trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Fylkeskommunenes og kommunenes oppfølging av den nye avtalepolitikken i fjor resulterte i at 1 380 leger, psykologer og fysioterapeuter som tidligere hadde hatt praksis uten driftsavtale, fra 1. juli 1998 fikk driftsavtale med fylkeskommunen eller kommunen. De nye driftsavtalene tilsvarer ca. 880 årsverk. Det gode resultatet var i første rekke en følge av den statlige tilskuddsordningen som ble etablert i forbindelse med reformen. Formålet med tilskuddsordningen var, av hensyn både til pasientene og de aktuelle yrkesutøverne, å sørge for videreføring av det eksisterende tilbudet av privatpraktiserende yrkesutøvere i størst mulig grad. Uten driftsavtale ville yrkesutøverne ikke fått trygderefusjon etter 1. juli 1998, og tilbudet ville enten blitt vesentlig dyrere for pasientene eller blitt nedlagt. Gjennom den nye avtalepolitikken ble målsettingen oppnådd, og tjenestene ble i tillegg langt billigere for pasientene. Kriteriene for statlige tilskudd til nye driftsavtaler som ble inngått i forbindelse med reformen, ble bestemt ut fra de nevnte målsettingene. De yrkesutøverne som ville bli berørt av endringene i folketrygdloven, var yrkesutøvere som hadde en refusjonsberettiget praksis uten driftsavtale. At yrkesutøveren hadde en slik praksis, ble derfor også satt som vilkår for at en eventuell driftsavtale skulle være tilskuddsberettiget. Dette vilkåret var med da tilskuddsordningen ble presentert for og fikk tilslutning i Stortinget. To grupper praktiserende yrkesutøvere ble ikke berørt av lovendringene og kom ikke inn under tilskuddsordningen – yrkesutøvere uten refusjonsrett og yrkesutøvere som allerede hadde driftsavtale. De legene som er omtalt i spørsmålet, er i sistnevnte kategori. De har kommunal driftsavtale og har følgelig opprettholdt refusjonsretten også etter 1. juli 1998. I tillegg til allmennlegetakstene har de for øvrig også anledning til å benytte prosedyretakstene innen sin spesialitet. I stedet for å bidra til videreføring av eksisterende tilbud, ville statlige tilskudd til fylkeskommunale driftsavtaler med legene ha bidratt til at eksisterende allmennlegepraksiser ble nedlagt. Dette ville etter min oppfatning ikke bare være i strid med tilskuddsordningen slik den var utformet, men også med formålet med ordningen. Av hensyn til likebehandlingsprinsippet ville et endret standpunkt i disse sakene dessuten innebære at det måtte åpnes for en ny søknadsrunde for alle fylkeskommuner i tilsvarende situasjon som Telemark. Departementet regner reformen for avsluttet ved årsskiftet 1998-99, i den forstand at det foreligger full avklaring av hvilke nye driftsavtaler som får statlig tilskudd. Telemark fylkeskommune kan selvsagt opprette driftsavtaler med de aktuelle legene, forutsatt at det skjer innenfor de rammene departementet fastsetter som ledd i den nye reguleringsordningen for legehjemler.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg svarar på vegner av helseministeren, og representanten Alvheim har fått eit svar ut frå det spørsmålet han har stilt når det gjeld avtaleheimlar for dei aktuelle fire legespesialistane. Så peikar han på ein situasjon som eg naturleg nok ikkje kjenner i detalj. Han peikar både på lang ventetid og på ein situasjon som han meiner ikkje er i samsvar med Stortingets ånd. Det skal eg syta for blir brakt vidare til helseministeren, og så får han vurdera om det er behov for ytterlegare tiltak i forhold til det som allereie er gjort og avklart.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-17:
Eg vil visa til det siste avsnittet i mitt fyrste svar, der eg sa at Telemark fylkeskommune sjølvsagt kan oppretta driftsavtalar med dei aktuelle legane under den føresetnaden at det skjer innanfor dei rammene departementet fastset, som eit ledd i den nye reguleringsordninga for legeheimlar. Det er jo Telemark fylkeskommune som her må vurdera kva slags tenester dei har bruk for, og kva vekt dei vil leggja på dei meir spesialiserte tenestene og på allmennlegepraksisen, som det òg er behov for. Men som sagt, det som representanten Alvheim her peikar på, skal eg syta for kjem vidare til helseministeren for ei vurdering.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Mitt spørsmål går til sosialministeren. I forslaget til statsbudsjett for 1999 åpnet sosialminister Kleppa for at kommunene kunne bruke av Stortingets eldrebevilgning til andre formål enn eldreomsorg. Arbeiderpartiet fikk heldigvis samlet et flertall som gikk imot at Stortingets øremerkede bevilgning til eldreomsorg skulle kunne brukes til andre formål. Statssekretær Hagen i Kommunaldepartementet opplyste i Fædrelandsvennen på lørdag at 200 mill. kr av eldrepakken kan bli stående ubrukt i år. Statssekretær Hagen mener dette skyldes Stortingets øremerking, og han uttalte om kommunene: «I stedet trenger de sårt penger til andre formål, hovedsakelig innenfor skole og undervisning.» Er det enighet innad i Senterpartiet om at eldrepengene bør kunne brukes til andre formål?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Jeg syns det er bra at sosialministeren innrømmer at det er for lite penger i kommunene. Situasjonen er jo at tusenvis av eldre venter på mer hjelp i sine hjem, de venter på omsorgsbolig og de venter – ikke minst – på sykehjemsplass. Regjeringen sender ut merkverdige signaler i denne situasjonen. Først velger de å utsette eldrereformen i to år, og i tillegg ser vi at de øremerkede midlene bør kunne brukes til andre formål. Det er ganske klare signaler til kommunene. Jeg har lyst til å spørre sosialministeren: Hva er det som skal til for at Regjeringen nå snur og går inn for fullt ut å innfri sitt valgløfte til de eldre?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Takk for det. Det er ingen tvil om at Regjeringen har foretatt seg ting som er med på å øke forskjellene for folk, i forkant av denne forskjellsmeldingen. Jeg vil henlede statsrådens oppmerksomhet på det faktum at en har tatt fra 200 000 mennesker i dette landet retten til sykepenger ved langvarig sykdom, og det fra de fattigste, de som tjener minst, de lavtlønte – kvinner som arbeider deltid. Vi er i ferd med å få en situasjon her i landet der sykdom faktisk kan medføre fattigdom, og det vil i verste fall føre til enda flere sosialklienter. Vil statsråden vurdere dette tiltaket på nytt, nå når en skal se på hvordan en kan utjevne forskjellene mellom folk, eller skal en se bort fra de tiltak som allerede er satt i verk, nemlig å ta fra de fattigste retten til sykepenger?