trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-11:
Jeg er godt fornøyd med Innst. O. nr. 47, og vil berømme kommunalkomiteen for et framtidsrettet arbeid. Når jeg likevel ber om ordet, er det for å kommentere og for så vidt debattere et kommunalt parlamentarisk system. Jeg tror at et parlamentarisk system er veldig riktig. Det er en nødvendighet for å vitalisere folkestyret i fylket og i de større kommunene. For hva er det som er i ferd med å skje i de politiske systemer på kommune- og fylkesnivå? Folkevalgte føler at de ikke har reell politisk makt, men blir styrt av pålegg og rundskriv – og ikke minst av en omfattende og meget velutdannet og dyktig administrasjon. Spørsmålet blir om de folkevalgte er blitt overkjørt, og ikke har hatt tid eller lovverk som har gitt dem mulighet til å ta styringen tilbake. I formannskapssystemet er det administrasjonen som fremmer sakene, med en innstilling. I det parlamentariske systemet er det en politisk innstilling, der de politiske partier som står bak rådet, må meddele sitt politiske standpunkt. En får på en måte hengt bjellen på katten. En hører hvor katten er. I formannskapssystemet lister katten seg rundt uten å fortelle hvor den er eller hva den vil. Jeg forstår at de mindre partiene ikke kjemper for å innføre et parlamentarisk system. Muligheten til politisk hestehandel minker, og muligheten til alltid å innta et populistisk standpunkt minker. I et parlamentarisk system blir posisjon og opposisjon klargjort, og alle må ta ansvar og velge side. Det er ulogisk når Regjeringen mener at det skal kreves 2/3 flertall for å innføre en parlamentarisk styringsform og simpelt flertall for å gå tilbake til formannskapssystemet. En kan med simpelt flertall faktisk legge ned hele kommunen eller slå kommunen sammen med en annen kommune. Er ikke det mer dramatisk enn å innføre parlamentarisme? Jeg tror at det som er viktig, er at en har tillit til det lokale folkestyret, og at enhver kommune får velge den styringsformen som passer den. I Aust-Agder har fylkestinget hatt en svær utredning av et parlamentarisk system. Det er nå en runde i de politiske partiene – jeg kjenner ikke detaljene, men jeg tror det allerede er på vei til behandling i systemet. I Arendal har bystyret allerede vedtatt å gi det nye bystyret fullmakt til å innføre et parlamentarisk system. Jeg tror at med lovendringene som Odelstinget nå innbys til å vedta, vil mange fylker og kommuner oppdage at lovverket gir dem mulighet til politisk styring på en langt bedre måte.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-03-11:
Til det som Sylvia Brustad her kom med, vil jeg si at det er veldig ukorrekt slik hun fremstiller det. Når det gjelder vårt partis respekt for kvinner, er den absolutt høyverdig. Vi vil ha kvinner med i politikken, men det betyr ikke at de må kvoteres inn i politiske verv. Vi vil at det skal være likestilling mellom mann og kvinne på et naturlig grunnlag, uten særlover og særbestemmelser for noe som helst kjønn. Jeg tror faktisk det er slik at mange kvinner selv ikke deler de synspunktene som representanten Sylvia Brustad her fremførte. Jeg tror faktisk at de ønsker å være likestilt med mannen på alle områder her i livet, også når det gjelder politikk. Man kan faktisk få en underlegenhetsfølelse vis-á-vis det annet kjønn dersom en må ty til lovverk for å klare å komme seg fram. Så kvotering som er kjønnsrelatert, er etter mitt syn klart uheldig. Som sagt tror jeg faktisk, ja jeg vil påstå at et flertall av de norske kvinner er så selvsikre og seg selv så bevisst at de ønsker å unngå disse særbestemmelsene som skal kvotere kvinner inn i politikken. Jeg tror rett og slett ikke demokratiet og politikken er tjent med det. Jeg tror mann og kvinne må stille likt. Uansett på hvilke områder det er snakk om, bør de stille likest mulig. Jeg må bare si at vi er grunnleggende uenige. Jeg har ikke noe annet å si utover det. Vi får kjempe for de synspunkter som vi måtte ha i den anledning.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-03-11:
Det er tydelig at det med likestilling mellom kjønnene vekker et bredt engasjement. Som jeg sa i mitt forrige svar, tror jeg det er viktig at en deltar på like premisser, at vi uansett kjønn – enten det gjelder mann eller kvinne – skal forholde oss til det samme regelverk, de samme lover, og ikke ha særfordeler nedfelt i et lovverk. Det er det som er mitt budskap i denne sammenhengen. Jeg husker at det var en del uheldige utslag etter det forrige kommune- og fylkestingsvalg, iallfall når det gjaldt fylkestingsvalget, der enkelte menn som hadde fått seg forespeilt verv og posisjoner, ble degradert på grunn av dette med kjønnskvotering. Og mange av dem – også arbeiderpartifolk – beklaget dette lovverket. Så det er mange i de fleste partiene som har betenkeligheter med de reglene som nå gjelder for kjønnskvotering.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-03-11:
Jeg må si jeg har liten sans for den siste replikken. Mitt syn er ikke noe spesielt. Jeg tror faktisk mitt syn deles av et flertall av kvinnene i dette landet. Det tror jeg faktisk jeg har belegg for å si. Til det med at samfunnsutviklingen avhenger av at det skal være kvoteringsregler mellom kjønnene, vil jeg spørre: Hvor har representanten dette merkverdige synet fra? Jeg må si at jeg er grunnleggende uenig i de anskuelser som ble framført på talerstolen her. Jeg står på det jeg har sagt tidligere i denne debatten, at likestilling mellom kjønnene må dannes som et naturlig samspill i samfunnslivet mellom mann og kvinne, og ikke som et resultat av et lovverk som jeg er dypt uenig i.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-03-11:
Innlegget til representanten Andersen fikk meg til å be om ordet til replikk, fordi det er en av de største oppvisninger i historieløshet og manglende respekt for den ene halvdelen av befolkningen som det er lenge siden jeg har hørt, selv om jeg har hørt tendenser hos mange fra det partiet. Jeg synes innlegget var avslørende. Jeg synes det avslører at Fremskrittspartiet overhodet ikke har respekt for kvinner, overhodet ikke tar på alvor den kompetanse som kvinner sitter inne med, og det var et langt forsvar for hvorfor han ikke vil ha kvinner med. Jeg synes vel også at den representasjon som Fremskrittspartiet har av kvinner i gruppa, illustrerer hvilket syn Fremskrittspartiet har på kvinner og likestilling generelt. Jeg har lyst til å si at kjønnskvotering faktisk har vært et av de viktigste virkemidlene for å få kvinner med i politikken i de fleste partier. Det vil jeg påstå har ført til at vi har fått en bedre politikk, og vi har også fått et bedre samfunn, for jeg tror, i motsetning til Fremskrittspartiet, at vettet er noenlunde jevnt fordelt mellom kvinner og menn. Derfor ser i hvert fall Arbeiderpartiet verdien av at både kvinner og menn er med også i politisk arbeid. Jeg har lyst til å spørre Fremskrittspartiet og representanten Andersen: Hvorfor er Fremskrittspartiet så redd for å få kvinners kompetanse og kvinners kunnskap med i politikken? Hvorfor er de så redd for å legge forholdene til rette for at så skal skje, og for at det ikke bare skal være menn med spesielle meninger som skal bestemme hele utviklinga?
