Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Arbeiderpartiets viktigste mål ved denne budsjettrevisjonen har vært å trygge arbeidsplassene i utsatte næringer og å sikre velferden. På viktige områder har vi også fått gjennomslag for våre forslag, og jeg vil nevne: Rammevilkårene for petroleumssektoren blir raskt bedret. Verkstedindustrien er sikret større aktivitet. Desentralisert høyere utdanning sikres økte midler. Økte midler til teknisk utstyr og omstilling på universiteter og høyskoler er viktig for å forberede etterutdanningsreformen på høyere utdanningsnivåer. Det vil bli bygd flere studentboliger. Driftstilskudd til barnehagene økes.Støttesatsene for poliklinisk behandling økes til nivået før Regjeringen reduserte det. Og videre kan jeg nevne økt tilskudd til rassikring, ekspressbusser og fiskerihavner. Dette var ikke på listen over det regjeringen Bondevik har foreslått. Og svært lite av dette har sentrumspartiene funnet rom for å støtte i denne innstillingen. Arbeiderpartiets viktigste ankepunkter mot Regjeringen i forbindelse med fremleggelsen av revidert nasjonalbudsjett, var fraværet av tiltak med rask virkning i forhold til den vanskelige situasjonen i verkstedindustrien og petroleumsrettet virksomhet. Oljevirksomheten står overfor et kraftig fall i investeringene i år og til neste år. I verkstedindustrien er det ordretørke. Ser vi 1999 og 2000 i sammenheng, kan investeringene i petroleumsvirksomheten falle med 39 pst. i forhold til nivået i 1998. I industri og bergverk kan fallet bli på 32 pst. Og dette er ikke dystre spådommer fra Arbeiderpartiet, nei, det er alt ifølge Regjeringens egne prognoser i revidert nasjonalbudsjett. Hvis ingenting gjøres, må dette lede til permitteringer og oppsigelser. Dette var tidlig kjent for alle, også for Regjeringen. Mot denne bakgrunnen var det derfor særdeles skuffende å se Regjeringens forslag til revidert nasjonalbudsjett, med et nesten fravær av tiltak for å møte situasjonen. Det mest omfattende tiltaket fra Regjeringen er å øke utbetalingene til passiv ledighetstrygd med 400 mill. kr. I innstillingen har sentrumspartiene likevel funnet det riktig å støtte enkelte av de tiltak som Stortinget nå vil sette inn overfor de utsatte næringene i konkurranseutsatt virksomhet. I Arbeiderpartiet skulle vi ønske at vi kunne ha gått enda lenger enn det stortingsflertallet gjør. Støtte til bygging av flere fiskebåter kunne sikret arbeidsplassene ved flere utsatte skipsverft, og dessuten gitt fortgang i nødvendig fornyelse av flåten. Av de svarbrev vi har mottatt fra Finansdepartementet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett går det fram at byggingen av fiskebåter i gruppen 15-34 meter kunne ha vært doblet om Arbeiderpartiets forslag om å øke SNDs støtte til fornyelse og kapasitetstilpasning i fiskeflåten med 52 mill. kr, hadde fått flertall. Og det er uforståelig at sentrumspartiene ikke fant det verdt å lete etter inndekning for en slik bevilgning. Arbeiderpartiet har likevel fått nesten full tilslutning til sin næringspakke. Regjeringens forslag om å kutte 12   mill. kr til forsknings- og utviklingskontrakter, blir avvist. Det er flertall for et midlertidig fritak for investeringsavgift i 2 år på bygging og opprustning av vannkraftverk. Tilskuddet til fiskerihavner økes med 20 mill. kr. Arbeidet med rassikring styrkes, og det skal bygges 150 flere studentboliger. Alt dette er kjærkomne oppdrag og tiltak for verkstedindustrien og bygg- og anleggsnæringen. Det eneste sentrumspartiene har funnet rom for å støtte av disse tiltakene, er