trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Jeg vil først knytte et par kommentarer til det foregående innlegget. Representanten Lise Christoffersen pleier å være en etterrettelig representant, men når representanten står på denne talerstolen og hevder at det er kun noen i denne sal som ønsker et godt velferdstilbud for alle, er det direkte feil. Alle i denne sal ønsker et godt velferdstilbud, uavhengig av lommeboken, og her snakker vi om hvordan man skal innrette det velferdstilbudet. Det føyer seg inn i en rekke, for dette representantforslaget er fremmet på litt feil premisser. Det bygger på et underliggende premiss om at det er en automatikk i at lønns- og arbeidsvilkårene og pensjonsvilkårene er dårligere i privat sektor. Det stemmer ikke. Det er det mange andre faktorer som avgjør, om det er bedre eller dårligere ordninger. Det er liten tvil om at vi alle er opptatt av og tjent med å ivareta de ansattes interesser ved konkurranseutsetting av offentlige tjenester. Som det fremgår av innstillingen, og som også var tema i tidligere innlegg, har dette vært belyst flere ganger gjennom flere representantforslag de siste fire årene. Arbeidsforholdene for de ansatte skal være trygge, uavhengig av hvem som er arbeidsgiver. Arbeidsmiljøloven er tydelig på at ansatte som hovedregel har rett til å opprettholde både arbeidsforhold og arbeidsvilkår hos ny arbeidsgiver ved virksomhetsoverdragelse, men det er dog et grunnleggende prinsipp i norsk arbeidsrett at valg av pensjonsordning ligger innenfor arbeidsgivers styringsrett. Det mener vi er klokt, og det bør fortsette å være slik. Det er og må være slik at det er bedriftenes evne til å bære fremtidige kostnader og forpliktelser som avgjør hvor konkurransedyktig bedriften skal være, ikke bare i forhold til andre konkurrenter i markedet på sluttprodukt og kvalitet. Nei, det inkluderer selvsagt også konkurransedyktighet for å tiltrekke seg relevant og god arbeidskraft, hvor pensjonsvilkår vil være en del av det de kan tilby sine ansatte. Det er viktig å erkjenne at det i dag er forskjeller i pensjonsordningene mellom aktører i privat, ideell og offentlig sektor. Det har hindret mobilitet, noe som er uheldig. Dette har vært oppe flere ganger de senere årene, og jeg tror de fleste har sett utfordringen dette har skapt. Derfor er det gledelig at partene 3. mars kom frem til en enighet, som nå ligger ute til endelig behandling, som harmoniserer og sørger for likere pensjonssystemer mellom offentlig og privat sektor, noe som også vil redusere noen av de utfordringene vi snakker om her i dag. Det forslaget vi nå har til behandling, vil gå inn og pålegge en eventuell ny arbeidsgiver en pensjonsordning, noe Fremskrittspartiet mener er galt. Det vil også kunne medføre at man får forskjellige pensjonsordninger for mennesker som utfører samme jobb for samme arbeidsgiver. En bedrift må selv få bestemme hvilken pensjonsordning som er best, vel vitende om at pensjon også er en del av pakken av arbeidsbetingelser. Å være konkurransedyktig på betingelser er viktig for enhver bedrift. Kun på den måten vil de kunne rekruttere og beholde de beste.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
SV har stor tro på et samfunn med små forskjeller og stor tillit mellom folk – et samfunn hvor makt og rikdom er jevnere fordelt. Da trenger vi også et arbeidsliv basert på tillit. Tillit er en av de fremste norske verdiene og verdt å ta vare på. Samfunn med små forskjeller har større tillit, og samfunn med stor tillit er bedre å leve i. Det er bedre når vi stoler på hverandre enn når vi mistror hverandre. Norge har et høyt sykefravær, det skal vi ta inn over oss, og vi må jobbe for å få ned sykefraværet – ikke fordi fraværet i seg selv er problemet, men fordi det betyr at noen blir syke på jobben. Sykelønn er en ordning alle bidrar til over skatteseddelen, og derfor er det bare rimelig at man skal få litt igjen den dagen man blir syk. Da blir det feil å foreslå kutt i sykelønnsordningen og å innføre karensdager eller aktivitetsplikt for sykmeldte. Vi har ikke noe ønske om at syke mennesker skal gå på jobb. Muskel- og skjelettlidelser står for 45 pst. av sykmeldingene hos menn og 35 pst. av sykmeldingene hos kvinner. Psykiske lidelser står for henholdsvis 7 pst. og 23 pst. Dette kommer av tunge arbeidsdager med stor fysisk og psykisk påkjenning. Da er det kanskje ikke så rart at vi finner det høyeste sykefraværet i omsorgsyrkene, der det hele tiden er tunge løft og hektiske hverdager. Mandal kommune tok tak i sitt høye sykefravær, tilrettela arbeidet bedre og fulgte opp ansatte tettere. De hadde rett og slett nye ideer og bedre løsninger for hvordan man kunne få sykefraværet ned: gjennom tillit og tett oppfølging – tillit framfor mistillit. Frihet burde høre arbeidsdagen til. Altfor få forbinder arbeidsdagen sin med frihet, og for mange er arbeidet deres kontrollert og målstyrt. Dermed blir det bare på fritiden vår vi faktisk er fri, men slik trenger det ikke å være. Større frihet på jobb er mulig. Jeg tror det er bra for helsen at kolleger og ikke minst ledelse stoler på ansatte og deres faglighet. Jeg tror tillit er helsefremmende. Vi som samfunn har ikke noe ønske om å tvinge syke mennesker til å gå på jobb. Men med tettere oppfølging av arbeidsgiver har tillitsprosjektet fra Mandal vist at man klarer å finne oppgaver som passer for den ansatte, og at de kan komme fortere tilbake i jobb. Det vi har lært fra Egenmelding 365 og Tillitsprosjektet i Mandal, er at når vi innfører utvidet egenmeldingsrett, når vi har tillit til hverandre, finner vi de gode løsningene – ikke fordi egenmeldingene i seg selv er så revolusjonerende, men da innfører arbeidsgiver tiltak som tettere oppfølging av de ansatte. Arbeids og sosialministeren sa selv i sitt brev til komiteen at utvidet egenmeldingsrett flytter ansvar for den som er sykmeldt, over på arbeidsplassen, og at det kan støtte hovedprinsippet i IA-avtalen. IA-avtalen løper ut i år, noe som gir mulighet til å se på den på nytt, med nye øyne, og ta med oss de positive effektene av forsøksprosjektene med utvidet egenmeldingsrett og tettere oppfølging. Med dette vil jeg ta opp SVs forslag i denne saken.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Jeg oppfatter signalene fra statsråden som tydelige, og det er rimelig å anta at statsråden vil få flertall for sitt syn i salen her i dag. Men siden regjeringen ikke vil fortsette prosjektet som har ført til tettere oppfølging av sykmeldte arbeidstakere, hvordan skal regjeringen sørge for nettopp tettere oppfølging av sykmeldte arbeidstakere i framtiden?
