trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Vi jobber for å nå 2020-målene og ser med glede at gapet er redusert fra 8 millioner tonn til 6,5 millioner tonn. Vi fyller på med flere virkemidler nå, og så må en lage en framskrivning for hvert år for å se hvor langt unna vi er. Men når vi nå også sier at vi må opp med mer ambisiøse mål for 2030, kan vi jo ikke redusere 2020-målene. Dette henger sammen med hva vi må gjøre på vei til lavutslippssamfunnet i 2050. Her mener jeg at regjeringen, sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti, har lagt en god plan for det. Jeg synes det er gledelig at det nå er ganske stor enighet i Stortinget om at vi må gjøre mer på dette området.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Det jeg nå oppfatter, er at komiteen også hjelper til med å rydde i hva som er Artsdatabankens ansvar, og hva som er Miljødirektoratets ansvar. Jeg tror det er veldig fornuftig med de avklaringer som er gjort i behandlingen av denne saken, at vi nå framover ser på hvordan vi best kan løse de utfordringer vi har med for lite kunnskap. Jeg tror at den grunnleggende utfordringen her er å få mer kunnskap. Nå har vi også fått økt bevilgningen i 2015 for å forbedre kartleggingen av dette. Jeg tror det er det grunnleggende. Og så rydder vi nå ytterligere opp i hva Artsdatabanken er ansvarlig for, og hva Miljødirektoratet er ansvarlig for.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Jeg oppfatter at komiteen i sin innstilling er med på å klargjøre hvem som er ansvarlig for hva, og det er fornuftig. Men jeg vil også minne om at Miljødirektoratets kartleggingshåndbøker har gitt et svært viktig grunnlag for norsk natur siden 1990-tallet. Og den naturtypekartleggingen har gjort det mulig, for både kommuner og sektorer, å ha en oversikt over og ta hensyn til naturtyper, som er viktig for det biologiske mangfoldet. Vi vet også at når den neste versjonen av Artsdatabankens klassifiseringssystem, Naturtyper i Norge, kommer i år, kan også den legges til grunn for en ny naturtypekartlegging. Men det grunnleggende er å få mer kunnskap om norsk natur, og vi rydder ytterligere nå for å klargjøre hva Artsdatabanken er ansvarlig for, og hva Miljødirektoratet er ansvarlig for.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Når representanten Lundteigen ikke vil støtte resten av komiteen i de overordnede avklaringer av ansvaret mellom Artsdatabanken og Miljødirektoratet, blir det på en måte om en skal tolke det som et forsøk på å så tvil om Miljødirektoratets ansvar. Det er dette jeg er opptatt av: Hva har Artsdatabanken ansvar for, og hva er Miljødirektoratets ansvar? Jeg mener at komiteen her har kommet fram til en god klargjøring av det. Jeg er opptatt av at vi tar med oss de avklaringene videre, at vi ser framover med hensyn til hvordan vi best kan løse de utfordringene vi har med det å ha for lite kunnskap.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Det jeg sa, var at jeg vil følge dette opp gjennom det videre arbeidet med langtidsplanen for forskning og høyere utdanning. Jeg deler representanten Hanssons syn, at vi har for få som er engasjert i dette feltet. Det anslås at vi til sammen har 25–30 doktorgradsstipendiater i biosystematikk ved universitetene i dag, med finansiering fra ulike kilder. I tillegg kommer 50 faste vitenskapelig ansatte knyttet til samme fagfelt. Behovet for å dekke dette kunnskapsområdet er mye større. Derfor varslet jeg i mitt innlegg at dette tar jeg – sammen med kunnskapsministeren – opp i den langtidsplanen for forskning og høyere utdanning som regjeringen nå arbeider med. Jeg tør ikke akkurat nå fastslå når en kommer tilbake til Stortinget med dette, men jeg har sagt at jeg tar det opp i den sammenheng.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Jeg tror vi skal forholde oss til det som tidligere har vært vedtatt, at en full revidering, som er en fullstendig gjennomgang av langsiktige endringer i økosystemet, hvor en legger det faglige grunnlaget for gjennomgang av helheten i selve forvaltningsplanen, holder hvert femtende år. Det vi gjør nå med iskanten, er en oppdatering. Da mener vi at denne meldingen vil være tematisk avgrenset til iskanten i Barentshavet. Vurderingen er derfor at det ikke er behov for å involvere hele Faglig forum med alle de underliggende etatene, men at jobben kan utføres av Norsk Polarinstitutt. Norsk Polarinstitutt deltar for øvrig i sekretariatet for Faglig forum sammen med Miljødirektoratet. Men som jeg også sa i mitt første innlegg, skal vi samtidig i denne stortingsperioden starte en grundig faglig prosess fram til en full revidering av forvaltningsplanen for Barentshavet og Lofoten i 2020. Jeg mener at vi følger opp det som Stortinget har forutsatt at forvaltningsplanene skal ivareta, hvor vi klarer å balansere det med full revidering, men også oppdateringer når det er nødvendig, og at vi i oppdateringene får det faglige grunnlaget for vurderingene.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-03:
Jeg vil gjerne gjenta en ting jeg sa i mitt første innlegg, nemlig at Norge skal «være et foregangsland når det gjelder helhetlig og økosystembasert forvaltning av havområdene», slik Stortinget sluttet seg til i behandlingen av nordområdemeldingen i 2011. Dette er også regjeringens ambisjon. Forvaltningsplanene er et konkret uttrykk for at Norge som kyststat har evne og vilje til å ta ansvar for de store havområdene vi forvalter, og dette har blitt lagt merke til internasjonalt. Kyststatene har en klar plikt etter FNs havrettskonvensjon til å beskytte miljøet i sine havområder. Dette henger nøye sammen med de omfattende rettighetene kyststatene etter havrettskonvensjonen har til å utnytte de levende marine ressurser og andre ressurser på kontinentalsokkelen under sin jurisdiksjon. EU vedtok i 2008 et direktiv med sikte på å oppnå god miljøtilstand i alle europeiske havområder innen 2020, det såkalte havstrategidirektivet. God miljøtilstand skal sikres ved at hvert medlemsland utvikler marine strategier for sine havområder. Strategien omfatter krav om fastsettelse av miljømål, indikatorer, overvåkingsprogram og tiltaksprogram. Direktivet legger med andre ord i stor grad til grunn samme tilnærming og metodikk som de norske forvaltningsplanene. Forvaltningsplanene er et kunnskapsbasert politisk verktøy. Planene trekker opp et langsiktig perspektiv for å beskytte havområdenes økosystemer og er med det et sentralt virkemiddel for å ivareta Norges folkerettslige forpliktelser til å beskytte miljøet i våre havområder. Samtidig legger planene til rette for å benytte den rett Norge etter folkeretten har til å utnytte ressursene i våre havområder på en bærekraftig måte. Endelig er forvaltningsplanene et fleksibelt verktøy ved at politikken kan endres gjennom oppdateringer og revidering av planene basert på ny og oppdatert kunnskap innenfor en helhetlig ramme.