støtte til ombyggingen av landgangsfartøy og økt fornyelsestakt av riksveifergene. Det første ble de vel egentlig presset til av Høyre og Fremskrittspartiet, og det andre går de med på fordi det ikke har budsjettvirkning før neste år. I Arbeiderpartiet er vi også sterkt kritiske til at det kun er midler til 6 000 tiltaksplasser resten av året. Vi foreslår å øke antallet tiltaksplasser med 4 000 i 2. halvår. Flere aktive tiltak under arbeidsmarkedstiltak ville ha vært bra for å holde på og styrke kompetansen til de som nå er i utsatte næringer. Det er betegnende for Bondevik-regjeringen at beredskapen mot økende ledighet i utsatte næringer ikke prioriteres. Til tross for Regjeringens egne anslag om at ledigheten i løpet av året kommer til å øke, skjer det ingenting gjennom Arbeidsmarkedsetaten. De går faktisk motsatt vei i budsjettinnstillingen, det foretas kutt både i Arbeidsmarkedsetatens driftsressurser og i tiltakene. Dette er markert høyrepolitikk! Stortinget vil med denne innstillingen fatte viktige vedtak som vil bedre rammebetingelsene for petroleumsnæringen. Disse tiltakene vil bidra til å dempe fallet i investeringsaktiviteten, og flere av forslagene vil bidra til at vi får fram flere samfunnsøkonomisk lønnsomme prosjekter, som ellers ikke ville blitt realisert. Det har underveis fra statsministerens kontor blitt hevdet at Arbeiderpartiet og stortingsflertallet på disse områdene ikke foreslår noe annet enn det Regjeringen allerede har foreslått. Det er ikke riktig. Stortingsflertallet går for det første nå til det skritt å be Regjeringen umiddelbart ta opp forhandlinger med oljeselskapene om en feltvis reduksjon av produksjonsavgiften for å få fram flere samfunnsøkonomisk lønnsomme tilleggsinvesteringer på eksisterende felt. Her vil stortingsflertallet gå raskere fram enn Regjeringen. Og videre: Flertallet ber Regjeringen om å inkludere petroleumssektoren i et framtidig kvotesystem for CO2-utslipp. Dette er ikke Regjeringens forslag. Og videre: Stortingsflertallet ber Regjeringen legge fram forslag til hvordan CO2-avgiften kan reduseres inntil offshoresektoren er inkludert i kvotesystemet, herunder muligheten til å differensiere mellom gamle og nye felt med det siktemål å stimulere til økt utbygging. Dette er langt fra Regjeringens forslag. Og videre: Flertallet ber også Regjeringen om å utrede hele petroleumsbeskatningssystemet og fremme forslag til endringer i løpet av år 2000. Dette er heller ikke Regjeringens forslag. Hvis dette altså var Regjeringens forslag, slik det er blitt hevdet – ja da gjenstår det mysterium hvorfor regjeringspartiene skal stemme imot det i dag. Et nytt fond på 100 mill. kr for petroleumsrettet teknologiutvikling, er det full enighet om. Regjeringen har imidlertid lidd nederlag for sitt forslag om å endre petroleumsloven for å ta disse pengene rett ut av petroleumsfondet. Nå vil midlene bli bevilget på ordinært vis. Noe av det mest fremtidsrettede vi kan gjøre, er å satse på utdanning. Store og viktige skolereformer er gjennomført de siste 10 årene. Arbeiderpartiet har gått i spissen for dette. Men det betyr ikke at hele jobben er gjort. Kvaliteten må heves i alle deler av skoleverket, og voksne som ikke fikk mulighet til videregående utdanning da de var unge, må få det som voksne. Arbeiderpartiet bidrar gjennom denne innstillingen til viktige satsinger på det utdanningspolitiske området. Stikkord er desentralisert utdanning, utstyr ved universitetene og studentboliger. Vi ønsker å satse på kompetanse og kunnskap i distriktene for å sikre bosettingen. Etter- og