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Jeg registrerte det samme som representanten Christoffersen, nemlig utspillene som kom i forkant av og underveis i Høyres landsmøte knyttet til sykelønn. Statsråden svarte nettopp på hva man vil gjøre i denne perioden, men la til noe slikt som at man er nødt til å se på denne typen ordninger i framtiden. Da må jeg rett og slett spørre statsråden: Hvor lenge er det til framtiden kommer?
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Det kan være fristende å starte med å kommentere det siste, om mangfold, for statsråden mener at det blir mer mangfold. Men vi ser bl.a. i barnehagesektoren at det blir noen få private kommersielle aktører som får monopol og konkurrerer ut de ideelle. Men vi kan gå videre til dette med pensjon, siden det er det vi snakker om. I mitt innlegg fikk statsråden høre flere historier fra både Oslo, som hun selv har vært byråd i, og andre steder hvor en har mistet pensjonsrettigheter. Da må jeg spørre: Ville statsråden ha godtatt å få endret sine egne pensjonsvilkår like før pensjonsalder? Og hvis ikke: Hvorfor er det greit at de som tar de tyngste løftene i velferdsstaten, skal kunne oppleve det?
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Hvis man ikke hadde konkurranseutsatt til å begynne med, hadde ikke Oslo-byrådet trengt å rette opp de problemene som en selv hadde vært med og bidratt til. Da må jeg følge opp og spørre statsråden: Når f.eks. Austevoll kommune må gå inn med særegne avtaler nå – Oslo kommune må også gjøre det – og andre kommuner lar være, hva er det som gjør at en ikke bør ha et nasjonalt regelverk som sier at disse vilkårene skal være like overalt? Hvorfor skal det være slik at f.eks. de som jobber på et sykehjem eller som vasker, skal være avhengig av at deres lokalpolitikere tar ansvar – når deres lokalpolitikere er dem som har satt de ansatte i denne situasjonen? Hva er det som gjør at statsråden mener at vi ikke må ha et nasjonalt regelverk som sikrer dette?
Margret Hagerup (Høyre), 2018-04-10:
Norge har et for høyt sykefravær, og det jobbes på mange plan for å redusere dette. En ser at det i løpet av de siste årene har skjedd en radikal endring i hvordan en følger opp medarbeidere med fravær. Tidligere var det ofte slik at dersom man brakk et bein, var sykmelding hovedregelen og tidslengden på sykmeldingen det samme. I dag snakker vi i langt større grad om funksjonsevne og om behov for tilrettelegging. Vi som politikere kan sette rammevilkårene, men ledere i den enkelte virksomhet må utøve lederskap. SV skriver i sine merknader at kjernen i forsøket med utvidet egenmeldingsrett er at ansvar for sykefraværsarbeidet flyttes fra sykmelder til arbeidsplassen, og spesielt til relasjonen ansatt–leder. Da vil jeg minne om at dette ansvaret allerede har ligget på arbeidsgiver i mange år, og det skulle bare mangle at en ikke drev med sykefraværsarbeid på arbeidsplassen. Vi må heller ikke glemme den enkeltes ansvar i dette arbeidet. En lege kan komme med sine råd, men ofte er det den enkelte som sitter på de beste løsningene, i dialog med leder. Det er den ansatte som vet hvor skoen trykker, det er den ansatte som vet hvordan arbeidshverdagen er, og det er lederen som eventuelt kan påvirke denne. 1. juli 2014 trådte endringer i reglene om sykefraværsarbeid i kraft. Endringene innebar forenklinger i sykefraværsarbeidet ved å fjerne krav om rapportering og overflødige dialogmøter. Målet var å frigjøre tid til praktisk sykefraværsarbeid på arbeidsplassen. I hovedfokus i oppfølgingen er nå samhandlingen mellom arbeidsgiver og arbeidstaker på den enkelte arbeidsplass og ikke skjemaer og sanksjoner. IA-avtalen har vært et forpliktende samarbeid mellom partene i arbeidslivet siden 2001. Jeg jobbet selv som IA-ansvarlig i en logistikkbedrift for å redusere sykefraværet. Vi brukte mye tid på å finne fram til den gode dialogen, hvor målet var et høyere nærvær. Holdninger til jobb og kolleger spilte en viktig rolle i dette arbeidet. Vårt hovedfokus var at en skulle fokusere på det å komme på jobb med det som var friskt, for ethvert menneske våkner hver dag med et reelt valg: Skal jeg gå på jobb med det som er friskt, eller skal jeg være hjemme med det som er sykt? Ved å snakke om dette på arbeidsplassen, samtidig som en fokuserer på funksjon og muligheter for tilrettelegging, vil en oppnå resultater. Dette viser også erfaringene innenfor sykefraværsarbeid. Det er et lederansvar. Det handler om dialog. Det handler om å utøve ledelse. Og det handler om å snakke sammen på arbeidsplassen. Jeg er enig i at tett oppfølging under sykefravær er viktig, men reglene og kravene til dette følger allerede av folketrygdloven, og de er de samme, uavhengig av om man er IA-bedrift eller ikke, og uavhengig av om man har forsøk med 365 dagers egenmelding. Høyre følger derfor komiteens innstilling og kommer ikke til å stemme for at vi går videre med forsøket.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-04-10:
Vi sitter nå i startgropen for å reforhandle IA-avtalen. Den går ut i løpet av dette året. Det er satt i gang et grundig og ganske omfattende arbeid i forbindelse med evalueringen, hvor hensikten er nettopp å se hvilke erfaringer vi har, hvilke tiltak vi har brukt, og hvilken effekt de ulike tiltakene har. Vi kommer selvfølgelig til å vektlegge alle de erfaringene som er gjort med sykefraværsoppfølging, for å se hva vi eventuelt skal ta med oss videre i en eventuell ny IA-avtale. Så vi kommer til å se etter både gode og dårlige erfaringer med sykefraværsoppfølgingen i det arbeidet vi nå står overfor.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-04-10:
Høyres landsmøte behandlet en rekke forslag om sykelønn på fjorårets landsmøte i forbindelse med programarbeidet – det var en grundig behandling – og alle forslagene som omhandlet kutt i sykelønnen, ble da nedstemt, og Høyre gikk til valg på at man ikke skulle gjøre endringer i sykelønnsordningen. På landsmøtet i helgen var det også oppe til behandling noen forslag om sykelønnsordningen, men også de forslagene ble nedstemt. Det betyr at Høyre ikke skal gjøre noen endringer i sykelønnsordningen denne perioden, slik som vi også har lovet velgerne. Henrik Asheim har – helt korrekt – sagt at man i framtiden antakeligvis vil måtte se på også denne typen ordninger dersom velferden skal være bærekraftig, men han har vært helt tydelig på at det ikke vil bli gjort noen endringer i sykelønnsordningen i denne perioden. Han har også vært helt tydelig på at eventuelle endringer skal gjøres i samarbeid og dialog med partene i arbeidslivet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-04-10:
Som jeg sa i svaret mitt til forrige replikant, sitter vi nå i startgropen for å reforhandle en eventuell ny IA-avtale. Nåværende IA-avtale går ut ved dette årets utløp. Vi har satt i gang et ganske omfattende arbeid for å se på virkemiddelbruken og hvilken effekt det har. Vi har også begynt å diskutere med partene hvilke delmål som eventuelt skal være en del av en ny avtale, dersom det skal signeres en ny avtale. Vi er opptatt av å se hvilke tiltak som har god effekt på sykefraværsarbeidet. Dagens IA-avtale og virkemidlene – slik de brukes i dag – viser dessverre altfor dårlig effekt. Når det gjelder sykefraværet, er vi ikke i nærheten av å nå målsettingen. Når det gjelder å inkludere dem med nedsatt funksjonsevne, har vi ikke flyttet målsettingen én millimeter. At flere eldre står lengre i jobb, skyldes i all hovedsak pensjonsreformen. Vi er nødt til å gjøre noe med IA-avtalen dersom vi skal nå målene våre på en bedre måte. 17 år med IA-avtale har ikke gitt de ønskede resultatene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-04-10:
Jeg skal ikke forskuttere hva Høyres framtidige politikk på dette området skal være, men det som Høyre er genuint opptatt av, er å sørge for at vi har velferdsordninger som sikrer den enkelte inntektssikring ved sykefravær eller andre helseutfordringer. Men vi er også opptatt av at velferden vår er bærekraftig, slik at vi sørger for at de som er avhengig av en offentlig inntektssikring, får den, og at vi ikke setter oss i en situasjon hvor vi får så store utgifter framover at vi ikke klarer å være nok for dem som trenger tjenestene våre aller mest. Høyres landsmøte har stemt ned alle forslagene om kutt i sykelønnsordningen nå. Vi har vært helt tydelig på det. Høyres finanspolitiske talsperson var også tydelig på at eventuelle endringer skal gjøres i samarbeid med arbeidslivets parter. I forrige periode, i 2010 var det vel, sa partene ja til en endret sykelønnsfinansiering fra arbeidsgiversiden. Den gangen var det ikke mulig å få til på grunn av tekniske utfordringer i Nav.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-04-10:
Det er vanskelig å skulle kommentere en sak som eventuelt er for retten, men jeg er enig med forslagsstillerne i at det er viktig å ha gode pensjonsordninger for de ansatte. Det sikrer man også i dag med de avtalene som er. De private pensjonsordningene står ikke tilbake for de offentlige pensjonsordningene – tvert imot er også de private ordningene svært gode, selv om det er variasjoner mellom de private ordningene. Her er det et forhandlingsspørsmål mellom de ansatte og deres arbeidsgivere om hvilken avtale som skal gjelde. Som jeg nevnte i mitt innlegg, vil harmoniseringen – forutsatt at organisasjonene sier ja til den pensjonsavtalen som vi har framforhandlet med organisasjonene – av AFP i privat og offentlig sektor bidra til at flere ansatte får styrket sine rettigheter. I stor grad vil også – som også en av talerne i stad var inne på – mange av de eldste arbeidstakerne nyte godt av den harmoniseringen.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-04-10:
Ja, det er flere pensjonsordninger i privat sektor som er minst like gode som dem i offentlig sektor. Det er flere hybridordninger, bl.a., som er svært gunstig for de ansatte. Om jeg ikke husker helt feil, er det innfor bl.a. Trygge Barnehager en hybridordning som er svært god, og som ikke står tilbake for de ordningene som man har i offentlig sektor. Det er ofte sånn at når man skal virksomhetsoverdra, vil ofte de ansattes lønns- og arbeidsvilkår og særlig pensjonsavtaler være en diskusjon. Hvordan skal man ivareta de ansatte, og da særlig kanskje de eldste arbeidstakerne, som står i fare for å miste rettigheter? Som det ble nevnt fra talerstolen i stad, tok det borgerlige byrådet i Oslo, som jeg selv var en del av, en del grep bl.a. for å sikre rettighetene til de eldste arbeidstakerne i forbindelse med konkurranseutsetting av sykehjem ved at de kunne beholde den ordningen de hadde. Sånn er det ofte også med andre typer virksomhetsoverdragelser, man vil diskutere overgangsordninger for de eldste arbeidstakerne.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-04-10:
Som jeg sa i mitt svar: Det er klart at pensjon er av en sånn karakter at det vil være vanskelig om man skulle pålegge alle virksomheter den samme pensjonsordningen, både fordi det er et kostnadselement, selvfølgelig, og også fordi det er en varighet som det er viktig at den enkelte virksomhet selv tar med i sine vurderinger. Pensjonsordningen skal finansieres på både kort og lang sikt, og alle som har jobbet med pensjon, vet at man må ha et særdeles langt perspektiv når man inngår pensjonsavtaler og når man diskuterer nivået på pensjon. Man må gjerne diskutere i hvert fall 100 år fram i tid skal man sikre disse rettighetene. Ja, vi er opptatt av å slippe private aktører til, fordi vi vet at private aktører bidrar til et mangfold av tjenester. De bidrar til innovasjon i tjenestene, og de bidrar til valgfrihet for brukerne. Så det har vi gjort før, og det kommer vi til å gjøre framover, fordi vi mener det er et gode for brukerne at man har private aktører på banen. Da må man selvfølgelig også sikre dem gode konkurransevilkår, slik at de faktisk slipper til i tjenesteutøvelsen.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-04-10:
Til det eksemplet som representanten viste til i sitt innlegg, nemlig Rødtvet sykehjem, var det en konkurranseutsetting som det borgerlige byrådet i Oslo, som jeg selv var en del av, faktisk rettet opp i. Vi så jo der at det var en del av de eldste arbeidstakerne som sto ved inngangen til sin pensjonstilværelse, som ville miste rettigheter. Det vi nå gjør med den avtalen som vi har inngått med organisasjonene, og som nå er ute på en forankringsrunde i organisasjonene, er nettopp å se på hvordan man kan harmonisere AFP, som ofte er den største utfordringen mellom privat og offentlig sektor, på en slik måte at en kan ta med seg rettighetene når en bytter jobb og går mellom privat og offentlig sektor. Det grepet, forutsatt at organisasjonene sier ja til avtalen og Stortinget slutter seg til, vil kanskje være et av de viktigste virkemidlene for nettopp å unngå at ansatte mister rettigheter når de går mellom de ulike sektorene. Det som også er viktig når man skal konkurranseutsette eller virksomhetsoverdra, er at man også ser på hvilke rettigheter kanskje særlig de eldste får, som de står i fare for å miste.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-04-10:
I dag er det slik at lønns- og pensjonsspørsmål er et forhandlingsspørsmål mellom arbeidsgivere og arbeidstakere. Det er opp til arbeidsgiver og arbeidstaker å vurdere hvilke lønns- og pensjonsvilkår man skal ha, så fremt man følger lov og forskrift på området. Oslo kommune, f.eks., har landets beste pensjonsavtale. Det finnes ingen kommune som har en så god og lukrativ pensjonsordning som Oslo kommune, og det ville ha vært rart om man f.eks. skulle pålegge hele Kommune-Norge å ha den samme gunstige pensjonsordningen som Oslo kommune. Dette må være opp til arbeidsgiver og arbeidstakerne sammen å bli enige om. Men kommunene står også fritt til å rette opp i eventuelle skjevheter. Vårt poeng er at når vi sier nei til dette forslaget og mener vi ikke bør vedta det, er det fordi pensjon er av en slik karakter og av et slikt omfang – også kostnadsmessig – at dette må virksomhetene selv vurdere: om de har råd til å bære avtalen eller ikke. Her er det selvfølgelig også viktig at man samarbeider tett med de ansattes organisasjoner.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Under debatten vi nettopp hadde, ble det av noen av talerne sagt at de ikke ønsker at Jernbanedirektoratets investeringsprogram skal behandles i komiteen. Jeg vil presisere at det er heller ikke det vi har foreslått. Vi har altså foreslått at redegjørelsen sendes til komitébehandling i henhold til forretningsordenens § 45. Jeg er i alle fall glad for at presidenten har oppfattet det.
Helge Orten (Høyre), 2018-04-10:
Jeg sa i mitt innlegg at vi ville vurdere å støtte oversending til komiteen for videre behandling. Tatt i betraktning at hele redegjørelsen bygger på et dokument som fremdeles er ute på høring, og vil være ute på høring fram til 22. juni, finner vi det lite hensiktsmessig. Derfor vil vi stemme mot det forslaget.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Jeg vil også si at jeg støtter forslaget fra representanten Sverre Myrli om at saken skal sendes til komiteen.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-28:
Jeg fremmer herved forslag om å innføre straffebestemmelser i lov om kommunal forkjøpsrett til leiegårder. Jeg fremmer også forslag om tiltak mot seksuell trakassering i arbeidslivet.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-28:
La oss snakke om elefanten i rommet, det som Arbeiderpartiet ikke nevnte, nemlig EØS-avtalens frie flyt. Statsråd Hauglie har nå bedt arbeidsgiverne om å ringe til Nav før de ringer til Polen når det er behov for arbeidsfolk. Etter finanskrisen og oppgangen da gikk andelen ansatte med norsk bakgrunn ned, mens antall sysselsatte fra Øst-Europa økte med 90 000 personer. Dette skjedde ikke fordi arbeidsgiverne hadde glemt telefonnummeret til Nav. Dette skjedde fordi mange arbeidsinnvandrere har langt dårligere lønns- og arbeidsvilkår enn det som er vanlig i Norge. De er kort og godt billigere. Det gir bedriftene som bruker dem, en konkurransefordel. Derfor ringer arbeidsgiverne til Polen og ikke til Nav. Dette er også grunnen til at store deler av fagbevegelsen nå er imot EØS-avtalen. Det er ikke fordi de, eller Rødt, er imot arbeidsinnvandring. Norge har i over 60 år levd godt med et grenseløst arbeidsmarked i Norden, som har fungert fordi arbeidsinnvandringen har skjedd mellom land med noenlunde lik levestandard og noenlunde like lønns- og arbeidsvilkår. Dagens arbeidsinnvandring fra fattige land i Øst-Europa er noe helt annet. Nå har arbeidsgiverne en nær uendelig tilgang på arbeidsfolk som er lettere å utnytte. Ser arbeidsministeren at det i praksis blir umulig å opprettholde norske lønns- og arbeidsvilkår når det er fritt fram å importere arbeidskraft fra land der pris- og lønnsnivå og boligkostnader er en brøkdel av nivået i Norge, og at dette er grunnen til at arbeidsgiverne nettopp ringer til Polen og ikke til Nav, som ministeren nå har bedt dem om å gjøre?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-28:
Her kom det intet svar på mitt spørsmål om de ikke ringer til Polen framfor til Nav fordi det er billigere, og fordi det er lettere å utnytte folk fra fattige land enn det er å utnytte norske arbeidsfolk. Jeg får altså ikke noe svar fra regjeringen på det som er mitt hovedspørsmål. Vi ser at ministeren skryter av avtalen og mener den er bra for norske arbeidsfolk. Da burde hun kanskje ta en prat med industriarbeidere på Vestlandet som i sin fagforening nå har vendt seg mot EØS-avtalen. De er imot den fordi den gjør at Høyesteretts dom blir trumfet av EUs konkurransetvang. Ministeren sa i stad at regjeringen står fast på Høyesteretts dom. Så sa hun at hun legger til grunn at ESA mener høyesterettsdommen ikke er i tråd med EØS-avtalen. Da blir spørsmålet: Vil regjeringen foreta seg noe som helst konkret gjennom lovendring, forskrift eller implementering av nye direktiver for å hindre at norsk medlemskap i EØS-avtalen overkjører norsk høyesterett og allmenngjøringen av norske tariffavtaler?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-28:
100 000 mennesker står uten jobb. Mange ungdommer får ikke lærlingplass. Det er ikke så rart, for det er jo billigere å ta inn fullt faglærte fra Øst-Europa enn å ta inn lærlinger. Søkingen til viktige byggfag går dramatisk ned i mange store byer på grunn av den uregulerte flyten i arbeidskraft og at arbeidsgiverne har nær uendelig tilgang på faglærte folk fra Øst-Europa som er billigere og lettere å utnytte enn norske arbeidsfolk. Det er i hvert fall ganske modig av ministeren å si at det mangler arbeidskraft i Norge når så mange står uten arbeid. Jeg lurer på hva Hauglie egentlig mener om det såkalte handlingsrommet i EØS-avtalen når hun til et tidligere spørsmål i dag sa at vi risikerer et traktatbrudd hvis vi bruker handlingsrommet i EØS-avtalen når det kommer til allmenngjøringen og spørsmålet om reise, kost og losji. Finnes det handlingsrommet hvis det vil være et traktatbrudd å bruke det?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-11-28:
Jeg har på vegne av representantene Sigbjørn Gjelsvik, Geir Pollestad, Willfred Nordlund og meg selv den ære å foreslå at det må legges fram en stortingsmelding om nasjonalt eierskap i strategisk viktige bedrifter, infrastruktur og teknologier.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-11-28:
Nå er hovedspørsmålet om rovdyrpolitikk. Rovdyrpolitikk handler om folks liv, det handler om retten til å forvalte den naturen man har levd i og av i generasjoner. Rovdyrpolitikken er avgjørende for den jegeren som har høstet av naturens overflod. Den er avgjørende for den eldre karen som gleder seg hvert eneste år til å gå på jakt med bikkja si, men som ikke lenger kan gjøre det, eller for det unge paret som ønsker å drive med jaktturisme og skape seg en ny næring, men som ser at det næringsgrunnlaget blir borte. Den er avgjørende for den bonden som har brukt fjellet og skogen som beite for dyrene sine, og ser at det ikke lenger er mulig fordi dyrene blir borte på grunn av rovdyr, eller den småbarnsfamilien som bare kjenner uro fordi det blir stadig mer nærgående ulv rundt huset deres, og som kjenner på utryggheten: Er det trygt å bruke skoleveien lenger? De som er sterkest berørt av politikken, er de som blir minst hørt. De som tar elsykkel til jobben sin i departementet, er de som styrer, og de kjenner ikke politikken på kroppen i det hele tatt. I de mest berørte fylkene skrev 150 av 164 ordførere under på et opprop mot rovdyrpolitikken i sommer. Hovedkravet var at regjeringen måtte følge opp stortingsforliket. Når jeg møter folk som er berørt av rovdyrpolitikken, er det én klar beskjed: Grensen er nådd. Antall ulv har eksplodert på grunn av uklok politikk fra regjeringen i 2016 og 2017. Da er mitt spørsmål: Vil statsråden lytte til alle de ordførerne? Vil han lytte til alle som er berørt av rovdyrpolitikken, de som blir rammet av rovdyrpolitikken? Og vil statsråden sørge for at Stortingets vedtak om ulvebestanden blir oppfylt?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-11-28:
Jeg hører statsråden mener at jeg har en dyster tilnærming til rovdyrpolitikken, men jeg har en helt realistisk tilnærming til den: 150 av 164 ordførere kommer med et opprop der de ber om at rovdyrpolitikken blir fulgt opp, og 150 av dem er ordførere i de fylkene som er mest berørt. De kjenner konsekvensene av politikken på kroppen. Når det gjelder antall dyr som blir borte: Innenfor ulvesonen er det knapt beitedyr igjen, ergo er det selvfølgelig ikke mulig at det blir tap av beitedyr på utmarksbeite. Statsråden vet utmerket godt at vi i dag har et ulveantall og en bestand som er over dobbelt så stor som det Stortinget vedtok da man vedtok sitt rovdyrforlik. Da er mitt spørsmål: Vil statsråden sørge for at man kommer ned på det vedtatte bestandsmålet i antall ulv, eller er statsråden fortrolig med at vi nå har et bestandstall som er over dobbelt så høyt som Stortingets vedtatte mål?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-11-28:
Statsråden vet utmerket godt at hvis vi skal klare å komme oss ned på Stortingets vedtatte bestandsmål, må vi ta ut ulv innenfor ulvesonen. Og noe av problemet med sonepolitikken er at de som bor innenfor det området, opplever at det er blitt et reservat. De ble aldri spurt om de skulle bo i et reservat. De ble aldri spurt om de ønsket at deres jaktmuligheter skulle bli borte, at de skulle miste jaktrettighetene sine, at de skulle miste mulighetene til å drive med beitedyr, at de skulle oppleve at det var mer og mer nærgående ulv rundt husene sine. Men dette har skjedd, og den politikken har blitt tredd ned over dem. Er statsråden enig i at skal man komme ned på vedtatt bestandsmål, må man også ha jakt innenfor den såkalte ulvesonen?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Mitt spørsmål går til arbeidsministeren. De fleste i Norge jobber i et godt regulert arbeidsliv. Samtidig går norske arbeidsfolk på jobb og er urolige for at det finnes utenlandske arbeidere som er klare til å ta jobben for en lavere pris, på dårligere vilkår, i bygg- og anleggsbransjen, transportbransjen og i industrien. Det må ikke være slik. I Norge skal norske lønns- og arbeidsvilkår gjelde. Norske myndigheter kan sikre det, trepartssamarbeidet kan sikre det. De samme arbeidsfolkene ser en regjering som er passive i møtet med useriøsitet. I statsbudsjettet blir det bevilget noe mer penger til a-krimsentrene – det er bra. Her snakker vi ikke om den rene kriminaliteten, det er ikke det jeg vil spørre om. Mitt tema er den store kategorien vi kan kalle sosial dumping – det store feltet som omhandler useriøsitet i arbeidsmarkedet. Arbeiderpartiet lanserte i regjering tre konkrete handlingsplaner mot sosial dumping. Denne regjeringen statsråd Hauglie er en del av, trakk den siste og har ikke kommet med noen ny. Regjeringen kunne fulgt opp Stortingets vedtak om tilsyn og sanksjoner overfor bedrifter som driver ulovlig innleie, men det kommer ikke noen sak fra regjeringen. Regjeringen kunne stemt for begrensninger på innleie. Regjeringen kunne støttet vedtakene om hvordan bruk av anbud i offentlig sektor ikke skal svekke ansattes pensjonsvilkår. Regjeringen kunne støttet forslaget om å forsterke allmenngjøringsordningen og arbeidslivskriminalitetssentrene, men de velger å stemme imot. Dette merker man ute på arbeidsplassene. Det handlingsrommet som trengs for å ivareta trygge arbeidsplasser med lønninger det går an å leve av, finnes innenfor EØS-avtalen. Det er fulgt opp med forslag i Stortinget, men det forutsetter at regjeringen bruker det handlingsrommet. Mitt spørsmål er følgende: Stortinget har vedtatt innstramming på innleie, som vil gjelde fra 1. januar. Det kommer nye regler om fire uker, men regjeringen har ikke klart å utarbeide noen sanksjoner mot dem som eventuelt skulle bryte disse reglene. Spørsmålet er derfor: Hvorfor har ikke regjeringen forberedt og innført sanksjoner, slik at brudd på slike regler vil få konsekvens?