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-11:
Representanten Torbjørn Andersen representerer et syn som nok er veldig spesielt. Jeg håper at det også er spesielt innen hans eget parti. Jeg regner nærmest med det. Når samfunnet forsøkte å få til et system hvor kvinnenes erfaring, kvinnenes historie, kvinnenes kunnskap og kvinnenes tradisjon skulle bidra til samfunnsutviklingen, var ikke det noen fiks idé. Hvis man nå skal begynne å reversere dette og faktisk havne i en situasjon hvor man gir avkall på denne kunnskapen og denne kompetansen, må jeg si at det er så originalt og så lite gjennomtenkt at det er nesten merkelig at det blir presentert fra denne talerstolen.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-11:
Jeg er opptatt av det lokale selvstyret. Jeg er også opptatt av at vi skal gi kommuner og fylkeskommuner såpass handlingsfrihet at det føles både interessant og meningsfylt å bruke tid på dette arbeidet. Jeg tror det er en forutsetning for at vi kan klare å rekruttere engasjerte og dyktige politikere til både kommuner og fylkesting i framtiden. Men jeg er i tvil om vi ved å innføre parlamentarismen, så å si med et pennestrøk vil løse alle problemene. Jeg tror faktisk ikke det er så enkelt. Jeg tror det er riktig som Signe Øye sier, at veldig mange vanlige velgere som ikke er spesielt opptatt av politikk, ofte ikke er klar over hvem som sitter i kommunestyret eller i fylkestinget. Men om disse politikerne blir mer tydelige i media ved at vi innfører parlamentarisme, er jeg litt usikker på. Jeg tror at det vil gjelde den som er lederen, uansett om det er fylkesordføreren i den tradisjonelle rollen og modellen – eller ordføreren for den del – eller om det er byrådslederen eller ordføreren, i det systemet vi har i Oslo. Så jeg er ikke så overbevist som Signe Øye tydeligvis er, om at vi ved å innføre parlamentarisme vil øke interessen for kommunalt arbeid og kommunalt styre. Jeg tror det har mer å si at vi fra storting og regjering slutter med mye av den detaljreguleringen vi holder på med, uansett hvilken styreform – parlamentarisk eller annen – kommunene har.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-03-11:
Eg vil berre visa til innstillinga frå komiteen, der det er eit mindretal som støttar Dokument nr. 8-forslaget. Det er to feil som må rettast opp. På side 1 skal den fyrste paragrafen det er vist til, ikkje vere 69, men 60. Det same gjeld på side 2. Den fyrste paragrafen det er vist til i den andre kolonnen, skal òg vera 60, ikkje 69, slik det står. Fleirtalet meiner at den nye kommuneloven la til rette for ein forvaltingsrevisjon som krev stort kjennskap til lokal forvalting, og slo fast at kommunerevisjonen skulle vera sekretær for Kontrollutvalet. Me har òg fått redusert revisjonsdistrikta frå 208 i 1991 til 85 i 1998. Dette er så pass monalege endringar at fleirtalet i komiteen meiner dette bør få verka over litt tid før ein eventuelt går inn og vurderer justeringar – justeringar som det nok kan vera rett å gjera. Eg vil òg visa til, slik det står i innstillinga, at NIBR og Kommunerevisorforbundet har jamlege vurderingar av ordninga, slik at me eventuelt seinare kan koma med ei ny vurdering av kommunerevisjonsordninga.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-02-18:
Jeg vil vise til diskusjonen i Odelstinget om skatteloven. Jeg vil også vise til når det gjelder det forslaget jeg vil fremme på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre, at også Tverrpolitisk Folkevalgte i Odelstinget sluttet seg til at vi ikke skal innføre eget skattefritak for SND Invest AS. Vi vil behandle alle investeringsselskap likt. Det er hovedgrunnen til at jeg fremmer følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 26 første ledd bokstav e antas å burde utgå.»
