trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
I mitt fylke, Aust-Agder, har Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet samarbeidet godt både i de to største byene, Arendal og Grimstad, og i fylkeskommunen. Selv har jeg hatt gleden av å samarbeide med Kristelig Folkeparti i fylkeskommunen i ti år, noe som har gitt oss muligheten til sammen å satse på bl.a. flere læreplasser og psykisk helse for ungdom i videregående opplæring. Det tror jeg har vært bra både for oss som politiske partier og for innbyggerne. I fjor høst var Kristelig Folkeparti sammen med Arbeiderpartiet og resten av opposisjonen med på å sikre flertall for mer fysisk aktivitet i skolen, økt fedrekvote, lønnsslippen tilbake i postkassen for pensjonistene og at hjelpemidler fortsatt skal være et statlig ansvar. Det var etter mitt syn kloke vedtak, som var bra også for innbyggerne, og det lover godt for resten av stortingsperioden når representanten Hareide nå sier han vil rekke ut en hånd til alle partier. Kan vi forvente at Kristelig Folkeparti vil samarbeide med Arbeiderpartiet og resten av opposisjonen i saker der vi har sammenfallende politiske synspunkter, uten at dette for Kristelig Folkepartis del vil bli begrenset av politiske føringer fra regjeringspartiene?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Skolen er et av de viktigste verktøyene vi har for sosial utjevning og like muligheter for alle. Et annet verktøy i så måte er hvordan vi innretter skattepolitikken. I forrige periode opplevde vi at de rikeste i Norge fikk 160 ganger mer i skattekutt enn folk flest. Det bidrar til større forskjeller, ikke til et samfunn der alle skal med. Hvordan vil Kristelig Folkeparti og representanten Hareide stille seg til nye forslag fra regjeringen som bidrar til at disse forskjellene får fortsette å øke?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Regjeringen sier i sin politiske plattform at den vil gjennomføre en rusreform for å sikre et bedre tilbud til rusavhengige. Det er bra at regjeringen nå er enig med bl.a. Arbeiderpartiet i at det trengs. De som sliter med et rusproblem, trenger først og fremst at samfunnet stiller opp med hjelp, ikke straff. Samtidig viser tallene at det var 282 narkotikautløste dødsfall i 2016, og de høye tallene har ligget stabilt på dette nivået gjennom hele den forrige regjeringsperioden. Det haster med nye grep på dette feltet. Arbeiderpartiet har derfor fremmet forslag om en ny overdosestrategi, et arbeid jeg håper regjeringen vil støtte opp under. For bak tallene finner vi mennesker, og rundt står foreldre, besteforeldre, søsken og venner som har mistet noen de er glad i. Til sammenligning omkom 107 på veiene våre i 2017, 107 for mange, men det er det laveste tallet på 70 år. Gjennom et målrettet arbeid har en de siste tiårene lyktes i å få ned dødstallene i trafikken. Det bør inspirere oss til å tro at det er mulig også å lykkes med en rusreform som kan få ned antallet som får livet sitt ødelagt eller dør på grunn av rusmisbruk. Da må vi være åpne for ny kunnskap og kraftfulle tiltak. Blant annet trengs det en sterkere oppfølging etter at folk har kommet ut av institusjon. Vi vet at i den perioden er risikoen for overdosedødsfall betydelig høyere. En jobb å gå til, fritidsaktiviteter og et positivt sosialt nettverk er noe av det som må på plass. Men vi trenger også god nok behandlingskapasitet. Derfor bekymrer det meg at helseministeren på et skriftlig spørsmål om avrusningskapasiteten i Helse Sør-Øst etter avviklingen av avtalen med Borgestadklinikken ser ut til å mene at det er helt greit om dette nå resulterer i færre avrusningsplasser. Det gjør meg urolig, og det er ikke noe godt bidrag til å hjelpe flere ut av rusmisbruk. Mange av dem som sliter med rusmisbruk, har tidligere opplevd at samfunnet har sviktet dem. Vi har nå i fellesskap en mulighet til å stille bedre opp for dem som trenger det mest. Når denne stortingsperioden er slutt, håper jeg vi kan si at vi har gjort vårt for at ikke 282 nye skal ende i statistikken over narkotikautløste dødsfall hvert år.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-01-31:
Fremskrittspartiet har fått på plass en eldre- og folkehelseminister, som er et viktig område, samtidig som vi sammen med Høyre og Venstre har blitt enige om å få på plass et eldreombud, som også er viktig for mange eldre. Jeg registrerte, hvis jeg ikke hørte veldig feil, at representanten Hareide ikke tok opp de eldre i innlegget sitt. Men da har jeg lyst til å utfordre ham i replikkordskiftet på om han kan si noe om hva han tenker rundt det at de eldre nå får en eldre- og folkehelseminister, og at denne regjeringen prioriterer eldreomsorgen så høyt.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-01-31:
Det er greit å påpeke et par ting. Representanten Moflag var oppe og snakket om kjærlighetsgaranti, eller samboergaranti, som kanskje er det mer normale uttrykket. Hun sa det sånn at dette var et valgkampløfte fra Arbeiderpartiet. Ja, da er det i hvert fall spesielt at Arbeiderpartiet bl.a. i bystyret i Skien, Telemark, stemmer imot samboergaranti. Man stemmer imot noe man sier er et valgkampløfte, og sier at regjeringen kommer etter, men regjeringen har for lenge siden sagt at dette er noe som er viktig, og det ligger nå i regjeringsplattformen. Så det er tydeligvis litt forskjell på hva man står her og sier, og det man faktisk gjør i kommunene rundt omkring. Så sa hun også at man kutter i tilskudd til sykehjem og omsorgsboliger. Da må jeg minne om at i 2010, 2011, 2012 og 2013 klarte de rød-grønne partiene å sette av under 5 mrd. kr til å bygge nye sykehjem og omsorgsboliger, mens denne regjeringen bare i 2017 foreslo å sette av over 5 mrd. kr til å bygge nye sykehjem og omsorgsboliger. Vi ser at