trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg kunne også her svart ja – for så vidt som jeg har noen tanker om det. Jeg må ta det forbeholdet at jeg i så fall ville gå inn på en annen statsråds ansvarsområde, nemlig sosialministerens. Jeg vil foretrekke å få anledning til å gå igjennom disse spørsmålene med sosialministeren, og jeg viser til at det også er spørsmål som vi eventuelt vil komme tilbake til Stortinget med i forbindelse med proposisjonen som vi forbereder om det statlige ansvaret for spesialisthelsetjenesten.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
For det første vil jeg ta forbehold i forhold til at jeg skulle ha bekreftet at staten vil overta ansvaret for rusomsorgen. Men det jeg bekrefter klart, er at vi som ledd i det arbeidet vi nå gjør, og også på bakgrunn av de tilbakemeldinger vi får fra høringsrunden, vil vurdere også det spørsmålet. De spørsmål som representanten Gløtvold tar opp, som gjelder området barnevern/familievern, er jeg klar over er et til dels vanskelig grenseområde også i dag. Det er det, enten det er fylkeskommunene eller det måtte være staten som sitter med eieransvaret innenfor spesialisthelsetjenesten. Det i seg selv at staten eventuelt skulle overta eieransvaret for spesialisthelsetjenesten, er ikke utløsende for en avklaring av disse spørsmålene. Men jeg mener at det er spørsmål som uansett krever en avklaring, og ser fram til å komme tilbake til det.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg har fått et oppfølgingsspørsmål til en sak som jeg må være åpen og si at jeg i farten ikke føler meg komfortabel med å svare på. Jeg kjenner ikke så godt til saken engang at jeg kan gi et fyllestgjørende svar. Jeg ber derfor om å få komme tilbake til det ved en senere anledning.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg understreker så ofte jeg kan at jeg tror en bedre utnyttelse av kapasiteten ved norske sykehus og behandlingsinstitusjoner ikke først og fremst nå er spørsmål om mer penger, men spørsmål om hvordan vi organiserer virksomheten, slik at vi får mer ut av de store beløp som settes inn i tjenesten. Og jeg mener det er typisk når representanten her viser til eksempler hvor kirurger opererer relativt få antall timer i uken. Det er i veldig stor grad et spørsmål om organisasjon og ledelse i sykehusene, og jeg mener mer så enn at det er et spørsmål om mer penger. Så kan man si – og det tror jeg det ikke er noen stor uenighet om – at det alltid vil være forbedringsmuligheter i de finansieringssystemer vi har. Der kan jeg også bekrefte at jeg mener at de systemer vi har, skal være gjenstand for løpende vurdering. Det er en dynamikk i dette som gjør at man ikke kan fastlegge en finansieringsordning én gang for alle. Fremfor alt utvikler behandlingsmetoder og kostnadsforhold seg, som gjør det helt naturlig at de spørsmålene er til løpende vurdering. Så må man også ta hensyn til at man ikke kan endre hele tiden, for da går det på bekostning av forutsigbarheten for de som skal planlegge sin virksomhet. Jeg tror at vi i fremtiden også vil ha et finansieringssystem som er basert på en kombinasjon av rammefinansiering og innsatsstyrt finansiering. Den innsatsstyrte finansieringen, ISF, trenger vel først og fremst en gjennomgang med hensyn til det underliggende DRG-system og satsene for det. Det er der kanskje de største problemene ligger i dag. Men i den forbindelse vil man naturlig nok også etter hvert vurdere hvor stor andel av kostnadene som skal finansieres gjennom ISF, og hvor mye gjennom rammefinansiering.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg mener at det skal være kortest mulig avstand mellom dem som utfører innsatsen og slik sett skaper resultatene, og dem som betaler for den innsatsen som utføres og de resultater som derved oppnås. Det er et viktig og etter mitt skjønn riktig prinsipp. Jeg mener også at de forslag som vi nå arbeider med for en omfattende reform av sykehussektoren, vil føre til at det blir kortere avstand og mer direkte sammenheng mellom innsats og resultater og finansiering. Jeg mener det er den veien vi bør gå, og jeg tror ikke – alle forhold tatt i betraktning – at det er en mer hensiktsmessig måte å lage en indirekte vei med midlene via pasienten, enn det er å lage indirekte veier via andre. Jeg mener at finansieringen bør gå mest mulig direkte til dem som utfører de pålagte oppgaver.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg mener selvfølgelig å bruke den milliarden på best mulig måte, og jeg mener også å ønske å bruke den i samsvar med de forutsetninger Stortinget har vedtatt for det. Så har også Stortinget vedtatt at det neste år skal brukes ytterligere midler til pasientbehandling i Norge. Jeg er ikke fremmed for å gå inn i en diskusjon om det skal bevilges ytterligere penger til sykehusene i Norge. Det er ikke det jeg har sagt i dette, jeg har sagt at jeg tror det er vel så viktig nå å gjøre noe med organiseringen som det er å bevilge enda mer penger. Men det kan godt tenkes at det blir aktuelt å bevilge enda mer penger også i inneværende år. Men i så fall er dét spørsmål som jeg mener man må kunne ta stilling til helt uavhengig av om det også allerede er bevilget 1 milliard kr til behandling i utlandet. Det mener jeg er to helt atskilte spørsmål.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