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Eg vil på vegner av representantane Torstein Rudihagen, Terje Knudsen, Øystein Hedstrøm og meg sjølv leggje fram forslag om at opplegget for oppretting av eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu blir lagt fram for Stortinget.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Jeg vil bare gjenta det jeg sa i Odelstinget om at jeg ber om at dette forslaget blir gjort om til et oversendelsesforslag.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Dette innlegget fra representanten fra Senterpartiet var ganske interessant. Hun har en enorm tillit til kommunene. Det vil med andre ord si at mistilliten til de frivillige organisasjonene er like sterk. I et brev til komiteen datert den 3. februar 1999 svarer kulturministeren på spørsmål fra komiteen om det er mulig å gi penger til de lokale organisasjonene som ikke har sentralvirksomhet, gjennom de sentrale organisasjonene. Kulturministeren svarer at det ikke lar seg gjøre ved en fordeling gjennom organisasjoner på lokalt nivå. Altså: Hun mener det er umulig. Representanten fra Senterpartiet mener også at dette er umulig. Nå er det faktisk slik at LNU har mottatt penger fra departementet til Ungdom mot Rasisme "95. Pengene ble tildelt lokale prosjekter uavhengig av om de hadde en sentralorganisasjon eller ikke. Statsminister Bondevik roser denne idebanken som jobber med en kampanje mot rasisme. Men både kulturministeren og representanten fra Senterpartiet tror ikke at dette går an. Står de ikke bak sin statsminister, og har de ingen tillit til at f.eks. LNU kan klare dette? Mitt spørsmål til representanten Aarrestad er følgende: Er mistilliten til LNU så sterk at hun foretrekker kommuner og fylkeskommuner framfor LNU til å gjøre den jobben de har gjort på dette området?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Statsråden understreket at hun hadde muligheten til to modeller når det gjaldt tildeling til de frivillige organisasjonene, enten kommunemodellen eller organisasjonsmodellen, og av hensiktsmessighetsbetraktninger valgte statsråden kommunemodellen. I et brev av 17. februar 1999 skriver statsråden: «det er mindre sannsynlig at en fordeling gjennom organisasjonens sentralledd kan ivareta lokale helhetshensyn i samme grad som en lokal, kommunal vurdering.» En slik uttalelse er etter min oppfatning og slik jeg leser den, en mistillit til at de sentrale organisasjonene kan ivareta et helhetssyn. Statsråden fortsetter med å si at det vil være vanskelig å etablere formålstjenlige tildelingskriterier og kontrollprosedyrer. Nå er det slik at de frivillige organisasjonene sier at kontrollprosedyrene må bli de samme, tildelingskriteriet er et politisk spørsmål, og hvis statsråden trenger hjelp, kan vi kanskje hjelpe henne med det. Mitt spørsmål til statsråden er: Ser statsråden nå de samme vanskelighetene som hun så når hun skrev dette brevet, eller har hun forståelse for at stortingsflertallet velger en annen modell, ikke bare av hensiktsmessighets- betraktning, men også i tillit til at de sentrale organisasjonene kan ivareta et helhetssyn, og faktisk har gjort det? Et annet spørsmål er: Hvordan ser hun på kommunenes muligheter for inspirasjon, og plikt til å inspirere(presidenten klubber) alle frivillige organisasjoner? Er det bare statsråden som skal ha en frivillighetspolitikk? (presidenten klubber)
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
For å ta det siste først, det som gjelder kameraderi. I min innstilling står det: «… komiteen mener videre det vil motvirke eventuelle tendenser til kameraderi mellom organisasjoner og embetsfolk.» Her står det «komiteen». Det er mulig det er en feil, og at det i utgangspunktet var en merknad fra saksordfører, men det er jo tydelig at komiteen har sluttet seg til den merknaden. Videre vil jeg vise til St. meld. nr. 27 for 1996-97. Alle partier – unntatt Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, og da formoder jeg at også Arbeiderpartiet er en del av flertallet – viser til at en i denne meldingen pekte på «behovet for en bedre samordning», og at en også viste til «behovet for å finne fram til generelle tildelingsprinsipper som har gyldighet for hele statsforvaltningen, på tvers av departements- og sektorgrenser». Så for meg er det uforstående at representanten Breimo på en måte prøver å kritisere det forslaget som Fremskrittspartiet her fremmer, for jeg tror det var de samme intensjonene som Arbeiderpartiet hadde den gangen. At Arbeiderpartiet nå ikke ønsker å slutte seg til det forslaget, får stå for deres egen regning, men vi har de samme ønsker og hensikter med det. Når Fremskrittspartiet ønsker at ekspedisjonssjefene skal gå inn i et utvalg, er det rett og slett fordi ekspedisjonssjefene er de som er mest i berøring med tildelingen til frivillige lag og organisasjoner. Og med hensyn til «kontinuitet» er det selvfølgelig ikke meningen, og det forstår nok også representanten Breimo, at de skal sitte dag ut og dag inn og vurdere dette, men at de en gang i blant i hvert fall setter seg sammen for å vurdere hvorvidt vi skal få en mer lik praksis for tildelingen. Til slutt vil jeg nevne saken hvor Kommunaldepartementet bevilger 70 000 kr til en rockekonsert. Det syns jeg hører hjemme under Kulturdepartementet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
Det var godt å få avklart at Arbeiderpartiet ikke stod bak den merknaden, men at representanten Breimo tillegger saksordfører skrivefeil i innstillingen, syns jeg ikke er på sin plass. Det står helt tydelig i innstillingen at «komiteen mener» osv.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
Jo, jeg ser faktisk det, og jeg tror jeg la lite grann vekt på det i mitt hovedinnlegg også – det er et av de argumentene som taler positivt for Regjeringens modell. Jeg tror også at det kanskje kunne gi seg utslag i større tilknytning og nærmere kontakt med de frivillige lag og organisasjoner som i hvert fall ikke har tilknytning til sentralledd, eller som kanskje ikke har noe medlemskap for øvrig. Men som jeg også sa i hovedinnlegget mitt, veier det mye tyngre at vi – Fremskrittspartiet i hvert fall – ikke ønsker noen ytterligere politisk styring inn i de frivillige organisasjonenes arbeid. Det er det frykten består i hos oss. Hvis vi i tillegg til en fordeling fra departementet også skal dra inn primærkommunene og fylkeskommunene i dette bildet, er det ikke til å unngå at vi på et eller annet nivå får en ytterligere politisk styring i dette. En annen ting, og det sa jeg også noe om i hovedinnlegget mitt, er at forskjellige sentralledd og organisasjoner faktisk har praktisert det å fordele midlene også ut til lokale lag og organisasjoner uten sentralledd. Jeg viser her bl.a. til Norsk Amatørteaterråd, som i 1998 bevilget midler til uorganisert aktivitet i 90 lag. De har lyktes med det. Det som er enda mer positivt i den sammenhengen, er at både Norsk Musikkråd, Norsk Amatørteaterråd og LNU fordelte disse midlene uten at det ble økt byråkrati. Selv om det var åpning for å kunne ta 10 pst. av midlene til egen administrasjon, så gjorde de faktisk ikke det. De 10 pst. som egentlig skulle gå til administrasjon og byråkrati, fordelte de til de lokale lagene. Det tror jeg ikke ville ha blitt resultatet gjennom Regjeringens modell, med fordeling gjennom primærkommunene og fylkeskommunene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