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Som jeg sa, det er ikke kriminaliteten jeg ønsker å snakke om her nå – det er viktig nok, og det er gjort noe på kriminalitetsfeltet – det er hele det store feltet som ligger under den åpenbare kriminaliteten, jeg har snakket om. Jeg tror historieskrivingen, at det var regjeringen som initierte innstramminger knyttet til innleie, ikke vil stå seg. Det var partier i Stortinget som presset det fram, og det skulle bare mangle at regjeringen ikke fulgte det opp. Under denne regjeringen har antall tilsyn der ute på arbeidsplassene gått ned med om lag 25 pst. – besøk på arbeidsplassen som er synlig, og som følger opp om reglene følges. Regjeringen har ikke utarbeidet sanksjoner – som kan gjelde fra 1. januar – dersom brudd på innleiebestemmelsene forekommer, og har heller ikke styrket tilsynet slik at brudd på bestemmelsene blir oppdaget. Hvordan tror regjeringen at lover blir opprettholdt, når de verken har sanksjoner eller har tilsyn til å overvåke at de blir fulgt?
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Det var et merkelig premiss for det spørsmålet. Det er få regjeringer som har gjort så mye for å bekjempe useriøse forhold i arbeidslivet som denne regjeringen. Vi utarbeider nå den tredje strategien mot a-krim sammen med partene. I vår regjeringsperiode har vi etablert syv sentre mot arbeidslivskriminalitet i samarbeid med partene. Vi har iverksatt flere nye ordninger for sanksjoner, og vi jobber nå også med informasjonsdeling og annet i tillegg til at vi tar et internasjonalt initiativ for nettopp å bekjempe kriminalitet over landegrensene. I tillegg er det denne regjeringen som har strammet inn på anskaffelsesregelverket for offentlige anskaffelser, hvor vi bl.a. stiller krav om både lærlinger, antall kontraktledd og annet. Så det å påstå at denne regjeringen ikke gjør noe for å bekjempe useriøse forhold, er rett og slett feil. Det er denne regjeringen som virkelig har tatt tak i dette. Innleiereglene som ble behandlet av Stortinget i vår, ble behandlet etter forslag fra regjeringen. Regjeringen hadde jobbet lenge sammen med partene. Det var stor uenighet mellom partene om hvordan innleieregelverket skulle være, men vi la fram et lovforslag som vi mente balanserte de ulike hensynene godt. Stortinget ønsket å gå lenger, og regjeringen følger selvfølgelig opp de vedtakene som Stortinget fattet. Premisset om at denne regjeringen ikke gjør noe for å bekjempe useriøse vilkår i arbeidslivet, er direkte feil. Noen av de eksemplene som jeg nå ramset opp, er tegn på nettopp det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Som jeg sa i mitt forrige svar, er det tatt en rekke initiativ under denne regjeringen, nettopp for å bekjempe useriøse arbeidsvilkår. A-krimsentrene er ett, innstramminger i anskaffelsesregelverket er et annet. Til dette med tilsyn: Det er helt riktig at Arbeidstilsynet har endret sin tilsynsstrategi. Det har vært bevisst, for det vi har sett, er at Arbeidstilsynet kanskje har brukt litt for mange ressurser på å gå etter de lovlydige – på å sjekke relativt enkle forhold hos de lovlydige aktørene. Vi har ønsket å vri innsatsen til Arbeidstilsynet til å drive mer med veiledning og hjelp til de seriøse og å gå mer etter de useriøse. Det er ikke antall tilsyn som er målestokken på om tilsynet er bra, det er hvordan tilsynet innrettes. Når man nå har etablert de syv a-krimsentrene, f.eks., betyr det at kontrolletatene går sammen. Man har mer målrettede, mer slagkraftige og mer effektive tilsyn enn det man hadde tidligere. Det gir også resultater, nettopp fordi man klarer å sette flere useriøse ut av spill – og det er det som må være hensikten.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
I premisset for spørsmålene sier representanten Tajik at tiltakene har vært svake. Vel, de tiltakene er utarbeidet sammen med partene i arbeidslivet og etatene, og både partene og etatene sier selv at strategien gir gode resultater. Tiltakene har effekt, man klarer å sette flere ut av spill enn det man klarte tidligere. Det skal vi være veldig glad for. Men vi skal ikke si oss fornøyd med det. Vi jobber nå sammen med partene for å utarbeide vår tredje strategi, hvor vi gjennomgår dem vi allerede har, nettopp for å komme med flere slagkraftige tiltak. Så er det riktig som representanten sier, at EØS-avtalen har noen utfordringer, noe vi har sett i bl.a. de siste høyesterettsdommene. Men det store bildet er at EØS-avtalen er bra for norske arbeidstakere, den er bra for norsk arbeidsliv, og den er bra for norske arbeidsvilkår. I sum får arbeidstakere det bedre med EØS-avtalen, nettopp fordi EØS-avtalen sikrer like betingelser over hele Europa. Til dette med ILOs kjernekonvensjoner: Jeg vet ikke hvilke av kjernekonvensjonene som representanten Tajik ønsker å inkorporere. Det har ikke vært utredet, og jeg er heller ikke sikker på om det vil løse det problemet som Tajik ønsker å løse.