trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Vi har for tiden en regjering som sitter stille og rolig og ser at ideelle institusjoner som har drevet i mange tiår, blir redusert eller avviklet, og at ungdommer mister sårt tiltrengt behandling. En av de siste var Solbu her i Oslo, en institusjon drevet av Norske Kvinners Sanitetsforening for ungdommer med psykiske lidelser, med avtale med Ullevål. Den ble nedlagt 1. september i år. Ikke alle som var i behandling her, fikk et annet tilbud til tross for helseministerens forsikringer. Noen måtte flytte hjem til gamle foreldre, andre fikk hjelp til å skaffe seg en egen leilighet, noen var så heldige å få et annet bo- og behandlingstilbud. Nå er turen kommet til barnevernet i Vest-Norge. Styve Gard, som har vært nevnt, og Garnes Ungdomssenter i Hordaland er to av flere institusjoner som får redusert sine avtaler drastisk. Styve Gard, drevet av Kirkens Sosialtjeneste, blir redusert fra 14 til tre plasser. Garnes Ungdomssenter, drevet av Bergen Diakonissehjem Haraldsplass, blir halvert. I fjor ble institusjonene pålagt å delta i et utviklingsarbeid med Bufetat. De har ikke hatt noen signaler som gikk i retning av at de ikke skulle brukes videre, snarere tvert imot. Etter en del uro i fjor – ved et forsøk på anbud – ble den vanlige driftsavtalen videreført i år, altså ut 2008. På et møte i departementet etter dette ble det nedfelt en del føringer for framtidige avtaler som alle parter var fornøyd med. Jeg vil nevne to av disse føringene, som likevel ikke synes å ha så stor betydning. Den ene er at man ikke skal bryte opp et fagmiljø mange barn og unge betrakter som et hjem, slik de gjør ved de små institusjonene ved Styve. Nærhetsprinsippet er det andre. Realiteten er nå at Styve Gard ikke ser hvordan de kan drive videre med bare tre plasser og fire små institusjoner. Dette kan bety at de må slutte, at de må avvikle driften, og at ungdommer som er i behandling, må flytte ut. Jeg var og besøkte institusjonen på lørdag. Det var en liten og flott institusjon der personalet bor sammen med beboerne en uke om gangen. Det er nesten – vil jeg si – en mellomting mellom et hjem og en institusjon. Heretter skal ungdom fra Hordaland med alvorlige rus-, atferds- og kriminalitetsproblemer sendes ut av fylket vårt. De kan ikke opprettholde den jevnlige kontakten med familie og venner. Det å kunne gå på sin vanlige skole blir ikke mulig lenger. Jeg vil avslutte med å lese ungdommenes – de ungdommene som er på Styve Gard – egne ord på Facebook: «Ikke legg ned tiltakene‼‼‼! Finn en annen måte å spare penger på! Dagens ungdom er fremtiden, også de som sliter‼! De er verdt å bruke penger på‼!»
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Jeg er veldig glad for at det er så mange som taler varmt for de ideelle institusjonene som står i fare for å måtte avvikle. Det er ett aspekt jeg har lyst til å framheve litt. Det er det disse institusjonene, jeg tenker både på ungdomssenteret på Garnes og Styve Gard, gjør når det gjelder de pårørendes situasjon. En av foreldrene – far til en av beboerne som er der nå, eller som har vært der – sier at den geografiske nærheten er veldig viktig, for den setter familien i stand til å ha kontakt med ungdommene. Det er også viktig det arbeidet de gjør for at de pårørende kan samles – det er litt spesielt – for å utveksle egne erfaringer med sine barn i denne situasjonen og finne et fellesskap seg imellom. Der har det vært avholdt en del møter, som institusjonen har invitert til, der også ressurspersoner både fra det vitenskapelige miljøet og for relevante omsorgssektorer har vært med. Denne faren sier at de pårørende ofte glemmes, men her har spesielt Styve Gard, som han har kontakt med, gjort et fremragende arbeid. Så et spørsmål til statsråden. Jeg vet ikke hvorfor Bufdir har gitt tilbud til 80 pst. av det de søkte om å få dekket. De hadde så og så mange plasser de ville tildele, og så tildelte de 80 pst. Det kan være spesielle årsaker til det som jeg ikke kjenner. Når Styve Gard, dette ungdomssenteret og denne institusjonen i Stavanger, har fått tildelt noen få plasser, blir de fortalt at de kan få være med på neste anbudsrunde til våren. Da skal det være en åpen anbudskonkurranse der kommersielle aktører skal delta, og der også de ideelle kan være med. Så: Stakkars dere som ikke fikk anbudet, men prøv dere igjen sammen med de kommersielle! Det er jo helt utenkelig, slik jeg ser det, at disse vil kunne klare å nå opp i en konkurranse. Mener statsråden det er greit at de ideelle nå skal prøve seg på nytt igjen til våren sammen med de kommersielle? Styve Gard f.eks. har fått tildelt tre plasser – og så skal de prøve seg på nytt igjen? Før våren kommer, vil de sannsynligvis ikke være der lenger. De kan ikke drive med bare tre plasser og fire institusjoner. De har fire små institusjoner og har fått tildelt tre plasser. Kjemperart! Men de kan godt være med om et halvt års tid i ny kommersiell konkurranse. Anbudspolitikken til Regjeringen skjønner jeg ikke mye av!
