Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2004-12-07:
Om ikke så altfor lenge vil noen hundre mennesker stå her ute og demonstrere. Det er folk fra Jernbaneverket, som kommer til å forsøke å si fra om sine bekymringer. De vil ikke stå der ute fordi de vil fortelle representanten Kjæstad at dette er en maktdemonstrasjon av tillitsvalgte. De vil stå der ute og fortelle at de er bekymret for sin egen arbeidsplass, og de er bekymret for tryggheten for dem som bruker tog i Norge. Det er bildet av situasjonen: Vi har fått en økende trygghet. I løpet av kort tid er utryggheten til stede i luften, nå kommer den på banen, og vi vil se den også langs kysten. Dette er den egentlige utfordringen som vi står overfor i denne samferdselsdebatten. Det virker som om Regjeringens representanter her i salen gjør hva de kan for å vike unna det som er hovedproblemet, og forteller nærmest litterære fiksjoner fordi virkeligheten ikke er den man vil skrive eller snakke om. Det er en bekymring, og det er et problem. I denne budsjettinnstillingen fra flertallet dukker det opp noe som dukket opp forrige gang vi hadde et forlik med Fremskrittspartiet, noe som ingen visste om på forhånd: et veikryss i Fauske. Først trodde man at det var feilskrift, men det viste seg at det var sant. Det ble jo litt humoristisk håndtert. Men nå dukker Fauske opp igjen, og ikke bare dukker det opp igjen, men det dukker opp med en bevilgning på 22 mill. kr – til et ikke-prosjektert tiltak. Så usikker er man på det tiltaket at man sier: Hvis det ikke blir 7,5 meter vei, og hvis parkeringsplassene ikke forsvinner, kan det ikke gjennomføres. Da må man finne på noe annet å bruke 22 mill. kr til. Hvis jeg gjør om dette regnestykket til pr. innbygger og plasserer det i Oslo, skylder staten Oslo-området minst 3 milliarder kr til veiprosjekter for 2005. I Groruddalen bor det 130 000 mennesker i et av landets mest forurensede områder. 250 mill. kr står de og venter på, etter Fauske-modellen. Nå burde det naturligvis vært Fremskrittspartiet som skulle gått i spissen for det, for å vise at de har interesse for det som er de store utfordringene. For det er ingen tvil om at dersom Groruddalen hadde fått 250 mill. kr, skal jeg love at vi hadde hatt prosjekter ferdige til å kunne bruke disse pengene på. Og jeg tror vi hadde vært så pass romslige at vi hadde sagt at om dere tar noen parkeringsplasser, er det helt OK, og om dere ikke klarer å få 7,5 m bredde på alle veiene, er det helt OK, for dette skal vi klare å bruke for å løse de politiske utfordringene. Det man demonstrerer for her ute i dag, er en alvorlig måte å håndtere samferdselsutfordringene på. Da er spørsmålet: Gir denne salen svaret? Jeg er etter den debatten som har vært hittil i dag, meget usikker på det. Mitt utgangspunkt for innlegget i dag var et helt annet. Det betyr at jeg da ofrer noen merknader på enkelte kapitler i budsjettinnstillingen som jeg ellers ville ha konsentrert meg om. Men la meg si noe som er et poeng: Omorganiseringen i Kystverket er et tiltak som bransjen selv undrer seg litt over, fordi her konstruerer man en idé om et marked som ingen vet hvor er. Kystdirektoratet, som ble bedt om å utrede dette temaet, sier selv at dette er et risikoprosjekt, fordi markedet er så lite, og de sier at som en mulighet kan man kanskje finne strategiske allianser, et større entreprenørselskap, f.eks. Mesta, så kan man kanskje etablere det. Men nei: Fra 1. januar 2005 skal dette gjennomføres, og i tråd med alle andre omorganiseringer skal det være med et tempo som er enormt. Jeg opplever et visst ubehag, og jeg opplever at det foregår en brutalisering av arbeidslivet. Jeg føler at det foregår en trakassering av offentlig ansatte.