trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Den nye arbeiderpartiregjeringen har bl.a. tatt initiativ til å fornye offentlig sektor. Med vår nærhet til mange av de berørte arbeidstakerorganisasjonene tror vi også at det er mulig i dialog med dem å rekke frem. Det er ett område. Vi mener også at teknologien her kan brukes til å få til ledige hender eventuelt mer over på omsorgssiden, noe som også er nødvendig. Gabrielsen nevnte landbruket. Til det er å si at der vil WTO-forhandlingene være bestemmende for et lite land som Norge. Den tidligere regjeringen la opp til et bredt mandat og strategi for dette arbeidet, i tråd med det som EU la opp til på det området. Men det aller viktigste området hvor vi må kreve omstilling, gjelder FoU. Vi må få opp hele FoU-nivået i Norge, det ligger lavt hvis man sammenlikner med OECD. Teknologiinnholdet i våre produkter er lavt hvis vi sammenlikner med andre OECD-land. Men samtidig har vi fire tunge clustre som har muligheter til å gjøre det meget, meget bra internasjonalt, og også teknologien på deres område bør få støtte fra myndighetenes side. Derfor har jeg også invitert arbeidsgiversiden til et nært samarbeid om hva vi sammen kan gjøre her. Jeg tror heller ikke at vi bare kan vedta oss til resultater på de områdene vi her står overfor.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Først til den kritikken som jeg oppfattet lå i omtalen av EU. Nå er vel de fleste av landene der velferdssamfunn som arbeider til beste for sin befolkning, og ved det siste toppmøtet kom nettopp den sosiale holdningen klart til syne også i det de la frem når det gjelder eEurope-planen, der ikke minst utdanning og velferd står sentralt. Og det har jo ikke akkurat vært det mest fremtredende for det landet som vel Morten Lund her fremhevet, nemlig Irland. Der har de nok på en del områder en veldig lang vei å gå, men de har faktisk fått hjelp fra EU til å forbedre en del av de områdene som Morten Lund er opptatt av. Det som er en realitet, er at det var regjeringen Bondevik som la opp til at markedet skulle styre, og det er riktig at Arbeiderpartiet og SV fremmet et forslag som falt. Senterpartiet var ikke med på forslaget, Senterpartiet hadde den samme holdningen som regjeringen Bondevik, at det var markedet som skulle styre. Etter det ble det etablert en gruppe som tok utgangspunkt i flertallet i Stortinget, og regjeringen Stoltenberg har fulgt opp det som var Stortingets flertallssyn. Vi mener at utviklingen har vist at det er riktig. Det er riktig, men det betyr samtidig at vi må styre veldig tøft på utdanningssiden og på velferdsordningssiden, og det vil vi også gjøre.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
På ett område synes det nok som om representanten Djupedal og jeg vil være uenige, og det er at jeg har som utgangspunkt arbeidsplasser, og det har jeg inntrykk av har kommet frem i debatten her fra de fleste. Trygge arbeidsplasser og arbeidsplasser for fremtiden er helt avgjørende for velferdsstaten vår og også for om man er i stand til å ha en skole for alle bl.a. Representanten sier at vi har valgt en snever tilnærming. Det er vel heller det at representanten ikke har vært klar over at vi har lagt til rette for de utviklingslinjene som vi vil følge, og at vi vil etablere en eNorge-plan. I den planen, idet vi har vist til hva som nå skjer også i EU, vil utdanning stå meget sentralt. Men det er det faktisk utdanningsministeren som skal videreutvikle. Det er jo merkelig at ikke Djupedal i all sin etterlysing av hva vi skal gjøre innenfor IKT på utdanningssiden, gjorde oppmerksom på at Stortinget faktisk har vedtatt en plan for IKT, en flerårig plan, og vært veldig systematisk med hensyn til hvilke områder som skal gjennomføres. I løpet av juni vil Regjeringen legge frem en eNorge-plan, og der vil alle de ulike sektorene komme frem. Vi vil se hvor vi står på de ulike områdene, og da kan det godt være at undervisningsministeren finner ut at tiden løper så raskt at selv om vi diskuterte dette for bare få måneder siden i Stortinget da vi fikk vedtatt den planen, må det allerede nå gjøres endringer. Men det er alle fagstatsrådene som til sammen er med og lager den eNorge-plan som skal rulleres hvert halvår, og som kommer allerede i løpet av juni.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Et av Norges fremste fortrinn i den globale kunnskapsøkonomien er at Norge er et land der vi har greid å fordele ganske godt. Vi har ført en utdanningspolitikk der målet har vært lik rett til utdanning. Vi har ført en forskningspolitikk der vi har bygd opp kompetanse i alle regionene. Vi har ført en samferdselspolitikk der vi i dag har et godt utgangspunkt for å nå målet om å sikre bredbåndsnett til alle. Vi har ført en næringspolitikk der det faktisk er satt av penger til å støtte etableringer av nye bedrifter. Vi har et godt utgangspunkt, men fortsatt står utfordringene i kø dersom vi skal greie å sikre dette fundamentet – utdanning, forskning, bredbånd og støtteordninger til etablering av nye bedrifter f.eks. I denne oppbyggingen må målet om en rettferdig fordeling fortsatt ligge til grunn, slik at dette kan bli en utvikling som kommer hele landet til gode, og at vi kan gi alle like muligheter til å henge med i utviklingen, uavhengig av kjønn og sosial bakgrunn. Som ung jente bekymrer det meg sterkt at det er et så voldsomt skille mellom gutter og jenter når det f.eks. gjelder søking til IT-utdanningen. Her er det behov for å sette inn tiltak allerede i småskolen, og jeg håper at etableringen av det nye grunnkurset i media og kommunikasjon kan bidra til at flere jenter tar IT-utdanning. Flere her i debatten i dag har vært opptatt av bredbåndsutbygging. Det synes jeg er veldig bra, for målet om å sikre bredbånd til alle er en