trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Dette er en åpenbar sak, der Stortinget i fellesskap må finne fram til gode løsninger. Det handler om barnets behov for omsorg og foreldrenes behov for å slippe å bekymre seg for egen økonomi midt oppi en krise som handler om liv og død, også når krisen drar ut i tid. Men det handler også om sunn fornuft. Barna trenger omsorg og pleie, og da er det faktisk også i samfunnets interesse at familien og foreldrene får mulighet til å stille opp. Gjennom lang erfaring er de gjerne blitt eksperter også på sine barns medisinske behov og bør ses på som en uvurderlig ressurs når det gjelder pleie og omsorg, ikke kun som en økonomisk belastning for samfunnet. Jeg skjønner at statsråden er bekymret for at dette skal komme til erstatning for kommunale tjenester og kanskje også for spesialisthelsetjenesten. Det er helt klart en bekymring, men dette må være i tillegg til og ikke i stedet for. Hvis man ser bort fra det rent medisinske, er det ikke tvil om at foreldrene har uvurderlige ressurser når det gjelder kommunikasjon, erfaring og kontinuitet. Ordtaket om at man må være sterk for å være syk, er dobbelt sant når man er pårørende til et sykt barn. Arbeiderpartiet har tidligere fremmet forslag i tråd med det som får flertall her i dag, og vi er selvfølgelig glade for at det stadig er bevegelse i saken. Vi skulle svært gjerne sett at det ble flertall for å gjøre noe med femårsregelen nå, men så lenge det blir gjort noe med det før nye regler trer i kraft, får vi leve med det. Så får vi inderlig håpe at denne usikkerheten ikke bidrar til en ekstra belastning for de familiene der ute som er tungt nok belastet fra før.
Rowena von Ohle (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Før valget i 2013 var en rekke partier skeptiske til et eget dyrepoliti. Arbeiderpartiet og Jan Bøhler uttalte at det var Mattilsynet som skulle sikre dyrenes rettssikkerhet, og Arbeiderpartiet var imot dyrepolitiet. Nå er vi på full fart mot et landsdekkende dyrepoliti. Det er en seier jeg og Fremskrittspartiet er stolte av å ha kjempet fram. Fremskrittspartiet har i regjering sørget for opprettelse av dyrepoliti i Sør- og Nord-Trøndelag, Rogaland, Østfold og Akershus. I 2018 vil også Hordaland, Sogn og Fjordane, Hedmark og Oppland få dyrepolitienheter. På landsmøtet i 2017 vedtok Fremskrittspartiet å få på plass et landsdekkende dyrepoliti. Nå er vi i gang med å oppfylle dette løftet. For Fremskrittspartiet handler kampen for et dyrepoliti om hva slags samfunn vi ønsker oss. Fremskrittspartiet ønsker et samfunn som står på offerets side, helt uavhengig av om offeret har fire poter eller to ben. Dyrepolitiets første pågripelse var av en mann som hadde flådd, mishandlet og drept en katt. Som følge av dyrepolitiets arbeid ble det også avslørt at dyremishandleren hadde barneporno og fantaserte om å drepe og voldta jentebarn i niårsalderen. For oss dyrevenner er det en selvfølge at mishandling av og overgrep mot dyr skal etterforskes og straffes. For å sikre at voldssaker mot dyr blir prioritert, er det derfor helt nødvendig med et eget dyrepoliti, men vi må dessverre ta inn over oss at det finnes sterke krefter som mener at politiet utelukkende skal verne menneskers interesser. Det er likevel litt positivt at vi ikke trenger å gå så langt for å overbevise også disse menneskene om nødvendigheten av et dyrepoliti. Et dyrepoliti er et av de viktigste tiltakene for å forebygge vold og overgrep mot mennesker. I USA har FBI oppgradert dyrekriminalitet til en kategori A-forbrytelse, nettopp fordi de har sett at så mange av de groveste overgriperne også begår dyremishandling. Dyrene har ingen egen stemme og er helt avhengig av oss mennesker. Både dyr og mennesker fortjener å tas på alvor. Kampen for et nasjonalt dyrepoliti handler om hva slags samfunn vi ønsker oss, og i Fremskrittspartiet er vi krystallklare: Vi gir oss ikke før både dyr og mennesker over hele landet har den tryggheten de fortjener.
Rowena von Ohle (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Jeg legger merke til at flere representanter holder innlegg fulle av følelser. Det er ikke vanskelig å snakke om følelser i denne saken, for dette dreier seg om barn og fortvilte foreldre. Da er det lett å argumentere for stadig vekk mer, og det blir vanskelig å argumentere for at ikke alle forslag om mer nødvendigvis er riktige. Da mener jeg riktige for dem det gjelder: barna og foreldrene. Opposisjonen foreslår en ordning uten tidsbegrensning. Dette kommer på toppen av en stor utvidelse av hvem som omfattes av ordningen, og det kommer på toppen av en stor utvidelse av hvor mye ordningen gir. Ser ikke opposisjonen noen problemer med den foreslåtte utvidelsen? Ser ikke opposisjonen at dette kan få utilsiktede konsekvenser for likestilling, integrering, trygdeeksport til utenlandske borgere og arbeidslinjen? Her er det følelser – mange følelser. De fleste av oss har den aller største sympati med dem som rammes av sykdom hos barn, og vi vil så veldig gjerne gjøre livet deres bare litt enklere. Jeg kjenner familier som lever med syke barn. Det de selv sier, er hvor strevsomt det er å være omsorgsperson og helsepersonell hele døgnet, hele året, flere år på rad. Dette er en enorm belastning for enkeltmennesket. Selv om man ønsker å være hjemme med sitt syke barn, trenger de fleste også å opprettholde kontakten med arbeidslivet og livet utenfor familien. Vi må finne ut hvordan barn kan få best mulig pleie, samtidig som foreldrene ikke sliter seg helt ut. I all godviljen er det uansvarlig ikke å se grundig på hvordan ting faktisk henger sammen. Det er uansvarlig ikke å se nærmere på hva som faktisk hjelper, og hvordan vi ikke gjør situasjonen verre.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2017-12-11:
Brann- og redningstenesta har gått gjennom store endringar dei siste åra. Gjennom PLIVO skal brannmannskapet vurdere å gå inn i skarpe situasjonar dersom dei kjem før politiet. Mens ein ventar på ambulansen, har ein også gjeve helserelaterte oppgåver til brannvesenet. Det betyr at kommunane må ta ein større del av kostnadene for staten. Det er viktig at brann- og redningstenesta er tilgjengeleg der folk bur. Brann- og redningstenesta består av både heiltidspersonell og deltidspersonell som gjer ein god og solid innsats for å tryggje befolkninga i Noreg. Deltidsmannskap har eg lyst til å kome litt nærare inn på no. Dei har lokalkunnskapen og ei stor breidd i sin faglege bakgrunn. Dei er ofte den første naudetaten som er på skadestaden, og har kompetanse til viktige oppgåver. Det er difor viktig at vi legg til rette for å oppretthalde og rekruttere deltidsmannskap og sikrar gode vilkår for lokale brann- og redningsvesen. Regjeringa har gjeve DSB i oppdrag å leggje fram eit forslag til revidert dimensjoneringsforskrift som skal vere tilpassa større brannvesen og brannsamarbeid. I forslaget ligg det bl.a. inne eit nytt krav om at kvart brann- og redningsvesen skal ha tre heile fulltidsstillingar. Dette er eg sterkt kritisk til så lenge finansiering ikkje følgjer med. Mange kommunar kan ikkje forsvare økonomisk å ha tre fulltidsstillingar, og då vil dei verte tvinga til å gå inn i større brannvesen, slik regjeringa ønskjer, og leiinga vert dermed sentralisert. Dette inneber fleire negative sider, deriblant at kommunane kan miste råderetten over ressursar og moglegheita til å fatte beslutningar om investeringar og dette som gjeld mannskapet også. Senterpartiet er med på eit forslag om at regjeringa skal fremje ei stortingsmelding om brann- og redningstenesta. Dette er eit viktig forslag. Eg saknar at ein ser heilskapen i rolla til brann- og redningsmannskapet, inkludert forståinga for dei økonomiske konsekvensane for kommunane. Difor er det viktig med ei stortingsmelding, slik som fleirtalet i justiskomiteen ønskjer. Den reviderte dimensjoneringsforskrifta må leggjast på is inntil det er gjort ein slik grundig gjennomgang av brann- og redningstenesta.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2017-12-11:
For tida er det på gang eit viktig prosjekt i domstolane: såkalla digitale domstolar, der domstolane skal fulldigitaliserast. Dette kan hjelpe på å få effektiviteten i domstolane opp og gje store gevinstar. Likevel er det enkelte sider ved prosjektet som ikkje held mål. Det var berre Høgsterett, lagmannsrettane og dei tolv største tingrettane som vart inkluderte frå starten av. No vil ein òg inkludere dei tingrettane der det er gjort vedtak om felles leiing. Det vil seie at dei fleste tingrettane i landet står utanfor prosjektet pr. i dag. Full effektiviseringsgevinst får vi ikkje før alle domstolane er fulldigitaliserte. Dessutan er det viktig at ikkje dei små og mellomstore tingrettane fell akterut. Regjeringa har sett ned eit utval som skal sjå på domstolsstrukturen i Noreg. At ein ikkje investerer i dei små og mellomstore tingrettane, må ikkje verte eit ankepunkt for å leggje desse ned i ettertid. Satsinga må kome på alle domstolane, slik at alle vert tilgodesett, og ikkje berre dei største. Senterpartiet har i det alternative budsjettet sitt føreslått ein auke på 20 mill. kr i driftsmidlar til domstolane. Vi har føreslått å løyve midlar til at alle tingrettane skal inkluderast i digitaliseringsprosjektet frå 2018, i tillegg til å styrkje prøveprosjekt med lyd og bilde i domstolane med 2 mill. kr. Til sist vil eg ta opp ei sak frå mitt eige heimfylke, Møre og Romsdal. I over 20 år har det vore planlagt eit nytt tinghus i Molde. Men planen vart skrinlagd på grunn av manglande budsjettmidlar. Det er sterkt behov for lokale med betre sikkerheit og høgare standard. Dette var ei stor valkampsak under valet i haust, då alle partia, inkludert Høgre og Framstegspartiet, gjekk på bana og lovde midlar. Det ser no ut til at dette ikkje vert noko av. Senterpartiet har fremja forslag om at midlane skal inn, og eg håpar på at eit fleirtal i denne salen vil stemme for dette i dag, slik at vi kan få på plass dette snarast mogleg.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2017-12-11:
Det vert brukt 300 mill. kr i året på kjøp av fengselsplassar i Nederland. Vi i Senterpartiet vil heller bruke dei midlane til å byggje fengselsplassar her i Noreg. Vi har mange eksempel på det, og eg vil nemne eitt: Sunnmøre skil seg ut med å ha færrast fengselsplassar per innbyggjar. Senterpartiet har hatt midlar inne til soningssenter på Sunnmøre i dei alternative budsjetta sine i fleire år no. Eit nytt soningssenter på Sunnmøre ville vel gje langt fleire fengselsplassar enn det det gamle Ålesund fengsel frå 1800-talet kan gje. Det er gått ut på dato. Det er bl.a. behov for varetektsplassar. I dag må ein føre fangetransporten til Bergen – store, unødvendige kostnader som kunne vore unngått om senteret vart bygt. Eg er skuffa over Venstre no. Eg er òg skuffa over at regjeringa heller ikkje i år har lagt inn midlar til dette, og oppmodar(presidenten klubbar) dei til å få det på plass(presidenten avbryt) og ikkje bruke pengane på plassar i Nederland. (presidenten klubbar) (presidenten avbryt)
Frida Melvær (Høyre), 2017-12-11:
Å kjenne seg trygg i og utanfor sin eigen heim er viktig for den grunnleggjande kjensla av fridom og for å bevare tilliten som kjenneteiknar det norske samfunnet. Risikobildet kan endre seg raskt, og beredskap må av den grunn jamleg evaluerast og tilpassast. Det har vore store utfordringar òg dette året rundt omkring i landet vårt, m.a. i Utvik i Sogn og Fjordane i sommar, der store delar av sentrum av bygda vart teken av jordskred, og under den omfattande flaumen på Sørlandet i haust. Rett før helga førte enorme nedbørsmengder til jordskred på Osterøy i Hordaland, med fatale konsekvensar, der òg eit menneskeliv gjekk tapt. Det er eit stort og krevjande arbeid å vere i forkant av ulike scenario og hendingar – kanskje er det umogleg. Men når krisa er der, må alle aktørar vere i stand til å lese situasjonsbildet raskt, kjenne si rolle, kunne samhandle og setje i verk rett handling. Terror, alvorleg kriminalitet, naturkatastrofar, ekstremvêr og digitale angrep er noko av det trusselbildet som vi omgjev oss med i dag. Samtidig opplever vi at verda rundt oss vert meir uføreseieleg. Arbeidet med samfunnstryggleik og beredskap er fordelt på ei rekkje ulike etatar og tilsyn. Regjeringa byggjer no stein på stein for å profesjonalisere, forsterke og samordne samfunnstryggleikskjeda. Betre koordinering og heilskapleg oversikt vil føre til at samfunnet vert betre rusta til å handtere alvorlege hendingar i framtida. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap støttar Justis- og beredskapsdepartementet i samordningsrolla, og dei har utvilsamt ei stor og omfattande arbeidsoppgåve, som dei forvaltar med største alvor. DSBs analyse av ulike krisescenario bidreg til eit meir samordna beredskapsarbeid ved at dei ulike aktørane har eit felles planleggingsgrunnlag. Å sikre liv og helse og kritiske samfunnsfunksjonar er det overordna målet for arbeidet med samfunnstryggleiken. Regjeringa har teke ansvaret på stort alvor og gjort mykje for å forsterke beredskapen i landet vårt dei seinare åra. Ved budsjettet for 2018 er samfunnstryggleiksområdet prioritert og ytterlegare styrkt gjennom at det vert etablert eit beredskapssenter på Taraldrud. Vi får på plass 3 nye politihelikopter, 16 nye redningshelikopter, og det vert løyvt heile 3,2 mrd. kr totalt til drift, vedlikehald og modifisering av dagens redningshelikopter. Arbeidet med å etablere ein offentleg fagskule for brann- og redningspersonell held fram. Sivilforsvaret vert styrkt med ei ny og betre ordning for godtgjersle, og i tillegg kjem det meir pengar til utstyr og materiell.
Frida Melvær (Høyre), 2017-12-11:
Eit sentralt mål med verjemålsreforma som vart sett i verk i 2013, var i større grad å tilpasse verjemålet til den enkelte sine ønske og hjelpebehov. Det nye regelverket for verjemål skal ta vare på og forbetre rettstryggleiken og integriteten for dei personane det gjeld. Det har vore utfordringar knytte til gjennomføringa av reforma, noko som mellom anna har medført kapasitetsutfordringar og restansar i fylkesmannsembeta og påverka graden av måloppnåing. Dei største utfordringane har lege i å få på plass IKT-løysingar, ein vesentleg auke i talet på verjemål og den store tilstrøyminga av einslege mindreårige asylsøkjarar som kom i samband med flyktningkrisa hausten 2015. Ved utgangen av 2016 var det 64 000 verjemål på landsbasis. I tillegg var det registrert 3 800 representantoppdrag for einslege mindreårige asylsøkjarar. Ein eldre mann vart intervjua av Dagsavisen i november i år. Om verjen sin sa han at han aldri hadde møtt han. Han visste ikkje kven han var. Han hadde pengar på bok og skulle så gjerne ha hatt litt kontantar som han kunne bruke i kvardagen: «Da ville jeg kjøpt meg aviser. Det savner jeg.(...) Jeg skulle gjerne hatt en ny barbermaskin. Og så er det en ting som plager meg. TV-en virker ikke. Den er helt død.» (...) Dette er ikkje greitt, og slik bør det ikkje vere. Det har vore viktig for Høgre og Framstegspartiet å ta dei utfordringane som fylkesmennene har uttrykt, på alvor. Dette feltet omhandlar menneske som er heilt avhengige av å få hjelp til å ta vare på interessene sine. Å kunne tilpasse hjelpa best mogleg til personlege ønske og behov er ein grunnleggjande verdi for at menneske uavhengig av funksjonsevne skal kjenne seg frie og mest mogleg sjølvstendige. Trass i utfordringane kan ein slå fast at ordninga er vesentleg forbetra og gjev større rettstryggleik for sårbare grupper som ikkje er i stand til å ta vare på eigne rettar og interesser. Fylkesmannsembetet har tidlegare òg vorte økonomisk styrkt i samband med verjemålsreforma, m.a. for å kunne auke talet på tilsette. Komande budsjettår vert løyvinga til verjemålsordninga auka vesentleg med heile 43 mill. kr. Løyvinga skal først og fremst setje embetet i stand til å nå måla for reforma.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
I innstillinga til justisbudsjettet trekker Arbeiderpartiet fram en viktig skillelinje mellom den rød-grønne regjeringa og dagens Høyre–Fremskrittsparti-regjering. Der vi la fram en egen stortingsmelding om kampen mot organisert kriminalitet og fulgte opp videre, har dagens regjering lagt ned alle seksjonene mot organisert kriminalitet i politidistriktene. Det er bekymringsfullt på mange måter. Vi som sitter i arbeids- og sosialkomiteen, er spesielt bekymret for den økende arbeidslivskriminaliteten, som sprer seg fra bransje til bransje. Tidligere i år ble det påvist hvordan de kriminelle nettverkene, via byggebransje, renhold osv., nå også er på vei over i helse- og omsorgssektoren. Avdekkes ett kriminelt nettverk, flytter de seg videre til nye virksomheter og nye bransjer. Arbeidstakerne lider under dette, de seriøse arbeidsgiverne likeså. Denne formen for kriminalitet undergraver i realiteten hele fundamentet for det norske velferdssamfunnet. I tillegg rammes vi som forbrukere, og enda mer betenkelig er det at dette også kan komme til å gå på pasientsikkerheten løs. Den rød-grønne regjeringa startet