La meg først si at det er bortimot et filosofisk spørsmål når man skal begynne å spekulere i hvorfor en befolkning tilsynelatende er mer tålmodig når det gjelder å stå i helsekø, enn når det gjelder å stå i bilreparasjonskø. Jeg vet ikke om jeg kan gi et fornuftig svar på det, men jeg vil i hvert fall delvis svare på det andre spørsmålet. Nei, vi kan selvfølgelig ikke basere oss på at en slik tålmodighet – om representanten vil kalle det det – når det gjelder å stå i helsekø. Vi ser vel eksempler på at det ikke er det. Jeg tror heller ikke det vil vare ved, og jeg tror ikke det bør vare ved. Derfor er jeg også så opptatt av at vi må komme over i en situasjon hvor vi ikke har disse ventetidene for behandling i Norge.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Det er godt dokumentert at en rekke sykdommer kan forebygges ved fornuftig kosthold. Det er imidlertid ikke først og fremst det enkelte næringsmiddel alene som kan sies å ha forebyggende effekt, men kostholdet som helhet. Ved å spise mer poteter, grønnsaker, frukt og bær, mer grove kornvarer og fisk, magre meieri- og kjøttprodukter og bruke mindre smør, hard margarin, sukker og salt kan det oppnås en betydelig redusert risiko for hjerte- og karsykdommer, visse former for kreft, diabetes, tannråte, overvekt og fordøyelsesproblemer. For å påvirke befolkningen til et sunt kosthold benytter vi både prispolitiske virkemidler, informasjon til forbrukerne og merking av matvarer. I dag reguleres merkingen av matvarer ved forskrift av 21. desember 1993, og her står det at «merkingen ikke skal villede kjøper », og at det ikke er tillatt å «påstå eller gi inntrykk av at et næringsmiddel forebygger, leger eller lindrer sykdom, sykdomssymptomer eller smerter». Både i Norge og internasjonalt har det vært diskutert i hvilken grad helsepåstander skal tillates på matvarer. Området er ikke harmonisert i EU. Codex Alimentarius har startet arbeidet med helsepåstander, men foreløpig er det ikke enighet om definisjoner, krav til dokumentasjon etc. Norge deltar i dette internasjonale arbeidet. Samtidig arbeider både norsk og internasjonal næringsmiddelindustri aktivt for å finne fram til produkter som kan ha forebyggende virkning. Det vil være viktig for industrien å kunne merke disse produktene med den helseeffekten de mener foreligger, samtidig som det vil være viktig for myndighetene å sikre at en eventuell merking med helsepåstander er korrekt og også ivaretar forbrukerens behov for riktige opplysninger. Jeg kan forsikre om at spørsmålet om helsepåstander er et område som norske myndigheter følger nøye. Departementet vil i samarbeid med Statens næringsmiddeltilsyn, Statens råd for ernæring og fysisk aktivitet og Statens legemiddelkontroll arbeide for å avdekke de problemene merking med helsepåstander vil kunne medføre, og etter hvert forsøke å finne fram til forslag til løsninger som tjener forbrukeren på best mulig måte.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Vi følger, som jeg sa, med i det som skjer internasjonalt på dette området, men jeg mente ikke å si at det var så passivt som at vi bare følger med – vi deltar aktivt i det internasjonale samarbeidet på dette området innenfor Codex Alimentarius og også i bilateralt samarbeid med andre land. I den sammenheng følger vi selvfølgelig med når det gjelder de erfaringer eller vurderinger som andre land gjør, f.eks. Sverige. Når det gjelder denne informasjonsvirksomheten, er jeg for det første helt enig i betydningen av å ha en aktiv informasjonsvirksomhet når det gjelder kosthold og sunt kosthold som sådant, og da er det denne helhetsbetraktningen i kostholdet som vi legger til grunn. Når det så gjelder merkingen av den enkelte matvare, støter man også på den utfordring som ligger i at vi ikke kan merke noe med en forebyggende helsevirkning, med mindre vi også kan være sikre på at det faktisk er tilfellet.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg tror ikke at det er noen særlig uenighet mellom representanten Morten Lund og undertegnede når det gjelder betydningen av å komme videre på dette området; det er for så vidt det jeg sier vi vil gjøre i samarbeid med Statens næringsmiddeltilsyn og Statens råd for ernæring og fysisk aktivitet og Statens legemiddelkontroll. Så det er et arbeid som vil bli ført videre, men jeg legger i den sammenheng også vekt på det internasjonale samarbeidet som vi deltar i. Jeg er også kjent med at forskere på en rekke områder mener seg sikre på at de og de produkter har den og den helsemessige effekt, men vi er jo også kjent med at slike sannheter har en tendens til ikke alltid å ha en evigvarende sannhet i seg, og det tilsier at myndighetene er meget forsiktige med å avgi slike garantier på merkingen av matvarer.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg tror de fleste av oss i denne sal har visst at dersom man hadde tilført mer penger, ville det være kapasitet i det norske helsevesen, både innenfor private klinikker og innenfor sykehusene, til å utvide tiden til operasjoner og den biten der. Enkelte medlemmer fra Arbeiderpartiet i sosialkomiteen har uttalt bl.a. at en del av denne milliarden kanskje bør brukes innenlands. Jeg vil derfor be helseministeren om å bekrefte, eller avkrefte, om det er tilfellet at disse pengene skal brukes i utlandet, slik som forslaget går ut på, eller om man også i Arbeiderpartiet vurderer å endre standpunkt til dette nå i etterkant. Stortinget har jo vedtatt dette fordi stortingsflertallet tidligere ikke har villet øke bevilgningene til norsk helsevesen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg vil få lov å stille et spørsmål til den ærede helseminister. Sosial- og helsedepartementet har sendt ut et høringsnotat om den statlige overtakelsen av spesialisthelsetjenesten, og Fremskrittspartiet må rose helseministeren for mye av innholdet i det notatet. Det som overrasker meg, er at når jeg går igjennom notatet, står det helt klart at når det gjelder rusomsorgen som utøves i den enkelte fylkeskommune, vil dette bli liggende igjen hos fylkeskommunen og dermed ikke få den samme oppfølgingen fra staten som den øvrige helsetjenesten vil få. Vil statsråden når man går til behandling av denne saken, også vurdere å ta rusomsorgen med inn i den statlige overtakelsen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg vil takke statsråden for svaret han kom med der. Det er betryggende å høre at også statsråden er inne på de samme tankene som undertegnede – at det nå er viktig at vi får samkjørt dette området. Norge er tross alt den nasjonen i Europa nå som har de desidert høyeste tallene når det bl.a. gjelder overdoser. Spørsmålet mitt til helseministeren i så henseende er: Har helseministeren noen tanker og vyer rundt akkurat dette, slik at vi ved en eventuell statlig overtakelse kan få iverksatt tiltak som bedre kan møte problemstillingen på dette feltet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg vil få lov å stille den ærede sosialminister følgende spørsmål: «ESA har stevnet den norske Regjering inn for EFTA-domstolen grunnet forskjellsbehandling av alkoholholdige drikkevarer med samme alkoholstyrke. I dag er det tillatt å selge øl i butikkene med inntil 4,75 volumprosent alkoholstyrke, mens vin og alkoholholdige leskedrikker bare er lovlig under 2,5 volumprosent. Vil statsråden raskt legge frem en sak for Stortinget som likestiller produkter med samme alkoholprosent, eller vil statsråden ta sjansen på at Norge blir dømt til å gjøre dette?