Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-03-03:
Først og fremst vil jeg takke interpellanten for å ta opp et veldig viktig tema i den skoledebatten som går for tiden. Med den viktige og nødvendige fokuseringen som har vært på kunnskap i skolen, på matte, på norsk og på engelsk, er det ofte lett å glemme de andre fagene, som er minst like viktige. PISA-, PIRLS- og TIMMS-undersøkelser og resultatene fra våre egne nasjonale prøver har fått Regjeringen til instinktivt å øke timetallet i nettopp fagene matte, norsk og engelsk. Andre fag, som musikk og håndverk, mister oppmerksomheten fordi de angivelig ikke handler om kvalitet i skolen. PISA har vist at vi scorer lavt i en rekke ferdigheter sammenlignet med andre land. Det er en indikator på utdannelsesmålet, men forteller ikke nødvendigvis alt om kvaliteten i skolen. Menneskets nytteverdi er ofte dokumentert gjennom økonomiske, medisinske eller sosiale bidrag. Men anerkjennelsen av en elevs menneskeverd betyr at verdi- og dannelsesoppgaven også er viktig for skolen. Derfor må læringsarbeidet bygge på et helhetlig læringssyn som integrerer oppdragelse, kunnskap og mestring. Jeg tror det er viktig å spørre oss selv om virkelig alt som teller, kan telles. En skole kan ha mange elever med gode karakterer, som scorer høyt, og likevel ha mye mobbing og mistrivsel. Er en slik skole et eksempel på en skole med gode kvaliteter? Vi kan sette inn all verdens tiltak for å bedre elevenes karakterer, men er det ikke også viktig med karakter? Med det behovet vi har for håndverkere i årene framover, lurer vi på hvorfor vi ikke klarer å skape en skole som skaper vinnere i stedet for tapere av praktisk sterke elever. Praktisk-estetiske fag er viktige for å få dette til, men også praksisrettet teori. Jeg registrerte at statsråden snakket mye om hva man ønsket å gjøre både i barnehage og i tidlig skole. Jeg møter mange som ser med bekymring på ungdomsskolenivået og den manglende muligheten som finnes i dag til å skape vinnere av praktisk sterke elever på nettopp det trinnet. Skolens mål er å gi barn og unge allmenndannelse, personlig utvikling, kunnskap og ferdigheter. Derfor har også skolen som institusjon en sentral rolle som kultur- og verdibærer. Elevene trenger kunnskaper i språk, matte og fysikk. Det er viktig, men de trenger også en kulturell kompetanse - en åndelig ballast og en livskapital. En oppvekst der møtet med kunst og kultur føyer seg inn som en naturlig del av det pulserende dagligliv, tror jeg vil bidra til å utvide de unges evne til kontakt med virkeligheten og til bedre å kunne møte de mange utfordringer de stilles overfor i livet. Men ingenting kommer av seg selv. Også kunst og kultur har sine koder som en må lære å kjenne. Det er sagt at nordmenn er født med ski på beina. Det stemmer selvsagt ikke. Men det som er sant, er at de fleste i Norge har et forhold til skisport eller fotball. Dette ble utviklet gjennom opplevelse, gjennom lek, spill og læring fra vi var barn. Gradvis ble vi ført inn i et kodesystem av spilleregler, historiske fakta om vinnere og rekorder, kjennskap til utøvere osv. Dette la grunnlaget for at vi senere i livet også kunne glede oss over idrettsopplevelser. Slik er det også med vårt forhold til kunst og kultur. Vi trenger å lære å kjenne kodene. Vi trenger å oppleve musikk og kunst og for den saks skyld håndverk på nært hold over tid - og lære mer om dem. Skolens viktigste oppgave er å sette barn og unge i stand til å møte framtiden på en best mulig måte gjennom å gi dem identitet. Da er det avgjørende at vi klarer å gi elevene en helhetlig kompetanse. Vi kan ikke redusere debatten om kvalitet i skolen til å bli en enten-eller-debatt, hvor en vektlegging av dannelseselementet blir en koseskole, og en vektlegging av utdanningselementet blir en puggeskole. Nei, skolen må både-og. Den må både danne og utdanne - til gagns mennesker. Får vi til det, kan vi virkelig begynne å snakke om at vi har oppnådd kvalitet i skolen, og at vi skaper mestrere - av både de praktisk sterke og de teoristerke elevene.