trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-01:
Det har vært en interessant debatt, også i den forstand at ikke minst Høyre har vist den samme måten å gå fram på som man har gjort i alle generasjoner når det gjelder likestilling. Det har alltid i Høyre også vært tydelige feminister som har arbeidet for kvinners selvstendighet. Men når det kommer til stykket, har partiet vært imot svært mange av de reformene som virkelig ville skape mer likestilling mellom kjønnene. For eksempel var Høyre imot makspris i barnehagene og full barnehagedekning. Det var jo en av de aller viktigste sakene vi hadde på 1970-tallet for å fremme likestilling. Når det gjelder det store barnehageforliket i Stortinget, som interessant nok Fremskrittspartiet var med på, gikk man jo også med etter hvert, men motstrebende. Og det har vel vært en karakteristikk av mye av det Høyre har stått for lenge. Jeg ønsker at alle partier er med på de viktige likestillingsutfordringene. Jeg tror vi er tjent med det, men vi er også tjent med en debatt hvor ulike verdisyn kommer til syne, selvsagt er vi det. Noe av det som har vært de store reformene, har vi alle vært sammen om. Noen av reformene, og ikke så rent få av dem, har vært avhengig av at noen modige har gått i front. Jeg er faktisk enig med representanten Horne fra Fremskrittspartiet i at to av de viktigste utfordringene vi står overfor framover i likestillingsspørsmål, er undertrykking og vold mot kvinner og det å inkludere kvinner fra andre kulturer i viktig arbeid for likestilling. Det er jeg helt enig i. Men samtidig er jeg dypt uenig i hennes syn på kvotering. Hun tar ikke inn over seg at det faktisk er kvotering som har ført til en bedre balanse, tross alt, i storting og i styrer og råd, ikke minst i styrene i næringslivet. Det har også vært tverrpolitiske utgangspunkt for det, men Fremskrittspartiet har alltid vært imot kvotering, uansett. Jeg føler slett ikke noe ubehag ved å være en innkvotert politiker. Jeg har vært det i mange år, og synes det har vært en fantastisk mulighet som kvinne til å få være med og påvirke den politiske dagsordenen både i kommunestyrer og i Stortinget. Det som er veien videre framover nå, tror jeg er at vi må fortsette diskusjonen. Vi må fortsette å forholde oss til f.eks. rapporter som den fra London School of Economics, som også ble nevnt her, hvor hovedoppmerksomheten fra vedkommende forsker var rettet mot det å få flere kvinner inn i toppstillinger i næringslivet, mens den samme forskeren ikke var noe særlig opptatt av den bredden og det mangfoldet vi har i norsk arbeidsliv og i norsk utdanningsliv, og at vi har en stor andel av kvinner i arbeidslivet – i betalt arbeid. Vi trenger både mer forskning og mer engasjement framover, og vi trenger flere debatter av den typen som vi har hatt her i Stortinget i dag.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-02-01:
Først en visitt til Håbrekke og i og for seg også Thommessen, som jeg føler vrir på det som er sagt fra denne talerstol. Så vidt jeg har hørt, er det ingen her som har gitt uttrykk for skepsis mot private gaver. Men at det skal bli en vesentlig del av finansieringen av norske museer, og at det videre skal bli styrende for offentlige tilskudd, er vi veldig skeptisk til. Så til Trine Skei Grande, som har vært på reisefot i Distrikts-Norge og besøkt museene. Hun kan jo ta en tur til Nord-Trøndelag, sitt opprinnelsesfylke og mitt hjemfylke, se på bygdemuseene der og høre hvilke utfordringer de står overfor. Hun vil kanskje få seg noen overraskelser. Et prosjekt som f.eks. Remmastrauman, som strever med å få penger fra Kulturminnefondet, kan få atskillige tusen kroner hvis de bare klarer å øke det private tilskuddet. Men i en næringsfattig region, hvor det heller ikke er særlig mye privat kapital, og hvor man allerede er på margen fordi ildsjeler har slitt seg ut på prosjektene, er det nesten ikke mer å hente gjennom privat kapital. Hvis det skal bli styrende for hva man får av offentlige tilskudd, er vi på ville veier, etter mitt syn. La oss ta Ytterøy Bygdetun – et eksempel fra mitt hjemsted, med 400 innbyggere – drevet ene og alene av ildsjeler. Så skal vi i tillegg si at hvis det skal bli noen utvikling her, må det være gjennom privat sponsing av de menneskene som allerede har brukt tusenvis av timer for i det hele tatt å vedlikeholde bygningsmasse og holde museet i drift. Da er det bedre at fellesskapet sier at dette er en viktig innsats som vi ønsker å stimulere til, og backe opp de mange ildsjelene som vi har rundt omkring i landet. Ib Thomsen og Trine Skei Grande sier at forslaget innebærer at det bare skal bli mer til flere. Det er interessant å høre. Ib Thomsen sier det bl.a. i sin replikk til statsråd Anniken Huitfeldt. Men samtidig vet vi at Fremskrittspartiet har foreslått å kutte 1 mrd. i kulturlivet. Det er et regnestykke som det er utfordrende å få til å gå i hop. Jeg synes det ville være interessant å få høre: Betyr dette at de borgerlige partiene, med Høyre og Fremskrittspartiet i spissen, nå sier at de ønsker å opprettholde Kulturløftet, at det ikke skal komme kutt der? I så fall er det en interessant nyhet. Hvis de ikke kommer på talerstolen og bekrefter at så er tilfellet, er dette egentlig bare et fordekt forslag for å sikre finansiering av museumssektoren gjennom privat kapital i stedet for offentlig kapital. Det er en ærlig sak, men jeg synes de kan komme opp hit og si det.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-02-01:
Jeg skal være kort. Representanter fra Høyre og Kristelig Folkeparti er ikke overraskende unnvikende når det gjelder min utfordring, hva dette faktisk representerer, og kaller det uinteressant å se på hva man legger i bunn i forhold til Kulturløftet. Nei, det er overhodet ikke uinteressant. Hvis en spør alle i museumssektoren om de vil ha mer penger, tror jeg svaret er åpenbart. Men hvis du spør: Vil dere samtidig at en kutter 1 mrd. kr i Kulturløftet? Da tror jeg svaret blir ganske annerledes. Slik sett er det interessant å vite om det er Fremskrittspartiets kulturpolitikk som skal gjelde, eller om det er Høyres og Kristelig Folkepartis kulturpolitikk som skal gjelde. Jeg oppfatter Høyres og Kristelig Folkepartis signaler som at de stenger døra for det Fremskrittspartiet har foreslått i sitt alternative statsbudsjett. Det er en interessant nyhet. Da har Fremskrittspartiet mindre å bruke på andre formål. Men med den unnvikende holdningen de har, er jeg stygt redd for at fasiten blir en ganske annen, og at Kultur-Norge ser ut til å havne i en kulturgrøft istedenfor at det fortsatt blir et kulturløft.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-02-01:
Jeg skal prøve å være kort. Dette er en total avsporing av hele debatten. Det er et viktig forslag som foreligger fra Venstre, som Stokkan-Grande nå prøver å gjøre til noe helt annet. Jeg skulle ønske at denne saken hadde fått en helt annen behandling i forhold til det som er intensjonen i forslaget, ved praktisk å åpne for at museumssektoren og kultursektoren kunne fått mer penger å rutte med enn de har i dag. Man begynner å svartmale og si at Fremskrittspartiet kutter 1 milliard kr i forhold til sitt budsjett. Da vil jeg be Stokkan-Grande gå og lese det alternative budsjettet til Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet har ikke den store veksten i kultursektoren. Likevel er årets budsjett fra Fremskrittspartiet like stort som – hvis ikke det er høyere enn – det som tidligere kulturminister Giske ble hyllet av kultursektoren for, for bare fire år siden. Det er faktisk en økning i forhold til det vi hadde i fjor. Fremskrittspartiet har en litt annen innretning på sitt kulturbudsjett. Det er ikke dermed sagt at vi vil kutte så mye i museumssektoren. I Fremskrittspartiets budsjett har vi faktisk latt være å flytte på en del prosjekter i museumssektoren, men vi har gått på en del administrative ting. Dette er et veldig bra forslag, og det er synd at det ikke har fått en mye mer verdig behandling. Forslaget åpner faktisk for at museumssektoren og kultursektoren kan få mer midler, for vi vet at det er sårt tiltrengte midler. De skulle hatt mye mer enn de får i dag, og vi vet at det er veldig mange givere der ute som ønsker å bidra. Og det er ikke dermed sagt at det blir en rasering, slik som sosialistene i denne salen har klart å få det til å framstå som.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-01:
Å være feminist handler om å gå i front. Kvinnebevegelsen er en av de aller viktigste og kanskje mest suksessrike demokratibevegelsene i verden. Uten innsats fra de feministiske pionerene ville f.eks. de fleste av debattantene her i salen i dag ikke hatt muligheten til å delta. Stemmerett, retten til utdanning, til arbeid, til fødselspermisjon, til abort og prevensjon er rettigheter som mange tar for gitt i dag. Jeg er enig med statsråden og interpellanten i at dette ikke er rettigheter som er kommet rekende på en fjøl. Dette er resultatet av beinhard politisk kamp der pionerene ofte er blitt hetset som ukvinnelige og som dårlige mødre. De første barnehagekravene ble møtt med plakater med bilder av unger i veikanten, der det sto: «Hvor er mor?» Heldigvis har vi kommet langt siden den tid. Det er resultatet av beinhard politisk kamp og vilje til å ta lovverket og staten i bruk i den kampen. Høyresiden har ofte foraktelig kalt dette for statsfeminisme: Venstresiden vil detaljstyre folks liv og innskrenke valgfriheten, er en velkjent klagesang. Da hopper de bukk over det faktum at det nettopp er denne politikken som har sikret folk mer frihet og mer makt og innflytelse over sitt eget liv. La meg legge til at den norske skattepolitikken ikke bare omfordeler mellom de rikeste i Norge og vanlige folk. Den omfordeler også mellom kjønn, for de rikeste i Norge er menn. Høyresidens skattepolitikk er kvinnefiendtlig. I fjor samlet en gjeng høyrefeminister seg og diskuterte likestilling på en konferanse. De pekte, helt riktig, på maktskjevheten i det «likestilte» Norge, at hvite menn i 40–60-årsalderen er overrepresentert på alle politiske nivå og at der makt samles, samles også disse menn, samt at tre av fire ledere i arbeidslivet er menn. Dette er en beskrivelse og en analyse jeg er enig i, men det er også en beskrivelse som forplikter. Representanten Helleland karakteriserer debatten her i dag og er misfornøyd med at venstresiden kritiserer høyresiden for likestillingspolitikken. Men det er jo dette som er den sentrale debatten. Hva er det som gir likestilling? Hva slags forslag har dere? Hva slags forslag har høyresiden hvis høyresiden er enig i analysen om at Norge ikke er likestilt? Det fordrer jo handling. Hvis høyresiden er mot kvotering, må de jo fremme noen andre forslag. Holdningsendring er jo kjempefint, men da tar det 100 år før vi får likestilling. Vi må være villige til å diskutere kvotering, fedrekvote og lovfestede rettigheter og å bruke velferdsstaten og skattesystemet til omfordeling. På 1970-tallet løftet kvinner på tvers av partiene kvinnesaken i mange kommuner. Jeg går gjerne i tverrpolitisk samarbeid, men da må høyresiden slutte å snakke og være villig til å finne fram verktøykassen.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-01:
SV deler mange av de perspektivene og betraktningene som representanten Stokkan-Grande tok opp i sitt innlegg. Representanten Håbrekke var innom at han synes at det var en litt skummel sosialistisk retorikk, men det er ikke alle i denne salen som synes det er så skummelt med sosialisme. Det er jo allerede slik at de som er velbemidlet, og de som har mye penger i Norge, kan støtte den kulturen de ønsker. Det er jo bra, men det som ligger i dette forslaget, er å gi de som har mye, enda mer makt, ikke bare over egne midler, men også over de midlene som staten forvalter – de midlene som vi i fellesskap har samlet inn, og hvor vi i fellesskap skal bestemme hva slags kulturformål som er viktige. Det er alltid en diskusjon om hva som er kultur, hvor kulturinstitusjonene skal ligge – alle disse debattene har vi jo i salen. Jeg synes det er bra at demokratiet forvalter de felles skattepengene som vi har levert inn. Igjen må jeg også innom representanten Ib Thomsens innlegg som representerer høyresiden, som presenterer marked som valgfrihet. Representanten Håbrekke mente at det var selvsagt at dette skulle være et supplement til Kulturløftet og ikke noen erstatning. Men Fremskrittspartiet kutter jo 1 mrd. kr i Kulturløftet i sitt alternative budsjett, og da skjønner jeg at de har behov for å finne alternative finansieringsmetoder. Det er gjennom oppfølging av Kulturløftet og gjennom oppfølging av museumsmeldingen at vi skal styrke denne sektoren. Derfor kan ikke SV støtte det forslaget som ligger på bordet i dag.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-02-01:
Jeg har for så vidt ikke noe problem med at det ikke er enighet mellom Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene på dette punktet. Her skiller vi lag. Og det er for så vidt greit nok at man inntar et annet standpunkt – det har jeg respekt for. Men det er argumentasjonen fra flertallet som jeg kanskje har enda større problemer med enn selve stemmegivningen, fordi man her med veldig store ord problematiserer at i det hele tatt privat engasjement faktisk bidrar til å prege hvor det havner ressurser innenfor museumssektoren. Statsråden er jo litt mer nyansert i sin argumentasjon, men hun omtaler jo også disse private gavene som «markedet» som ikke skal styre hva slags løft som gjøres. Jeg har i grunnen et ganske enkelt spørsmål: Er private gaver til museum et problem, eller er det et gode?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-02-01:
Først vil jeg bemerke at det som det gjøres forsøk her på, altså å gjøre dette til en slags debatt om kursen videre i kulturpolitikken og satsingen på offentlige kulturbudsjetter, er en ren avsporing. Jeg viser bare til merknadene i denne saken som vi behandler her, som sier en del om betydningen av offentlige tilskudd. Jeg viser til Kristelig Folkepartis alternative statsbudsjett – og for så vidt til de andre opposisjonspartienes egne statsbudsjett – som taler for seg om hvilken retning vi ønsker i kulturpolitikken. De viser en minst like offensiv satsing på offentlige tilskudd, og vi for vår del går til dels enda lenger enn det regjeringen har gjort. Jeg har ikke noe ønske om å trekke ut debatten så mye lenger, men jeg vil si til representanten Stokkan-Grande: Nei, jeg er ikke interessert i å forvrenge eller vri på det som blir sagt i debatten. Jeg synes det er nyttig å få presisert, på bakgrunn av de innleggene som er holdt innledningsvis, at man synes det er positivt med private gaver til museumssektoren, men at man ikke ønsker at det igjen skal påvirke de offentlige midlene. Det er et ærlig og greit standpunkt. Men vi har hørt en betydelig problematisering av at det private engasjementet fører til en slags skjevfordeling – at de som gir gaver, på en måte påvirker den totale satsingen og hvor den satsingen blir styrt, mens det man ønsker, er at det er de faglige hensynene som skal være førende. Den problematiseringen synes jeg er et problem, for å si det sånn. Realiteten er at de gavene rett og slett reflekterer at vi har et felles ansvar for kulturarven vår, for vår felles historie og for vår kollektive hukommelse. Representanten Stokkan-Grande nevnte bygdemuseene. Ja, de er stort sett et resultat av en enorm frivillig dugnadsinnsats for å få disse museene og viktige arenaene til å fungere. Det er jo fordi enkeltmennesker enten investerer sine penger eller sin tid og sin innsats for at nettopp de museene skal bestå. Uten offentlige, faglige vurderinger bestemmer de at de vil legge sin innsats akkurat der. Nettopp derfor består de museene, og de museene lever videre. Det er et resultat av private valg og private vurderinger som blir gjort, og heldigvis for det. Jeg synes vi skal være litt varsomme med å problematisere det at enkeltmennesker gjør valg som påvirker hvordan Kultur-Norge og Museums-Norge ser ut. Det er kjempeflott at vi tar et felles ansvar. Fortsatt ja til offensiv satsing over offentlige budsjetter og et stort engasjement landet rundt er viktig både økonomisk og tidsmessig for at Museums-Norge skal leve aktivt videre.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-02-01:
Takk for det, president, jeg trenger heller ikke mer, for jeg synes vi har fått fram argumentene i saken. Det representanten Stokkan-Grande prøver seg på, er jo en ren avsporing, for det er slått fast i merknadene hvordan vi betrakter denne ordningen i forhold til offentlige tilskudd. Vi har levert våre alternative statsbudsjetter, og regjeringsflertallet har stemt imot våre forslag til økninger på kulturbudsjettene. Det gjenspeiler vår politikk. Argumentene for forslaget er ført i pennen i innstillingen, og at de rød-grønne velger å stemme imot det, er helt greit. Men at man da prøver å gjøre dette til et slags kursvalg om enten et kulturløft eller en kulturgrøft, med referanse til ett av opposisjonspartienes alternative budsjetter, er selvsagt en ren avsporing. Vår holdning er referert i innstillingen og i våre alternative budsjetter. Det er der vi står. La oss da gå til votering over det som er selve saken.