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Fjerning av forbodet mot blyhagl er ein kamp som har blitt ført av eit nær samla Jeger- og Fiskerforbund landet rundt. «Det blir en gledelig nyhet å få hvis vedtaket går gjennom», seier leiar i Alta jeger- og fiskerforbund, Knut Kjeldsberg. Det er vi i Framstegspartiet også einige i, som har vore aktive deltakarar gjennom mange år for å få løyst dette problemet. Men sterke krefter peiker også på problemet og dei miljøutfordringane bly utgjer i naturen, noko vi for så vidt stiller oss bak. Fjerning av bly i drivstoff til bilparken er eit positivt tiltak i den samanhengen. Samtidig er det viktig å understreke at det er endå fleire kjelder til spreiing av bly som også må få fokus, og gjennom kunnskap får ein moglegheit til generelt å redusere helsefarlege utslepp i norsk natur. Når det gjeld bruk av blyhagl, er det fleire faktorar som talar både for og imot. Men for Framstegspartiet er det overordna perspektivet at ein er opptatt av å vareta dyrevelferd, også for vilt, og ønskjer å leggje opp til ei human jaktutøving med ei mest mogleg effektiv avliving av viltet, men også med tanke på tryggheita til jegeren. Samtidig er det ei erkjenning, som tidlegare nemnt, at jakt med blyhagl medfører miljøutfordringar og kan medføre helseskadar. Derfor fremjar vi følgjande forslag til vedtak: «Stortinget ber regjeringen følge utviklingen i bruk av blyhagl, og innhente mer kunnskap om de helsemessige konsekvenser ved bruk av blyhagl på jakt.» Eg har full tillit til at miljøvernministeren vil vareta eit sånt arbeid på ein god og hensiktsmessig måte. Likeins beheld ein forbodet mot bruk i våtmark og på skytebanar. Alt i alt meiner vi at ein gjennom ei slik ordning har varetatt ein balansert og fornuftig bruk av blyhagl, der ein varetar behovet for ei human jaktutøving og dei miljømessige utfordringar bly utgjer i natur og næringskjedene. Framstegspartiet har gjennom ei årrekkje som nemnt arbeidd for å få fjerna forbodet, og like lenge har Arbeidarpartiet stemt mot. Dagens vedtak er på mange måtar ein milepæl og ein merkedag for alle som er opptatt av ei human jaktutøving, så eg vil nytte anledninga til å gratulere alle med eit godt vedtak i dag.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
I kvardagen vår blir vi eksponerte for produkt med komplekse samansetnader av organisk og uorganisk art, det vere seg matvarer, klede eller leiker. I denne samanhengen er det viktig å ha gode merkeordningar for varer, slik at vi som forbrukarar kan vere i stand til å vareta valfridomen til å velje vekk produkt som vi ikkje ønskjer, eller som kan ha skadelege verknader på oss. Som forbrukarar er det ikkje alltid at vi ser på noko som skadeleg når vi blir utsette for det i små mengder. Dessverre kan dette vere med på å skape eit skin av tryggleik, då det heilt ut kjem an på eigenskapane til dei ulike stoffa, og ikkje minst samansetnaden av stoff, som har betyding for kor mykje som skal til før det kan påverke oss helsemessig. Eg registrerer utolmodet når det gjeld internasjonale reglar, at arbeidet med denne viktige saka tar altfor lang tid. Det er eg heilt einig i. Framstegspartiet vil poengtere at det blir gjort mykje bra innanfor nordisk opplysingsarbeid knytt til miljømerking. Som fleire har vore inne på, er Svanemerket eit godt merke og er det offisielle nordiske miljømerket. Temaet var også til debatt i den siste samlinga i Nordisk råd i slutten av januar – i Åland. Svært mange er opptatt av denne problemstillinga. Vidare står det i Sundvolden-erklæringa at regjeringa vil arbeide for å «begrense spredning av miljøgifter». Regjeringa har bl.a. signalisert at ho har som mål å få utarbeidd ein eigen strategi for arbeidet med miljøgiftene. Så er det viktig å understreke at for Framstegspartiet er omsynet til forbrukarane høgast på dagsordenen. Framstegspartiet meiner at ei mest mogleg effektiv regulering og ein reduksjon av miljøskadelege stoff oppnår ein gjennom internasjonale avtalar, då utslepp og spreiing av miljøgifter også er ei global utfordring. I denne samanhengen er det viktig at vi har ei felles forståing av kva ein ser på som miljøgifter. Framstegspartiet føreset at dette arbeidet skal vere kunnskapsbasert, så vi ser fram til å få regjeringas strategi for handtering av miljøgifter og ein strategi for arbeidet med miljøgifter og regelverk knytt til dette. Ein samla komité er einig om at dagens regelverk er mangelfullt. Det trengst revidering og fornying.