Svein Harberg (Høyre), 2015-10-05:
Trontaledebatten har også i år tatt en meget forutsigbar vending. En rekke av innleggene – ikke minst fra noen av representantene fra Arbeiderpartiet – er innlegg som er så fulle av retorikk og så lite realitetsorienterte at det grenser til det komiske. Det synes jeg er leit. Trontalen og debatten om den bør dreie seg om det regjeringen varsler, eller eventuelt ikke varsler. Så skal jeg skynde meg å legge til at jeg skjønner at det kan være frustrerende å se at oppgaver den rød-grønne flertallsregjeringen ikke greide å løse på sine åtte år, og som dermed gikk uløste over til den nye regjeringen, nå løses av denne regjeringen etter to år. Regjeringen vil mye og har vist vilje til å gjøre nødvendige grep. Det er bra og gir oss spennende debatter også her på Stortinget. Trontalen inneholder altså mye, men jeg synes at noe av det viktigste å merke seg i regjeringens arbeid er at på tross av en historisk stor flyktningutfordring, store utfordringer i deler av arbeidslivet med oppsigelser og permisjoner, og med arbeid, aktivitet og omstilling som hovedtemaer for den kommende perioden, har oppmerksomheten som er rettet mot dem i samfunnet vårt som trenger det offentlige mest, en like sentral plass i arbeidet. Statsministeren har erklært at vi skal tette hullene i det sosiale nettverket, og det følger hun opp og passer stadig på. Det fortjener honnør. Arbeidet med å få på plass et mer helhetlig og enda bedre tilbud i barnevernet har full oppmerksomhet og skal konkretiseres og ivaretas gjennom en melding til Stortinget – se barnet fra de første signalene kan oppfattes, sette inn tiltak raskt og med en fleksibilitet i tilbudene når det trengs, og ikke minst følge opp i etterkant for å gi starthjelp for videre deltagelse i samfunnslivet, slik at denne typen utfordringer ikke går i arv. Fosterhjem er en viktig del av tilbudet i barnevernet, og også dette området får sin egen melding. Barneministeren viser et stort engasjement for å få på plass nok fosterhjem, at færre flyttes rundt til stadig nye steder, og at beredskapshjemmene benyttes i de korte overgangene de er ment å være der for. Det er oppløftende å se at det er vilje til å ta de nødvendige grep for å skjære gjennom inngrodde og ikke lenger fungerende systemer på deler av dette feltet. Vi skal og må få på plass et enda bedre fungerende tilbud i barnevern og fosterhjem. Noen fikk ikke dette tilbudet da de var unge. De ble ikke fulgt opp godt nok, de har falt ut av skoleløpet, eller de har av andre grunner fått en særdeles tøff hverdag, ofte preget av utenforskap, rus eller angst eller gjerne begge deler. Disse må få hjelp der de er. Regjeringen lover disse et mer helhetlig behandlingsopplegg, et såkalt pakkeforløp, som skal sikre færre tilbakefall, og at flere følges helt fram til et fungerende hverdagsliv – nok en bevisst, konkret satsing på å tette hullene i det nettet av støtte og hjelp som gir disse menneskene en ny mulighet. Det fortjener honnør. Regjeringen vet selvsagt at det er mye som skal til for å få dette til. Dette er ikke noe en bare kan vedta. Ved siden av politiske vedtak og budsjettdisposisjoner trengs det mennesker, mennesker som kan være støttespillere, skape trygghet, lede aktiviteter, være en hånd å holde i eller utføre krevende oppgaver i støtteapparatet. Dette hadde vi ikke fått til uten et stort engasjement i frivilligheten. Derfor har regjeringen også vist at den ikke tar frivilligheten som en selvfølge, men aktivt legger til rette for at de som engasjerer seg der, skal få drive med det som engasjementet tilsa, ikke papirarbeid og skjemavelde. Gjennom konkrete forenklinger og gratis tilgang til Frivillighetsregisteret har regjeringen gjort det enklere og mer spennende å være frivillig. Frivilligheten skaper gode nærmiljø og bidrar selvsagt vidt også langt utover sitt bidrag til dem som trenger hjelp fra støtteapparatet. Idrett, sang og musikk, revy og teater – hele kulturfeltet nyter også godt av den tilretteleggingen som nå gjøres for frivilligheten. «For lite for seint», har vært en gjentagende påstand fra Arbeiderpartiet. Dersom det denne regjeringen gjør på disse områdene er «for lite for seint», ja da sliter jeg veldig med å finne ord for perioden før vi fikk ny regjering. Vi har åpenbart forskjellige måleparametere. I kulturpolitikken var den rød-grønne regjeringen kun opptatt av pengebruk. Det ga økt administrasjon, men ingen økt kulturbruk. Denne regjeringen bruker pengene treffsikkert. Det utløser engasjement, kreativitet, økt støtte og økt bruk. Det fortjener Kultur-Norge.