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-01:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Vi er tydeligvis svært enige om at her har vi store muligheter. Det gjelder å gripe dem, og det gjelder å forberede oss til å kunne gripe muligheter som sannsynligvis bare kommer til å bli enda større etter hvert som delelinjeavtalen er endelig ferdig, og man virkelig tar fatt på å utvikle både naturressursene, det rivende samarbeidet på forskningsfeltet og fiskeriforvaltningen. Det finnes en masse ulike sektorer i Norge som har tett samarbeid med Russland. Det er viktig at vi nå greier å kommunisere også språklig som gjør at vi kommer inn under huden på russerne og forstår hvordan de tenker, hvordan de agerer, for enda bedre å kunne ivareta våre egne interesser. Statsråden var også inne på at både fylker og kommuner i Nord-Norge spesielt har relasjoner til Russland som gjør at det er ikke likegyldig hvilken kompetanse man har på dette området. Jeg har lyst til å si at også næringslivet har et stort ansvar nå for å synliggjøre de fordelene nordnorsk, og norsk, ungdom vil ha av å satse på å skaffe seg russisk som en del av sin kompetanse i fremtiden. Lederen for Innovasjon Norge i Troms, Svein Berg, sa det sånn at kulturforståelse er forutsetningen for å drive næringsvirksomhet. God kulturforståelse tror jeg man kommer til hvis man også har språket med seg som en inngang til det. Statsråden var inne på dette med den ubalansen som er på studenttrafikken mellom de to landene. Det er en utfordring. Det er helt tydelig at russerne ser at her er det muligheter i Norge, og da må også vi prøve å bidra til at våre ungdommer og fremtidige generasjoner ser de mulighetene som ligger i Russland. Jeg har lyst til å utfordre statsråden også på at russiske studenter i Norge faktisk kan være en verdifull ressurs. Kanskje skulle vi bruke dem på en måte som ambassadører og informanter og påvirkere overfor norsk ungdom for at de i større grad kan oppfatte og lære seg å se hva Russland, denne store naboen vår, er, og hva det representerer av muligheter? Vi vet jo også at Russland er veldig sterk og god på særlig realfagsdisiplinene. Her er det åpenbart også fagområder hvor våre studenter kunne studert og hatt stort faglig utbytte av det. Jeg konkluderer i alle fall med, etter å ha hørt statsråden her, at ja, det foregår mange ting, men det er liksom ikke noen himmel eller noen paraply over dette. Jeg vil understreke det jeg var inne på i starten, at her ropes det på litt mer strategi og helhetlig tenkning for å sikre oss at vi kan tilby russisk språk flere steder.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-01:
Jeg vil takke for det som jeg opplever har vært en god og konstruktiv debatt, med mange engasjerte innlegg. Jeg tror det er god timing å fokusere på det russiske språket, for det er vel ingen tvil om at det som nå skjer med delelinjeavtalen, gir et nytt momentum til det norsk–russiske samarbeidet. Så er det jo sånn at skal man høste, må man så. Jeg tror vel på sett og vis at man må innarbeide det russiske språket som et språk som man velger på lik linje med fransk, spansk og tysk. Det er på sett og vis også et tålmodighetsarbeid. Russisk er spennende, men realistisk sett kan vi kanskje ikke regne med de helt store elevgruppene i starten. Derfor er det så viktig etter Høyres mening at vi kan finne kommuner som vil gå foran med å tilby russisk, at de må tilføres ressurser som gjør at de kan sikre et kvalitativt godt tilbud og kan holde ut over tid, slik at tilbudet blir innarbeidet. Læreren er også her en nøkkelfaktor for å komme i gang og for å kunne lykkes. Lærere er i dag den største knapphetsfaktoren, om vi skal tro bl.a. utdanningsdirektørene i Nordland og i Troms. Det betyr at rekrutteringsstipend for lærere kanskje er det aller viktigste og det aller første tiltaket vi må få satt i gang. Det er viktig på kort sikt for å rekruttere og få lærere i gang med å utdanne seg i russisk. Men det er også viktig hvis vi på lengre sikt skal kunne tilby russiskopplæring flere steder. Så er jeg helt enig med statsråden i at et felles arbeidsmarked på tvers av grensen gjør det like aktuelt for rørleggeren og snekkeren som for marinbiologen å ha med seg russisk som delkompetanse i en utdanning. Det er ingen grunn til å si at den ene læreren er mindre viktig for å kunne erverve tilleggskunnskap, eller at ikke yrkesfag og studiespesialisering bør ha denne kompetansen om bord. Det er veldig positivt at departementet nå har utsendinger både til Finnmark og til Russland, for det betyr jo at man vil skaffe seg bedre innsikt i hvordan det videre arbeidet med å gjøre russisk språk tilgjengelig for flere kan legges opp. Men jeg er utålmodig, og jeg tror det er viktig å komme i gang. Jeg imøteser snarlig initiativ fra statsråden, når hun har fått gode råd både fra den ene og den andre kanten, slik at man kan sette i gang og komme til Stortinget eventuelt med en egen sak for å bidra til at ikke minst satsing på lærerkompetanse blir prioritert. Jeg tror at vi skal kunne lære ikke bare av erfaringer fra Finnmark, men vi skal også lære av erfaringer fra sjetteklassingene i Mo i Rana, som definitivt var fulle av entusiasme over å kunne starte med et så spennende språk som russisk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-01:
Jeg synes å legge merke til at representanten Aspaker var nesten helt fornøyd, men ikke helt. Det tar jeg som en liten utfordring – for å ha noe å strekke oss etter. Det er klart at det er alltid muligheter til forbedringer nesten på alle nivåer, men her har vi et systematisk arbeid på gang, og vi må prøve å utvide det. Det vi først og fremst trenger, er å vekke norsk ungdoms interesse for Russland, for å se hvilke muligheter som ligger der, hvilke enorme samarbeidsmuligheter som er der, og hvilke muligheter som ligger på arbeidsmarkedet framover. Jeg var i Kirkenes i forrige uke for å sette i gang Ny GIV i Finnmark. Finnmark har spesielle utfordringer når det gjelder gjennomføring av videregående opplæring. Der traff jeg bl.a. en klasse som gikk på bygglinjen, og de hadde vært i Arkhangelsk på tur. Når vi snakker om utveksling av elever og studenter, og om hvem som har nytte av russisk språk osv., må