen sjøl. Regjeringspartiene mistenkeliggjør også hele bransjen når det gjelder kryssubsidiering, men de kan ikke dokumentere at det har vært noen kryssubsidiering noen gang. De har heller ikke gjort noen analyser av de samfunnsmessige og økonomiske konsekvensene av dette. Når Venstre tidligere i dag var så opptatt av at ting skal være godt nok utredet, synes Venstre at dette er godt nok utredet til å påføre et hundretalls små og mellomstore bedrifter ute i distriktene økte kostnader og økt byråkrati? Er dette forslaget godt nok utredet?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-03-17:
Det er sjølsagt et paradoks at Fremskrittspartiet i regjering bruker tid og krefter på å foreslå en lovendring som øker byråkratiet, og som gir et direkte statlig pålegg i nye saker. Jeg tenkte at det kanskje var andre ting Fremskrittspartiet tenkte å bruke sin regjeringsgjerning på. Men det er også ganske oppsiktsvekkende at statsråden strør rundt seg med påstander om nettleie, kostnader og besparelser, som man ikke kan dokumentere. Det er noe av det virkelig oppsiktsvekkende ved denne saken, hvor lite departementet er i stand til å dokumentere virkninger og resultater av den lovendringa som foreslås. Statsråden åpnet innlegget sitt med å snakke om verden omkring oss. Når dette er et spørsmål om et statlig pålegg, nye reguleringer, nytt byråkrati, og man heller ikke kan dokumentere fordelene, hvorfor kunne ikke statsråden og den norske regjeringen ha lagt seg på den samme linja som EU, nemlig ikke å påtvinge selskap med under 100 000 kunder nye regler?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-03-17:
Det er bestandig like vittig når EU-tilhengere skal prøve på en måte å gjøre et poeng av at Senterpartiet er imot EU, og derfor burde vi gå foran. Nei, Senterpartiet vil ikke gå foran med regler som er statlige pålegg, byråkratiske og som øker kostnadene for viktig næringsliv utover i hele Norge. Det vil vi altså ikke gjøre. Og da synes vi faktisk at en kan bruke den muligheten til å unnlate å gjøre det, som også EU har gjort – EU-landene har ikke innført dette for selskap under 100 000 abonnenter, og den friheten kan også vi benytte oss av. Det er helt riktig at vi nedsatte Reiten-utvalget, og Reiten-utvalget sier faktisk at det ikke er noen gjennomgående forskjell på de mindre og de større selskapene når det gjelder effektiv drift, og de sier også at det norske strømnettet er solid og godt drevet i dag sammenlignet med i de fleste land rundt oss. Så spørsmålet er igjen: Hvorfor skal vi innføre et krav til de små bedriftene som er så belastende, når det ikke er noe annet land i Europa som har innført det?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-03-17:
Det er et viktig tema som blir tatt opp i dag, og det er nok bred enighet i komiteen om at dette temaet fortjener oppmerksomhet. Samtidig er det mange av oss som også mener at man her må avvente en del prosesser som ligger litt foran oss i tid. Oljevirksomheten har vært omfattet av reguleringer lenge, mye lenger enn mange andre bransjer. Det er klart at CO2-avgiften har bidratt til både mer effektive løsninger og til en teknologiutvikling på sokkelen som har vært viktig og positiv. Jeg synes også at fokuseringen på effektive og mer miljøvennlige løsninger på sokkelen har vært bra. Norge startet tidlig, med forbudet mot fakling. Spørsmålet om elektrifisering av plattformene på norsk sokkel har de siste årene bestandig vært et viktig tema. Spørsmålet om forskning og utvikling, også knyttet til mer energieffektive løsninger og reduksjon av utslipp, har vært viktig. Aksen NTNU–SINTEF–Enova er og har vært viktig for petroleumsbransjen i så måte. Det er ingen tvil om at denne bransjen kommer til å møte en gjennomgang og antagelig også en endring av rammebetingelsene sine i forbindelse med oppfølgingen av Paris-avtalen. Det tror jeg de bør forberede seg på, og det tror jeg også vi i denne salen kommer til å diskutere i årene framover. Men jeg tror det er viktig for en for Norge så vesentlig bransje at man også avventer den mer helhetlige gjennomgangen man får i etterkant av Paris. Så kan man kritisere at det tar lang tid, og at man nå sitter og venter på EU og hva slags system EU blir enig om, og på hva det vil bety for Norge og hvilke forpliktelser Norge får. Men det må man jo nesten forholde seg til, og Senterpartiet ser det som vanskelig at man her skal løsrive enkeltvise forslag knyttet til olje- og gassbransjen på den måten som forslaget legger opp til. Vi synes også det er grunn til å følge med på og avvente litt det pågående bransjeprogrammet, der bransjen sjøl kommer med forslag til energieffektive løsninger og til lavutslippsløsninger. Derfor er Senterpartiet ikke innstilt på å støtte det forslaget som ligger på bordet i dag. Det betyr ikke at vi ikke er opptatt av problemstillingene, men vi mener at de må ses i en bredere sammenheng når den tid kommer, og Paris-avtalen skal følges opp på en bredere basis.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Jeg vil fortsette debatten som Heikki Eidsvoll Holmås dro opp i det siste replikkordskiftet, for jeg synes egentlig at statsråden holdt et ganske godt innlegg om dette temaet. Jeg er ikke enig i alle forslagene Miljøpartiet De Grønne fremmer, eller alle budskapene de har i disse debattene, men jeg er jo enig i at de har en del gode poenger, og jeg synes egentlig det er litt oppsiktsvekkende at Høyre- og Fremskrittsparti-politikere skal konkurrere om å latterliggjøre mest mulig. Jeg synes at statsråden belyste det ganske fint, og at det egentlig er et ganske konservativt standpunkt også, ved å si at et materielt forbruk og en materiell vekst ikke kan fortsette ut i evigheten, for vi har et ansvar for å ta vare på naturen og på klimaet vårt. Det jeg stusset over, var da han begynte å snakke om at denne regjeringen fører en skattepolitikk for et grønt skifte, når de altså har gjort bensin billigere, og de viktigste skattekuttene de har gjort, er å øke kjøpekraften til de aller rikeste i Norge. Mitt spørsmål til statsråden er om han kan si noe om miljøeffekten av skattekuttene som han har gjort, i stedet for f.eks. å satse på opplevelser som kultur, eller ansettelse av nye sykepleiere eller lærere, slik som Arbeiderpartiet har gjort.