Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-12-12:
Jeg vil begynne med å gjøre oppmerksom på at vi behandler budsjettet for 2003 i dag. Grunnen til at jeg gjør det, er at når det er snakk om den dårlige miljøpolitikken, hevder regjeringspartiene å kunne skylde på Stoltenberg-regjeringen. Jeg vil minne om at denne regjeringen nok har mer innenfor miljøområdet enn både Hornsrud, Gerhardsen og Willoch noensinne hadde. Men det er altså budsjettet for 2003 vi behandler, og da hadde jeg satt pris på at de hadde tatt utgangspunkt i det. Det viser seg at Regjeringen satser mindre på miljø og kutter på miljøsektoren sammen med Fremskrittspartiet. For nesten et år siden hadde jeg en interpellasjon her i Stortinget. Jeg sa da: «… det går mot kraftkrise om få år i Norge. Sekretariatet for samarbeidet mellom systemansvarlige i el-selskapene i Norden, Nordel, har laget en ny strømprognose for Norden. Denne viser at et tørrår som i 1996 kan føre til store sonevise utkoblinger av strøm i Norge. Før man kommer så langt, vil vi oppleve en sterk vekst i strømprisene. Statsråden skriver i brev til energi- og miljøkomiteen datert 15. februar 2002 at vi i dag har et underskudd i kraftbalansen på 6-7 TWh i normalår, og at marginalproduksjonen i vårt kraftmarked er kullkraft. I brevet går statsråden inn for å bygge gasskraftverk i Hammerfest. Argumentasjonen for bygging av gasskraftverket er at import av energi til LNG-anlegget vil være kullkraft. Vi har altså et underskudd på 6-7 TWh i et normalår. Tørrår kan inntreffe når som helst.Hva vil statsråden gjøre for å sikre kraftbalansen for Norge i tiden fremover?» Ja, vi har kommet et år nærmere krisen, og hva har Regjeringen gjort? NVE har lagt fram to rapporter i den senere tid. Den ene handler om kraftbalansen fram mot 2015, den andre handler om kraft til norsk offshoresektor. I disse rapportene kommer det fram at vi har for lite kraft, og at vi stadig vil få mindre kraft tilgjengelig. Vi har rekordhøye strømpriser. Statnett ser seg nødt til å dele opp Kraft-Norge i fire regioner for å unngå utkoplinger, og kraftleverandører har sluttet å ta i mot nye kunder. Jeg har det ikke med å si: hva sa jeg – selv om det mange ganger kan være fristende. Det er et problem når en som energipolitiker møter overskrifter som: slutt på fritt strømvalg, nei til nye strømkunder, krisen tvinger kraftleverandørene i kne og billige strømleverandører gir opp. Men det blir enda vanskeligere når en møter overskriften om at sosialkontorene forbereder seg på strømhjelp til jul. Høye strømpriser har en usosial profil. Det er småbarnsfamilier, folk med dårlig råd, kommuner og næringsliv som først og fremst rammes. Småbarnsfamiliene har som kjent trange økonomiske rammer, men dersom industrien og arbeidsplassene forsvinner, er dette likevel langt mer alvorlig for framtidens Norge. Dette skjer i energinasjonen Norge. Dette skjer i en nasjon som flommer over av energi, men som velger å eksportere energien ut av landet som råvare. Aluminiumsverket i Farsund på Lista taper 3 000–5 000 kr pr. tonn aluminium de produserer, i stedet for å selge kraften. Smelteverk rundt i landet stopper produksjonen for at eieren skal tjene mer på salg av kraft. I ytterste konsekvens kan det være at de kaster ut arbeidstakerne for å selge dyr strøm til mennesker som ikke har råd til å betale. På toppen av dette har det kommet fram at det slett ikke er sikkert at de arbeidstakerne som nå kastes ut, vil få ledighetstrygd engang. Regelverket skal etter medieoppslagene være slik at bedriftene ikke kan gjøre dette. Hvis dette er riktig, har vi altså et regelverk som straffer arbeidstakerne når eieren og Regjeringen skal tjene mer penger. Dette er en praksis som Arbeiderpartiet vil ta avstand fra. Hva er det vi driver med? Det er nå på tide å ta hånd i hanske, men hvor er Regjeringen? Regjeringen er forpliktet til å foreta seg noe med situasjonen før vi kommer til krisen. Den kan i hvert fall ikke hevde at den ikke har vært advart. Olje- og energiministeren sa i Stortingets muntlige spørretime 16. oktober: «Men fra vår side ser vi ikke at situasjonen ligger slik an at vi skulle gå mot de høye økningene som er indikert, f.eks. på 30 pst. Det kan være verdt å merke seg at prisene på Konkurransetilsynets «10 på topp»-liste for uke 42 i år er betydelig lavere enn tilsvarende «10 på topp»-liste i fjor. Vi ligger altså fremdeles gunstig an, selv om vi i tiden fremover må regne med noe økning i kraftprisene.» Og videre sier han: «Regjeringen legger ikke opp til at vi skal ha betydelig økning i strømprisene.» Hva har skjedd etter det? Strømprisene fyker i været. I Stortinget 4. desember sier statsråden: «Det vi imidlertid også ser, er at kraftmarkedet virker.» Og videre: «Her må vi stole på at markedet vil gi de nødvendige signalene til forbrukerne.» Dagen etter skriver Aftenposten at Statnett «griper inn i markedet og deler landet i fire prisområder.» Det er virkelig grunn til å spørre: Har ikke statsråden oversikt? Vil han ikke se de enkeltskjebnene som kommer i kjølvannet av den energipolitikken han driver? Eller ønsker han at Norge skal være et annerledesland også i forhold til energispørsmål og priser? Informasjonsdirektør i Statnett, Tor Inge Akselsen, sier at reguleringen er en inngripen i markedet og et signal om at situasjonen gir grunn til bekymring. Løsningen på kraftkrisen er fra Regjeringens side å skylde på Arbeiderpartiet. Tiden for det må være over. Regjeringen må nå se at den har et ansvar i forhold til den situasjonen vi er oppe i. Da bruker altså Regjeringen gasskraftverk med CO2-håndtering som løsning – samtidig som de i budsjettet med Fremskrittspartiet går inn for å redusere bevilgningen til alternativ energi med 30 mill. kr, for noen dager etterpå å redusere bevilgningene til CO2-frie gasskraftverk i stedet. I Sem-erklæringen lover de 100 mill kr i løpet av to år til slik forskning. Det kan ikke være enkelt for Regjeringen å være et haleheng til Fremskrittspartiet i klimapolitikk, energipolitikk og miljøpolitikk. Regjeringen har fra Arbeiderpartiets side liten troverdighet igjen når det gjelder energisituasjonen og forsyningssikkerheten. Jeg er overbevist om at flertallet i det norske folk ikke har tiltro til Regjeringen når det gjelder dette spørsmålet. Det er synd at Arbeiderpartiet ikke får flertall for å gjøre noe med situasjonen. Vi er imidlertid optimister og sikre på at fornuften vil seire til slutt.