Nå tror jeg faktisk jeg svarte på det spørsmålet i forrige replikkrunde, men jeg kan jo prøve igjen. I utgangspunktet har vi sagt at vi stoler på at organisasjonene og sentralleddene greier denne oppgaven selv. Det har de bevist. Jeg gjentar at Norsk Musikkråd, LNU og Norsk Amatørteaterråd har bevist at de greier å kanalisere midlene ned til lokal aktivitet uavhengig av medlemskap og tilknytning til sentralleddet. Men jeg vil også få lov å si at jeg ikke tror vi er ferdig med statens forhold til frivillig virke med disse to meldingene. Det er også derfor Fremskrittspartiet nå foreslår å sette ned et samordningsorgan, slik at vi får evaluert den nye modellen som innføres, og statens forhold til frivillige organisasjoner i to år framover. For jeg er faktisk enig med representanten Aarrestad og Regjeringen: Jeg tror ikke vi har gjort nok gjennom disse to meldingene for å nå fram til lokal aktivitet. Men jeg tror ikke medisinen er å tilføre midler gjennom kommunene og fylkeskommunene. Jeg tror vi må gjøre et eller annet for å kanalisere mer av midlene ned til lokal aktivitet for å få en rettferdig fordeling av midlene. Derfor er det litt merkelig at ikke Regjeringen og Senterpartiet ønsker å være med og sette ned et slikt samordningsorgan, slik at vi kan se på problemene og evaluere ordningen etter to år, for da om mulig å finne fram til andre modeller gjennom samarbeid med de frivillige organisasjonene og departementet for å få en rettferdig fordeling.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
Jeg har ingen intensjoner om å fraskrive meg ansvaret for merknaden. Den står for saksordførerens og Fremskrittspartiets regning, og den står vi ved. Arbeiderpartiet har nå signalisert tre ganger at de ikke står bak den merknaden, så det skulle være klart og tydelig. Jeg har et spørsmål til representanten Breimo vedrørende «Andre tiltak». Der står det: «Komiteens flertall, alle unntatt Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, mener det er viktig at «Utviklingsprogrammet for styrking av oppvekstmiljøet» videreføres som et samarbeidstiltak for å bekjempe negative trekk i ungdomsmiljøene.» Arbeiderpartiet har både gjennom budsjettet for 1999 og i alle andre sammenhenger vært høyt oppe på banen når det gjelder bekjempelse av vold i ungdomsmiljø og av mobbing, og har fremmet en hel rekke tiltak og forslag, med en kostnad på 50 mill. kr. Men her finner Arbeiderpartiet det altså ikke riktig å støtte flertallet. Spørsmålet mitt blir da: Er det noe realisme bak det Arbeiderpartiet har gjort i forhold til å bekjempe vold, kriminalitet og negative mønster blant ungdom, sett opp mot at de ikke ønsker en videreføring, for styrking av oppvekstmiljøet for å bekjempe negative trekk i ungdomsmiljøet? Eller er det rett og slett på et prinsipielt grunnlag at de ikke ønsker å være med på denne flertallsmerknaden?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
Kristelig Folkeparti og Senterpartiet skriver i sine merknader: «Disse medlemmer mener det ikke er grunnlag for å hevde at en ordning hvor midlene overføres via kommuneforvaltningen i større grad enn andre ordninger vil ha som konsekvens at kommunene reduserer egne bevilgninger …» Vi så under behandlingen av frivillighetsmeldingen at det allerede da ble signalisert fra forskjellige kommuner at de var på vei til å redusere sine eksisterende bevilgninger. Mitt oppriktige og ærlige spørsmål til representanten Lånke, som jeg også forventer et åpent og oppriktig svar på, er: Tror Lånke at mer penger inn i kommunekassen vil medføre at kommunene opprettholder dagens nivå på overføringer til lokale lag og organisasjoner? Jeg forstår det slik at Regjeringen er noe i tvil om hvorvidt det vil medføre økt byråkrati eller økt administrasjon å overføre pengene til kommuner og fylkeskommuner. Kristelig Folkeparti og Senterpartiet nevner videre i sine merknader eksempler på at hvis vi overfører dette til sentralleddene, vil det medføre økt byråkrati. Så viser Fremskrittspartiet i sine merknader til et eksempel på at dette ikke er tilfellet. Det visste vi også under behandlingen. Det gjelder Norsk Musikkråd og utbetaling av Flaxmidler. Som jeg sa i hovedinnlegget mitt, var det her lagt inn en åpning for at Norsk Musikkråd kunne ta 10 pst. til egen administrasjon – kall det gjerne byråkrati. Det viser seg at når de fordeler disse midlene, bruker de også de midlene som er øremerket til administrasjon, til lokale lag og organisasjoner. Er ikke det bevis nok for representanten Lånke på at organisasjonene selv greier dette, uten ytterligere byråkrati?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
For å oppklare – og avhjelpe Høyre litt: Jeg regner med at når det gjelder den omtalte merknaden, hvor komiteen har sneket seg inn midt i en merknad fra Fremskrittspartiet, så skal ikke Høyre slutte seg til den. Mitt spørsmål blir knyttet til det som står i merknaden, at forslaget fra Fremskrittspartiet «vil motvirke eventuelle tendenser til kameraderi mellom organisasjoner og embetsfolk». Spørsmålet er: Tror Høyre at alt som foregår av tildeling til frivillige organisasjoner fra embetsverket, foregår på en rettferdig og riktig måte ut fra kriteriene? Uten å dra den episoden for langt, ser vi at Kommunaldepartementet nesten øyeblikkelig bevilger 70 000 kr til en rockekonsert, noe som selvfølgelig skulle hørt hjemme under Kulturdepartementet. Mener Høyre at det vi nå gjør i forhold til St.meld. nr. 27 for 1996-97 og St.meld. nr. 44 for 1997-98, vil sørge for at forholdene mellom embetsverket og organisasjonene blir så renhårige at vi ikke trenger en videre vurdering utover dette? Og medfører det at Høyre ikke ønsker å være med Fremskrittspartiet og sette ned et samordningsorgan, som vil evaluere og følge utviklingen i forholdet mellom embetsverket og organisasjonene framover? Hva blir den store forskjellen for Høyre mellom det eksisterende system og det som eventuelt vil bli utfallet med de nye midlene, som kommer gjennom sammenslåing av spill og de 10 pst. som skal gå til barn og ungdom?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