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Bakgrunnen er at Stortinget våren 1997 vedtok en opptrappingsplan for eldre på 30 milliarder kr. Dette innebar en full statlig finansiering av 24 500 omsorgsboliger og sykehjemsplasser, og 12 000 flere par arbeidshender i omsorgsarbeid. Dette måtte til for å følge opp utviklingen i antall eldre og det at en rekke eldre hadde uverdige omsorgstilbud. Det var også slik at statsrådens partifeller mente at Arbeiderpartiet satset for lite. Med bakgrunn i det jeg nå har hørt av svar, må jeg spørre: Er det slik at Regjeringen vil følge opp planen slik som den er vedtatt av Stortinget fullt ut, eller er det slik at en aksepterer at Kommunaldepartementet har oversett at noen eldre fortsatt lever under uverdige forhold, og at utviklingen i antall eldre faktisk er slik at vi trenger disse milliardene?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Nå skal ikke vi kritisere en melding som ikke er lagt fram, men vi har fått et til dels uklart bilde av hva den faktisk vil inneholde. Men det som jeg i alle fall synes det er viktig å holde oppmerksomheten rettet mot, er de forskjellene som gradvis gror fram. Vi er vel enige om at forskjellene i samfunnet går mellom dem som har arbeid, og dem som ikke har arbeid, og som har trygden som eneste inntektsgrunnlag. Jeg vil spørre statsråden: Når det gjelder de funksjonshemmedes økonomiske situasjon i forhold til egenandelssiden, ved at vi har høye egenandeler både på en del helsetjenester og på medisin, vil statsråden i meldingen drøfte de samlede egenandelene som en har på tjenester i både omsorg, helse og medisin? For dette er et viktig grunnlag for den enkeltes økonomiske situasjon. Og med siste års statsbudsjettvedtak ble denne situasjonen ytterligere forverret for denne gruppen.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg har et spørsmål til vår ærede landbruksminister. I disse dager får EU på plass sin landbruksreform. Vi står også fremfor nye forhandlinger i en ny WTO-runde. Dette vil få sterk betydning for norsk landbruksproduksjon. Det som nå skjer i EU, betyr at matvareprisene i Sverige vil bli redusert med 10-15 pst. Jeg minner om at vi i fjor hadde et toppår i grensehandelslekkasjen med 6,7 milliarder kr – 2 milliarder kr fra mitt eget fylke Østfold. 40 pst. var matvarer, fordi Kari og Ola reiser over til «søta bror» og kjøper svenske matvarer svinebillig. Med nye reduksjoner i matvareprisene og også forestående reduksjoner i polprisene vil grensehandelslekkasjen akselerere, med tap av inntekter og arbeidsplasser for Norge og i Norge. Hvilken strategi har Regjeringen lagt opp til for å redusere grensehandelslekkasjen?(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg hadde håpet å få et mer konsist svar fra statsråden om hvordan man kunne redusere grensehandelslekkasjen. Det er jo nå dette må skje, for tusenvis av nordmenn etablerer et nytt handlemønster i Sverige, som det kan være vanskelig å rokke ved siden. Jeg vil tilbake til den forestående WTO-runden. Det vi kan si temmelig sikkert, er at tollbeskyttelsen av norske landbruksvarer vil bli redusert, og i enkelte ekstremtilfeller vil kanskje tollsatsene bli redusert med 50 pst. Dette vil selvfølgelig RIMI-Hagen og kompani utnytte, og kanskje kjøpe matvarer i utlandet og utkonkurrere norsk landbruksproduksjon. Mitt spørsmål til statsråden blir: Hvilken strategi vil man legge opp til for å gjøre norsk landbruk mer konkurransedyktig, slik at norske bønder kan redusere prisene på sine landbruksvarer og dermed kunne overleve?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg har følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Halden kommune diskriminerer utenbys håndverksbedrifter. Fredrikstad-firmaet Borge Rør A/S gav et tilbud på 701 000 kroner angående rørleggerarbeider på det kommunale Karrestad bofellesskap, men kommunen valgte et lokalt rørleggerfirma som lå 23 000 kroner høyere i pris. EØS-avtalens generelle prinsipper gjelder også kommunal sektor under terskelverdiene. Hva vil statsråden foreta seg for å hindre at Halden kommune bryter EØS-regelverket?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg takker statsråden for svaret, og er glad for at departementet og Regjeringen arbeider med å finne bedre løsninger som kan hjelpe små og mellomstore bedrifter som er konkurransedyktige. Tilfellet Borge Rør A/S er ikke enestående. Også andre firmaer sier seg forbigått ved anbud i Halden kommune. Selv om EØS-avtalens prosedyreregler ikke kommer til anvendelse for anskaffelser under terskelverdiene, gjelder avtalens generelle prinsipper også innen kommunal sektor og for alle anskaffelser, uavhengig av verdi. Dette var statsråden for øvrig inne på. Det at kommunen ikke tar det beste og billigste anbudet, betyr jo at det er skattebetalerne som til syvende og sist vil betale for dette. På landsbasis kan det være store beløp som betyr en negativ effekt for dem som til syvende og sist vil betale regningen. Mitt tilleggsspørsmål til statsråden blir: Hva vil statsråden bidra med i tillegg til det han har sagt, for å gi de bedriftene som er konkurransedyktige, sin rett? Vil han f.eks. gjøre det lettere å kunne klage på usaklig forskjellsbehandling?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret, som var fullt tilfredsstillende. Jeg vil også påpeke at det er viktig når resultatene av arbeidet i departementet foreligger, at man går ut og informerer små og mellomstore bedrifter, slik at de mer konkret og på et skikkelig grunnlag kan vite hva som er deres rettigheter, og dermed skape trygghet slik at de kan fortsette å inngi anbud. Dette koster jo relativt betydelige beløp. Jeg håper at slik informasjon vil være en selvfølge fra departementet, og at det gjøres grundig når resultatene foreligger.