videreutdanningsreformen krever økt satsing på desentralisert utdanning. Erfaringen med desentralisert utdanning er meget god. De har ofte stor søkning, og de som gjennomfører den, blir i stor grad værende i sitt distrikt. Desentralisert utdanning er også en viktig familiepolitikk fordi det gir folk mulighet til å ta utdanningen der de bor. Universitetene står foran store omstillinger med behov for utvikling av nye og nettverksbaserte undervisningsformer, og en mer forpliktende samhandling mellom universitet og student. Gjennomføring av etter- og videreutdanningsreformen gir også helt nye utfordringer for universitetene. Studieløpene må tilrettelegges slik at den enkelte kan dra nytte av sin realkompetanse i studiesituasjonen. Flertallets satsing på desentralisert utdanning, på utstyr til universitetene og flere studentboliger er et klart og viktig signal om en styrking av utdanningsområdet. Jeg har så langt valgt å konsentrere oppmerksomheten i mitt innlegg om viktige tiltak overfor de næringene hvor vi kan forvente permitteringer og økt ledighet i tiden som kommer, samt tiltakene på utdanningssektoren. Dette har jeg gjort fordi vi som politikere må vise vilje og evne til å handle når arbeidsplasser i viktige konkurranseutsatte næringer står i fare, men også fordi de tiltakene Arbeiderpartiet går inn for i sin nærings- og sysselsettingspakke, er viktige element i et alternativt makroøkonomisk opplegg, annerledes enn det Regjeringen styrer etter. Arbeiderpartiet har siden i fjor høst advart mot et sterkere omslag i økonomien enn det Regjeringen la til grunn i nasjonalbudsjettet for 1999. Nå bekreftes dette av Regjeringens nye prognoser i revidert nasjonalbudsjett, hvor vekstanslaget for fastlandsøkonomien halveres til 0,7 pst. i forhold til anslaget i nasjonalbudsjettet. På bakgrunn av en gjennomsnittlig vekst på om lag 3 pst. tidligere på 1990-tallet innebærer dette en kraftig oppbremsing av økonomien. Et hovedformål med budsjettinnstramningen før jul var å erstatte den markedsstyrte innstramningen vi hadde gjennom en voldsom høy rente, med en finanspolitisk innstramning gjennom budsjettet, og på den måten bidra til å få ned den særnorske høye pris- og kostnadsveksten, inklusive de høye norske rentene. Et fortsatt stramt arbeidsmarked i mange sektorer så langt i første halvår, høyere privat konsum enn tidligere anslått, sterk vekst i detaljomsetningen og relativ høy oljepris taler for å opprettholde stramheten i budsjettet. Arbeiderpartiet har i hele dette budsjettåret ment at finanspolitikken skulle vært strammere enn Regjeringens opplegg. I forbindelse med revidert budsjett er vårt opplegg 1,2 milliard kr strammere på årsbasis sammenliknet med Regjeringens opplegg. Dette er konsistent i forhold til det opplegget vi stod på før jul. Våre forslag om enkelte mindre avgiftsøkninger vil bidra til å dempe det private konsumet noe. Videre går en større del av utgiftene i vårt alternative opplegg til målrettede tiltak i utsatte næringer og til å øke kompetansen for de ledige. Dette vil bidra til en styrking av industriens konkurranseevne, sikre arbeidsplassene, øke arbeidsmarkedets fleksibilitet og legge grunnlaget for en raskere og større rentenedgang. Arbeiderpartiet ønsker en annen innretning på den økonomiske politikken. Vi ønsker å balansere utviklingen mellom skjermet og konkurranseutsatt sektor. Derfor er våre satsinger direkte rettet mot de deler av økonomien som nå er utsatt. Vi har i over et år hatt en rente som er over det dobbelte av renten i de europeiske land og godt over det vi kunne hatt om