trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-14:
Det er ikke noe overraskende at det er ulike syn mellom Fremskrittspartiet og Regjeringen når det gjelder spørsmål om oljepolitikken. Representanten tar opp spørsmål knyttet til Saga og det som har skjedd med Saga. La meg understreke at det har vært på rent forretningsmessig basis at de som har bydd på Saga, har gjort det. Og det er jo på forretningsmessig basis at eierne av Saga sier ja eller nei til de tilbud som er kommet. Jeg vil derfor peke på at det er viktig for oss som eiere at vi opptrer ryddig i en slik sammenheng, også fordi vi er både konsesjonsgiver og kontrollør på sektoren. Når det gjelder spørsmålet om å redusere mangfoldet, ved at det nå ser ut til at Hydro og Statoil overtar Saga, er ikke jeg bekymret for det. Jeg tror at vi vil se store utviklingsmuligheter på norsk sokkel, og at utlendinger kommer til å komme inn på mange områder. For min del legger jeg ikke skjul på – jeg skjønner at det er ille å ha ment det, men jeg mener å ha gitt uttrykk for det tidligere – at jeg vil være glad om det blir en norsk løsning, altså om Sagas eiere sier ja til en norsk løsning, som det nå ligger an til, fordi jeg mener at Saga gjennom mange år har fått tilgang på konsesjoner som har store verdier i seg, nettopp for å styrke det tredje norske miljøet, og jeg mener at disse verdiene bør være, og sikres, på norske hender – det er bra. Men vi har ikke intervenert på noe område i den prosessen som har vært her, bortsett fra, som Jens Stoltenberg refererte til, at den eierbegrensningen som som kjent var lagt på Statoil i forbindelse med Saga, ble opphevet.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-14:
Jeg må si at jeg ikke kjenner meg igjen i den beskrivelsen som Jan Tore Sanner nå gir. Jeg har studert innstillingene og sammenholdt dem med de uttalelsene som er kommet, og jeg må med respekt å melde si at det støynivået som flertallet i Stortinget la seg på i forhold til tilleggsmeldingens innhold, er det blitt veldig lite igjen av. Når det er snakk om kollisjonskurs her, kan jeg ikke se annet enn at man har et noe ulikt tempo i forhold til produksjonsavgiften, men det skal vi komme tilbake til. Jeg skal gå inn for å få redusert den så raskt som mulig. Når det gjelder CO2-avgiften, kan jeg ikke se at det er etablert flertall for noe som helst. Vi har også sagt at vi skal se på det. Når det gjelder kvotesystemet og det at offshoreområdet skal inn i det, er det en forutsetning fra flertallet at det nasjonale kvotesystemet skal være nøytralt. Det vil si at man her eventuelt legger opp til at kostnader fra olje- og petroleumsbransjen skal over på annen industri. Jeg er ikke sikker på om det er så bra, men det skal vi komme tilbake til og se på, selvfølgelig, i tråd med det som ligger i innstillingen. Når det gjelder Jan Tore Sanners beskrivelse av alenegang og manglende lederskap, er jeg helt uenig i den. Jeg synes at vi her har fått demonstrert hvordan Stortinget spriker i mange spørsmål, men at vi greier å samle oss om de viktigste stegene framover. Det er min helt klare overbevisning at vi i løpet av behandlingen av den meldingen som kommer til våren, som virkelig vil ta opp de store, strategiske spørsmålene knyttet til framtidig olje- og gassproduksjon i Norge, er nødt til å få etablert et bredest mulig flertall. Jeg føler meg ganske sikker på at i hvert fall sentrumspartiene og Arbeiderpartiet – om kanskje ikke Høyre, men jeg håper på et så bredt flertall som mulig – vil kunne finne fram til brede løsninger i den sammenheng.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-14:
Jeg vil gjerne få takke for debatten. Jeg synes det er godt å kunne konstatere at det er stort flertall, ja, full oppslutning om alle de forslagene som Regjeringen har fremmet, og det er ganske mange. På noen områder vil noen her gå noe lenger. Det er slik at også Regjeringen ønsker å vurdere CO2-avgiften, men vi vil se det i forhold til Kvoteutvalgets innstilling. Når det gjelder produksjonsavgiften, mener jeg at vi bør kunne avvikle den raskt, men vi vil ha noe mer tid på å se på dette i forhold til nasjonalbudsjettet. Ellers bad jeg egentlig om ordet for å svare på et spørsmål om et bioproteinprosjekt på basis av naturgass på Tjeldbergodden som Ranveig Frøiland hadde til meg. Spørsmålet gikk på om de pengene vi nå bevilger til prosjektrettet teknologiutvikling, kan brukes til dette prosjektet, som er veldig krevende, og som har store og viktige perspektiver ved seg. Prosjektrettet teknologiutvikling har vi kommet et stykke på vei med når det gjelder å finne fram til retningslinjer, og styresammensetning har vi drøftet med Forskningsrådet. For å sikre at det er kostnadseffektiv teknologi som får anvendelse i forhold til konkrete behov på bestemte felt, er det lagt vekt på at brukerne skal trekkes inn i dette arbeidet. Vi håper at det også kan være prosjekter her som kan delfinansieres. Jeg kjenner ikke dette prosjektet konkret, men jeg er sikker på at hvis dette er et så godt prosjekt som Frøiland gav uttrykk for, kan det sikkert være aktuelt i denne sammenheng. Ellers vil jeg vise til det som komiteen enstemmig har sagt, at det er viktig at den framtidige strukturen i norsk olje- og gassvirksomhet vurderes på nytt. Det gjelder bl.a. forvaltningen av statens direkte økonomiske engasjement, SDØE, og eierskapet i Statoil. Jeg er glad for at man her slutter opp om de ekstra 15 mill. kr som er foreslått bevilget til enda mer utredning når det gjelder dette, for dette dreier seg virkelig om store og viktige ting for nasjonen framover. Det er min overbevisning at vi for det første må bruke tilstrekkelig med tid, at vi må sikre oss et best mulig beslutningsgrunnlag, og at vi også må arbeide med disse spørsmålene slik at vi kan sikre en bredest mulig oppslutning om en framtidig olje- og gasspolitikk for Norge.