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret, og det er jo tydelig at sosialministeren og jeg har hvert vårt utgangspunkt i denne saken. Det som jeg tar opp, er likebehandlingen av produkter med samme alkoholstyrke. Jeg snakker jo ikke om å liberalisere norsk alkohollovgivning. Sosialministeren pekte i sitt svar her nå på at alkoholkonsumet blant ungdom i Norge har økt betydelig de siste årene. Men da må jeg minne sosialministeren om at det er til tross for at vi har de reglene som sosialministeren absolutt vil forsvare. Sosialministeren sier også at alt tilsier at hvis man får dette inn i butikkene, vil tilgangen øke og – om man vil – omsetningen vil øke. Det har undertegnede ikke noen tro på. Men det som er spørsmålet mitt til sosialministeren, er: Hvordan vil man stille seg i denne saken? Dersom man blir dømt, vil man da etterkomme kravet fra EFTA-domstolen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg legger merke til i svaret fra sosialministeren at hun selvfølgelig håper å slippe å komme tilbake til det spørsmålet. Det gjør faktisk også jeg, men jeg ønsker at vi skal være i forkant her og likestille disse produktene. Jeg la merke til at sosialministeren i sitt første svar viste til det som hadde med smak, farge, utforming og den biten å gjøre, som også den tidligere sosialministeren fra sentrumsregjeringen viste til. Jeg må jo da, som vanlig, dessverre bare påpeke at jeg aldri har smakt disse produktene, så jeg kjenner ikke til det like godt som sosialministeren. Men jeg har et spørsmål til sosialministeren. Det er også varslet at det vil bli vurdert erstatningskrav; det kan komme erstatningskrav dersom vi når det gjelder disse produktene, nå blir dømt i EFTA-domstolen. Og spørsmålet mitt til sosialministeren er todelt. Det ene er: Er det bruken av alkopopprodukter og den type produkter som har økt de siste årene, eller er det bruken av andre alkoholholdige drikkevarer som f.eks. hjemmebrent? Og det andre er: Hvor mye vil sosialministeren virkelig bruke av skattepengene til norske innbyggere for å kjempe for denne saken slik hun ønsker det?
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-01-24:
Begrunnelsen for Stortingets vedtak var tosidig: manglende kapasitet i Norge, antatt manglende kapasitet iallfall, og budsjettbalansen. Hvis det nå viser seg at en kan se bort fra disse to forholdene, og tatt i betraktning at det å sende pasienter til utlandet betyr at vi også eksporterer medisinsk kompetanse og erfaring samt at vi importerer en del multiresistente bakterier, vil helseministeren være enig med meg i at det ikke er noen helsepolitiske fordeler med å bruke disse midlene til behandling av norske pasienter i utlandet fremfor i Norge?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-01-24:
Helseministeren og jeg har kommunisert om denne saken en stund pr. brev. Jeg er litt forundret over helseministerens synspunkt i dag, men vi kan vel være enige om at i hvert fall har denne milliarden som ble bevilget, utløst en bedre oversikt over kapasitetssituasjonen i norsk helsevesen og sykehusbehandling. Det er vel riktig at helseministeren ikke har mandat til å bruke denne milliarden innenlands i dag. Men det er klart at det er opp til Stortinget å endre mandatet, og det er også slik at det er opp til helseministeren å ta initiativ for å utløse flere ressurser eller prøve å få Stortinget til å endre mandatet for seg. Hensyn til pengene skal begge parter ta, men hovedansvarlig for helsen er helseministeren. Og jeg vil spørre helseministeren: Er det ikke slik at hensynet til pasienten bør veie tyngst i denne situasjonen? Da vil det vel være en fordel med behandling i Norge i de fleste tilfeller. Helsebehandlingens kvalitet er størst her, og risikoen ved utenlandsbehandling er relativt stor. Vil helseministeren bruke initiativretten sin til å bidra til dette?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-01-24:
Det er interessant å være med på å legge på plass brikkene i dette puslespillet som heter statsforetak og statlig ansvar for helsesektoren. Men helsesektoren hører nært sammen med sosialsektoren, og det var det som også kom fram nå ved Nesviks spørsmål. Og helseministeren bekreftet at rusomsorgen skal tas over av staten. Men så har vi en veldig klar link mellom rusomsorg og familievern/barnevern. Jeg har lyst til å stille følgende tilleggsspørsmål til helseministeren: Hva vil helseministeren gjøre med dette, som er så nær knyttet til førstelinjetjenesten og kommunal omsorg? Vil også barnevernet og familievernet nå bli tatt over fullt og helt av staten?
Inge Lønning (Høyre), 2001-01-24:
Denne spørsmålsrunden, som på mange måter er en reprise på en tilsvarende spørsmålsrunde for en uke siden – den gang var det riktignok statsministeren som besvarte de samme spørsmål – aktualiserer kanskje spørsmålet om man bør innføre en ny spontanspørretime hvor Stortinget kan stille spørsmål til seg selv, istedenfor å omadressere dem via en statsråd. Men det er jo nyttig, og jeg forstår statsråden slik at han er enig i at denne milliardbevilgningen er vel anvendte penger hvis den har fått frem sannheten om den ledige kapasitet i det norske helsevesen. Mitt spørsmål til statsråden er: Er statsråden kommet så langt at han har gjort seg klare tanker om hvordan han skal utnytte det budskapet som nå kommer fra våre norske helseinstitusjoner om ledig kapasitet?
Inge Lønning (Høyre), 2001-01-24:
Jeg har følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Universiteter og høyskoler i Norge har en relativt liten studentutveksling med utlandet. Ved statlige høyskoler er det bare 3,3 pst. av studentene som tar et delstudium i utlandet. Utenlandske studenter ved høyskolene utgjør bare 1,6 pst. av et årskull. Hva vil Regjeringen gjøre for å stimulere til sterkere engasjement i internasjonaliseringsarbeidet, særlig ved de statlige høyskoler?»