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Hva er forutsigbarhet? For det første fikk disse institusjonene svar i desember, og så skal de avvikle 1. januar. Da mister de anbudet. De mister plasser fra 1. januar. De får tre plasser fra 1. januar. De fikk svar i desember i år. Det er ikke forutsigbarhet. Regjeringen har snakket om forutsigbarhet. Hvorfor påla man da disse institusjonene å være med på et utviklingsarbeid så sent som i vår? Det måtte de være med på. Det er noe ganske annet enn å tenke seg at de plutselig skulle måtte avvikle og ikke få anbud. Det er det ene. Det andre er at man selvfølgelig ikke skal gå utenom de regler som gjelder. Jeg er enig i det. Men man må jo kunne følge sine egne regler som man har lagt til grunn, f.eks. at man ikke skal bryte opp et fagmiljø som barn og unge føler er deres hjem. Det fagmiljøet blir brutt opp. Nærhet til skole, familie osv. er også et grunnlagskriterium. Dette blir brutt. Prisen er det som henger igjen.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Dreieskjevå, som drives av Kirkens Bymisjon, er en privat, ideell institusjon i Sandnes som har plasser for ungdom som har problemer med kriminalitet, som har psykiske lidelser og atferdsvansker. De har nylig fått brev fra Barne- ungdoms- og familiedirektoratet om at de ikke får ny kontrakt med barnevernsmyndighetene. Dette er begrunnet med at «institusjonen vurderes svak på flere områder». Ifølge Stavanger Aftenblad 10. desember 2008 kjenner institusjonen seg overhodet ikke igjen i denne kritikken. De sier at det ikke har vært framsatt kritikk mot institusjonen fra direktoratets side. De er usikre på hva kritikken går ut på. Institusjonen er godt kjent i Sandnes for god og stabil drift i mange år. Mitt inntrykk av institusjonen etter å ha vært rektor i kommunen i mange av disse årene, er veldig positivt. De er opprinnelig opptatt av ungdom med atferdsvansker, og gjør en god jobb. Fra 1992 og fram til 2004 har Dreieskjevå hatt avtale med fylket og fra 2004 med staten. Dreieskjevå har ni plasser, og institusjonen er en av de få i regionen som er for ungdom med atferdsvansker. Institusjonen som, som sagt, drives at Kirkens Bymisjon, drives helt non profitt. De har hatt en driftsavtale som har vært slik at de har fått dekket underskuddet sitt. Når de har hatt overskudd, har dette blitt tilbakeført. Den 27. oktober i høst fikk Dreieskjevå fornyet godkjenning av Bufetat Region vest. Derfor er det totalt uforståelig at de ikke nå, halvannen måned senere, har fått ny kontrakt med barnevernsmyndighetene. Det blir vanskelig å forstå når begrunnelsen er at institusjonen vurderes svak når det gjelder kvalitet. Jeg har i dag og før helgen snakket med lederen av Dreieskjevå i Sandnes. De har verken nå etter den siste godkjenningen, eller tidligere, fått avviksmeldinger når det gjelder kvaliteten på tilbudet. Derfor må en få lov til å spørre: Hva slags kriterier er det som legges til grunn ved inngåelse av kontrakt med ideelle institusjoner om barnevernsplasser for ungdom, og på hvilken måte blir institusjonene vurdert? Jeg utfordrer statsråden til å svare på dette: Hva er det som ligger til grunn når det plutselig kommer en slik melding som lyn fra klar himmel? Det ligger et forslag på bordet i kveld om at barnevernsinstitusjoner som pr. i dag har en driftsavtale med Bufetat, må få forlenget avtalen til 31. desember 2009. Jeg er glad for at flere representanter i kveld, også fra regjeringspartiene, har snakket varmt om å forlenge avtalene. Det er sunn fornuft. Det handler om stabilitet og forutsigbarhet for våre mest sårbare ungdommer.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Denne saken engasjerer. Den engasjerer hele befolkningen i Sandnes, fordi befolkningen i Sandnes by, som er en av de raskest voksende kommuner med mange barn og mye ungdom, vet at ungdommene på Dreieskjevå ikke har noen alternativ. De forsterkede fosterhjemmene finnes ikke. Det nytter ikke å si at selv om en ikke har fått forlenget avtalen for Dreieskjevå, er det ikke slik at ungdommene må flytte. Jo, hvis Dreieskjevå legges ned, må faktisk ungdommene flytte. De har ingen alternativ. Jeg kjenner at dette engasjerer meg sjeldent mye, fordi jeg kjenner personalet på Dreieskjevå, som gjør en kjempejobb for de ungdommene det handler om. Det er ingen alternativ. Derfor må vi ha en regjering og en statsråd som sier: Vi vil ha Dreieskjevå. Vi vil ha ni plasser der. Vi vil ha forutsigbarhet. Vi vil ha stabilitet for sårbare ungdommer med atferdsvansker. Jeg håper at statsråden ser at hun i det minste må si at hun skal bruke et år på å tenke seg om, før hun risikerer at institusjonen blir lagt ned. Så sa statsråden: Dersom en skal være sikker på forutsigbarhet, må vi kun ha statlige institusjoner. Da kan jeg si: I 1991 begynte jeg som skoleleder på ungdomsskolen i Sandnes. Den mest stabile plassen for barn med atferdsvansker i Sandnes, og for så vidt på Nord-Jæren, var Kirkens Bymisjon. Der var det stabilitet og kontinuitet også blant personalet. Det er finansieringen som ikke har vært stabil. I dag sa lederen av Dreieskjevå til meg at problemet var at før var det det offentlige som bar risikoen med det arbeidet de gjorde i Dreieskjevå. De dekket underskudd. Dreieskjevå sendte tilbake overskudd, og det fungerte som en ideell organisasjon på nonprofitbasis. Nå er det de som må levere inn anbud, som bærer risikoen. Det må bli dyrere. Vi er redd for at Dreieskjevå, som ikke har noen kapital i ryggen, som ikke er en kommersiell profittorganisasjon, ikke har sjanse til å nå opp i en runde nummer to. Oppsummert ber jeg tynt om at statsråden tar den utstrakte hånd, bruker mer tid og ikke lar institusjoner som Dreieskjevå komme i en situasjon der det ikke er en avtale for morgendagen. Det er en klagerett, ja vel. Man trenger et sterkere signal for å holde på med noe av det vanskeligste arbeidet man kan holde på med, arbeid med ungdom med atferdsvansker. Jeg ber om at Regjeringen ser bort fra sine prinsipper i denne saken og ser på realitetene, eller forteller meg hva alternativet er for disse ungdommene.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Bare en kort presisering. Jeg må bare få lov å si innledningsvis at jeg skulle ønske at statsråden lyttet til det som egentlig er forslaget vårt. Forslaget vårt er som følger: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at barnevernsinstitusjoner som pr. i dag har driftsavtale med Bufetat forlenges til 31. desember 2009.» Det står ingenting om at en skal frafalle dem som har fått det nå, og det må ikke oppfattes sånn. Det handler om at de som i dag har avtaler, får avtalene forlenget, for det er verdifulle plasser. En må prøve å se om en kan finne rom for dem innenfor regelverket, sånn at de kan få forutsigbare plasser. De er der nå, og vi vil gjerne sikre dem inn i framtiden.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-15:
Også i dag viste representanten Molvær Grimstad sitt store engasjement når det gjelder pengespill og pengespillproblematikk. Det er flere av oss som deler det engasjementet. Vi har hatt noen gode år, først under statsråd Svarstad Haugland, som for første gang på mange tiår sørget for at det ble mer restriktivt å spille, og senere med statsråd Trond Giske, som har tatt enda større grep for å komme spillavhengigheten til livs. Så er vi utålmodige, noen av oss, vi vil gjerne gå enda lenger, og det vil både Molvær Grimstad og jeg. Men det som har vært fint i hele denne perioden, er at det har gått i én kurs: Det har blitt mer restriktivt. Vi står foran et valg til høsten. Jeg regner selvfølgelig med at den rød-grønne regjeringen og en fornuftig spillpolitikk skal fortsette, men vi ser alternativ reise seg. I innstillingen i dag ser vi at både Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre gir ett signal, og det er liberalisering rundt spillpolitikken. Hvordan ser representanten Molvær Grimstad på å støtte eller gå inn i regjering med tre partier som gir klart uttrykk for at de vil liberalisere spillpolitikken?