av de aller viktigste utfordringene vi står overfor i distriktspolitikken. Skal vi greie å nå målet om å bygge opp kunnskapsbasert næringsliv utenfor det sentrale østlandsområdet, er vi avhengige av at vi har på plass et høyhastighetsnett som omfatter hele landet, og med en konkurransedyktig pris. På den måten sikrer vi etablering av arbeidsplasser, og at større deler av statsforvaltningen og organisasjonslivet kan lokalisere seg i distriktene. Det er mange her som har anklaget Regjeringen for å være vag i redegjørelsen. Jeg synes Regjeringen har vært veldig konkret når den har foreslått at vi skal bygge bredbåndsnett ut til alle skolene. Gjennom å bygge ut bredbåndsnett til alle skolene håper jeg at vi i tillegg kommer flere skritt nærmere målet om også å få til en bedre kobling mellom skole og arbeidsliv. Og gjennom at barna allerede i barneskolen er on-line med resten av verden, sikrer vi faktisk det aller viktigste fundamentet for at hele Norge kan ta IT i bruk.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-05-19:
IKT vert framstilt som moglegheitene sitt eldorado. Det finst knapt eit område som ikkje kan få vekst, utvikling og ekspansjon ved å ta denne nye teknologien i bruk. Moglegheitene sitt samfunn, snakka næringsministeren om i si utgreiing. Ikkje minst vert dette framstilt som distrikta si store moglegheit. Her kan avstandar reduserast, behovet for nære fagmiljø kan løysast på andre måtar enn ved fysisk nærleik, og det breie potensialet av kompetanse og andre fordelar som me har utover i landet, kan takast i bruk på ein god måte. Mange ser for seg at IKT er ei unik moglegheit for å ta heile landet i bruk. Moglegheitene er så absolutt til stades, men her, som så ofte før, ligg det snublesteinar som kan føra til at utvikinga vert ei heilt anna enn den me tenkte, ønskte og trudde ville verta ein realitet. Konkret tenkjer eg på bruken av breibandsnettet. Det er ein kjempereiskap og ein revolusjon i kommunikasjonsverda. Men det kostar å bruka dette nettet. Og ikkje nok med det, det er mykje dyrare å bruka breibandsnettet dersom brukaren er lokalisert ute i distriktet, enn om han er lokalisert i eit bysamfunn. Så viktig som breibandsnettet vil verta, kan dette lett føra med seg at det me trudde ville gje distrikta same konkurransevilkår som byane, tvert imot kan verta det motsette – ei konkurransevriding som svekkjer distriktsverksemdene si stilling. Difor håpar eg at statsråden er merksam på dette og medverkar til at det vert like tariffar for bruk av breibandsnettet, same kor i landet brukaren er lokalisert. Ei god løysing på denne utfordringa vil gjera at den nye teknologien fører til den utviklinga for nasjonen som mange håpar og trur på.
Gard Folkvord (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Nærings- og handelsministerens IT-politiske redegjørelse viser at Regjeringen har gjeninnført tempoet i IT-politikken. Tempoet må opp, for vi har tapt tid. Arbeiderpartiet har slått fast at alle skal ha tilgang til bredbåndstjenester. Hvilken teknologi som velges, er imidlertid ennå uklart, men den teknologiske lista må legges høyt. Det er opplagt at Norge bør få et nett som er standardisert f.eks. i forhold til EUs nett. Elektroniske motorveier i form av fibernett ligger med få unntak over hele landet. For å sikre tilgang til alle må det være en ansvarsfordeling mellom aktørene i markedet og staten, slik tilfellet har vært i telepolitikken. Når det gjelder mobiltelefoni, er kravet om dekningsgrad innfridd innenfor rammer som har vært kommersielt akseptable for aktørene, og det er oppnådd rimelige priser for tjenestene. Parallelt med dette er det skapt en virksom konkurranse i det norske telemarkedet. Denne kombinasjonen av resultater studeres med interesse av andre land. Norsk telepolitikk har vært en suksess. Gjennom tiltak for å stimulere etterspørselen skal staten bidra. Potensialet for effektivisering og forbedring av de tjenestene offentlig sektor produserer, er betydelig. Erfaringer viser at e-handel med flybilletter gir en gevinst på hele 87 pst., mens banktjenester som tilbys over nett, har en gevinst på 89 pst., samtidig som kundene har fått et kraftig forbedret tilbud. Det neste store teknologiske skrittet vil bli at menneskelig tale vil styre datamaskiner. Fysisk kontakt med et tastatur vil ikke lenger være nødvendig. Denne banebrytende teknologien er under utvikling i Norge, på Voss. Gjennom bedriften Nordisk Språkteknologi AS har det vokst fram spennende miljøer som gjør dette banebrytende arbeidet. Arbeidsstokken er internasjonal, og man har i dag 100 ansatte, som kan vokse til 1 000 om fem år. Senterpartiet har i det siste trukket i tvil Arbeiderpartiets ønske om at alle skal ha tilgang til bredbåndstjenester. Det er det ingen grunn til. Men det som virkelig ville være trist, var om vi nå brukte tid på å diskutere det vi er enige om istedenfor å ta igjen den tiden vi har tapt de siste to og et halvt årene. Statsrådens IT-politiske redegjørelse er blitt svært godt mottatt. Debatten viser det. Dermed har vi et godt grunnlag for å ta igjen tapt tid istedenfor å miste enda mer.