arbeidet med å etablere sentre mot arbeidslivskriminalitet. Høyre og Fremskrittspartiet har for så vidt fulgt opp akkurat det, men det går for smått. Riksrevisjonen har tidligere kritisert Erna Solbergs regjering for å gjøre for lite i kampen mot den organiserte arbeidslivskriminaliteten. Under arbeids- og sosialkomiteens høring om vårt budsjett for 2018 var kritikken helt entydig. Flere av arbeidslivets parter slo fast at det satses altfor lite. Spekter var tydelige på at a-krimsentrene må styrkes, LO ba om en betydelig satsing på Arbeidstilsynet, Unio framhevet at innsatsen mot arbeidslivskriminalitet må styrkes, YS spurte hvor satsingen er i budsjettet, Byggenæringens Landsforening kritiserte kuttet i bevilgningene til Arbeidstilsynet og etterlyste flere a-krimsentre i byene. Arbeiderpartiet stilte på sin side budsjettspørsmål om hvilke nye tiltak mot arbeidslivskriminalitet som fremmes i budsjettet for 2018. Regjeringa svarte at det ikke var foreslått nye satsinger. Mens det avdekkes stadig flere og mer alvorlige eksempler på sosial dumping, grov utnytting av arbeidstakere og kriminalitet i det norske arbeidslivet, er det altså ingen økt satsing fra regjeringas side. Heller ikke kom det noe i budsjettforliket. Arbeiderpartiet la i sitt alternative budsjett inn 64 mill. kr. fordelt mellom Arbeidstilsynet, Petroleumstilsynet, Økokrim, Skatteetaten, treparts bransjeprogram, regionale verneombud og et nytt senter mot arbeidslivskriminalitet. Vi ble nedstemt. Dessverre er kampen mot arbeidslivskriminalitet fortsatt et område der det går et skille mellom en aktiv rød-grønn og en mer passiv mørkeblå politikk.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Statsråden avsluttet sitt innlegg med en påstand om at vi ikke aner konsekvensene hvis en stemmer for komiteens innstilling. Noe tilsvarende var saksordføreren, fra Fremskrittspartiet, inne på og også talspersonen for Høyre. Representanten Lundteigen stilte et spørsmål i sitt innlegg. Er det bare de delene av komiteens innstilling i dag som ikke omfattes av det vedtaket som Stortinget kommer til å gjøre enstemmig i morgen – som følge av budsjettforliket – som er uansvarlig, eller er det uansvarlig også det flertallspartiene innstiller på i debatten i Stortinget i morgen?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Jeg takker for svaret. Mitt neste spørsmål er når vi kan forvente at statsråden kommer tilbake igjen til Stortinget med en sak som er ferdig utredet. Grunnen til at jeg spør, er at vi har hatt litt dårlige erfaringer i Stortinget tidligere med at også enstemmige vedtak har kommet tilbake igjen til Stortinget i en form som Stortinget ikke helt kjenner seg igjen i. Jeg kan nevne som eksempel fosterforeldre på trygd. Spørsmålet er: Når kan vi forvente at Stortinget får en sak til behandling, og vil statsråden da presentere en sak i tråd med Stortingets ønske?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Jeg har bare et par små kommentarer sånn helt på tampen. Det snakkes i generelle ordelag fra talerstolen her som om vi nå innfører en altomfattende og stor ny ordning. I innstillinga ligger tall som vi har fått fra Nav, via utredningsseksjonen på Stortinget, som viser at den aller største bruken av pleiepenger er på under ett år, og det tallet vi har fått oppgitt, er 5 657 stykker. De som benytter seg av pleiepenger i 1–2 år, er 329 stykker. De som benytter seg av retten til pleiepenger i 5–6 år, er 9 stykker. Vi snakker ikke om veldig mange, men vi snakker om en bitte liten gruppe som har en så tung hverdag at forslaget som vi fremmer her i dag, er den eneste måten å få det til å gå rundt på. En sier også fra medisinsk hold at det er særdeles viktig at foreldrene er til stede, fordi foreldrene blir eksperter på egne barn. Når det kommer til personell som også skifter over døgnet, kan det rett og slett være fare på ferde fordi de ikke kjenner den personen, som kanskje heller ikke selv er i stand til å uttrykke seg. Vi snakker om veldig få. Jeg prøvde å få en replikk til på statsråden for å få henne til å oppklare det, men jeg får ta det enten som et spørsmål eller som en konstatering herfra. Punkt B, om å ivareta selvstendig næringsdrivende og frilansere som får alvorlig syke barn, er med tanke på en endret pleiepengeordning. I forslaget vårt er vi inne både på satsendringer og på å ta i bruk karensdager, og de karensdagene skal finansieres med omsorgspenger. Innenfor omsorgspenger er det forskjellige regler for selvstendig næringsdrivende, frilansere og arbeidstakere. Det er bl.a. lavere sats, og også karensdager, for selvstendig næringsdrivende og frilansere i omsorgspengeordningen, litt avhengig av hva slags forsikringer de har tegnet. Det er rett og slett for å sikre at vi kommer ut med et sett av regler som er like for arbeidstakere, selvstendig næringsdrivende og frilansere, så jeg anbefaler at Stortinget også tar med punkt B i vedtaket. Vi gjør det ikke større enn det som er nødvendig, men antakelig er det nødvendig å justere noe.