Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-04-27:
Langs hele norskekysten finner man den samme historien: Havet gir folk mat og arbeid. Fra fjord til bord går det et ubrytelig bånd. I Nord-Norge som langs resten av kysten har vi alltid levd av havet. Havet, som i generasjoner har gitt oss store verdier, gir oss store verdier, ja, det gir til og med penger i lomma til unger som skjærer torsketunger. På restauranter og i de mange hjem verden over spises det hver dag 37 millioner måltid med norsk sjømat. Tenk det – hver dag, verden over! Inntektene fra sjømaten er det som i veldig stor grad vil gi oss velferd i framtiden. Skal fiskeri- og sjømatpolitikken ha legitimitet, må den også ha folk langs kysten som heier. Da må man ha tillit, som oppnås gjennom dialog, lokale ringvirkninger og arbeidsplasser. Det har vi mange gode eksempler på, f.eks. på Senja – se på Husøy og hvordan man jobber i Sjømatklyngen Senja – og på Helgeland, med Nova Sea. Havbruksnæringen er på mange måter en suksesshistorie og en av våre aller viktigste næringer. Det er en lønnsom distriktsnæring, det er matproduksjon, det er en eksportnæring, det er en framtidsnæring. I 2020 eksporterte vi laks og ørret for over 18 mill. kr – kanskje en liten dupp fra året før, men med tanke på at restaurantene over hele verden er stengt og vi ikke reiser, er dette et kjempetall. Nye markeder åpner også opp. Sjømatrådet kan melde om at Sørøst-Asia, Thailand og Taiwan, gir nye laksemarkeder for Norge. I Thailand er laks nå blitt den mest populære fisken å spise. Selv under pandemien og lockdown har konsumet økt. Vi har med andre ord kjempemuligheter som hav- og sjømatnasjon, gjennom havbruket. I Arbeiderpartiets nylig vedtatte program har vi som mål å doble verdiskapningen fra havbruk innen 2030. Det er et ambisiøst mål, men vi har tro på næringen og har høye ambisjoner. Vi mener at Norge skal lede an i utviklingen av verdens mest produktive og miljøvennlige havbruksnæring, med produksjon av mat til et voksende verdensmarked, for vi skal leve av havet også framover, skape arbeidsplasser langs kysten, og sjømaten er en del av framtidens grønne løsning. Men samtidig ser vi utfordringer. For at næringen skal kunne vokse i tråd med ambisjonene, er det en forutsetning for vekst at næringen utvikler seg på en bærekraftig måte. Hvordan skal vi nå den veksten vi har ambisjon om? Hva vil statsråden gjøre for å sikre mer bærekraft samtidig som konkurransekraften i næringen sikres? Da Stortinget våren 2015 behandlet Solberg-regjeringens stortingsmelding om havbruksnæringen, ble det enighet om trafikklyssystemet. Nå mener vi i Arbeiderpartiet at det er modent for å videreutvikles med flere miljøindikatorer. Det må også investeres i ny teknologi og nye innovasjoner om målsettingen om en økning av produksjon skal nås. Stortinget vedtok også i 2015 en ordning om oppdrett på land, og Arbeiderpartiet mener at vi også må se på regelverket her. Anlegg på land gir store og ofte irreversible inngrep. Det er et stort behov for energi, og det stilles også spørsmål ved fiskehelsen. I media har vi sett at fiskeriministeren har tatt til orde for at mer oppdrett skal inn i lukkede anlegg, og at det vurderes en ny stimuleringsordning som skal bidra til det. Samtidig ser vi at semilukkede anlegg i fjorder og kystnære områder gjør at vi kan utnytte våre komparative fortrinn langs kysten, med rent vann og gode strømforhold, og det er også rimeligere enn store anlegg til havs. Arbeiderpartiet mener også at vi må ha en teknologinøytral tilnærming når vi skal legge rammene for den videre utviklingen av havbruksnæringen. Vi må basere avgjørelsene på kunnskap og fokusere på bærekraft. Vi mener også at vi må se på hvordan vi kan utvikle de fortrinnene vi har som havnasjon, med samarbeid mellom havnæringer som maritim sektor, olje og gass. Våre sterke maritime miljø langs kysten og vår kompetanse som havnasjon gir oss konkurransefortrinn som vi må bygge videre på. Arbeiderpartiet mener at det hadde vært på sin plass med en mer offensiv satsing på teknologi og innovasjon, hvor staten også tar en mer aktiv rolle. Her er det også naturlig at både fiskeriministeren og næringsministeren engasjerer seg. Hvordan