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Dette var egentlig flere spørsmål i samme spørsmål. Reise, kost og losji har vært et område med flere ulike typer utfordringer. Den ene er den som har vært EØS-relevant, som har vært mye diskutert, men det har også vært en annen utfordring, som handler om de såkalte utenfor-porten-etableringene, dvs. at man unndrar seg nettopp forpliktelsene til å dekke reise, kost og losji, fordi man får såkalte postkasseselskap. Den siste problemstillingen ble, så vidt jeg forstår, i stor grad håndtert gjennom siste års tariffoppgjør, hvor partene ble enige om hvordan man skulle løse dette. Så har Tariffnemnda fattet en beslutning som for så vidt løser det andre – og Tariffnemnda er et partssammensatt forvaltningsorgan, som har funnet en løsning på den andre problemstillingen. Nei, jeg er uenig i punktet om gjennomsnittsberegning. Jeg mener at dette er noe som bør kunne tilligge partene i dag. Jeg ønsker ikke å gjennomføre den innstrammingen som Arbeiderpartiet har foreslått.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Vikarbyrådirektivet er for øvrig et godt eksempel på hvordan EUs direktiver bidrar til å heve standarden betydelig og til å sikre rettighetene og like vilkår for arbeidstakere. Sånn sett er det et godt eksempel på fordeler med EØS-avtalen. Vikarbyrådirektivet er for så vidt også et eksempel på den muligheten norske myndigheter har til å utnytte handlingsrommet til å ha en høyere standard enn det direktivet legger til grunn, fordi direktivet er et minimumsnivå og ikke et maksimumsnivå. Til spørsmålet om kollektiv søksmålsrett var årsaken til at vi ikke ønsket å videreføre det, for det første at det var svært omstridt mellom partene. Vi er opptatt av at det i partssamarbeidets ånd må være sånn at vi hører på begge sider av bordet, og dette var svært omstridt hos den ene siden. Det var heller ikke brukt, eller knapt nok brukt, og det hadde sånn sett ingen reell betydning. Vi mener det er et privatrettslig forhold. Man har muligheten i dag til å gå til søksmål, og det er prinsipielt uheldig at andre skal gå til søksmål på vegne av en selv, også når en selv ikke ønsker det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Jo, Norge har en mulighet, og den norske regjeringen sto også fast på Høyesteretts avgjørelse i spørsmålet om reise, kost og losji. Dette er en relativt komplisert sak, som har versert i det norske rettssystemet i svært mange år – i mer enn ti år har den versert – før ESA kom med sitt åpningsbrev og partene i sine forhandlinger forsøkte å finne en løsning seg imellom. Noe fant de en løsning på, andre spørsmål fattet Tariffnemnda sin beslutning på nå i høst. Tariffnemnda er et partssammensatt forvaltningsorgan hvor partene sitter sammen for å diskutere. Det har også skjedd ganske mye på rettssiden etter at høyesterettsdommen ble fattet. Det er fattet flere dommer i saken, og det har også kommet forslag til et nytt utsendingsdirektiv, som ikke minst også endrer på spørsmålet om reise, kost og losji. Det er også, så vidt jeg forstår, det nye utsendingsdirektivet Tariffnemnda har sett hen til når de fattet sin beslutning.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Jeg legger til grunn at ESA mener at beslutningen ikke var i tråd med EØS-avtalen. Vi har hatt flere møter med ESA om denne saken, og vi kom da fram til at partene skulle sette seg sammen for å se hvordan de, som eier av tariffavtalene, kunne komme til enighet om sine tariffavtaler. Det var flere problemstillinger knyttet til reise, kost og losji. Noe var EØS-relevant, andre forhold var det ikke. Dette er nå håndtert gjennom lønnsoppgjøret mellom partene i vår og gjennom Tariffnemnda, hvor partene sitter representert. Og nettopp endringene i utsendingsdirektivet var noe av det tariffnemnda så hen til da de skulle fatte sin beslutning. Utsendingsdirektivet styrker arbeidstakernes rettigheter betydelig. Det er bra for arbeidstakerne, både i Norge og i Europa, at utsendingsdirektivet kommer på plass – nettopp fordi det styrker rettighetene til dem som sendes ut. Det er også verdt å minne om at det er bestemmelser om reise, kost og losji også i andre land, så det betyr ikke at man ikke lenger får dekket utgiftene, for det vil man kunne få.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Det er ikke gitt at de blir billigere etter Tariffnemndas vedtak. Utsendingsdirektivet setter nå klarere bestemmelser for hvordan reise, kost og losji skal avgjøres, og hva som skal innlemmes i det begrepet. Utsendingsdirektivet er helt klart på at man skal få lik lønn for likt arbeid samme sted. Det er jo betegnende at det er Euro-LO som var blant pådriverne for de endringene som var, fordi de nettopp så at endringene ville styrke arbeidstakerne i Europas rettigheter. Så er det verdt å minne om at vi jo er opptatt av å diskutere partenes autonomi og partssamarbeid, trepartssamarbeid og topartssamarbeid. Det er partene som eier sine avtaler, og det er de som skal forvalte sine avtaler. Tariffnemnda er et partssammensatt, uavhengig forvaltningsorgan. Stortinget kan selvfølgelig overprøve Tariffnemndas beslutninger ved lov, men det er et ganske stort inngrep i det som vi ellers snakker om, partenes autonomi.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Man har alltid muligheter til å teste og sette et handlingsrom på spissen. I dette tilfellet kunne man risikert å styre mot traktatsbrudd. Om det ville vært en farbar vei å gå, skal ikke jeg si. Det som vi har vært opptatt av, er: Når det har kommet opp til diskusjon, det som ligger i tariffavtalene, er det opp til partene å se om tariffavtalen eventuelt kan gjennomgås og tilpasses det som er internasjonal rett. Jeg vil igjen påpeke at EØS-avtalen er bra for Norge. Den er bra for norske arbeidsfolk, den er bra for europeiske arbeidstakere. Vikarbyrådirektivet, utsendingsdirektivet og håndhevingsdirektivet er alle sammen direktiver som styrker norske myndigheters muligheter til å forfølge useriøse aktører og bidrar til å heve rettighetene til arbeidstakere i Norge og Europa. Og jeg mener at opposisjonen hopper glatt over de fordelene EØS-avtalen gir for norske arbeidsplasser og norske arbeidstakere. Nå har partene funnet en løsning på spørsmålet om reise, kost og losji.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Jeg er ikke enig i at NHO har satt EØS-avtalen på spill. De har, som alle andre interesseorganisasjoner, forfektet sine medlemmers interesser, og det er legitimt. De har vunnet fram, og det kan man jo alltids mene mye om. Ja, Norge kan selvfølgelig også heve standardene på egen kjøl. Man trenger strengt tatt ikke en EØS-avtale for å heve standardene. Men det som Norge er avhengig av, med EØS-avtalen, er nettopp tilgangen til markedene. 