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Representanten Lise Christoffersen tok opp spørsmålet om arbeidslivskriminalitet, og det er ganske påfallende at justisministeren ikke fant anledning til å nevne det i sitt hovedinnlegg i det hele tatt, når vi står overfor et av de store samfunnsproblemene i Norge for tida. Men det stemmer med inntrykket av regjeringas manglende engasjement på det saksområdet. Som representanten Christoffersen sa, er det sånn at da vi i år spurte arbeidsministeren hvilke nye tiltak som nå settes inn i kampen mot arbeidslivskriminalitet, fikk vi akkurat det samme svaret som da vi stilte det samme spørsmålet for et år siden: ingen nye tiltak. Det er ganske dramatisk at regjeringa altså ikke viser engasjement for et av de store samfunnsproblemene, men tvert imot må drives fra skanse til skanse for i det hele tatt å gjøre noe etter krav fra opposisjonen, og ikke minst etter krav fra arbeidslivets parter. Så sa statsministeren den 15. november her i Stortinget at nå begynner vi å se resultater av tiltak mot arbeidslivskriminalitet «i form av domfellelser», men da representanten Arild Grande stilte spørsmål til justisministeren, svarte justisministeren at han ikke kan synliggjøre noen resultater eller dokumentere dem. Det er nok riktig som Einar Haakaas og andre skriver, og som Riksrevisjonen sa i en rapport til Stortinget i fjor, at det er total mangel på oppfølging fra regjeringa av tiltak mot arbeidslivskriminalitet. I Vestfold har vi et veldig godt prosjekt som heter Medbyggerne. Arbeids- og sosialkomiteen i forrige periode var der og besøkte det, og jeg vil anbefale justisministeren, istedenfor å himle med øynene, kanskje å ta en tur dit og se på det prosjektet. Der er det nemlig sånn at offentlige myndigheter, politiet, Arbeidstilsynet og Skatteetaten, har gått sammen med LO og NHO, men også med byggenæringen totalt sett, og ikke minst med byggevareforretningene, som ofte observerer at det skjer mye handel med kontanter fra en krøllete seddelrull i lomma, og faktisk fått til et system der det nå er vanlig at Fellesforbundets representant eller NHOs representant i prosjektet får varsler som ikke bare innkommer, men som også følges opp med handling. Jeg vil henlede oppmerksomheten mot dette for justisministeren, for det er mulig for justisministeren å bidra med noe til det prosjektet. Det er mulig for arbeidsministeren å bidra, ja, det er også mulig for kommunalministeren å bidra til å bygge det prosjektet videre i det nye tvangssammenslåtte fylket, Vestfold og Telemark, hvor vi nå har et prosjekt.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Den 22. august i år holdt representanten Raja et innlegg foran Oppegård rådhus hvor han lovet følgende – og jeg siterer: Hvis Venstres stemmer kreves for å få gjennomført et budsjett for å bygge beredskapssenteret, så lover jeg at vi skal gjøre det vi kan for at skytebanen skal bygges inn, støymurene skal opp, og støyen skal ned på et minimum. Jeg lurer rett og slett på om Venstre er fornøyd med det de har oppnådd i budsjettforhandlingene når det gjelder beredskapssenteret. Jeg lurer også på om representanten Raja mener han nå holder det han lovet i valgkampen. Raja uttalte videre til de frammøtte 22. august: Hvis dere stemmer på meg, kommer jeg aldri til å akseptere at et budsjett går igjennom for å bygge det beredskapssenteret, med mindre dere er fornøyd med at støyen er på et minimum. Jeg vil minne representanten Raja på at folk i Oppegård kommune har stemt på Venstre nettopp på bakgrunn av dette budskapet, og jeg vil derfor utfordre Venstre til å støtte forslaget som er fremmet av SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet om å be regjeringen gjennomføre en ekstern evaluering av den videre framdriften for bygging av politiets nasjonale beredskapssenter på Taraldrud, med sikte på å forbedre prosjektet sånn at det gir styrket nasjonal beredskap, bedre treningsmulighet for politiet og mindre plager for lokalsamfunnet. Evalueringen skal ikke forsinke framdriften for beredskapssenteret. Det kan ikke være så farlig å stemme for dette forslaget, særlig ikke med de lovnadene man har gitt lokalbefolkningen i området.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-11:
Det snakkes mye om køer, og regjeringspartiene liker ofte å sammenligne med den rød-grønne perioden. Ja, det kan vi godt gjøre, og da vil jeg gjerne se på saksbehandlingstiden ved enkelte domstoler. Ved tingretten i Fredrikstad har saksbehandlingstiden økt fra den rød-grønne regjeringens tid fra 61 dager i 2012 til 91 dager i dag og ved Sarpsborg tingrett fra 103 dager i 2012 til 143 dager med denne regjeringen. Landsgjennomsnittet viser en snittøkning på tolv dager. I Fredriksstad Blad 15. november og i Smaalenenes Avis 18. november kom det alarmerende signaler fra sorenskriverne ved henholdsvis Fredrikstad tingrett og Heggen og Frøland tingrett. Begge pekte på økende bruk av strafferabatt og økt saksbehandlingstid ved domstolene på grunn av manglende ressurser. Fredrikstad tingrett er pålagt å kutte 557 000 også for neste år med det budsjettforslaget som regjeringen la fram. Senterpartiet deler sorenskrivernes bekymring, og mener det er et tankekors at regjeringen har vært veldig opptatt av å redusere soningskøen, men ikke tatt den økende saksbehandlingstiden ved landets domstoler på alvor. Lange saksbehandlingstider utgjør et rettssikkerhetsproblem, og medfører i tillegg økte kostnader og mindre forutsigbarhet for partene. Situasjonen som domstolene befinner seg i, kommer ikke overraskende. Domstoladministrasjonen har over lengre tid varslet om hvilken utvikling vi kunne vente oss dersom budsjettkuttene fortsatte. Bare kuttene i 2016 og for inneværende år har redusert bemanningen med 35–40 årsverk, og i forslaget til budsjett fortsetter avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen med ytterligere kutt på 12,1 mill. kroner. Så ser jeg at man prøver å si at man har tatt tilbake lite grann i forliket, men det er penger som forsvinner fordi man samtidig øker effektiviseringskuttene. Finansministeren har sagt at avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen ble innført fordi det må stilles klare krav om mindre byråkrati og mer igjen for skattebetalernes penger. Det er bra, men poenget er at det knapt finnes byråkrati å kutte ved domstolene. I praksis har kuttene i domstolene gått ut over tjenesteproduksjonen. Det eneste skattebetalerne har fått igjen, er lengre saksbehandlingskø. Senterpartiet mener det er på høy tid å rette opp denne skakkjørte skuta og sørge for at domstolene igjen blir i stand til å nå måltallene for saksavviklingen. Dessverre frykter jeg at det ligger en skjult agenda bak, nemlig at regjeringens mål er å tyne domstolene såpass også på dette feltet for å sette i gang med en ny runde sentralisering av domstolene. Senterpartiet mener det er feil medisin. Rett medisin her er flere stillinger for å ta unna sakstilfanget. Norske domstoler er svært effektive, de trenger bare nok folk til å gjøre jobben.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2017-12-11:
Det er ei stor og ansvarsfull oppgåve å skulle handheve lov og rett i eit samfunn. Difor er det viktig at alle innbyggjarane har tillit til politiet og rettsvesenet vårt. Ei slik tillit er avhengig av at bl.a. statsråden og leiinga i politiet er ærlege i møte med innbyggjarane om fylgjene av dei endringane ein gjennomfører politisk. Nærpolitireforma er ei sentraliseringsreform. Difi slo i sin evalueringsrapport fast at politiet hadde hatt innvendingar mot å kalle denne reforma for «nærpolitireforma», og det vart sagt at alle ser det er ei sentralisering som skjer. Denne sentraliseringa vil svekkje det førebyggjande arbeidet til politi- og lensmannsetaten i store delar av vårt spreiddbygde og langstrakte land. Ein nøkkel til det vellukka førebyggjande arbeidet til politi- og lensmannsetaten har vore at dei tilsette har vore busette ute i bygdesamfunn og bygdesentra, dei har hatt god lokal kunnskap ved at dei har vore busette og har levd eit liv nær folk i både gode og vonde dagar, både i og utanfor arbeidstid. Tidlegare justisminister har uttalt at sentralisering av tenestestad ikkje skulle føre til ei sentralisering av dei tilsette, at dei skulle flytte etter. I avtalen mellom Høgre, Framstegspartiet og Venstre, datert den 17. februar 2015, står det på side 7: «Polititjenestemenn og -kvinner bor spredt, slik at flest mulig lokalsamfunn har politiansatte boende i sitt lokalmiljø. I ansettelsesprosessen legges det vekt på å oppnå bosetting på steder der det ikke allerede bor polititjenestemenn eller -kvinner.» Dette høyrest jo bra ut, men problemet er at dei som skal tilsetje folk i politiet, ikkje har høyrt om dette. Orda er skrift i sand. Mitt spørsmål til justisministeren er: Kvifor vert ikkje dette følgt opp når det har vorte lova av den tidlegare justisministeren og det er felt ned i avtalen at ein skal sørgje for at polititilsette vert buande spreidd kringom og ikkje vert flytta etter når tenestestaden vert flytta? Eg synest det er eit ryddig standpunkt å sentralisere politiet, som alt anna. Det er òg eit ryddig standpunkt å svekkje det førebyggjande arbeidet til politiet om ein meiner andre prioriteringar tilseier det. Men det er ikkje ryddig å gjere noko anna enn det ein seier.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-11:
I Norge blir én av ti kvinner utsatt for voldtekt i løpet av livet sitt. Det er et tall som det ofte blir referert til, men forstår vi egentlig de menneskelige konsekvensene av det? Forstår vi egentlig størrelsen på det problemet? Dersom én av ti hadde stått uten jobb, tror jeg det hadde vært på forsiden av alle avisene hver dag fram til problemet var løst. Men den typen oppmerksomhet får dessverre ikke det at én av ti kvinner utsettes for noe av det verste som kan skje et menneske. Problemet blir bare mer omfattende når vi inkluderer flere typer vold. Mellom 75 000 og 150 000 personer utsettes årlig for vold i nære relasjoner i Norge. Mange av dem er barn. Norske Kvinners Sanitetsforening, bl.a., omtaler vold og overgrep som et folkehelseproblem. Det er i den størrelsen dette problemet bør håndteres. Det er viktig å forstå vold og overgrep som et spørsmål om strukturer i samfunnet, om å jevne ut maktforhold, om kjønn og likestilling, fordi det er kvinner som rammes hardest av vold i nære relasjoner – i tillegg til barn – og utøveren av vold er som oftest menn. Så lenge jenter i Norge ikke kan dra på fest uten å kjenne frykten i kroppen for at noe skal skje, er ikke likestillingen i Norge i mål. Så lenge kvinner blir kontrollert og utsatt for vold av sine kjærester eller samboere, er ikke likestillingen i Norge i mål. SV har lenge etterlyst handling mot vold og overgrep. Det har vært en lang kamp, for før var mye av dette sett på som noe som foregikk innenfor husets fire vegger. Det har vært en lang kamp for å endre holdninger og det politiske landskapet. Nå foreligger det en opptrappingsplan, men SV deler kritikken fra organisasjonene som jobber med dette, og som er tydelige på at det er altfor lite. Derfor foreslår SV å bruke 700 mill. kr mer enn regjeringen på ulike tiltak mot vold og overgrep over forskjellige rammeområder i budsjettet, fordi vi ser at dette er et samfunnsproblem som krever massiv innsats på alle de relevante områdene, inkludert justis. Det innebærer bl.a. en nasjonal kampanje mot voldtekt rettet mot unge, det innebærer 20 mill. kr mer til barnehusene, 75 mill. kr mer til overgrepsmottakene, 20 mill. kr mer til incest- og voldtektsentre og 15 mill. kr mer til krisesentrene. Det gjør vi fordi vi er et feministisk parti, som ser omfanget av dette problemet, og som tar konsekvensen av det i form av å prioritere penger. Vi har flyttet landskapet før. Vi har vært med på å få det opp på den politiske agendaen sammen med kvinnebevegelsen. Igjen skal vi flytte landskapet sammen, fram til vi gjør nok for å bekjempe vold og overgrep i dette landet og endelig kan krone oss – som vi ofte gjør – med tittelen «en likestillingsnasjon».
