Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-10-04:
Det trengs på mange måter en ny politisk kurs for Norge – en politisk kurs som kan skape like vilkår i hele landet, og som har tro på utvikling i hele Norge. Senterpartiet ønsker å være garantist for å skape en kurs som igjen skaper muligheter for distriktene i dette landet. Vi mener det er nødvendig å skape ny optimisme og ny verdiskaping langs kysten og i norske bygdesamfunn. Vi må utnytte den kunnskapen og den kapitalen som dette samfunnet sitter på, til å utvikle en ny og målrettet næringspolitikk. Det er samtidig den beste distriktspolitikken vi kan drive, for verdiene skapes i distriktene. Våre tre viktigste næringer, offshore, fiskeri og maritim sektor, er alle plassert langs kysten, og kystens befolkning fortjener å se disse verdiene igjen, også som utvikling av egne lokale samfunn. Med den type distriktspolitiske og næringspolitiske mål nytter det faktisk ikke å ha en annenrangs ambisjon for teknologisk infrastruktur i form av bredbånd, for samferdsel og for tjenestetilbudene i distriktene. Da nytter det ikke å si at det som skjer, det skjer, i forhold til utvikling av næringslivet i distriktene. Vi ser en test på viljen til næringsutvikling akkurat i disse dager. Det gjelder spørsmålet om gassferger skal bygges i Norge eller i Polen. Det skal snart avgjøres. Det gjelder 500 arbeidsplasser, og det gjelder 1,2 milliarder kr. Og hva gjør Regjeringen for å sikre at denne teknologien skal utvikles i Norge? Hittil har den i alle fall ikke gjort noe annet enn å skyfle ansvaret mellom departementene. Samferdselsdepartementet sier at de norske anbyderne må søke FoU-midler. Problemet er at det finnes ikke penger igjen på FoU-budsjettene. Imens har vi en ny næringsminister som står som en papirdukke midt imellom og slår ut med hendene. En bedre illustrasjon på en passiv næringspolitikk skal en lete lenge etter. Senterpartiet vil ha en regjering og en næringsminister som kjemper for industrien. Det er både mulig og nødvendig å føre en næringspolitikk som bygger opp under egne muligheter og fortrinn. Det må skje på en helt annen måte enn i dag. Da må kapital, utvikling og offentlige virkemidler tas i bruk til næringslivets beste. Senterpartiet ønsker også en ny politisk kurs for distriktsnæringene. Distriktsnæringene er en ressurs for dette landet, ikke noen klamp om foten, som vi av og til kan få inntrykk av. Hvert år tjener faktisk reiselivet milliarder av kroner på at vi har en landsbygd og et kulturlandskap som er verdt å vise fram. Den ressursen som det utgjør for Norge, må utnyttes bedre enn i dag, og det må møtes med respekt. Derfor er nyskapingsarbeidet innenfor landbruket viktig. Derfor må dette nyskapingsarbeidet styrkes og samordnes. I dag forvaltes mange av virkemidlene bitvis, men de må ses i sammenheng, og det må arbeides bredt med næringsutvikling innenfor landbruket, f.eks. i skjæringspunktet mellom tradisjonelt landbruk, videreforedling av lokal mat, kultur og opplevelse. Kristin Halvorsen var inne på det samme under overskriften «miljønasjonen Norge». En kan også se på det under overskriften «distrikts- og kulturnasjonen Norge», for et slikt arbeid skal også bidra til at Norge ikke gror igjen. Vi kan ikke risikere at Norge som turistnasjon bare blir for bjørkeskogsinteresserte. Kulturlandskapet må faktisk holdes åpent, og naturen må forvaltes og skjøttes. Det vil gagne Norge som turistnasjon, og det vil gagne ny næringsutvikling med basis i landbruk, kultur og tradisjon. Så er Senterpartiet av den oppfatning at det trengs litt mer sunt bondevett i vernepolitikken. Vi mener det trengs nye allianser for fornuftig bruk og ivaretakelse av landskap, ikke bare ensidig vern. I den svenske debatten snakker en faktisk i dag om en ny type vern. Overskriften på den debatten er «bort med reservatene – inn med fornuftig skjøtsel», men så langt har vi ennå ikke kommet i debatten i Norge. Senterpartiet mener det trengs en vernepause nå. Hvis en skal unngå at konfliktene mellom lokalsamfunnene og vernebyråkratiet blir for store, må en ta en time-out. Så får en bruke krefter til å drøfte hvordan vern skal utøves, hvilken effekt det har på bosettingen i et område, hvordan en kan være mer fleksibel i verneområdene, slik at næringsvirksomhet kan utøves, og hvordan en kan legge til rette for ny næringsvirksomhet. Senterpartiet ønsker en ny politisk kurs i velferdspolitikken – en kurs der vi slipper å se at det private forbruket fyker til værs, mens det