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-15:
Hvis jeg mente at Regjeringen ikke hadde grep om den politiske situasjonen og den økonomiske situasjonen, ville jeg vel kanskje stemt for det forslaget. Det er ingen ting i den politikken som Regjeringen driver og måten de driver det på, som skulle tilsi at disse tingene er nødvendig. De er selvfølgelig hele tiden også med i Regjeringens vurderinger. Jeg har tiltro til at i den grad det er nødvendig med ytterligere utgreiinger eller kommisjoner, vil Regjeringen selv sørge for at det blir etablert.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-15:
Som jeg sa i mitt forrige svar, mener jeg at forslaget er unødvendig. Det trengs ikke. Regjeringen har styring, Regjeringen har kontroll, og man trenger ikke å sette i gang ekstraordinære tiltak. Dette er en situasjon som Regjeringen styrer, og jeg har full tiltro til den jobben som blir gjort der. Når det gjelder samarbeid og samarbeidsinvitter, har jeg bare lyst til å replisere at det som jeg merker meg med alle invittene, er at det er rene repriser. De invittene som kommer, er repriser fra programmene til de enkelte partier. Det er bare omkamper på politiske saker. Hadde det enda vært en invitt der de åpnet for å være med på Regjeringens premisser, eller nærmet seg våre partier i sine holdninger! Men det eneste vi har hørt som trengs, er f.eks. skattelette og det å fjerne de grepene som vi har gjort for å skape bedre omfordelinger i det norske samfunnet. De skal fjernes. Det er de viktigste samarbeidsinvittene vi har sett så langt.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-15:
Nei, der må jeg jo gi Tybring-Gjedde rett. Det er ingen som har full oversikt eller full kontroll. Det ser vi hvis vi blar tilbake fem–seks–syv–åtte uker i den norske debatten. Da vil vi se at det er mange som har ment forskjellige ting underveis. Jeg tror det var Sponheim som i sin tale til Venstres landsstyremøte i går uttrykte at det er usikkerhet som preger det vi trodde var sannheter for fire uker siden. Det er nye sannheter hver dag som vi må forholde oss til. Slik er det selvfølgelig også for Regjeringen. Det kommer ny kunnskap hele tiden. Men jeg er helt trygg på at Regjeringen har kontroll i den grad det er mulig. De overvåker nøye. Det viser også de grepene Regjeringen tar, og at de ikke er statiske i tilnærmingen til dette, men at de har varslet pakker. Når de sier at det kan bli i januar, er det selvfølgelig fordi de tiltak som allerede er satt i gang, må få tid til å virke. Så skal vi se an situasjonen, hvordan det utvikler seg over nyttår, og så vil Regjeringen, er jeg trygg på, komme med riktige tiltak i slutten av januar.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Det skyldes rett og slett at vi har satt i gang så mange forskjellige, store reformprosesser at vi trenger en større buffer for å ta de uforutsette kostnadene. Når en har skrevet like mange stortingsmeldinger på ett år som den forrige regjeringen laget på fire, sier det seg selv at endringsprosesser, omstruktureringer, utredninger og evalueringer, slike ting som kommer på etter hvert i en reformprosess, blir mye større. Vi har også hatt et Løken-utvalg i arbeid, som har kommet med forslag til ganske store restruktureringer på kulturfeltet. Vi har prosesser med arbeidstidsavtalene i orkestrene hvor vi prøver å få mer ut av de ressursene vi legger inn osv. La meg også bruke denne anledningen til å arrestere noe som ble sagt tidligere. Det ble sagt av Molvær Grimstad at kulturlivet var like glad for å få pengene på ymseposten som å få dem i Stortinget. Mitt argument var motsatt. Det er ikke for å gjøre kulturlivet glad at vi tar det på ymseposten. Da kunne vi like godt tatt det på fast post, for de hadde blitt like glad om vi hadde tatt det her i salen, men det er fordi vi trenger penger til uforutsette utgifter i løpet av året.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
La meg først gi full tilslutning til representanten Thommessens oppfatning av representanten Gjul. Det er også mitt inntrykk at hun både er innsiktsfull og har en positiv innstilling. Jeg deler mange av de målene som jeg vet representanten Thommessen har om dette med valgfrihet, at man som kunde skal kunne oppleve å ikke få ferdige pakker sydd sammen, men skal kunne ta individuelle valg. Men så vet vi også at vi dessverre ikke har kommet helt dit ennå på distribusjon at dette nødvendigvis gir det beste resultatet for kunden, fordi de som distribuerer, er avhengige av å ha en viss mengde kanaler å distribuere og en viss mengde kunder som tar større pakker. Så jeg tror vi virkelig deler målet her, men at det er et praktisk spørsmål å få det til. Jeg tror også utviklingen av Riks TV, at man har fått tre distribusjonsplattformer i tillegg til satellitt og kabel, vil gjøre at konkurransen fører til at publikum og seerne får et enda bedre tilbud. Men dette følger vi med på, og vi legger så godt til rette for det som mulig.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Det er gode argumenter for en NOU om åndsverkloven, bl.a. dette at man får et bredt sammensatt utvalg. Man får en lang prosess, og man får mange involverte. Ulempen med den tilnærmingen er at den også er veldig tidkrevende. Vi mener nok at dette bør komme fram til Stortinget som en lovendring og en gjennomgang tidligere enn en NOU-prosess ville ha lagt til rette for. Vi skal likevel prøve å få så inkluderende prosess som mulig med muligheter for ulike parter som har viktige synspunkter, til å komme med sine innspill. Det er den arbeidsmåten vi har valgt i alle de andre sakene vi har lagt fram for Stortinget, om det har vært store og omfattende meldinger, eller om det har vært lovsaker. At vi trenger en reform, er helt klart. Det er enkelte kunstverk bl.a. som ikke er godt nok dekket i dagens åndsverklov. Ny teknolog gjør at vi må møte utfordringene på nye måter. Så dette skal vi jobbe med og komme tilbake til Stortinget med.