Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-06-03:
Jeg kunne i grunnen begynne der som forrige taler sluttet, for jeg syns han manglet samfunnsperspektivet, hvem som skulle ha det overordnede ansvaret for å se til at man fikk en tilfredsstillende infrastruktur. Enten det er ved bredbåndsnett/høyhastighetsnett eller annet, er det helt klart at det overordnede ansvaret må ligge hos samfunnet nettopp for å sikre at forbrukeren får det samme tilbudet hvor enn brukeren bor. Men med en regjering som knapt tar ordet globalisering i sin munn, opplever jeg at den største utfordringen for oss som utgjør et flertall og erkjenner at globaliseringen er kommet, er å legge en langsiktig næringspolitikk, der man erkjenner at det er like viktig å legge opp en norsk næringspolitikk utenfor våre grenser som det er å legge den innenfor våre grenser, fordi grenser betyr stadig mindre i globaliseringens tidsalder. Det er viktig hvordan Norge legger opp sin industrielle planlegging og organisering med sikte på å sikre norske bedrifter og også virksomhet fra og i Norge. Derfor la Arbeiderpartiet frem sitt forslag om et investeringsselskap, der man så at man kanskje sammen med private måtte kunne gå inn og posisjonere seg også utenfor landets grenser med sikte på å ivareta vitale interesser. Det har vi så langt ikke fått flertall for. Jeg håper fortsatt det skal være mulig å ta den tråden opp igjen senere. Telenor har hele veien, gjennom mange, mange år, sett utover sine grenser, sett utover landets grenser, etablert seg ute, for det har vært helt nødvendig å skaffe seg samarbeidspartnere for derved å styrke Telenor fra Norge og i Norge, og samtidig ha åpne kontakter til andre aktører. Dette er et område der det blir færre og færre konsern hvis man ser det i verdenssammenheng. Derfor var det helt naturlig at det måtte komme en diskusjon, og senere, som vi nå har sett, både forhandlinger og en avgjørelse om at Telenor ønsket å slå seg sammen med andre, heldigvis nå en annen nordisk aktør, fordi vi i verdenssammenheng, selv med den sammenslåingen som skjer mellom Telenor og Telia, er meget, meget små, og utfordringene er kjempestore selv om vi nå har fått til denne fusjonen. Det som jeg imidlertid har sett som en trend de senere årene når vi er på verdensmarkedet, er at de som ikke har en høy grad av forskning og utvikling, blir lett forbikjørt. Det må være helt avgjørende at det nye selskapet blir satt i stand til å møte forsknings- og utviklingsmiljøer i Norge som gjør at det blir en stor base og plattform for forskning og utvikling i Norge. Vi kan snakke om at det er viktig å beholde mobiltelefondelen i Norge, men hvis man ikke har utviklings- og forskningsbasen for en stor grad i Norge, vil man snart flytte dit hvor forsknings- og utviklingsdelen har sin base. Det er et stort ansvar å sørge for at man legger til rette for det i Norge. Med det mener jeg å si at Norge må ta innover seg at forskning og utvikling er noe som i aller høyeste grad avgjør hvor våre ulike større konsern kommer til å etablere seg på sikt. I så måte håper jeg, helt avslutningsvis, at i det IT Fornebu som måtte bli, hvem som enn kommer til å få den kontrakten, må Telenor være en viktig medaktør nettopp for å skape et kraftig internasjonalt forsknings- og utviklingssenter.