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Det har vært mange gode ord, fortjente ord, om Regjeringens offensive satsing på IT og ikke minst e-satsingen. Bredbånd er et begrep som stadig vekk dukker opp, og som også ofte misbrukes, fordi vi ikke har en klar holdning til hva det egentlig er. Det viktigste er selvsagt hvordan kapasiteten er. Det virker som om mange tror at vi vil få et nett på linje med telefonlinjen vår. Slik blir det nok ikke – det kan se ut som om nettene i stadig større grad vil fungere sammen. Innenfor den analoge verden har det vært klare skiller mellom sektorene – vi har hatt aviser, vi har hatt plateselskaper, og vi har hatt TV – som nok ikke vil finnes innenfor den digitale verden. Det er et paradoks at det offentlige – det gjelder også Regjeringen og ikke minst Stortinget – ikke er tilpasset denne utviklingen. Her sitter flere komiteer og departementer og jobber på hvert sitt område. Derfor er det bra at arbeiderpartiregjeringen nå så tydelig signaliserer en kraftigere innsats for å samordne og få litt trøkk inn i denne utviklingen. Så får vi på Stortinget klare oss som best vi kan. Nå slipper vi å vedta noe bredbånd, for det vil komme uansett – i flere forskjellige formater. Det som blir vår utfordring, er å skaffe alle tilgang og mulighet til å ta i bruk nettene, å skape et marked som fungerer med åpne standarder som er tilgjengelig, og at hele landet har bra nok kapasitet. Men så blir spørsmålet: Stirrer vi oss kanskje blind på teknologien, så blind at dette ikke vil bli noen suksess? Nettene og teknologien må etter hvert fylles med et innhold, og det må være et innhold som både ivaretar «Business2Business» og ikke minst forbrukerne. Det er ikke vår visjon at dette bare skal bli et nytt system for fakturering, men også en mulighet til å være innovatør. Det hjelper ikke med bredbånd og aksessnett dersom det ikke er mulig å levere et produkt med et innhold som er attraktivt for forbrukerne. Derfor må utviklingen av tjenester gå parallelt med utviklingen av teknologien. Et grelt eksempel i så måte er utbyggingen av digitalt fjernsyn i Sverige. Det hjalp ikke med teknologi når det var akkurat det samme bildet man fikk. Utviklingen av andregenerasjon Internett må stimuleres, og her har det offentlige en viktig rolle som en stor forbruker med mulighet til å være innovatør. Men også på andre områder, ikke minst innenfor de tradisjonelle mediene, blir det offentliges innsats helt avgjørende for om Norge får en lederposisjon i den digitale utviklingen. Vi er der ikke i dag, men vi har nok fulle muligheter dersom vi er i stand til å ta de rette grepene. Det vil innebære å kunne se nettene sammen og sikre full dekning med god kapasitet. Men minst like viktig blir det å utvikle de tjenestene og tilbudene som digitaliseringen gir mulighet til, ellers risikerer vi å bli sittende med skjegget i postkassen noen hver av oss. Og det offentlige kan være en betydelig innovatør for å nå de målene.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Jeg er glad for at representanten Kristiansen er enig med meg i at det er behov for en viss regulering av oppdrettsnæringen, men vi deler oss i synet på hovedkonklusjon. Jeg tror at det er viktig at vi forholder oss realistisk til hva det er som er våre rammebetingelser. Mange ganger har vi opplevd at den frihet som tross alt har vært innenfor dette systemet, har resultert i at vi har produsert oss selv opp i en overproduksjon. Dette er sensitive varer for EU, og vi har altså ikke den markedsadgangen som man kan ønske seg. Det er også slik at vi har ingen signaler om at vi kan forvente oss vesentlige endringer i denne markedsadgangen med det avtaleforholdet vi i dag har, spesielt til EU. Det er en realitet som vi er helt nødt til å forholde oss til. Jeg kan ikke si at det konsesjonssystemet som vi har, hindrer vekst og utvikling. Vi ser en betydelig interesse for å komme i gang med andre arter enn laks og ørret, og vi ser at det er enighet om at disse artene har et betydelig potensial. Jeg tror imidlertid at hvis vi skal lykkes i å få disse artene til å utvikle seg, må vi sikre at vi fortsatt har det verktøyet som konsesjonssystemet er. Vi må sikre at vi har arealer som er til disposisjon for denne type ordninger, og vi må sikre at gründerne får trygge rammebetingelser å arbeide innenfor når de kommer i gang med nye arter. Ellers er jeg enig med representanten Kristiansen i at når det gjelder arbeidet med å sikre fortsatt bedrede handelsvilkår, må vi legge inn en betydelig innsats for dette, og at redskapet for dette er Verdens handelsorganisasjon, WTO.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Dette har vært en viktig interpellasjon for meg som ny fiskeriminister. Jeg har tro på at forvaltningen fortsatt skal bidra til den positive utviklingen som havbruksnæringen er inne i. Jeg tror det er positivt at også investormiljøene ser interesse for denne næringen, men jeg tror ikke at de ser interesse for denne næringen fordi det finnes et konsesjonssystem som har stor verdi, hvor verdiene eventuelt ligger i de enkelte konsesjonene. Jeg tror det finnes en positiv interesse fra investorer fordi man har tro på næringen, fordi man har tro på det potensial som ligger i næringen innenfor det systemet som i dag har vært praktisert, og som totalt sett fremstår som en ganske gigantisk suksess, etter min oppfatning. Jeg mener at denne debatten har vist at Stortinget deler mitt engasjement for næringen. Det gleder meg. Jeg har fått mange nyttige og viktige innspill som jeg skal ta med og følge opp i det videre arbeidet. Jeg tar sikte på i løpet av høsten å komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse om langsiktige strategier for norsk oppdrettsnæring og om et verdiskapingsprogram for havbruksnæringen. Den redegjørelsen vil være et svar på Stortingets vedtak i forbindelse med behandling av St.meld. nr. 51 for 1997-98, Perspektiver på utvikling av norsk fiskerinæring: «Stortinget ber Regjeringa utarbeide langsiktige nasjonale strategiar for norsk oppdrettsnæring, der formålet er å sikra dei næringspolitiske rammevilkåra næringa treng for å kunne utvikle seg i Norge. Det må særleg leggjast vekt på å betre marknadstilgangen for norsk oppdrettsfisk i dei ulike marknadene.» Redegjørelsen vil også være en tilbakemelding på Stortingets vedtak fra erklæringsdebatten den 23. mars: «Stortinget ber Regjeringa legge fram et verdiskapningsprogram for havbruksnæringa.»
