Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Tenk deg at du er student – ikke i Norge, men i Spania, i Hellas eller i England. Du er heldig som har fått studieplass, og heldig siden mor og far har økonomi til å betale skolepengene dine. Men når du er ferdig, får du neppe jobb. Å droppe studiene og jobbe som ufaglært er nesten umulig. Ungdommens muligheter er sterkt begrenset. Dette er det motsatte av frihet. Det er sløsing av verste sort, og det sprer mismot i et samfunn. Det er ikke så rart at i de fleste land i Europa marsjeres det i gatene – mot velferdskutt, mot oppsigelser av offentlige arbeidsplasser, mot økte studieavgifter for studentene. Folk er, med rette, rasende på politikernes velferdskutt. Men politikerne har knapt noe annet valg enn å redusere offentlige utgifter og øke skattene, fordi landene står i fare for å gå konkurs. Omstillinger er skjøvet på, og pensjonsreformer har de færreste land tort å gå løs på. Byråkratiet er langt større enn det norske, og det eksisterer uforstyrret sammen med korrupsjon og skatteunndragelser – i motsetning til i Norge. I tillegg har mange av disse landene gitt skattelettelser de ikke har råd til, og den dynamiske effekten har latt vente på seg. Hvorfor har salen fått en glimrende innføring i fra statsministeren tidligere i kveld. Som mange talere har vært inne på allerede: Norge er i en særstilling. Det skyldes ikke bare olje- og gassinntektene, det skyldes en ansvarlig økonomisk politikk og upopulære – det motsatte av populistiske – tiltak. Handlingsregelen og pensjonsreformen er systemgrep som kun en håndfull har et lidenskapelig forhold til, men som gir oss et økonomisk handlingsrom over tid, som andre land bare kan drømme om. Dessuten er Norge et omstillingsvillig samfunn, med høy tillit mennesker imellom og mellom staten og innbyggerne. Og dette vil jeg si til representanten Henning Warloes forrige innlegg: Det handler ikke bare om forskning og kunnskap. Det handler også om andre elementer, som jeg skal komme inn på. Trygge mennesker skaper mer fordi de tør å satse mer. Livet rakner ikke om man feiler som gründer eller mister jobben i et trygt samfunn. Vår samfunnsmodell med små forskjeller, høy organisasjonsgrad og god arbeidsmiljølov sikrer et godt arbeidsliv med gunstig effekt på innovasjon, omstrukturering og konkurranseevne. Alt dette bygger på et høyt forskningsnivå. Vi er ett av de landene i verden som bruker mest offentlige kroner per innbygger på forskning. Vi har hatt en jevn vekst i forskningsbevilgningene i alle de årene den rød-grønne regjeringen har styrt, og vi ligger i verdenstoppen innen viktige forskningsområder for oss, som klima, marin og maritim forskning. Vi har 24 indikatorer innen forskning på kvalitet og nivå. Høyre bør bruke langt flere, slik at de slutter med svartmalingen sin. Når man hører noen av dagens debattanter, virker det som om den solide evnen til forskning og innovasjon rakner, og at det vil rasere norsk forskning fordi det er gjort to små endringer i forskningsbudsjettet. Den ene er at et ustabilt, uforutsigbart fond er erstattet av en fast og trygg bevilgning på statsbudsjettet. Den andre er at en gaveforsterkningsordning som knapt andre enn milliardærer og de store universitetene våre har hørt om, vil blir avviklet. Heldigvis er Forsknings-Norge mer robust enn som så. Jeg mener det er svartmaling. Det er å snakke forskningen ned, og det er å gi et feilaktig bilde av hva som er tilstanden i norsk forskning. Og selvfølgelig – ja, det hadde vært fint å beholde denne gaveforsterkningsordningen, økt bevilgningene kraftig, langt mer enn det noen opposisjonspartier foreslår, og gitt alle i Forsknings-Norge det de ønsker, som på alle andre områder. Men da ville vi fort vært i den samme økonomiske hengemyra som andre land er i. Og det er det ikke verdt. Den viktigste innsatsfaktoren i en økonomi er arbeidsstyrken. 85 pst. av bruttonasjonalproduktet i Norge er menneskenes arbeidskraft. Derfor er det mye å hente ved å gjøre folk i stand til å være med på å skape verdier. Å jobbe og investere i mennesker er det klokeste vi kan gjøre, og dette er et budsjett hvor vi gjør nettopp det. Med andre ord: Vi fortsetter satsing på barn, ungdom og unge voksne, som er det mest verdifulle vi har. De har en god framtid foran seg, men de må være beredt på å jobbe hardere. De må være beredt på å jobbe smartere og bedre enn oss, om vi ikke alle i framtiden skal få svekket velferd. Da må vi gi dem et godt grunnlag, slik at de kan takle utfordringene de demokratiske endringene alene fører til.