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Vi hører at ministeren sier at vi ikke er i rute for å nå målene. Da har jeg to enkle spørsmål. Det ene er om målene står ved lag, står fast, for regjeringens politikk, og – spørsmål 2 – om man mener at regjeringen fører en politikk som gjør at vi kommer til å nå målene innen 2020.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Takk for klargjøringen av at målene står fast. Statsråden svarte ikke på spørsmål 2, nemlig om regjeringen fører en politikk for å nå målene. Da vil jeg si at det gjør de ikke. Det er egentlig illustrert i hva statsråden selv sier, at vi ikke er i rute. Så mitt spørsmål til statsråden blir da: Hva skal han gjøre, hva ser han for seg at regjeringen kommer til å gjøre de neste to årene for at vi skal nå de målene som Stortinget har pålagt statsråden å følge opp, og som statsråden sier at er de målene han selv ønsker å følge opp?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2016-03-17:
Det er liten tvil om at regjeringen bygger sin miljø- og klimapolitikk på forvalteransvaret og føre-var-prinsippet. Det er selvfølgelig ikke noe problem å dele forslagsstillerens intensjoner om å redusere miljøbelastninger ved produksjon og forbruk av varer og tjenester, men vi må ikke glemme at de største utfordringene vi har i arbeidet med å redusere klimagassutslippene og realisere et samfunn med lavere utslipp, er å frikoble økonomisk vekst og økte utslipp av klimagasser. Det er viktig at målet med vår miljøpolitikk er å forebygge og redusere miljøkonsekvensene av økonomisk aktivitet – og ikke å begrense omfanget av økonomisk aktivitet eller privat forbruk i seg selv. Det er også viktig å merke seg at regjeringen og samarbeidspartiene har forpliktet seg til å følge opp arbeidet med Grønn skattekommisjon, som jo gir en rekke anbefalinger om hvordan skatte- og avgiftssystemet kan brukes for å vri forbruket i en mer miljøvennlig retning. Norge produserer i dag god offentlig statistikk av høy kvalitet når det gjelder forbruk, miljø- og klimagasser, men det vil ikke være hensiktsmessig å lage anslag om miljøfotavtrykk før det foreligger internasjonale, anerkjente metoder og data for denne typen beregninger, og presisjonsnivået vil ikke kunne bli godt nok for å utforme politikk og lovverk. Hva gjelder utvidelse av reklamasjonstiden, har Norge et sterkt forbrukervern, med lang reklamasjonstid og strenge miljøkrav til produktene. Å innføre et strengere regime vil nødvendigvis også medføre høyere priser på varene. Avslutningsvis kan det opplyses at regjeringen planlegger å legge fram en nasjonal bioøkonomistrategi, i samarbeid med næringsliv, organisasjoner og virkemiddelaktører, og det er liten tvil om at bioøkonomien kan spille en stor rolle i å utnytte våre ressurser og vårt forbruk på en langt mer optimal måte enn i dag. Fremskrittspartiet støtter selvfølgelig det forslaget der vi er medforslagsstiller.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2016-03-17:
Ifølge kulturminneloven defineres kulturminner som «alle spor etter menneskelig virksomhet i vårt fysiske miljø, herunder lokaliteter det knytter seg historiske hendelser, tro eller tradisjon til». Vi vet at det har vært menneskelig aktivitet i Norge i mange, mange tusen år, så man kan trygt si at potensialet for kulturminner er omfattende. Disse kan variere fra gravhauger via boplasser til nyere tids industribygg, fartøyer eller ulike typer kirker og andre bygg. I tillegg til museer, kommuner, fylker og stat organiseres og utføres mye av kulturvernet i Norge av frivillige, av privatpersoner, eller gjennom frivillige organisasjoner. Jeg vil i denne sammenheng gi all honnør til alle de frivillige sjeler som setter av tid og ressurser til ulike aktiviteter for å sikre vår kulturarv for ettertiden. Etterslepet i vedlikehold av fredede og verneverdige kulturminner er imidlertid stort – har vært stort og er fremdeles stort. Hvert år forsvinner noen verneverdige bygg eller kulturlandskap for alltid, fordi de ikke har blitt istandsatt. I behandlingen av stortingsmeldingen så langt tilbake som i 2004–2005, Leve med kulturminner, sluttet et samlet storting seg til de nasjonale målene for kulturpolitikken. Det årlige tapet av verneverdige kulturminner og kulturmiljøer som følge av at de fjernes, ødelegges eller forfaller, skal minimeres. Innen 2020 skal tapet ikke overstige 0,5 prosentpoeng årlig. Fredede og verneverdige kulturminner skal være sikret å ha et ordinært vedlikeholdsnivå innen 2020. Kulturminner er fra det offentliges side samordnet under Riksantikvaren. Bare for 2016 er det bevilget over 0,5 mrd. kr til kulturminnearbeid og tilskudd til vern og bevaring innenfor kulturminneområdet. Siden Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen tiltrådte i oktober 2013, har bevilgningene til dette arbeidet økt med 100 mill. kr, så selv om det er noen i denne salen som mener at regjeringen ikke satser, er det faktisk slik at bevilgningene har økt, med 100 mill. kr. Fremskrittspartiet vil fortsette med å jobbe for å få en bedre samordning av kulturminnearbeidet fra det offentliges side samt etterstrebe å nå målene som Stortinget har fastsatt for kulturminnearbeidet i Norge.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-03-17:
Kristelig Folkeparti har ikke sagt nei til et funksjonelt skille, men i denne omgangen støtter vi det heller ikke, men vi ber regjeringa utrede de økonomiske og samfunnsmessige konsekvensene et slikt skille får. Dette forslaget får ikke flertall, men spørsmålet mitt blir da: Vil regjeringa likevel følge med på disse kostnadene og eventuelt komme tilbake med opplysninger om dette til Stortinget, om Stortinget ber om det?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-03-17:
Skal vi nå de klimamålene vi har satt oss, og få er vel uenige i at vi skal det, må vi snu hver stein og iverksette alle tiltak vi kan. Vi vil derfor gi honnør til Venstre for forslaget om å gjøre det mer lønnsomt med energieffektiviseringstiltak for norsk petroleumsnæring gjennom en kombinasjon av bedre avskrivingsregler og økt CO2-avgift. Det er riktig at miljøhensyn og energieffektive løsninger har blitt tillagt stor vekt i norsk petroleumsvirksomhet. Det har vi all grunn til å være stolte av. Men vi må i all vår tilnærming til dette tilstrebe best mulig klimateknologi og best mulig ressursutnyttelse. Olje- og gassrelatert virksomhet er tross alt hovedgrunnen til at vi har klimautfordringene. Dobbeltheten må alltid erkjennes. Vi erkjenner også at petroleumsvirksomhet vil foregå i flere tiår til. Fra 1990 til 2013 økte utslippene fra olje- og gassvirksomheten med 79 pst. Dermed blir sektorens bidrag til utslippskutt også en viktig del av klimakampen. Jeg tar herved opp forslaget fra Kristelig Folkeparti og Venstre.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-03-17:
Kristelig Folkeparti er opptatt av at vi trenger en sykehusplan som sikrer forsvarlig beredskap. Fram til nå har de fleste mindre sykehus hatt akuttkirurgi. Jeg vil løfte fram ett av disse mindre sykehusene, nemlig Volda sjukehus. Volda sjukehus kan vise til sykehusfunksjoner med god kvalitet. Men det har sine utfordringer. Det er bl.a. ikke fastlandsforbindelse til Ålesund, som er det nærmeste sykehuset. Det er en av grunnene til at Volda må sikres akuttberedskap også i framtida. Volda har mye å vinne på å samarbeide med andre sykehus, f.eks. sykehuset i Ålesund. Slik er det i dag, og slik kan de også opprettholde kompetansen i tjenestene de tilbyr. Et fullverdig og komplett helsetilbud vil gjøre et område mer attraktivt. Det blir også mer interessant å jobbe der. Sykehuset vil spille en viktig rolle i framtida. Som Legeforeningen advarer mot, vil det kunne bli problematisk å drive et indremedisinsk tilbud uten fullverdig kirurgisk kompetanse. Kari Ristesund – en 72 år gammel kvinne – har samlet inn 12 000 underskrifter på Søre Sunnmøre som et tydelig krav om at innbyggerne får beholde akuttberedskapen. Tidligere styreleder i Helse Midt, Marthe Styve Holte, påpeker at det er uforsvarlig å legge ned akuttfunksjoner på Volda sjukehus. Geografi, værforhold og reisetid er viktige faktorer å ta hensyn til. Tilgjengelige tjenester er en vesentlig kvalitetsindikator. Det hjelper ikke å ha gode tjenester hvis de ikke er tilgjengelige for lokalbefolkninga, særlig når minuttene er for korte. Nedskalering av akuttberedskapen kan bety ramme alvor for innbyggerne i utsatte områder. Akuttberedskap har ikke gått av moten, det trengs like sårt som før. Kanskje regjeringa ville ha vært noe mer optimistisk på de mindre sykehusenes vegne om de hadde lyttet til personer som fru Ristesund og fru Styve Holte.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-03-17:
Det helt avgjørende prosjektet for å ta tak i den ressursødslingen som verden nå driver med, er å utvikle en sirkulær økonomi, kombinert med et kretsløpsbasert avfallssystem. Det er ikke noen tvil om at når det gjelder regelutviklingen for å få til den sirkulære økonomien, er det EU som sitter i førersetet. Det er gjerne også EU som er i førersetet når det gjelder å stille krav til avfallshåndtering når man skal ha både avfallsminimering, gjenbruk og materialgjenvinning. I påvente av saken som Stortinget skal få om den sirkulære økonomien, og ikke minst avfallsmeldingen, kan statsråden bekrefte at vi vil få et regelverk i Norge for avfall, og som har minst like høye ambisjoner som EUs regelverk? Det ligger over de norske ambisjonene i dag.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-03-17:
Det er flere her som er skuffet over Venstre, men det er det definitivt ingen grunn til. Vi står overfor en kjempeoppgave for å redusere den miljøbelastningen vi påfører jorda, men når vi ser på disse forslagene, tror jeg ikke de fører oss veldig mye nærmere målet, f.eks. hvis man innfører en særavgift på kommersiell reklame, eller at regjeringen skal «utforme krav til at varer av slag der dette er naturlig, må være utformet slik at reparasjon er mulig», eller at «Stortinget ber regjeringen legge fram en plan for å øke varers levetid og kvalitet». Jeg tror virkelig ikke at det er måten å gå fram på for å få til resultater. Skal man få til resultater på så store oppgaver, må man ha en helt annen systematikk i måten man jobber på. Den største var vi inne på i replikkrunden, og det handler om hele den kraften som ligger bak å utvikle en sirkulær økonomi, også den saken som kommer om en avfallsplan. Det blir kjempeviktig i årene framover. Måten vi jobber på i budsjetter, oppfølging av Grønn skattekommisjon og måten vi bruker skatter og avgifter på er helt avgjørende for å oppnå