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Ein samla komité peikar på at ein ambisiøs politikk nasjonalt må vere fornuftig i global samanheng, der det overordna målet er å redusere dei samla globale utsleppa av klimagassar. Dette inneber at det blir tatt omsyn til konsekvensane av kvotesystemet, til faren for karbonlekkasje og til industriens konkurranseevne når politikken skal utformast. Dette gir føringar for verkemiddelbruken for å redusere nasjonale utslepp fram mot både 2020, 2030 og 2050. Framstegspartiet meiner det er eit viktig prinsipp for klimapolitikken at den som forureinar, betalar, og at klimapolitikken må innrettast slik at han gir størst mogleg utsleppsreduksjon for innsatsen. Symbolpolitikk innanfor klimapolitikken er svært skadeleg, då det øydelegg legitimiteten blant folk flest, ein legitimitet ein er avhengig av å behalde fordi dei aller fleste tiltaka vil vere svært kostbare. Det er ikkje til å stikke under stol at elektrifiseringa av sokkelen er eit tiltak som er svært omdiskutert, og personleg opplever eg at mange beskriv dette som meiningslaust, når eg er i diskusjon med folk flest. Men la det vere, og så får vi ta til oss den erfaringa som elektrifisering av Utsira-høgda gir oss, som eit stort fleirtal i Stortinget står bak. Også Framstegspartiet, som regjeringspartnar, stemte for det. Så er det også slik at Arbeidarpartiet i opposisjon har fått ein betydeleg større vilje til å påleggje industrien og petroleumssektoren klimatiltak enn kva ein såg frå same parti i posisjon. Samtidig er den nye partileiaren veldig vag når det gjeld partiet sine framtidige reduksjonsmål, sjølv om han klarte å skape stor usikkerheit rundt petroleumssektorens framtid som talar hos AUF, mens det kjem andre signal når han besøkjer leverandørindustrien. Så til representantforslaget, som har i seg ei rekkje konkrete forslag til tiltak – nærmare bestemt 29 forslag frå SV, og vidare har Venstre fremja 11 forskjellige forslag til tiltak. Av dei 40 forskjellige tiltaka har komiteen samla seg om 5 forslag til vedtak som inneheld følgjande tiltak: eit forbod mot bruk av fossil olje til oppvarming og ei vurdering av om forbodet òg skal omfatte topplast, null- og lavutsleppsteknologi i kollektivtrafikken, ein plan for landstrøm i hamner, ein hydrogenstrategi og sist ei dreiing frå fossil energi til fornybar energi, som ei tilpassing til lavutsleppssamfunnet. I innstillinga frå komiteen går ein langt inn i beskrivinga av dei forskjellige utfordringane, og ho gir mange gode eksempel på moglege svar på tiltak framover, innanfor eit område som vil få eit svært stort fokus nettopp i 2015, med klimamøtet i Paris som toppar det heile. For vår del vil regjeringa leggje fram sine mål snart, i eit møte der strategien for Noregs klimamål 2030 skal presenterast.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2015-02-03:
Interpellanten tar opp eit viktig spørsmål som gjeld forvaltningspraksis og planar for dei tre havområda våre. Rullering av planane er naturlegvis viktig, det understrekar jo alle talarane som har vore framme så langt – spesielt viss ein ved å unngå å rullere planar kan øydeleggje for framtidige generasjonar. Det er heilt klart at denne regjeringa slett ikkje er ute etter ein mangel på rullering som vil føre til at ein øydelegg moglegheitene for dei komande generasjonane. Vi veit at kunnskapsinnhentinga, spesielt knytt til Lofoten og Vesterålen, har vore massiv, det har vore brukt store ressursar på den biten. MAREANO-programmet viser kor komplekst havet – og alle økosystema som ligg i havet – faktisk er. Så heilskaplege forvaltningsplanar for alle havområda vil så definitivt bli støtta av denne regjeringa, og det er ingen grunn, slik også klima- og miljøministeren var inne på, til å tru at denne regjeringa ikkje vil følgje opp den nødvendige rulleringa av planane etter kvart som behovet er der. Men det kan ikkje vere eit mål i seg sjølv å rullere planar berre for å rullere dei – det må vere eit mål med det. Så til representanten Snorre Valen: Når han går på talarstolen her og kritiserer og held innlegg om iskanten og forvaltninga av Barentshavet aust, så vil eg minne representanten på at det var han og hans regjering, den regjeringa som hans parti sat i, som stemde for å opne desse havområda. Det verkar det som ein har gløymt når ein held innlegg i dag, og derfor er det visst nødvendig å minne representanten om det. Når det gjeld iskanten og ei ny vurdering, er det underleg å høyre debatten som går om iskanten – vi har jo i Noreg til og med gitt Nobels fredspris til ein visepresident som sa at isen ville vere vekke frå Nordpolen i 2014. Vel, isen er der tydelegvis enno, så spådomane om at isen skulle forsvinne, stemmer nok dårleg. Regjeringa legg til grunn at ein forvaltar Barentshavet aust etter trygge rammer og på ein føreseieleg måte, og eg har full tillit til at klima- og miljøministeren rullerer planane i tråd med dei behova vi har, og i tråd med den praksisen som har vore tidlegare, der kunnskap har vore den viktige pilaren for dette arbeidet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Det er en sak som har skapt mye debatt, som skal avgjøres her i dag. Det er kanskje det som er bakgrunnen for det svaret de forskjellige partiene ga da de før valget ble spurt om sitt standpunkt i blyhaglsaken. Det var vel Arbeiderpartiet som hadde det mest uklare svaret, nettopp fordi vi ville gå grundig inn i saken før vi trakk en konklusjon. Jeg registrerer at Venstre og Kristelig Folkeparti, som tidlig var ute med klare svar – de ville oppheve forbudet – nå ikke står for det, og at det også var diskusjon på SVs landsmøte. Men nettopp så vanskelig har denne saken vært. Jeg viser i den sammenheng til den gode innledninga som var fra representanten Terje Aasland. Den faglige diskusjonen har i noen grad også vært preget av sterke ord. Når det gjelder naturvernsida, synes jeg representanten Arnstad var inne på på en god måte den dokumentasjonen en har fått når en har etterspurt det som gjelder fugl. Det er særlig vist til noen eksempler på sjøfugl, på and, at de kan ha funnet hagl i and, ikke på grunn av skudd. Men det er sånn at det nå ikke blir foreslått å åpne for jakt med blyammunisjon i våtmarksområder. De to landene i Europa som har et forbud mot bruk av blyhagl, er Nederland og Danmark, der jakt i all hovedsak foregår i våtmarksområder. Norsk natur er noe forskjellig fra dansk. En annen diskusjon er knyttet til helseperspektivet, som en også skal ta på alvor. Jeg har også gått inn i de høringene som har vært, og registrert det faktum at det som er kommentert om mat og usikkerhet, er knyttet til rifleammunisjon, og at det er vanskelig å få svar på spørsmålet: Har jakt med hagl noen betydning for menneskers eller dyrs opptak av hagl i organismen? Det er ikke noen tvil om at den alminnelige oppfatning blant dem som faktisk utøver jakt, er at bly er det mest forsvarlige for å utøve en etisk jakt – jeg vil for øvrig foreslå heller å bruke vismut enn stål, som noen har sammenlignet med her. Men det er ikke uten grunn at Sverige, som vurderte forbud, valgte ikke å innføre det. Så vil jeg si at når det blir påstått at det nå skal spres 260 tonn hagl, er det med på å undergrave troverdigheten i motargumentene. For hvis en regnet på de drøyt 80 000 jegerne som i fjor drev med småviltjakt, måtte det bety at hver av dem skjøt over 100 skudd med blyhagl på jakt, altså utenom skytebane. Det er selvfølgelig helt urealistisk. Det svekker argumentasjonen, i motsetning til hos amanuensis Segalstad, som viser oss en alternativ måte å tenke på.