kommunene er offensive og vil bygge ut flere plasser fordi man har en regjering som virkelig satser på dette og setter av midler til det. Og så til representanten Kjerkol, som ikke mener at statlig finansiering av eldreomsorgen og pleie- og omsorgstjenestene i kommunene er en god ordning, og Jonas Gahr Støre, som sa at det var nesten ingen som mente at dette var bra: Da tror jeg dere bør reise til dem som har skoen på, og der hvor det trykker i de kommunene som er med i en statlig finansiering av eldreomsorgen. Både ledere og ansatte som jobber i disse kommunene, er svært fornøyde – og de må jo være gode ambassadører for om dette fungerer eller ikke. De er kjempefornøyde, og som en av lederne i en av forsøkskommunene sa: Jeg håper virkelig at vi kan fortsette med dette forsøket. Og som en annen sa: Jeg har ikke angret et sekund – ikke ett sekund – etter at vi ble med i dette forsøket. Det viser vel at det er en suksess. Jeg ser nå flere andre kommuner som ønsker å bli med i det samme prosjektet. Derfor er jeg glad for at regjeringen i regjeringsplattformen har lagt opp til at man skal sette i gang i flere kommuner, og jeg håper at det blir en realitet. Så en liten forklaring: Forslag nr. 3 er et forslag vi kommer til å støtte. Det er et forslag som regjeringen, slik jeg oppfatter det, og også regjeringspartiene, er opptatt av å se på og allerede er i gang med å se på. Derfor er det egentlig å slå inn åpne dører, men vi stemmer for forslaget nå, og så kommer vi tilbake til det.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-01-31:
Venstres deltaking i regjering i lag med Høgre og Framstegspartiet er vorte omtalt som eit av dei mest spektakulære løftebrota i nyare norsk historie. Uansett gradering av dette løftebrotet vart det skrive politisk historie då Venstre forlét det nære samarbeidet med Kristeleg Folkeparti til fordel for deltaking i regjering saman med Framstegspartiet. Det står respekt av dei grensepålar Kristeleg Folkeparti sette ned gjennom valkampen i forhold til Framstegspartiet, og det står òg respekt av at partiet står ved lovnaden om ikkje å gå i regjering med Framstegspartiet. Så eg vil gratulere Kristeleg Folkepartis leiar med eit klokt val. Spørsmålet er: Meiner leiaren i Kristeleg Folkeparti at Venstre med si deltaking i regjeringa har ført til mindre eller større politisk avstand til Kristeleg Folkeparti? Og korleis vurderer Kristeleg Folkepartis leiar dei langsiktige verknadene av dette vegvalet til Venstre?
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-01-31:
Regjeringa og Høgre under leiing av Erna Solberg framstår utover meir og meir som eit politisk marknadsføringsprosjekt. Forretningsideen bak dette kan delast i fire punkt. For det første: Dei deltakande partia skal vere for alt som er godt og bra i verda – demokratiet, allmenndanninga, fellesskapet, verdiane, tillit, frivilligheit, rettferd og tryggleik. Dersom vi i tillegg klarer å vere grøne, smarte og nyskapande, er miljøet redda og framtida sikra. For det andre: Dei deltakande partia skal vere mest mot alt som er vondt og fælt i verda, det vere seg terroristar, kriminelle, tyrannar eller pedofile. Når det er hensiktsmessig av omsyn til den politiske retorikken, må gode verdiar som allmenndanning, respekt, fellesskap og tilgjeving vike. Kritiske spørsmål vert svart på med det obligatoriske: Jeg ville ikke ordlagt meg slik. Ord er mektige våpen. Dei bør ikkje misbrukast av dei fremste tillitspersonane i samfunnet vårt. På dette punktet utøver statsminister Solberg dårleg leiarskap. For det tredje: Dei deltakande partia gjev sine reformer namn som gjer at Orwells sine førestillingar om politisk nytale i boka 1984 framstår som heller amatørmessige. Bruken av omgrepet «nærpolitireforma» om den sterkaste sentraliseringa av politiet i nyare tid er eit døme på dette. For det fjerde: Dei deltakande partia møter kritikk og kritiske spørsmål med bruk av det eg vil kalle humørargumentet. Dei som stiller kritiske spørsmål til regjeringa sine politiske løysingar eller peikar på uløyste oppgåver i samfunnet, skal stemplast som negative, pessimistiske og sutrete, og dermed er debatten avslutta. Bak dette marknadsføringsprosjektet vert det bak slagorda og innover i styringssystema kvar dag ført Høgre-politikk. Kvar dag vert det fatta store og små vedtak som steg for steg svekkjer folkestyret. Blå politikk svekkjer fellesskapet og fellesskapsinstitusjonane, og skilnadene mellom folk aukar. Dette skjer sjølv om det frå denne talarstolen vert snakka varmt om at måla er dei stikk motsette. Over tid vil dette undergrave også tilliten i samfunnet. Det er difor eit lyspunkt i denne debatten at statsminister Solberg sitt regjeringsprosjekt framstår som meir og meir sprikande og vaklevorent.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-31:
I dagene etter at regjeringserklæringen var klar, gikk det så busta føyk på landets debattflater. Kristelig Folkeparti rykket ut mot at erklæringen ikke nevner ordene «kristen kulturarv». Det er Kristelig Folkeparti opptatt av, og det er helt greit. Mange av oss andre var likevel litt i stuss. For er referanser til kristen kulturarv viktigst, eller er det det at det nå vokser opp over 100 000 unger i fattige familier, at det gjennomgående i regjeringserklæringen snakkes om å behovsprøve universelle ordninger, at Bufdirs rapport om regjeringens såkalte fattigdomsinnsats møtes med ordet «pinlig» av UNICEF? Jeg vet at representanten Hareide, som meg og SV, er opptatt av nestekjærlighet. Er representanten Hareide fornøyd med regjeringens politikk, med stillstand i barnetrygden og behovsprøving, eller vil han danne flertall med opposisjonen for å styrke de universelle ordningene og forsvare nestekjærligheten i praktisk politikk?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-31:
Gratulerer med ny post til statsråden! Blant andre SV og kvinnebevegelsen har i flere tiår kjempet for å få seksuell trakassering opp på den politiske dagsordenen. I dag kan ingen la være å ta seksuell trakassering på alvor, endelig er lydmuren brutt. Seksuell trakassering er et samfunnsproblem, og endelig innser de fleste det. Nå er vi inne i et historisk øyeblikk, der vi kan behandle det og bekjempe det som et samfunnsproblem gjennom politikk. Men i den 84 sider lange regjeringsplattformen nevnes seksuell trakassering tre ganger, og i statsrådens innlegg i dag ingen. En generell beskrivelse, en referanse til en utredning som allerede foregår, og et punkt om å forebygge det i skolen er det eneste nye her. Derfor vil jeg spørre statsråden om hun er fornøyd med de tre setningene om seksuell trakassering, og hvordan regjeringen egentlig skal forebygge seksuell trakassering i skolen. Vil regjeringen f.eks. støtte SVs forslag om opplæring i grensesetting og respekt, som nå er til behandling i Stortinget?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-31:
Takk for svaret. Jeg er glad for at regjeringen anerkjenner at det er et samfunnsproblem, i alle fall i ord, men helt siden metoo-kampanjen startet, har bl.a. SV gjentatte ganger prøvd å utfordre regjeringen på konkrete politiske tiltak. Jeg er helt enig med statsråden i at dette ikke kan gjøres over natten. Det er snakk om holdningsendringer, det er snakk om strukturer. Derfor har også SV levert tolv forslag med konkrete tiltak mot seksuell trakassering, bl.a. å forebygge det i skolen, noe også regjeringen nevner i sin regjeringsplattform. Derfor vil jeg gjerne spørre statsråden en gang til om det er aktuelt å samarbeide konstruktivt i respekt for det alvoret denne kampanjen handler om, og å kunne se på om en kan komme fram til enighet om de konkrete tiltakene som SV nå leverer.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-31:
Gratulerer til den nye kulturministeren! Her kommer en replikk om det faktiske feltet hennes. Det er mange som er spent på hva en ny kulturminister vil gjøre for det norske kulturlivet. Etter fire år som støtteparti med tydelige primærstandpunkter, for å si det sånn, er forventningene til den nye statsråden høye. Venstre har bl.a. vært enig med SV i at folkebibliotekene trenger et nasjonalt løft. Det er mange gode biblioteker, men det er også ganske store kvalitetsforskjeller. Har statsråden noen planer for å gjøre handling ut av ordene og sette i gang en opptrappingsplan for folkebibliotekene, nå som Venstre har makt til det? Og så må jeg nevne en sak til, nemlig åndsverkloven, som nå ligger på familie- og kulturkomiteens bord. Venstre har flere ganger stilt seg på side med kunstnerne og kulturarbeiderne og skriver om proposisjonen på sine egne nettsider at de advarer mot en uthuling av åndsverkloven. Vil statsråden og Venstre ta initiativ til endringer i lovforslaget for å forsvare norske kunstnere og kulturarbeideres rettigheter?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-31:
I debatten etter at regjeringserklæringen ble klar, kritiserte mange plattformen for å være vag og utydelig. Det er en kritikk jeg er uenig i. Ja, når det gjelder spesielt klima og flyktninger, er det en hel del «vurdere», «se på» og «utrede» i denne plattformen. Men bortsett fra det er plattformen tvert imot preget av en ganske tydelig høyredreining. Det er en gjennomgående blå tråd i hele dokumentet, som handler om privatisering og behovsprøving av velferden og våre universelle ordninger. Jeg ble minnet om hvor alvorlig det hele er da vi nettopp fikk nye tall som sier at over 100 000 unger vokser opp i fattige familier. Det er 100 000 unger som står i fare for ikke å få delta på lik linje med andre barn. Samtidig som det har blitt mer velstand i Norge, har antallet barn som vokser opp i fattige familier, økt med 15 000 og vel så det, siden 2013. Bufdir la i forrige uke fram en rapport om regjeringens tiltak mot barnefattigdom, og UNICEF kalte det hele pinlig. Hva er svaret i regjeringsplattformen på denne store utfordringen? Jo, det er mer behovsprøving av velferdsordningene og tjenestene. Det er farlig, for mer behovsprøving kan skape fattigdomsfeller når man mister de behovsprøvde tjenestene og ordningene, f.eks. hvis man får en jobb. Det kan virke stigmatiserende med fattigdomstiltak som stempler, i stedet for velferdsløsninger og fellesskapsløsninger for alle. Det kan ikke minst også svekke oppslutningen om velferdsstaten. Det som trengs, er tvert imot å styrke de universelle ordningene for alle, som å løfte barnetrygden. Men det finnes det ikke spor av i Jeløya-erklæringen. Den universelle velferden, som utjevner forskjeller og gir ulike mennesker like gode muligheter, blir ytterligere svekket når denne regjeringserklæringen legger konkurranseutsetting og privatisering oppå behovsprøving. I erklæringen står det at fellesskapsløsningene skal sidestilles med de kommersielle aktørene som tar ut penger fra folks velferdstilbud. Regjeringen har også frekkhetens nådegave til å kalle privatisering «kvinnelig velferdsinnovasjon», men tallenes tale er klar: I privatiserte velferdstjenester er det dårligere lønn og pensjon for de ansatte. Dette er kvinnedominerte yrker, og derfor er regjeringens nytale om kvinnelig velferdsinnovasjon et rent angrep på likelønnen. I forbindelse med privatiseringen av barnevernet har det også vokst fram et enormt kontrollbehov. Det har vi sett gjennom en rekke avsløringer den siste tiden. Men også det området skal åpnes opp for mer privatisering, og det er jeg veldig glad for at det ikke er flertall for i denne salen – tvert imot.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
