Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2011-04-05:
Forslagsstillerne i denne saken, Fremskrittspartiets medlemmer i kommunalkomiteen, innleder med en historieskrivning som i beste fall kan karakteriseres som selektiv. Men jeg skal la det ligge og konsentrere meg om de konkrete forslagene som fremmes, og som har til hensikt å forhindre politisk eller religiøs aktivitet i Norge finansiert med base i totalitære, islamistiske regimer. Det er en målsetting alle kan slutte seg til. Spørsmålet er hvilke virkemidler som fører til målet. Bakgrunnen for forslaget er en serie artikler i avisen Nordlys. De handlet om forsøkene på å bygge en moské i Tromsø, finansiert fra Saudi-Arabia og med vekt på den wahhabistiske varianten av islam. Ifølge forskere er det en ekstremt konservativ retning av islam som er svært lite utbredt i Norge. Det er heller ikke ønskelig at den får fotfeste her. Nordlys stiller selv spørsmålet: Vil muslimer flest ha radikal islam? Og svarer: Vi er sikker på at svaret er nei, folk flest vil jobbe og leve et trygt liv. Her er vi ved kjernen i saken. Når folk føler seg akseptert og inkludert i et fellesskap, har en jobb og sikker inntekt, når barn og ungdom trives på skolen, legger planer for videre utdanning og har en framtid de ser lyst på, så er det det beste vernet mot all slags ekstremisme. Den som opplever seg marginalisert, stilt utenfor det fellesskapet andre tar for gitt, blir lettere offer for krefter som misbruker religion eller politisk ideologi til å skaffe seg makt over andre. Historien er full av eksempler. Flertallet støtter forslagsstillerne et stykke på vei. Vi er opptatt av å forhindre at det vokser fram radikale religiøse grupperinger med intolerante og samfunnsfiendtlige holdninger. Vi ber regjeringen sikre åpenhet om gaver til og annen finansiering av trossamfunn. Fremskrittspartiet slår på mange måter inn åpne dører. Samtidig har partiet markert seg som en motstander av mange av de tiltakene som må til for å sikre en helhetlig inkluderingspolitikk. Fremskrittspartiet vil stille strenge krav, men kutter konsekvent i det apparatet som har ansvar for integrering, og de kutter like konsekvent i de virkemidlene som skal bidra til å få det til – språkopplæring, arbeidstrening, gratis kjernetid i barnehager, osv. osv. Å stigmatisere og stenge ute er den sikreste veien til fotfeste for den typen ideologier Fremskrittspartiet sier de er imot. At Norge er et av de landene i den vestlige verden som har lyktes best med integrering, er ikke Fremskrittspartiets fortjeneste. Tilbake til det å slå inn åpne dører: Som utenriksministeren viser til i sitt svarbrev til komiteen, la justisministeren så sent som 30. november i fjor fram en handlingsplan som nettopp har som formål det som Fremskrittspartiet er ute etter, nemlig å forebygge radikalisering og voldelig ekstremisme – i parentes bemerket, alle former for ekstremisme. Handlingsplanen har som tittel Felles trygghet – felles ansvar. Nå er nok ikke tittelen tenkt bare som en oppfordring til Fremskrittspartiet, men også de kan ha nytte av å legge seg oppfordringen fra Storberget på minne. Handlingsplanen vektlegger justissektorens ansvar, herunder Politiets sikkerhetstjenestes, men legger vel så stor vekt på kommunenes ansvar for gode levekår, skolesektorens ansvar for læring og mestring, viktigheten av arbeid og inkludering, likestilling og integrering og deltakelse og tilhørighet gjennom kulturelt mangfold. Til sammen inneholder planen 30 tiltak. Den understreker også hvor viktig det er at forebygging bygger på kunnskap. En viktig erfaring er den kunnskapen som viser at de fleste som blir radikalisert, er relativt unge personer, og at arbeidet med å fremme inkludering er en viktig del av skolens oppgave. Det er med andre ord nødvendig å ha flere tanker i hodet på en gang. Det er rett når Utenriksdepartementet på anmodning ikke vil utstede brev om at norske myndigheter godkjenner finansiell støtte fra Saudi-Arabia til muslimske trossamfunn i Norge. Det er holdninger vi skal være tydelige på. Vi har ingen problemer med å følge Fremskrittspartiets synspunkter der. Å ta avstand fra ekstremisme og undertrykking har alltid vært et kjennetegn ved sosialdemokratiet. At alle mennesker har lik verdi, må imidlertid også komme til uttrykk i vår egen politikk i Norge. Der er dessverre ikke Fremskrittspartiet alltid like tydelig.