Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2000-12-15:
Arbeiderpartiet har som hovedmål å legge til rette for at barn og unge skal vokse opp under trygge og gode vilkår i Norge. Barnefamiliene bør ha en trygg økonomisk og sosial situasjon, som også sikrer full likestilling mellom kvinner og menn. Full barnehagedekning er helt nødvendig for å nå denne målsettingen. Barnehagene er viktige for å sikre integrering av barn fra ulike etniske minoriteter og barn fra ulike sosiale lag. Arbeiderpartiets mål er bl.a. lavere foreldrebetaling og – på sikt – en gratis kjernetid i barnehagene. Stortinget har sluttet seg til en gradvis økning av statens andel av utgiftene til barnehagedrift til 50 pst. Arbeiderpartiet mener at de fleste barn som ikke er hjemme med en av foreldrene, vil få det beste tilbudet i barnehager med godt kvalifiserte arbeidstakere. Regjeringen legger vekt på å stimulere til ordninger som gir økt samvær mellom barn og foreldre i oppløste familier. Dette kan bl.a. gjøres ved å styrke barnevernet, styrke samarbeidet mellom barnevern, barnehager, barne- og ungdomspsykiatrien og skole- og helsetjenester. Det faglige skjønnet i barnevernsarbeidet er en av de mest kompliserte arbeidsoppgaver i offentlig sektor, og vi må videreføre innsatsen for å bedre kompetansen og kunnskapene i denne tjenesten. Nesten 40 pst. av alle barnevernsinstitusjoner er private. Disse institusjonene bør få en tettere oppfølging av det offentlige barnevernet og fylkesmannens tilsynsordning. Fylkeskommunen har fått et klarere ansvar for barnevernsinstitusjonene. Det er laget en mal for samarbeidskontrakter mellom institusjonene og fylkeskommunene. Bare institusjoner som holder den ønskede faglige standard, vil bli brukt av barnevernet. Dette er en klar forbedring, de private og offentlige institusjonene bør likebehandles. I tillegg bør fylkesmannen settes bedre i stand til å utføre sine tilsynsoppgaver. I 1999 var det bare to av embetene som oppfylte kravet om tilsyn. Alle barnevernsinstitusjoner bør ha en form for offentlig godkjenning, der det bør settes krav til de ansattes kvalifikasjoner, på samme måte som i barnehager og skoler. Vold i hjemmet er et sterkt økende problem, og det rammer kvinner. Halvparten av alle drap på kvinner begås av nåværende eller tidligere partnere. Handlingsplanen «Vold mot kvinner» skal forebygge og bekjempe dette. Det er viktig at nye tiltak blir styrket, prioritert og iverksatt umiddelbart. Ikke-vestlige kvinner registreres dessverre oftere som ofre for kvinnemishandling enn norske kvinner. På krisesentre i de større byene er det en overrepresentasjon av kvinner med innvandrerbakgrunn. De har ofte manglende nettverk innenfor familien, og det kreves spesielle tiltak for å hjelpe disse kvinnene. Barn i krisesentre er også en gruppe som krever spesiell oppmerksomhet, og det er nødvendig å følge den opp i langt større grad enn det som er tilfellet i dag. Barn som utsettes for eller er vitne til vold, er en særlig sårbar gruppe. Disse barna har selv en tendens til å bli voldsutøvere i voksen alder. Det er uholdbart at disse barna og mødrene deres rømmer til krisesentrene, mens fedrene blir boende hjemme. Det bør i langt større grad benyttes voldsalarm for kvinner, og politiet bør prioritere slike saker. Jeg vil til slutt peke på en annen gruppe barn som krever vår spesielle oppmerksomhet, og det er de enslige, mindreårige asylsøkerne. Høgskolen i Telemark kartlegger hvordan det er gått med dem som kom hit for ti år siden. Mange av barna kommer fra krigsområder og har vært utsatt for større påkjenninger, enkelte som barnesoldater. Ca. 550 barn sitter i asylmottak og får ikke den behandling og oppfølging de har behov for. Situasjonen deres bør absolutt forbedres, og fosterhjem kan være et godt alternativ. Det bør i denne sammenheng vurderes nye måter å rekruttere fosterhjem på. Barneloven gjelder for alle barn i Norge.