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Me kan altså slå fast at norsk oppdrettsnæring er Noregs nest største eksportnæring – ikkje åleine, den er òg i lag med resten av fiskerinæringa, men likevel. Det dreiar seg om industriell produksjon av marin biomasse. I motsetnad til fangst av fisk snakkar me om å ha tilnærma kontroll over produksjonsfaktorane, frå planlegging av volum, vekstrate og leveranse til kvalitet og storleik, ut frå dei ulike preferansane som marknaden har. Oppdrettsnæringa er over den første pionerfasen og er no forskings- og kunnskapsbasert. Det vil vera avgjerande for vidare suksess at retten til å driva med næringsverksemd i kystsona vert gitt til seriøse og kvalifiserte utøvarar som kan og vil vidareutvikla oppdrettsnæringa, ikkje berre når det gjeld laks og aure, men òg nye artar som kveite, steinbit, torsk og skjel, og som tek ansvar for vidareforedling og bruk av heile råstoffet. I framtida vil tilgangen på eigna lokalitetar kunna verta ein mangelfaktor, og det er mange omsyn som skal vektast mot kvarandre, noko som St. meld. nr. 43 for 1998-99 Vern og bruk i kystsona illustrerer. Det er berre ved at me tek både miljø- og næringsmessige omsyn at oppdrettsnæringa kan utvikla seg og ha legitimitet hjå folk flest. Eg meiner me treng ei forenkling av regel- og lovverket knytt til fiskeri- og oppdrettsnæringa. Men eg er ikkje einig med interpellanten i at konsesjonsordninga bør opphevast. Eg er glad for at fiskeriministeren varslar ein gjennomgang av oppdrettslova med sikte på ei utforming som legg til rette for at verdiskapingspotensialet me veit er der, skal kunna løysast ut. Det er viktig at ein slik revisjon vert så gjennomarbeidd at han står seg over noka tid. Det er grunn til å minna om at Norske Fiskeoppdretteres Forening sjølv meiner at det trengst rammer for produksjonsveksten av laks spesielt. Vår største avgrensande faktor er marknadstilgangen. Vår eigen marknad er liten, me er ikkje medlem i handelsblokker som sikrar marknadstilgang for fisk. Den røynda kan vi ikkje melda oss ut av. Me kan kanskje melda oss inn i ei handelsblokk, men det kan òg ta tid. Greier me å sikra marknadstilgangen, er det grunnlaget for eit nytt kvantesprang for oppdrettsnæringa. Summert opp meiner eg det no er på tide å tenkja seg om korleis vegen skal gå vidare, og kva slags retning me skal la konsesjonsordninga ta. Men eg vil ikkje slutta meg til at konsesjonsordninga skal opphevast. Det trur eg ikkje korkje me som nasjon eller næringsutøvarane er tente med.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-19:
Det er en svært viktig sak som interpellanten Ivar Kristiansen tar opp. Etableringsterskelen i næringen er foruroligende høy, noe som fører til at næringen forliser enorme næringsmuligheter. Her er vi helt enige. Dersom visjonen til forskerne i SINTEF skal bli en realitet, nemlig det forhold at oppdrettsnæringen i løpet av 20 år skal bli vår største eksportnæring, haster det med å fjerne alle de produksjonsregulerende tiltak som i dag preger næringen. Det er nemlig slik at produksjonsreguleringer medfører økte kostnader. Følgelig blir det mindre marginer og mindre til å investere på produktutvikling, videreforedling og ressurskrevende markedsføring. Skal vi kunne oppnå de langsiktige mål og kunne utnytte det enorme potensialet som ligger der, må det gis langsiktige rammevilkår som baserer seg på en full liberalisering og frihet i næringen. Oppdrettsnæringen må få en behandling som samsvarer med den andre konkurranseutsatte bedrifter og bransjer får. Det er derfor med glede vi nå registrerer at Høyre kommer etter, og at de nå vil oppheve konsesjonsordningene i havbruksnæringen. Da Fremskrittspartiet foreslo tilsvarende under behandlingen av havbruksnæringen i 1996, stemte Høyre og alle de andre partiene imot. Alle sentrale hensyn, som f. eks. miljø og veterinære spørsmål, kan tilgodeses i det øvrige lovverk. Det er rett og slett ikke bruk for et særegent lovverk for oppdrett. Flere og flere har nemlig innsett at konsesjonsordninger har gitt en struktur blant produsentene som ikke er tilpasset slagkraftige enheter. Derfor fremmet Fremskrittspartiet for flere år siden forslag om å oppheve oppdrettsloven. Det er derfor viktig at vi nå tar et oppgjør med konsesjonsordningen og andre reguleringer i oppdrettsnæringen. Da kan næringen utfolde seg mer fritt i markedet og sannsynligvis kunne bestå av både små og store enheter, slik tilfellet er i Chile og Skottland, hvor det ikke finnes slike reguleringer av næringsstrukturen. På denne måten kan vi best legge til rette for den eventyrlige vekst og utvikling som forventes, og som vil føre til at hele verdensmarkedet fullt ut vil være tilgjengelig for våre oppdrettere i årene som kommer.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-19:
Det er en interessant interpellasjonsdebatt vi har her i dag. Interpellanten peker på at etableringsterskelen er blitt svært høy for å komme inn i oppdrettsnæringen. Ja, det er helt riktig det. Jeg skal nevne en annen næring der etableringsterskelen er høy og blir høy, nemlig fiskerinæringen. Her dreier det seg om å kjøpe seg plass i framtidens næring i Norge. Det er nevnt noen få ord om arealer til disposisjon. Ja, det er nettopp et av hovedpoengene. Har vi arealer til disposisjon når vi er ferdig med behandlingen på torsdag om konsekvensanalysen ved innføringen av kystverneplanen? Det blir et åpent spørsmål. Kystverneplanen ligger der klar til å klubbes i Regjeringen. Det er ikke kystverneplanen som skal behandles på torsdag, men det er konsekvensene ved innføringen av den. Jeg kan ikke dy meg når interpellanten snakker om at det er dyrt å etablere seg i oppdrettsnæringen: Det er dyrt å etablere seg i konsesjonsbelagt fiskerinæring også. Veldig dyrt. Det har blitt dyrt å etablere seg i enhetskvotebelagt fiskerinæring. Høyre er et av hovedtalsrørene for innføring av enhetskvoter i kystflåten. Ser interpellanten da at det også kan bli dyrt å bli kystfisker? Nettopp det er poenget når jeg går imot innføringen – fordi terskelen for å etablere seg vil bli forferdelig høy, til og med for å få lov til å drive sjark. Det er problemet. Hele fiskerinæringen og havbruksnæringen holder på å bli spekulasjonsobjekt for dem som kan investere på børsen, og som sitter på Aker Brygge og drikker sjampanje – mens kystbefolkningen skal være husmenn for børshaiene. Er det slik vi vil ha det? Er det slik framtidens vekstmuligheter skal forvaltes som påpekes i SINTEF-rapporten? Den eneste måten er å lage strengere stengsler, det er å forsterke deltakerloven, forsterke leveringsforpliktelsene og få strengere konsesjonsvilkår for etablering av havbruk, slik at lokale interesser og lokalt eierskap blir ivaretatt framfor sjampanjedrikkende børsspekulanter.