ikke budsjettet og lønnsoppgjøret i fjor hadde sprukket. De siste 12 månedene har faktisk kostet en barnefamilie med 600 000 kr i gjeld 15 000 kroner i økte renteutgifter etter skatt. Tilsvarende økte utgifter har rammet kommuner og bedrifter. Vi har fortsatt, også etter Norges Banks siste rentenedsettelse, et rentenivå som er bortimot det dobbelte av rentenivået i EU. Budsjettets innstrammende effekt er svekket fra 9 milliarder kr i det nasjonalbudsjettet som ble lagt fram, til 3,7 milliarder kr, slik det vil være etter behandlingen av revidert budsjett her i dag. Større glideflukt i finanspolitikken på 5-6 måneder har vi vel knapt sett! Det betyr at rentene ikke vil gå ned så raskt og så langt som det de ellers ville kunne ha gjort. Av innstillingen framgår det at Regjeringen har valgt ikke å forhandle med noen av opposisjonspartiene i denne budsjettrevisjonen. Det har ført til en budsjettsprekk på ½ milliard kr. Regjeringen og regjeringspartiene har vist minimal vilje til å redusere denne utgiftssprekken. Det sier mye om hvordan Regjeringen styrer ut fra kortsiktige hensyn. Regjeringskontorene brukes til å styre fra dag til dag, tilsynelatende uten å legge vesentlig vekt på langsiktige utfordringer. Det kan gå bra så lenge konjunkturene er gode, men hva skjer neste gang oljeprisen faller? Regjeringens fravær av industripolitikk og mangel på framtidsrettede satsinger som kan sikre utdanning og arbeid, er påfallende. Derfor er heller ikke den politikken som føres, holdbar på sikt. Da Regjeringen la fram revidert nasjonalbudsjett, var det en fornøyd finansminister som mente at pilene pekte den riktige veien. Ja, det er riktig, vi har konjunkturene på vår side for øyeblikket. Kronen har styrket seg, oljeprisen gått opp, renta noe ned, og sysselsettingen er høy. Men samtidig beskriver Regjeringen i revidert budsjett at generasjonsregnskapet ikke lenger er i balanse, og at oljeavhengigheten øker. Veksten i fastlandsøkonomien går ned. Regjeringen gjør ikke noe forsøk på å vise ny vei i den økonomiske politikken. Men denne utfordringen må Regjeringen forholde seg til når det første budsjettet i et nytt årtusen skal utformes. Så langt har Regjeringen valgt å gjøre opp årsbudsjettene sammen med Høyre og Fremskrittspartiet. Det har gitt mange negative fordelingspolitiske utslag. Jeg nevner: Skattefordeler for høytlønte opprettholdes, mens fagorganiserte som gruppe har fått en samlet skatteskjerpelse på 370 mill. kr.De lavest lønte har mistet retten til sykepenger. Private skoler prioriteres på bekostning av offentlige skoler. Det er bråstopp i barnehageutbyggingen, og støtten til skolefritidsordningen kuttes. Viktige fellesarenaer for barn bygges ned.Fortsatt har vi et høyt rentenivå, som rammer barnefamiliene hardest. Nå har Regjeringen bebudet en stortingsmelding om fordelingspolitikk. Jeg kan vanskelig se hvordan regjeringspartiene skal greie å justere kursen i fordelingspolitikken ved fortsatt å gjøre opp budsjettet med Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg utfordrer derfor regjeringspartiene til å legge om kursen, til å satse på utdanning og arbeid, som er eneste mulighet for å klare velferdsoppgavene. Og jeg utfordrer Regjeringen til å føre en annen velferdspolitikk, der fellesskap kan trygges i stedet for å bygges ned. Og jeg tror, og jeg håper, at regjeringspartiene ser at uten å henvende seg til Arbeiderpartiet i budsjettpolitikken, vil de ikke klare å skape bedre fordeling i samfunnet. Jeg tar med dette opp de forslag som Arbeiderpartiet har fremmet, enten alene eller sammen med andre.