disse målene i årene framover. Måten vi bruker forbud og pålegg på for å redusere kjemikaliebruken i samfunnet blir kjempeviktig i årene framover – og hvordan vi bruker makten vi har via offentlige innkjøp, for å redusere miljøbelastninger. Her er det gjort vedtak, men det må utvikles, og det er mange som har ansvar i årene framover. En annen ting er måten vi skal dele mer på – vi skal ha et samfunn der man fokuserer mindre på å eie, men har tilgang til ressurser – dette er noe som man ser utvikle seg særlig i byer, men som kan utvikles i stor grad i årene framover. Det vi trenger å få på plass, er et systematisk arbeid som driver ned den ressursbruken vi har, enten det er klimagassutslipp, som skal ned med 40 pst. i Norge innen 2030, eller det er å stoppe tapet av biologisk mangfold og å se på hvordan vi bruker arealene våre, hvordan vi reduserer opphopning av miljøgifter som er i naturen, eller hvordan vi utnytter ressursene langt bedre enn i dag, slik at vi ikke kommer i den ressursknappheten som verden er på vei mot, eller allerede er i. Det er dette som er avgjørende: å få til resultater – ikke en samling forslag som her i denne saken, og som ikke kommer til å bringe oss noe nærmere den målsettingen som vi har. Her må det en helt annen vilje og systematikk til for å få til resultater.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-03-17:
Jeg tar det egentlig som en selvfølge at Riksantikvaren får i oppgave å se på nye målsettinger og nye programmer etter 2020, og at vi får en god status på hvor vi er nå, til høsten, når budsjettet kommer. Det jeg lurer mer på, er statsrådens vurdering som klimaminister av hvordan samspillet er mellom Klima- og miljødepartementet og Kommunal- og moderniseringsdepartementet, nå når plan- og bygningsloven er flyttet over dit, men også Samferdselsdepartementet, som jo skal lage bymiljøavtale med krav om fortetting omkring kollektivknutepunkt. Og man har de statlige aktørene, enten det er Entra, ROM Eiendom eller andre, som er store byutviklere. Har statsråden noe initiativ overfor disse for å ivareta lokale og regionale kulturminner, samtidig som vi skal fortette, som et viktig klimatiltak?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-03-17:
Jeg takker for svaret, men mitt videre spørsmål handler da om: Selv om det ikke er egne regler for de statlige aktørene, er det allikevel et mål at staten skal ligge i front på det å bygge på og bygge om historisk bebyggelse og det å tilpasse ny bebyggelse til det historiske, sånn at i hvert fall staten, med alle sine aktører, har dette som sitt hovedfokus – og ikke sånn at staten blir som en tradisjonell aktør, som jo stort sett vil ønske å bygge høyere og bygge tettere, med mindre rom, og kunne rive mer – et tradisjonelt standpunkt, men denne gangen i klimaets tjeneste. Staten må ha et helhetlig ansvar og ligge i front.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-03-17:
Vi er klare til å ta en beslutning om det prinsipielle spørsmålet som handler om at det er behov for å sikre en tydeliggjøring når det gjelder nettnøytralitet. Når det gjelder hvilke konsekvenser og kostnader dette vil kunne føre til, er det viktig for Venstre at det blir en lengre overgangsordning, så man får bedre tid til å innføre det funksjonelle skillet. Det vi ser på, er den langsiktige endringen, at man vil få ulike aktører inn mot nettet. De vil kunne ha ulike interesser, og derfor er det viktig for oss at man nå også får tatt det siste steget, som gjelder nøytralitet. Det er ikke avgjørende at dette skjer med en gang, og derfor gir vi en utvidet overgangsordning, sånn at man har god tid til å gjøre de tilpasningene som ligger i denne saken.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-03-17:
Nei, dette handler jo nettopp om frihet, og det handler om at de ulike aktørene som i framtiden skal ha sin produksjon inn på nettet, skal være sikre på at de har en nøytral aktør. Og så har man det fundamentale skillet som gjør at interessene hos selskapet og kraftselskapet kan være annerledes enn interessene hos nettselskapet. Da er det viktig at disse interessene ikke samles hos samme person. Det vil si at man må ha en leder og et styre som tar utgangspunkt i det som da er oppgaven til nettselskapet og gjør sine vurderinger ut fra det – slik også styret og ledelsen i resten av selskapet vil ta sine beslutninger ut fra de interessene. Disse kan være ulike, og vi mener derfor det er viktig at dette er ulike personer.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-03-17:
Nei, dette er ikke en beslutning som skal drive fram en sentralisering. Det er som du sier: Det som er minimum for å få det funksjonelle skillet, er at man har en egen direktør – det må jo strengt tatt ikke være en ekstra person – og man må ha personer i et styre. Og jeg går ut fra at man også er rasjonelle når det gjelder hvilke godtgjørelser man gir til styrerepresentanter. Så at dette kan håndteres innenfor det som er en normal såkalt pukkelkostnad når man gjennomfører en endring, er jeg ganske sikker på. Vi har også en romslig overgangsperiode, så dette skal gjøres i løpet av fem år. Så endringen i seg selv innebærer en kostnad, men at dette skal føre til en økt nettleie og økte kostnader i sin totalitet, mener jeg overhodet ikke er klart ut fra denne saken.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-03-17:
Det var en referanse her til hva Venstre burde gjøre. Det er riktig at jeg har vært og besøkt flere kraftselskaper, enten det har vært i Drangedal, i Hammerfest, på Nordkapp eller i Alta, og vi har hatt mange på besøk fra Bømlo og andre steder, og det er selvfølgelig mange andre aktører som har kommet med innspill i saken. Og det er veldig mange veldrevne, gode selskap i Norge. Denne beslutningen handler ikke om at det er noe som er feil. Det handler om å forberede seg på den endringen som vi mener både vil og bør komme, for vi skal utvikle et smartnett, og vi skal utvikle en fornybar industri som gjør at man får mange flere aktører inn mot de framtidige nettselskapene. Derfor mener vi det er riktig nå å ta steget ikke bare til et selskapsmessig skille, men også til et funksjonelt skille, slik at man får skilt de ulike interessene som ligger der. Da vil et styre i et nettselskap kunne gjøre sine vurderinger kun ut fra nettselskapets oppgave og ikke ut fra det som er en samlet oppgave for hele selskapet. Jeg mener dette er riktig å gjøre, men det er også riktig å gi selskapene god tid til å foreta den endringen. Derfor står det i forslaget at dette først skal være implementert 1. januar 2021.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-17:
Jeg vil gjerne gripe fatt i noe statsråden kom med. Det gjelder ikke sitatet av Edmund Burke; det jeg gjerne vil gripe fatt i, er det han gjorde da han i realiteten siterte Gro Harlem Brundtland, som snakket om betydningen av bærekraft og at bærekraft har tre elementer. Det er det sosiale, som bl.a. i bærekraftsmålene er slått fast på den måten at inntektsveksten i alle land, inklusive Norge, for de 40 pst. fattigste skal være høyere enn for gjennomsnittet. Det er ikke akkurat den utviklingen regjeringen tar oss inn i. Det andre er det økonomiske, som ministeren understreket, og det tredje er det bærekraftige. Spørsmålet er: I dag er det sånn at bedrifter i hovedsak rapporterer på sine økonomiske resultater. Så skal man riktignok rapportere litt på påvirkning på ytre miljø, og på om man har god HMS-standard. Men det forslaget som flere store bedrifter tar initiativ til, er at man skal rapportere også på sosial og miljømessig bærekraft. Hvorfor støtter ikke ministeren en sånn utvikling i Norge?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-17:
Seriøst – det er jo sånn at hvis man ser på hva slags skatteletter som er gitt, er det ikke akkurat et grønt skjær over de skattelettene som er gitt fra denne regjeringen. Vi har en samferdselsminister som sier at vi ikke skal gjøre det dyrere å forurense innenfor veitrafikken. Det er hans hovedmål – det var han ute i Dagbladet og sa sammen med flere andre ministre her om dagen. Det er sånn at den største skatteletten som ble gitt av regjeringen i dette budsjettet, var en skattelette til oljeindustrien, på grunn av at man endret sammensetningen av selskapsskatt og grunnrentebeskatning. Så kom ikke her og kom her når det gjelder å snakke om skattelette som går i grønn retning og spiller på lag med næringslivet. Derfor stiller jeg spørsmålet tilbake igjen: Hvis man skal gjøre det enkelt for investorer å velge de grønne selskapene, er det ikke da viktig å sørge for at det faktisk rapporteres fra selskapene på en sånn måte at forbrukere og investorer kan vite hva slags selskaper det er som er grønne?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-17:
Så vidt jeg kan forstå statsråden, har kulturminnesatsingen en stø kurs mot havari på grunn av underfinansiering, om ikke kursen legges om i mer ambisiøs retning. Det er jo litt artig å høre statsrådens formulering. «Vi må satse mer» og «det er det viktig at vi viderefører», var vel statsrådens formulering. Det er «satse mer»-biten som er det sentrale. Statsråden er for øvrig kjent for når han ikke når målene på klimafronten for 2020 på grunn av manglende vilje og evne, heller å lage nye mål ti år fram i tid. Men på samme måte som vi ikke kan akseptere det på klimafeltet fra Stortingets side, kan vi ikke tillate det på kulturminnefeltet. Derfor, når statsråden sier at målene nå ligger fast, hva vil regjeringen gjøre utover å gjennomgå status? Hva vil regjeringen faktisk gjøre for å sørge for at vi når de målene som Stortinget har sluttet opp om?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-17:
Jeg vil stille spørsmål om de 40 kraftkrevende bedriftene. Grunnen til at de har en lavere tariffering enn andre, er at de har en stabiliserende effekt på nettet. Det er ikke omstridt. Det gjør at en likebehandling av dem heller ikke vil være omstridt – og ses på som statsstøtte – i EU-systemet. Det som er problemet, er at en endring av om dette ligger i sentralnettet eller regionalt distribusjonsnett, har skjedd med litt ulike historiske begrunnelser. Derfor må jeg spørre representanten: Mener Odd Henriksen at dagens ordning, der noen har en mye lavere tariff enn andre av de bedriftene som har den samme stabiliserende effekten på nettet, er rettferdig?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-17:
Slik som Ola Elvestuen argumenterer, tilsier det at han strengt tatt mener at det beste hadde vært at disse monopolbedriftene fremdeles hadde vært under offentlig kontroll, ikke privatisert, som i dag, som skjedde i 1991. Da hadde det vært samfunnets interesser som hadde ligget i bunnen for nettstrukturen. Men det er ikke det jeg skal spørre ham om, for det jeg skal spørre ham om, er følgende: Hele denne endringen er det godt dokumentert at kommer til å føre til økte kostnader, f.eks. for et lite selskap som Stryn Energi, som har drøyt 4 000 nettkunder og 21 ansatte. De anslår at de, i det øyeblikket de må ansette ny direktør og nye folk i ledelsen, vil få økte kostnader for den enkelte strømkunde på kanskje mellom 1 500 kr og 3 000 kr. Er representanten Elvestuen enig i at med mindre man får til en storstilt sentralisering av nettet, vil kostnadene for nettkundene øke?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-17:
Et flertall på Stortinget og et flertall i komiteen – jeg siterer fra merknadene – peker på at «flere og flere husholdninger, boligselskaper og næringsbedrifter vil kunne komme til å bli plusskunder i fremtiden,(…) (…) Og videre: «Flertallet mener Stortinget bør be regjeringen legge til rette for dette og sikre at nettselskaper pålegges å tilby plusskundeabonnement.» Videre viser flertallet til at «(…) boligselskaper er i en særstilling fordi de kan gjøre investeringer i fornybarproduksjon i fellesskap». (…) Jeg bor i et boligselskap selv. Vi har fått tilskudd fra Oslo by. Og videre: «Lønnsomheten blir imidlertid svekket dersom de tvinges til å levere på nettet og selge tilbake til sine egne beboere, i stedet for at de får muligheten til å ha fellesmåler i boligselskapet og dermed kun reduserer behovet for strøm fra nettet. Flertallet mener derfor det er avgjørende at boligselskaper sikres retten til å etablere fellesmålere som plusskunder om det skal sikres lønnsom utrulling av større distribuert produksjon av fornybar elektrisitet.» Hvordan vil statsråden følge opp denne flertallsmerknaden fra Stortinget?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2016-03-17:
Takk til statsråden for engasjementet i saken og sitatet fra Edmund Burke, det er hyggelig å kunne gi en anledning til det. Jeg refererte i mitt innlegg til at FN mener at det globale uttaket av fossil energi, biomasse og mineraler ligger an til å tredobles i perioden fram mot 2050. Jeg har derfor lyst til å spørre statsråden om han har grunn til å trekke de prognosene i tvil, og om han – hvis ikke – mener at Norge har et særlig ansvar for å gjøre noe med det overforbruket vi er i ferd med å gå inn i.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Jeg tror det er viktig at når vi skal sette et mål, må vi skaffe oss kunnskap. Vi jobber derfor så tett med bransjeorganisasjonene som er berørt. Vi ser, som sagt, på hva som er kilder, og hva som er mulige tiltak, hva som er indikatorer for hele matkjeden, og det vil kunne gi oss et grunnlag for å tallfeste et mål, og vi tar sikte på at et sånt tallfestet mål skal komme inn i en avtale, som vi håper skal være på plass i år. Når det gjelder tallfesting av mål, er ikke det noe vi i utgangspunktet er negative til, men vi tror vi vil få større og bedre resultater hvis vi også har et samspill med de viktige aktørene om det å sette målet. Vi er for øvrig bundet av, og vi har støttet, FNs globale bærekraftsmål, som bl.a. har et mål om halvering av matkasting og matsvinn på globalt nivå innen 2030. Det er ikke unaturlig at Norge legger seg omtrent der. For øvrig er den tilnærmingen vi har tatt, av stor interesse også for EU i deres arbeid med sirkulær økonomi.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Prognosemakeri i dagens økonomiske og teknologiske utvikling er vanskelig. Det ser vi i Norge når det gjelder vår egen økonomiske utvikling og budsjettarbeidet gitt flyktningsituasjonen og annet, men også globale utviklingstrekk. Den teknologiske utviklingen vi ser ikke minst på energifeltet i dag, gjør at det kan være ganske vanskelig å være helt sikre på ulike prognoser. Det ble nevnt om vi hadde en eksponentiell forbruksøkning. Nei, det har vi vel ikke, men vi har muligens en eksponentiell utvikling i fornybar energi, og det er en utrolig positiv utvikling. I går kom også beskjeden om at verdens største kullselskap er i ferd med å gå konkurs. Det viser hvilken dynamikk som er på energifeltet. Norge har et betydelig ansvar og gjør veldig mye også på teknologiutvikling, men hvorvidt vi kan stole på prognoser som baserer seg på de foregående årene, skal ikke jeg være for sikker på.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Det er kompliserte spørsmål knyttet til hva slags indikatorer og hva slags mekanismer som er egnet for rapportering. Det å pålegge næringslivet ytterligere rapporteringsforpliktelser uten at det er godt nok grunnlag for den typen rapporteringsforpliktelser, er ikke noe denne regjeringen legger opp til. Vi ønsker å gjøre livet lettere for næringslivet. Det er også fordi vi ser at dynamikken i næringslivet i dag er å gå mot det grønnere. De smarte pengene følger i stadig større grad de grønne løsningene, og da må vi gjøre det enklere å være bedrift. Da må vi gjøre det enklere å ansette folk i grønne vekstbedrifter. Vi må redusere skattene for å få bedrifter til å investere mer og trekke internasjonale investeringer til grønt næringsliv i Norge. Det er vår tilnærming, for vi ser at om vi spiller på lag med markedet, om vi spiller på lag med positiv teknologiutvikling, kan vi oppnå mye mer enn med reguleringer og plikter.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Svaret på det siste er jo, det kan det være, og det er en av grunnene til at Regnskapslovutvalget bl.a. ser på presentasjon av opplysninger om ikke-finansielle forhold. Det dreier seg også om miljøopplysninger. De kommer til å levere sin utredning innen sommeren. Men vi må ikke glemme at utgangspunktet når det gjelder å få vridd forbruk og produksjon i mer miljøvennlig retning, er at vi trenger lønnsomme arbeidsplasser, og vi trenger investeringer i de lønnsomme arbeidsplassene. De to store skattespørsmålene som diskuteres i år i Stortinget, er selskapsskatten og – det kommer det til å bli – Grønn skattekommisjon og oppfølgingen av det. Selskapsskatten har et potensial i seg til å være grønn, fordi det dreier seg om at vi trenger å trekke flere investeringer til bl.a. den industrien som er blant verdens grønneste. Alternativet er at de pengene går til andre land.