kan vi legge til rette for prosjekter som kan bidra til å utvikle maritim næring, samtidig som vi videreutvikler havbruksnæringene? Kan mer av utviklingen skje her i Norge? Nå ser vi at mye av utviklingen skjer i andre land, bl.a. med havfarmer som bygges i Kina. Er utvikling av norsk leverandørindustri noe som settes i fokus i havbruksstrategien? Utviklingskonsesjonene, som også viser at det er stor kreativitet og masse innovasjon i næringen, var noe man kunne søke på fram til 2017. Vil det komme nye runder med utviklingskonsesjoner? Mangfold og lokal tilknytning – er det noe regjeringen fokuserer på? Jobbes det med å sikre arbeidsplasser på land, sånn at den totale verdiskapningen kan økes? Vi ser også at det er skepsis mot næringen – som jeg vil påstå blir større jo lenger nord man kommer. Her er kanskje også konfliktene med fiskeriene større. Kanskje vi kan unngå konflikter om vi har et større verdikjedefokus, tenker på ringvirkninger, bygger lokalsamfunn basert på ressursene? Sameksistens er utrolig viktig når vi skal utvikle havnæringene. Vi har et felles ansvar for å forvalte fjordene våre på en måte som sikrer at vi får til en bærekraftig vekst. Folk og samfunn må være med, og politikere på alle nivå må stille krav og forventninger til næringen og samtidig legge til rette og utnytte fellesskapets areal og ressurser på en god måte. Produksjonsavgiften som vi nå har vedtatt å innføre, er viktig. Den bidrar til å sikre stabile og forutsigbare inntekter til kommunene som stiller areal disponible for oppdrett. I tillegg har vi havbruksfondet, som også er svært viktig. Regjeringen har vedtatt å endre innretningen på fondet. Det har ikke vi støttet. Kommunene burde fått mer, men fra neste år har altså Solberg-regjeringen bestemt at mer av inntektene skal gå til statskassa. Det blir også stadig viktigere å kunne dokumentere at fisken er produsert på en bærekraftig måte. Forbrukertrendene påvirker oss. Dokumentaren Seaspiracy er nå blant topp ti på Netflix. Det får også flere folk i flere land til å ta avstand ikke bare fra oppdrettsnæringen, men fra all sjømat. Jeg har sett Kardashian-stuntet til fiskeriministeren og må innrømme at jeg synes det var artig. Men hva mer gjør man for å møte motstanden som kommer fra enkelte miljøer? Det er viktig å spre kunnskap om norsk sjømat generelt, men det er også viktig for å sikre oppdrettsnæringens omdømme, vårt omdømme og framtidig verdiskapning, sånn at vi kan sikre at folk gjør opplyste valg og sikre markeder. Vi må få folk til å spise fisk. Det er viktig. Både fiskeriministeren og jeg er nok enige om at vi må spise mer fisk. Satsinger som den man har på Geitmyra i Kristiansand, er viktig. Det å lære familier og unger å spise fisk og det å lære seg å lage mat av fisk er viktig. Jeg har vært med på fiskekakekonkurranse på Geitmyra. Det er veldig inspirerende å se unger som snakker på den måten om fisk. Det er viktig for at man i generasjoner som kommer, skal spise mer fisk. Beredskap er også viktig i sjømatpolitikken, og det går først og fremst på tilgangen på fôr. I dag er vi for avhengig av importert fôr. Det mener vi i Arbeiderpartiet at vi må gjøre noe med. Vi trenger å ha en satsing på å utvikle råstoff for fiskefôr her i landet. Vi må bli mer selvforsynt og ikke så avhengig av import. Bærekraft er også viktig i den sammenhengen. Arbeiderpartiet har programfestet at vi vil stimulere til økt produksjon av norskprodusert bærekraftig fôr, med mål om at alt fôr til havbruksnæringen skal være fra bærekraftige kilder innen 2030. Det skjer med andre ord mye på området, og mye har forandret seg på de seks årene som har gått siden regjeringen la fram stortingsmeldingen om havbruksnæringen i 2015. Men i stedet for å legge fram en ny melding, som bl.a. Arbeiderpartiet har ønsket, har regjeringen valgt å utarbeide en strategi som ikke skal forankres i Stortinget. For at Stortinget skal få innblikk i dette viktige arbeidet, skal få muligheten til å drøfte rammebetingelser for denne viktige næringen, har jeg derfor valgt å fremme interpellasjonen. Da spør jeg ganske enkelt og kort: Hvilke planer er det egentlig som ligger i denne strategien? Hva er regjeringens planer for havbruksnæringen?