vi tenke i bredden. Her kommer det også til å være mange med fagbrev og annen type fagkompetanse enn høyskoler og universitet som har god nytte av å ha gode kunnskaper i russisk språk og kultur. For vårt mål er jo at det i dette området skal bli et mer felles arbeidsmarked mellom Russland og Norge, og jo mer kjennskap og kunnskap vi har, jo bedre er det. Så la oss utvide perspektivet til også å dreie seg om fagarbeidere og hele næringslivet. Jeg er veldig enig med representanten Aspaker i at for næringslivet ligger det noen muligheter her som er uutnyttet, og som har et enormt potensial. Jo mer man snakker med næringslivsfolk, jo flere morsomme historier kan en høre om hva misforståelser om kultur og tradisjoner kan føre til. I beste fall morsomme historier, i verste fall at kontrakter går tapt, og at samarbeidsmuligheter ikke utvikles videre. Jeg tar med meg det engasjementet som Elisabeth Aspaker har, de konkrete forslagene som hun fremmer i forhold til å tenke stipender for lærere osv., men også det med å tenke oss et mer helhetlig løp fra grunnskole til videregående opplæring – og legge til et utvidet perspektiv i forhold til hvilke yrkesgrupper det kan være som har interesse av både kultur og økt språkforståelse. Jeg tror at med en så bred tilnærming kan vi omsette det engasjementet som nå er på mange hold, i en mer strategisk plan.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-01:
Jeg takker for en god debatt, med engasjerte innlegg fra alle politiske partier. Det er godt at Stortinget kan enes om noen vesentlige satsingsområder. Det vi er enige om, er jo at på områder som dreier seg om mer samarbeid mellom Norge og Russland, er det store utviklingsmuligheter og et stort potensial, at mye av det som skjer i dag – hva skal man si – er for avhengig av litt tilfeldigheter, litt spesielt engasjerte og interesserte, og at det her finnes muligheter for å systematisere i en mer helhetlig plan. Så tror jeg, som interpellanten Aspaker, at vi må finne oss i at dette starter litt i det små, og at det kan bygges ut derfra. Jeg tar med meg de forslagene som har vært framme i debatten her i dag. Det kan åpne seg noen veldig spennende muligheter på veldig mange områder når avtalen om delelinjen blir underskrevet, når vi får grenseboerbevisene til å fungere bedre, og at det blir større forståelse også for hva som er næringslivets behov når det gjelder hvordan disse skal virke. Så tror jo jeg at mye av det som nå er litt spredt interesse og mye avhengig av enkeltmenneskers engasjement, etter hvert blir et mye bedre system. Det er jo vår jobb å støtte opp om og få utviklet dette best mulig, sånn at det skal være mulig for flere ungdommer å velge russisk språk og få kunnskap om russisk kultur på et tidlig stadium, og samtidig være sikre på at de har mulighet til å fortsette løpet helt i mål. Hvis vi kan få flere norske studenter til å studere i Russland, til å være utvekslingsstudenter med Russland, vil vi etter hvert bygge opp kompetanse og kunnskap som gjør at de samarbeidsmulighetene som finnes mellom Norge og Russland, kan utvikles videre. Jeg tror at det på dette området kan skje en rivende utvikling, men den starter i det små. Da er det vår jobb å sørge for å systematisere litt bedre. Jeg takker for en god debatt med gode forslag og tar med meg dem videre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-01:
Ja, selvsagt kan det tenkes at det også er mye å få ut av et mer systematisk samarbeid med Næringsdepartementet og næringslivet i en sånn sammenheng, men jeg tror nok kanskje det viktigste er at vi ser at vår egen evne til å ta vare på kulturarven dreier seg om at vi har kompetanse i de ulike, små verneverdige fagene framover, at vi ser tilfanget av det i nordisk sammenheng. Vi har f.eks. stavkirker, vi har gamle fartøy, vi har kulturminner på mange områder – og vi vet at det er enkeltmenneskers idealisme som i veldig stor grad er drivkraften bak at vi klarer å ivareta dem. Og jeg tror det kommer til å være et betydelig innslag av spesiell interesse og idealisme hos dem som ønsker å utvide kunnskapene sine i det vi nå kaller for små og verneverdige fag, og at vi derfor må se også de andre områdene som medspillere i forhold til å klare å ivareta dem. Men det er selvsagt sånn at hvis det finnes næringsdrivende som ønsker et samarbeid på dette området, så har det også interesse. Jeg er veldig interessert i disse spørsmålene. Jeg synes det er utrolig artig å jobbe med dette. Selv om det aldri kommer til å bli en stor vekstnæring, har vi et betydelig ansvar for den kompetansen som smeder, vevere, treskjærere og ulike andre yrkesgrupper har, og for å sørge for å viderebringe de tradisjonene vi har på disse områdene. Så jeg ser med lyst fram til at vi selv har et forslag å komme med til Nordisk Råd, og til å kunne samarbeide systematisk om dette. For dette er et område der vi i veldig stor grad har vært avhengig av engasjement fra folk som enten har kunnskap om eller kjennskap til dette fra før, og som ønsker å bidra til å holde kulturarven i hevd.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-01:
Jeg takker for en engasjert debatt, som viser at det er bred interesse – i hvert fall noen interesserte i alle partier – for det vi nå holder på med. Dette har vært en debatt hvor det har vært en hedersbetegnelse å være litt sær; det er veldig få andre debatter jeg oppdager det i. Men vi diskuterer jo nå noe som i sin kjerne – små og verneverdige fag – er for litt spesielt interesserte. I det øyeblikket man ikke er for spesielt interesserte lenger, så er man ikke liten og verneverdig. Så vi er avhengig av at det er noen som føler en spesiell interesse, og et spesielt fadderskap, for å utvikle denne sektoren. Jeg skal nå sørge for at de temaene som har vært oppe i denne debatten, dekkes av det oppdraget som Utdanningsdirektoratet har fått, og gå igjennom det slik at vi er helt sikre på at det treffer i forhold til det engasjementet som Stortinget nå har. Det er flere spørsmål her – rundt hvordan man skal få dette til å passe inn i det norske utdanningssystemet og hva det er rimelig å samarbeide om i Norden – som vi må følge opp og konkretisere. Når jeg snakker om å se kulturminner og museumsbehov i sammenheng med det vi kan gjøre på opplæring, så er ikke det nødvendigvis for å få offentlig ansatte stukkatører – eller hva det måtte være – men for å se på hva slags oppdrag det kan være. Det vil selvfølgelig være selvstendig næringsdrivende bak som kan tilby dette og som kan ha det som et interessant arbeidsmarked. Ellers har jeg også slåss med en gammel leilighet, og det lyktes meg den gangen å få tak i en ung kvinnelig norsk stukkatør til å hjelpe meg med det gipstaket, men til min forskrekkelse – når jeg tenker meg om hvor lenge det var siden – kan jeg ikke forvente at hun fremdeles er i akkurat det yrket. Det var den gangen man skulle gjøre om på det som noen hadde funnet ut var en utrolig god idé – noe som het barracudatak, som presidenten muligens har hørt om. Det var en plastpresenning som man strakte fra hjørne til hjørne for å skjule stukkaturen. Så her kan det være fag som plutselig dukker opp igjen med fornyet interesse. Jeg tror også at det er viktig å ta en runde til og se på den problemstillingen som både interpellanten, Olemic Thommessen og representanten Aksel Hagen fra SV var inne på, som dreier seg om privatskoleløsning og fylkeskommunale løsninger, og hva slags landskap vi er i der. Så må man ved tilnærming til disse problemstillingene se at dette handler om alt som på en måte faller imellom de vanlige «streamede» utdanningsløpene. Det er nettopp derfor det er spesielle temaer, og det kan aktualisere både de voksnes plass i det videregående opplæringssystemet, det kan aktualisere litt ulike stipendordninger osv. Så jeg tar med meg det som er kommet opp som viktige innspill i denne debatten, og så kommer vi tilbake med fornyet innsats for norsk kulturarv i en europeisk tradisjon.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-01:
Jeg vil takke representanten Aspaker for at hun tar opp denne viktige debatten om russisk språkprogram. I sitt innlegg viste hun til at det ikke finnes noe helhetlig tilbud om dette, og for øvrig var også kunnskapsministeren svært opptatt av at vi må se på et helhetlig utdanningsløp når det gjelder russisk språk. Nordområdene vil være Norges viktigste strategiske satsingsområde i årene som kommer. Nordområdepolitikken skal ivareta miljø, bosetting og næringsutvikling. Blant de politiske hovedprioriteringene som trekkes opp i regjeringens strategi, er følgende: regional næringsutvikling videreutvikling av folk-til-folk-samarbeidet i nord styrking av samarbeidet med Russland For lettere å nå disse målene i strategien er det viktig å kunne samtale og forstå hverandres kultur. Det er av vesentlig betydning. Å legge til rette for undervisning i russisk språk i den nordligste delen av landet allerede fra grunnskolen av vil være en riktig forutsetning for at god og forståelig kommunikasjon kan finne sted, spesielt dersom det legges til grunn at nordområdene bør bli en av spydspissene innen norsk næringsutvikling. Det finnes mange innen næringslivet fra hele landet som har store forventninger til muligheten for å etablere seg der. På sikt er det kanskje ikke urimelig at russisk bør bli et obligatorisk valgfag i grunnskolen på lik linje med andre valgfag vi har. Allerede i dag har noen norske bedrifter etablert seg i Murmansk, bl.a. Ølen Betong fra Rogaland, og det vil helt sikkert komme flere etableringer i forbindelse med at samarbeidsklimaet mellom Norge og Russland nå er blitt atskillig bedre enn hva det var for noen år tilbake. Med nordområdenes store verdier innen olje, gass og fiskeri er det viktig å videreutvikle samarbeidet på flere områder, som forvaltning av fiskeressurser, miljø, helse og maritim sektor. Det er heller ikke ukjent at det knytter seg stor spenning til om det blir åpnet opp for gass- og oljeboring i nord. Dersom utredninger viser at det er sikkert å åpne opp for dette, vil det både trygge eksisterende arbeidsplasser og gi nye arbeidsplasser til landsdelen og til Norge for øvrig. Alt dette fordrer at vi forstår hverandre, og da er språk en viktig forutsetning. Fremskrittspartiet har merket seg at dialogen mellom Norge og Russland er blitt mye bedre. Dette skal regjeringen ha anerkjennelse for. Allerede i dag satses det 1,2 mrd. kr på ulike tiltak i nordområdene, bl.a. 20 mill. kr på nytt FRAM-senter som skal markedsføre Tromsø som kunnskapsby. Fremskrittspartiet er positiv til dagens satsing på ulike områder i nordområdene, men ser viktigheten av at regjeringen satser ytterligere på opplæring i russisk språk allerede fra grunnskolen av. Derfor var det veldig greit å bli informert av kunnskapsministeren om at Kunnskapsdepartementets folk allerede i dag er til stede og i dialog om muligheten for å skape en helhetlig russisk språkutdanning. Da forventer Fremskrittspartiet at etablering av en slik utdanning vil skje snarest mulig.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-02-01:
Jeg takker for svaret. Jeg registrerer at statsråden er opptatt av denne problemstillingen, og det spennende nå blir å se hva som skjer med dette prosjektet som Utdanningsdirektoratet nå forhåpentligvis allerede har satt i gang med, og hva som kommer ut av det. Men jeg vil at statsråden skal ha med seg hvor viktig det er i forhold til en slik problemstilling at det tas tydelige politiske valg, og at ansvarlig statsråd viser en tydelig politisk lederevne når det gjelder å føre dette videre. Nå vet jeg ikke hvordan statsråden har tenkt å informere om resultatet av det prosjektet som ferdigstilles i november, men det er viktig at det gis en tydelig tilbakemelding både til Stortinget og ikke minst til Nordisk Råd, Nordisk Ministerråd, om hvordan det arbeidet går. Jeg er enig med statsråden i at det er viktig med utdanningstilbud, men at det er lite verdt uten at det er et arbeidsmarked. Der må vi også se på hvordan vi som statlige myndigheter kan bidra til at det skapes et arbeidsmarked også for denne typen fag. Vi vet jo at det allerede i dag er mange små håndverksbedrifter som kanskje lever litt i det skjulte når det gjelder mange av disse fagene, og at det ofte kan være enmannsbedrifter hvor man frykter litt det å ta inn lærlinger og ta inn fast ansatte. Derfor synes jeg at statsråden må involvere næringslivet veldig i dette arbeidet, også for å høre fra næringslivet hva som skal til for at de f.eks. skal ta inn en lærling og komme i dialog med dem som driver f.eks. et lite møbeltapetsererverksted, for å få klarhet i det. Jeg synes det er positivt at statsråden skal involvere Miljøverndepartementet og Kulturdepartementet i dette, men jeg savnet Næringsdepartementet. Jeg mener at det vil være veldig aktuelt også å involvere Næringsdepartementet i dette, fordi, som jeg sa i mitt første innlegg, dette i stor grad også handler om næringspolitikk. Da håper jeg at statsråden vil ta på seg en betydelig lederrolle i Nordisk Ministerråd når det gjelder dette temaet. Det er bra at Norge skal fokusere på det i sin formannskapsperiode i 2012. Vi må være en tydelig og aktiv pådriver innen dette.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-02-01:
La meg takke for en god debatt, med relativt gode svar fra statsråden. Denne debatten viser at det er et stort engasjement her i salen for disse små fagene. Utfordringen nå er å omsette det engasjementet videre i praktisk handling, og det er håp om at det prosjektet som nå forhåpentligvis er satt i gang i Utdanningsdirektoratet, kan bidra til det, at vi på ikke så altfor lang sikt kan få en løsning hvor alle de nordiske landene er involvert. Som jeg har sagt tidligere: Dette er kulturpolitikk og ikke minst næringspolitikk. Det er riktig som statsråden sier, at det er viktig at det er arbeidsplasser når vi utdanner folk til dette, og at det er en illusjon å tro at folk vil velge en utdannelse hvor det ikke finnes noen arbeidsplasser. Men la oss se på hvordan vi som statlig myndighet også kan bidra til at det skapes et større marked for disse håndverkene. Vi her i Norge er vel ikke akkurat kjent for å være de beste til å vedlikeholde våre offentlige bygninger, f.eks. Kanskje kunne et mer offensivt vedlikeholdsprogram av offentlige bygninger, kirker og andre kulturminner bidra til et økt behov for en del av disse fagene, slik at det kan skapes bedre fagmiljøer rundt dette. Jeg håper at konklusjonen på denne debatten vil være at statsråd Halvorsen og det norske kunnskapsdepartementet nå tar en aktiv lederrolle innen dette arbeidet, og at statsråden kan bidra til at vi får en bedre informasjonsflyt mellom Nordisk Ministerråd og Nordisk Råd. Og jeg håper at det blir stilt klare politiske krav til dette prosjektet som nå er satt i gang i Utdanningsdirektoratet, at det er en god kommunikasjon fra norsk side og samarbeid med de andre nordiske land, at utdanningstilbudene tilpasses det behovet som er i fagmiljøene og fagenes struktur, at man ikke bare trekker inn kulturvernmyndigheter, men også næringslivet og de næringsdrivende som er inne i disse fagene. Jeg tror også det er viktig å bedre informasjonen til mulige elevgrupper, altså å bedre informasjonen om hvilke muligheter som ligger innenfor disse fagene. Da takker jeg for svar på interpellasjonen og for denne debatten.
Svein Gjelseth (Arbeiderpartiet), 2011-02-01:
Interpellanten reiser ei viktig sak. Dei små handverksfaga treng hjelp, elles vil dei sakte, men sikkert døy. Vedlikehald og restaurering av bygningar og gjenstandar vert meir og meir etterspurt. Fleire av desse faga representerer òg kulturhistoriske verdiar som det er viktig å vidareføre. Nordisk Håndverksforum har gjennom fleire rapportar peikt på dette dei siste åra. Eg vil spesielt peike på Econ Pöyry sin rapport frå 2009, som dokumenterer at unge menneske som søkjer seg til små handverksfag, er målretta og langsiktige og evnar å klare seg bra i ein krevjande marknad. Desse rapportane fortel vidare om både behov og kompetansekrav. Eg trur at skal vi greie å vidareføre desse faga, må vi samarbeide mykje meir, òg på tvers av landegrensene. Arbeidet som Nordisk Råd har starta, er og vert viktig i denne samanhengen. Og så trur eg, som kunnskapsministeren peikte på, at desse faga òg har ein kulturpolitisk og næringspolitisk dimensjon. Desse aktørane må på bana og vere med og synleggjere behovet for og viktigheita av å bevare og vidareføre desse utdanningane. Ny teknologi er òg viktig i desse faga. Dette må marknadsførast på ein mykje betre måte enn det vi gjer i dag. Så må vi leite fram att ord som yrkesstoltheit. Her kan både kultur- og næringsliv gjere mykje meir enn det vi ser og høyrer i dag. Lykkast vi her, kan det verte stor søknad òg til desse faga. Men aktørane må på bana. Heilt til slutt vil eg takke interpellanten for at han tok opp denne viktige saka.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-01:
Dette er altså et forslag fra Venstre – fra Trine Skei Grande og Borghild Tenden – som handler om gaveforsterkning, og gaveforsterkning betyr kort og godt at man har et offentlig tilskudd som knyttes til en gave. I dette tilfellet er det museer, som man har ment er et godt utgangspunkt for å utvikle en slik ordning, og da tenker man seg det slik at når et museum får en gave, utløses det automatisk et offentlig tilskudd – kanskje i samme størrelsesorden. Så ville man jo da – hvis regjeringen hadde vært villig til å gå videre og utrede dette – nærmere kunnet definere hva slags størrelsesordener man eventuelt kunne tenke seg, altså hvordan en slik ordning skulle rammes inn. Jeg regner med at de enkelte partier får redegjøre for sine standpunkter. For Høyres del synes vi dette er et godt forslag og en viktig sak å utrede. Det handler kort og godt om at dette er en type tiltak som styrker finansieringsgrunnlaget i kulturlivet, og som på en måte gjør det der andre aktører enn staten også er med på å legge føringer. I sakens merknader er det også regjeringspartienes innvending mot dette, nemlig at man ikke har den fulle kontroll med hvor midlene skal gå. Og man mener også at de museene som ikke har fått slike avtaler, vil komme dårligere ut, altså at det blir en forfordeling i forhold til de som har greid å sikre seg gode avtaler og gode gaveordninger. Fra Høyres side synes vi at nettopp dét er et positivt poeng. Vi mener at en slik ordning vil være et godt incitament for museene for nettopp å jobbe med å få gaver inn. Museene skulle være godt egnet for å gjøre nettopp det. Mange typer museer har tilknytning til bransjer, tilknytning til givere av gjenstander – det er veldig vanlig for museer. Slik sett går det an å bygge – hadde jeg nær sagt – miniprosjekter rundt enkelte små deler av museumsdriften. Da vil en slik gaveforsterkningsording være et godt incitament til å styrke grunnlaget for egen drift. Det ville også bidra til å styrke ansvarsfølelsen generelt, det å få flere private aktører inn i museene ville jo også bidra til å styrke den holdningen som vi vel ønsker skal være til kulturminnevernet, nemlig at vi tar et felles ansvar for å ta vare på kulturarven vår. Det er ikke bare noe vi kan skyve over på offentlig finansierte museer. Vi tror også at en slik ordning vil være veldig stimulerende for bidragsytere. Kommer man opp med en gave eller et beløp, og man vet at det suppleres også fra en annen kilde, vil det være til inspirasjon, fordi man vil se at man da vil få mer gjort for pengene. Høyre vil støtte forslaget, vi støtter det forslaget som Venstre og forslagsstillerne fremmet, og gjør det sammen med Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. I tillegg vil jeg melde at Høyre også vil stemme for forslagene nr. 3 og 4 fra Fremskrittspartiet, som jeg riktignok må si er litt på siden av denne saken, men som er inne på områder som Høyre har vært opptatt av i andre sammenhenger, og som vi synes det blir litt kunstig å stemme imot, selv om det ikke er temaet i denne omgang. Altså: Vi støtter forslagene nr. 3 og 4.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-01:
Statsråden pekte i sitt innlegg på en stor utfordring for norske museer, og det handler om vedlikehold av bygninger. Bygningsvernet, som jo er en stor utfordring generelt, landet over i og for seg, er faktisk ikke mindre på museene, det være seg på Norsk Folkemuseum, på Maihaugen eller på mange bygdetun, hvor det er enorme vedlikeholdsutfordringer. Det betyr at det må mye midler til, atskillig mer midler og flere penger enn det jeg tror noe kulturløft noen gang vil kunne komme opp med, selv om det har vært store økninger. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan tenker hun seg at slike utfordringer skal løses hvis man ikke skal ta private aktører i bruk? Når det gjelder en sånn ordning som er beskrevet her, kunne man ikke engang tenke seg å gjerde den inn, slik at den lå innenfor en ramme som var akseptabel?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-01:
Jeg er litt overrasket over hvor truende regjeringspartiene oppfatter dette forslaget som, et forslag som fremstår som nokså uskyldig. Det er et utredningsforslag på noe som det er fullt mulig å gjerde inne i alle ender og å ivareta svært mange hensyn – dersom man ønsket å gjøre det. Men det er liksom en veldig bastant motstand, med en veldig ideologisk begrunnelse. For meg oser dette av manglende forståelse. Det sier jeg fordi det kanskje er litt drøyt å si manglende kunnskap om hva museumsfeltet handler om. Statsråden er stadig inne på at man er redd for at dette ikke skal skje på faglig grunnlag. De fleste store museer tar ikke imot hvilken som helst gave. De fleste store museer har faktisk en komité – det har iallfall alle kunstmuseer som jeg vet om – som vurderer om de gavene de får, er noe de vil ta imot. Slik sett er det faglige perspektivet ivaretatt, og jeg ville ikke bekymre meg et sekund for at noen ville legge det på strekk. Så må jeg minne om de fleste norske museers historie. Hvor kommer de fra? Det var ikke staten som bestemte opprettelsen av veldig mange av dem, hvis noen. Langt de fleste – for ikke å si alle – er startet av ildsjeler, av grupperinger av mennesker eller av fagmiljøer. De fleste store museer – for ikke å snakke om mange bygdetun og små museer – drives av venneforeninger eller av frivillige grupper, eller de springer ut av bransjer. Vi har kjøretøymuseum. Innenfor samferdsel og innenfor sjøfart har man museer hvor bransjene stiller opp og tar ansvar for kulturarven på sine interesseområder. Det er en ganske grov desavuering av denne innsatsen å mistenke dem for ikke å bidra til faglighet eller ikke å bidra til å bygge opp noe som er viktig for fellesskapet. Jeg synes regjeringspartiene kanskje burde gå litt i seg selv og se på hvilken størrelsesorden, altså hvilken dramatikk, som skulle ligge i forslaget fra Venstre. Det burde vært vist større åpenhet på et felt som i sannhet er ganske mye styrt. Konsolideringsordningen har ført til en sterkere sentral styring. Gjennom ABM-utvikling, nå Kulturrådet, legges det føringer for utviklingsmidler og forskningsmidler. Det er utstillingstilskudd. Det er en rekke mekanismer som gjør at man opplever styringen sentralt fra. Og den viktigste innvendingen mot konsolideringen mange steder var jo at de frivillige som gjorde en innsats, og de ildsjelene som sto bak museene, følte seg satt på sidelinjen. Her kunne man ha bidratt til å råde litt bot for det. Jeg merker meg at det ønsker man ikke.