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg står her for å forsvare Venstres tidligere standpunkt og hadde kommet til eksemplet med den påståtte spredninga av bly på 260 tonn. Det var ca. 80 000 småviltjegere som hadde løst mulighet til å jakte småvilt i fjor, og de må da hver for seg skyte over 100 skudd på jakt – utenom våtmark og utenom skytebane. Når jeg tar fram dette, er det fordi jeg er utrolig opptatt av at vi skal ha en forsknings- og kunnskapsbasert, streng miljølovgivning i Norge. Men da må den også være troverdig. Jeg har også lest – i tillegg til de andre høringsuttalelsene jeg har lest – et innlegg fra førsteamanuensis i ressurs- og miljøgeologi ved Universitetet i Oslo, Tom V. Segalstad, som altså sier at det ikke er miljø- og helseproblemer forbundet med å bruke blyhagl til jakt, særlig ikke på de områdene som det nå åpnes for. Som sagt: Jeg er sterkt tilhenger av streng miljøregulering. Jeg er tilhenger av at den skal være kunnskaps- og forskningsbasert, men jeg registrerer også at når en seriøs naturvernorganisasjon som Jeger- og Fiskerforbundet prøver å tilnærme seg problemstillinger de er opptatt av, ved å stille spørsmål om dokumentasjon, får de ikke noe godt svar. Det synes jeg er en utfordring, for jeg mener at en effektiv og streng miljøregulering – som vi trenger – også må ha legitimitet. Hvis ikke undergraver vi respekten for streng miljølovgivning. Det er vel det som er problemet med dagens forbud: at en ikke har den legitimiteten. Derfor synes jeg at komiteen har kommet fram til en balansert konklusjon på et spørsmål som har vært diskutert i lang tid.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Ja.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg vil takke statsråden for et godt innlegg og for at hun var så klar og tydelig på at handlingsplanen kommer, og den kommer også relativt raskt. I tillegg til å sette klare regler kan vi som politikere være med på å påvirke både forbrukere og markedet. Jeg synes det er synd at det ikke blir flertall i dag for vårt forslag om å gi bedre forbrukerrettigheter og mer forbrukerinformasjon. Men det jeg vil utfordre statsråden på, er hva man kan gjøre opp mot markedet og næringslivet. Vi har sett i andre sammenhenger at det har fungert godt, vi har f.eks. nesten blitt kvitt palmeolje i veldig mange produkter fordi næringslivet har gått foran. Vi vet at statsrådens kollega Bent Høie har tatt initiativ til å bli kvitt salt i matvarer. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilket ansvar mener hun næringslivet har, og hvilke initiativ vil statsråden ta for at næringslivet skal ta dette ansvaret?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Jeg er helt enig i at forbrukerne må få god nok informasjon. Derfor synes jeg det er litt rart at vi ikke allerede i dag kunne ha vedtatt det som er forslag fra nesten alle opposisjonspartiene, om å gi forbrukerne bedre informasjon ved å styrke de ordningene som vi vet fungerer godt. Mitt andre spørsmål handler om en av de andre sakene som ikke blir vedtatt: Hva gjør vi med legemidler som ikke blir brukt? Jeg synes det er litt oppsiktsvekkende at flertallet skriver i sine merknader at de ikke vet om dette fungerer godt nok i dag, samtidig som de ikke vil være med på et forslag om at dette må inkluderes i den handlingsplanen som statsråden nå skal lage. Hva er statsrådens begrunnelse for at flertallspartiene ikke kan stemme for dette forslaget i dag?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Igjen hører vi at regjeringen forsterker klimaforliket. Jeg tror man må være medlem av Høyre eller Fremskrittspartiet for å mene at det budsjettforslaget som ble lagt fram, var en forsterking av klimaforliket. Jeg vil likevel si at ingenting hadde egentlig gledet meg mer enn om klimaforliket faktisk ble forsterket. Men skal noe forsterkes, må de opprinnelige målene først nås. Så mitt spørsmål til statsråden er: Mener hun at hun leder landet på vei mot å nå dagens klimamål nedfelt i klimaforliket?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Det skulle altså ikke gå mange timer ut i denne debatten før vi for første gang fikk høre «i åtte år(…) (…)
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