Inge Lønning (Høyre), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret. De prosenttallene som jeg nevner i spørsmålet, er hentet fra en helt ny rapport fra Høgskolen i Oslo. I denne rapporten vises det til at statsråden selv har uttalt at det politiske målet for studentutveksling er at minst 50 pst. av norske studenter som tar en universitets-/høyskoleutdanning, skal få et delstudium i utlandet på tre til tolv måneders varighet, og at vi skal ta imot like mange. Det konstateres i rapporten at for høyskolenes vedkommende ville man for å nå dette målet måtte femtendoble antallet utvekslingsstudenter i forhold til det som sendes ut i dag, og man måtte tredvedoble antallet man tar imot for å nå målet. Hvordan vurderer statsråden graden av langsiktighet i denne målsettingen? Hvor lang tid mener statsråden selv at det vil ta før man når målet?
Inge Lønning (Høyre), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Personlig har jeg litt vanskelig for å se at en reform i gradsstrukturen vil gjøre noe fra eller til når det gjelder dette spørsmålet, fordi når det gjelder uttelling for studieopphold utenlands, er regelverket godt på plass. Norske studenter som ønsker det, får i dag uttelling for et opphold av tilsvarende varighet som hjemmestudium når de er ute. Så der tror jeg ikke det er mye å vinne. Det området hvor jeg tror det er mye å vinne, er hvis departementet i sitt arbeid med løpende dialog med institusjonene og i budsjettildeling kan finne frem til noe som innebærer en premiering av de institusjonene som gjør en god jobb for å tilrettelegge for at deres egne studenter reiser ut. Mitt spørsmål er om statsråden vil vurdere slike former for premiering.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-01-24:
Jeg vil også stille spørsmål til helseministeren, men om et helt annet tema. Det raser nå en debatt om kugalskap i de fleste europeiske land, og det er en betydelig engstelse blant forbrukere i de fleste land for denne sykdommen. Det er kun fire land i Europa som så langt ikke har påvist smitte av kugalskap, og ikke minst på grunn av at vi har dyktige fagfolk som har vært restriktive, regnes Norge for å være et av de tryggeste land i så måte. Risikoen for at det skal befinne seg smitte her til lands, er derfor særdeles liten. Men til tross for at vi har en trygg dyrehelsetilstand og trygge matvarer, fortsetter vi altså med import av levende dyr fra land som allerede har påvist smitte, hvor enkelte EU-land har bedt om å få lov til å innføre importforbud. Som ansvarlig for folkehelsen føler statsråden seg bekvem med de tiltak vi har iverksatt for å ivareta føre var-prinsippet i forhold til mulig import av smittestoffer?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-01-24:
Fra fagfolkenes side, fra alle faginstitusjonene, anbefaler man importforbud og hevder at det finnes ingen sikre analysemetoder, ingen metoder som kan påvise om importerte dyr har smittestoffer, eller for den del om importert kjøtt inneholder smitte av kugalskap. Til tross for de faglige rådene har altså Regjeringen valgt å opprettholde import både av levende dyr og av kjøtt. Risikoen for at det skal befinne seg smittestoffer i norske matvarer eller i matvarer som blir solgt på det norske markedet fra importerte dyr, er dermed også til stede ifølge fagfolkene. Som ansvarlig for folkehelsen har statsråden et selvstendig ansvar for å foreta vurderinger i forhold til den risikoen. Mener statsråden fortsatt at føre var-prinsippet i tilstrekkelig grad ligger i bunnen for den politikk som føres, når det fra fagfolk hevdes at det ikke kan utelukkes at det finnes smittestoffer i det kjøttet som befinner seg i butikkene i Norge?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-01-24:
I sak etter sak overser denne regjeringen de helsefaglige rådene – det skjedde når det gjaldt matsminkedirektivene, det skjer i denne saken – og ikke bare de helsefaglige rådene, men også det som sies fra forbrukerorganisasjonene, som gikk imot godkjenning av matsminkedirektivene, og som nå gir råd om at det ikke skal importeres levende dyr eller produkter til Norge, og det gjelder på nordisk basis. I andre land treffer EU-medlemmene ensidige sikkerhetstiltak på tvers av EU. I Norge er vi opptatt av ensidig EU-tilpasning, uavhengig av de helsefaglige rådene. Vi vet for lite om smitteveiene når det gjelder kugalskap, og om treffsikkerheten av testene. Det ble bekreftet senest i går da komiteen var på Veterinærinstituttet. Import av levende storfe og kjøtt kan være import av smitte, sies det også derfra. Hvorfor skal vi skille oss så mye ut fra EU-medlemmene på dette området?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-01-24:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Forskere mener å kunne dokumentere at visse næringsmidler har sikker forebyggende virkning mot alvorlige helselidelser som kreft, hjerte- og karsykdommer og hjerneslag. Når kan det etableres en informasjonsordning til den vanlige forbruker om denne kunnskapen gjennom en sunnhetsmerking på matvarene?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-01-24:
Det var positivt å høre at departementet vil følge med i det som skjer, men jeg synes det kunne være på sin plass med en litt mer aktiv holdning på dette området. Jeg tror ikke det er noen tvil om at det er ved å få folk til å endre kostholdet sitt vi kan gjøre mest for å bedre helsen og for å få ned helsekøene, langt mer enn ved noe annet vi holder på med. Svært mange forbrukere vil ha del i den informasjonen som forskerne sitter med, og for å få økt bruk av næringsmidler med særlig positiv helsevirkning, må informasjonen nå fram til forbrukerne, og de må etterspørre produktene. Da vil primærprodusentene av mat og fabrikkene/industrien satse mer på slike produkter og fylle mer opp i hyllene. Da vil kostholdet på sikt, og kanskje relativt fort, forandre seg. Det vil bli mindre behov og mindre interesse for «tablettsunnheten», som vi har for mye av i dag. Jeg håper derfor at norske myndigheter kan bli like aktive som myndighetene i Sverige. Mitt spørsmål blir da: Følger departementet også nøye med i det som skjer i Sverige på dette området?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-01-24:
Utgangspunktet for spørsmålet er jo at forskerne sier at de er sikre når det gjelder det eller det enkelte produkt, og kostholdet vårt er sammensatt av enkeltprodukter. Vi må velge flere av de produktene som forskerne mener vil bidra til bedre helse, som forebygger kreft og hjerte- og karsykdommer, istedenfor de produktene som virker motsatt. Da vil det bli bedre. Og det første som må skje for at vi skal få industrien til å gjøre mer for at forskerne skal engasjere seg enda mer for å finne ut av dette, er at den forskriften vi har, blir forandret. Jeg synes det nå er på tide at det settes i gang et arbeid med å vurdere å endre den forskriften vi har, i retning av det som har skjedd andre steder. Vi må rett og slett ha et forbud mot villedende informasjon, et forbud mot medisinske påstander, og det må åpnes for påstander om helsevirkning, slik det er innenfor EU-systemet. Jeg håper at statsråden vil sette i gang det arbeidet raskt.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-01-24:
Kan jeg få en liten kommentar?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-01-24:
Jeg vil gjerne stille justisministeren et spørsmål. Jeg vil vise til VG fra mandag 22. januar, der jeg kan lese at en rekke blødere er blitt påført hepatitt C ved behandling i norske sykehus. Ved behandling av erstatningssaken har faginstansen Statens helsetilsyn, på bakgrunn av grundige medisinske vurderinger, anbefalt en erstatningssum til den enkelte. Min forbauselse var stor da jeg leste at Justisdepartementet har overprøvd Statens helsetilsyn og innstilt på betydelig lavere erstatningssummer overfor Stortingets billighetserstatningsutvalg, som tar den endelige avgjørelsen. Mitt spørsmål til justisministeren blir da: Mener statsråden at Justisdepartementet har fagkunnskap som gjør det i stand til å overprøve Statens helsetilsyn, som er en uavhengig faginstans?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette spørsmålet dreier seg ikke bare om jus, og derfor går mitt oppfølgingsspørsmål til helseministeren. Det er betryggende at helsetjenesten nå har behandlingsmetoder som sikrer at alle blodprodukter er fri for hepatitt C-virus. Mange blødere har ofte tilleggsdiagnoser, og å bli smittet med hepatitt C er en stor ekstrabelastning for disse. Penger gir ikke helsen tilbake, men kan gjøre hverdagen enklere for de 100 som er smittet. Hvordan ser helseministeren på at faginstansen, som er Statens helsetilsyn, overprøves av Justisdepartementet i slike saker?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-01-24:
Mitt spørsmål går til helseministeren, og gjelder behandlingskapasiteten ved våre sykehus. For Høyre er utgangspunktet at når det ikke er kapasitet ved offentlige sykehus i Norge, skal pasientene kunne ta med seg pengene til private sykehus eller til behandling i utlandet. Det viktigste er at pasientene får behandling. Derfor støttet vi også bruken av den ene milliarden. Det er helt klart muligheter for norske sykehus til å behandle flere enn de gjør i dag. Et oppslag i VG i forrige uke viser at kirurger bruker bare fire timer hver uke på operasjon. Det er sløsing med legenes kompetanse og arbeidskraft, og det er pasientene som taper på det. Jeg er enig i at en bedre organisering og et statlig ansvar for sykehusene er ett skritt på veien, men det er også nødvendig å se på hvordan sykehusene får betalt for det de gjør. I dag får de betalt for hver pasient, og det skal lønne seg for sykehusene å behandle flere. Vil helseministeren vurdere å øke stykkprisandelen til sykehusene, slik at det kan frigjøres behandlingskapasitet og gi pasienter i kø raskere behandling?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-01-24:
Jeg er enig i at det er nødvendig med en gjennomgang, og jeg er også glad for at helseministeren ser det slik. Høyre har foreslått å øke stykkprisandelen og la pengene følge pasienten direkte til sykehuset, og ikke ta veien om fylkeskommunen. I Akershus har vi nå en situasjon hvor de statlige midlene som skulle gå til sykehusene for utført behandling, nærmere 80 mill. kr, er blitt rotet bort i fylkeskommunen. Det var penger som skulle gått til å behandle enda flere pasienter. Dette er uakseptabelt. Mitt spørsmål til helseministeren er om han ikke ser det uheldige i at pengene går til fylkeskommunen eller til de nye helseregionale foretak, slik helseministeren nå har foreslått. Bør de ikke i stedet gå direkte til sykehusene som behandler pasientene?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-01-24:
Helsepolitikken er full av paradokser, og befolkningen stiller seg en masse spørsmål mens politikerne holder på å diskutere ting som de færreste forstår. Paradoksene er at vi har Europas beste legedekning, vi har en input som er like stor som i andre europeiske land, samtidig som vi har de lengste køene på mange planlagte helsetjenester. Dette er paradokser som folk ikke forstår. Vi har altså de lengste helsekøene, og der står folk ganske rolig og stille ganske lenge, i den grad de er i stand til å stå. Kan statsråden forklare det norske folk og Stortinget hvordan det i all verdens rike kan ha utviklet seg sånn i dette landet at folk ikke aksepterer å vente en måned på at bilen skal bli reparert for en kaskoskade, med en stor egenandel, mens man står tålmodig i kø i opp til 12–15 måneder og venter på en helsetjeneste som man skal ha ut etter å ha betalt inn skatt og folketrygdavgift i årtier? Baserer Arbeiderpartiet seg på at tålmodigheten skal vedvare også når statsråden overtar finansieringsansvaret?