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg har følgende spørsmål til vår ærede justisminister: «Fra 22. mars 1999 etableres Sea King beredskap ved Rygge hovedflystasjon. Det har gjennom vedtak i Stortinget vært en forutsetning at det ikke skulle være en 85 pst. beredskap som det legges opp til, men en 100 pst.(fullverdig) beredskap. Videre er målsettingen å få etablert 15 minutters beredskap hele døgnet, slik Fostervoll-utvalget foreslår. (fullverdig) Vil statsråden sørge for at det etableres på Rygge en tilnærmet 100 pst. beredskap slik det er på Sola, Ørland, Bodø og Banak?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg synes var fullt ut tilfredsstillende. Når justisministeren nå tar kontakt med forsvarsministeren, vil det praktisk sett kunne finnes en løsning på dette i og med at Bell-skvadronen allerede er plassert ved Rygge hovedflystasjon og tidligere har hatt døgnkontinuerlig beredskap. En praktisk løsning på dette vil 100 pst. sikkert finne sted, men det vil selvfølgelig få en budsjettmessig konsekvens. Ved at Bell-helikoptrene er stasjonert på Rygge og har en rimelig driftssituasjon, vil man når det gjelder meromkostningene med full, kontinuerlig beredskap, og tillegget på 15 pst. for Bell-helikoptrene, komme meget rimelig ut. Jeg takker igjen statsråden for svaret, og er da temmelig sikker på at det her kan finnes en løsning.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Det er riktig at landbruket vil stå foran store utfordringer i de nærmeste årene. Det gjelder ikke minst i forhold til de WTO-forhandlingene som starter opp i 1999, og den måten de vil innvirke på på grensevernet og de støttetiltakene vi har overfor norsk landbruk. Det er også riktig det som er påpekt av representanten Hedstrøm, det som nå har skjedd i forhold til EUs Agenda 2000 og de tiltakene som er der. Det som skjer i EU, gir ikke umiddelbart noen virkninger for norsk landbrukspolitikk. Det at Norge valgte ikke å gå inn som medlem av EU, betyr naturligvis også at vi kan føre en nasjonal landbrukspolitikk, uavhengig av hvilken landbrukspolitikk EU fører. Men det betyr ikke at man ikke også må ha blikket rettet mot det som skjer innenfor EUs område, og på hvilken måte dette kan ha virkning for norsk landbrukspolitikk. Umiddelbart vil ikke dette slå ut, men det vil kunne være med i de vurderingene som gjøres i forbindelse med kommende jordbruksforhandlinger, og i forholdet til debatten omkring matvarepriser generelt i Norge. Ellers vil jeg vise til at departementet har et utvalg i gang, som har representanter fra flere parter, for å se på prisdannelsen på matvarer fra jord til bord. Jeg håper at det skal bli et interessant resultat av det arbeidet som gjøres der.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
De prisreduksjonene som ligger i EUs strategi, får ikke fullt utslag før i år 2005. Sånn sett skjer det ikke noe dramatisk over natten i forhold til prisdannelsen, slik som det er vist til. Man skal også være klar over at den reformen det legges opp til i EU, vil gi betydelige og til dels store nye overføringer over offentlige budsjetter. Det skal kunne kompensere for de tapene den enkelte bonde har, for at også den som produserer, skal ha noe igjen for sin produksjon. Sånn sett må en eventuelt også i Norge være villig til å ta en enda større bit over budsjettet for å kompensere. Vi har også diskusjon omkring det som har med matmomsspørsmålet å gjøre, som også har en relasjon til prisen generelt i det norske markedet. Ellers er det klart at vi ikke kan forhindre noen fra å gjøre seg bruk av den muligheten de har for å handle på den andre siden av grensen. Det er naturligvis et valg den enkelte må gjøre.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
I forhold til den kvoten som ble satt, har vi holdt oss godt under den, så den er derfor ikke full gjennom den importen som har skjedd fra MUL-land det siste året. Ellers har vi hatt som en forutsetning at Stortinget fremdeles står fast på at denne importen skal opprettholdes. Når det gjelder det som ble sagt fra komiteen angående auksjonsprinsippet, har det vært til vurdering i enkelte departementer, og med noen konklusjoner. Landbruksministeren har bedt om at en også får en utenforliggende vurdering, en vurdering utenom departementssystemet, av på hvilken måte auksjonsprinsippet virker, og også på hvilken måte det slår inn i forhold til det komiteen har bedt om. Så det arbeidet komiteen bad om, er på gang i departementet, og en vil, gjennom det statsråden har satt i gang, få en mest mulig objektiv vurdering.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Det kan sikkert sies at dette burde vært gjort på en raskere måte, men statsråden har lagt vekt på å få en så grundig vurdering som mulig. Og det at en også har ønsket å gå utenfor departementet for å få en vurdering, er fordi det ikke skal settes spørsmålstegn ved habiliteten i den vurderingen vi vil komme tilbake til Stortinget med. Jeg håper det vil være tilfredsstillende at en her gjør en god jobb for å bringe fram det som er vår vurdering. Ellers vil jeg vise til at landbruksministeren mener at det siste jordbruksoppgjøret var et betydelig håndslag til den næringen som da hadde store problemer. Det har det også blitt gitt klart uttrykk for etterpå fra organisasjonenes side. Vi har satt i gang arbeidet med en landbruksmelding. Vi har lagt fram en skogmelding. Så sett i forhold til den tiden statsråden har hatt til disposisjon, føler jeg faktisk at vi har hatt et aktivt grep i forhold til Stortinget. Om vi får Stortinget med på de tiltakene vi ønsker, står igjen å se på enkelte områder.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-17:
Jeg regner med at representanten Opseth er klar over at det er veldig ulike vurderinger av om det er auksjonsprinsippet som er det beste systemet. Det forsøker vi nå å klarere ut. Det som er det naturlige tilbakemeldingstidspunkt til Stortinget, slik statsråden vurderer det, er i forbindelse med jordbruksoppgjøret eller i forbindelse med budsjettet. Fra statsrådens ståsted synes en det tempoet som ligger i denne ordningen, burde være tilfredsstillende, men det kan naturligvis være andre oppfatninger omkring det i Stortinget. Men så langt er det eventuelt jordbruksoppgjørsproposisjonen eller budsjettet som er det naturlige for tilbakemelding.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til landbruksministeren. Som kjent importerer vi i Norge hvert år betydelige mengder med kjøtt fra såkalte MUL-land, mindre utviklede land. Et klart flertall i Stortinget har støttet denne importen, fordi flertallet mener at det å kjøpe kjøtt fra MUL-landene er god hjelp til selvhjelp. Samtidig medfører denne importen en del problemer for norsk landbruk. Det er overproduksjon av norsk kjøtt. Ved forrige jordbruksoppgjør ble det derfor satt et tak på hvor stor denne importen kan være. Flertallet i næringskomiteen var også opptatt av å få etablert et system for omsetning av MUL-kjøtt, og en bad Regjeringen vurdere å innføre et auksjonssystem og merking av alt kjøtt for å sikre at MUL-importen kom MUL-landene til gode. Hva har statsråden gjort med dette?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Jeg takker for svaret. Fra landbruksorganisasjonene var det store forhåpninger til en ny og mer aktiv landbrukspolitikk når sentrumsregjeringen kom på plass. Så langt er det ganske vanskelig å se hva som er særlig nytt. Men i forhold til MUL-import har det vært store forventninger fra landbruksorganisasjonene, og sentrum og Arbeiderpartiet er enige om å vurdere et system for auksjon og merking, ikke minst fordi det med tyngde blir hevdet at de eneste som tjener på denne importen i dag, er norske spekulanter. Med basis i det svaret statsråden nå gav, må en kunne si at det ikke går spesielt fort, og det naturlige spørsmålet er: Vil statsråden nå sette fart i denne prosessen, slik at vi kan få foretatt en reell vurdering av innføring av et auksjonssystem og merking av kjøtt?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg registrerer at landbruksministeren meiner at den jobben som blir gjord i departementet, må Stortinget seie seg nøgd med. Men no har landbruksministeren hatt to sjansar til å gje eit svar på når han reknar med å kome tilbake til Stortinget med eit auksjonssystem for MUL-import, eller korleis dette blir vurdert i Landbruksdepartementet, utan at han har gjeve noko eksakt svar på når dette vil skje. Difor er det grunn til å spørje ein gong til: Når reknar landbruksministeren med å ha sine vurderingar klare, slik at ein kan få eit system på dette som gjer at den norske forbrukaren, og ikkje minst dei landa vi importerer frå, får den verdien av denne importen som var tiltenkt dei?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg vil få stille statsministeren følgjande spørsmål: «Verdikommisjonen har ved brev av 8. mars 1999 stilt Førde kommune ved ordføraren ei rekkje spørsmål om ei konkret reguleringssak. Meiner statsministeren at Verdikommisjonen sitt mandat gjev kommisjonen rett til å gå inn i enkeltsaker i forvaltninga, i dette tilfellet den kommunale forvaltninga?»
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg takkar statsministeren for svaret, som på mange måtar var avklarande i forhold til om Verdikommisjonen skal gå inn i enkeltsaker. Eg vil gjerne få lov å gje uttrykk for at det at brevet vart sendt, er ein ting, men innhaldet i brevet er noko heilt anna. Dersom det skal vere slik at Verdikommisjonen skal gå inn i forvaltninga så detaljert som i dette tilfellet, vil Verdikommisjonen få eit formidabelt arbeid. Så det er all grunn til å seie seg glad for at leiaren i Verdikommisjonen har sagt at dette ikkje er ei oppgåve for Verdikommisjonen. Men når slike brev likevel blir sende, må det jo byggje på at det mandatet som Verdikommisjonen har fått, ikkje er klårt nok, all den tid sekretariatsleiaren har sendt dette brevet.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg vil igjen takke statsministeren for svaret. Eg trur denne runden i Stortinget vil gjere den jobben som Verdikommisjonen skal gjere, noko enklare, nemleg å konsentrere seg om dei grunnleggjande haldningane og verdinormene vi har i samfunnet, som vi alle saman er samde om bør styrkjast. Så kan ein ha tvil eller tru om i kva grad ein gjennom ein prosess kan nå det målet som i alle fall eg for min del meiner må vere med Verdikommisjonen, og då bør ein halde seg langt unna enkeltsaker i forvaltninga og konsentrere seg om hovudoppgåvene.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-17:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til sosialministeren. I Voksenåserklæringen beskriver regjeringspartiene at forskjellene i befolkningen har økt de siste ti årene. Til våren forventes Regjeringen å legge fram den såkalte forskjellsmeldingen. Samtidig har Regjeringen økt skatten på sykdom. Man har fratatt ca. 150 000 kvinner i deltidsarbeid retten til sykepenger, og gjennom heving av innslagspunktet for toppskatten har Regjeringen gitt skattelette for høyinnteksgrupper. Regjeringen har også latt være å gjøre noe med det som har bidratt til de største forskjellene, nemlig skattefritak på aksjeutbytte. Regjeringspartiene har også kjempet igjennom et nullskattregime for rederinæringen. Ut fra den kritikken som regjeringspartiene har lagt opp til når det gjelder de økte forskjellene som har fått utvikle seg gjennom de siste ti årene, ville man trodd at målsettingen for Regjeringen ville være å igangsette tiltak som ledd i å utjevne forskjellene. Men disse eksemplene viser at Regjeringen har bidratt til å forsterke forskjellene ytterligere.(Presidenten klubber.) Vil Regjeringens forskjellsmelding bare konsentrere seg om de forskjellene som ble skapt før 1. oktober 1997, eller vil Regjeringen i forskjellsmeldingen(presidenten klubber) også beskrive de økte forskjellene som er oppstått etter denne dato? (Presidenten klubber.) (presidenten klubber)
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-17:
Hjertelig takk! Når det gjelder Voksenåserklæringen, er det ingen grunn til å betvile riktigheten av innholdet i den. Det betenkelige er at det er blitt enda riktigere i løpet av det halvannet året som er gått. Det er derfor nærliggende å spørre om den forskjellsmeldingen som kommer, bare skal synliggjøre forskjellene som er sterkt økende, eller om det vil ligge en konsekvensanalyse i den i form av tiltak som skal virke utjevnende på forskjellene. Når man fra Regjeringens side beskriver at det er nødvendig med innstramminger, kan man jo påpeke her at det hadde vært mulig å finansiere en god del av tiltakene som hadde vært nødvendige, gjennom eksempelvis skatt på aksjeutbytte, og ved at man ikke hadde hatt et nullskattregime for rederinæringen. Flere eksempler kunne vært nevnt. Kan man fra Regjeringens side nå forvente, i forbindelse med det kommende budsjett og som en konsekvens av forskjellsmeldingen, at det vil bli igangsatt tiltak som vil virke utjevnende, og hva slags tiltak vil det i så fall være?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-17:
«Pålagte kutt på 55 mill. kroner i midler til tekniske hjelpemidler har ført til nye regler for tildeling av hjelpemidler til dyslektikere og elever med lese- og skriveproblemer basert på evne/IQ-tester. Kan departementet gi en faglig begrunnelse for å bruke et så foreldet og uegnet måleinstrument, og hva slags konsekvenser får dette for personer som får lave resultater på slike tester?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-17:
Det er grunn til å tro at det stortingsflertallet vedtok, nemlig et kutt på 55 mill. kr i IT-hjelpemidler i skolen, var lite gjennomtenkt. Konsekvensen av vedtaket er jo at man må dokumentere at det foreligger lese- og skrivevansker. Hvis årsaken til reduserte leseferdigheter er en annen – det vil eksempelvis være et redusert evnenivå – skal man altså aktivt, etter det vedtaket Stortinget har fattet, sikre at de elevene som har et redusert evnenivå, ikke får tilgang på hjelpemidler i skolen. Jeg vil spørre statsråden: Er det rimelig at det gir det utslaget at man bruker ressurser på testing i skolen via PP-tjenesten, for så å luke ut de elevene som ikke har lese- og skrivevansker ut fra en rent medisinsk definisjon, men som da har et generelt redusert evnenivå. Så bruker man de ressursene, og sier at den gruppen ikke skal få den typen hjelpemidler, for her er det de ressurssterke som kan hjelpes – fordi det er lese- og skrivevansker som er årsaken til problemene.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-17:
IT-hjelpemidler kommer nå inn i hele samfunnet. Eksempelvis ved at alle ansatte i Statoil ble tildelt IT-hjelpemidler kan man jo se hvor stor vekt næringslivet, også i statlig regi, legger på dette – man antok da at man ville ta ut gevinst i form av økt arbeidsevne og beherskelse av IT-hjelpemidler. Også i skolen, på linje med samfunnet ellers, ser man at IT-hjelpemidler tas i bruk i større grad enn tidligere. Det er da også helt naturlig, i og med at elevene skal lære seg dette før de senere skal ut i et arbeidsforhold. Ut fra den framstillingen som statsråden her gir, kan man få inntrykk av at det er en betenkelig overskridelse av budsjettet og en utvikling på utgiftssektoren som man må komme til livs. Men jeg vil spørre statsråden om det ikke er mulig å se dette motsatt, nemlig at utgiftene synliggjør det behov for tekniske hjelpemidler som er i skolen, og at man på sikt må ha en plan, enten det er via midler fra Rikstrygdeverket eller fra kommunene, for å få et utvidet tilbud om IT-hjelpemidler til elever i skolen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til sosialministeren. 309 kommuner har nå fått beskjed om at de får tilskudd til å styrke eldreomsorgen, 106 kommuner får foreløpig ingenting. Dette utgjør for de 309 kommunene vel 1,5 milliarder kr av det totale beløpet på 1,8 milliarder kr. Vil sosialministeren nå ta et initiativ overfor de resterende kommunene, slik at ikke de eldre og pleietrengende blir rammet av politikernes manglende evne og vilje til å prioritere eldreomsorgen i kommunene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg takker for svaret. Jeg vil gjerne følge opp på følgende måte: I forbindelse med disse tilskuddsordningene ble det stilt spørsmål om hvor mye som ville gå til omsorgsboliger, og hvor mye som ville gå til sykehjemsdelen. Det var en del av oss som var veldig bekymret for at sykehjemsdelen faktisk ville kunne bli nedprioritert, fordi det også medfører høyere kostnader for den enkelte kommune på driftssiden. Spørsmålet mitt til sosialministeren blir som følger: Kan sosialministeren si noe om hvordan forholdet nå er mellom investeringer innenfor omsorgsboligsektoren og sykehjemsdelen? For det er en kjensgjerning at det i en rekke kommuner er et veldig stort behov for sykehjemsplasser, fordi andelen av eldre og syke er blitt så stor, og enkelte er faktisk blitt svært dårlige før de får tilbudet. Kan sosialministeren si noe om forholdet her?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg ber om å få stilla eit spørsmål til fiskeriministeren. FAO retter ei kraftig åtvaring mot overfiske og meiner at den samla fiskeflåten i verda må reduserast kraftig. Trass i at talet på fiskebåtar er redusert i Noreg, er det framleis manglande samsvar mellom fangstkapasiteten og ressursgrunnlaget. Også her heime er meldingane urovekkjande når det gjeld torskestammen i Barentshavet. Det vert etter alt å døma ført i land fangstar med store innslag av torskeyngel. Korleis vurderer fiskeriministeren denne situasjonen, og kva tiltak meiner han det er rett å setja i verk for å verna torskestammen, slik at me har noko å fiska på òg i framtida?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg takkar for svaret. Eg synest det er fint å høyra at fiskeriministeren vil vera på hogget. Spørsmålet er om «hogget» er krast nok. Skal me verkeleg få hand om utviklinga av torskestammen så den kan verta betre, fryktar eg at det må ganske strenge grep til. Korleis ser fiskeriministeren på spørsmålet om å nekta ilandføring av undermålsfisk til norske anlegg i det omfanget som vi ser i dag? Og kor stort ansvar meiner fiskeriministeren at Noreg skal ha i forhold til den totale fangstkapasiteten i verda? Eg tenkjer då på dei båtane som kjem til å verta til overs i samband med einheitskvoteordningar. Skal dei ut av fisket, eller kva meiner fiskeriminsteren skal skje med dei?