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Jeg er ikke så veldig lettrørt til vanlig, men jeg blir nesten litt rørt av å høre Høyre og Fremskrittspartiet snakke om disse store satsingene innenfor politi, domstoler og kriminalomsorg. Det er nesten som om de ikke har pålagt disse etatene i områdene store nedskjæringer, som betyr kutt både i kvantitet og ikke minst i kvalitet på de tjenestene de skal utføre på vegne av samfunnet – både innenfor politiet, innenfor domstolene og innenfor kriminalomsorgen. At de da tør å stå her høye og mørke og framstille dette på en helt annen måte, er merkelig. Hvem som helst kan spørre seg – se på Retriever på Stortinget. Alle de tilbakemeldingene en daglig får på Retriever, sier noe om en helt annen virkelighet på disse tre områdene. En opplever krevende tider fordi regjeringen kutter, selv om de påstår at de satser. Dette handler ikke om å bekjempe kriminalitet, det er det motsatte. Jeg har selv sittet fire år i justiskomiteen, og jeg må si at videreføringen av regjeringens kuttpolitikk bekymrer meg. Jeg registrerer at politiet, kriminalomsorgen og domstolene landet rundt er bekymret for denne situasjonen. Avslutningsvis vil jeg komme inn på kriminalomsorgen. At Venstre nå går inn for å stoppe nedleggelsen av fengslet i Nederland, forundrer meg. Venstre skal gå i regjeringsforhandlinger med å ha en mer sosialliberalistisk retning i kriminalomsorgen. Er det dette som er den nye sosialliberalistiske retningen for Venstre? Da er det ikke rart at Venstre-ledere landet rundt melder seg ut av partiet og legger ned sine verv på grunn av bekymringer de har – ja, det viser faktisk at det på en måte er sant. I dag kunne Venstre sørget for en avvikling av soningen i Nederland, slik det ble sagt i fire år da jeg satt i komiteen sammen med partiets representanter. Historien etter den rød-grønne regjeringen var en betydelig redusert soningskø, sammenlignet med da regjeringen Stoltenberg tok over. Vi hadde 2 566 i kø da vi overtok, og da vi avsluttet, var det 1 470. Vi økte kapasiteten med 750 plasser, hvorav 513 var fengselsplasser – fengselsplasser i Norge, i norske kommuner, norske fylker, utført av ansatte i Norge, som har et stort hjerte for dem som har sine liv der. I tillegg sørget vi for bedre innhold i soningen, bedre innhold når det gjaldt bolig, arbeid, utdanning og ikke minst rusmestring. Det gjorde at de som satt inne, kunne mestre sine liv etter soning. Det er det som er det viktigste, det handler om å forebygge kriminalitet og sørge for at de som har sitt liv der i dag, kan komme ut og møte sine naboer og sine familier på en god måte, og sørge for at de kan ha et liv uten kriminalitet i framtiden.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Jeg vil starte med å si at i dag har jeg oppriktig vondt av tidligere justisminister Odd Einar Dørum. Han var med på å sette en standard for kriminalomsorgen som var bra. Han var en foregangsmann for å gjøre kriminalomsorgen til et mer humant sted å være. Jeg forsto at Dørum var imot å gå inn i regjeringa. Det skjønner jeg. Jeg kan tenke at kanskje noe av hans frykt var at justispolitikken ville bli noe av det første som ble kastet på båten, og det ser vi resultatet av i dag. Så vil jeg si at Høyre prøver i denne debatten å snakke om Arbeiderpartiet som om Arbeiderpartiet ikke har hatt noen alternativer i kriminalomsorgen. Det er en kjent strategi å angripe der en selv er svakest: Er det noe denne debatten har vist, er det at det eneste Høyre er opptatt av når det gjelder kriminalomsorg, er tall, celler og hvordan en skal få antallet ned – ikke et ord om innhold, så langt jeg har hørt. Vi ser en alvorlig økning i antall volds- og trusselhendelser. Vi ser at vi investerer milliarder av kroner i arbeidsplasser i utlandet i en periode da vi har hatt stor arbeidsledighet i Norge. Og jeg må få lov til å si at jeg håper representanten Frølich er mer etterrettelig i sitt yrke enn som stortingsrepresentant. Han står på denne talerstolen og sier at Arbeiderpartiet er uten alternativer når det gjelder kriminalomsorg. Det er direkte feil. Arbeiderpartiet har hatt alternativer i alle sine budsjetter. Vi har foreslått å bygge fengsler i Norge, vi foreslo å starte fra dag én. I tillegg har både Høyres representant Frølich, justisministeren og regjeringa hatt alternativer. Skien fengsel og Halden fengsel kunne bygges ut noenlunde tilsvarende det antall fengselsplasser som de har valgt å leie i Nederland. Så den fortellingen regjeringspartiene her prøver å formidle, er helt uriktig. Skattekuttene skal som kjent finansieres, og vi ser at i kriminalomsorgen har 112,8 mill. kr blitt kuttet fra 2014 til 2017, og 35 mill. kr i årets budsjett. Det Høyre ikke snakker om, er kritikken fra ansattorganisasjonene – nå skal jeg prøve å lese uten komma, som Venstre gjør – Kriminalomsorgsdirektoratet(presidenten avbryter) og flere, som altså kritiserer regjeringa. (presidenten avbryter)
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Komiteen har behandlet denne proposisjonen som foreslår endringer i bestemmelser i folketrygden som omhandler foreldrepengeordningen. Endringene skal bidra til at reglene blir enklere å forstå for brukerne, og gi bedre selvbetjeningsløsninger knyttet til modernisering av IKT-ordningene i arbeids- og velferdsetaten. Komiteen er positiv til de forenklinger og løsninger som gir bedre tjenester for brukerne. Departementet viser i proposisjonen til at endringene vil kunne få negative konsekvenser for svært få brukere. Ellers er konsekvensene vurdert til å være svært små. Det var ingen uenighet i komiteen om at vi var for forenklinger, og vi var for at foreldrene skulle få bedre muligheter til å håndtere sine foreldrepengeordninger. Det var noe uenighet knyttet til hvor stor vekt vi skulle gi det at det muligens ville få konsekvenser for noen brukere. Jeg vil takke komiteen for at vi klarte å løse den utfordringen på en glimrende måte ved å få et forslag, bokstav B, der vi ber regjeringa komme tilbake med en vurdering av de konsekvensene det eventuelt vil få, i løpet av to år, for de brukerne som omtales i proposisjonen. Det ble en fin bokstav B i komiteens innstilling.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-12-11:
Tallet tyder på at vi er for mange i salen. Det skal være 102, men dette ble 106. Jeg må be om at vi tar voteringen en gang til.