80 pst. av norsk eksport går til det europeiske markedet. Jeg tror enhver som følger brexit-forhandlingene på nært hold, ser at et utenforskap ikke nødvendigvis er spesielt fordelaktig. For Norge, som er en stor råvareeksporterende nasjon med en åpen økonomi, vil det være relativt risikabelt å skulle si nei til den åpne markedsadgangen som EØS-avtalen gir oss. Jeg har tatt det til etterretning at partene både gjennom lønnsoppgjøret i vår og gjennom Tariffnemnda har kommet fram til en enighet om hvordan tariffavtalen er å forstå når det gjelder reise, kost og losji. Og det kommer i tillegg til de bestemmelsene som allerede er i de ulike direktivene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
En viktig grunn til at jeg oppfordrer arbeidsgiverne til å ta turen om Nav før de ringer utlandet, er nettopp at vi så etter den forrige oppgangskonjunkturen i 2009 at de aller fleste jobbene som da ble besatt, gikk til arbeidsinnvandrere. To av tre nye jobber gikk til arbeidsinnvandrere. Det vi nå sier, er at det ikke kan fortsette, for det betyr at hvis vi skal klare å inkludere flere av dem som står på utsiden av arbeidslivet – 20 pst. av befolkningen i arbeidsfør alder er ikke i jobb i dag – er vi nødt til å sørge for at flere av dem kommer på innsiden av norsk arbeidsliv. Det betyr at norske arbeidsgivere må åpne dørene for norske arbeidstakere. Det er også bakgrunnen for vår inkluderingsdugnad. Så er jeg uenig i premisset til representanten Moxnes, at EØS-avtalen svekker norske lønns- og arbeidsvilkår. Tvert imot mener jeg at EØS-avtalen og de direktivene som er utarbeidet, og de initiativene som EU nå tar, bidrar til å styrke arbeidstakernes rettigheter i Europa og i Norge. Vi ser også at gjennom EØS-avtalen og gjennom EU-samarbeidet har levestandarden i de fattigere landene i Europa økt betydelig. Et utslag av det ser vi bl.a. er at færre arbeidsinnvandrere kommer fra Polen, nettopp fordi betingelsene i Polen har blitt bedre. Det er ingen tvil om at EU har vært viktig for å løfte titusener av fattige i Europa ut av fattigdom. De initiativene som har vært tatt tidligere, og som nå tas av EU, mener jeg er positive for norske arbeidstakere også. Dette betyr ikke at EØS-avtalen bare er positiv, og at det ikke finnes noen negative sider ved den. Avtaler er veldig ofte et resultat av å gi og ta, og jeg mener at fordelene oppveier ulempene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Jeg kan forsikre representanten Moxnes om at den norske regjeringen er aktiv i sitt møte med Europa. Vi deltar på alle arenaer der vi kan delta, og vi bidrar også med vår kompetanse, våre synspunkter og våre innspill gjennom de kanalene vi har muligheten til å delta i. Min vurdering er nettopp at utsendingsdirektivet også er et resultat av norsk og nordisk påvirkning. Til spørsmålet om billigere arbeidskraft: Noe av hovedutfordringen i norsk arbeidsliv i dag er faktisk mangel på arbeidskraft. Vi ser at store deler av landet sliter med å få tak i arbeidskraft. I en by som Tromsø er det like mange ledige stillinger som det er arbeidsledige på Nav. Det forteller én ting: Det er ikke nødvendigvis samsvar mellom kompetansen til dem som står utenfor, og det behovet som arbeidslivet har. Det er også bakgrunnen for at da regjeringen la fram sitt statsbudsjett, la vi inn betydelige summer til inkluderingsdugnaden vår, hovedsakelig til kompetanseheving for dem som er i jobb, men som kanskje mangler fagbrev. Vi endrer også tiltakene i Nav, nettopp for å bidra til at flere kan få kompetanse som er etterspurt.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-28:
Det er mange ledige hender, men poenget i mitt forrige svar er at det ikke nødvendigvis er samsvar mellom kompetansen til dem som står på utsiden, og den kompetansen som etterspørres av arbeidslivet. Det er også bakgrunnen for at vi nå tar ganske store og viktige grep for å sikre at de som er ledige, har mer relevant kompetanse og sånn sett sikres en jobb. Det er feil, det representanten Moxnes sier om at ungdom ikke får læreplass. Det er flere unge nå enn noen gang som får læreplass. Noe av det kan kanskje henge sammen med at regjeringen bl.a. strammet inn anskaffelsesregelverket for offentlige anskaffelser, der vi stiller krav om at skal man vinne offentlige anbud, må man også ha lærlinger, noe man hentet inspirasjon til fra det borgerlige byrådet her i byen, som nettopp hadde de samme kravene tidligere. Vi ser at antallet unge utenfor jobb, skole og annen aktivitet går ned, og vi ser også at antallet unge på sosialhjelp går ned. Vi har et handlingsrom i EØS-avtalen. Vi utnytter det også, og det kommer selvfølgelig regjeringen fortsatt til å gjøre.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Det er ikkje sånn at me skuldar statsråden for ikkje å gjera nokon ting. Det me seier, er at ein del av det dei gjer, er feil, eller at verkemidla deira er svake. Me stiller ganske presise spørsmål, men me får upresise svar. Norske arbeidsfolk har i ein del samanhengar òg opplevd at arbeidstakarrettar ikkje har ein sterk nok juridisk posisjon. Det såg dei bl.a. i 2016, i tilknyting til Holship-dommen frå Høgsterett, der bedriftene sin rett til fri etablering gjekk føre rettane til arbeidsfolk. Det var noko som mange reagerte på, bl.a. Europabevegelsen, som uttrykte at det er viktig at Høgsterett er med på å verna om retten til fri etablering, men at dommen er utfordrande når det gjeld arbeidslivspolitikken. Det meiner òg Arbeidarpartiet. Det er noko av grunnen til at me vil ha ILOs kjernekonvensjonar inn i menneskerettsloven. Det vil gje dei forrang i norsk rett. Det vil gjera at dei står sterkare enn i dag ved ein eventuell motstrid med EØS-reglane. Spørsmålet er om statsråden har tenkt å ta initiativ til å ta ILOs kjernekonvensjonar inn i menneskerettsloven. Eg vil òg gjerne ha ei grunngjeving for svaret, anten det er ja eller nei.