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Forsvaret har gjennom mange år vist stor interesse for å holde Fredrikstads festning i Gamlebyen i presentabel stand. Et stort løft ble tatt i årene 1991-1994, hvor planering av vollene, legging av gangstier, sikring av vannfronten i vollgraven og vegetasjonsbehandling i denne forbindelse ble gjennomført. Dette ble gjort for å få fram de rette profiler og konturer, som etter hvert var blitt utvisket. Arbeidet var et større felles prosjekt mellom Fredrikstad kommune, Miljøverndepartementet og Forsvarsdepartementet. Fra statens side ble det bevilget 27 mill. kr til prosjektet. Resultatet ble meget bra, og jeg er enig med representanten Stang i at Gamlebyen er en historisk perle. I forbindelse med den omstilling som nå er i gang i Forsvaret, vil en rekke kommuner og militære enheter over hele landet bli berørt. Forsvarssjefen har fremmet sitt forslag til Forsvarsdepartementet. I departementet arbeider vi nå intensivt med å utforme en langtidsproposisjon som vi har til hensikt å fremme for Stortinget i neste måned. Jeg finner det derfor i dag ikke riktig å gå inn på de konkrete organisasjonsendringer som vil bli foreslått. I proposisjonen vil det uansett være naturlig å komme inn på retningslinjer for håndtering av alle typer eiendommer, bygg og anlegg som Forsvaret ikke lenger vil ha behov for. Dette gjelder ikke minst gamle festningsverker av nasjonal betydning, der staten har et klart ansvar.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg er en hyppigere gjest i Gamlebyen i Fredrikstad enn det representanten kanskje er klar over, og jeg er derfor helt enig i det som nettopp nå er sagt, og i det representanten anlegger som grunnlag for sitt spørsmål. Gamlebyen i Fredrikstad er en perle som vi må ta vare på. Hvilke tiltak som skal treffes, er jo avhengig av hvilke vedtak Stortinget kommer til å treffe om Gamlebyens og Fredrikstads plass i den framtidige militære struktur. Det er det for tidlig for meg å uttale meg om på Regjeringens vegne, og sannsynligvis for tidlig for Stortinget å uttale seg om før man har sett innholdet i proposisjonen. Men uansett må det være slik at det finnes en nasjonal myndighet som har som ansvar å forvalte de kulturverdier som ligger i nasjonale festningsverk, enten de er i militær bruk eller ikke. Og på en eller annen måte må det håndteres i den proposisjonen som etter planen legges fram midt i februar, slik at vi kan ivareta de viktige behov som representanten peker på.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Det er tillatt å spørre – dette er jo en spørretime – men det er også tillatt å la være å svare. Jeg gir ikke noen svar om substansen i den langtidsproposisjonen som vil bli lagt fram for Stortinget, etter planen den 16. februar, verken når det gjelder Fredrikstad eller noe annet sted i landet. Det ville bære galt av sted om jeg så å si skulle dele ut biter av svarene uten å stå for en helhet som Regjeringen stiller seg bak i en samlet proposisjon. Så jeg må dessverre skuffe representanten på det punkt – men det var han kanskje klar over.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Rapporten representanten viser til, er etter det jeg forstår, en rapport som Europarådets miljøkomite la fram 10. januar i år om «Environmental impact of the war in Yugoslavia on the South-East Europe». Rapporten – som jeg ikke var kjent med da jeg holdt min redegjørelse 18. januar – redegjør nærmere for de miljømessige konsekvenser av luftkrigen mot Jugoslavia i tidsrommet 24. mars–5. juni 1999, herunder forurensningen av luft, vann og jord som konsekvens av bombingen av industrianlegg og infrastruktur. Rapporten berører bruk av ammunisjon med utarmet uran, men så vidt jeg kan se, inneholder den ingen ny dokumentasjon eller opplysninger som ikke tidligere er kjent fra andre kilder, og som var et grunnlag for min gjennomgang i redegjørelsen i forrige uke. Rapporten kartlegger forurensninger etter den massive luftkampanjen, utslipp av jeteksos og nitrogenoksid og forurensninger forårsaket av bombingen av industri og oljeanlegg, bl.a. av 20 kjemiske og petrokjemiske anlegg, som utgjorde om lag 70 pst. av Jugoslavias oljeraffineringskapasitet, 78 industrianlegg og 42 kraftverk. Forurensning av vann og luft samt skader på landskap, skog og jord er viet mer plass i denne rapporten enn bruken av ammunisjon med utarmet uran. Fokus rettes mot tiltak for å redusere miljøskadene, og rapporten peker på at disse skadene delvis omfatter land som Albania, Ungarn, Romania, Bulgaria, Hellas og FYROM. Rapporten, som etter det jeg forstår, ikke er endelig, har et bredt perspektiv i sin vurdering av skadene på miljøet i Sørøst-Europa. Jeg deler dette brede perspektivet. I min redegjørelse 18. januar la jeg nettopp vekt på at det i tillegg til ulike typer forurensninger som følge av våpenbruk i et tidligere krigsområde, også er forurensninger som følge av ødeleggelser i sivil infrastruktur og industri. Mitt poeng var at en eventuell sammenheng mellom helseskade og tjenestegjøring kan ligge i kombinasjonen av flere aktuelle forurensningskilder. En økning i antall fødselsskader i Sør-Irak og Bosnia kan ha en slik forklaring, selv om vi på det nåværende tidspunkt ikke bør trekke bastante konklusjoner i noen retning. Så til slutt til spørsmålet om føre var-prinsippet. I min redegjørelse 18. januar uttalte jeg at det for tiden ikke pågår militær strid som aktualiserer bruk av ammunisjon med utarmet uran. Om så var tilfellet, er det mitt syn at slik ammunisjon heller ikke bør benyttes så lenge medisinske årsakssammenhenger ikke er avklart. Jeg uttalte videre at dette synet ville bli lagt til grunn for den norske holdningen i NATO-organer som eventuelt skal forholde seg til spørsmålet. Jeg mener derfor at jeg i min redegjørelse for Stortinget 18. januar allerede har svart bekreftende på det spørsmål representanten nå stiller på representanten Rises vegne, nemlig spørsmålet om holdning til bruk av våpen med utarmet uran. For øvrig vil jeg følge utviklingen i denne saken nøye. I neste uke skal jeg møte NATOs generalsekretær, Lord Robertson. Jeg vil da ta opp ulike sider ved bruken av ammunisjon med utarmet uran, bl.a. de seneste opplysninger om at det kan være forekomster av plutonium i disse granatene.