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Det vart for freistande å svara representanten som på ein måte stilte meg eit spørsmål om verftsstøtta. Det er ikkje ein del av det vi diskuterer i dag, sjølv om ein del av verfta våre sjølvsagt har store ordrar frå petroleumssektoren og ligg i dei same områda som no vil få stor arbeidsløyse på grunn av både situasjonen i verfta og situasjonen i petroleumssektoren. Då regjeringa Jagland i 1997 føreslo å redusera rentestøtta, var alle ordrebøkene til verfta fulle. Men vi må kunna snu og gjera det som er nødvendig dersom situasjonen endrar seg. Og situasjonen endra seg veldig, så våren 1998 sa Arbeidarpartiet: Det var feil det vi gjorde, for no er situasjonen så endra at vi må få rentestøtta tilbake på det same nivået som dei har i Europa. Det sa Regjeringa då nei til, vi fekk ikkje fleirtal for det. Vi føreslo det igjen i fjor haust i samband med budsjettet. Så kom Regjeringa tilbake igjen på våren og sa at no må vi gjera det. Og Arbeidarpartiet støtta det. Det har ikkje veldig mykje føre seg å diskutera snøen som fall i fjor og i forfjor. Men det er nødvendig å snu når det trengst å gjera endringar, og det er faktisk det vi etterlyser no, òg når det gjeld petroleumssektoren, for no er situasjonen i den næringa slik at ein treng å gjera noko fort. Ein kan ikkje venta til neste år. Difor har vi føreslått dei endringane vi har gjort i høve til revidert nasjonalbudsjett, som vi skal røyste over på fredag. Når det gjeld verftsindustrien, er eg glad for at Arbeidarpartiet har fått tilslutning frå sentrumspartia, òg i høve til revidert budsjett, til å forsera bygging av ferjer, slik at verfta får meir å gjera. Eg er dess meir skuffa over at ein ikkje vil gå inn med friske midlar til å byggja «G.O. Sars». Men den kjem i gang med mindre midlar, og det er eg glad for.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
De siste 25 år har Norge bygd opp en stor oljeindustri med sterke kompetansemiljøer innenfor oljeselskapene, leverandørindustrien og forskningsmiljøene og hos myndighetene. Og denne kompetansen utgjør den viktigste industriklynge i norsk økonomi. For å videreutvikle og opprettholde det er rammebetingelsene av stor betydning for vurdering av attraktiviteten. Spørsmålet en må stille seg, er om de norske skattereglene er tilpasset de øvrige forutsetningene for å drive oljevirksomhet på kommersielt grunnlag. Selskapene må som kjent prioritere mellom investeringsmuligheter i ulike regioner, muligheter for å velge områder med forskjellige skatteregimer. Jeg er særdeles glad for at en nå har fått gjennomslag for å be Regjeringen utrede hele petroleumsbeskatningssystemet og komme tilbake igjen med forslag til endringer i løpet av 2000. Det er viktig at denne industrien har langsiktighet og forutsigbarhet. Da må vi også kunne gi klare signaler på hva de har å rette seg etter, hvilke rammebetingelser de har – en beslutning i dag gir innhøsting først om åtte-ti år. Videre er det spørsmålet om denne berømte CO2-avgiften. Her vil jeg minne om at jeg tror vi må prøve å unngå å føre en kostbar symbolpolitikk som forverrer konkurranseforholdene, uten at miljøet forbedres. Her må det utvikles mål og virkemidler som gjør det attraktivt for norsk industri å få til utslippsreduksjoner. Norsk sokkel er sannsynligvis det aller dyreste stedet man kan foreta CO2-reduksjoner. Det er da viktig å legge til rette for at norsk industri og næringsliv kan delta aktivt i ordninger vedrørende klimautslippene, og det er viktig å bygge inn klimapolitiske virkemidler. Jeg vil minne om den viktige passusen fra flertallet – mot regjeringspartienes vilje – om å be Regjeringen i statsbudsjettet for år 2000 legge fram forslag til hvordan CO2-avgiften kan reduseres inntil offshoresektoren er inkludert i kvotesystemet, herunder muligheten til å differensiere mellom gamle og nye felt med det siktemål å stimulere til økt feltutbygging. Det er et veldig viktig vedtak vi da fatter, og det staker ut en veldig viktig miljøpolitisk kurs. For Stortinget, som setter rammebetingelser for denne industrien, er det viktig at vi fører en klimapolitikk som folk forstår. Det må ikke være en klimapolitikk som koster samfunnet og bedriftene mye, men som gir få miljøgevinster. En slik politikk vil føre til store protester, og vil underminere hele arbeidet for å løse klimaproblemet. Så til slutt noen kommentarer til oppkjøpsrundene med både nasjonale og internasjonale selskaper og den usikkerheten de har skapt, spesielt for organisasjonene og de ansatte innen Saga. Konsesjonsbetingelsene for de ulike selskapene har blitt bestemt her i Stortinget. I forbindelse med konsesjonsbetingelsene for bl.a. Snorre-utbyggingen ble det bestemt at driftsorganisasjonen skulle ligge i Stavanger og i Florø. Det som Stortinget har bestemt, tar jeg som en selvfølge står fast også for de nye eierne innen de selskapene som det her dreier seg om.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-06-14:
Nokså mange talere har vært inne på oljenæringens betydning for norsk økonomi. Saksordføreren var i sin innledning bl.a. inne på hva denne næringen representerer når det gjelder definisjonen på det som er Norges nasjonalformue, og pekte bl.a. på at den såkalte tyngden i den norske nasjonalformue nærmest ble halvert i løpet av en ettårsperiode. Det sier litt om hva slags utfordringer vi har å ta fatt i. Derfor er det nokså skuffende å registrere det som Regjeringen har lagt opp til i denne debatten, og det står etter min oppfatning i nokså grell kontrast til det den samme statsråd, oljeministeren – riktignok ikke samme person – sa på Petroleumsforeningens seminar i Sandefjord, der hun nokså klart slo fast at Regjeringen ville komme med konkrete forslag overfor Stortinget i revidert nasjonalbudsjett. Vi har sett at underveis har råoljeprisen krøpet oppover, og dermed er ikke saken så varm, og det er ikke så aktuelt å foreta nødvendige tiltak som det burde være. Sånn kan ikke denne næringen, som er i en situasjon hvor man skal konkurrere med aktivitet på helt andre kontinent, i helt andre land, leve. Da må denne næringen, som som sagt står for tyngden i den nasjonale formuen i Norge, ha rammevilkår som er konkurransedyktige. Jeg vil også få gi uttrykk for betydelig skuffelse når jeg ser at Høyre og Fremskrittspartiet står alene om sitt forslag om å be Regjeringen åpne for gruppesøknader i Norskehavet. Jeg vil sterkt anmode både statsråden og ikke minst Arbeiderpartiet om å ta høyde for å vurdere dette i det videre arbeid i denne region som sannsynligvis om noen få år kan fremstå som Norges nye, store tunge oljeregion. Man må i dette helt spesielle farvann som man befinner seg i, ha vilkår som gjør at man kan tørre å ta sats for enorme investeringer – det går på leting, og kanskje ikke minst utvinning i større grad, når vi kommer så langt. Det er utviklingskostnader på et felt som man ikke kan sammenligne med noen andre felt i Norge, og som er så teknologisk utfordrende at man må legge alt man kan i kurven for å få selskapene til å gå sammen om å utvikle bildet i Norskehavet. Så to forhold til slutt. Det ene er: Jeg anmoder statsråden om å registrere det miljøpolitiske samarbeidet mellom Nordland fylkeskommune og departementet når det gjelder olje, fisk, miljø i dette høyst sensitive området for fiskeriene. Og det andre er: Jeg går ut fra at statsråden har merket seg hva flertallspartiene har sagt om Barentshavet og det forventede utviklingsarbeidet rundt Snøhvit-feltet.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-06-14:
Ja, fra Fremskrittspartiets side er disse forslagene faktisk godt ment. Det er ikke noe å tvile på i det hele tatt. Jeg kan ikke skjønne at det er det aller minste galt å la elever få lov til å vise hvilket kunnskapsnivå de vitterlig er på i forhold til en standardisert modell. Da får man isteden noe å strekke seg etter, fordi man kan forlange forskjellig fra de forskjellige barna og ikke akkurat det samme av alle. Jeg kunne – hvis jeg hadde hatt tid – ha fortalt en historie om en liten gutt som måtte tyvlåne matematikkbøkene sine hjem fordi han ønsket å regne, men fikk ikke lov av læreren, for han skulle gjøre andre ting. Men jeg skal la det være. Når det gjelder kunnskapstester osv., er antakeligvis ikke dette spesielt vanskelig, spesielt for Norge eller spesielt for Fremskrittspartiet. Vi blir testet her til enhver tid, hver gang vi åpner munnen i denne salen, både av media og av hverandre. Vi tåler det, vi bukker ikke under, og jeg tror ikke barna bukker under heller hvis dette blir gjort på en positiv måte. Når det gjelder mobbing i skolen, kan jeg ikke være med på innsats som kun er av forebyggende, planmessig karakter. Jeg vil ha handling og noe som skjer her og nå. Det engelske systemet kan man sikkert ha mye å utsette på, men det er mye positivt ved det også. Representanten Dørum refererte til en del foreldre. Det er tilsvarende mange andre som synes det er bra, og som er meget bekymret over at standarden på den engelske skole har blitt meget dårlig etter at England begynte å nærme seg den skandinaviske modellen.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-06-14:
Hvis representanten Lyngstad hadde brydd seg om å lese alle våre forslag og merknader, og ikke bare visstnok å høre etter det jeg hadde tid til å komme med i mitt innlegg, ville han sett at vi også har en helt enkel, klar, lettoppfattelig og effektiv modell for rapportering av rapporteringsdata. Dette kan skje så utrolig enkelt, raskt og arbeidsbesparende at det kun er Internett som setter begrensninger for dette. Det er heller ikke dyrt. En liten, nyutviklet enhet, som pr. i dag ikke er satt i masseproduksjon, vil i kostnad ligge på rundt regnet 1 000 kr. Dette kan hver og en som skal rapportere, bli utstyrt med. Så kan man kvittere standardiserte datarapporteringer, overføre det via Internett ved å koble denne lille enheten inn i en annen maskin, og så gjøres det automatisk. Mottakerstasjonen kan, som Fremskrittspartiet nevner, f.eks. være Statistisk sentralbyrå, som er vant til å håndtere store mengder data på relativt kort tid, og de kan foreta en samkjøring og tilbakerapportering til dem som skal ha mengden av data ferdig behandlet. Dette er ikke noe problem hvis man ønsker å se mulighetene som ligger i den teknologien og elektronikken man har. Men det er helt klart at vil man ikke det, så er det ingenting som er enkelt. Det virker som om representanten Lyngstad enten ikke er klar over de muligheter teknikken gir, eller så har han rett og slett ikke lest våre merknader og våre forslag. Når det gjelder byråkratisering av et selvstendig, eksternt vurderingsorgan, behøver ikke den å bli stor. Den kan tvert imot bli meget, meget liten. Det er akkurat som den enkelte vil ha det, og som flertallet bestemmer.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-06-14:
Jeg er utrolig glad for at en representant fra Høyre stiller meg dette spørsmålet, for det går inn i det spørsmålet jeg fikk i sted. Det er helt klart at et utviklingssenter etter den modell som Regjeringen fremmer i meldingen, og som flertallet ønsker, ønsker ikke Fremskrittspartiet. Det går også frem av våre merknader at vi ikke er imot utvikling på noen måte, men vi er sterkt imot den styringsmodellen som foreslås for dette senteret. Det vi er helt på det rene med, er at Nasjonalt læremiddelsenter har vært og er organisert etter denne formen for styre, og det fungerer ikke tilfredsstillende i ett og alt. Derfor prøver vi å signalisere at Fremskrittspartiet ønsker en skole under kontinuerlig utvikling, og at noen må være med og bidra til denne utviklingen, ha et overordnet ansvar. Men den modellen som Regjeringen ved statsråden legger til grunn, har vi store problemer med å akseptere. Da vil vi si ja til en utviklingsenhet under forutsetning av at vi har noe tro på at denne kan drives og styres på en tilfredsstillende måte, og at man unngår de samme problemstillingene som Nasjonalt læremiddelsenter har stått overfor over tid.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-06-14:
Representanten Grete Knudsen sa noe som tydelig viser skillet mellom mindretallet og flertallet i denne sak, nemlig at det burde være uinteressant for foreldre å vurdere private alternativer til enhetsskolen. Dette sier noe om hvordan Grete Knudsen og Arbeiderpartiet, men også Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, ser på foreldreengasjement. Det er meget bedre for de nevnte partier at foreldre føler det er uinteressant og derfor ikke engasjerer seg. Men ved behandlingen av Innst. S. nr. 96 for 1996-97 ble følgende vedtak fattet: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake til spørsmålet om oppbygging av et nasjonalt vurderingssystem for grunnskolen.»Og komiteens flertall sa:«Staten må ta ansvaret for å utvikle et nasjonalt vurderingssystem som bidrar til å sikre …». Jeg kan bare konstatere at det må ha rent uhyggelig mye vann i havet siden den gang, for jeg har faktisk sjekket hvem som dannet dette flertallet. Og den mening de den gang hadde, har de tydeligvis ikke i dag. Men jeg vil gjerne få lov til å be representanten Grete Knudsen om nettopp å klargjøre hva som er forskjellen på det man i dag ønsker med hensyn til en total lokal vurdering, og det som ble sagt for relativt kort tid siden.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-06-14:
: Jeg kan ikke helt klare å slippe noe jeg synes er rimelig underlig, og det gjelder den ekstreme motviljen Kristelig Folkeparti tydeligvis har mot en uavhengig vurdering av den offentlige skolen. Dette ønsker de overhodet ikke å snakke om verken når det gjelder bygninger, læreprosesser, bøker eller lærere. Da vil jeg minne om noe statsråden sa i en debatt i NRK, hvor bl.a. representanten Norvoll var med. Statsråden trøstet faktisk representanten Norvoll med å si at private skoler ikke var så ille, for disse skulle i hvert fall evalueres. De skulle evalueres nøye og eksternt for å se om de brøt med de prinsippene de var godkjent etter. Underforstått lå det her en ganske grei trussel om at hvis de brøt godkjenningsprinsippene, ville de miste retten til å drive. Så sent som på søndag gjentok statsråden dette i et nesten helsides intervju i Aftenposten. Spørsmålet mitt til Kristelig Folkeparti er: Er Kristelig Folkeparti av den oppfatning at den offentlige enhetsskolen er så vidt svakelig at den ikke tåler en ekstern evaluering, mens den private skolen er så vidt robust at den tåler det uten videre?
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Jeg har ikke grunn til å tro annet enn at det er godt ment når Fremskrittspartiet foreslår at det skal etableres et uavhengig skoletilsyn som skal inspisere skolene og gradere dem etter hvor store kunnskaper elevene har. For å få til det vil Fremskrittspartiet bl.a. ha normerte prøver helt ned i barnetrinnet. I England innførte de for ikke så lenge siden et tilsvarende system med et skoletilsyn, og der begynner reaksjonene fra foreldrene nå å komme. De reagerer på det presset barna blir utsatt for i dette systemet, der bl.a. kunnskapstester er en viktig del langt ned i barnetrinnet. Og de mener at det ikke fremmer lærelysten hos elevene, tvert imot skaper det angst og utrygghet. Arbeiderpartiet ønsker en skole hvor alle barn skal kunne utvikle sine evner og anlegg, hvor de skal beholde livsappetitten, spørrelysten og kunnskapstørsten. Vi ser det ikke som et mål å få en skole hvor alle skal gå i takt i et rigid system som effektivt sorterer barna innenfor snevre rammer. Jeg har inntrykk av at det er det Fremskrittspartiet ønsker med kunnskapstester, skoleinspeksjoner osv. Er det virkelig en slik skole representanten Ursula Evje ønsker seg? Så har jeg et spørsmål til, og det gjelder mobbing i skolen og de problemene man har, særlig i ungdomsskolen: Hvis representanten ønsker å gjøre noe med det, hvorfor støtter hun ikke Arbeiderpartiets forslag om flere voksne inn i ungdomsskolen?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 1999-06-14:
Fremskrittspartiet skiller seg ut med flere egne vurderinger og forslag som jeg tror representanten Evje helt rett mener godt, og den intensjonen kan jeg ikke trekke i tvil. Vi ønsker alle kvalitetsutvikling i skolen. For Kristelig Folkeparti har det vært viktig å få til et vurderingssystem som kan fremme skoleutvikling og gjøre skolen til en lærende organisasjon. Det har vært viktig for oss å være prosessorientert for å få dynamikk og deltakelse fra alle grupper i skolen i dette kvalitetsarbeidet. Vi mener at vi nå får et vurderingssystem som ivaretar disse hensynene. Jeg har også opplevd representanten Evje slik at også Fremskrittspartiet er opptatt av kvalitet. Hun sa visstnok i innlegget sitt at en faktisk trenger en ekstern evaluering helt inn i departementet, og et sånt utsagn skulle vitterlig understreke kvalitetshensynet hos Fremskrittspartiet. Men da er jeg noe overrasket over at man tenker uavhengig skoletilsyn. For så vidt jeg kan se, har dette forslaget en rekke bieffekter: Det blir byråkratisering ved at man får et sentralorgan som krever mye rapportering, man får kvalitetssikring av denne rapporteringen, og man ser også for seg et klageorgan; det blir faglige minstestandarder elevene skal nå. En fokuserer på informasjonsinnhenting og dokumentasjon framfor å legge hovedvekt på hensikten med vurderingssystemet. Fremskrittspartiet synes å være mest opptatt av evaluering framfor skoleutvikling. Da blir mine spørsmål: Hvordan vil Fremskrittspartiet bidra til at vi ikke får informasjonsbyråkrati og omfattende dokumentasjonsordninger? Hvorfor fokuserer ikke Fremskrittspartiet på skoleutvikling framfor evaluering?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 1999-06-14:
I likhet med representanten Kristiansen må jeg også si at jeg synes Høyres representant her hopper bukk over et veldig viktig element i denne meldingen når han legger vekt på at vi nå skal få et system istedenfor en strategi. Jeg er av dem som sier at ingenting blir fullkomment, men at representanten Lønning hopper bukk over skoleutviklingsperspektivet og tillegger det så lite vekt i sitt innlegg, synes jeg er overraskende. Det er svært viktig med skolebasert vurdering, fordi det bidrar til å fokusere på kvalitet, det styrker lærerens rolle, og det bringer et dynamisk miljø inn i skolen, som vi trenger. Men fordi Høyre tydeligvis har kommet lenger og er opptatt av helheten, blir liksom dette gode elementet ute av hovedfokus. Høyre problematiserer også dette med tilpasset opplæring, og viser her til ungdomstrinnet og debatten om Mønsterplanen. Som svar fremmer Høyre et forslag om omorganisering av ungdomstrinnet med sikte på å gi elevene større valgfrihet. Kristelig Folkeparti er enig i at det må gjøres noe med ungdomstrinnet, spesielt vil vi peke på voksentetthet i ungdomsskolen, pedagogisk og metodisk videreutvikling, og vi må se på etterutdanning for lærere og hvordan planene for dette også treffer behovene i ungdomsskolen. Kristelig Folkeparti er villig til å gå nærmere inn i vurderingen av ungdomsskolen, men Høyre synes allerede nå å ha konkludert. Representanten Lønning liker jo klare standpunkter og helhetlige løsninger. Spørsmålet må da bli: Har Høyre noen tanker om hva valgfriheten skal brukes til, og hvilke fag, emner, er det som nå skal bli valgfrie?
