Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-02:
Fremskrittspartiet mener årsregnskap og årsberetning først og fremst skal vise bedriftenes økonomiske utvikling og finansielle stilling, og formålet er å gi korrekt finansiell informasjon om selskapet. Jeg vil derfor advare mot rapporteringskrav som vanner ut dette formålet. Jeg vil også understreke at det både er og må være en grunnleggende forskjell mellom næringslivets og myndighetenes samfunnsansvar. Myndighetene og politikerne er ansvarlige overfor velgerne, mens bedriftene, så lenge de opererer innenfor lovlige juridiske rammer, i utgangspunktet er ansvarlige overfor aksjonærer, kunder og forretningsforbindelser. Næringslivets samfunnsansvar innebærer først og fremst å gjøre det næringslivet kan best: å bidra til verdiskaping og økonomisk vekst gjennom å selge sine produkter på det frie, åpne markedet. Derigjennom skaper næringslivet arbeidsplasser og velstand. Jeg vil derfor ta avstand fra en sosialistisk forståelse av bedriftenes samfunnsansvar hvor det legges til grunn at kapitalisme og globalisering ikke tjener samfunnet. Samfunnsansvar slik det diskuteres både i stortingsmeldingen og i proposisjonen, er hensyn som foretakene tar og standarder de fastsetter og etterlever utover det som lover og forskrifter fastsetter. Jeg har merket meg at regjeringen i proposisjonen beregner at mange norske foretak allerede er svært godt i gang med arbeidet. Fra og med 2010 er allerede børsnoterte selskaper pålagt å redegjøre for eventuelle «retningslinjer for etikk og samfunnsansvar». Regjeringen antyder i proposisjonen at erfaringen fra Danmark tilsier at opp mot 75 pst. av de 450 foretakene som vil omfattes av dette lovforslaget, allerede arbeider med samfunnsansvar. Dette tilsier at det vil være bedre å jobbe med generelle motivasjonstiltak og informasjon opp mot bedrifter som ennå ikke har kommet i gang, enn å innføre enda en ny lov. Bransjeorganisasjonene er allerede godt i gang med å informere og bevisstgjøre bedriftene. I St.meld. nr. 10 for 2008–2009 har regjeringen listet opp en rekke tiltak som allerede er i gang. Det er et godt alternativ til lovfesting å følge opp og stimulere disse ytterligere. Utfordringen er ikke å få norske selskaper til å ta samfunnsansvar på alvor, men hvordan man best stimulerer til at dette blir målrettet, utviklende og føles nyttig for foretakene. Lovkrav om rapportering kan da fungere mer mot sin hensikt enn å stimulere til ytterligere fokus. En lov skaper en minimumsstandard og presser bedriftene inn i en bestemt systematikk, men den stimulerer ikke til å gå lenger eller å bevisstgjøre seg ytterligere. Regjeringens egne anslag for kostnader illustrerer dette dilemmaet. Etableringskostnadene anslås av regjeringen til å ligge på mellom 860 000 kr og 6,1 mill. kr for det enkelte foretak, mens de løpende, årlige kostnadene for bedriftene blir anslått til fra ca. 7 000 kr til 35 000 kr. Jeg ser disse anslagene som et uttrykk for en svært statisk betraktning av utfordringen fra regjeringens side. Skal samfunnsansvar virkelig bli en integrert del av et foretaks virksomhet, er det en forutsetning at styret etablerer selskapets verdigrunnlag og utformer retningslinjer for etikk og samfunnsansvar i samsvar med dette. Oppfølgingsrutiner må samtidig etableres, slik at selskapet sikrer seg at dette etterleves. Da vil de løpende kostnadene være høyere enn departementets anslag. Når så mange selskaper allerede er i gang med dette arbeidet og sannsynligvis har påtatt seg langt større kostnader enn regjeringen forutsetter ut fra egne forretningsmessige interesser, bør ikke lovfesting være et verktøy som man griper til. Jeg etterlyser en grundig nytte–kostnads-analyse av lovforslaget. At dette er komplisert og kostnadskrevende, illustreres ved at regjeringens forslag er detaljert og ifølge NHOs brev til komiteen kan komme til å medføre at selskapene kan komme til å få hele 36 punkter å rapportere på. I et slikt lys framstår regjeringens beregning av selskapenes løpende kostnader som en grov undervurdering dersom rapporteringen skal bli mer enn en proformasak for selskap og styre. Det er også en stor fare for at selskapene blir mer opptatt av å rapportere opp mot regjeringens foreslåtte rapporteringspunkter enn kontinuerlig å følge med på og tilpasse samfunnsansvaret til nye utfordringer som samfunnsutviklingen gir. Fremskrittspartiet ser det derfor som unødvendig å lovfeste en rapportering om samfunnsansvar og går imot forslagene til regnskapsloven.