Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-03-18:
Jeg vil få takke representanten Hansen for et godt og reflektert spørsmål om et viktig spørsmål for norsk utenrikspolitikk. Jeg vil benytte anledningen til å gjøre opp status for norsk Sri Lanka-politikk etter at tamiltigrene ble nedkjempet militært i fjor. De dramatiske månedene fram til 18. mai i fjor resulterte i store sivile tap, nesten 300 000 internt fordrevne og en prekær humanitær situasjon for store deler av den tamilske befolkningen. LTTE er i dag en ubetydelig maktfaktor i Sri Lanka. President Rajapaksa ble gjenvalgt med klar margin 26. januar i år og vil ventelig bli sittende i nye seks år. Hans parti vil etter all sannsynlighet også få et klart flertall i det forestående parlamentsvalget 8. april. Rajapaksa-regimet har dermed fått et klart mandat til å styre Sri Lanka. Ti måneder etter krigens slutt er ikke en politisk løsning rykket nærmere. De etniske skillelinjene er snarere blitt forsterket gjennom de store sivile tapene, behandlingen av internflytningene og en økt tilflytting av singalesere til områder tidligere dominert av minoritetene. Srilankiske myndigheters svar på det nasjonale problemet blir trolig økonomisk utvikling og gjenoppbygging i nord og øst snarere enn satsing på å få til en politisk løsning som er akseptabel for minoritetene. La meg gjøre dette klart: Utgangspunktet for vårt engasjement som tilrettelegger i ulike fredsprosesser har hele tiden vært et ønske om å bidra dersom Norge kan gjøre en forskjell og vår innsats er ønsket av partene. På denne måten kunne Norge bidra til partenes bestrebelser på Sri Lanka for å få til en politisk og fredelig løsning, som under inngåelsen av våpenstillstandsavtalen i 2002. Utviklingen tok så en vending utover i tiåret. Vi gjorde det klart at partene hadde ansvar for de resultater det var mulig å oppnå. De måtte således både ta ansvar for oppturene og for nedturene i fredsprosessen. Da den militære logikken tok helt over, kunne vi konstatere at fredsprosessen i realiteten var over. Foranledningen for den rollen Norge spilte fra slutten av 1990-tallet, var ikke lenger til stede i Sri Lanka. Norge har således i dag ikke noen særskilt rolle i landet. Slutten på den militære konflikten betydde også slutten for ti års norsk engasjement som tilrettelegger for å få en fremforhandlet løsning. Vår særskilte rolle kom i stand etter henvendelser både fra den srilankiske regjering og fra LTTE. Den nye politiske situasjonen tilsier en omlegging av Norges tilnærming, samtidig som vår målsetting om å bidra til en politisk løsning i Sri Lanka ligger fast. Da Regjeringen gratulerte president Rajapaksa med gjenvalget 26. januar, uttrykte vi derfor håp om at han vil vise vilje til å strekke ut en hånd til minoritetene. Vi forsikret ham også om at dersom han gjør det, vil han kunne regne med vår støtte. Srilankiske myndigheter har på sin side gjort det klart at de ønsker å normalisere sitt forhold til Norge og å se på fredsprosessen som et tilbakelagt kapittel. Krigens utfall og srilankiske myndigheters syn får derfor konsekvenser for Norges tilnærming politisk, både for bistandsprofilen og i forhold til øvrig ressursbruk. La meg så konsentrere meg om tilnærmingen til vår Sri Lanka-politikk i den nye situasjonen hvor vi ser for oss tre hovedspor. For det første vil Sri Lanka fortsatt ha spesiell oppmerksomhet i norsk utenrikspolitikk. Krigen har ikke løst de underliggende politiske konfliktene. Det er viktig at Sri Lanka oppfordres til å bidra til gode løsninger for alle etniske grupper både fra oss og fra andre. President Rajapaksa har så langt ikke gjort nytte av den klare valgseieren han fikk, til å rekke ut en hånd til andre etniske grupper. Utviklingen har så langt gått i motsatt retning. Myndighetenes grep om media er strammet inn. Journalister er blitt forfulgt. Omstendighetene rundt arrestasjonen av opposisjonskandidat Fonseka gir signaler om frykt og innstramming snarere enn tillit og åpning. Mistanker om brudd på humanitærretten og krigsforbrytelser i krigens siste fase er kanskje det srilankiske myndigheter er mest urolige for. Fra norsk side har vi gjort det klart at vi ønsker at informasjon om det som skjedde, skal komme fram, og at vi vil støtte en eventuell granskning i regi av FN dersom ikke myndighetene selv tar troverdige grep og initiativ i den retning. Norge vil være tjent med en normalisering av de politiske forbindelsene med srilankiske myndigheter. Sri Lanka har lange demokratiske tradisjoner, sterke institusjoner og en elite som i stor grad er utdannet i og har tette bånd til Vesten. Det er derfor ikke ønskelig at Sri Lanka isoleres. Både kritisk dialog med