Petter Løvik (Høyre), 1999-06-14:
Eg trur vi kan slå fast at Regjeringa har fått fleirtal for stort sett alt i denne meldinga, både for det som står her, og dei altfor mange tinga som ikkje står her. Men det er ein del ting som det er mindretalsmerknader og forslag på. Ein av dei går på det nasjonale utviklingssenteret. Høgre går imot forslaget om å opprette eit slikt senter. Vi har vanskeleg for å sjå nokon spesiell gevinst ved å slå saman to institusjonar som i dag har nokså forskjellige oppgåver. Vi er også i tvil om det er eit reelt behov for eit nytt organ. Vi seier altså nei, men så er spørsmålet: Kva er det eigentleg Framstegspartiet meiner om denne saka? Framstegspartiet begynner sin merknad med å seie at dei stiller seg avvisande til å opprette eit nasjonalt utviklingssenter. Men så fremmar dei eit forslag som går på at «Stortinget ber Regjeringen foreta en utredning av styreform og ansvarsområde for Utviklingssekretariatet». Då er mitt spørsmål: Er det slik at Framstegspartiet er einig med Høgre i denne saka, eller er det så enkelt at dei berre er ueinige med seg sjølve? Eg kan kanskje legge til: Kva er det eigentleg Framstegspartiet meiner om dette utviklingssekretariatet?
Petter Løvik (Høyre), 1999-06-14:
: Høgre trur på eit vurderingssystem med karakterar, og dette systemet bør ein behalde ut frå dette med informasjon og motivasjon og av andre grunnar. Vi går derfor imot det som fleirtalet, inklusiv Kristeleg Folkeparti, har sagt i innstillinga: «Flertallet er positiv til lokale forsøk med vurdering uten bruk av karakterer på ungdomstrinnet.» Men det som er merkverdig, er Kristeleg Folkepartis syn på desse sakene. I stortingsvalprogrammet til Kristeleg Folkeparti heiter det m.a.: «Kristelig Folkeparti går inn for at bruk av karakter-vurdering står ved lag i ungdomsskolen og i den videregående skolen.» På landsmøtet i Kristeleg Folkeparti var dette også ei sak, og i ei NTB-melding etter det landsmøtet blir det sagt følgjande: «Karakterene i ungdomsskolen må ikke fjernes, vedtok KrF-landsmøtet med 53 stemmer lørdag. Undervisningsminister Jon Lilletun anbefalte landsmøtet å åpne for prøveordninger med karakterfri ungdomsskole. Men landsmøtet sa nei.» Mitt spørsmål er: Er det slik at Kristeleg Folkeparti vil gå bort frå både programmet sitt og landsmøtevedtaket for å støtte Arbeidarpartiet og SV med omsyn til å sette i gang eit forsøk med karakterfri ungdomsskule? Eg synest dette er ganske alvorleg, og det krev eit rimeleg klart svar. Her er det snakk om at stortingsfleirtalet kan bikke den eine eller den andre vegen. Eg vil i den samanhengen gjere merksam på eit forslag frå Høgre som går på akkurat denne viktige saka, og eg håpar det er muleg i tilknyting til denne replikken å reise det forslaget, som gir Kristeleg Folkeparti ei mulegheit til å hoppe over på den linja som er i tråd med landsmøtevedtaket og programmet deira. Men kva er det eigentleg Kristeleg Folkeparti meiner?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Først til dette med privatskolene: Det jeg sa, og som jeg igjen vil understreke, er at enhetsskolen virkelig trenger et kvalitetsløft, slik at foreldre ser det som uinteressant å velge noe annet, for enhetsskolen er faktisk så konkurransedyktig at ingen andre kan frembringe noe opplegg i likhet med den. Og der har vi fortsatt en jobb å gjøre. Når det gjelder en nasjonal vurderingsstrategi eller et nasjonalt system, er det aller viktigste å måle kvaliteten på det som skjer i skolen, og hvordan ressursene blir brukt. Det må man gjøre også på statlig nivå, og der vil man få hjelp fra et utviklingssekretariat og fra utdanningsdirektørene. Når det gjelder fordelingen av de ulike oppgaver, har vi bedt Regjeringen om å komme tilbake og klargjøre dette. Men når det gjelder den enkelte skole og den enkelte elev, har Arbeiderpartiet alltid ment og mener fortsatt at den enkelte elev skal vurderes i forhold til seg selv. De skal ikke hele tiden måtte sammenlignes med andre gjennom et karaktersystem som kanskje får den som ikke er så flink, til hele tiden å oppleve seg som en taper. Det er mange andre måter å måle på, og det er dette vi ønsker å få satt søkelyset på. Vi mener derfor at det fortsatt skal være et nasjonalt vurderingssystem. Det skal også legges opp en strategi, slik at vi kan vurdere skolens innsats.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Til det er svaret nei, for man endrer faktisk ikke noe på lovverket. Det bekrefter statsråden. Man endrer ikke noe på læreplanene. Og går vi inn i de eksisterende læreplanene, vil vi se at de sier nettopp at man må ta utgangspunkt i de lokale forhold som rår, og ha kontakt med alle som har nærhet til skolen. Men så kan man igjen spørre: Hvordan skal man få det til? Det er statsråd Lilletuns problem, på samme måte som det var statsråd Sandals og statsråd Hernes" problem. Da vil man naturlig nok relativt raskt få rop om mer ressurser, slik at man i hverdagen kan ha krefter til å ta kontakt med nærmiljøet og bringe det inn for å kunne jobbe individuelt med elevene. Her har vi også vist til en rapport fra Norsk Lærerlag, som har gjennomført en undersøkelse i 199 av sine lokallag. Der sier de at de ikke klarer å individualisere i en periode der de faktisk blir fratatt midler, fordi man skal klare eldrereformen. Da er det et problem for statsråden når vi vil akkurat det samme, og hele vårt lovverk er intakt – som det var. Ergo viderefører statsråden på dette området Arbeiderpartiets politikk, noe vi synes er positivt. Vi skulle også ønske at han gjorde det når det gjelder de private skolene.