offentlige sparer seg til fant. Det handler i bunn og grunn om en anstendig eldreomsorg, det handler om en gratis skole for alle, og da kommer ingen utenom at kommunene må gis den økonomien som de trenger for å gi folk den velferden de har krav på. Velferd løses ikke her i salen. Det løses ikke av Regjeringen heller. Velferd utøves og løses lokalt, og det er de lokale som også må gis muligheten for å gi den nødvendige velferd til dem som er yngst av oss, og til dem som er eldst av oss. Regjeringen ser ut til å velge å forholde seg til kommunene på to måter. Enten blir det sagt at kommunene har ansvaret for det man har lovet, men ikke tenker å oppfylle. I tillegg så jeg nettopp at finansminister Per-Kristian Foss sa at det er noen kommuner som gjør så mange feil at det spiller ingen rolle om man tar fra dem en milliard eller to – det gjelder altså hele sektoren. Med referanse til rådhuset i Tromsø mente finansministeren at det var helt greit at kommunesektoren skulle få en eller to milliarder mindre i inntekter. Begge disse framgangsmåtene er ganske respektløse. Og de har det ved seg at de ikke rammer kommunene, de rammer direkte de eldre som trenger hjelp på sykehjemmene, de rammer driften av eldreomsorgen, og de rammer direkte grunnskolene og barnehagene. Så hvis Regjeringen med sine utspill i forhold til kommunesektoren og sine stadige krav om at her må kommunene ta større ansvar, tror at den rammer kommunebyråkrati og etater med det, så tar den feil. Den rammer nettopp de gruppene som kommer til å være på alles lepper i neste valgkamp. En tallkrig er kanskje lite tjenlig, selv om jeg ser at statsministeren i realiteten angriper sin forrige regjering når han snakker om det kommuneopplegget der Senterpartiet var en del. Det er mye en kunne sagt om det, men det folk ser, som Regjeringen ikke kan springe vekk fra, er at det blir færre lærere i skolene, det blir mindre penger til drift av sykehjemmene, selv om det blir flere enerom, og det er flere eldre som føler at de ikke får et verdig tilbud i de siste årene av sitt liv. Senterpartiets påstand er at det er uverdig at regjeringen i Europas rikeste land fraskriver seg ansvar for velferdstjenester ved å gi kommunene så dårlige økonomiske vilkår som de i dag får. Det blir rett og slett stadig lenger mellom kartet som er tegnet av Regjeringen, og det terrenget der lokalpolitikerne strever seg fram. Uavhengig av alle debatter om struktur og størrelse på kommunene må det en helt annen forståelse til mellom stat og lokalsamfunn om hvordan velferden skal finansieres, og hvordan ansvaret skal utøves i årene framover. Senterpartiet ønsker å bidra til det. Senterpartiet vil kjempe for den lokale velferden. Vi vil ikke være med på å inngi folk den tro at velferdsoppgaver kan løses ved løfter herfra, fra denne sal, samtidig som vi fraskriver oss ansvaret for det reelle økonomiske opplegget for kommunene. Senterpartiet mener at det trengs en mer kraftfull røst som kan snakke distriktenes, distriktsnæringenes, industriens og den lokale velferdens sak. Og Senterpartiet er den røsten. Vi skal også bli sterkere på vegne av disse sakene. Det er vårt mål både i forhold til Stortingets arbeid, i forhold til høstens valg og i forhold til et mulig framtidig regjeringssamarbeid. Slik jeg har skjønt det, virker det som om Høyre har tenkt å bruke denne debatten til å lage et slags inntrykk av at sjølstendige parti i dagens debatt ikke skulle få lov å markere egne standpunkt, for da er det et problem i forhold til framtidig samarbeid. Jeg er enig med Kristin Halvorsen i at det kommer til å bli krevende – både forhandlinger om et mulig samarbeid og et samarbeid, dersom det kommer i stand. Men det har det da bestandig vært. Det var da krevende nok for den sittende regjering også. Jeg synes å huske at det ble et brudd i forhandlingene mellom Høyre og Kristelig Folkeparti, og at det var Carl I. Hagen som var nødt til å piske partiene tilbake til forhandlingsbordet. Så det har vært krevende før med forhandlinger mellom sjølstendige parti om en politisk kurs, og det kommer til å bli krevende også etter neste valg, dersom velgerne gir partiene en mulighet til det. Senterpartiet ønsker ikke først og fremst et samarbeid for samarbeidets egen skyld. Vi ønsker en ny politisk kurs. Hvis velgerne gir oss styrke ved valget til høsten, vil vi forhandle om et regjeringssamarbeid for å sikre den type ny politisk kurs både for verdiskaping og for utvikling i norske distrikt og norske bygdesamfunn.