May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Vi behandler i dag Dokument nr. 8:75, et forslag fra stortingsrepresentantene Kristin Halvorsen, Øystein Djupedal, Carl. I. Hagen og Siv Jensen om maksimalsats for oppholdsbetaling i barnehager. Det er for SVs del 17. mai, fødselsdag og julaften på én gang. Dette er en stor reform som Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og SV har kommet fram til en forpliktende avtale om. Det er vi i SV meget fornøyd med. Dette er et løft for barn og deres familier som vil gi barn lovhjemlet rett til barnehage i 2005 og en makspris på 1 500 kr for en barnehageplass 1. august 2004. I valgkampen var partiene meget offensive, og flere partier lovet en barnehagepris på 1 500 kr. Med det forliket som partiene i opposisjon nå har blitt enige om, har SV fått gjennomslag for det som var en av våre hovedvalgkampsaker, og en sak vi har kjempet for i mange år. Vi leser i kommentatorspalter og hører fra Regjeringa at dette er uansvarlig politikk. Det regjeringspartiene egentlig sier, er at de ikke prioriterer å bygge barnehager og redusere foreldrebetalingen, slik målsettingen for de fleste partiene er. Kommunenes dårlige økonomi er forverret under nåværende regjering, og det gir småbarnsforeldre verken barnehageplasser eller lavere foreldrebetaling. Vi har råd til å sette skikkelig pris på våre barn. Det er altfor dyrt å ha barn i barnehage i Norge, og enkelte kommuner og private barnehager opererer med barnehagepriser på over 4 000 kr. Samtidig har kommunene lagt ned barnehager, og man har ikke fulgt opp utbyggingstakten for å ivareta Stortingets vedtak om full barnehagedekning i 2003. Stortingets overføringer til kommunene for å redusere foreldrebetaling i barnehagene er ikke blitt fulgt opp i den grad vi ønsker det. Det har derimot blitt økt foreldrebetaling i mange kommuner, og noen har til og med satt penger i fond for å spare til investeringer. Intensjonene til Stortinget er ikke fulgt opp, og det må andre virkemidler til for å oppnå målet. Jeg mener den forpliktende avtalen som nå ligger til behandling, vil kunne sette kommuner i stand til å oppnå målet om full barnehagedekning, fordi det er lagt inn både et stimuleringstilskudd og et buffertilskudd til kommunene og et buffertilskudd til fylkesmannen. Bufferen er et tilskudd som skal tildeles etter objektive kriterier, og avtalen likestiller private og kommunale barnehager. Hvis det viser seg at det blir utilsiktede virkninger og kostnader det ikke er tatt høyde for, er det i avtalen lagt inn et punkt 2. Dersom behovsundersøkelsene og kostnadsanalysene viser vesentlige avvik fra det grunnlaget denne avtalen er bygd på, er partene enige om sammen å gjøre de nødvendige endringer i avtalen. Det burde berolige regjeringspartiene. Det store flertall barn i dette landet bor fortsatt i kommuner der etterspørselen etter barnehage er større enn tilbudet. Som et resultat av kontantstøtten har utbyggingen av småbarnsplasser i barnehagene stoppet opp. Det er gjort undersøkelser som viser at befolkningen heller vil ha billige barnehageplasser enn kontantstøtte. Denne avtalen vil gi foreldre en reell valgfrihet. En presset økonomi i barnefamiliene gjør at familier med flere barn ikke har hatt inntekter til å kunne velge å være i arbeid. For å gi familier en reell valgfrihet er det viktig å redusere foreldrebetalingen kraftig, slik at man har muligheten til å velge. Alle barn skal ha rett til barnehageplass på samme måte som de har rett til skoleplass. Jeg er glad for at det nå er flertall i denne sal for denne retten. Barnehager er bra for barn, og det er et godt omsorgstilbud og en god fellesarena der barn kan utvikle seg i et sosialt samspill. Barnehagen er et pedagogisk tilbud med fokus på barns behov. Barn lærer gjennom lek, samspill med andre barn og gjennom den omsorgen de får av flere voksne. Barnehagen gir også utsatte barn en nødvendig supplerende omsorg. Barnehagen er en god arena for språklig