Terje Johansen (Venstre), 2000-05-19:
Jeg har full respekt for at statsråden ikke kan gå inn på en omtalt konsesjonssøknad så lenge den er under forberedelse. Jeg har derfor forsøkt å gjøre dette til en generell interpellasjon. Når jeg har gått inn i denne saken, har jeg registrert at det naturligvis er to leirer. Av de, så vidt jeg har oversikt over, 19 høringsuttalelser som er innkommet, er 15 klart i disfavør av å gi konsesjon. De fire som har uttalt seg positivt, er fylkesmannen i Oppland, som har tilsidesatt sin egen fagavdeling, miljøavdelingen, som har gått imot, og i tillegg bruker han som et hovedargument at det er mulig å skille villrein og tamrein med gjerde, hvilket jeg ikke har tid til å dokumentere her er en umulighet – og i tillegg er det Vang kommune, det er bondelaget i Vang, og så er det en fellesorganisasjon for tamreinlag – altså rene næringsinteresser, mens samtlige andre og med særlig tyngde Direktoratet for Naturforvaltning går imot dette. Og argumentene er de som jeg har brukt. Jeg kan jo ikke motsette meg at landbruksministeren ikke ønsker å gå videre på en diskusjon om de prinsipper jeg har lagt opp til, men jeg vil følge saken med betydelig interesse. Jeg håper at denne debatten har ført til at også andre enn de som er direkte involverte i reindriftsnæringen, fatter interesse for denne viktige prinsippsaken.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-19:
Jeg har merket meg interpellasjonen fra representanten Terje Johansen og de argumentene som Johansen har ført i marken for sitt syn på saken, og det er selvfølgelig viktig å ha det med seg når den situasjonen oppstår at jeg må ta stilling til den aktuelle konsesjonssøknaden. Men samtidig håper jeg at representanten Terje Johansen er enig med meg i at prosessen knyttet til den beslutningen ikke kan skje via Stortingets talerstol. Saken har vært på en grundig høring, og som Johansen selv er inne på, har det kommet en rekke høringsuttalelser. Det skulle da til sammen gjøre at jeg vil ha et godt grunnlag for å fatte en beslutning når tiden er inne for det. Det som jeg har vært opptatt av, er at man ikke på det nåværende tidspunkt slår bombastisk fast at det å se på nye konsesjoner knyttet til tamreindrift i områder der det også er villrein, nærmest er utelukket på et prinsipielt grunnlag. Jeg er opptatt av at de som driver i denne næringen, også skal ha en rimelig anledning til å forklare seg og å søke, og at det skal bli foretatt en grundig behandling av søknaden, og man må være oppmerksom på at det i vurderingen av søknaden vil bli lagt stor vekt også på situasjonen knyttet til villrein i det aktuelle området. Den saksbehandlingsprosedyren synes jeg fungerer bra, og det kommer veldig mange innspill i denne type saker, og sånn sett er jeg komfortabel med det. Til slutt: Det har det vært viktig for meg å understreke at jeg selvfølgelig har tillit til at selv om navnet på dette barnet er Reindriftsforvaltningen, betyr ikke det at den forvaltningen ikke er i stand til å ha et større perspektiv enn bare næringsinteressene i de sakene de behandler. Jeg opplever i hvert fall at Landbruksdepartementet gjennom Reindriftsforvaltningen har en god ytre etat.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg foreslår Aud Blattmann.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-04-05:
På vegne av Øyvind Vaksdal og meg selv vil jeg sette fram forslag om å oppnevne en uavhengig granskingskommisjon for å gjennomføre en gransking av alle forhold i forbindelse med behandlingen av de tidligere pionerdykkere i Nordsjøen, med særlig vekt på å klarlegge og kartlegge myndighetenes mulige ansvar for dette samt gjennomføre en vurdering av hvorvidt pionerdykkerne og deres etterlatte har krav på oppreisning og erstatning fra det offentlige.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-04-05:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren. Arbeiderpartiet og sentrumspartiene stod sammen i Stortinget like før jul da den nye innleieloven ble vedtatt. Formuleringene i loven, som disse partiene ble enige om, er glassklare. De betyr i korthet at bedriftene kan leie inn så mange arbeidstakere de vil, i inntil ett år, uten begrensninger. Men i ettertid er det oppstått en rar diskusjon om forståelsen av loven som jeg mener det ikke er grunnlag for. Til Dagens Næringsliv sier arbeids- og administrasjonsministeren: «Jeg vil jobbe for at tolkningen av loven blir i tråd med LOs syn.» Bør ikke statsråden heller arbeide for at tolkningen av loven blir i tråd med Stortingets syn, og med det som faktisk er formulert i loven?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-04-05:
Jeg takker statsråden for svaret og synes for så vidt det er ryddig at statsråden kommer tilbake til Stortinget dersom han for sin del mener at det er tvil om formuleringene. Etter min vurdering er det overhodet ikke noen tvil, lovens formuleringer er glassklare. Jeg ville bare opplyse statsråden om at dersom han legger en annen forståelse til grunn enn det som lovens faktiske formulering er, vil det ikke være flertall i Stortinget for den endring han så vil søke.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Selvsagt skal praktisering av loven være i overensstemmelse med de vedtak og fortolkninger som Stortinget som lovgivende myndighet har gjort. Til grunn for de lovendringer som ble vedtatt av Stortinget, lå et ganske omfattende kompromiss blant organisasjonene både på arbeidsgiversiden og arbeidstakersiden i Norge. Jeg har registrert at det er uenighet når det gjelder fortolkningen av når drøftingsplikt kontra avtaleplikt med de ansattes tillitsvalgte inntreffer. Vi vil derfor sørge for at spørsmålet blir forelagt den lovgivende myndighet i forhold til hvordan loven skal være å forstå, og også hvordan denne i fremtiden skal praktiseres, om det er nødvendig å foreslå konkrete lovendringer for at loven skal være i overensstemmelse med det som synes å ha vært stortingsflertallets begrunnelse for vedtaket. Det får vi komme tilbake til.