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-03-17:
Når det gjelder spørsmålet om den overkapasitet som FAO har satt søkelyset på, er det noe som det har vært arbeidet med i internasjonal sammenheng over tid. Det er vel helt klart slik som representanten Tveiten sier her, at på verdensbasis er det betydelig overkapasitet i fiskeflåten, som er belastet med ulike forvaltningsområder. Regjeringen har i den stortingsmeldingen som nettopp er behandlet i Stortinget, lagt fram de tiltakene som vi ser det som riktig å gjennomføre. Det går bl.a. på enhetskvoteordning for de såkalt konsesjonsbelagte fartøyene for å få tatt ut kapasitet. Når det gjelder kystflåten og de mer åpne gruppene, har man i statsbudsjettet tiltak for å komme ned i antall fartøy. Kapasiteten i flåten er selvfølgelig variabel i forhold til tilgangen på ressurser. For to-tre år siden kunne man si at det var relativt liten overkapasitet i torskesektoren, mens man nå, med bakgrunn i den nedgangen man har i torskebestanden, har en betydelig overkapasitet. Fra Regjeringens side arbeides det nå med at man totalt sett skal få forbedret forvaltningen av torsken i Barentshavet. Vi har allerede satt i verk tiltak for å beskytte de mindre årsklassene i vår del av Barentshavet. Vi vil også på nytt ta opp spørsmålet med russiske myndigheter når den russiske fiskeriministeren kommer på besøk til Norge i slutten av april måned. Man har også nå i et samarbeid mellom Fiskeridirektoratets Kontrollverk og Norges Råfisklag etablert en ordning med inspektører som skal være med Kystvakten ut.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-03-17:
Når det gjelder hvilke tiltak som bør iverksettes for å ha full kontroll, vil det selvfølgelig være en løpende vurdering. Fiskeridepartementet har nå bedt våre underliggende organer om å intensivere overvåkningen av det som skjer på fiskefeltene. Det anser vi som et av de viktigste tiltakene for å få full oversikt over hva som skjer. Når det så gjelder å nekte ilandføring av undermålsfisk, har vi i norsk fiskerilovgivning et pålegg til norske fiskefartøy om å føre i land all fangst som blir tatt om bord i et fartøy, lovlig som ulovlig, for at vi på den måten skal unngå dumping, og for at man skal ha full oversikt over hva som skjer på fiskefeltene. Jeg tror det er en riktig bestemmelse. Det som er viktig for oss, er å følge opp med kontroll for å se at det ikke foregår dumping.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-03-17:
Den avtalen som foreløpig er underskrevet mellom Norge, Russland og Island, er ikke endelig ferdigforhandlet. Den 22. mars starter forhandlinger i Moskva hvor man skal gjøre ferdig avtalen og få forhandlet fram den gjenytelse som Island skal gi når det gjelder fiskekvotene. Når ordet «ulovlig» blir brukt om fisket foretatt av Island, vil jeg bare understreke at i folkerettslig forstand har ikke Island drevet med noe ulovlig fiske i Barentshavet. Det fisket som har foregått i Smutthullet, har de foretatt i medhold av folkeretten egentlig. Det er ingen bestemmelser som kan nekte dem å gjøre det. Men la meg også si at det viktigste med avtalen er at vi får det islandske fisket i Barentshavet inn under de kvotebestemmelsene som blir fastlagt årlig, og at man unngår det overfisket vi hadde tidligere.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-03-17:
Som kjent har Norge, Russland og Island inngått en avtale som forhåpentligvis vil gjøre slutt på det uregulerte islandske fisket i Smutthullet. Avtalen er ikke undertegnet ennå, og dette vil ikke bli gjort før de tilhørende protokoller er ferdigforhandlet og nødvendig konstitusjonell behandling er foretatt. I lys av den situasjon vi har nå, vil Vanna-konsernet derfor bli meddelt at myndighetene inntil videre vil unnlate å praktisere det regelverk som ligger til grunn for å nekte «Mir» og «Belomorsk» adgang til norsk indre farvann. En slik ordning må betraktes som midlertidig inntil avtalen med tilhørende protokoller er trådt i kraft.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-03-17:
Bakgrunnen for at det ble opprettet en forskrift som gav hjemmel for å nekte fartøy som har fisket i Smutthullet, adgang til å fiske i norsk økonomisk sone, og for også å kunne nekte anløp i indre norsk farvann, er at man skulle ta bort driftsgrunnlaget for de trålerne som drev et slikt uregulert fiske. Det synes som at det har hatt stor effekt. Det er Regjeringens intensjon å føre videre den praksis og den forskrift som vi nå har når det gjelder fartøy som fisker uten regulering i avtale om kvoter mellom norske og russiske myndigheter.
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Norge og Russland har inngått en avtale med Island om fiske i Barentshavet. Spørsmålet er da: Regner fiskeriministeren med at det vil bli lettere å føre ressurskontroll i Barentshavet nå når Norge har godkjent at andre land kan fiske seg til rettigheter på et ulovlig grunnlag?
Jan Petersen (Høyre), 1999-03-17:
Mitt spørsmål går til sosialministeren. Nå er Senterpartiet i gang igjen med å skulle øke skattene. Ifølge Dagsavisen på søndag ønsker sosialministeren en omkamp om det hun tapte i høst, og hvor et av målene åpenbart må være bedrifts- og kapitalbeskatningen. Når Høyre gikk så hardt ut i budsjettet nettopp for ikke å få endring på de punktene, var det av hensyn til norske arbeidsplasser. Dette spørsmålet er jo blitt enda viktigere i tiden etterpå, fordi vi nå ser hvordan en rekke bedrifter etablerer seg ute, mens det er få, altfor få, som etablerer seg her hjemme. En av de store kampene i neste tiår blir nettopp kampen om kapital. Mitt spørsmål er derfor: Hvorfor varsler sosialministeren standpunkter som vil føre til at Norge vil tape i kampen om kapital, og dermed i kampen om arbeidsplasser i det neste tiåret?