og kulturell integrering av barn med flerkulturell bakgrunn, og undersøkelser viser at barnehagebarn har bedre språkutvikling enn de som ikke er i barnehage. Utvikling av språk og felles plattform gjennom barnehagene før skolegang er viktige tiltak for å fremme integrering, noe vi alle har vært opptatt av i den senere tid. Barnehagen er en del av en livslang læringsprosess som sikrer barn et sosialt grunnlag, et solid grunnlag for videre utvikling, læring og erfaring i andre miljøer, som f.eks. skolen. Barnehagen skal være tilgjengelig for alle barn, uavhengig av geografisk plassering, foreldres økonomiske, sosiale eller etniske bakgrunn. Norske barnehager har høy kvalitet, fordi barnehageloven og rammeplanene gir klare retningslinjer for kvaliteten i barnehagen. Barnehageloven og rammeplanen ligger fast i denne avtalen. Det er den store forskjellen mellom norske og svenske barnehager, som vil sikre at vi i norske barnehager ikke får svenske tilstander, med overfylte barnehager og altfor mange barn pr. voksen. Det blir vårt ansvar som politikere ikke å uthule eller gi for mange dispensasjoner fra barnehageloven, og ett av våre mål må være å få tilbake til barnehagene alle de førskolelærerne som har valgt andre arbeidsplasser. Stadig flere familier er utestengt fra å benytte seg av dagens tilbud. Barn av foreldre med god inntekt favoriseres. Kontantstøtten har forverret dette, og vi har hatt en negativ utvikling når det gjelder likestilling mellom småbarnsmødre og småbarnsfedre. Kontantstøtten har ført til mer deltid og mindre heltid i arbeidslivet for kvinner, og det er kvinner og ikke menn som velger å være hjemme. Kvinner har også et lavere lønnsnivå enn menn, noe som helt klart påvirker dette valget. Og nye – helt ferske – undersøkelser fra Institutt for samfunnsforskning viser også at familiefedre jobber mer enn enslige menn. Jeg syns dette er en uheldig utvikling som sementerer kvinner som lavtlønte, med dårlig tilknytning til arbeidslivet, og det gir kvinner dårligere mulighet til å opptjene seg en pensjon likeverdig med menns. Dette barnehageforliket gir foreldrene reell valgfrihet, og kvinners valgfrihet i forhold til yrkesdeltakelse vil øke. Dette barneforliket er viktig for flere sider av samfunnet. Full barnehagedekning har vært en kampsak for kvinner, kvinnebevegelsen og arbeiderbevegelsen siden kvinnene gjorde sin entré i arbeidslivet. Mulighetene for kvinners deltakelse i arbeidsliv og likestilling mellom kjønnene har ved dette forliket blitt styrket. Lavere priser vil sikre at det vil lønne seg for lavtlønte kvinner å delta i yrkeslivet, og det er stort sett de kvinnene som jobber i helse- og omsorgssektoren, som vi trenger meget sterkt. Småbarnsfamilier har hørt på fagre barnehageløfter i mange år. Stadig brutte løfter svekker tilliten til politikere og til valgløfter. Kristelig Folkeparti har lovet full barnehagedekning og redusert foreldrebetaling, og flagget dette høyt i valgkampen. Det må være med vond smak i munnen og senket hode overfor velgerne at Kristelig Folkeparti stemmer imot dette forliket, som ikke avviker i vesentlig grad fra Kristelig Folkepartis eget forslag. Det må være vanskelig for alle regjeringspartiene å lese sine partiprogrammer og se sine egne velgere i øynene. Alle har full barnehagedekning som mål, men ingen av dem er villig til å gjennomføre sine valgløfter til småbarnsforeldre i praksis. Det var regjeringspartiene som brøt, slik at vi ikke kom fram til et felles barnehageforlik. Denne reformen burde vi alle stilt oss bak! 11. juni var barnas dag. Barnehageforliket mellom Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og SV er en historisk seier for barns oppvekstvilkår i Norge. Avtalen om makspris og lovhjemlet rett til barnehage er en stor seier for SV, som har kjempet for full barnehagedekning og lavere egenbetaling for foreldre i mange år. Men de virkelige seierherrene i dette forliket, det er først og fremst barna og deres familier.