I skriften står det, i Matteus 6:24: «Dere kan ikke tjene både Gud og mammon.» Om det er uklart dette med Gud, er det i hvert fall helt åpenbart at den nye regjeringen vil tjene mammon, ikke minst velferdsprofitørene. Vi vet at disse kommersielle aktørene presser ut de ideelle aktørene fra barnevern, barnehager, rusomsorg. De dundrer inn med store økonomiske muskler i ryggen, og de presser ut Frelsesarmeen, Bymisjonen, Blå Kors og andre viktige ideelle aktører. 59 pst. av Kristelig Folkepartis velgere ønsker at private tilbud innen velferden kun skal drives av ideelle og ikke av kommersielle. Vil Kristelig Folkeparti på Stortinget være med og drive ut pengevekslerne – om ikke ut av tempelet, så iallfall ut av velferdstjenestene våre?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Absolutt.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Jeg var på en byggeplass på Storo for to uker siden og møtte dem som er ansatt gjennom bemanningsbyråene. De fortalte meg at de får tilbud om femdagerskontrakter. Så kommer helgen, og så får de beskjed på SMS om de har jobb eller ikke neste uke. Hvis sjefen liker deg, får du jobb, er du mislikt, får du ikke jobb. Dette er et løsarbeiderregime som vi kvittet oss med, trodde vi, for 50–60 år siden. Alternativet til løsarbeiderregimet er naturligvis at entreprenørene ansetter folk til prosjektene sine – som de gjorde fram til år 2000 – når det er behov for arbeidskraft, at folk har et stillingsvern som de ikke har hvis de jobber i et bemanningsbyrå – de mister jobben på dagen og får ikke ny jobb med mindre sjefen aller nådigst gir dem ny jobb. De er altså prisgitt arbeidsgivers velvilje. Sånn skal vi ikke ha det. Vi skal la arbeidsfolk ha en viss verdighet – også på jobben.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Der bemanningsbyråene turer inn, blir fagbevegelsen utradert. Nå er ned mot 15 pst. organisert på byggeplassene i Oslo. 40 pst. er i snitt innleid. Sist uke viste tall at 80 pst. av alle utlyste nye jobber på byggeplasser i Oslo utlyses av bemanningsbyråene. De tar over, de fortrenger fast ansettelse, fortrenger entreprenørene. Det betyr at Høyres flotte nyttårstaler om organisert arbeidsliv bare blir ord, fordi de er for en politikk som i praksis bereder grunnen for bemanningsbyråer, som altså utraderer fagbevegelsen. Og det er ikke rart, for blir du organisert i et bemanningsbyrå, kan du risikere ikke å få mer arbeid fra sjefen, hvis ikke han setter pris på at de ansatte er organisert i en fagforening.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Arbeiderne forsvinner ikke selv om bemanningsbyråene forbys. Trenger vi bygningsarbeidere til å bygge Oslo, til å bygge landet, er det behov for dem, uansett om vi har eller ikke har bemanningsbyråer. Fra 1950 til 2000 var det ikke tillatt med utleie av arbeidskraft i kommersiell regi. Hvordan løste man det? Jo, ved at man leide fagfolk mellom de store produksjonsbedriftene hvis det var topper som skulle tas. Man sikret da at man leide inn folk fra bedrifter med tariffavtale, som har lærlinger, som satser på produktivitet og kompetanse for de ansatte. Jeg lurer på om Høyre har fått med seg hvor mange lærlinger det egentlig finnes i bemanningsbyråene. Tallet på det er – etter hva jeg vet – 1 minus 1. Det er ikke rart, for det er jo ikke noe kompetanseutvikling i et bemanningsbyrå. Det er femdagerskontrakter. Det undergraver muligheten for lærlinger, for yrkesfagenes framtid og for det seriøse arbeidslivet.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Takk for det spørsmålet. Jeg tenker vel at det i arbeidslivet er fullt mulig å få til viktige grep. Det viktigste er å sikre at flere organiserer seg. Det er jo der, i arbeidslivet, at fordelingen av verdier skjer, så hvis vi har sterke fagforeninger, sikrer vi mer rettferdig omfordeling. Det betyr at vi er nødt til å få med oss Kristelig Folkeparti på å bekjempe bemanningsuvesenet. Her er Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV, Rødt og Miljøpartiet De Grønne ganske enige, men vi må få med oss Kristelig Folkeparti. Det tror jeg er fullt mulig, for de ser også at dette ødelegger framtiden for norsk ungdom som ønsker en framtid innenfor yrkesfag, at løsarbeiderregimet tar over. Så må vi også få flertall for en mer rettferdig skattepolitikk. Det er en litt lengre vei å gå – tror jeg – å få Arbeiderpartiet med på en progressiv politikk på det området, men jeg tror det er fullt mulig når man ser at den sittende regjeringens politikk øker forskjellene. Og i en situasjon hvor reallønnen går ned for folk flest og de rike blir rikere, er det behov for kraftfulle grep.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Det er Rødt allerede godt i gang med, selv med vår enpersonsgruppe. Jeg tror det er fullt mulig å få et flertall på Stortinget til å etterleve det som jo er viljen i befolkningen. Et flertall blant folk flest ønsker et Norge som har mindre forskjeller. Det har vært et uttrykt ønske i mange tiår. Selv om vekslende regjeringer har ført en politikk som har økt forskjellene, tror jeg nå stadig flere ser at det trengs en kursendring for å få gjort noe før det er for sent. Jeg håper at vi både i arbeidslivspolitikken – bekjempelse av sosial dumping, bemanningsbyråer – i skattepolitikken og også i kampen mot at skattepengene våre forsvinner ut til privat profitt, kan få et flertall som sørger for at vi både utjevner forskjellene, får mer rettferdighet og sikrer at skattepengene våre går til velferd og ikke til å berike noen ytterst få milliardærer.