Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-24:
Bakgrunnen for dette lovforslaget er Regjeringens 13 tiltak for såkalt å stramme inn asylpolitikken som ble lagt frem 3. september i fjor. Dette er et forslag som går ut på å endre gjeldende utlendingslov, dvs. den fra 1988, og den nye utlendingsloven som skal tre i kraft til neste år. Forslaget går ut på å etablere en ny hovedregel for familieinnvandring. Regelen skal omfatte personer som får opphold i Norge på humanitært grunnlag, har flyktningstatus eller er i henhold til regelverket for familieinnvandring. Det er altså ikke norske statsborgere som skal omfattes av dette. Kravet er fire års arbeid eller utdanning i Norge før man kan innvilges familieetablering, og det er et viktig poeng: Det er familieetablering vi snakker om i denne sammenheng. Formålet fra Regjeringens side er å redusere antallet asylsøkere som kommer til Norge og ikke oppfyller vilkårene for beskyttelse, samtidig som det også er, ifølge proposisjonen, å gi incentiver til integrering gjennom jobb og skole. Vi kjenner alle historikken i denne saken. SV tok dissens, og det er da opposisjonen – Fremskrittspartiet først og fremst – som sørger for at saken likevel får et flertall i Stortinget. Fremskrittspartiet er kritisk til forslaget, i den forstand at virkningen dessverre nok ikke vil bli den helt store dersom man ønsker å begrense den relativt omfattende asyltilstrømningen Norge opplever i dag. Det fremkommer også rimelig klart i selve proposisjonen, der det står: «Forslaget vil sannsynligvis medføre en viss reduksjon i antall innvilgelser av søknader om familieetablering, men det er vanskelig å si noe om omfanget av reduksjonen. Det er imidlertid nærliggende å tro at reduksjonen vil bli så liten at det ikke vil gi grunnlag for å endre noen budsjettrammer som følge av dette.» Altså sier man rimelig klart at dette ikke er en sak som vil få de helt store virkningene på norsk asylpolitikk. Dersom så var tilfellet, ville vi ha sett det allerede, for vi vet at disse signalene blir oppfattet ganske tidlig ute i verden. Men likevel er dette en viktig sak på mange måter. Det er en viktig sak i den forstand at man ved å innføre fire års krav til arbeid eller utdanning i prinsippet aksepterer de premissene Fremskrittspartiet har lagt til grunn for styringen av norsk familieinnvandringspolitikk. Vi har lenge ment at det er nødvendig å se familiegjenforeningsregler og familieetableringsregler i sammenheng med innvandringen til Norge. Det har vi fått mye støy for. Men det er interessant å se at Regjeringen med å legge frem dette forslaget i realiteten tar i bruk det samme prinsippet. Det er ikke bare interessant i forhold til Regjeringen, men det er også interessant fordi Høyre, som også har vært veldig sterk motstander av å regulere familieinnvandringsområdet av innvandringspolitiske hensyn, også støtter dette forslaget etter hvert. I innstillingen står Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, Høyre og Senterpartiet i hovedsak sammen. Det er noen avvik. Det går i forhold til unntaksregelen, som favner noe videre enn det Fremskrittspartiet mener den bør gjøre, fordi man ikke bare fanger opp det som man er forpliktet av etter internasjonale konvensjoner, men man åpner også for en mer utstrakt tolkning av unntaksregelen. Samtidig har man også lagt opp til at introduksjonsordningen skal regnes med i dette fireårskravet, noe Fremskrittspartiet finner urimelig. Utover det står dette store flertallet sammen bak forslaget. Men jeg velger å understreke at i forhold til målsettingen er dette dessverre for lite for sent – det vil få lite merkbar virkning på asyltilstrømningen til Norge. Men det er et skritt i riktig retning i den forstand at man aksepterer å regulere familieinnvandringsområdet ut fra innvandringspolitiske hensyn.