La meg starte med å takke representanten Rasmus Hansson for et veldig godt innlegg. Arbeiderpartiet deler hans vurdering, og i denne saken er Arbeiderpartiet og Miljøpartiet De Grønne enige om omtrent alle merknadene som er i saken. Dette er en veldig viktig debatt, for i tillegg til klimaendringene er tap av biologisk mangfold den virkelig store miljøutfordringen som vi står overfor. Og den blir enda større på grunn av klimaendringene. Det biologiske mangfoldet er også et stort offer for klimaendringene. Vi ser i dag at naturmangfold forsvinner i et tempo som er dramatisk mye raskere enn det vi har sett tidligere. Flesteparten av økosystemene vil få problemer med å tilpasse seg et varmere klima. Arter må flytte oppover i fjellet eller nordover. Arter med små populasjoner er spesielt utsatt. Så arbeidet med det biologiske mangfoldet vil bare bli viktigere med årene. Arbeiderpartiet ønsker mange debatter i denne perioden rundt dette viktige spørsmålet. I dag er over 2 000 arter og over 40 naturtyper i Norge utryddingstruet og trenger en aktiv redningsaksjon. Derfor haster det med å styrke vern og skjøtsel av truet natur – hvis ikke, blir mye borte de neste tiårene. Det biologiske mangfoldet har en verdi i seg selv, men det har også en stor verdi for mennesker. Arter og naturtyper produserer livsnødvendige tjenester til oss: rent vann, ren luft, medisiner, mat og folkehelse. Derfor er et mangfold nødvendig for å sikre disse tjenestene også i framtiden. Arbeiderpartiet forutsetter at arbeidet med å sikre arters overlevelse i Norge videreføres gjennom naturmangfoldloven og gjennom den handlingsplanen for naturmangfold som regjeringen har sagt skal komme til Stortinget. Arbeiderpartiet ser fram til at Stortinget skal få den i løpet av året, og gjennom behandlingen av meldingen i Stortinget må vi legge til rette for at det utarbeides nye handlingsplaner for arter og naturtyper. Vi må iverksette og igangsette konkrete tiltak som bygger opp igjen ødelagt natur, og som gir vern mot aktiviteter som kan ha negativ påvirkning på artene. Vi må styrke artsprosjekt for å få mer kunnskap om naturen. La meg til slutt si at for å styrke kunnskapsgrunnlaget for framtiden, må vi få til et løft for å rekruttere flere unge folk til å utdanne seg og drive med forskning innenfor dette fagfeltet. Viktig nøkkelkompetanse forsvinner hvis ikke flere studenter utdannes til økt kunnskap om og forståelse for naturen og artsmangfoldet. Så vi må både utdanne flere og ansette flere til å arbeide med dette viktige arbeidet. Tidligere i dag behandlet Stortinget langtidsplanen for forskning og høyere utdanning, og vi beklager at i både denne saken og den saken vi behandlet tidligere i dag, valgte regjeringspartiene ikke å tilslutte seg de merknadene vi har om viktigheten rundt dette feltet. Men vi håper at ministeren engasjerer seg internt i regjeringen, i samarbeid med kunnskapsministeren, for å få flere forskere på dette viktige området.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Vitenskapen og teknologien har gitt oss mange muligheter, herunder stoffer og kjemikalier som forenkler hverdagen for oss, og som brukes i industrien og også innenfor medisin. Det er ikke mulig å se for seg at vi i Norge skal slutte å bruke stoffer og kjemikalier som ikke er giftige, men det er viktig å sikre at folk skal slippe å bli eksponert for dem i sin hverdag. Og der er vi ikke i dag, som mange har sagt her i salen før meg. Representanten Rasmus Hansson refererte til førindustriell tid, og på dette punktet er jeg enig med dem som sier at det var bedre i gamle dager. Representanten Nikolai Astrup refererte til undersøkelsen som Forbrukerrådet og NILU gjorde på to barnerom – på Nikolai Astrups og på mitt – og i en barnehage i 2013. Den påviste mange kreftframkallende og hormonforstyrrende kjemikalier. Faktisk avdekket denne undersøkelsen flere hundre kjemikalier på barnerommene, og av dem var mange skadelige. Det er ingen foreldre som ønsker å utsette ungene sine for dette, og vi må beskytte folk mot miljøgiftene. Når vi kjøper mat på butikken, vet vi at det er veldig strenge krav til hvordan maten er produsert, og til hvordan den skal merkes. Det er også et omfattende tilsyn med mat, men på en rekke andre hverdagsprodukter som vi bruker, blir vi forbrukere i mye større grad overlatt helt til oss selv når vi står der ved butikkhyllen, enten vi skal kjøpe leker eller solkrem. Derfor er det veldig bra at det er så bred tverrpolitisk enighet om at denne handlingsplanen skal lages, og at det også er enighet om mange av tiltakene. Jeg vil likevel understreke betydningen av forslag nr. 1, som handler om å styrke Forbrukerrådet. De har på en veldig effektiv måte satt dette temaet på dagsordenen i media og laget apper som bidrar til at mange produsenter nå f.eks. merker produktene sine med parabener, noe som f.eks. har gjort at min frisør kutter ut sjampo som inneholder parabener. Derfor mener jeg at det vil være veldig viktig å styrke Forbrukerrådet i det videre arbeidet. Når det gjelder innsamling av legemidler, skal jeg kanskje ikke gjøre det til den store saken i dag, jeg håper vi får komme tilbake til det. Der jeg bor, er det 12 mil til nærmeste apotek, og da framstår ikke den ordningen vi har i dag, som veldig tilgjengelig. Replikkordskiftet viser også betydningen av at Norge skal være en pådriver internasjonalt, og da kan kanskje slagordet være: Forbrukere i alle land, foren eder!
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Dette er en god dag for barna og for framtida, for når vi nå får en handlingsplan for en giftfri hverdag, er jeg veldig fornøyd. Som medforslagsstiller har jeg vært spent på om dette var mulig. Det er grunn til å være bekymret for det store omfanget av miljøgifter som finnes i produkter som vi omgir oss med, gifter som påvirker helsen og miljøet – i klær, leketøy og kosmetikk, ja i nesten alt vi har rundt oss. Det er vanskelig for oss forbrukere å vite hva vi skal velge eller velge bort, uten at det blir satt strengere krav til produsenten. Så lenge produsentene ikke blir stilt krav til, fortsetter de å produsere farlige varer. Både Sverige og Danmark har sine handlingsplaner, og det er bra at Norge følger på. Planen må være konkret, den må forplikte, og den må være til nytte for forbrukerne. Handlingsplanen vil påvirke produsentene jeg snakker om, til å fjerne de farlige stoffene. Vi har i dag en frivillig merking av produkter, som Svanemerket er i nordisk samarbeid. Det er bra. Det er et innarbeidet merke som folk stoler på, og det bør videreutvikles og foredles. Svanemerkets krav er strengere enn myndighetenes, og de miljøkravene bør også kunne stilles når det gjelder offentlige innkjøp. Jeg håper at flere stemmer for å inkludere innsamling av ubrukte legemidler, for det er viktig. Dette er giftstoffer som er farlige, og dette kan også være et tiltak mot antibiotikaresistens. Vi vet dessverre at