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Jeg tror vi har et ansvar for å hjelpe folk som er på flukt fra krig og terror. Et land som er blant verdens rikeste, kan og bør ta det ansvaret og ikke la folk være overlatt til en livsfarlig situasjon i hjemlandet eller i nærområdene, hvor det også er veldig utrygt. Det er en underlig dobbelthet i Fremskrittspartiets innvandringspolitikk, hvor de på den ene siden ønsker å sette ned bommen for dem som flykter fra krig og terror, samtidig som de er imot enhver form for regulering av arbeidsinnvandringen fra EØS-området, selv om det er en drivende faktor, ifølge forskning og erfaring fra fagforeningene, bak press på lønninger og vilkår i Norge. Der er det åpenbart et ønske fra Fremskrittspartiet om fri flyt over Svinesund, men man setter altså ned bommen for flyktninger fra krig og terror. Vi er omvendt: Vi er for en rausere flyktningpolitikk, men vi er også for en regulering av innvandringen fra EØS-området for å sikre at vi ikke opplever sosial dumping og mer kriminalitet i arbeidslivet.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Svaret på det er et rungende og tydelig ja. Det er også derfor Rødt foreslår og går inn for å utvide universelle velferdsordninger. Vi ønsker at det på sikt skal bli gratis å sende barna sine i barnehagen eller på SFO, og at ikke betaling skal stå i veien for deltakelse. Vi så, bl.a. på Tøyen skole i Gamle Oslo, at da vi innførte SFO uten egenbetaling, gikk deltakelsen opp fra under 40 pst. til over 90 pst. Nå henter vi inn eiendomsskatt fra dem som har de største boligene her i byen, og bruker de pengene til å finansiere billigere SFO og billigere barnehage for dem som bor i de østlige bydelene og i Oslo sør. Vi ønsker også at dette etter hvert skal gjelde for hele byen og hele landet, og derfor er vi skeptiske til de svære skattekuttene som undergraver muligheten for bl.a. å utvide universelle ordninger for hele befolkningen, helt uavhengig av hvor man måtte bo.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
I plattformen skriver regjeringen at de vil jobbe for å ta vare på et samfunn med små forskjeller. Men Norge er et land hvor de rikeste 10 pst. eier over halvparten av norsk formue, hvor de rikeste 1 pst. eier en femtedel av formuen, og hvor de rikeste 1 promille eier nesten 10 pst. av formuen. Samtidig vokser 100 000 barn opp i fattigdom. På den andre siden får vi altså flere milliardærer hvert eneste år. De 10 pst. lavest lønte har knapt hatt reallønnsvekst de siste ti årene, mens lederlønninger og aksjeutbytter skyter i været. Mener regjeringen virkelig at Norge er et land med små forskjeller?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Det virker som at regjeringens ambisjon er å lage butikk av stadig mer av velferden vår. De snakker riktignok om kvinnelige gründere og ideelle aktører, men ideelle aktører driver ikke for profitt. Kommersielle driver nettopp for profitt. Ta barnevernet: VG avdekket i fjor at nå dominerer kommersielle konserner totalt. Halvparten av de 20 selskapene som har høyest inntekter i barnevernet i 2016, eies av fem store konserner. Fire av dem kontrolleres av utenlandske oppkjøpsfond, mange av dem i skatteparadis. Dette er bakteppet når regjeringen skriver at de vil gi «kommunene rett til fritt å velge barnevernstilbud». Da lurer jeg på: Hvorfor mener regjeringen det er fornuftig å legge til rette for at enda mer av barnevernstjenestene våre overtas av konserner som presser ut de ideelle aktørene?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-01-31:
Regjeringens plattform er like mye en plattform for privatisering som det er en plattform for en ny regjering. Høyre bruker altså her i salen tid på å snakke om det grusomme som skjer i byer som Oslo, Trondheim, Tromsø og andre byer. Det som skjer, er følgende: I over ti år har de kommersielle storselskapene fortrengt de ideelle aktørene. Store konserner med milliarder i ryggen har altså tura inn i barnehagemarkedet og profitert grovt på skattepenger og foreldrebetaling, og det har vært en klar nedgang i andelen private ideelle barnehager i samme periode og en vekst i de private kommersielle. Så har vi sørget for at det fortsatt skal være mulig å kunne drive private ideelle nonprofitbarnehager i Norge ved å sette ned foten for de kommersielle konsernene og da rydde rom for mangfoldet som de private ideelle representerer, som de borgerlige, det vil si i hvert fall Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre, ikke har brydd seg særlig mye om de siste ti årene. De som snakker om ideologiske skylapper, burde se på hva disse partiene vedtok i Oslo, med et forbud mot enhver ny kommunal barnehage. Det fikk vi opphevet da vi vant valget for to år siden. Nå er det fritt fram for nye kommunale og nye private ideelle barnehager, men profittbarnehagene stanser vi, fordi vi ønsker at skattepengene skal gå til barnas beste og ikke havne på Cayman Islands eller hos eierne av Norlandia eller lignende kommersielle konserner. I går var den såkalte kaksedagen. Det var den dagen i året hvor topplederne har tjent inn det folk flest tjener på et helt år. I år tok det topplederne 21 arbeidsdager å tjene en hel, vanlig årslønn. Den rikeste prosenten i Norge eier en femtedel av formuen, den øverste, rikeste promillen eier 10 pst. av all formue. Samtidig så vi at over 100 000 barn vokser opp i fattigdom, og at de lavest lønte 10 pst. ikke har hatt reallønnsvekst de siste ti årene. Dette er ikke et samfunn med små forskjeller, som skal bevares, det er et samfunn som roper på forandring og på en politikk som kan redusere forskjellene, og ikke øke dem, sånn som vi ser med de borgerliges målrettede skattekutt for de rike og angrep på felles velferd.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Jeg takker for spørsmålet. Vi er nå i den interessante situasjonen at det later til at regjeringen har gitt opp lederposisjonen sin når det gjelder CCS, og overlatt den bl.a. til Miljøpartiet De Grønne. Vi sier i vårt vedtatte stortingsprogram at vi skal gjennomføre samtlige av de tre fullskalaprosjektene som ligger på bordet, og vi ønsker også mer satsing på forskning for å gjøre denne teknologien billigere i bruk. Så vi deler absolutt den bekymringen, ikke minst for Oslo, hvis klimamål er helt avhengig av at man får gjennomført et fullskalaanlegg på Klemetsrud.