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg registrerer at representanten Steensnæs og tidligere stortingsrepresentant Sylvia Brustad har ulik oppfatning om hva som lå til grunn for det kompromisset som førte til det vedtaket. Det er ingen annen måte å få klarhet i dette spørsmålet på enn at spørsmålet forelegges Stortinget på nytt.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Et program for og en ambisjon om en fornyelse av offentlig sektor vil måtte berøre mange områder og medføre mange enkeltvedtak rundt omkring i Kommune-Norge, i staten, i ulike direktorater, og en del prinsipielle vedtak som må fattes av Stortinget. Jeg tror at skal vi få dette til, er vi nødt til å innse at vi fra statens side må la være å styre så mye av regler og forordninger. Men noen av disse reglene er hjemlet i lov. Det betyr en lovgivningsprosess der man trekker inn Stortinget for å få til forenklinger og større muligheter for tilrettelegging av et tilbud som er tilpasset folks behov. På den andre siden er det enkeltting som kan iverksettes. Man kan bygge videre på det programmet som er lagt i forbindelse med offentlige servicekontorer, styrke dem og ta noen initiativ sentralt for å få de ulike etatene til å ta dette på alvor. Det er ting som kan gjøres forholdsvis raskt med prioriteringer. Det er klart at vi forbereder i Regjeringen både de kortsiktige og de langsiktige grep som skal tas på dette området, og i den grad det er nødvendig å skaffe politisk aksept – det tror jeg er nødvendig, for dette betinger også at dette hus er villig til å tenke nytt i forhold til måten man normalt detaljstyrer en del av Kommune-Norge på – er det en del prinsipielle debatter og beslutninger som også må tas i Stortinget. Vi må da selvsagt bruke den tiden det tar å forberede dette som skikkelige saker som gir grunnlag for prinsipielle diskusjoner.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Arbeiderpartiet har hatt en rekke utredningsgrupper i gang for å kaste fram emner og diskusjonstemaer som er nødvendige for at man på landsmøtet til høsten skal kunne fatte beslutninger av betydning for fremtiden. Dette vil bli et meget viktig landsmøte, ikke bare for Det norske arbeiderparti, men for fremtiden, for utviklingen, ikke bare i norsk offentlig sektor, men i norsk samfunnsliv. Jeg tror alle skal være glad for at Arbeiderpartiet, som det ledende parti i dette landet, tar det arbeidet så alvorlig at vi har en rekke utredningsgrupper i gang som kaster fram ulike alternativer. Så er det landsmøtet som skal fatte beslutninger om hva som skal være Arbeiderpartiets politikk, og så skal vi invitere Stortinget til å følge med oss på ferden.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Det er helt greit. Jeg kan godt svare på det. Jeg tror at spørreren har et litt gammeldags syn på hvordan vi skal utnytte den verdifulle ressursen som ligger i alle de menneskene som kommer til dette landet, og hvordan vi skal utvikle et fremtidens Norge som gjør at vi skal kunne foreta de riktige beslutningene som tar hensyn til hele landets befolkning, inkludert de med innvandrerbakgrunn. For å få dette til tror jeg at vi må gjøre et betydelig arbeid for å forsøke å rekruttere folk med innvandrerbakgrunn i offentlig virksomhet. Det tror jeg faktisk vil styrke våre muligheter i fremtiden til å kunne fatte beslutninger som har positiv betydning for dette landets innbyggere. En må slutte å dele innbyggerne i dette landet opp i grupper. Man må prøve å se dette som en helhet, og trekke veksler på de ressurser som fins.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Ja, det kan jeg bekrefte.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Hvis enkelte forvaltningsnivåer som vi har bestemt at skal ha ansvar for enkelte områder, kommer til en demokratisk beslutning om at man på visse områder kan tenke seg å løse en del oppgaver på en annen måte enn det man gjorde tidligere, så skal de selvsagt ha frihet til å fatte de beslutningene innenfor demokratiets spilleregler. Det foreligger ingen planer om noen storstilt konkurranseutsetting av det som har vært betraktet som offentlig virksomhet. Men i debatten som går framover mot Arbeiderpartiets landsmøte, kastes det fram en hel masse ideer og tanker. Det tror jeg er nødvendig, slik at vi får åpne prosesser og åpne diskusjoner om hvordan vi skal løse fremtidens utfordringer. Og så må vi hele tiden ha som mål at vi skal ha et velferdstilbud som er så godt tilpasset og så godt praktisert at det kommer brukerne til gode.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg tror alle bør være interessert i å gå inn i en fruktbar dialog om hvor mange forvaltningsnivåer vi skal ha i Norge i fremtiden for å løse de oppgavene vi skal løse overfor landets befolkning. I Arbeiderpartiets siste regjeringsperiode ble det satt ned et oppgavefordelingsutvalg, og i all anstendighet må vi vente til dette utvalget har lagt fram sitt forslag, før vi begynner å diskutere de enkelte oppgavene og deres plassering i de ulike forvaltningsnivåer. Jeg tror representanten Kleppe kan føle seg veldig trygg på at Arbeiderpartiets landsmøte skal være i stand til å fatte noen beslutninger om hvordan dette skal organiseres i fremtiden. Jeg bare råder representanten Kleppe til å følge nøye med.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Langt på vei har representanten Andersen rett i sin beskrivelse av de utfordringer som ligger i det å få folk til å ikke bare utdanne seg til, men også bli i de yrker som skal stå for en vesentlig del av tjenesteproduksjonen innenfor omsorgsyrkene og helse. Det betyr at en rekke mennesker som i dag er i andre typer jobber, forhåpentligvis vil være med på å kvalifisere seg til denne typen jobber i fremtiden. Får vi ikke dette til, vil vi få store problemer med å kunne realisere de mål vi har satt oss for samfunnsutviklingen. I dette arbeidet er det en rekke tiltak og politiske mål som man må sette seg, men jeg vil være veldig forsiktig med i Stortinget, noen ganske få dager før vi skal åpne lønnsforhandlingene i offentlig sektor, å gi noen signaler om de fremtidige lønns- og arbeidspolitiske spørsmål som vi legger til grunn. Det jeg imidlertid kan si, er at vi kommer til å fokusere mye på at også arbeidsgiveren, som arbeidsgiver, skal være aktiv i disse prosessene, og ikke være tilbakelent og kun opptre som samfunnspolitikere i denne diskusjonen.