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Det foreligger så vidt jeg vet ikke tall for om det er offentlige penger eller private penger som har de største klimagassutslippene. Det tror jeg vi skal være ganske forsiktige med å være kategoriske om. Men jeg mener at skal vi skape den vekstkraft i Norge som er nødvendig i den grønne omstillingen, er vi nødt til å ta ganske klassiske markedsmekanismer i bruk. Det er en av grunnene til at et av våre viktigste initiativer på dette området er ekspertutvalget for grønn konkurransekraft. Det er på mange måter en norsk oppfølging av den internasjonale rapporten The New Climate Economy, der Jens Stoltenberg var en av lederskikkelsene, som for et par år siden utvetydig fastslo at økonomisk vekst og kampen mot klimaendringer går hånd i hånd – og må gå hånd i hånd. Og det er derfor bl.a. skattepolitikk og en attraktiv og god næringspolitikk er viktig i det grønne skiftet.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Vi har ingen vi samarbeider nærmere med, og ingen vi ligger nærmere, enn EU når det gjelder miljøkrav generelt. Vi ser også veldig positivt på planene om sirkulær økonomi. Vi er opptatt av at den må være kunnskapsbasert, og det er noen elementer i EU-diskusjonen som vi mener ikke er tilstrekkelig kunnskapsbasert. Det dreier seg bl.a. om tre, som er et materiale som vi bruker mye mer enn mange europeiske land, og hvor vi har metoder for gjenbruk som ikke helt er anerkjent i det EU nå arbeider med. Det tok jeg opp med kommissær Vella for et par uker siden. Så det kan nok variere litt fra sektor til sektor hva slags nivåer og standarder vi ønsker oss, men hovedbeskjeden er at selvsagt vil vi ha et regelverk som ligger i tet internasjonalt. Det er også interessant at EUs miljøkommisær var meget interessert i det arbeidet vi gjør med bransjeorganisasjonene når det gjelder å redusere matavfall.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Den statusgjennomgangen som kommer i budsjettet til høsten, vil gi mer presise svar på det, men jeg har jo allerede indikert hvor vi er godt i gang og forventer måloppnåelse – stavkirker, teknisk-industrielle kulturminner, middelalderruiner, bergkunst, Bevaringsprogram for utvalgte arkeologiske kulturminner og kulturmiljø – og de områdene hvor vi har kommet kortere. Det gjelder privateide kulturminner, fartøyvern og samiske kulturminner. Målene står fast. Vi må satse mer og har prioritert innsatsen på de områdene hvor vi har kommet kortest, og det er det viktig at vi viderefører.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Nå vil jo forslaget fra flere, deriblant Aukrust, om en gjennomgang bli håndtert gjennom det vi kommer tilbake med i budsjettet. Formålet med det er jo nettopp å gjøre opp status og nettopp å kunne invitere til en diskusjon om hva som må gjøres videre. Når den gjennomgangen det er spurt om, kommer, vil gjennomgangen også gi et bedre grunnlag for å peke ut prioriteringene på veien videre. Men at vi gjør en god jobb på kulturminnefeltet og har styrket innsatsen betraktelig i budsjettene mellom regjeringspartiene og samarbeidspartiene, taler tallene klart om.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Svaret på det er relativt enkelt: Vi går fremover. Vi vil i stor grad nå målene på en rekke områder. Vi har et betydelig etterslep på noen områder, og det er derfor vi særlig prioriterer de områdene hvor vi har kommet kortest. Det er ingen grunn til å legge om kursen. Det er snarere snakk om å holde kursen, men å øke farten på noen av programmene.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
En stor del av ansvaret for kulturminnefeltet har nettopp de som har å gjøre med bymiljøer og verneverdige bygg i bymiljøer. Det har stor betydning i den urbaniseringen vi ser, og det har stor betydning at vi i tilretteleggingen for urbanisering, som jo er klimavennlig i seg selv, og i tilretteleggingen for gode transportløsninger og fortetting ivaretar de hensynene. Det er ikke prinsipielt noen andre krav til verneinnsats, men det er veldig viktig at det hensyntas, fordi det er en dynamikk på det feltet. Både av klimahensyn, transportløsningshensyn og urbaniseringshensyn ser vi at det blir et viktigere område år for år, nærmest, å sørge for disse levende og gode bymiljøene.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-03-17:
Vi er ikke uenige i det. Det betyr ikke at man slipper unna de konkrete vurderingene i det enkelte tilfellet, hvor hensynene kan være konkurrerende. Men at vi ser at kulturminneinnsatsen knyttet til byutvikling blir bare viktigere, og at staten selv må ha dette hensynet høyt oppe, er det ingen tvil om.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Som vararepresentant for en av forslagsstillerne vil jeg nytte anledningen til å peke på en del av vår kulturarv som praktisk talt er i ferd med å forvitre – nemlig middelalderkirkene. Dessuten kan det være betimelig å minne om dette nå når Stortinget er i ferd med å løsne båndene mellom kirke og stat. Av statsrådens brev til komiteen i sakens anledning går det fram at regjeringen har bevilget noen millioner til brannsikring av våre stavkirker – og det er selvfølgelig viktig. Stavkirkene er i stor grad restaurert som del av en nasjonal dugnad. Men nå er det på tide at andre vernede kirker blir prioritert. I Norge er det i dag 194 middelalderkirker i stein. 