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Det er vel riktig at meldingen sier litt forskjellig når det dreier seg om den 13-årige enhetsskolen. Men samtidig er det en realitet at de fleste kommer til å være i skolen i 13 år, fordi alle har rett til videregående opplæring. Dermed får samfunnet også et særskilt ansvar for å sikre tilpasset opplæring for absolutt alle. Når det gjelder forsøk med karakterfri grunnskole også på ungdomstrinnet, har flertallet skrevet at det er man for å videreutvikle. Men det er klart at også her går SV og Arbeiderpartiet noe lenger. Når det gjelder dette med strategi for vurdering, mener jeg det er helt riktig å ha en strategi for å sikre at vi kan finne ut hvordan ressursene blir brukt, og klare å måle kvaliteten på skolen. Men det gjelder langt mer enn å vurdere den enkelte elev. Man skal vurdere hele skolesamfunnet, og det kan ikke gjøres på den enkle måten som Inge Lønning og Høyre vanligvis faller ned på, nemlig bare å vurdere den enkelte elevs innsats og la den enkelte elev konkurrere i forhold til andre, og eventuelt også offentliggjøre karakterene. Der tror jeg vi skiller lag, noe som også viste seg i denne replikken, der Inge Lønning også mest karakteriserer andre.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-06-14:
Ved behandlingen av St.meld. nr. 28 for 1998-99 har det vært stor enighet mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, og det er vi veldig glad for. Arbeiderpartiet har tidligere kritisert Regjeringens skolepolitikk for å være en avskygning av arbeiderpartipolitikk. Hovedtanken i denne meldingen er lagt på lokalt vurderings- og utviklingsarbeid. Arbeiderpartiet har her lagt seg opp til Regjeringens skolepolitikk. Til tross for starten på representanten Knudsens innlegg spør jeg likevel: Kan Arbeiderpartiet være med på at denne skolepolitikken går i en annen retning enn den sentralstyringen som man tidligere hadde under Arbeiderpartiet og Hernes?
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-06-14:
: Vi i Kristelig Folkeparti er klar over at mange skoler sliter med problemer i forhold til inneklimaet og bygningene sine. Vi ønsker å se dette i en større sammenheng, nemlig i sammenheng med hele læringssituasjonen for ungene, og det har vi sagt noe om i våre merknader til meldingen. Vi ønsker derfor ikke å gå inn på forslaget om å opprette noen flere råd som skal gjøre en jobb i denne sammenheng. Statsråden har sagt at han vil komme med en sak om dette. At det er behov for tiltak på området, er vi i alle fall helt enig om.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-06-14:
: Når det gjelder private skoler, er det utdanningsdirektøren som har tilsyn med disse. Jeg tror ikke representanten Ursula Evje har noe grunnlag for å si at vi mener at den offentlige skolen ikke tåler ekstern evaluering. Vi ønsker absolutt en åpen skole. Vi har sagt noe om foreldremedvirkning, om kommunenes ansvar og at vi ønsker at kommunepolitikere engasjerer seg i skolepolitikk og vurderingen av skolen. Men vi tror på et annet system. Vi vil ikke at det bare skal være et system som står utenfor og ser på hvordan stoda er, men et system som kan bygges opp innenfra og som virkelig kan bidra til å heve kvaliteten på det som blir gjort i skolen. Vi ønsker ikke at det skal settes ned et uavhengig skoletilsyn.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-06-14:
Karakterer eller ikke karakterer i ungdomsskolen – heldigvis diskuterer vi det i Kristelig Folkeparti; vi har programfestet ting, og vi har sagt noe om dette i det manifestet vi vedtok i Bergen. Den nevnte pressemeldingen tror jeg gikk ut den første kvelden, mens vi diskuterte tre ulike forslag som gjaldt dette med karakterer, og den ble nok noe skjev i forhold til det som landsmøtet vedtok, nemlig at vi ønsker alternative vurderingsformer i tillegg til karakterer. Vi ønsker å prøve ut dette. Statsråden kom tidligere med forslag om utprøving av karakterfrihet i ungdomsskolen. Det synes vi er bra, og vi ønsker å se hvordan resultatet av dette blir; det sa jeg noe om i mitt innlegg. Hvis dette viser seg å være noe som fremmer kvalitet, utvikling og motivasjon hos elevene, og at de lærer like mye uten karakterer, håper jeg jo at vi i Kristelig Folkeparti kan ta lærdom av det resultatet. Men foreløpig ønsker vi å stå på at det skal være karakterer i ungdomsskolen, men at det skal være alternative vurderingsformer, og vi synes det er ok med noen forsøk uten.
Inge Lønning (Høyre), 1999-06-14:
Jeg skal ikke legge meg opp i diskusjonen mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene om hvem som er en skygge av hvem, eller hvem som har skrevet seg sammen med hvem, men nøye meg med å konstatere at det under ingen omstendighet har vært til vinning for klarheten i standpunktene. Nå overdrev vel representanten Knudsen enigheten noe, for hun omtalte det som om flertallet har den oppfatning at vi har en 13-årig enhetsskole. På det punkt sier meldingen det stikk motsatte, og så vidt jeg har forstått, er regjeringspartiene enig med statsråden. Hun sa også at flertallet stod for det meget negative syn på karakterer som hun utviklet. Den som har lest komiteinnstillingen, vil vel ha sett at heller ikke det er tilfellet. Det er et mindretall, bestående av Arbeiderpartiet og SV, som har særmerknader på det punkt. De to er heller ikke enige innbyrdes, men fremmer hvert sitt forslag. Så stor er vel ikke enigheten! Imidlertid konstaterer jeg at spørsmålet om hvorvidt man ønsker et system for nasjonal evaluering eller ikke, tilsynelatende er uavklart også for flertallet. Statsråden kommer i meldingen tilbake og sier at han ikke vil ha et system, men isteden en nasjonal strategi. På side 5 i flertallsmerknaden står det følgende: «Flertallet mener det er behov for et mer koordinert grep om norsk utdanning i skole og lærebedrift, knyttet til nasjonal «innsikt» og vurdering. Det er derfor nødvendig å systematisere den nasjonale strategien.» Jeg må bekjenne at det går litt over min begripelse. Man vil ikke ha et system, men en strategi. Men nå skal man altså systematisere strategien? Da må jeg få lov til å spørre: Hvorfor vil man ikke da ha et system, hvis det er behov for å systematisere strategien, lenger enn det statsråden og meldingen gjør?
