Anniken Hauglie (Høyre), 2016-10-04:
Regjeringens viktigste oppgave er å føre en politikk som trygger arbeidsplasser, og som legger til rette for at det skapes nye. Begge deler krever vilje til prioritering og langsiktighet, og det i en tid hvor vi ikke kan nyte godt av drahjelpen som en historisk høy oljepris har gitt. Vi skal håndtere både sviktende inntekter som en følge av fallet i oljeprisen, og et skrikende behov for omstilling, en omstilling som burde ha startet for lenge siden. I tillegg skal mange flyktninger integreres i det norske samfunnet. Ledighetssituasjonen varierer mye mellom regioner og mellom bransjer. Det er en for høy ledighet i de oljeavhengige fylkene. I andre fylker går ledigheten ned, og det er stor etterspørsel etter folk i flere bransjer. Ungdom som før fikk jobb uten utdannelse, opplever nå det motsatte. Vi må derfor sørge for at flere blir mer kvalifisert, men også koble ledige hender med ledige jobber. Mange er faktisk ikke klar over de mulighetene som finnes. Til tross for en krevende situasjon har vi så langt håndtert situasjonen godt. Statsbudsjettene de siste årene har bl.a. bidratt til det. Men vi må ikke ta for gitt at ledigheten har stabilisert seg for godt, eller at veien framover blir enkel. Det blir den ikke. Det vil fortsatt kreve prioritering og langsiktighet. Skal vi etablere nye, trygge og lønnsomme arbeidsplasser, må vi først investere, og det tar tid å utvikle ny kompetanse og nye jobber. Regjeringen legger vekt på en lærersatsing som kan styrke skolen, men det tar tid fra satsing til resultater. Regjeringen har prioritert en rekordsterk satsing på forskning, men det tar tid fra investeringer i forskning til resultater i form av nye virksomheter og nye jobber. Regjeringen og stortingsflertallet har sikret en rekordsterk satsing på vei og bane. Det skaper sysselsetting på kort sikt, men er også en investering for å styrke Norges konkurransekraft på lengre sikt. Slik kunne jeg fortsatt også på andre temaer, det være seg grep for å organisere offentlig sektor bedre eller tiltak for å styrke norsk eierskap. Dernest vil jeg advare mot å krisemaksimere i en situasjon hvor økonomien er ryddig, solid og stabil, og vi begynner å se lysglimt. Ja, det er krevende i enkelte bransjer og regioner. Da er ikke svaret å sende en tyngende skatte- og avgiftsregning til bedrifter som sliter, men heller sikre konkurransekraft og levedyktige bedrifter. Norge har relativt små forskjeller sammenlignet med andre land. Det skal vi ta vare på. En god skole som sikrer alle lik rett til utdanning, er vårt viktigste sosialpolitiske verktøy. Gratis helse- og velferdstjenester og et inkluderende arbeidsliv med plass til alle bidrar nettopp til å redusere forskjeller og øke muligheter. Ulikhet i arbeidstilknytning er blant hovedårsakene til ulikhet i økonomi og sosial deltakelse. For mange står i dag utenfor arbeidslivet. Det finnes ikke ett enkelt svar på utfordringene, men snarere flere. Noen virker raskt, som aktivitetsplikt for unge sosialhjelpsmottakere. Vi har inngått en samarbeidsavtale med partene i arbeidslivet om å etablere et hurtigspor for flyktninger med etterspurt kompetanse. Andre tiltak krever tid før de gir resultater, som lærersatsing og forskning. Regjeringen har lagt fram en melding om Nav, som vi snart skal debattere. Hvordan kan vi myndiggjøre Nav-kontorene og bedre de ansattes mulighet til å hjelpe? Vi har foreslått viktige endringer i dagpengeregelverket for å gjøre det enklere å videreutdanne seg til nye jobber og enklere å etablere egen virksomhet i kombinasjon med dagpenger. Vi satser mer på bedriftsintern omstilling. Til syvende og sist handler omstilling også om å bidra til at folk får ny og relevant kompetanse når de skal søke nye jobber. Norge har håndtert nedturer og krevende situasjoner før. Norge vil klare det nå også. Men det kommer ikke til å skje av selv, og det vil kreve målrettede prioriteringer framover og at vi gjør mer av det vi vet virker.