Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2015-12-07:
Jeg vil først benytte anledningen til å takke komiteen for godt og konstruktivt arbeid med saken fram til vi i dag skal debattere den. Norge er et land som er kjent for gode velferdsordninger for sine innbyggere, og slik skal det også være i framtiden. Velferdsordningene gir grunnlag for forutsigbarhet over tid og ivaretar livskvaliteten til den enkelte. Noen ganger er det nødvendig å revidere eksisterende velferdsordninger for å tilpasse dem bedre til vår tid og våre utfordringer. Dette er også bakgrunnen for de forslag regjeringen fremmer i denne saken. I proposisjonen fremmes endringer i lov om anke til Trygderetten. Forslagene innebærer en revisjon av loven. Trygderettsloven har regler om Trygderettens virkeområder, men er ellers i vid forstand en lov om saksbehandlingen for og i Trygderetten. Et hovedformål med den revisjonen av trygderettsloven som det legges opp til, er å modernisere og tilpasse loven til dagens behov. De endringer som foreslås, er i hovedsak knyttet til saksbehandlingsreglene. Det foreslås derfor ingen endringer når det gjelder Trygderettens virkeområde. Trygderetten skal fortsatt være et uavhengig domstollignende forvaltningsorgan som skal treffe avgjørelser om enkeltpersoners rettigheter og plikter etter folketrygdloven og en rekke andre pensjons- og trygdelover. Søksmålsadgangen opprettholdes i det alt vesentlige som nå. Endringer foreslås gjennom innføring av formålsparagraf, avvikling av ordningen med legmedlemmer, at retten settes med fem medlemmer i stedet for syv i prinsippsaker, innføring av regler om tilleggskjennelse, utvidede regler om utforming av kjennelser, lovfesting av rettsmedlemmenes uavhengighet, lovfesting av tilfeldighetsprinsippet, lovfesting av ordninger med gjenopptak av Trygderettens kjennelser, og at reise- og oppholdsutgifter ved muntlige rettsmøter dekkes. Det foreslås også endringer av mer redaksjonell karakter, herunder forbedring av lovens systematikk og modernisering av lovteksten. I rettspleien har innslaget av legmenn vært ansett som et viktig prinsipielt element. Debatten har imidlertid særlig knyttet seg til legmannsdeltakelsen i straffesaker. I sivile saker er legmannsdeltagelse, med unntak av visse spesielle sakstyper, nå et særsyn. I trygdesaker brukes det så godt som aldri. Siden 1990-tallet har legmenn vært nyttet i én sak. Det har heller ikke vært etterspurt fra partenes side. Rettssikkerhet i Trygderetten dreier seg om å ha en faglig god kompetanse til å avgjøre de sakene som skal behandles der. Trygderetten innehar i dag god kompetanse gjennom de attføringskyndige og medisinskkyndige rettsmedlemmene. Trygderetten har derfor svært sjelden blitt satt med legmedlemmer, og sist det skjedde, var i 2002. Trygderetten er ingen domstol og er i motsetning til straffesaker for domstolene ikke bygget opp rundt tanken om at en skal dømmes av likemenn. Trygderettens oppgaver er å være en uavhengig instans som sørger for en betryggende og tillitsskapende saksbehandling. Det er i komiteen enighet om alle endringene, bortsett fra om dagens ordning med legmannsdeltakelse skal opprettholdes eller ikke. Flertallet i komiteen ønsker ikke å opprettholde dagens ordning med legmannsdeltakelse med den begrunnelse at det må være et mål for Trygderetten å få ned saksbehandlingstiden. En for lang saksbehandlingstid er uheldig først og fremst for den private parten, som venter på en avgjørelse som ofte er av stor økonomisk betydning. Mindretallet mener at dagens ordning med legmedlemmer bør opprettholdes, og viser til at innslaget av legmedlemmer et ansett som et viktig prinsipielt element i rettspleien.