Inge Lønning (Høyre), 1999-06-14:
Jeg skal ikke konkurrere med representanten Kristiansen i visjoner – det er jo blitt en spesialitet for Arbeiderpartiet i det siste halvåret, særlig i tilknytning til Fornebu står visjonene så tett som sild i stim. Jeg må nok si at jeg foretrekker å bruke forstanden fremfor å bruke visjoner og åpenbaringer. Nå er både representanten Kristiansen og jeg valgt som representanter for hovedstaden, og hvis jeg har oppfattet det riktig, har Arbeiderpartiets kritikk mot den skolepolitikk høyrebyrådet fører, nettopp gått på at den var ny, og at den brøt med de linjene som Arbeiderpartiet selv har fulgt. Men da må det være et tankekors for representanten Kristiansen at alle de meningsmålingene som er gjennomført, viser at f.eks. fritt skolevalg og offentliggjøring av evaluering av skolene har en overveldende oppslutning fra flertallet av velgerne i byen. Og det har til og med – det er enda mer interessant – aller størst oppslutning i de bydelene som tradisjonelt er de mest arbeiderpartidominerte, nemlig Groruddalen og Oslo indre øst. De viser også en klar majoritet av arbeiderpartivelgere som er positive til nettopp denne skolepolitikk. Det må være et tankekors for representanten Kristiansen at den skolepolitikk han selv og Arbeiderpartiet står for, ikke har oppslutning fra Arbeiderpartiets egne velgere engang. De stemmer på partiet ikke på grunn av dets skolepolitikk, men på tross av dets skolepolitikk.
Inge Lønning (Høyre), 1999-06-14:
Jeg er grunnleggende uenig med representanten Lyngstad i at utviklingsperspektivet var fraværende. For meg er det helt selvinnlysende at all evaluering skal tjene utvikling. Hva skulle den ellers være godt for? Det er helt innlysende at når vi bestreber oss på å finne fornuftige evalueringsvirkemidler, er det nettopp fordi vi er overbevist om at det er et uunnværlig hjelpemiddel for å få til kvalitetsforbedring og utvikling. Det man konstaterer ved hjelp av f.eks. karakterer, som ikke er noe annet enn enkle symboler, er hvilket forbedringspotensial som er til stede. Betingelsen for at folk skal ønske å trå «mot rikare mål», er nemlig at det blir konstatert at det her er et forbedringspotensial – og hvordan skal man få utnyttet det forbedringspotensialet? Jeg tror i det hele tatt ikke det er noen uenighet mellom flertallet og mindretallet når det gjelder målsetting, men etter mitt skjønn stanser flertallet på halvveien, og knapt nok det, fordi de ikke har troverdige virkemidler som er egnet til å realisere målsettingen. Jeg spurte i replikkordskiftet etter komitelederens innlegg hva flertallet egentlig mener når de sier at det er nødvendig å systematisere den nasjonale strategien. Nå går det ikke an å stille spørsmål tilbake til replikanten, men jeg ville sette pris på om også talsmenn for regjeringspartiene, som er med i det samme flertallet, kunne komme tilbake og fortelle hva det betyr, for jeg ble ikke særlig mye klokere av det svaret som komitelederen gav. Som svar på spørsmålet om hva Høyre mener med den større valgfrihet: Vi mener ikke å problematisere idealet om tilpasset opplæring – idealet er utmerket, det – men vi vil peke på at det er et ekstremt vanskelig ideal å innfri, og vi ønsker å gi den enkelte lærer betydelig større frihet når det gjelder gruppering av elevene bl.a. Men betingelsen for at den enkelte lærer kan få større frihet, er at det finnes et kvalitetssikringssystem.
Inge Lønning (Høyre), 1999-06-14:
Jeg skal unngå å fremsette arbeidshypoteser om representanten Reikvams lesevaner når det gjelder innstillinger. Men hvis jeg skal gi et kort svar på hans spørsmål, kan jeg vise til side 16, hvor de fire forslagene står opplistet som til sammen er svaret på spørsmålene fra representanten Reikvam. «Stortinget ber Regjeringen oppnevne et utvalg til å foreta en bred vurdering …» osv. Det har vi forsøkt å fremme tidligere også, og det er et ganske grunnleggende grep for å få tak på noen av problemene. Vi har bedt om «et uavhengig skoletilsyn med forslag til organisering og mandat». Det forslaget har vi også fremmet tidligere, som kjent. Og vi har bedt om at Regjeringen skal «følge opp forslaget om obligatoriske diagnostiske prøver i grunnskolen med fastsettelse av faglige «minstestandarder» i lesning, skrivning og regning på alle klassetrinn». Det er et helt konkret systemtiltak, og vi har bedt Regjeringen om å «innføre et system med standardiserte prøver i fagene norsk, matematikk, naturfag og engelsk på grunnskolens mellomtrinn og ungdomstrinn». Vi har videre fremmet forslag om «større valgfrihet» på ungdomstrinnet. Alt dette er til sammen, tror jeg, et rimelig klart og tydelig svar på hva vi legger i system for nasjonal evaluering i grunnskolen. La meg føye til at det ikke er noen særlig grunn til, etter mitt skjønn, å føre langvarige debatter for og imot karakterbruk. Det er en eldgammel debatt, og alle argumenter er ventilert tusen ganger før. Personlig ser jeg på karakterer som et enkelt kommunikasjonsmiddel som måler, som sagt, det som i det hele tatt er målbart. Og det er ment som et hjelpemiddel for å få frem forbedringspotensialet så vel hos den enkelte som i klasser og i hele skoler. Men betingelsen for at det forbedringspotensialet skal bli utnyttet, er jo at man er villig til full åpenhet.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Denne stortingsmeldinga er en oppfølging av to stortingsvedtak. Det ene dreier seg om et nasjonalt vurderingssystem, og i det andre vedtaket ber Stortinget Regjeringa om å foreta en analyse av grunnskoletilbudet for å få kartlagt om elever får et likeverdig skoletilbud i tråd med enhetsskolens prinsipper. Til tross for mange rapporter og mange meldinger om at det står dårlig til når det gjelder inneklima i skolen, har ikke departementet funnet det bryet verdt å undersøke hvordan situasjonen faktisk er. Heldigvis har vi Barneombudet, og ifølge en undersøkelse som Barneombudet la fram høsten 1998, ville under halvparten av skolene oppfylle kravene i forskriften om miljørettet helsevern innen 1. januar 1999, som var den dagen denne forskriften trådte i kraft. Vi har i dag en skole der mange unger blir syke av å være, og det er en utvikling vi ikke kan sitte stille og se på. Derfor har Arbeiderpartiet og SV på nytt funnet det nødvendig å fremme et forslag vi fremmet i forbindelse med budsjettet i høst, der vi ber Regjeringa lage en oversikt over kostnadene med å ruste opp offentlige skolebygg slik at de oppfyller kravene i forskriften om miljørettet helsevern. Men heller ikke denne gangen kan regjeringspartiene være med på å støtte dette forslaget, og da må jeg spørre: Hvorfor? Hvorfor kan ikke regjeringspartiene være med på et forslag hvor vi bare ber om å få tallene på bordet? Er det fordi regjeringspartiene er redd for hva en slik oversikt vil vise?
