Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-14:
Mange har store forventninger til de forandringer som er bebudet skal skje innenfor offentlig forvaltning. Man ønsker en forbedring, effektivisering, rasjonalisering og besparelse på flere måter, og ikke minst en økonomisk gevinst. Når dette er nevnt, må man samtidig også ha forståelse for den uro som enkelte ansatte kan ha for å miste sine jobber eller bli omplassert. Dette må vi også i denne prosessen tenke på og, i den grad det er mulig, ta hensyn til. Men det aller viktigste er å spørre seg hvorfor vi har en offentlig sektor. Jo, en offentlig sektor er et tjenesteapparat som er til for den enkelte innbygger både i form av å skulle yte tjenester og ivareta Norges generelle interesser, til alles beste. Den forvaltningsmessige strukturen vi har i Norge i dag, er på mange områder foreldet. Noe utvikling i samsvar med den generelle utviklingen ellers i samfunnet har den selvfølgelig vært med på, men dessverre har den på mange områder blitt forbikjørt. Derfor er det positivt med de signaler man nå har fått, men, dessverre, mye mangler. Målet må være at staten og kommunene i den grad det er mulig, kun har en bevilgende og kontrollerende myndighet. Jeg unnlot med vilje å nevne ordet «fylkeskommune», som man i denne sammenheng nå forventer er borte. Fylkeskommunen er ofte en propp som for den enkelte søker tar tid og penger og dermed gir ergrelse. Ved en fordeling av fylkeskommunens oppgaver mellom kommune og stat hadde vi fått en forenkling og besparelse, som heller kunne vært brukt på flere av de uløste oppgaver vi har i dagens samfunn. Vi hadde også fått mer likhet og rettferdighet mellom tjenesteyter og mottaker, som vi i dag ofte mangler, og mellom de enkelte kommuner og fylker. I den forvaltningspolitiske redegjørelsen sies det at man skal ta hensyn til den enkeltes behov og ikke fremstå som urimelig og tverr i møte med vanlige folk. Dette skal være en av de viktigste målsettinger i fornyelsesapparatet. Det høres selvfølgelig bra og riktig ut, men spørsmålet er om vi når helt dit med det som er bebudet. Fremskrittspartiet ser at vi må gå lenger, slik at vi får en mer effektiv offentlig forvaltning. Derfor er det skuffende når man i redegjørelsen ikke hører noe om de viktigste virkemidlene for å nå fornyelse og effektivisering. For Fremskrittspartiet og nå etter hvert flere er det å konkurranseutsette og dermed gi valgfrihet for den enkelte av oss en viktig måte å gjøre det på – en frihet til å velge hvilket sykehus, sykehjem, skole og hvilke andre tjenesteleverandører vi kunne tenke oss. Da ville vi fått anledning til å få tjenester mer tilpasset den enkeltes hverdag og ønsker. Samtidig ser Fremskrittspartiet heller ikke bort fra at kvaliteten på en rekke varer og tjenester ville ha økt betraktelig. Og som tidligere nevnt: Det offentliges oppgave skal være å bevilge og kontrollere. En slik form for tjenesteyting ville også hatt en økonomisk besparelse, som kunne bidratt til at enda flere oppgaver kunne vært løst. En del forsøk på konkurranseutsetting foregår heldigvis nå etter hvert. Her konkurrerer det offentlige med private firmaer, og den som kan gi best kvalitet og pris m.m., får oppgaven, slik som f.eks. ved veivedlikeholdet i to kommuner i Hedmark, nemlig Åsnes og Våler. Her vant et privat firma og skal utføre tjenester i henhold til en instruks i en prøveperiode på fem år. Fremskrittspartiet er også veldig opptatt av sammenslåinger mellom tilnærmet like tjenester og mellom statlige og kommunale tjenester. Men Fremskrittspartiet ønsker samtidig å gå lenger, nettopp for å forenkle. Hvorfor skal trygdekontorene være statlige, mens sosialkontorene er kommunale? Her bør staten overta det hele ansvaret. Det beste ville være en slik reform som Fremskrittspartiet har foreslått, nemlig sammenslåing av trygdekontor, sosialkontor, arbeidskontor og eldreomsorgskontor til et statlig ansvarsområde med ett kontor, som så kan se hele kjeden av tjenester. Det ville være en forenkling som samtidig ville være oversiktlig og grei for dem som har behov for disse tjenester. De aller fleste kommuner har spredd sine tjenester til flere bygninger, og dette medfører som regel også en uoversiktlig arbeidsform for de ansatte. Heldigvis har nå flere og flere kommuner lagt om sin struktur og har nå såkalte servicetorg hvor man kan få hjelp på de aller fleste områder. For en stund siden var jeg på en kulturkonferanse. Der fikk vi høre et eksempel på en driftig og flink person som hadde klart å skaffe midler til et godt prosjekt. Men han hadde vært innom – hvis jeg husker riktig – 11 departementer og 23 budsjettposter for å få disse midlene. Man må være dyktig og være villig til å bruke mye tid for å oppnå resultater(presidenten klubber) (presidenten klubber)