John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Selv om en ny arbeiderpartiregjering i hvert fall ikke var ønsket av Fremskrittspartiet, må jeg likevel innrømme at deler av den regjeringserklæringen statsminister Stoltenberg la frem i går, på flere områder var preget av nytenkning – ikke minst gjaldt det budskapet om at offentlig sektor skal fornyes og at nøkkelen til denne fornyelsen skal ligge i mer tjenesteproduksjon og mindre administrasjon. Tar jeg med den nye helseministerens uttalelse til Aftenposten nylig om at det overordnede målet er å dekke etterspørselen og levere gode helsetjenester til alle, uavhengig av om det er offentlige eller private som står bak – noe som for øvrig er i tråd med Fremskrittspartiets helsepolitikk – ser jeg med forventning frem til et konstruktivt samarbeid med Regjeringen på mitt fagfelt. Det er helt nødvendig, særlig innenfor driften av våre offentlige sykehus, å få til en fristilling og en konkretisering av ansvarsforholdet, og fjerne dobbeltadministrasjon og uklare ansvarsforhold. Nå er det dessverre slik i det politiske liv, slik jeg har erfart i de årene jeg har vært her, at det er et stykke vei å gå fra ord til handling. Men jeg håper virkelig at vi nå har fått en ledelse i Sosial- og helsedepartementet som kan gjøre denne veien langt kortere enn det vi hittil har vært vant til. Jeg kan forsikre om at Fremskrittspartiet vil gjøre sitt til at kapasiteten i det norske helsevesen blir så god som statsministeren uttrykker det i sin tiltredelseserklæring, nemlig at helsevesenet skal ha «kapasitet som er der når vi trenger den». De 270 000 norske pasienter som i dag står i helsekø, kan dessverre ikke underskrive at situasjonen er slik i dag. Helsevesenet var der ikke og er der ikke i dag når man trenger det. Den første prøvestenen på om denne regjeringen vil realisere den målsetting den selv trekker opp i sin tiltredelseserklæring, vil vi få ganske raskt når proposisjonen om sykehusøkonomien skal legges frem i slutten av denne måned. Svært mange fylkeskommuner har latt være å sluttbehandle sine budsjetter i påvente av den bebudede økonomiproposisjonen, som etter mitt skjønn minst må inneholde et forslag om en tilleggsoverføring til sykehusene for år 2000 på minimum 1 milliard kr. Hvis vår nye helseminister virkelig mener noe med en sterkere fristilling av sykehusene, er ikke forslaget fra den forrige regjering om en tilknytningsform for offentlige sykehus i form av kommunale sykehusselskap den riktige veien å gå. Våre offentlige sykehus er kunnskapsbedrifter med stor grad av nyskapende aktiviteter basert på klinisk forskning og medisinsk-teknisk utvikling. Dette stiller krav til raske omstillinger og endringer i driftsformene, noe som krever korte kommandolinjer. Dette kravet imøtekommes ikke ved omdannelse til kommunalt sykehusselskap. Jeg er særdeles glad for at det i regjeringserklæringen understrekes at Regjeringen vil satse aktivt på utviklingen av gen- og bioteknologien, og at ikke Norge stiller seg på utsiden av denne medisinsk-teknologiske revolusjonen. I dette spørsmålet kan Regjeringen regne med full støtte fra Fremskrittspartiet, som dermed kan skaffe flertall for en utvikling i riktig retning. Jeg har også med glede merket meg en uttalelse fra vår nye sosialminister om at hun vil se nærmere på de kriterier som i dag gjelder for medikamentelt assistert rehabilitering av narkomane. Jeg tar ikke munnen for full når jeg påstår at det har vært Fremskrittspartiet som har ført denne saken frem til det resultat som foreligger i dag. Allerede i 1992 fremmet jeg forslag om metadonassistert rehabilitering for narkomane. Jeg stikker heller ikke under stol at det har vært Arbeiderpartiets representanter så langt i denne perioden som har vært de beste støttespillerne for å utvikle denne behandlingsformen i større grad, og de har alltid vært positive når slike forslag har foreligget. Så til slutt: Det er riktig, som antydet i erklæringen, at vi har mangel på helsepersonell i enkelte av våre sykehus, men jeg er ikke enig i at vi har for lite helsepersonell totalt sett i landet. Vi har 10 000 sykepleiere, minst, som er ute av sykehustjeneste, og vi har 50 000 hjelpepleiere som går i brøkstillinger, til dels små brøkstillinger. Det er bedre lønnsforhold, bedre arbeidsforhold som skal til for å rekruttere våre egne inn i helsevesenet og tilbake til helsevesenet.