Trine Skei Grande (Venstre), 2011-04-05:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i denne debatten, men jeg fant det faktisk ganske nødvendig. Nå har vi igjen en sak der Fremskrittspartiet får lov til å sette dagsordenen for et skremmebilde som det nærmest høres ut som fins på hvert gatehjørne hos oss i dag, og får muligheten til å sette dagsordenen for hva som er skremmebildet overfor vårt samfunn. I gårsdagens debatt om datalagringsdirektivet syns jeg at Per Sandberg hadde et veldig godt innlegg med hensyn til å vurdere hva det er som er de store terrortruslene, f.eks., som det norske samfunnet står overfor. Han beskrev at de norske terrortruslene vi ser i dag, ikke er fra organiserte, store systemer, men fra enslige enkeltmennesker som føler seg tråkket på av systemet. Det er de som utgjør terrortrusselen, akkurat slik som Per Sandberg sa, akkurat slik vi så i Stockholm for kort tid tilbake. Det handler om at det å bekjempe ekstremisme, det å bekjempe terrorisme, ikke er noe man gjør med intoleranse. Det er noe man gjør med toleranse. Ekstremisme, intoleranse og ekstreme holdninger, også i religiøse samfunn, bekjempes best ved at de ikke kan rekruttere til sine holdninger ved å vise til at noen blir tråkket på i det norske samfunnet. Det å hindre at noen blir tråkket på i det norske samfunnet, både ut fra troen sin, ut fra sin kulturelle bakgrunn og ut fra alle de indikatorene som er viktige for at et individ skal føle seg som et verdsatt individ i et samfunn, er måten man bekjemper den type ekstremisme, terrorisme og ekstreme handlinger mot et samfunn på. Det som Fremskrittspartiet nå foreslår, er gjennomført i en rekke land. Det ble gjennomført av Putin da han var redd for at vestlige demokratier skulle bygge opp et partisystem som lignet vestlig demokrati. Derfor får ikke Venstre lov til å hjelpe sitt søsterparti til å bygge seg opp i Russland, slik vi kanskje kunne ønske å gjøre. Det samme ser vi i en rekke andre totalitære og halvtotalitære regimer, man stopper muligheten for å bygge motstand i et samfunn ved å hindre overføringer. Så dette er et kjent virkemiddel. Jeg syns at komiteen har et veldig godt poeng med at kampen for å bekjempe det som man her snakker om, er åpenhet. Det er med åpenhet man bekjemper dette. Det er den åpne debatten i et samfunn som faktisk er med på å bekjempe det man snakker om. Men er det et veldig stort og prangende problem? Er det slik at vi ser det på hvert gatehjørne i Norge i dag? Er det slik at vår sivilisasjon og vårt demokrati vakler på grunn av dette presset fra andre land? Nei, dette er ganske langt unna vår hverdag i dag, og det er på tide at noen sier fra, slik at Fremskrittspartiet ikke får muligheten til å legge standarden for debatten, som om vi befant oss i et demokrati som nærmest dag for dag var truet. Jeg må si at som folkevalgt, som liberaler, som bosatt på østkanten i Oslo, der man har den største moskétettheten som det kanskje er mulig å oppdrive i dette landet, føler jeg det ikke som en stor og prangende trussel når jeg går hjem fra jobb i dag. Jeg tror kanskje at jeg er en av de politikerne i verden som kan si at jeg faktisk kan gå fritt tilbake som liberaler til min bydel, og passere mange miljøer som Per-Willy Amundsen antakeligvis ikke snakker med, og ikke finne det som en trussel mot mine demokratiske rettigheter. Jeg er kanskje en av de politikerne i verden som virkelig kan tusle gjennom byen en sein kveldstime og føle seg trygg. Jeg tror ikke at de trusselbildene som Fremskrittspartiet bygger opp rundt vårt demokrati, er til stede. Men hvis vi går med på Fremskrittspartiets argumenter, hvis vi går med på de faktorene som de legger til grunn, skaper vi grobunn for nettopp de holdningene som bygger på at folk møter intoleranse, at folk ikke møter religionsfrihet, at folk føler at de blir stigmatisert ut fra sin bakgrunn. Og da er kanskje også min frihet truet.