Jeg tror nok også at statsråden har intensjoner om å nå den aktive, lokale frivilligheten. Det tror jeg ikke det er noen tvil om. Men jeg synes det blir litt merkelig at Senterpartiet og statsråden legger så stor vekt på dette med å ta vare på det lokale aktivitetsnivået, når vi samtidig vet – og også ser i merknadene fra Senterpartiet – at de nå ønsker en innstramming i forhold til det markedet som de frivillige henter midlene sine på. Jeg tenker da på spilleautomater osv. Her varsler regjeringspartiene ytterligere begrensninger både med hensyn til aldersgrenser, utplassering osv. Frykter ikke statsråden at en slik innstramming også vil påvirke inntektsmulighetene for de frivillige lag og organisasjoner, og at de dermed blir mer avhengig av offentlige overføringer for å fortsette sin virksomhet? Jeg har også et spørsmål når det gjelder spillemidlene. Vi vet at Norsk Tipping i dag har 6 715 mill. kr i spilleinntekter. Det er tall fra 1997. Bare for å organisere Norsk Tipping brukes det 509 mill. kr. Synes ikke statsråden at man kanskje kunne følge Norsk Tipping litt med argusøyne og se om vi ikke kunne få mer av spilleinntektene til å overføre til frivillige lag og organisasjoner?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
Det var statsrådens svar – og manglende svar – på min forrige replikk, som fikk meg til å ta ordet på nytt. Statsråden sa at hvis organisasjonene selv fikk innføre et spill, altså BingoLotto, ville det undergrave den gjennomgangen som Regjeringen har av spillemarkedet. Samtidig innfører Regjeringen selv statlige spill, spillerkort og Super sjansen, ytterligere statlige spill som skal støvsuge spillemarkedet, slik at de frivillige organisasjonene ikke kan skaffe seg inntekter selv. Spørsmålet mitt var: Frykter statsråden at den innstramningen som kommer nå, vil medføre mindre inntekter for frivillige lag og organisasjoner? Da er det interessant å se på hva Samarbeidsutvalget for Norsk Humanitær Automatvirksomhet sier om de forslagene som ligger til høring. Hvis forslagene blir gjennomført, sier dette utvalget at utfallet i perioden 1998-2000 kan bli 300 mill. kr mindre i inntekt til frivillige lag og organisasjoner. Og når vi vet at hele overskuddet fra spillemarkedet går til frivillige lag og organisasjoner, ser statsråden heller ikke da en fare for at det kan bli mindre penger til frivillige lag og organisasjoner? Så til BingoLotto. Har statsråden sett på det positive utslaget og de positive virkningene som BingoLotto har på det frivillige lag- og organisasjonslivet i Sverige, hvor BingoLotto er innført? Der er det bevist at de frivillige lagene og organisasjonene nå har en andel av spillemarkedet og kan skaffe seg inntekter selv.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-11:
Jeg vil gjerne igjen bruke noen ord på Fremskrittspartiets forslag om et samordningsorgan. Forskjellige representanter har vært oppe på talerstolen og sagt at dette er en form for detaljregulering, styring av Regjeringen osv. For å klargjøre det vil jeg gjerne referere forslaget sånn som det foreligger: «Stortinget ber Regjeringen sette ned et samordningsorgan bestående av departementene og valgte representanter fra de frivillige organisasjonene. Organet settes ned for to år og har som mandat å evaluere statens forhold til de frivillige organisasjonene med bakgrunn i St. meld. nr. 27(1996-97) og St. meld. nr. 44(1997-98) (1996-97) (1997-98) Jeg kan ikke se at det ligger noen slags styring eller detaljregulering i et sånt forslag. Her ønsker vi bare at Stortinget delegerer til departementet å sette ned et utvalg for sammen med organisasjonene å se på utviklingen i forhold til bevilgningene til frivillige lag og organisasjoner. Jeg tror ikke at vi med dette er ferdig med statens forhold til frivillige organisasjoner, jeg tror vi helt sikkert kommer tilbake til det. Og da kunne det kanskje være interessant at det hadde vært en dialog mellom departementene og organisasjonene, når vi kommer tilbake til det. Jeg vil også knytte noen ord opp mot Fremskrittspartiets prinsipielle syn på fordeling av tippemidlene. Fremskrittspartiet ønsker primært å bruke alt overskudd fra tippemidlene til frivillige lag og organisasjoner. I dag fordeles dette mellom idrett, kultur og forskning. Det betyr at primært ønsker faktisk Fremskrittspartiet å bruke 2,1 milliarder kr til frivillige lag og organisasjoner, som også innbefatter kultur, men det betyr selvsagt at vi da må finne midler til forskningsdelen. Jeg vil bare til slutt – jeg gjorde det ikke i mitt hovedinnlegg – ta opp de forslagene som er fremmet i innstillingen, og som Fremskrittspartiet står bak.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Fremskrittspartiet er vanligvis imot byråkrati, og de fnyser ofte over nedsettelser av utvalg og komiteer osv. Det skjedde så sent som i debatten vi hadde i går. I denne saken fremmer imidlertid Fremskrittspartiet et forslag om et eget utvalg som skal se på samordning av tilskuddsordningene, og i merknaden skriver de: «Disse medlemmer foreslår her at hver avdeling i departementene ved ekspedisjonssjefene settes sammen i et samordningsorgan sammen med aktører i det frivillige liv i en toårs periode for kontinuerlig å evaluere styrke og svakheter ved statens forhold til frivillige lag/organisasjoner.» «Kontinuerlig» skal de sitte sammen og vurdere! Fremskrittspartiet er også imot detaljstyring, hvis jeg oppfatter det rett. Og da er mine spørsmål: Hvorfor skal ekspedisjonssjefene sitte i dette utvalget, og ikke en byråsjef, en departementsråd eller en byråkrat som jobber med disse sakene? Hvorfor skal man detaljstyre så til de grader i denne saken? Tror ikke Fremskrittspartiet at departementet selv er i stand til å vurdere både behovet for et utvalg og ikke minst sammensettingen av en slikt utvalg? Et annet sted i merknadene peker de på at en samordning skal «motvirke eventuelle tendenser til kameraderi mellom organisasjoner og embetsfolk». Hvilke indikasjoner har Fremskrittspartiet på at det forekommer et slikt «kameraderi», og at det er så utbredt at man må påpeke det her? Og hvis det finnes, hva er det i så fall som tilsier at det skal bli mindre av det hvis man får en bedre samordning mellom departementene?