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg deler ikke helt karakteristikken av at mitt svar i dag eller redegjørelsen i forrige uke var «smal» i forhold til Europarådets rapport. Tvert imot sa jeg at det kan være et bredere årsaksspekter bak eventuelle helseplager enn utarmet uran isolert. Det fine med Europarådets rapport er at den faktisk tar opp et bredere aspekt enn utarmet uran, og jeg er altså, som sagt, enig i det utgangspunktet. Det er veldig viktig at de brede helseundersøkelser som nå settes i gang, med faglige innspill og råd fra alle kompetente myndigheter i Norge, er så brede som mulig, slik at vi ikke sjekker for noe som kommer ut i null, men så kan det være noe helt annet som er galt. Da har vi misbrukt en gyllen anledning til å få oversikt. Det ligger i forlengelsen av dette svaret at vi selvsagt også må ha et øye for de helseaspekter som representanten tar opp i forhold til fødselsskader, barn osv. Siktemålet må være så bredt som mulig, slik at vi dekker opp alle mulige skadevirkninger knyttet til ytre miljøpåvirkning.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Forsvarssjefens initiativ går ut på at et stort antall personell som har tjenestegjort i internasjonale operasjoner – rundt 18 000, sannsynligvis, siden 1990/91 – skal innkalles til en bredt anlagt undersøkelse. Jeg har ikke noe grunnlag for å kritisere ham for å være treg der. Jeg tror det er medisinske grunner til at de faglige instanser nå må sette seg ned grundig og være helt sikker på hva de skal undersøke, slik at opplegget for undersøkelsene blir så godt som mulig, framfor å reagere på dato dagen etter på noe som kanskje ikke er et fullgodt medisinsk opplegg. Jeg er fullt ut åpen for de aspekter som representanten tar opp når det gjelder oppfølging av denne type skader spesielt, men det er også mange andre typer mulige skader. Når vi da legger såpass mye ressurser inn i en bred undersøkelse og annen oppfølging som vi gjør – jeg viser til min redegjørelse – er det veldig viktig at alle faginstanser i Norge, Kreftregisteret og alt annet, som nå samarbeider med Forsvaret om dette, har de fornødne innspill, slik at de treffer riktig. Ellers kan undersøkelsene bli temmelig proforma. Men de aspekter representanten tar opp, skal vi følge opp.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2001-01-24:
Spørsmålet går til forsvarsministeren: «Ifølge en rapport behandlet i Europarådets miljøkomite om miljøeffekter av krigen i Jugoslavia, er det påvist en sterk økning i forekomsten av fødselsskader» – fosterskader skal det nok være – «i områder hvor det er brukt utarmet uran i bomber, både i Sør-Irak og Bosnia. Hvorfor berørte ikke forsvarsministeren dette forhold i sin redegjørelse til Stortinget 18. januar 2001, og vil han legge føre var-prinsippet til grunn i all senere behandling av spørsmål knyttet til bruk av utarmet uran i ammunisjon?»
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for det svaret. Så vidt jeg har forstått, skal denne saken opp i Europarådets parlamentariske forsamling i dag, og da skal man altså debattere spørsmålet om utarmet uran som går inn i det økologiske kretsløpet, og som kan føre til kromosomskader og fosterskader. Med tanke på det er føre var-prinsippet absolutt viktig. Statsråden hadde derfor en noe smal innfallsvinkel i sin redegjørelse og omgikk akkurat den delen. Nå skal Stortinget drøfte dette om ikke altfor lenge. Men jeg har likevel noen spørsmål: Vil statsråden sørge for at de som har vært i området hvor det er brukt utarmet uran, også følges opp med hensyn til frykt for å få barn med fosterskader? Hva slags hjelp og støtte kan forventes dersom slike skader skulle vise seg å oppstå på grunn av dette? Statsråden ser sikkert at det her er snakk om oppfølging over ganske lang tid. Det er naturlig at unge soldater føler dette nå som det har vært skrevet så mye om det, og har en viss frykt for det.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2001-01-24:
Regjeringen og forsvarssjefen har tatt initiativ til tiltak, og de «jeg vet-erklæringene» som det legges opp til, er bra. Statsråden har også sagt at man vil ta initiativ til at det blir foretatt fullgode helseundersøkelser ved avslutningen av og ett år etter at personell har avsluttet internasjonal tjeneste. Kreft kan utvikle seg langsomt, og fosterskader kan vise seg på et langt senere tidspunkt. Mener statsråden at det det legges opp til, er tilstrekkelig, eller bør dette personellet følges opp over lengre tid? Så vidt jeg vet, er personell som var med i Telemarksbataljonens første kontingent i Kosovo, ennå ikke personlig informert om de undersøkelsene og tiltak som er satt i gang for å gi den tryggheten de trenger etter all omtale i media. Er statsråden enig i at det burde de ha blitt? Og hvilket tidsperspektiv har han på informasjon om helseundersøkelser til dem som er usikker på hva som blir gjort for dem som enkeltpersoner i denne saken?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-01-24:
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til olje- og energiministeren: «Det kan bli bygd saltkraftverk på Sunndalsøra om få år. Forskarar seier at denne energikjelda kan auka norsk produksjon av kraft med frå 50 til 100 TWh. Regjeringa prioriterer ikkje dette alternativet, men gjev mellom anna statlege selskap løyve til å bygga fleire lite energieffektive og sterkt forureinande gasskraftverk. Kva er årsaka til at Regjeringa styrer eller lèt seg styre av dei alternativa som aukar utsleppa av klimagassar, når ho kjenner til potensialet til dei miljøvenlege alternativa?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-01-24:
Eg takkar for svaret. Det er for så vidt ikkje noko overraskande at statsråden bruker tid på å stadfesta at ein står fast på det standpunktet som ein har hatt før, og som gjer Arbeidarpartiet – utvilsamt – til ein av miljøsinkane på Stortinget, saman med Høgre og Framstegspartiet. Det er ikkje noko rykte, som det er mykje av for tida, det stadfestar nå statsråden. Det som er noko av poenget med spørsmålet, er nemleg statleg eigarskap, og kva ein vil med statleg eigarskap. Nå vil jo Arbeidarpartiet gje frå seg styringsretten gjennom privatisering av Statoil. Her har ein moglegheit til gjennom t.d. Naturkraft og andre å styra i meir miljøvenleg retning, men statsråden vel altså å halda fast på det alternativet som skapar større miljøproblem. Så problemstillinga blir: Kva skal nå Arbeidarpartiet gjera for å koma ut av den posisjonen dei er i når det gjeld miljøsinkeproblematikken, i forhold til revidert t.d.?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-01-24:
I forhold til statleg eigarskap står det faktisk i spørsmålet at statsråden – Regjeringa – brukar statlege selskap til å bygga energiineffektive og sterkt forureinande gasskraftverk, men ikkje brukar styringsretten. Derfor trudde eg at statsråden hadde oppfatta det som ein del av problemstillinga, men det tar eg til etterretning at han ikkje hadde. Problemstillinga er altså i hovudsak dette med å satsa på dei alternative fornybare energikjeldene, satsa på saltkraftverk, satsa på sol- og bioenergi, satsa på enøktiltak og energieffektivitet. Det er klart at dersom ein skal satsa mest på gasskraftverk, blir det mindre av det andre, og då er poenget for miljøpartiet SV å prøva å syta for å få Arbeidarpartiet på ein kurs der dei begynner å tenka meir miljø enn det dei gjer. Då er utfordringa til statsråden: Kva er hovudstrategien framover for å unngå ei satsing på klimagassaukande alternativ?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Lat meg først få takka spørjaren for at han nok ein gong gir meg sjansen til å svara på kvifor Regjeringa meiner det er rett å leggja til rette for bygging av gasskraftverk i Noreg. Det er tre hovudgrunnar til det: Ved å byggja gasskraftverk i Noreg utnyttar me ei norsk råvare her i landet og medverkar dermed til å auka verdien av denne råvara, ein verdiauke som alternativt ville skjedd i utlandet. Ved å byggja gasskraftverk i Noreg betrar me forsyningstryggleiken. I eit normalår bruker me no meir straum enn me produserer. Bygging av gasskraftverk er den einaste realistiske måten igjen å bli sjølvforsynt på. Alternativet er å gjera seg stadig meir avhengig av import av meir forureinande energi. Ved å byggja gasskraftverk i Noreg medverkar me til å redusera CO2-utsleppa i Nord-Europa. Ei rekkje forskingsrapportar og fagorgan seier at norsk gasskraft mest sannsynleg vil erstatta kolkraft. Det er derfor mange gode grunnar til å satsa på gasskraft. Men i motsetning til Langeland ser ikkje eg motsetninga mellom det og innsats for nye fornybare energikjelder. Regjeringa er godt kjend med det potensialet som ligg i dei nye fornybare energikjeldene, og ønskjer å satsa på ei vidare utvikling og ein introduksjon av desse. Me arbeider konkret for å nå målet om å bruka 4 TWh meir vassbåren varme basert på nye fornybare energikjelder, varmepumper og spillvarme og å byggja vindkraftanlegg som årleg produserer 3 TWh. Desse målsetjingane skal me nå innan år 2010. Me satsar òg, gjennom Forskingsrådet, på forsking og utvikling av nye og miljøvenlege energikjelder. Saltkraft er ei slik energikjelde. Eg kjenner til at einskilde forskarar meiner saltkraft kan ha eit potensial på mellom 50 og 100 TWh. Eg meiner det er meir realistisk å leggja til grunn eit teknisk utbyggbart potensial på 25 TWh, slik det blir gjort i NOU 1998:11 «Energi- og kraftbalansen mot 2020». Dette talet er basert på ei utbygging av dei ti største elvane i Noreg. Same kva potensial me legg til grunn, veit me at ei realisering av potensialet krev utvikling av ny teknologi, m.a. på membransida, og at det kan ta fleire tiår før teknologien blir kommersielt tilgjengeleg. Me veit òg at det er miljø her i Noreg som har stor kompetanse på saltkraft, og at det er sett i gang eit omfattande forskings- og utviklingsprosjekt på dette i norsk regi. Statkraft og SINTEF er med, i tillegg til nokre internasjonale aktørar. Eg kan opplysa at Forskingsrådet nyleg har støtta dette prosjektet med 1,4 mill. kr for inneverande år, samstundes som dei har gjeve lovnad om ein stønad på 1,6 mill. kr for 2002. Ein kan derfor ikkje seia at saltkraft ikkje blir prioritert i Noreg i dag.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Dersom det er slik at dette var eit spørsmål om statleg eigarskap, må eg berre seia meg lei for at eg då har misforstått spørsmålet. Eg trudde dette dreidde seg om fordelane med gasskraft, og kva innsats me vil ha gjort på m.a. dette med saltkraftverk. Det prøvde eg å svara på, og etter mitt syn går det fint an å kombinera desse tinga. Eg er òg veldig glad for at representanten Langeland er bekymra for det biletet som blir skapt av Arbeidarpartiet, og gjerne ønskjer å gje oss moglegheit til å betra på det. Men etter mitt syn er det altså slik at me har lagt fram dokumentasjon som viser at våre planar om å leggja til rette for gasskraft faktisk medverkar til å redusera CO2-utsleppa i Norden. Derfor vil det vera heilt feil av oss, når me har den kunnskapen, no å trekkja det tilbake, sjølv om dette ikkje passar inn i SV sin filosofi på området.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Eg trur representanten Langeland anten med vilje eller av andre grunnar har misforstått Arbeidarpartiet sin politikk på dette området. Det er ikkje slik at ein ønskjer å satsa meir på bygging av gasskraftverk, men det er slik at me ønskjer at ein skal ha dei same moglegheitene i Noreg som i andre land. Når det gjeld innsats frå staten si side både i form av økonomiske midlar, holdningskampanje og andre ting, er det enøk ein brukar pengar på, i motsetning til gasskraft, der det er andre aktørar som skal ta dei økonomiske kostnadene. Det er inga motsetning mellom ønsket om å ha moglegheit til å byggja gasskraftverk i Noreg og utnytta energien vår meir effektivt enn det me gjer i dag, og det å satsa på nye fornybare energikjelder. I samband med energimeldinga som blei behandla i fjor vår, meiner eg det kom klart fram at Arbeidarpartiet ønskjer å ha ein offensiv politikk for å ta i bruk dei nye energikjeldene. Det har me òg lagt opp til i budsjettet og i dei sakene som er fremja for Stortinget og som no ligg i komiteen til behandling.