mange hiver legemidler i vasken eller i søpla. Selv med gode ordninger er det bra med planer. Som forbrukere er vi avhengige av løsninger som er enkle å bruke, og jeg vil rose hormonsjekk-appen fra Forbrukerrådet, som gir svar om innhold som påvirker hormonene våre. Det er veldig bra. Forbrukerrådet i Danmark har sin app – «Tjek Kemien». Den hjelper forbrukerne med å finne ut av innholdet i produkter, som f.eks. leketøy til barn. Dersom ikke produktet finnes i basen, kan en be om å få opplysninger og på den måten presse produsentene. Stadig flere produkter er i basen, og det er noe vi med felles nordisk innsats kan gjøre enda mer av. Forbrukerorganisasjonene i Norden må, som statsråden sier, samarbeide, og jeg vet at danske Tænk allerede har sine prosjekter som de ønsker å samarbeide om for å påvirke både nasjonale parlamentarikere og EU-parlamentet, og danne nettverk med forskere og embetsverk. Skal våre ambisjoner om å fase ut gift og hormonforstyrrende stoffer lykkes, kreves det en felles europeisk innsats. Gjennom en handlingsplan, tilgjengelige moderne verktøy, krav om mer giftfrie produkter og mer oppmerksomhet vil forbrukerne kunne få en mer giftfri hverdag.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-02-03:
Jeg vet ikke om det er noen trøst for Arnstad, men jeg vil opplyse om at saken ikke er tilstrekkelig behandlet i Høyres gruppe. Det har sammenheng med at tidligere saksordfører er sykmeldt, og det er blitt litt kluss i vekslingene. Jeg har stor sympati for forslagene. Her må man skille mellom det som er årlige tap, og erstatninger for årlige tap – jeg tror komiteen har helt rett i at vi dekker det – og det vi her snakker om: når næringsgrunnlag, livskvalitet, jaktinteresser og utmarksinteresser blir fortrengt. Jeg synes det er litt alvorlig når man sier at det ikke går rettigheter tapt. Vi fra hedmarksbenken var hos Fylkesmannen i Hedmark 5. januar i år. Vi fikk veldig klar dokumentasjon på at det nå er nærmest perfekt samsvar mellom det som er ulvesonen, og det som er ikke tilgjengelige arealer for utmarksbruk lenger. Det finnes ikke beitedyr. Da er det jo åpenbart at tapstallene går ned. For dem som virkelig er berørt, er det som å kaste blår i øynene på dem å bruke som argument at nå går tapsstatistikken ned. Det betyr rett og slett at interessen er fortrengt. Det må vi ta på alvor, for der ligger også konflikten. Vi har en sonepolitikk, og det gjør det enda verre, for det gjør faktisk at noen sitter og dekker kostnadene for det store flertall, og det store flertall lytter ikke engang. Jeg synes det er ganske alvorlig at det var Fylkesmannen i Hedmark som presenterte disse tallene. De er fullt tilgjengelige for hele byråkratiet, for alle politikere, og man lytter ikke til konflikten. Jeg bor i dette området selv. Man har en følelse av at man blir overkjørt. Det er en helt annen diskusjon om vi skal ha rovvilt eller ikke, dette dreier seg om hvordan vi behandler de menneskene som faktisk bærer kostnaden. Jeg må si at jeg er sjokkert over debatten når folk sier at man har satt seg inn i det, og så har man ikke klart å registrere at det faktisk er kjernen i konflikten! Jeg varsler at dette ikke er tilstrekkelig behandlet, det har med sykdom å gjøre. Jeg bebreider ingen for det, men jeg kommer fortsatt til å slåss for at de som faktisk bærer kostnaden, og de som blir fortrengt fra sine rettigheter, skal få en skikkelig behandling av samfunnet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-02-03:
Det var bare en ting jeg glemte å si, og det var at jeg ikke stemmer for forslaget. Det kommer av at dette er et forslag som absolutt bør utredes, og jeg mener det hører hjemme sammen med evalueringen av ulvesonen og av bestandsmål. Det er et faktum at ulv er såpass ekskluderende for all bruk av utmark at annen næringsvirksomhet blir fortrengt. Jeg vil innstendig oppfordre til at man tar dette på alvor.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-02-03:
Det har vært mange konflikter knyttet til vern av arter og naturtyper, og naturmangfoldloven er det lovmessige grunnlaget for vernet. For å få til en større grad av tillit i naturforvaltningen må det være en kunnskapsbasert naturforvaltning. Jeg vil da stille statsråden spørsmål om skillet mellom ansvarsområdene her, om statsråden er enig i det, om et klart skille mellom det overordnede faglige ansvaret, hvor man legger fram den objektive, etterprøvbare kunnskapen etter felles metodikk, tilgjengeliggjøringa av kunnskapen gjennom Artsdatabanken og – til slutt – de forvaltningsmessige vurderinger knyttet til den enkelte sektormyndighet. Er statsråden enig i den delinga av ansvaret?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-02-03:
Det er ingen uenighet om spørsmålet om å få mer kunnskap, og jeg håper samtidig at det også er enighet om at kunnskapen må forvaltes sånn at en får større tillit blant de partene som skal bruke dette, slik at konfliktene kan reduseres. Jeg må gjenta spørsmålet mitt: Er statsråden enig i at vi skal ha et klart tredelt skille mellom – punkt 1 – den som innhenter kunnskapen, altså de faglige, uavhengige og etterprøvbare metodene som de bruker, Artsdatabanken – punkt 2 – den som sitter med ansvaret for artsinformasjonen, og forvaltningen – punkt 3 – som er knyttet til den enkelte sektormyndighet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-02-03:
Da Senterpartiet fremmet forslaget, var det for å komme videre og vekk fra en del av de unødvendige konfliktene som vi har. Og det jeg nå prøver å få statsråden til å bekrefte, er det samme som jeg forstår ligger i innstillinga, og som det er bred enighet om. Men det er veldig avgjørende og viktig å ha den tredelinga klart for seg: Det skal være én part som er ansvarlig for å få fram kunnskapen på et faglig og vitenskapelig grunnlag, en annen part skal være ansvarlig for å formidle kunnskapen ut til alle interesserte parter, og den tredje parten skal være ansvarlig for å avveie dette, nemlig den enkelte sektormyndighet, som skal stå for de forvaltningsmessige vurderingene. Jeg kan ikke se at det er noe i innstillinga som er i strid med det jeg nå sier, men hvis en får en slik klargjøring, får en mindre konflikter. Er statsråden enig i den hensikten og den inndelinga som jeg nå har skissert?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-02-03:
Naturkartlegginga de siste 15–20 åra har, til tross for varierende kvalitet, observert og identifisert tallrike arter, og mange viktige naturtypelokaliteter er oppdaget. Det er basis. Der står vi, og det må vi bygge videre på. Det er grunnlaget som vi nå har. Men utfordringa er at i praktiseringa av dette faglige grunnlaget viser det seg at det er store kunnskapshull. Det er store kunnskapshull ved at det er for lite etterprøvbarhet, og det er brukt ulike kartleggingsmetodikker. Jeg er veldig glad for statsrådens presisering av at vi nå skal få etterprøvbar dokumentasjon av disse viktige naturtypene og artene, og at vi skal ha en kartleggingsmetodikk som er lik. Og når det gjelder det jeg sa i mitt første innlegg om det faglige grunnlaget, føler jeg at statsråden fulgte opp, og jeg er veldig takknemlig for det. Det som nå trengs for å fylle de store kunnskapshullene som er, er en bred, nasjonal innsats, der forskningsinstitusjoner og frivillige organisasjoner løfter sammen. Og jeg vil understreke at det må være et samspill mellom forskningsinstitusjonene og frivillige organisasjoner, men det må være den samme metodikken, slik at enhver frivillig organisasjon som kommer til at det her er sjeldenheter, angir det på en måte som gjør at andre kan gå inn og se på den angivelsen og kommentere den, og dermed gjøre den bedre, slik at arbeidet blir dyktigere gjort. All relevant kompetanse må altså mobiliseres. Det er viktig med tilstrekkelig og langsiktig finansiering. Det er ingenting som er mer langsiktig enn det vi her gjør. Vi skal både se på hva som er artssituasjonen på tidspunktet, og følge med på utviklinga av arter og naturtyper. Og der hvor det skal foretas et vern, må vi sikre oss at det som er formålet med vernet, er presist beskrevet, og det vernet skal ivaretas i all evighet framover, så langsiktighet er det mest sentrale i det vi her snakker om. Til slutt vil jeg spørre om universitetenes og høyskolenes rolle i dette. Slik det er i dag, forhindrer universitetenes og høyskolenes frie rolle Kunnskapsdepartementet fra å instruere universitetene i å videreføre det ansvaret som de tidligere har hatt. Jeg sa at Kunnskapsdepartementet og Klima- og miljødepartementet må løse dette sammen, slik at universitetsmuseene får de nødvendige økonomiske ressurser til å gjøre dette. Jeg ønsker statsrådens kommentar til det.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-02-03:
President! Jeg stemte feil!
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
«Lytt til erfarne fjellfolk» er et godt, gammelt ordtak, og selv om det er lite fruktbart å krangle om snøen som falt i fjor, er det nyttig å lære av historien og ikke gjøre de samme feilene om igjen. Men etter å ha observert utspill fra både helseminister Høie og lederen av Stortingets helse- og omsorgskomité, fra Fremskrittspartiet, de siste ukene, er jeg alvorlig bekymret for om regjeringspartiene evner nettopp det. Vi har hatt mange runder i denne salen de siste årene om såkalt tilsagn om tilskudd til bl.a. bygging av sykehjemsplasser. Og vi har ettertrykkelig erfart at det er forskjell på søkte tilskudd til bl.a. sykehjemsplasser i eldreomsorgen og bygde plasser. Derfor er det ikke annet enn ganske oppsiktsvekkende at både Fremskrittspartiets leder i helse- og omsorgskomiteen og helseministeren nå reiser landet rundt og annonserer et taktskifte i eldreomsorgen, nettopp med grunnlag i at antallet søkte tilsagn om tilskudd har økt. Eldreomsorgen har blitt langt bedre de siste årene. Kvaliteten og kapasiteten har gått opp. Likevel har vi gått i oss selv fordi vi ikke har nådd alle målene vi satte oss. Men hvis vi måler på den måten som regjeringen selv nå går rundt og skryter av, basert på antallet tilsagn på tilskudd, var vi i rute. At kommunene ikke søkte, var aldri det som var problemet. Hovedproblemet for mange kommuner var at de ikke hadde råd til å starte byggingen fordi de var redde for at utgiftene skulle komme i etterkant. Derfor har vi lært, som sagt, og et utvalg i Arbeiderpartiet har lagt på bordet en skisse til en ny måte å tenke på – en ny reform for eldrehelse. Jeg vil derfor bruke anledningen i dag til å advare regjeringspartiene mot ikke å ta lærdom også fra våre erfaringer. Spørsmålet til statsråd Høie blir derfor: Med en kommuneøkonomi som mange mener er for svak, og at vi vet at behovene blir store i kommunene framover, er statsråden trygg på at alle tilsagn om tilskudd, som han nå skryter av, faktisk blir omsatt til nye plasser i eldreomsorgen i framtiden?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Jeg er helt enig i at vi ikke skal bruke masse tid på snøen som falt i fjor, og jeg har sagt det jeg har sagt, selv om jeg kunne holdt et langt foredrag om hvor mye forbedringer – både i kvalitet og kapasitet – som har skjedd i norske kommuner de siste årene. Men jeg registrerer også at når da helseministeren får anledning til å presentere hva regjeringen har tenkt å lære av det som skjedde, og hvilke planer man har for framtiden, er det altså oversikter, planer og samarbeid, men veldig lite konkret om hva som skal skje av forbedringer. Det eneste konkrete helseministeren har lagt på bordet, er at regjeringen nå tar såkalt halve regningen. Det er en marginal økning i tilskuddet til det som kommunene selv sier ikke er hovedproblemet, nemlig å bygge. Det de er urolige for, er om de har nok kompetente ansatte til å følge opp folk som trenger omfattende helsehjelp, i mange sammenhenger på slutten av livet. Da er igjen spørsmålet: Hvis vi er enige om at alt ikke har fungert like bra, hvilke konkrete finansielle – og andre – grep vil helseministeren ta initiativ til overfor Stortinget for å få ordentlig fart på det vi alle er enige om?