Jan Petersen (Høyre), 1999-03-17:
Dette var jo et skandaløst dårlig svar, fordi statsråden overhodet ikke svarer på spørsmålet mitt. Min bekymring er norske arbeidsplasser og muligheten for å etablere bedrifter i Norge. Da er spørsmålet: Er statsråden enig med meg i at det å ha nyetableringer og dermed skape arbeidsplasser i Norge, er et viktig tiltak for å hindre at folk faller igjennom sikkerhetsnettet i Norge? Er ikke det å sørge for at det ikke blir arbeidsledighet, en av de aller viktigste utfordringer? Og mitt spørsmål til statsråden – ikke minst på bakgrunn av det ikke-svaret hun gav: Kan vi være sikre på at Regjeringen ikke vil fremme forslag som sørger for at vi taper kampen om kapitalen? Og kan vi være sikre på at forskjellsmeldingen også drøfter denne viktige problemstillingen når meldingen skrives, at man ikke omgår problemstillingen, slik statsråden nå gjorde?
Børge Brende (Høyre), 1999-03-17:
Man kan få inntrykk av at Regjeringen bedriver en bevisst form for dobbeltkommunikasjon her. Sosialministeren henviser til at næringsministeren skal komme med planer for små og mellomstore bedrifter, og så skal hun på den andre siden øke skattene og avgiftene. Det henger ikke helt på greip. Det hadde vært en fordel hvis sosialministeren hadde innrømmet at de sosiale velferdsordningene vi har i Norge, ikke vil være bedre enn de verdiene som skapes. Vi er avhengig av et næringsliv som går med overskudd, for at det også skal bli inntekter. Det er realiteter som teller. Regjeringen Bondevik har økt forskjellene: Renten har økt. Det rammer de svakeste. Inflasjonen i Norge er høyere enn i Europa for øvrig. Det rammer også de svakeste. Hvis man skal få gjort noe med forskjellene i Norge, må man legge opp til en robust økonomi med vekstkraft. Og hvilken oppskrift har sosialministeren og Regjeringen der? Hun kan ikke skjule seg bak at skatter og avgifter ikke er hennes bord når hun uttaler seg om det. Tror sosialministeren at økte skatter og avgifter vil bidra til færre arbeidsledige?
Børge Brende (Høyre), 1999-03-17:
«Den 22. mars 1999 starter den 55. sesjon i FNs menneskerettighetskommisjon, hvor Norge i år er medlem. Det har i den senere tid vært en bekymringsfull utvikling i bruddene på menneskerettighetene i Kina og ikke minst i Tibet. Vil Norge arbeide for at det blir vedtatt en resolusjon som fordømmer disse økte brudd på menneskerettighetene i Kina og den tiltagende undertrykkelse av tibetanerne, som er i ferd med å bli en minoritet i sitt eget land?»
Børge Brende (Høyre), 1999-03-17:
Jeg vil i likhet med statsråden understreke at det har vært en negativ utvikling i Kina på en del områder, spesielt når det gjelder arrestasjon av dissidenter. Vi ser også at utviklingen i Tibet er meget bekymringsfull. Hundrevis av ungdommer er arrestert for bare å ha vist frem et bilde av Dalai Lama i Lhasa sentrum. Dette er ikke akseptabelt. Og Mary Robinson konkluderte også med at menneskerettighetsbruddene i Tibet er meget alvorlige. Men så kommer Regjeringens svar på mitt spørsmål om det er riktig å fremme en resolusjon som fordømmer dette, i Genève. Til det sier statsråden at Regjeringen vil vurdere hvorvidt det er formålstjenlig. Da er mitt spørsmål: Synes Regjeringen det er riktig å fremme en slik resolusjon? Burde det vedtas en resolusjon i Genève som fordømmer dette? Og hvis man mener at man burde vedta en slik resolusjon, vil norske myndigheter berede grunnen for det? Der synes jeg statsrådens svar var litt tynt.
Børge Brende (Høyre), 1999-03-17:
Hvis Stortingets spørretime skal ha noen hensikt, er det en fordel om statsråden forsøker å besvare de spørsmålene som blir stilt. Når det gjelder situasjonsbeskrivelsen av hele problemkomplekset, tror jeg ikke statsråden og jeg er veldig uenige. Jeg er ikke tungnem, så jeg har fått med meg at det ikke er hensiktsmessig å få en slik resolusjon nedstemt i FNs menneskerettighetskommisjon. Men mitt spørsmål er – og det håper jeg at statsråden kan besvare: Regjeringen Bondevik lovte at man skulle løfte menneskerettighetsaspektet i norsk utenrikspolitikk. Ønsker man, og synes man det er betimelig at en resolusjon som påtaler brudd på menneskerettigheter, ikke minst i Tibet og Kina, blir vedtatt i Genève? Arbeider man for det? Det må jo gå an å svare på det. Bereder man nå grunnen for at man skal få til et absolutt betimelig vedtak av en resolusjon? Hvis man underveis ikke får flertall, er det greitt nok, da får vi ta det til etterretning. Men jobber Regjeringen, som vil løfte denne problematikken, med det som utgangspunkt? Det vil jeg gjerne ha svar på.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Som representant for et parti som virkelig er opptatt av de økte forskjellene i Norge, og som representant for et parti som er veldig opptatt av den urett som er begått overfor norske borgere, ser jeg meg nødt til å stille sosialministeren et spørsmål. Grunnen til at jeg stiller hovedspørsmålet, er faktisk at jeg har god erfaring med at sosialministeren følger opp de spørsmålene som blir stilt i Stortinget, på en god måte. Jeg vil vise til det hun har gjort når det gjelder kuratortjenesten for krigspensjonistene og en lik krigspensjon, som man får fra 1. september i år. Men den uretten som er begått mot Narvik-bataljonen, som i 54 år har ventet på å få en erstatning for tapte eiendeler i forbindelse med deltakelse i kamphandlingene i Narvik i 1940, er en skamplett som nasjonen ikke kan sitte og se på lenger. Jeg vil spørre sosialministeren, som er handlekraftig: Vil hun nå ta fatt i denne saken også og få den opp- og avgjort en gang for alle?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-03-17:
Jeg takker for svaret. Detaljer er ofte viktige og helt avgjørende for det arbeidet som både statsråder og folkevalgte gjør, så jeg er glad for at sosialministeren også vil se på disse sakene. Når en har holdt på i flere tiår mellom ulike departementer – Forsvarsdepartementet, Sosialdepartementet – og andre representanter i denne sal har tatt initiativ opptil flere ganger, synes jeg det er gledelig, og jeg tolker det som positivt, at statsråden nå vil koordinere dette arbeidet og få avsluttet dette med verdighet for den norske nasjonen – for disse hedersmenn og -kvinner.