22 av disse er i mitt eget fylke, Vestfold. I regelen er det kommunene som har ansvaret for at kirkebyggene blir tatt vare på. Men i en presset kommuneøkonomi fører dette dessverre til at viktige deler av vår kulturarv forsømmes. Kirkebyggene er en stor kulturskatt, som må bevares. Det sørger Riksantikvaren for. Men det er altså kommunene som må dekke restaureringskostnadene. Kirken er som kjent «et gammelt hus», som det står i salmen, og byggene skal så vidt mulig bevares i sin opprinnelige form. Ordningen med rentekompensasjon for lån til kirkebygg bidrar noe, men er på langt nær nok til å dekke kommunenes behov for midler. Særlig i mindre kommuner med flere gamle kirkebygg er restaurering og vedlikehold av kirkebygg en byrdefull oppgave. Dertil kommer at Riksantikvarens tilskuddsordninger og Kulturminnefondet er underfinansiert, og ordningene dekker ikke kirkebygg. Heller ikke Opplysningsvesenets fond, som burde kunne være en bidragsyter til bevaring av kirkebygg, føler noe ansvar for denne oppgaven. I et vedtak på sitt årsmøte nylig krevde Arbeiderpartiet i Vestfold at staten må dekke kostnadene for restaurering av vernede og listeførte kirker, gjerne gjennom en ordning under Riksantikvaren. Dette gjelder særlig middelalderkirkene, og jeg understreker at bevaring av kirkebyggene nettopp er en del av en helhetlig kulturminnepolitikk. Og så kan jeg selvfølgelig tilføye at en slik ordning vil ha betydelig sysselsettingsmessig effekt. I dagens situasjon er ikke det minst betydningsfullt.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2016-03-17:
Kulturminner er viktig, men jeg er ikke sikker på om planer – nye planer – er det som skal til. Jeg vil også, som foregående taler, gå inn på middelalderkirkene. Drøyt halvparten av dem vi har kjent til, er bevart, og hele 22 av dem er i Vestfold. I en av de minste kommunene i Vestfold, Re kommune, har de fem kirker og 9 300 innbyggere. Tre av kirkene er middelalderkirker. Jeg minner om at middelalderkirkene i mange bygder er stedets aller viktigste kulturminne. De representerer en dokumentasjon på historien langt tilbake i tid og bidrar til stolthet og identitetsfølelse. Samtidig utgjør middelalderkirkene en nasjonalskatt, som det bør være i alles interesse å ta godt vare på. Vedlikeholdet av disse kirkene er under Riksantikvarens kontroll. Det er fornuftig for å sikre at arbeidet gjøres på en faglig riktig måte. Men ulempen er at kostnadene faller på kommunene. Disse kostnadene blir også betydelig større enn når såkalt vanlige kirker skal vedlikeholdes. Av det kommunale vedlikeholdsetterslepet det ofte snakkes om, representerer middelalderkirker for mange en vesentlig andel. Dette er sterkt beklagelig, siden det her er snakk om tøffe prioriteringer, og det ikke er opp til kommunene selv å bestemme vedlikeholdet av disse kirkene. Da kan man jo tenke at det man bør se på framover, ikke er nye planer, men kanskje finansieringen – hvordan finansierer vi dette i framtiden? For det er mange kulturskatter. Og når vi nevner at Opplysningsvesenets fond besitter ca. 2,7 mrd. kr, og en vesentlig andel av dette stammer fra nettopp salg av prestegårder og arealer, bør man kanskje tenke nye tanker – kanskje en større andel av det burde gå til å ta en sjau for middelalderkirker, slik at man kan få det opp å gå, slik som man har gjort med stavkirker? Så jeg støtter ikke forslagsstillerne, som mener at vi skal ha en ny plan for å kartlegge. Kartlegge har man gjort, man har gode planer, men hvordan finansierer vi det? Det har jeg ennå ikke hørt forslagsstillerne komme med i denne saken. Det er noe Stortinget bør ta fatt i og diskutere i framtiden, rett og slett nye finansieringsformer for å sikre kulturskatten.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Yes, det gjør jeg – jeg tar opp de forslagene som Arbeiderpartiet har alene eller sammen med andre.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Hvis representanten Korsberg og undertegnede kan være enige om én ting, at kostnader er påstander, er vi kommet et stykke på vei. Jeg vil tro at også representanten Korsberg er bekymret over at departementet ikke kan komme med et eneste beløp i denne saken, ikke en eneste vurdering, ikke en eneste betraktning, ikke et eneste faglig innspill eller vurdering – verken om de økonomiske størrelsene eller om de langsiktige virkningene i tilknytning til saken. Regjeringen har foreslått dette og har lagt saken fram for Stortinget med bind for øynene – når vi ser at påstander fra ulike organisasjoner og ulike utredningsinnganger i tilknytning til dette spørsmålet kan skilles så vesentlig ad. Det burde være et åpenbart problem som gjør at man stopper opp og faktisk tenker seg om: Hvilket grunnlag er det departementet – statsråden og regjeringen – velger i sitt framlegg til Stortinget når det gjelder å tenke konsekvenser?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Mye av det representanten sa i sitt innlegg, er jeg enig i, men det er noe jeg er veldig sterkt uenig i, og én av de tingene er at vi kan omtale nettselskapene og nettfunksjonen som det har fungert fram til nå, som om at en lemper f.eks. kostnader over på nettkunder. Sånne typer uttalelser tror jeg er å dramatisere og faktisk skyte langt over mål for hva som er virkeligheten. Jeg tror de fleste driver nettselskapene sine på en god måte. Det var en kommentar. Så til det jeg har lyst til å ta opp i replikkutvekslingen med representanten Odd Henriksen, og det er forholdet til gode rammebetingelser, gode nettjenester, likeverdige tjenester osv. i tiden framover for kraftforedlende bedrifter. Jeg er forundret over at Høyre og regjeringspartiene ikke stemmer for det forslaget som Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV tar opp når det gjelder en likeverdig, ikke-diskriminerende modell for SFHB-bedriftene. Hvorfor stemmer ikke Høyre for det?