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Til en misforståelse!
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Jeg vil bare presisere at Arbeiderpartiet ikke står bak det som står om kameraderi osv. Det må være en feil fra saksordførers side når det er formulert slik som det.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Først vil jeg si meg fornøyd med at vi har oppklart den misforståelsen som jeg refererte til tidligere. Når det gjelder det spørsmålet som Sandberg reiser, og påpekingen av at Arbeiderpartiet ikke er sammen med det øvrige flertallet, må jeg vise til den merknaden som Arbeiderpartiet og SV har felles, og som inneholder den samme presiseringen, at vi støtter dette prosjektet. Det kan ikke være grunn til i det hele tatt å trekke det i tvil. Hvis Sandberg tar seg bryet med å lese øverst til høyre på side 25 i innstillingen, vil han se vår oppfatning helt klart. La meg bare også minne om at Arbeiderpartiet foreslo å styrke denne posten da budsjettet for 1999 ble behandlet, og vi kommer til å ligge frampå – med hele brystkassa, kan jeg love – for å få disse pengene tilbake. For det er så viktig det arbeidet som skal gjøres her, og hvis man ikke har midler på statlig hold til det programmet, synes jeg også det vil være veldig uheldig å invitere kommunene til samarbeid om dette. Jeg viser da til det vi snakket om i går, om hvor viktig det var at vi hadde tillit mellom forvaltningen og borgerne ute i kommunene. Det gjelder også mellom staten og kommunene.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
La meg bare gjenta det jeg sa i mitt innlegg, at også Arbeiderpartiet er veldig glad for at vi har en bred enighet om organisasjonenes rolle. Jeg tror at hvis vi ser framover, vil vi i framtida være avhengig av organisasjonenes innsats. Når vi finner grunn til å peke på og advare mot en utvikling mot et veldedighetssamfunn, henger det også sammen med at veldedighet på en måte er noe man ber om. Vi vil ikke at folk skal være avhengig av at det finnes et privat tilbud for at de skal få de mest elementære behovene sine dekket, f.eks. i krisesituasjoner. Vi vil ikke at noen skal være prisgitt andre initiativ. Vi vil bygge videre på velferdssamfunnet, hvor vi bygger inn rettigheter for folk flest – for alle sammen – slik at vi har felles ordninger. Det er riktig som Lånke sa, at Arbeiderpartiet har vært den fremste pådriveren for velferdssamfunnet, og jeg kan garantere at det skal vi fortsatt være. Når han snakker om å rive bort båndene mellom kommunene og organisasjonene, har jeg ingen tro på det. Det er allerede i dag ganske nær kontakt mellom kulturkontorene i de fleste kommunene og organisasjonene. Jeg tror ikke at det at vi kanaliserer disse midlene gjennom sentralleddet til organisasjonene, vil rokke ved det. Kommunene har, som Lånke sa, oversikt. Det som vi har konkludert med, og som jeg vil understreke – og som også departementet for så vidt er opptatt av – er at tilskuddsordningene ikke skal påvirke organisasjonenes egenart. Det klarer vi ikke å unngå hvis organisasjonene skal få statlige tilskudd etter prioritert rekkefølge, eller prioritert av kommunepolitikerne. Da går vi i feil retning.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Vanligvis bruker jeg ikke å være så veldig glad når jeg får ros fra høyresiden i norsk politikk, men denne gangen tar jeg den imot, fordi jeg synes den er velfortjent. La meg også bare understreke at jeg ikke kan skjønne hvordan Trond Helleland kan klare å trekke ut av det vi har sagt, at vi nærmest ser for oss en utvikling mot et totalitært samfunn. Jeg er veldig glad for at han tross alt presiserte at han ikke trodde på akkurat det, men jeg synes den merknaden var litt tendensiøs. Når det gjelder skattespørsmålene, viser vi til hva finansfraksjonen har sagt. Det går an å finne fram der hvis Helleland er interessert i det. Vi vurderer fagforeningskontingenten for å være grunnleggende forskjellig fra tilskudd til private, frivillige organisasjoner. Jeg har også lyst til å peke på ett forhold. Hvis vi skulle åpne for fradragsrett for gaver til organisasjoner, hvordan skal man klare å trekke grensen her, for det første å definere hvilke organisasjoner som skal være såkalt berettiget til å få denne støtten, og for det andre hvilke gaver er det som da skal være fradragsberettiget? Skal det bare være kontanter, eller skal det f.eks. være gaver til lotteriformål osv.? Jeg tror man er på ville veier hvis man går i den retningen. Vi må finne andre måter å støtte organisasjonslivet på, for det er helt avgjørende at vi har et oppegående organisasjonsliv også i framtiden, ikke minst som et korrektiv til myndighetene i mange sammenhenger.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Kristelig Folkeparti kan ikke forstå at det kan bli mer byråkrati av den foreslåtte ordningen, men la meg prøve å anskueliggjøre det. Først skal pengene gå fra staten til fylkene. Så skal fylkeskommunen henvende seg til kommunene. Så skal kommunene henvende seg til organisasjonene. Så skal kommunene få tilbakemelding. Så skal kommunene prioritere. Så skal kommunene varsle til fylkeskommunen, og fylkeskommunen skal betale ut tilskudd. Lag skal rapportere til kommunene om bruken av det, kommunene skal rapportere til fylket, og fylket skal antakelig rapportere til departementet. Det er mulig at det kan være dekning for å si at den andre ordningen vil medføre noe større belastning for departementet, det kan hende. Men totalt sett vil det ikke bli mer byråkrati ved at man bruker de organisasjonene som i dag har sine apparater intakt, enn ved at man etablerer helt nye offentlige ordninger. Det må også etableres nye kontrollordninger osv. Organisasjonene har sine kontrollordninger. Mitt spørsmål til Ola T. Lånke blir da: Hvordan kan det bli mindre byråkrati når flere offentlige instanser skal involveres opptil flere ganger?