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Nå er kulturminnevernet strengt tatt en annen statsråds ansvar, men jeg skal likevel svare så godt jeg kan på spørsmålet. For det første vil jo alle de titalls og hundretalls millioner kroner som vi har lagt inn i museumssektoren, selvsagt være til hjelp for dem når de i sine driftsbudsjett må finne plass til brannsikringstiltak. Da jeg var i Bergen like etter brannen, ble jeg konfrontert med at her måtte staten mer på banen. Det var byrådets svar – fra Fremskrittspartiet og Høyre – at her manglet det statlige midler. Så viste det seg at det fantes en statlig støtteordning. Jeg tror den er på rundt 30 mill. kr. Det var ikke nok, fikk vi beskjed om fra Bergen. Så viste det seg at når søknadsfristen går ut, har ikke Bergen søkt om midler! Det er ikke bare hele tiden å peke på staten, man må også gjøre jobben selv. Den ordningen som vi har lagt inn – den ligger da under Miljøverndepartementet – for at man kan gå inn med enkelttiltak på brannvern, er en viktig ordning, men da må også de lokale eierne ta et ansvar. Vi har sett de siste dagene noen forferdelige branner. Vi vet vi kan gjøre mer på brannvern, også når det gjelder de kulturhistoriske minnene, så der må vi jobbe sammen. Men det er et lokalt ansvar for eierne å ta disse grepene lokalt, så skal vi stille opp med statlige penger der det trengs.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Jeg håper i hvert fall at komitélederen synes det er litt for tidlig at jeg skal havne i den situasjonen at jeg skal lytte til englekor! Jeg har også lyst til å si, for dette er vel antakelig siste gangen vi møtes i en slik budsjettdebatt, at jeg har satt pris på det samarbeidet vi har hatt. Nå trengs det ikke nye utredninger. Det har vært en utredning om profesjonelt kor. Det vet jeg veldig godt, for min mor satt i utvalget for noen år siden. Problemet er at det er brann i korenes leir, skulle jeg til å si. Det er mange ulike oppfatninger av hvordan en slik profesjonaliseringssatsing skal gjennomføres. Vi har for det første et profesjonelt kor i Norge. Det er Operakoret, knyttet til Den Norske Opera, men målet er å få ett til. Skal man da satse på et allerede etablert kor, som får midler til å utvikle seg i profesjonell retning? Skal man etablere et helt nytt kor, som samler folk fra ulike miljøer, eller skal man gradvis profesjonalisere flere av de korene som eksisterer? Dette er det i korverdenen diskusjon om. Og inntil vi får noen konklusjoner der, er det litt vanskelig å vite hvilken strategi man skal legge seg på. Men mål om økt profesjonelt kormiljø i Norge deler jeg absolutt med komitélederen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Bare et par ord til om frivillighetspolitikken, siden mange av opposisjonspartiene var inne på det. For det første har vi siden regjeringsskiftet gjennomført et virkelig taktskifte i frivillighetspolitikken, og opposisjonen har vært imot nesten alt vi har gjort på det området. Kulturløftet er i seg selv et stort frivillighetsløft – frivilligheten er et eget punkt i Kulturløftet. Alle de fire opposisjonspartiene stemte i sin tid imot Kulturløftet. Tippenøkkelen, som ble endret i forrige periode, og som de tre Bondevik-regjeringspartiene var imot, har ført til et enormt løft for frivilligheten, bl.a. gjennom Frifond, Kulturbygg og ikke minst Den kulturelle skolesekken. Kompensasjon for bortfall av automatinntekter, som noen fra opposisjonen klager over i dag, sa Bondevik-regjeringen i sitt budsjett høsten 2005 kunne utgå fordi man hadde tjent så godt med penger de siste årene med automater etter at forbudet egentlig skulle vært innført. Spillterminalene, som nå sørger for at det blir kompensasjon, har alle opposisjonspartiene i ulike varianter vært kritiske til eller imot. Vi har sørget for moms- og skattelette for frivilligheten. Innenfor Bondevik-regjeringen og Fremskrittspartiets 30 milliarder i skattelette var det aldri tid til eller plass til den type lettelser. Frivillighetsregisteret er på plass etter ønske fra frivilligheten selv. En samlet opposisjon gikk imot. Innsamlingskontroll er underveis – også et ønske fra frivilligheten. Opposisjonen var imot. Nå kommer altså også grasrotandelen: Et så å si samlet Frivillighets-Norge gleder seg til å kanalisere i hvert fall opp mot flere hundre millioner kr, potensielt opp mot en halv milliard, til grasrotnivået i frivilligheten. Igjen er en samlet opposisjon imot. Det må jo være nærmest et skrekkscenario for frivilligheten å få de borgerlige partiene i regjeringsposisjon igjen. Men så har man funnet seg én sak, og det er momsen. Vel, for det første kunne man selvsagt ha gjort noe også med dette, hvis man var så ivrig på det, mens man satt i regjering, men her er det igjen regjeringspartiene som i statsbudsjettet for 2009 i Finansdepartementets proposisjon varsler at Regjeringen ønsker å bruke 1 milliard kr til å løse denne utfordringen. Vi skal jobbe videre med hvordan dette skal gjøres. Vi har varslet at vi senest kommer tilbake med det i budsjettet for 2010, men vi jobber også med å se på muligheter for å kunne komme med den saken enda tidligere. Så dette er noe vi er opptatt av. Igjen kommer det til å være de rød-grønne partiene som leverer en god frivillighetspolitikk, som er konkret, og hvor en bruker penger: 1 milliard kr i kompensasjon i 2009 – halvparten i år – for automatinntektene, og altså en ny frivillighetsmilliard i tilknytning til momsspørsmålet.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Det meste som bør sies, er egentlig sagt i finansdebatten som vi hadde for noen uker siden, så jeg skal ikke dra dette så veldig langt i forhold til den tiden jeg har. Jeg skal følge opp stortingspresidentens tidligere formaning i dag og prøve å slutte når jeg er ferdig. Men dy og salte, jeg må si at vi har en god regjering, en regjering som for det første har lagt fram et budsjett som er ekspansivt, som vil føre til at vi kan gjøre noe i forhold til å bygge flere veier, bygge flere skoler og bygge flere svømmebassenger, og som har lagt fram noen tiltakspakker etterpå for å møte den internasjonale finanskrisen som vi er oppe i. For i Norge har vi egentlig ikke kommet til krisen, i hvert fall ikke ennå, og vi må jo håpe at den situasjonen som vi er kommet opp i, blir minst mulig følbar. Men det er altså viktig å ha en regjering som offensivt følger opp i forhold til den jobben den skal gjøre. Så har selvfølgelig opposisjonen sin oppgave. Men det kan jo ikke være helt enkelt å sitte i opposisjon når det er slik at næringslivet og industrien sier at de er veldig godt fornøyd med det som Regjeringen har lagt fram til nå. De har en regjering som har sagt at den ser alvoret i situasjonen, og at den vil komme tilbake med nye tiltakspakker for å prøve å holde arbeidsledigheten så lav som mulig. Jeg sa innledningsvis at vi hadde et godt budsjett, og at det var lagt inn flere tiltakspakker. Spesielt er det viktig i forhold til eksportindustrien. For Norge med sin åpne økonomi er altså helt avhengig av, for å få en kjøpekraft som gjør at vi kan handle varer, å ha en eksportindustri som sørger for at vi får den kjøpekraften. Jeg er derfor veldig glad for at Regjeringen i budsjettet og i de pakkene den har kommet med, og det den varsler den kommer med, legger vekt på at eksportindustrien får best mulige rammevilkår innenfor de rammene som er tilgjengelige, slik at vi ikke får en unaturlig avskalering av industrien på grunn av situasjonen, som er mer alvorlig utenfor Norge enn i Norge. Med det vil jeg bare anbefale innstillingen fra komiteens flertall.