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg vil få stille følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Arbeidsløysa hjå innvandrarar er høg, og yrkesdeltakinga hjå innvandrarkvinnene er særleg låg. Ein del av desse kvinnene har låg utdanning, manglar norskkunnskap og har manglande kunnskap om det norske samfunnet. Det å få betre norskundervisning og at arbeidsmarknadstiltaka blir betre overfor innvandrarkvinner må vere ein bevisst politikk. På kva måte vil statsråden og Regjeringa medverke til at dette målet kan gjennomførast?
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg vil takke statsråden for svaret, som eg syntest inneheldt fleire positive moment. Eg har likevel lyst til å stille han eit par spørsmål, og vil grunngi spørsmåla mine litt. Eg trur at innvandrarar vil lære norsk. Dei vil ut i arbeidslivet og tene sine eigne pengar og har ikkje noko ønske om å bli sosialklientar. Innvandrarkvinnene har hovudansvaret for oppseding av barn og unge, og det er difor avgjerande at mødrene får delta i undervisning og skaffe seg kunnskapar i norsk språk og kultur, og også kome ut i det ordinære arbeidslivet. Eg har lyst til å peike på to område som eg ber statsråden følgje nøye opp. Kostnaden med norskopplæring har auka med ca. 10,5 pst. sidan 1993. Samstundes har tilskotssatsane for norsk med samfunnskunnskap for innvandrarar vore uendra sidan 1993. Arbeidsmarknadstiltaka er også sterkt reduserte i budsjettforslaga frå Regjeringa. Eg meiner at statsråden bør vere spesielt observant på desse to områda og ta det med i det vidare arbeidet. For det dreier seg også om økonomi for å få gjennomført tiltak for innvandrarkvinnene.
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-03-17:
Eg takkar for svaret. Eg trur at det at mødrene har hovudansvaret for oppseding av barn og unge er eit viktig moment for å unngå at barna kjem inn i dårlege miljø, i kriminelle miljø og valdsmiljø. Difor er det nødvendig at mødrene i større grad enn før blir påakta i kampen mot vald. Det kan dei bli ved at dei får meir norskundervisning, at dei kjenner meir til det norske samfunnet og like eins at dei kan få kome ut i den ordinære arbeidsmarknaden og bli kjende med sine nye landsmenn. Difor er den gruppa som kommunalministeren har sett ned, viktig, og eg håpar at vi skal lukkast i dette arbeidet.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-03-17:
Det er den første tiden i et nytt land at grunnlaget for en ny tilværelse blir skapt. Regjeringen mener at det er her vi må sette inn tiltak for å øke innvandrerkvinnenes deltakelse – både i arbeidsmarkedet og på andre arenaer i samfunnet. Vi vet at alle trenger grunnleggende kvalifisering for å få innpass på arbeidsmarkedet, så vel norskkunnskaper som kunnskap om norsk samfunns- og arbeidsliv. Undervisningen i norsk med samfunnskunnskap er fra 1998 lagt om til en nivåbasert modell. De med svakest skolebakgrunn skal prioriteres med opptil 3000 timer norskopplæring. Vi vet at mange innvandrerkvinner omfattes av denne gruppen. Det er ikke særskilte regler for kvinnene, men kommunene er spesielt bedt om å motivere kvinner til norskopplæring. En del kommuner gir egne opplæringstilbud for innvandrerkvinner. Deltakelse i arbeidsmarkedstiltak blir vurdert dersom det er viktig for å komme i ordinært arbeid. Arbeidsmarkedsetaten deltar i flere prosjekt som er særskilt rettet mot å kvalifisere innvandrerkvinner for ordinært arbeid. Som et virkemiddel i den grunnleggende kvalifiseringen ønsker Regjeringen å knytte deltakelse i kvalifisering til utbetaling av økonomisk stønad. Et utvalg skal lage utkast til en egen lov om en stønad knyttet til kvalifisering, slik at nyankomne som deltar i kvalifisering, får en stønad som skal dekke utgifter til livsopphold og bolig. Gjennom denne ordningen vil vi gi kommunene et redskap som skal gjøre det lettere å legge til rette for at nyankomne raskere skal komme inn på arbeidsmarkedet. Den enkelte kommune vil kunne velge om de vil ta ordningen i bruk. For at innvandrere skal få et godt tilbud som kvalifiserer for norsk arbeidsliv, er det nødvendig med en klar ansvarsdeling og et godt samarbeid mellom involverte instanser, eksempelvis sosialetat, arbeidsmarkedsmyndigheter og utdanningsmyndigheter. Regjeringen har nedsatt en tverrdepartemental arbeidsgruppe som skal vurdere ulike sider av den grunnleggende kvalifiseringen, bl.a. organisering, innhold og bruk av individuelle handlingsplaner. Det vil bli lagt vekt på at kvalifiseringen skal tilpasses den enkeltes livssituasjon og ambisjon.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-03-17:
Jeg merker meg det representanten sier. Som jeg sa i mitt første svar: For Regjeringen er det avgjørende at man skal legge til rette for grunnleggende kvalifisering. Både norskkunnskaper og kunnskaper om norsk samfunns- og arbeidsliv er viktig, og Regjeringen har altså på den bakgrunn – som jeg sa innledningsvis – lagt opp til en nivåbasert modell. Det er klart at det kan være tilfeller hvor man trenger å gå lenger. Derfor vil også deltakelse i arbeidsmarkedstiltak bli vurdert dersom det er nødvendig og viktig for å komme inn på arbeidsmarkedet. Men som jeg også sa i mitt første svar: Det er et ønske fra Regjeringen at retten til stønad skal være knyttet til deltakelse i kvalifisering. Dette er etter min oppfatning også et viktig moment som det må legges vekt på.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-03-17:
Ganske kort: Dette er jeg helt enig med representanten Kaland i, og jeg vil legge hennes bemerkninger på sinne i det videre arbeid.