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Jeg hadde ventet et innlegg fra Inge Lønning med noen visjoner om framtidens skole. Men etter å ha hørt dette 10-minuttersinnlegget føler jeg at de faktisk var helt fraværende. Det var som en skolepolitisk revers med hensyn til framtiden. Høyres skolepolitikk, ifølge det innlegget som her ble presentert, og også ifølge merknadene, bygger på følgende etter mitt syn: Ekstern kontroll av skolen, karakterkontroll i grunnskolen og vurderingssystemer. Begreper som «kontroll» og «karakterer» går som en rød tråd gjennom Høyres skolepolitiske syn i denne innstillingen, og også i det innlegget som Inge Lønning nå nettopp har holdt. Jeg har ikke selv vært aktiv i skolepolitisk arbeid i så veldig mange år, men jeg har fulgt rimelig godt med i skolepolitikken, og jeg må spørre: Hva er forskjellen på det Høyre sier her i denne sal i dag, ved avslutningen av dette århundret, og det de sa i 1960-, 1970-, 1980- og 1990-årene? Jeg etterlyser: Hva er egentlig utviklingstrekkene? Jeg har sett et utviklingstrekk, og det kom fram i VG rett før helgen. Der snakker Inge Lønning om kampen mot lærerorganisasjonene. Det er nytt. Men det er kanskje ikke så merkelig når Høyres skolepolitiske vindu i Oslo er knust. Så mitt spørsmål er: Kan Inge Lønning gi meg noen eksempler på hva som er nytt i Høyres skolepolitiske syn i dag, i 1999, i forhold til på 1970-tallet?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-14:
Inge Lønning har i løpet av denne debatten fått en del spørsmål, og han har ennå ikke svart på et eneste av dem. Det siste spørsmålet han fikk, var om større valgfrihet. Da gikk det på valgfrihet til å gruppere elevene – det var større valgfrihet, som svar på Lyngstads spørsmål. Denne innstillingen har i hvert fall avdekket ett forhold, at hovedskillelinjene i utdanningspolitikken går mellom Fremskrittspartiet og Høyre på den ene siden og de øvrige partier på den andre siden. Det går også en del andre skillelinjer, men hovedskillelinjene går der. Lønning brukte en god del tid til et oppgjør med meldingens mangel på system, et vurderingssystem, et landsdekkende vurderingssystem. Hvis vi leser innstillingen, på hvilke områder ser vi da at Høyre har skissert et system? De har lagt opp til en del mer bruk av karakterer. Etter Høyres forslag skal vi nå få de individuelle fagkarakterene tilbake på mellomtrinnet, dvs. fra 4. til 6. klasse, og de vil ha mer bruk av sentralt gitte prøver. Det er deres svar på system. Så enkelt er det, og det skal en være klar over. Hvis Inge Lønning har lest innstillingen, vil han nok ha sett at vi har skissert en del modeller. Vi har sagt at det skal være tilbakemeldinger på kvalitative mål på nasjonalt og kommunalt nivå, osv. Alt dette har vi prøvd å lage et system for – om ikke det er et gjennomført system, så er det iallfall gitt en skisse. Og hvis Inge Lønning hadde brukt litt tid på å lese innstillingen, hadde han kanskje oppdaget det. Mitt spørsmål til Lønning går på økt bruk av karakterer. Mener Inge Lønning at det Høyre skisserer, å øke bruken av individuelle karakterer, er i samsvar med Læreplan for grunnskolen, hvor en vektlegger samarbeid osv.?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-01-21:
Jeg foreslår Tron Erik Hovind.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-01-21:
Fyrst til det siste som vart teke opp, om kommunal sektor. Det er ikkje slik at fleirtalet er imot at kommunal sektor skal inkluderast for innkjøp under terskelverdiane, men me har respekt for at me må ha ei skikkeleg demokratisk arbeidsform. Eg har faktisk tru på at når kommunesektoren får tenkt seg om, ser dei store fordelar med dette sjølve som innkjøparar av varer og tenester. Så eg trur dette vil gå seg til, og eg tykkjer det statsråden seier, lover godt. Vidare vil eg seia meg glad for statsråden si presisering knytt til både lærlingar og kontraktørar. Eg har bare lyst til å spørja statsråden litt om dette, for me snakkar som om dette er noko nytt me skal byrja med. Det er jo ikkje det. Det er tvert om noko me har hatt ganske lenge, både til dels i staten og i mange kommunar og fylkeskommunar. I Rogaland fylke vedtok nett eit samrøystes fylkesutval å halda fram med desse klausulane. Eg vil bare forsikra meg om at statsråden når han skal jobba med balansepunkta på desse to områda, lærlingar og kontraktørar, trekkjer vekslar på dei som har gjort erfaringar med det. Eg kjenner òg til at desse klausulane har vore ganske omfattande i samband med Gardermobanen i alle fall, og det kan godt vera neste innlegg kjem inn på det. Vil statsråden forsikra oss om at han tek dette med i arbeidet, slik at ein får trekkja vekslar på dei gode erfaringane som me allereie har gjort?