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
I St.meld. nr. 27 er man svært opptatt av organisasjonenes selvstendighet, at staten ikke skal blande seg inn i hva organisasjonene gjør, og hva slags aktiviteter de holder på med. Tilskuddsordningene skal tilpasses den frivillige virksomhetens egenart og bidra til å styrke den. På side 2 i St.meld. nr. 44 står det om akkurat denne målsettingen: «En sentral hensikt med meldingen er å skape en mer nyansert forståelse av hva en slik egenart består i, slik at statlige målsettinger, tildelingsformer og kontrollrutiner kan bringes i mest mulig samsvar med disse.» Altså ikke motsatt! I St.meld. nr. 44 er man også opptatt av å sikre egenarten. Men når en ny tilskuddsordning skal utformes, blir dette tonet ned. Kommunene skal prioritere og på fritt grunnlag – går jeg ut fra – velge ut de organisasjonene som de mener er berettiget til å få støtte. Her åpnes det etter mitt syn for to uheldige forhold. Enkelte organisasjoner kan bli skviset fordi de ikke passer inn i den kommunale politikken, og lag og foreninger på lokalplanet kan vri sin aktivitet til det de tror politikerne ønsker, for å få støtte, og dermed forsvinner noe av egenarten. Grunnaktiviteten kan da bli tonet ned for å tilpasse virksomheten til de lokale støttekriteriene. Jeg spør: Ser ikke statsråden at dette vil virke uheldig, også med tanke på å opprettholde mangfoldet av aktiviteter? Hvordan har man gjennom den ordningen tenkt å sikre at det ikke blir resultatet?
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Denne saken handler ikke om respekt eller mangel på sådan for kommunestyrer og andre. Den handler heller ikke om mangel på tillit til kommunene. Som ordfører gjennom mange, mange år kan jeg forsikre at jeg ville være den siste til å støtte en annen ordning dersom mistillit skulle være grunnlaget. Det er faktisk uenighet om en praktisk gjennomføring av en tilskuddsordning – det er det det koker ned til, og det er det som er realiteten i saken. Jeg vet at kulturministeren er sterkt opptatt av oppvekstmiljø, og det er også vi i Arbeiderpartiet. Her har de frivillige organisasjonene en helt avgjørende betydning. Derfor er den nye ordningen med tilskudd, uansett hvordan det blir fordelt, viktig og framtidsrettet. Og sentralt i arbeidet for oppvekstmiljøet må arbeidet for å bekjempe vold, rusmisbruk og rasisme stå. Det er en av våre viktigste utfordringer, og vil etter mitt syn være helt avgjørende for hva slags samfunn vi vil få i framtiden. Jeg har et konkret spørsmål til statsråden. Under punkt 3.5 Andre tiltak viser departementet til Utviklingsprogrammet for styrking av oppvekstmiljøet, og hun viser til muligheten for samarbeid lokalt om dette arbeidet. Men posten ble kuttet av regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet – altså stortingsflertallet – med 3,9 mill. kr ved siste budsjettbehandling. Det gjenstår bare 100 000 kr. Som kjent gikk Arbeiderpartiet imot kuttet og foreslo opprettholdelse. Kan statsråden nå garantere at midlene vil bli tilleggsbevilget, slik Regjeringen lovte, og kan hun si noe om når det eventuelt vil skje? Det handler om troverdighet. Og la meg si at jeg ble skuffet – dette var det første jeg så etter da revidert nasjonalbudsjett ble lagt fram, og der var det ikke rettet opp. Ellers nevnte statsråden til slutt at hun vil komme tilbake til Stortinget med forslag om fordelingsløsning. Jeg håper jeg hørte feil, for det kan vel ikke være nødvendig at Stortinget enda en gang skal diskutere denne saken. Det kan ikke være nødvendig at Stortinget skal drøfte detaljer i hvordan denne ordningen skal gjennomføres. Etter mitt syn får Regjeringen de fullmakter den trenger for å kunne arbeide videre med saken. Til slutt en kort replikk til Helleland, som tidligere i dag avla meg en visitt, om fradragsrett for fagforeningskontingent. Det kan ikke være vanskelig å se at det i høyeste grad handler om en utgift til inntekts ervervelse, i motsetning til gaver.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-11:
Det vi iallfall kan vere einige om, er at det står veldig mykje positivt om verknaden av frivillige lag og organisasjonar i innstillinga. Ein samrøystes komite har ei rekke positive utsegner om kor viktige frivillige lag og organisasjonar er, og kva dei har hatt å seie for samfunnet oppigjennom tida. Det synest eg er eit positivt handslag vi tverrpolitisk kan gi dei frivillige laga og organisasjonane. Når vi kjem til det punktet at ein skal fordele desse midlane – det er først og fremst der den store usemja er, korleis ein skal formidle ekstramidlane som kjem, inn til frivillige lag og organisasjonar – går fleirtalet inn for fordeling gjennom organisasjonanes sentralledd. Det er ingen som helst mistillit til frivillige lag og organisasjonar frå Kristeleg Folkeparti si side. Vi har stor tillit til det arbeidet dei driv. Men det det her er snakk om, er nokre ekstramidlar, og at vi skal prøve å nå alle ungdomar i alle kommunar. Med den fordelingsmodellen som Regjeringa har foreslått, at ein gir eit beløp ut frå talet på barn og unge som er i dei ulike kommunar, får ein spreidd midlane ut frå kva type engasjement som finst i dei ulike kommunane. Då vil ein vere sikra at dette kjem alle barn og unge i heile landet til gode. Vi er einige med Framstegspartiet i at ein skal sette inn trykket først og fremst for dei som er under 18 år. Det er ikkje fleirtalet einig i, men der er vi einige med Framstegspartiet. Ser ikkje Sandberg at å fordele gjennom kommunane ikkje vil føre til meir byråkrati, men at vi får fanga opp dei typane organisasjonar som ikkje har ein landsomfattande organisasjon – ein skateboardklubb eller kva det måtte vere – og at det engasjementet som finst, vil gjere at ein får nærare kontakt mellom kommunane og frivillige lag og organisasjonar, som kan føre til ei styrking av engasjementet for frivillige lag og organisasjonar også frå kommunanes side?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-11:
På side 22 i innstillingen, nederst i andre spalte, begynner en særmerknad fra Fremskrittspartiet som går over til side 23, første spalte og nedover. Forholdsvis langt nede står det i merknadene fra Fremskrittspartiet: «Disse medlemmer mener dette vil medvirke til mindre byråkrati og fellesløsninger på tvers» – og så er det kommet med: – «komiteen mener videre det vil motvirke eventuelle tendenser…». Der har vi ikke fulgt godt nok med i timen. Der skulle det istedenfor «komiteen» ha stått «disse medlemmer».