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Vi deler helt klart mange av disse bekymringene. Nå gjenstår det selvfølgelig å se hva de leverer i praksis, men særlig dette grepet med at statsråd Elvestuen mister råderetten over det som kalles «høstbart vilt», og som skal forvaltes av landbruksministeren, synes vi er bekymringsverdig. Jakt og fiske er åpenbart en viktig del av vår samhandling med naturen, men nå går man fra å se på elgen som et levende vesen i norsk natur til å se på den som en vandrende biff.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Jeg takker for spørsmålet fra representanten Westgaard-Halle, og berømmer Vestfold for mange flotte grønne tiltak. Det er i utgangspunktet tre typer virkemidler man har å velge i når man skal gjennomføre miljøpolitikk. Det er de blå virkemidlene, som å påvirke konkurransesituasjonen, slik man f.eks. gjør i Oslo ved å heve bompengeprisene og gjøre det mindre konkurransedyktig å kjøre bil. Det er de røde virkemidlene, å regulere hva som er lov og ikke lov. For eksempel har man innført dager med dieselforbud. Og så er det de grønne virkemidlene, å innføre alternativer, som vi forsøker å gjøre med å utvide kollektivtilbudet. Jeg vil si at noe av det vi har forsøkt å få til i Oslo med bl.a. reduksjon i prisen på kollektivtransport, har blitt gjort vanskeligere ettersom regjeringen har satt opp momsen på kollektivtilbudet – ikke bare én gang, men de gjør det igjen.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Vi er helt enig i at økt fokus på klima og økt fokus på forskjeller må gå hånd i hånd. Det er to typer solidaritet. Så må vi selvfølgelig si at det er en utfordring når Miljøpartiet De Grønne kun har gjennomslag lokalt og ikke i veldig mye av den nasjonale politikken med fattigdomsbekjempelse, hvor vi har en rekke tiltak som ville gjort hverdagen betydelig lettere for de aller fattigste, spesielt for dem som ikke har råd til egen bil.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Jeg takker representanten Gustavsen for anledningen til å utbrodere grønn næringslivspolitikk. Ofte blir det tungt kun å snakke om miljøsaken. Vi ønsker, når det gjelder veier, å bruke mindre penger på utvidelse av veikapasitet og bygging av nye veier og mer penger på vedlikehold av eksisterende veiinfrastruktur. Når det gjelder næringsliv, mener vi at vi er helt avhengige av å utvikle en ansvarlig politikk i Norge, der vi ikke gjør oss helt avhengige av næringer som er i ferd med å avvikle seg selv. Vi mener at ett av de viktigste grepene vi kan gjøre, er å flytte investeringer og subsidier fra fossile næringer over til fornybare næringer, der det potensielt kan være mange arbeidsplasser i framtiden, også på forskjellige lokale steder rundt om i distriktene.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Nå har det blitt investert veldig mye under både den røde og den blå regjeringen i å holde liv i fossilbransjen. Det har resultert i tre år med 40 000 tapte arbeidsplasser. Dette er ikke en næring vi i De Grønne ønsker å legge ned; dette er en næring vi er redd for legges ned av seg selv, og at det å kaste penger inn over bransjen er å kaste dårlige penger etter gode – for å snu litt på det vanlige uttrykket. Vi mener at vi heller må satse på fornybare arbeidsplasser, som har framtiden foran seg, enn de arbeidsplassene som vi tror kommer til å forsvinne på egen hånd.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Jeg takker for spørsmålet fra Bollestad og stiller meg noe undrende til svaret hun fikk fra byrådet. Vi deler selvfølgelig bekymringen over at det er mange eldre som er ensomme, og det er viktig at disse har gode måter å komme seg rundt på for å møte andre mennesker. Men byrådet har jo satt i gang en forsøksordning med en maxitaxi-tjeneste som kjører rundt og henter eldre, både de som bor hjemme, og de som bor på sykehjem rundt omkring i byen. Dette er en forsøksordning som har vært testet ut i enkelte bydeler. Det er rosa taxier som kommer til å bli ganske synlige i bymiljøet etter hvert som denne ordningen rulles ut. Det er en veldig populær ordning og et alternativ som gjør at mange eldre, som kanskje ikke har råd til å eie egen bil, faktisk kan få økt mobilitet og komme seg rundt og besøke venner og kjære, men også andre ting rundt omkring i byen.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Vi er helt enig i at det er sårbare grupper som har ekstra behov for å komme seg rundt på forskjellige måter, deriblant ved bruk av bil, og noe av tanken bak disse trafikkregulerende tiltakene som er gjennomført i Oslo, er nettopp å legge til rette for at de som har et særlig behov for bruk av bilen, skal ha lettere for å komme seg rundt. Når det er færre bilister på veiene som kunne ha valgt alternative transportformer, vil det bli færre køer og mindre trafikk til de andre trafikantene. Når det er mindre konkurranse, er det lettere for de svakeste å slippe til.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Jeg vil takke statsråden for en grundig gjennomgang av regjeringens økonomiske plattform. I Jeløya-erklæringen står det at oljebransjen skal ha «forutsigbare rammevilkår». Samtidig har Venstre-leder Trine Skei Grande lovet i NRK at regjeringen kommer til å vurdere å endre skattereglene for oljeselskapene i denne regjeringsperioden, i kjølvannet av at klimarisikoutvalget har avgitt sin rapport. Kan finansministeren bekrefte at oljeskatteregimet kommer til vurdering i denne regjeringsperioden?