Atle Simonsen (Fremskrittspartiet), 2017-12-11:
Da jeg fikk høre hvem som var på galleriet, ville også jeg benytte anledningen til å si tusen takk til William og hans mamma Elin, som lot meg komme hjem til dem i forrige uke for å se hvordan situasjonen til en familie som mottar pleiepenger, er. Jeg så hvor mye hjelp og tilpasning de var avhengig av for å få hverdagen til å gå opp, og det er nettopp på grunn av slike tilfeller at vi har doblet bevilgningen til denne pleiepengeordningen og ønsker å forbedre den, slik at flere skal kunne få mulighet til å gi den beste omsorgen til barna sine når de er alvorlig syke. Så har vi sagt at vi mener det må være noen rammer for den ordningen i dag, og vi foreslo i utgangspunktet en ramme på fem år. Vi sier nå at hvis forslagene i dag blir vedtatt, ønsker vi også at det skal utredes hva konsekvensene vil være av å utvide en slik ordning. Det argumenteres her med at pleiepenger gis for kortere perioder, men det gjelder etter gamle regler, dvs. før ny pleiepengeordning. Tidligere hadde foreldre til varig syke barn kun rett til pleiepenger i svært snevre eller kortvarige tilfeller. Når man har inkludert varig syke barn og lempet på sykdomskravet, vil mange foreldre fylle vilkårene for pleiepenger fram til barnet er 18 år, og Kaasa-utvalgets forslag om å innføre rett til pleiepenger med 50 pst. ved varig sykdom, er anslått til å koste mellom 180 mill. kr og 4 500 mill. kr. Det foreslås altså en ordning som er dobbelt så romslig som den, og dette er en utredning som de rød-grønne selv hadde ansvaret for, men som de ikke gjorde noe med. Hvis man ser i programmet til Arbeiderpartiet – partiet som forsøkte å vinne valget, men som tapte – står det ikke et eneste ord der om pleiepenger. De hadde med andre ord ingen planer om å gjøre noe med denne ordningen hvis de skulle vinne valget – på samme måte som de heller ikke gjorde noe med denne ordningen da de hadde makten i åtte år. Dagens vedtak vil i de aller fleste tilfeller ikke bety noe før om fem år – i noen tilfeller om to og et halvt år. Det er bestemt at det skal være et eget forskningsopplegg, bestilt av Oxford Research, som skal følge utviklingen her for å sørge for at det ikke får utilsiktede konsekvenser, og se hvordan endringene vil bli. Siden det er mulig å vente, mener vi at det er klokt å gjøre nettopp det. Men vi må nesten spørre dem som nå mener at man ikke kan vente, hva de egentlig er redd for at en slik type utredning skal vise. Er en redd for at det da vil bli vanskeligere å si ja til det en sier ja til i dag?
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2017-12-11:
Høyre støtter selvsagt lojalt opp om budsjettforliket og avtalen med Venstre og Kristelig Folkeparti. Grunnen til at vi i dag stemmer imot noen av de lovendringsforslagene som vi i morgen kommer til å stemme for, er innlysende. Det er rett og slett bare en teknisk vurdering, og alle som ikke driver et politisk spill, skjønner hvor Høyre står. Det er ikke mer interessant enn det. Når det gjelder representanten Lerbrekks angrep på regjeringen for både å utvide ordningen og å endre innretningen fra 100 pst. til 66 pst., som om dette gjorde familier fattigere, så er det motsatt. Mange av dem vi har lest om i mediene, hadde ingenting før 1. oktober, men med den endringen fikk de i utgangspunktet 66 pst., og gjennom budsjettforliket er det dratt opp til 100 pst. Det som ikke har vært utredet, noe som vi flere ganger har gjentatt her, er en tidsubegrenset rett til 100 pst. kompensasjon i inntil 18 år. Det er nemlig en forskjell på det forslaget som Høyre og Fremskrittspartiet fremmer, og det som Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV står bak. Det er også foreldre som ikke er her i dag, som er for en pleiepengeordning som hjelper dem med å kombinere det å være forelder og det å stå i arbeid. Når Arbeiderpartiet og SV med innspillet om 100 pst. lønnskompensasjon forlater linjen hvor man sørger for en arbeidstilknytning for disse foreldrene, er det et veldig sterkt signal om at kan man være hjemme, så bør man være hjemme. Representanten Barstad stilte spørsmål om hvem som skal passe disse barna dersom foreldrene ikke er der. Ja, men hvem skal passe disse barna når mor er utbrent og far og mor er blitt syke og uføre på sikt fordi denne belastningen har vært for stor? I over 50 år har vi bygd en velferdsstat som er ment å hjelpe og avhjelpe de familiene som trenger det, gjennom bl.a. omsorgstjenester. Det har vi gjort nettopp fordi vi ønsker at begge foreldre skal kunne få lov til å bidra og ha et fellesskap også utenfor hjemmet, og at også kvinner skal få lov til å delta i arbeidslivet. Jeg mener at Arbeiderpartiet og SV i dag forlater den linjen, og det synes jeg er synd. Representanten Karin Andersen spør retorisk om vi ikke tror at foreldre har tenkt på dette. Jo, det tror vi. Men som hun sier – dette er en ekstrem situasjon, og jeg vet med meg selv at under ekstreme situasjoner tar jeg av og til andre valg enn jeg ville gjort dersom jeg hadde muligheten til å tenke over det i en annen sammenheng. Arbeidsgivere får også en ekstrem situasjon når de skal forholde seg til en arbeidstaker som får innvilget 18 års permisjon. Jeg er for kommunale ordninger for å hjelpe de familiene som trenger det. Jeg er også for en utvidelse av pleiepengeordningen. Jeg synes det er litt merkelig å bli beskyldt for å sette systemet foran enkeltindivider – av SV, et parti som satt åtte år i regjering uten å utvide den, når denne regjeringen faktisk tok initiativ og fikk den utvidet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-11:
Det er behov for en oppklaring. I saken som skal behandles i morgen, Innst. 4 L for 2017–2018 fra finanskomiteen, framgår det under punkt 10.4 Pleiepenger at det i henhold til budsjettforliket mellom de fire partiene fremmes forslag om endring av folketrygdloven, der § 9-10 nytt tredje ledd skal lyde, osv. Det som står der, er identisk med det som i denne innstillinga, Innst. 59 L, står under A I, «§ 9-10 nytt tredje ledd skal lyde:». Det er et forslag som Fremskrittspartiet og Høyre i denne innstillinga går imot. Så fremmes det et nytt forslag, nr. 3, fra Fremskrittspartiet. Hvordan er forslag nr. 3 å forstå? Vil det si at regjeringa trekker seg fra det forliket som framgår av Innst. 4 L, som behandles i morgen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-11:
Regjeringspartiene argumenterer i denne innstillinga sterkt mot innstillingas A I § 9-10 nytt tredje ledd – det argumenteres sterkt mot det. Det forslaget er helt identisk med det som blir behandlet i morgen, i Innst. 4 L, som Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti står bak. Er det slik å forstå at regjeringspartiene nå trekker seg fra det som er flertallsinnstillingen i morgen, slik det kan tyde på dersom en vedtar forslag nr. 3, som er fremmet av Atle Simonsen på vegne av Fremskrittspartiet?