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Tariffoppgjøret er en ganske omfattende sak. Selvsagt har reelle makroøkonomiske spørsmål betydning for folk flest, som renteutvikling, prisutvikling, reallønnsfastsetting, balanse mellom de som skal stå for offentlig og de som skal stå for privat tjenesteproduksjon, balansen i næringslivet og det ene med det andre. Jeg kan legge fram en lang rekke argumenter for hvorfor jeg som arbeidsgiverrepresentant og som hovedansvarlig for å få gjennomført disse forhandlingene etter de fullmakter Regjeringen gir, ikke i dagens møte bør gi konkrete innspill når det gjelder de tariffforhandlingene vi står overfor.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Som jeg prøvde å si i sted, var dette et innspill i forbindelse med en viktig debatt, som ikke går på bare fornyelse av offentlig sektor i Norge, men på hvordan vi skal være i stand til å gjøre de riktige prioriteringer for å kunne innfri de løfter vi gir til brukerne. Det er klart at i dette spørsmålet er det helt sentralt at man også er villig til å diskutere hvem som skal stå for produksjon av de ulike tjenester, på hvilket nivå og på hvilken måte, og om det absolutt er slik at man er nødt til å stå for en offentlig produksjon av alt, eller om noe kan være privat og noe offentlig. Vi må være så dristige og åpne at vi går inn og tar politiske diskusjoner på dette og ikke iverksetter ting og eksperimenterer overfor den enkelte bruker uten å ha tatt noen prinsipielle diskusjoner på forhånd. Det er veldig varierende erfaringer fra det store utland når det gjelder resultatene av slike prosesser. Det er klart at Norge er ikke som Oslo. Og man må ikke stille seg i en slik situasjon i dette landet at man får en rekke private monopoler istedenfor offentlige monopoler. Det ville nesten være det verste som kunne skje som et resultat av denne utviklingen. Derfor er det så viktig at man tar de tanker og innspill som kommer også fra høyrepolitikere i disse prosesser når man skal drøfte hvordan man skal organisere tjenesteproduksjonen i offentlig sektor i framtiden. Så vil jeg si at når Arbeiderpartiets landsmøte først fatter vedtak, vil det være vedtak som ikke bare gjelder for sentrale deler av Arbeiderpartiet, men for hele Arbeiderpartiet, inkludert den lokale delen, altså kommunestyret.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg sa vel at private monopoler ville være verre enn offentlige monopoler, og det står jeg i og for seg fast ved. Når jeg snakker om dristighet, er det å ha politisk mot til å gjøre de undersøkelser og ta de diskusjoner som er nødvendig for at man til slutt kan fatte de riktige politiske beslutninger av hensyn til dem som har behov for tjenestene. Det må jo være det som er utgangspunktet – de som har behov for de tjenestene det offentlige skal tilby. Det må jo være hensynet til dem som veier tyngst, at man har evnen til å behandle folk som er syke, evnen til å kunne stå for en skikkelig eldreomsorg, evnen til å tilby barnehageplasser osv. Når jeg snakker om dristighet, vil det si å få i gang den politiske prosess som skal gjøre oss i stand til å fatte de riktige vedtakene. Hvis dette bare blir lukkede diskusjoner, er det en større mulighet for at vedtakene blir gale, enn hvis de er et resultat av offentlige diskusjoner. Derfor er jeg glad for alle de innspill som kommer.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
For det første vil jeg trekke et meget klart grenseskille mellom «privatisering» og konkurranseutsetting. Altså: Jeg mener at hvis man sier at man skal privatisere en tjeneste, ligger det i dette at man også privatiserer ansvaret. Hvis man snakker om konkurranseutsetting, innebærer det at det offentlige fremdeles beholder ansvaret for tjenesten og skal stå til rette overfor den enkelte bruker for at man foretar de riktige valgene. I disse prosessene må det være grunnleggende at man skal ha muligheter til politisk styring. Kommunestyret og i og for seg Stortinget skal ha anledning til å gå inn og si: Sånn vil vi ha det. Da må man ha et styringssystem som gjør at det er mulig å gjennomføre dette, at man altså ikke «gifter seg» med vedkommende som skal stå for tjenesteproduksjonen. Alle disse hensyn må tas med når vi skal treffe de riktige valg. Men jeg vil også si at vi må ikke bli så firkantede at vi ikke innser at de riktige valg på barnehagesektoren ikke nødvendigvis behøver å være de riktige valg på helsesektoren. Alt er ikke svart eller hvitt.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Stortinget har fra 1. januar 2000 vedtatt at statsloser positivt er unntatt fra skattelovens bestemmelser om sjømannsfradrag. Innledningsvis vil jeg si at det normalt ikke gis kompensasjon for endringer i skatteregler. Det ble imidlertid gjort et unntak i 1992, jf. St.prp. nr. 75 for 1990-91, om at enkelte yrkesgrupper som hadde hatt sjømannsskatt over lengre tid, skulle få 100 pst. kompensasjon for bortfall av sjømannsfradraget. Dette gjaldt så vel privat som offentlig sektor. I 1992 ble det på denne bakgrunn ført forhandlinger om kompensasjon for bortfallet av sjømannsfradraget for de grupper som hadde hatt dette før 1992. Statslosene fylte ikke lovens kriterier for sjømannsfradrag før 1992, og hadde derfor ikke rett til fradraget. Statslosene ble derfor ikke omfattet av avtalen mellom Arbeids- og administrasjonsdepartementet og organisasjonene i 1992. I 1992 endret imidlertid Finansdepartementet ved forskrift av 13. februar 1992 kriteriene med sikte på å snevre inn kretsen av sjøfolk med rett til sjømannsfradrag. Det var ikke tilsiktet at statsloser skulle få rett til sjømannsfradrag i og med at losarbeidet foregår over relativt korte strekninger og at nesten alle overnattinger skjer hjemme. Slik disse kriteriene ble utformet, kom statslosene utilsiktet inn med rett til sjømannsfradrag. For å rette opp denne utilsiktede retten vedtok Stortinget regjeringens forslag, jf. St.prp. nr. 1 for 1999-2000, om at statslosene er unntatt fra skattelovens bestemmelser om sjømannsfradrag fra 1. januar 2000. I budsjettet er det lagt opp til at dette gir en skattemessig innsparing på om lag 5 mill. kr. Slik jeg forstår det, ble det i Stortinget diskutert om bortfallet skulle kompenseres slik det ble gjort i 1992. Flertallet sluttet seg til at det ikke skulle gis kompensasjon for statslosene. På denne bakgrunn finner jeg ikke grunnlag for noe annet enn å følge opp Stortingets beslutning.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