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Venstre – sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti – skriver i sine merknader i innstillingen at Regjeringens «mål om å overoppfylle Kyoto-avtalen med 10 pst. innen 2012, synes svært lite realistiske». I rapporteringen til FNs klimakommisjon i desember 2005 ble det anslått at gjennomførte tiltak hadde ført til en reduksjon på 11 millioner tonn CO2-ekvivalenter. Gjennom deltakelse i EUs kvotehandelssystem må norske bedrifter redusere ytterligere 7 millioner tonn CO2-ekvivalenter gjennom intern reduksjon eller gjennom import av kvoter. I sum betyr det at Norge er omtrent i balanse når det gjelder å oppfylle Kyoto-avtalen. Statens kvotekjøp svarer til en overoppfyllelse av Kyoto-avtalen med 6–7 millioner tonn, som tilsvarer 10 pst. overoppfyllelse. I tillegg til dette kommer altså effekten av skogforvaltningen, som er begrenset til 1,5 millioner tonn. Mener representanten Sponheim at det fortsatt er lite realistisk, eller er forvirringen mindre?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Bare i tilknytning til det: Det var jo slik at Stortinget i forbindelse med revidert budsjett i 2007 la opp til noen retningslinjer for hvordan en skulle kjøpe kvoter. Det kan man gjøre gjennom enkeltprosjekter, eller man kan gjøre det gjennom børsen. Stortingsflertallet og Regjeringen har valgt å gjøre det gjennom enkelttiltak, for å prøve å være med og skape et marked når det gjelder dette med kvotehandel. Men Regjeringen og Stortinget kan f.eks. velge å kjøpe disse kvotene på børsen. Det er jo det å være med og påvirke til minst mulig utslipp som har vært Regjeringens begrunnelse. Derfor er det også viktig å bevilge penger til dette. Jeg skjønner godt at representanten Sponheim hadde behov for å bruke pengene til CO2-kvoter til andre formål, men han må allikevel være fornøyd med at vi har en ambisiøs regjering, som vil mer enn det representanten vil.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Dette ble jo interessant allikevel. Representanten Lund Bergo hevder at Regjeringen har kontroll. Jeg lurer på hvorfor man må komme med alle disse pakkene hele tiden og uvisst på hvilket tidspunkt, og ha pressekonferanse på søndager osv., hvis det er slik at man har kontroll. Det i vårt forslag som representanten Leirstein viste til, er å sette ned et utvalg for å se på om man kan finne en bedre oversikt over markedene og hvilke tiltak som eventuelt må settes i verk. Det skader vel ikke å ha kunnskap. Eller mener representanten Lund Bergo at finansminister Halvorsen og Regjeringen har full kontroll på finanskrisen, i motsetning til alle land i resten av verden?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Jeg må minne statsråden på at Fremskrittspartiet ikke kutter i Kredittilsynet. Vi øker Kredittilsynets rammer med 12 pst. Regjeringen øker Kredittilsynets rammer med 17 pst. Vårt budsjettforslag er altså 12 pst. høyere enn fjorårets. Regjeringen øker med 17 pst. Hvis det er et være eller ikke være for Kredittilsynet og deres oppgaver, har vi et veldig stort problem i offentlig sektor. Mitt spørsmål til statsråden er: Mener statsråden at det ikke finnes én eneste krone det er mulig å kutte i offentlig administrasjon, i finansadministrasjonen, i Norge? Mener man at man har funnet absolutt alle mulige kuttmuligheter, når man vet at de pengene man bruker, faktisk ikke tilhører Kristin Halvorsen eller staten, de tilhører det norske folk, det er skattepenger – og det er viktig at man bruker de pengene på den best mulige og den mest dynamiske og hensiktsmessige måten for samfunnet? Mener statsråden at det ikke finnes én krone man kan kutte på et eneste tilsyn eller en eneste finansinstitusjon i det offentlige Norge?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Vi gjør det.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Fremskrittspartiet fremmer sammen med de øvrige opposisjonspartiene fire konkrete tiltak for å hjelpe det private næringsliv og private bedrifter med rapporteringsrutiner til det offentlige. Jeg vet ikke om statsråden har lest forslagene, men det er i hvert fall i henhold til bedriftene og i henhold til NARF mulig å spare bedriftene for 600 mill. kr dersom de får enkle rapporteringsrutiner, altså hendelsesbaserte rapporteringsrutiner. Jeg har ikke hørt at noen av opposisjonspartiene her på Stortinget har kommentert disse forslagene. Jeg lurer på om statsråden har lest dem og ønsker å ta dem med seg, så vi eventuelt kan gjøre disse om til oversendelsesforslag, slik at Regjeringen ser at det går an å komme med besparelsesforslag, slik at det norske folk faktisk kan spare noen penger, og at en ikke hvert eneste år får økte utgifter til offentlig administrasjon.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Representanten Lundteigen var opptatt av skatt etter evne, og mente at offentliggjøring av skattelister ville bidra til at – antar jeg – noen blir avslørt for ikke å skatte etter evne, og at man kan avsløre juks, og f.eks. ta nullskattyterne. Men da er han også opptatt av at man skal motta etter behov, antar jeg, og da kan man bruke akkurat den samme logikken, at man skal avsløre juks. De som mottar trygd, og som ikke har behov for det, f.eks. naboen, eller noen nede i veien som man vet jobber, kan man angi, akkurat som man kan angi eller skrive i avisen om dem som ikke betaler skatt, men som burde ha gjort det, eller de som betaler for lite skatt, og som skulle ha betalt mer. Jeg lurer på hvorfor denne inkonsekvensen i representanten Lundteigens resonnement?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Hvorfor gjelder ikke det samme resonnementet for dem som eventuelt mottar uføretrygd og andre trygder? Det er akkurat den samme logikken man kan bruke overfor dem, men det er tydeligvis et annet resonnement som brukes overfor dem. Hvorfor denne forskjellen?