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Jeg registrerer at Arbeiderpartiet nå bruker mye tid på å advare andre partier mot sin egen eldrepolitikk – en politikk som de gikk til valg på i tre valg, og som de nå bruker mye tid på å advare oss mot. Dette er advarsler som vi ikke trenger. Vi har aldri gått til valg på Arbeiderpartiets eldrepolitikk, og vi kommer heller aldri til å kopiere Arbeiderpartiets eldrepolitikk. Vi er veldig fornøyde med at den betydelige forbedringen av tilskuddsordningen som den nye regjeringen gjorde, der vi nå dekker halve regningen hvis en kommune bygger et sykehjem, har ført til at flere kommuner søker. Men det er selvfølgelig ikke den eneste måten: Denne regjeringen sørger for at staten tar et større ansvar for at kommunene er bedre forberedt til å gi eldre som har behov for heldøgns pleie og omsorg, et bedre tilbud. Derfor har vi inngått et samarbeid med KS, som nå innebærer at en kartlegger helt konkret hvilke planer kommunene har for å bygge flere plasser, både på kort sikt og på lengre sikt. Med utgangspunkt i den kartleggingen ønsker regjeringen å inngå en avtale med KS om en konkret plan for utbygging, for et av hovedproblemene for Arbeiderpartiet var at en lovet veldig mye, men en lovet det på vegne av kommunene. Vi ønsker å samarbeide med kommunene om dette. Vi jobber også med å etablere en lovfestet rett til heldøgns pleie og omsorg, nettopp for å sikre den individuelle rettigheten til dette tilbudet, når en har det tilbudet. Det vil også bidra til å sette fart på kommunenes arbeid med å bygge ut flere plasser. Vi ønsker også å jobbe med bedre systemer, for å få oversikt over hvor mange som i dag faktisk skulle hatt heldøgns pleie og omsorg, men som ikke får det. Den forrige regjeringen skapte et inntrykk av at det ikke var lov for kommunene å ha den typen oversikter, noe som selvfølgelig er feil, og dette skal vi rydde opp i.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Jeg vil takke for anledningen til å fortsette listen med de konkrete tiltakene som vi jobber med. Jeg tok en del av dem i mitt første svar og kan fortsette nå. Vi har i statsbudsjettet for 2015 bevilget 30 mill. kr til å etablere et nasjonalt kvalitetsregister for de kommunale pleie- og omsorgstjenestene. Det gjør vi nettopp fordi vi fra statens side vet altfor lite om kvaliteten i disse tjenestene. Det vil gi oss et grunnlag for å ha bedre oversikt over kvaliteten, det gir kommunene et grunnlag for å sammenligne seg med andre, men ikke minst gir det også et grunnlag for det som er et viktig steg for regjeringen, nettopp å etablere nasjonale kvalitetsindikatorer og – ikke minst – normer knyttet til bemanning og kvalitet for å følge opp kommunene mye mer direkte. Vi satser også betydelig på kompetanse. Det gjorde vi allerede i vårt første statsbudsjett, og sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre har vi nå en netto styrking av omsorgstjenesten der staten bidrar med 568 mill. kr i det statsbudsjettet som er vedtatt for 2014.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
KS er i gang med kartleggingen nå i sin årlige budsjettundersøkelse. Så er det vår ambisjon å presentere en ny og mye mer offensiv eldrepolitikk i forbindelse med stortingsmeldingen om primærhelsetjeneste, som vi legger fram før sommeren. Der vil alle de ekstra tiltakene som jeg nå har redegjort for – og flere andre – bli presentert, og det vil ikke minst også oppfølgingen av samarbeidsavtalen med Kristelig Folkeparti og Venstre på dette området, der et viktig punkt er lovfestet rett til heldøgns pleie og omsorg. Jeg er helt enig med representanten i at mange eldre i dag opplever en behandling som de ikke skulle ha opplevd, gjennom at en del sykehjem og kommuner sender dem unødvendig på sykehus fordi de ikke selv har god nok kompetanse – f.eks. god nok legedekning på sykehjem – og dermed blir de eldre liggende kort tid på sykehus, og så skrives de tilbake igjen. Det er en ekstrabelastning som mennesker som har sammensatte lidelser, ikke skulle ha blitt utsatt for, som skyldes måten vi har organisert dette på, og manglende kompetanse.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Jeg er også bekymret over at selv om regjeringen har økt tilskuddsposten til dagaktivitetstilbud, ser vi at det fortsatt er mange kommuner som ikke søker om disse pengene, selv om Stortinget har bevilget dem. Vi har gjort noen forbedringer i regelverket som skal gjøre disse pengene enklere å bruke for kommunene. Stortinget har også vedtatt prinsippet om at dette skal lovfestes på et tidspunkt, og det er selvfølgelig også et virkemiddel man må vurdere når skal innføres. Det vi også er i gang med, er etableringen av en ny demensplan. Den demensplanen vi har hatt, går nå ut. Det som er nytt der, er at vi har inngått et samarbeid med Nasjonalforeningen for folkehelsen for også å involvere mennesker med demens i utviklingen av den nye demensplanen. Det er kanskje en gjengs oppfatning at mennesker med demens er veldig gamle og på slutten av livet, men realiteten er at demens kan ramme midt i livet. Mange får demens mens de er i arbeid, mens de har tenåringsbarn, og det krever en helt ny måte å tenke på.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Først vil jeg ta et oppgjør med den påstanden som kommer fra de rød-grønne partiene om at den forbedringen i investeringsordningen som Høyre og Fremskrittspartiet gjorde, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, der vi nå tar halve regningen, ikke vil ha betydning for kommunene. Erfaringene etter 2014 er at det har betydning for kommunene. Selv om vi økte bevilgningen, er altså 2014 det første året der kommunene har søkt om hele tilskuddsposten siden 2008. Det betyr at påstanden fra de rød-grønne om at dette ikke vil ha noen effekt, er feil. Det har hatt effekt, vi ser nå en helt annen entusiasme i kommunene for å søke om investeringstilskudd. Når det gjelder innholdet i veileder og normer, vil vi, som jeg har svart på tidligere i dag, komme tilbake til det i stortingsmeldingen om primærhelse. Så det vil representanten få svar på da.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Jeg tror at Helga Pedersen har hatt nok runder i spørretimen og ved andre anledninger, også med kommunalministeren, hvor hun har fått gode svar på dette spørsmålet, nettopp at det opplegget som kommunene har fått i år, er et godt opplegg. Så er det jo også slik at vi fra statens side, fra Helse- og omsorgsdepartementets side, bidrar med betydelige beløp for å motivere kommunene til å satse på kvalitet og kapasitet i eldreomsorgen. Vi gir bevilgninger på rundt en halv milliard årlig i ulike kompetansehevingstiltak, nettopp for å bedre kvaliteten. Så virker det nesten som om – selv om jeg sier det flere ganger – en ikke har fått med seg at det har skjedd et taktskifte etter regjeringsskiftet. Det er ikke lenger slik at kommunene lar være å søke på tilskudd til investeringer fordi de er redde for driftskostnadene. Det var tilfellet under den rød-grønne regjeringen. Nå søker de om hele potten, og vi ser et taktskifte i antall søknader fra kommunene. Så jeg tror en må legge vekk den erfaringen som en hadde i regjering, for da hadde en en så dårlig ordning at kommunene lot være å søke.