I og for seg kan jeg godt forstå at spørreren og statslosene er skuffet over det svaret jeg er nødt til å gi. Men det hjelper liksom ikke hvor mye forståelse jeg enn har for problemstillingen, for Stortinget har faktisk fattet et vedtak, og dette spørsmålet har vært diskutert i Stortingets organer i forbindelse med beslutningen. Det fins derfor ikke noe grunnlag for meg til å ha noen annen forståelse av spørsmålet enn det Stortinget har lagt til grunn – og det må jeg rette meg etter, selvsagt. Derfor er det ingen annen vei inn i dette enn å ta til etterretning det vedtaket Stortinget har fattet.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg redegjorde i mitt første svar for sakens fakta. Statslosene hadde ikke ved de endringene som ble gjennomført i 1992, rett til å føre forhandlinger om kompensasjon, men det var utilsiktet ved forskriftsendringen som senere ble gjort, at statslosene derigjennom fikk rett til sjømannsfradrag. Spørsmålsstilleren burde jo ha stilt disse spørsmålene og tatt denne diskusjonen da Stortinget behandlet saken, det var jo da beslutningen ble tatt. Det er ingenting jeg kan gjøre i ettertid for å glatte over den beslutningen Stortinget har tatt – den må jeg selvsagt rette meg etter, det skulle bare mangle.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Selskapet representanten Ivar Kristiansen henviser til i spørsmålet, er et arbeidsmarkedstiltak og tilhører derfor arbeids- og administrasjonsministerens ansvarsfelt. Bedriften er et arbeidssamvirketiltak i offentlig virksomhet, en ASVO-bedrift. Dette er et tiltak som gir varig sysselsetting til yrkeshemmede som ikke uten videre kan formidles til ordinært arbeid eller nyttiggjøre seg andre arbeidstilbud. Målgruppen er personer som har fått innvilget eller har rettigheter til uførepensjon eller andre trygdeytelser. Staten yter støtte til ASVO-bedriftene pr. tiltaksplass. Det statlige driftstilskuddet er i år 84 300 kr. I tillegg mottar arbeidssamvirketiltakene også kommunal støtte. I gjennomsnitt svarer den kommunale støtten til om lag 1/3 av det staten bidrar med. Det offentlige tilskuddet til bedriftene er derfor betydelig. Gjennom arbeidsmarkedsmyndighetenes retningslinjer for tiltaket er det bestemt at eventuelt overskudd skal forbli i bedriften og nyttes til tiltak som kan forbedre arbeidssituasjonen for de yrkeshemmede eller brukes til ulike velferdstiltak. Arbeidssamvirketiltakene er dermed basert på at ytelsen til den enkelte i hovedsak utgjøres av uførepensjonen. Det er viktig å være oppmerksom på det. Deltakerene mottar ikke ordinær lønn fra bedriften, men kan få utbetalt en økonomisk godtgjøring eller bonus. Dette er en bonus som bestemmes ut fra verdiskaping i selskapet. Størrelsen på bonusen avtales mellom tillitsvalgte for de yrkeshemmede og bedriftens ledelse. Arbeidsmarkedsmyndighetene griper ikke inn i dette forholdet mellom arbeidsgiver og arbeidstaker. Jeg ser heller ingen grunn til at vi skulle be arbeidsmarkedsmyndighetene gripe inn på dette området. Arbeidssamvirketiltakene har i dag en viktig sosial funksjon for de som jobber der. Skulle kravene til produktiv innsats og inntjening øke, vil det kunne fortrenge de svakeste tiltaksdeltakerne.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg er opptatt av å se på alle regler som kan virke stivbente og upraktiske, og gi styrene og ledelsen i de enkelte tiltak størst mulig anledning til å foreta de rette valgene. Men her er jo ikke regelverket stivbent! Vi gir et statstilskudd, og så bidrar kommunene i tillegg. Så sier vi at dette er det grunnlaget dere har å drive på. Og det de som er ansatt der skal ha som garantert inntekt, er det de normalt ville fått i uførepensjon. Og hvis dere greier å få til en verdiskaping i bedriften, så må dere fordele denne verdiskapingen på de ansatte i bedriften, enten som lønn eller som andre velferdstiltak. Så det blir på mange måter bedriften selv som avgjør dette. Jeg må si at vi kan ikke gå inn og stille helt andre produktivitetskrav enn det ser ut til at de er i stand til å gjennomføre. Derfor kan jeg ikke se at regelverket er til hinder for denne praksisen vi har i dag.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Ja, jeg kan godt gå i garderoben og sitte der en stund, men det er ikke sikkert at jeg kommer til noe annet resultat. Selvsagt skal vi diskutere, og det skal fortløpende vurderes, om det tilskuddet som gis gjennom arbeidsmarkedsetaten på godt og vel 84 000 kr, er stort nok, om det gir bedriften den muligheten som de trenger å ha for å kunne tilby de ansatte – og jeg understreker de ansatte - de valgmuligheter de må ha for å kunne fungere som mennesker i samfunnet. Det skal vi gjerne diskutere. Men å overføre denne delen av arbeidsmarkedstiltakene på 84 000 kr til kommunene – som representanten foreslo – kan jeg ikke se vil løse noe som helst slags problem. Men selvsagt skal vi fortløpende vurdere størrelsen på den summen som hver enkelt tiltaksplass skal ha.
Inge Lønning (Høyre), 2000-04-05:
Jeg har et spørsmål til næringsministeren. I Aftenposten for 18. mars d.å. stod det et oppslag med følgende ordlyd: «Næringsminister Grete Knudsen blir sjef for et nytt superdepartement for både næring, handel, forskning, IT og telekommunikasjon.» Samme dag brakte Dagens Næringsliv samme nyhet under overskriften «Superminister på børs». Mitt spørsmål dreier seg om hvorledes ansvaret for forskningspolitikken i dette land skal ivaretas under den nye regjering. Mer presist: Hvor skal ansvaret for Norges forskningsråd og ansvaret for koordinering av Regjeringens forskningspolitikk på tvers av departementer, som hittil har ligget hos kirke-, utdannings- og forskningsministeren, ligge i fremtiden?