myndighetene og vår kritiske røst i det offentlige rom vil derfor videreføres fra norsk side. Norsk UD og en rekke andre miljøer har opparbeidet dyp kunnskap om Sri Lanka. Vi vil selvsagt at denne kunnskapen og engasjementet for fred og forsoning skal komme til positiv anvendelse. Vi vil opprettholde kontakten og støtten til tamilske miljøer og organisasjoner både i Norge og i andre land. Tamilene skal ikke oppleve at Norges engasjement for den tamilske befolkningen er over. Mange tamiler i Norge, som interpellanten var inne på, ønsker å bidra til å hjelpe sine slektninger og lokalsamfunn, og til dette skal Norge fortsatt være en medspiller. Samtidig må vi stille krav til de tamilske miljøene om at de må arbeide på en demokratisk måte og oppgi alle forsøk på å gjenoppta den væpnede kampen. Vi vil støtte arbeidet for at Sri Lanka blir en inkluderende stat med minoritetsrettigheter og økt selvstyre for tamilene, innenfor rammene av staten Sri Lanka. For det andre – mitt andre hovedspor – er det viktig med en nøktern vurdering av hva Norge faktisk kan bidra med i Sri Lanka gitt den politiske situasjonen nå. Det er naturlig at nivået på vår samlede bistand reduseres som følge av at Norge ikke lenger har en særskilt rolle. Dette må skje gradvis. Vi vil selvsagt ikke løpe fra noe vi har tatt ansvar for gjennom år. De største utfordringene ligger fortsatt på det humanitære området. Representanten Hansen peker på den positive utviklingen i retur av internt fordrevne. Vi har anerkjent den srilankiske regjeringen for de positive skrittene som ble tatt i november–desember i fjor i retning av gjenbosetting og større bevegelsesfrihet for flyktningene. Omkring to tredjedeler av de opprinnelig nesten 300 000 internt fordrevne som satt i lukkede leirer, er nå løslatt eller returnert. Samtidig så vi at utviklingen bremset opp da valgkampen gikk mot slutten. I underkant av 100 000 mennesker sitter fortsatt i leirer. Regjeringens løfte om å tømme leirene innen 31. januar ble ikke holdt. En særlig bekymring er at mange LTTE-medlemmer sitter i lukkede leirer der ingen får tilgang. Det gjenstår også store utfordringer i forhold til gjenbosetting og rehabilitering. Som følge av krigen var Norges humanitære bistand i 2009 på hele 94 mill. kr, noe som var en dobling i forhold til planlagt nivå. Dette plasserte Norge blant de fem største giverne av denne type bistand til Sri Lanka. For inneværende år er det lagt opp til 35 mill. kr i humanitær bistand og 24,2 mill. kr i overgangsbistand. De umiddelbare behovene i tilknytning til retur og gjenbosetting av de internt fordrevne i nord og øst vil fortsatt være betydelige. Midlene er derfor øremerket gjenoppbygging, gjenbosetting, rehabilitering og minerydding i nord og øst. Norge vil bidra gjennom norske, internasjonale og lokale hjelpeorganisasjoner. Samtidig vil vi fortsette å jobbe sammen med andre land for å bedre tilgangen til disse områdene for hjelpeorganisasjonene. Gitt Sri Lankas status som mellominntektsland vil den mer langsiktige bistanden gradvis endres og reduseres. De midlene som helt konkret har vært knyttet til Norges rolle som tilrettelegger i fredsprosessen, vil fases ut. For det tredje vil vi foreta en reduksjon i de personellressursene vi har anvendt på vårt engasjement i Sri Lanka. De ekstra ressursene som ble avsatt ved ambassaden i Colombo og i Utenriksdepartementet for å håndtere fredsprosessen, er ikke lenger nødvendige. Bemanningen ved ambassaden reduseres med to stillinger fra høsten 2010. I departementet ble stillingen som spesialutsending for Sri Lanka faset ut våren 2009, og teamet som håndterte fredsprosessen i departementet, vil fra høsten gå over til å være en beredskapsenhet. Til slutt vil jeg nevne at vi har tatt initiativ til en ekstern, uavhengig evaluering av fredsprosessen og Norges rolle. Dette oppdraget vil bli lagt ut på internasjonalt anbud i løpet av våren. Formålet med evalueringen vil være å akkumulere generaliserbar kunnskap om hvordan Norge kan spille en rolle i fredsprosesser, basert på den konkrete erfaringen fra Sri Lanka. Den skal også være et bidrag til den akademiske debatten om internasjonale bidrag til konfliktløsning og gi en politisk nøytral vurdering av den norske rollen på Sri Lanka – for nåtiden og for ettertiden. Og det følger av tidligere debatter vi har hatt i denne sal om Norges fredsengasjementer, at vi også skal være grundige i evalueringsfasen for å kunne lære for fremtidig innsats. Jeg ser fram til evalueringen og til debatten som vil følge, og håper de vil interessere et bredere publikum samt gi anledning til diskusjon og refleksjon – både om Sri Lanka-erfaringen og om norsk engasjementspolitikk generelt.