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
De Grønne følger nøye med på hvem som sier hva om klima, og ikke minst hvem som gjør hva med klima, men vi jobber også for å ta vare på naturmangfoldet. En av de første handlingene til regjeringen var at ansvaret for arter som elg og hjort ble flyttet vekk fra Klima- og miljødepartementet til Landbruksdepartementet. Statsministeren sier at det er fordi det ligger et utviklingspotensial i aktiv og bærekraftig utmarksforvaltning der en høster av naturens overskudd. Vi mener dette demonstrerer et trist syn på norsk natur, og vi har kommentert det slik at man nå går fra å se på elgen som et levende vesen i norsk natur til en vandrende biff. Dette henger ikke på greip, slik vi oppfatter Høyres konservative grunnsyn, og vi lurer på om statsministeren vil vurdere å reversere dette vedtaket.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2018-01-31:
Miljøpartiet De Grønne er et moderat parti. Det er kanskje vanskelig å få øye på i et land som Norge, der det fortsatt er god plass til flere partier langs den grønne aksen. Men vi mener samfunnet fungerer best med en balanse mellom blå løsninger, der markedsmekanismer og næringlivet står sentralt, røde løsninger, der reguleringer, stat og kommune står sentralt, og grønne løsninger, basert på grasrotdemokrati, frivillighet og ideelle aktører – selv om vi naturligvis heller mest mot sistnevnte. Regjeringserklæringen signaliserer imidlertid et nytt steg i blå retning, og vi står i fare for å havne i en situasjon der markedsliberalisme blir sett på som et mål i seg selv, framfor at markedet ses på som ett av mange verktøy, og som bør brukes med måtehold. For å oversette et utenlandsk uttrykk: «Hvis du bare har en hammer, vil ethvert problem synes som en spiker.» Jeg tror mange konservative tenkere ville være kritiske til å gå for langt i den retningen. Jeg tror det er få av dem som ønsker å bevare livsgrunnlaget vårt, som sover med «Mammons lille blå» på nattbordet. Jeg tror at om vi skal kunne løse framtidens utfordringer, kan vi ikke sette et enkelt verktøy først, vi må la valgene våre styres av målene våre. Vi må ta vare på andre mennesker, uansett hvem de er, hvor de er, og hvor de kommer fra. Vi må ta vare på naturen og de andre dyrene, vi må ta vare på framtidens generasjoner.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Takk til Miljøpartiet De Grønne for et godt og interessant innlegg. Fra Arbeiderpartiets side ser vi fram til et samarbeid med alle opposisjonspartiene, også Miljøpartiet De Grønne, på områder der vi kan finne sammen. Ikke minst gjelder det i klima- og miljøpolitikken, der jeg håper vi kan fortsette samarbeidet fra forrige periode for å føre en mer offensiv miljøpolitikk enn det høyrepartiene har vært villige til å gjennomføre. Ett av områdene som vi er bekymret for, er fangst og lagring av CO2. Da Siv Jensen la fram statsbudsjettet i oktober, var det foreslått et kutt på 90 pst. til nettopp fangst og lagring av CO2. I regjeringserklæringen har de fått inn svekkede formuleringer i forhold til det de hadde for fire år siden. Man skulle ikke tro det var mulig, men med Venstres inntog i regjeringen har altså ambisjonene gått ned i forhold til det de var for fire år siden. Mitt spørsmål til Miljøpartiet De Grønne er om de deler denne bekymringen, og om de vil være med og ta initiativer for å sikre at Norge fortsatt skal satse på denne avgjørende miljøteknologien.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Takk for svaret. Vi ser fram til å jobbe sammen med Miljøpartiet De Grønne om dette spørsmålet. Vi har jo nå fått en klimaminister fra Venstre, og vi får bare ønske ham lykke til med jobben, men vi er bekymret for gjennomføringen. Sannheten er jo at alle de viktigste klimadepartementene ledes av Fremskrittspartiet: Finansdepartementet, Samferdselsdepartementet og Olje- og energidepartementet. I tillegg har vi faktisk fått et svekket miljødepartement. For fire år siden ble planavdelingen flyttet ut av Klima- og miljødepartementet, til store protester fra alle opposisjonspartiene. Nå svekkes dette ytterligere, ved at også forvaltningen av høstbare viltarter flyttes ut av Klima- og miljødepartementet og inn i Landbruks- og matdepartementet. Miljø- og friluftsorganisasjonene reagerer og advarer kraftig mot dette og sier at det vil svekke naturforvaltningen. Deler Miljøpartiet De Grønne denne bekymringen?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
For fire år siden ble Erna Solberg historisk. Hun ble den første statsministeren i Nord-Europa som tok et høyrepopulistisk parti inn i regjering. I år er det Trine Skei Grande som blir historisk. Hun leder det eneste liberale og grønne partiet i Europa som kan sitte i regjering med et høyrepopulistisk parti. Det flytter grenser på en rekke områder som jeg er bekymret for, både i holdninger og i politikk, for de neste fire årene. Det beste man kan si om dagens regjering, er at den ikke har flertall. Opposisjonspartiene viser i dagens debatt at vi kan jobbe sammen mot regjeringens høyrepolitikk. Jeg vil bruke dette innlegget på klima- og miljøpolitikken. Vi hører representanter fra regjeringspartiene skryte av at de setter klima som en av sine hovedutfordringer. Men det er ikke noe å skryte av. Det er en selvfølge. Det var en unnlatelsessynd at Høyre og Fremskrittspartiet ikke gjorde det for fire år siden. Nå gjenstår det å se hva som skjer i praksis. På miljøfeltet stiller de seg på noen områder bak det som allerede er vedtatt av Stortinget, eller der stortingsflertallet ligger i praksis. Det gjelder f.eks. videreføring av elbilfordelene, 10 pst. til skogvern, eller verning av Øystesevassdraget. Alt dette er politikk som Arbeiderpartiet tidligere har stilt seg bak. Det store spørsmålet er hvor store utslippskutt regjeringen vil klare å gjennomføre. Da spørsmålet ble stilt til de tre partilederne etter at erklæringen ble lagt fram, ble det møtt med hånflir av statsministeren og finansministeren. Det er høyrepartiene som nå har det fulle ansvaret for at utslippsmålene i klimaforliket nås i 2020. Dessverre er det ingenting som tyder på at man vil klare det. Selv om de lovet en forsterkning, har vi i realiteten fått en avlysning. Høyrepartiene utgjør ytterpunktet i norsk miljøpolitikk. I forrige periode måtte opposisjonen overstyre dem i sak etter sak. Selv om Venstre nå har fått klimaministeren, styres alle de tre viktigste miljødepartementene av statsråder fra Fremskrittspartiet. Derfor er Arbeiderpartiet klare til å arbeide sammen med de andre opposisjonspartiene for en mer offensiv miljø- og klimapolitikk. Ett område det er nødvendig på, er satsingen på fangst og lagring av CO 2 – en helt avgjørende teknologi for å nå verdens klimamål. Her har vi utrolig nok fått en svekkelse i Jeløya-erklæringen om vi sammenligner med erklæringen for fire år siden. Det er ingen grunn til å tro at regjeringen vil levere. Vi kan ikke være overrasket. Ved budsjettframlegget for et par måneder siden foreslo finansministeren 90 pst. kutt til fangst og lagring av CO 2 . Dette får være ett av mange områder hvor opposisjonspartiene får jobbe sammen. Venstre har fått klima- og miljøministeren. Jeg ønsker ham lykke til i arbeidet, men vi ser et departement som stadig svekkes. For fire år siden flyttet Erna Solberg planavdelingen ut, til Ola Elvestuens protester. Nå har hun også flyttet arbeidet med vilt ut av departementet, også det møtes med protester fra miljø- og friluftsorganisasjonene.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2018-01-31:
Det er ganske herlig å høre Miljøpartiet De Grønne sitere Edmund Burke, for i mange år gikk jo Oslo foran når det gjaldt klima og miljø, i god konservativ ånd. For eksempel ble det satset tungt på kollektivt, et grønnere byliv, solceller og grønn finans. Det var et lavt konfliktnivå knyttet til grønne løsninger – helt til Miljøpartiet De Grønne kom til makta. Høyre-styrte Vestfold er i ferd med å bli Norges grønneste fylke. Vi har bygget biogassanlegg, skolebussene våre går på mat- og husdyravfall, solceller spres som ild i tørt gress – det er mye sol nede hos oss – vi bygger Norges første plusshus-skole, og vi samarbeider med Bondelaget om å kutte utslipp i landbruket. Vi møter grønt og offensivt næringsliv, innovative kommuner og engasjerte innbyggere. Klima og miljø har i Vestfold fokus på moderne løsninger, verdiskaping, bedre hverdag for folk flest, sånn som regjeringen legger opp til. I Oslo har Miljøpartiet De Grønne gjort klima og miljø om til en av de mest betente og negative sakene vi har sett på lenge, og med veldig høyt konfliktnivå. Så spørsmålet mitt er: Hvilken av disse to tilnærmingene tror Miljøpartiet De Grønne er best for miljø- og klimapolitikken over tid?