Svein Flåtten (Høyre), 2008-12-15:
Det er litt underlig å høre saksordførerens høystemte lovsang til Regjeringens budsjett, mens han nærmest fremstiller det som om norsk næringsliv nynner sin tilslutning i bakgrunnen. Han beskriver det også slik at vi nå har et budsjett godt tilpasset situasjonen, og at vi befinner oss i en internasjonal finanskrise. Det gjør vi jo slett ikke lenger, vi er langt inne i en realøkonomisk krise i Norge. Men la nå det ligge. Siden saksordføreren er så opptatt av den internasjonale finanskrisen, og man tidligere har hørt hvor opptatt han er av grunnene til den, har jeg spesielt lyst til å peke på et forslag fra opposisjonen, hvor vi ber om at det blir nedsatt et faglig basert utvalg som med bakgrunn i finanskrisen kan se på hvordan finans- og kredittmarkedet kan reguleres i Norge. Hva kan vi f.eks. gjøre med Kredittilsynet – vi har i det ordinære budsjettet foreslått en styrking av dette – og hvordan fungerer dette i forhold til globaliseringen av markedsøkonomien osv.? Jeg hadde håpet at saksordføreren, som er så vidt opptatt av den internasjonale finanskrisen, kunne verdiget noen ord til dette forslaget, ja egentlig hadde jeg håpet at han rett og slett skulle si at dette hadde han ikke særlig lyst til å stemme imot, men jeg har ikke hørt det foreløpig. Kanskje får jeg høre det senere. Ikke noe ville gledet meg mer. Så har jeg også lyst til å si at jeg er hjertens enig med representanten Tybring-Gjedde, som brukte mye av sitt innlegg til å snakke om forenkling for næringslivet. Opposisjonen står jo samlet om disse fire forslagene som Tybring-Gjedde refererte til. Og – også som en liten hilsen til saksordføreren i den anledning: Når det gjelder denne forenklingen, står Høyre og Fremskrittspartiet meget godt samlet, også sammen med de andre opposisjonspartiene. Vi har brukt mye plass på merknaden og på forslagene om dette. Det er svært viktig at det blir gjort noe med disse tingene. For øvrig tar jeg opp de forslagene som Høyre står bak alene eller sammen med Venstre.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-12-15:
Jeg forstår av det forrige svaret fra representanten at han mener det er unødvendig å nedsette et slikt utvalg, og at Regjeringen for egen del har kontroll på det hele. Nå har det jo vært ganske mye diskusjoner om samarbeid og om de litt større forlikene om saker under denne finanskrisen. Føler da representanten Lund Bergo seg komfortabel med å stemme imot dette forslaget, eller skulle han heller sett at man kunne fått dette forslaget og denne saken videre, slik at man kanskje kunne sett på forbedringer av det norske rammeverket? Det er jo nettopp rammeverk han snakker om i sitt hovedinnlegg.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-12-15:
Jeg takker for representantens invitasjon til debatt om den internasjonale finanskrisen, en debatt han selv har bidratt kraftig til innledningsvis. Jeg tror ikke jeg vil være med på å diskutere navngitte finansieringsselskaper i Norge, heller ikke det at det ble tillatt med et visst hedgefond-opplegg i Norge. Det var noe som finanskomiteen var samlet om, og som kom som et forslag fra Regjeringen. Men jeg er enig med representanten i at tidligere sannheter i finansmiljøene nå kommer under press. Det jeg ikke skjønner, er hvorfor Senterpartiets representant ikke ønsker å medvirke til at regjeringspartiene stemmer for forslag nr. 5, hvor opposisjonspartiene nettopp ønsker å sette ned et faglig basert – og jeg understreker faglig – utvalg som skal gjennomgå finanskrisen på den norske banen, for å se hva vi kan gjøre for å forbedre dette. Det må da vel være i representanten Lundteigens ånd?
