Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-05-19:
Statlig eierskap er som utgangspunkt et gode. Staten er eier i en rekke selskap rundt om i verden. Det er naturlig at staten også bidrar med sin kapital til norske selskap. Staten har mulighet til å være en langsiktig eier. Eierskapet gir inntekter til fellesskapet. Det er min oppfatning at det er stor grad av enighet i Stortinget om at staten skal være en stor eier. Vi hadde en debatt i Stortinget om salg av Kongsberg Gruppen. Den mener jeg landet klokt. Regjeringen fikk ikke den blankofullmakten til å selge Kongsberg Gruppen som man ønsket seg. Det er litt artig å se at i ettertid har man endt opp med at Kongsberg Gruppen har kjøpt det finske selskapet Patria og dermed kjøpt seg opp indirekte i selskapet Nammo. Så det statlige eierskapet er på noen punkt blitt styrket, på andre punkt har regjeringen fått mulighet til å selge seg ned. Under statlig eierskap er det i mange saker det som det kanskje er naturlig å kalle snusk, eller uakseptable saker. Er dette et argument mot statlig eierskap? Nei, mener Senterpartiet. Nei, mener jeg, for det bidrar til at disse sakene kommer fram for offentligheten, at vi får en offentlig debatt. Det er vel ingen grunn til å tro at det er mindre uregelmessigheter der det er private eiere enn der staten er eier. Men det er viktig at vi får den debatten, og at disse sakene kommer opp og fram. Er det så rett at selskap der staten er eier, går inn i krevende land der det er risiko for korrupsjon? Mitt klare svar er ja, det er rett av selskap der staten er eier, å gjøre det, men det må skje på en måte som gjør at man har klare ansvarslinjer, og at selskapene har kontroll. Det var ikke tilfellet i f.eks. VimpelCom-saken. Næringskomiteen var i Myanmar i fjor og besøkte Telenor og Statoil og fikk orientering om tildeling av telelisenser, som i utgangspunktet er svært krevende. Det var lærerikt og spennende å høre hvordan det hadde skjedd. Jeg tror at Telenor bidro positivt i Myanmar, et land med en politisk ledelse som før valget høsten 2015 ikke akkurat – sannsynligvis – delte det vi legger i begrepet samfunnsansvar. Det er spørsmål om regler, kjørelinjer, prinsipp og oppfølging av disse. Jeg mener at vi må stille spørsmålet: Har vi et holdningsproblem blant ledere – husker ikke, visste ikke, forsto ikke? Skal vi i større grad kreve at ledere tar objektivt ansvar for det som skjer i deres organisasjon? Jeg mener også at Stortingets rolle i eierskapspolitikken bør diskuteres. Er en for mye opptatt av jakt etter syndebukker, politisk skyld og gevinst og for lite opptatt av framtidig læring? Det er en diskusjon Stortinget bør ta. Jeg mener også man har mye å gå på når det gjelder åpenhet. Jeg opplever at spørsmålet i dag ofte er: Kan det holdes hemmelig? Må vi si det? Spørsmålet burde være: Finnes det noe som hindrer oss som selskap i å praktisere åpenhet? Jeg er glad for at statsråden sier vi kan bli bedre. Det er i denne saken ganske meningsløst å ha en konkurranse om hvilken regjering som er best – om det er den forrige, den nåværende eller den kommende – for her skjer det en utvikling over tid, og det er stor grad av enighet. Det er enighet om at man skal ha noen prinsipp for eierskapsstyring. Hva som skal ligge i de prinsippene, er det bred enighet om. Og vi er enige om at aksjeloven skal respekteres. Jeg mener det er viktig å si: La ikke enhver offentlig debatt om handlinger som disse selskapene gjør, bli møtt med hvorvidt de er i tråd med eierskapsprinsippene og god eierskapsstyring. Jeg mener at selskapene må tåle denne type debatt, og jeg er også helt trygg på, dessverre, at det vil komme nye saker som vi må diskutere i Stortinget.