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2018-01-31:
Jeg fikk ikke akkurat svar på spørsmålet. Men jeg kan følge opp med den tilnærmingen som Miljøpartiet De Grønne har i Oslo. Den baserer seg jo i stor grad på å øke avgiftene og å gjøre hverdagen litt vanskeligere for folk. Tanken er å tvinge folk over i atferdsmønstre som er forenlige med det Miljøpartiet De Grønne mener er den riktige måten å leve på, og det er jo for så vidt greit nok. Utfordringen er imidlertid – utover det økte konfliktnivået som vi ser i veldig stor grad i Oslo – at det også skaper økte forskjeller. Når det å skulle være miljøvennlig blir så dyrt at en grønn hverdag blir en uoverkommelig utgift for enkelte familier og enslige, taper vi kampen for klimaet. Spørsmålet mitt er da: Vil Miljøpartiet De Grønne endre tilnærming og sikre at økt fokus på klima ikke er synonymt med økte forskjeller?
Liv Gustavsen (Fremskrittspartiet), 2018-01-31:
Jeg registrerer at representanten Haug er veldig opptatt av Groruddalen, og dit har man jo både kollektivtransport og bra vei. På sine nettsider skriver Miljøpartiet De Grønne at de vil nedprioritere bygging av nye motorveier og flyplasser. Samtidig sier de i sitt program: «De Grønne vil videreutvikle et effektivt transportsystem som en forutsetning for et moderne samfunn, et effektivt næringsliv». Da er mitt spørsmål: Hvordan mener representanten Haug at man skal videreutvikle næringslivet i dette landet uten en stor satsing på veibygging?
Liv Gustavsen (Fremskrittspartiet), 2018-01-31:
Det gleder meg å høre at Miljøpartiet De Grønne er opptatt av næringslivet, men Miljøpartiet De Grønne vil legge ned en næring som vil sende over 185 000 mennesker ut i arbeidsledighet, og som gjør at staten mister milliarder av inntekter. Hvordan mener representanten Haug at en skal kunne videreføre og finansiere den velferden dette landet har, uten olje- og gassnæringen?
Margret Hagerup (Høyre), 2018-01-31:
Bemanningsbransjen er en het potet i disse dager – en trussel, ble det vel sågar sagt. Det er en bransje som sysselsetter 1,5–2 pst. av arbeidsmarkedet. På nettsidene til Rødt kan en lese påstander om Forskjells-Norge, bl.a.: «Det er å jobbe i bemanningsbyrå og stadig jakte etter neste vakt, mens du ser unge arvinger allerede er på boligjakt.» I 2016 fikk 80 000 fast jobb gjennom bemanningsbransjen. For mange er bransjen en døråpner inn i arbeidslivet. Bemanningsbransjen får både høyt utdannede, lavt utdannede og dem uten utdannelse inn i arbeidslivet. De skiller ikke mellom noen. Det forundrer meg at Rødt ikke ser at bemanningsbransjen også kan gi folk en sjanse til å skaffe seg en fast jobb. Noen trenger hjelp inn i arbeidslivet. Mitt spørsmål er dermed: Hva slags alternativer ser Rødt mellom de to ytterpunktene totalt forbud og fullt frislipp?
Margret Hagerup (Høyre), 2018-01-31:
Vi er alle enige om at vi skal ha et organisert og seriøst arbeidsliv, men bemanningsbransjen er en regulert bransje som server norsk næringsliv. Hvorfor ønsker Rødt å ramme en bedrift som opererer i tråd med norske lover og regler? Jeg lurer også på om representanten Moxnes kan fortelle meg hvordan han ser skillet mellom underentreprenører og bemanningsbyråer, og hvordan han tror disse vil påvirkes av et eventuelt forbud mot bemanningsbransjen.
Margret Hagerup (Høyre), 2018-01-31:
Vi vil alle ha fleksibilitet, vi vil ha et organisert arbeidsliv, og vi vil ha opp organisasjonsgraden. Men bemanningsbyråene kan være med og sikre denne fleksibiliteten. Rødt mener at andre bedrifter kan overta jobben. I et marked faller de samme i det samme markedet. Når en bedrift får mer aktivitet, følger ofte de andre etter, og det kan skape mangel på kompetent arbeidskraft, også i Oslo. Hvordan vil Rødt at bedriftene skal løse den utfordringen?