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-05-11:
Noko av det viktigaste er at statlege støtteordningar som har som mål å styrkja aktiviteten i lokale frivillige organisasjonar, òg må omfatta lokale lag som ikkje er knytte til ein nasjonal overbygning. Det ville vera ein uheldig konsekvens dersom lokale organisasjonar måtta la seg tilslutta eller danna nye sentrale ledd for å kunna få statleg støtte. Støtteordninga bør ikkje medverka til ytterlegare sentralisering av organisasjonslivet, og tildelinga av midlar frå den føreslåtte tilskotsordninga må ta utgangspunkt i lokal aktivitet og lokale behov for støtte. Det lokale folkelege engasjementet, med utgangspunkt i folk sitt kvardagsliv, har nå fått ein eineståande sjanse til eit lyft som betyr handling og ikkje berre ord. Kven skal nå f.eks. finna ut, dersom ein skal ha statlege utdelingar, om det lokale gutelaget Ugla på Undheim eller sjakklubben for jenter bør få støtte? Kven vil sjå dei lokale organisasjonane i ein samanheng, og støtta der det trengst mest lokalt? Også her er det viktig med nærleiksprinsippet og kjennskap til det som skjer. Det lar seg nemleg ikkje gjera ved ei fordeling gjennom organisasjonane på sentralt hald. Korleis har Framstegspartiet tenkt å løysa dette?
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-05-11:
Kommunane vil redusera overføringane til lokale lag dersom dei fekk meir til lokale overføringar, har Høgre hevda. Det er ikkje meir grunn til å tru at det vil skje enn om ein visste at det kom større overføringar til lokale lag frå sentralt hald – dersom ein trudde kommunane tenkte på den måten. Den føreslåtte ordninga med overføring via kommunane vil snarare hjelpa til med å styrkja kontakten mellom det frivillige arbeidet og den kommunale forvaltninga, noko som må sjåast på som ein monaleg fordel. Senterpartiet går inn for nærleiksprinsippet, der avgjerder vert tekne nær der folk lever og bur. Eg kan heller ikkje sjå at den føreslåtte ordninga vil resultera i etablering av ekstra byråkrati og nye kontrollordningar, som Høgre er så redd for. Tvert om vil ei ordning med kanalisering av midlane gjennom organisasjonane sine sentralledd ha større administrative følgjer for organisasjonane enn det Regjeringa har føreslått. Dette er òg grundig underbygt i brevet frå kulturministeren, datert 3. februar i år. Ser ikkje Høgre realiteten i dette?
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-05-11:
Jau, Senterpartiet har tru på kommunane – me har tru på nærleiksprinsippet, me har tru på at dei veit best å bruka midlane dei som er nærmast dei som skal ha dei. Det vil me ha tru på framover òg, og me er ikkje redde for at kommunane ikkje skal veta best kva for organisasjonar dei skal gi mest, og minst, midlar til. Me har òg tru på at dei organisasjonane som ikkje er tilknytte sentrale ledd, paraplyar, òg får ei moglegheit – og eg forstår ikkje, for å stilla spørsmål tilbake, korleis Framstegspartiet eigentleg vil ordna dette dersom ein ikkje skulle bruka dei lokale, som kjenner forholda, til å fordela midlane. At det kan vera ein viss forskjell frå kommune til kommune, tykkjer eg er heilt greitt. Det er kommunen som då får ansvaret for fordelinga, og som må ta følgjene dersom nokon måtte meina at noko ikkje var som det skulla vera. Eg trur meir på at dersom det er sentralledd som skal fordela midlar til små, lokale organisasjonar – som det er mange av – då kan det vera vanskelegare å målretta det godt nok. Eg veit at i enkelte kommunar kan det vera berre nokre få typar organisasjonar, og kanskje nokre av dei som styrer dei, oppfordrar nokon til å starta opp noko nytt – men korleis skulle dei kunna gjera det dersom dei sat sentralt og ikkje lokalt?
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-05-11:
Dersom representanten Grethe G. Fossum hadde følgt med på innlegget mitt, ville ho høyrt at eg sa at det er viktig at paraplyorganisasjonar, som LNU, tek seg av det aller meste av dette. Dei styrer det. Dei er ein organisasjonsoverbygning for veldig mange andre, og dei gjer ein veldig flott jobb. Det som nå er spesielt, er at ein skal få tillegg til lokale kulturaktivitetar for dei yngste, og etter vår meining dei under 18 år, for me vil gi mest mogleg pengar til akkurat dei yngste. Det skal koma i tillegg til dei pengane som LNU og andre organisasjonar får sentralt. Dette er ikkje mistillit i det heile. Det er berre det at ein vil gjera ein ekstra innsats for det lokale kulturlivet, og det må ein jo gjera nettopp ved å retta dei pengane inn heilt lokalt. Me har tillit til at folk som sit rundt i kommunane og bestemmer dette her, kanskje veit best når dei treng nokre ekstra midlar, kor skoen trykkjer mest, og kven dei då skal gi midlane til. Det trur me – det er rett!
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-05-11:
Representanten Helleland snakka om at grasrota kunne gjera opprør mot sentralledda i organisasjonane. Eg håpar jo at grasrøtene veit kva dei vil, og at dei kanaliserer sine meiningar inn til sentralledda, som igjen vil ta omsyn til dette. Men noko av poenget til Senterpartiet med å gå inn for å fordela dette på lokalt hald, er at det enkelte stader finst berre grasrøter – ikkje noko anna. Det må gå an å forstå, sjølv for representanten frå Høgre, at dei organisasjonane som ikkje har nokon overbygning, dei har ikkje nokon dei kan gjera opprør mot. Og korleis skal dei gå fram, korleis skal dei få tilskot, og korleis skal dei verta hjelpte til å leva, gro og veksa vidare på lokalt plan? Det er det dette går på. Det må då gå an å forstå at det ikkje er snakk om mistillit til frivillige organisasjonar. Det er nettopp for å få fram mangfaldet at me går inn for denne løysinga her.