Svein Flåtten (Høyre), 2008-12-15:
Jeg takker for den innsatsen både finansministeren og komiteens leder har gjort for å samle troppene på egen side når det gjelder forslag nr. 5 fra opposisjonen. Det beste er at man kan samle både opposisjonen og regjeringspartiene. Derfor vil jeg på vegne av forslagsstillerne si at vi går inn for at dette oversendes til Regjeringen. Jeg har lyst til å legge til at vi legger til grunn – det gjelder ikke utformingen av detaljene i mandatet – at det vil være en dialog med opposisjonen om dette.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-12-15:
Jeg skal bare kort begrunne vår stilling i saken. Jeg blir litt overrasket når Aasen sier at det er den progressive beskatningen i Norge som kontrolleres via offentliggjøringen av skattelister, slik jeg forstår henne. Det er nokså overraskende. Jeg trodde det var helt andre ting som lå til grunn for dette. Jeg tror at det er svært vanskelig å tenke seg andre politikkområder hvor informasjon om enkeltpersoner skulle være en rettesnor for myndighetenes håndtering av helt generelle og helt prinsipielle problemstillinger som f.eks. progressiv beskatning er. Det er jo helt opplagt at den statistikken som enhver regjering, for så vidt også enhver opposisjonspolitiker, kan få ut av Statistisk sentralbyrå når det gjelder formuesforhold, inntektsforhold for alle grupper skattytere, om hver eneste post som står i selvangivelsen, er det som er grunnlaget for hvordan man skal håndtere skattepolitikken. Da blir jo spørsmålet om man trenger denne massive publisiteten om hvem disse enkeltmenneskene er, og hva de tjener. Jeg har ikke hørt noen praktiske eksempler på hva man får ut av akkurat dette. Tvert imot hører man negative historier om hva det fører til. Et av de viktigste momentene for oss for å gå imot offentliggjøring er at det har vært utarbeidet rapporter som stiller spørsmål ved om dagens regler for offentliggjøring av skattelistene er en krenkelse av Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen. Dette avfeier for så vidt Regjeringen og opposisjonspartiene, men vi mener at det er uholdbart at det kan reises tvil av et lands borgere i forhold til så viktige internasjonale konvensjoner. Det aller siste på dette området kan vi lese i Aftenposten i dag, uten at jeg kan verifisere det, men det gjelder en lekkasje fra Personvernkommisjonen, hvor et flertall nå tydeligvis går inn for at listene bare skal kunne legges ut på skatteetatens nettsider, og ikke gis til mediene. Et flertall i kommisjonen skal ha gått inn for en slik innstramming. En av begrunnelsene er at det skal gjøre det vanskeligere for kriminelle å misbruke listene, for det er et faktum at det har vært misbruk av dette. Datatilsynet har også over lang tid kritisert den bruken som nå praktiseres av pressen uten konsesjonsplikt, og ofte brukt i ren underholdningsøyemed. Det er da viktig å være klar over at dette forslaget også innebærer at det skal være en konsesjonsadgang, slik at de som trenger opplysningene, kan få dem. Derfor er vi med på dette forslaget om å ha et forbud mot offentliggjøring, kombinert med en konsesjon for dem som trenger opplysningene.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Jeg stusset noe da jeg hørte innlegget til representanten Lund Bergo, fordi det jo i liten grad berørte det vi egentlig skal diskutere i dag. Man skulle gjerne beveget seg inn på en stor debatt om hva som har skjedd i USA osv., men jeg tror jeg skal la det ligge. Det som er mer interessant, er hva som eventuelt skjer i Norge. I forbindelse med den innstillingen vi debatterer, har en samlet opposisjon et forslag, nr. 5, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen sette ned et faglig basert utvalg, som med bakgrunn i finanskrisen får i oppgave å gjennomgå reguleringen av det norske finans- og kredittmarkedet. Formålet er å sikre at reguleringen er tilpasset utfordringene i en globalisert økonomi og at reguleringsregimet bidrar til å sikre velfungerende markeder nasjonalt. Utvalget skal også vurdere om Kredittilsynets oppgaver og ressurser er tilpasset utfordringene.» Dette forslaget er ikke SV for. I innstillingen er ikke SV med på det. Hvis representanten Lund Bergo er så veldig opptatt av å ha fungerende kredittmarkeder og fungerende markeder som han tydeligvis er, hvorfor støtter ikke SV dette forslaget i den innstillingen vi debatterer?
Aud Kvalbein (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Kristelig Folkeparti nøyer seg i denne innstillingen med å vise til vårt alternative statsbudsjett når det gjelder bevilgninger innen rammeområde 21 Finansadministrasjon m.v. I dette alternativet fant vi bl.a. rom for å styrke både Kredittilsynet og kontrollvirksomheten, som Skatteetaten og Toll- og avgiftsdirektoratet har ansvar for. Når det gjelder rammeområde 20 Eksportkreditt, vil jeg spesielt rette oppmerksomheten mot GIEKs u-landsordning. Med litt varierende grad av utålmodighet er tross alt opposisjonspartiene samlet bak ønsket om at også denne garantirammen må økes, slik de øvrige ordningene under GIEK er blitt i løpet av den siste tiden. Dette dreier seg om finansiering av eksport til land med høyere risiko enn hva som aksepteres under den generelle ordningen. Som kjent dreier finanskrisen seg mye om sammenbrudd i risikoviljen hos de institusjoner som lever av å finansiere andre. Jeg tar med dette opp de forslag som Kristelig Folkeparti fremmer i innstillingen alene eller sammen med Venstre.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-12-15:
Jeg takker for ønsket om å gå inn i diskusjonen. Som jeg sa, er det ikke bare slik at tidligere sannheter settes under press – når vi ser hvordan finanskrisa utvikler seg, er det vel rimelig trygt å kunne si at tidligere sannheter må revideres, og vi må få nye sannheter. Vi kunne ikke ha kommet i denne situasjonen uten at det er bygd på såkalte sannheter som har vist seg ikke å være holdbare over tid. Når det gjelder opposisjonens forslag, må jeg si at spesielt partiene Høyre og Fremskrittspartiet har liten troverdighet i denne diskusjonen fordi de har vært pådrivere for en økonomisk politikk som har vært basert på de sannheter som nå viser seg å gå konkurs. Når det er sagt, står det i innstillinga fra flertallet at dette er et tema som en ønsker å gå inn på. Finansministeren har videre åpnet for at det kan bli aktuelt å nedsette en kommisjon der også eksperter deltar. Det er Regjeringas syn, og det vil bli fulgt opp.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-12-15:
Jeg er glad for at denne debatten utvikler seg slik at det nå blir mulig å diskutere finansnæringen og reguleringen av finansmarkedene med en helt annen basis enn hva som har vært mulig hittil. Nå sier Venstres leder at vi har hatt en kreativ finansnæring, underforstått for kreativ. Vi har vært i bakkant av å regulere. Mitt spørsmål gjelder det som er sentralt i forslaget som Venstre er med på: Er det slik at forslaget om å gå gjennom hele finanssektorens reguleringer, både nasjonalt og med et internasjonalt perspektiv, bygger på at Venstres leder erkjenner at det er gjort betydelige feil, og at det har vært manglende og feilaktig regulering av finanssektoren også i Norge?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-12-15:
Det er avklarende å høre at Venstres leder inviterer finansnæringen til å ligge på kanten av det forsvarlige. Jeg ønsker ikke å moralisere, men vil da henlede oppmerksomheten på at når det er en sentral lovgivers posisjon, er det vel kanskje ikke så rart at det ikke har vært flertall i Stortinget for å sikre at det blir vedtatt forsvarlige rammer som gjør at de som beveger seg på en slik måte, får beskjed fra Stortinget om at en slik atferd ikke er samfunnsgagnlig. Vi står nå overfor en gjennomgang og en sikring av våre finansmarkeder framover – på en slik måte at vi kommer ned på landjorda igjen, at det blir en klar rolledeling, og at det blir en klar ansvarsfordeling. Og jeg vil spørre representanten Sponheim om han ikke er enig i at det er behov for en grundig gjennomgang på den basis.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-12-15:
Senterpartiet er tilhenger av offentliggjøring av skattelistene, fordi vi er en varm tilhenger av skatt etter evne-prinsippet, som vi fikk så tidlig som i 1881, med progressiv inntektsskatt og tilhørende formuesskatt for en formue som gav en arbeidsfri inntekt utover en viss størrelse. Skattereglene er kompliserte, med mange lite kjente unntak, og offentliggjøring av skattelistene vil stimulere til den kritiske debatten om hvordan reglene fungerer. Det å offentliggjøre skattelistene er å offentliggjøre det positive økonomiske bidrag som hver enkelt yter overfor fellesskapet. Det er jo sjølsagt ikke forstandig å offentliggjøre det vi som borgere trenger fra fellesskapet i forbindelse med situasjoner som vi i mange tilfeller sjøl ikke er herre over. Det er svært viktig at skattereglene har en stor allmenn støtte. Jeg vil si det så sterkt at det er i det hele tatt en forutsetning for finansiering av et høyt fellesforbruk. Stor evne til fellesforbruk hos myndighetene er ikke minst viktig i krisetider for å skape trygghet for folk. Vil du målet om trygghet, må du også ville midlene. Du må altså ha skatt etter evne. Skatt etter evne må enda lenger fram i den skattepolitiske debatten. Fra vårt ståsted ser vi offentliggjøring av skattelistene slik at det kan medvirke til et bedre ordskifte, et kontinuerlig ordskifte om hvordan vi organiserer våre skatteregler, og det er bare positivt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-12-15:
Formålet med offentliggjøring av skattelistene er etter Senterpartiets syn ikke å avsløre juks. Det er lite juks når det gjelder norsk skatteforvaltning. Det som er det sentrale med reglene om å offentliggjøre skattelistene, er gjennom et ordskifte å få en diskusjon om hvordan de vedtatte reglene, med sine mange unntak, fungerer i praksis. Ved offentliggjøringen vil vi kunne medvirke til at det ordskiftet kan ha sin basis i forhold som folk kjenner. Dermed kan vi få en diskusjon om reglene er fornuftige etter Senterpartiets prinsipp og Regjeringas prinsipp, nemlig skatt etter evne. Fremskrittspartiet har andre skattemodeller, ikke skatt etter evne, og de får da sjølsagt problemer i den debatten og ønsker dermed heller ikke offentliggjøring av skattelistene.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-12-15:
Som jeg sa i min innledning, er offentliggjøring av skattelistene en offentliggjøring av det positive bidrag som hver enkelt borger yter til fellesskapet. Når det gjelder de behov hver enkelt borger har å få dekket fra fellesskapet, vil det være helt uforstandig om det skulle offentliggjøres, i og med at det i mange tilfeller er behov som den enkelte borger får som en følge av forhold som en sjøl ikke har herredømme over, bl.a. alvorlig sjukdom.
Lars Sponheim (Venstre), 2008-12-15:
La meg først si at jeg gav ikke uttrykk for at noen næring har vært for kreativ. Det er en nærings oppgave å være kreativ, å lete etter nye muligheter og presse helt på kanten av hva som kanskje er samfunnsmessig forsvarlig, fordi det ligger noen økonomiske muligheter der. Markedsøkonomien vil gå aldeles løpsk og ødelegge seg selv hvis vi ikke sørger for å ha gode myndigheter som hele tiden er på hugget og er opptatt av moderne reguleringer. Jeg mener det er helt åpenbart at næringen skal være kreativ, og så må myndighetene være enda flinkere til å sørge for å lage forsvarlige rammer rundt dette hele tiden. Hele historien de siste årene har vist at vi ikke har klart å ligge frampå nok med å ha de reguleringsregimene som vi trenger. Derfor er det det et knapt mindretall i dag ber om. I det ligger det en erkjennelse av at vi må bli flinkere til å ligge i forkant med å ha moderne reguleringsinstrumenter.
Lars Sponheim (Venstre), 2008-12-15:
For det første: Da jeg brukte ordene «på kanten av det forsvarlige», ville det med et annet ord kunne bety «risiko». Det er finansnæringenes oppgave å ta risiko. Og på områder hvor det kan gå ut over andre enn dem som er eiere og tar risikoen, er det viktig at myndighetene regulerer og sikrer borgere for øvrig. For det er det det handler om, at det så til de grader går ut over andre hvis finansnæringen skulle komme til å gå over kanten av det forsvarlige. Den erkjennelsen som ligger i dette, er at jeg nok tror at vi, som de fleste land – kanskje bedre enn de fleste land – kunne ha vært enda mer i forkant med å ha moderne reguleringsregimer. Og det gjelder helt tilbake til den regjeringen hvor Senterpartiet hadde finansministeren og representanten Lundteigen sprang rundt i regjeringskontorene. Da kom ikke disse forslagene, som jeg kunne se, men en kunne, sett i ettertid, ha vært enda tidligere ute med å ha rammer rundt mange av de nye produktene som da vokste fram. Når det gjelder spørsmålet om behovet for å ha en gjennomgang, er svaret ja. Derfor er det fremmet et forslag som Senterpartiet så langt ikke har valgt å støtte, som handler om å ha en full gjennomgang av om vi trenger å modernisere noen av reguleringsregimene våre.