trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-13:
Nå er det altså slik at Regjeringen i slutten av april skal legge frem denne meldingen, og da blir det anledning til å mene noe om hvert enkelt selskap. Jeg har ikke på noe tidspunkt sagt at det er veldig viktig å selge veldig mange aksjer veldig fort. Tvert imot har jeg sagt at vi ikke har en finansiell årsak for det eventuelle nedsalget. Det betyr at vi har god tid til å gjennomføre salg av de aksjene vi til slutt måtte bestemme oss for å selge. Og ingen aksjer er til salgs før Stortinget har gitt sin fullmakt til det. Men i den meldingen vi skal legge frem, skal jeg prøve å dra frem de begrunnelsene som er til stede for hvorfor det er viktig å eie, og i de selskapene hvor jeg ikke finner noen begrunnelse, er det altså åpenbart mindre viktig å eie. Etter mitt skjønn er det ikke en tilstrekkelig argumentasjon og et tilstrekkelig presiseringsnivå å si at det er viktig å beholde eierskapet. Det må være en begrunnelse utover at en synes det er viktig. Det må være noen samfunnsoppgaver som skal ivaretas gjennom hvert eierskap. Pr. i dag er det vanskelig å se at det er veldig mange tunge begrunnelser for det. De var mye tyngre før. Det er sikkert noen ennå. Men hva vi skal gjøre i det enkelte selskap, herunder SAS, vil jeg ha en eksakt mening om, og det vil Regjeringen ha en eksakt mening om, 19. april.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-03-13:
«Den politiske situasjonen på Madagaskar er spent etter valet. Vil utanriksministeren ta initiativ som kan dempa spenninga?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-03-13:
Takk for eit godt og positivt svar. Eg nyttar samtidig høvet til å gratulera og ynskja lukke til med leiarskapen i Tryggingsrådet. Det er ein historisk sjanse for Noreg til å vera med og verka inn på internasjonale hendingar i ei tid med store utfordringar. Difor er det litt viktig i forhold til mitt synspunkt å gje òg denne konflikten ei viss merksemd. Me har fått eit valresultat som ikkje er offentleg, men det er iallfall sterke mistankar om i kva retning det går. Folk har etter mi vurdering vist eit beundringsverdig atterhald med ikkjevaldslina. Eg føler at verdssamfunnet bør stilla opp på dei svake si side, slik at dei får sitt demokrati, får behalda eit land dei har tru på og er stolte av, og kan bevega seg fritt og ha frie meiningar. Difor føler eg frå mi side at det er maktpåliggjande at flest moglege initiativ blir tekne for at dette folket òg skal koma gjennom denne konflikten på ein best mogleg måte.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-03-13:
Eg vil gjerne til slutt berre be utanriksministeren ha ei viss merksemd mot denne konflikten, slik at Noreg, når situasjonen blir slik at me får ei avklaring, kan vera raskt ute med dei rette initiativa, m.a. godkjenning av valet av vonleg ny president, i høve til mitt synspunkt. Me kjenner jo i fellesskap til at det er sterke norske bindeledd historisk til Madagaskar, ikkje minst frå misjonen si side, og ein får jamleg rapportar om situasjonen der. Veldig mykje sterkt kan seiast om det som går føre seg. Difor er eg glad for at utanriksministeren òg har merksemd mot dette feltet, for det handlar om så mykje. Det er eit land som har vist eit beundringsverdig atterhald for å vinna framtida si, så eg vil be utanriksministeren vera merksam trass i at det er mange konfliktar i verda nå – òg gjennom Frankrike, som har ein spesiell posisjon i forhold til Madagaskar – og søkja å oppnå dei resultata me i fellesskap er einige om.
Jan Petersen (Høyre), 2002-03-13:
På norsk side er vi sterkt bekymret for den meget vanskelige situasjonen som har oppstått etter presidentvalget på Madagaskar. Som medlem av Sikkerhetsrådet står vi bak to uttalelser der rådet uttrykte alvorlig bekymring for situasjonen, oppfordret partene til å finne en politisk løsning på konflikten og støttet organisasjonen for afrikansk enhet, OAU, og generalsekretær Kofi Annans bestrebelser for å finne en løsning. Vi har også sluttet oss til to EU-uttalelser som anmoder partene om fredelige forhandlinger og en demokratisk løsning. Norge holder fortsatt kontakt med andre sentrale aktører, bl.a. USA og Frankrike. Utviklingsministeren har også kontaktet sine kolleger i det såkalte Ulstein-nettverket og anmodet om påtrykk også fra deres side. Opposisjonskandidaten, Marc Ravalomanana, som lot seg innsette som president 22. februar i år, har foreslått at det avholdes et referendum om presidentmakten. Det foreligger ingen avklaring om dette vil kunne finne sted. Fra amerikansk side har man nå signalisert at man er rede til å støtte en slik løsning. Det er stor grunn til å rose Madagaskars sivilbefolkning for å ha utvist stor tålmodighet i en meget vanskelig situasjon, og for så langt stort sett å ha fulgt en ikke-voldelig linje. Det viktige nå er å mane til forhandlinger slik at Madagaskars befolkning får det de har krav på: en demokratisk og rettmessig valgt regjering. Fra norsk side vil vi ta kontakt med USA for å vurdere hva som kan gjøres. I tillegg vil de kontakter som OAU har hatt, være med i vår vurdering. Dette samt FNs generalsekretærs engasjement vil være viktig for at folkeviljen skal få komme til uttrykk på Madagaskar.
Jan Petersen (Høyre), 2002-03-13:
Takk for de ordene fra Gjedrem! De understreker at vår utenrikspolitiske dagsorden er smekk full for tiden, og det er hyggelig å kunne gjøre noe ordentlig. Jeg synes det er fortjenstfullt at dette problemet, som ikke har vært dekket spesielt utfyllende i Norge, nå får oppmerksomhet på den måten Gjedrem gir uttrykk for. Og jeg synes det er fortjenstfullt at det er kretser i Norge som er svært engasjert i dette spørsmålet, for målet må være at folk på Madagaskar får det styret som de demokratisk sett har krav på. Og det er ikke tvil om at det er mange spørsmål, for å si det litt forsiktig, som kan reises i den politiske prosessen som vi har hatt. Jeg har pekt på en del spor hvor vi skal kunne bistå. Det er ikke tvil om at amerikanernes, OAUs og FNs innsats her er viktig. Jeg er meget klar over det sterke engasjement som meget berettiget er en del steder, og vi skal forsøke å bistå så godt vi kan innenfor de rammer som jeg nå har lagt. Men som Gjedrem også påpekte: Vår utenrikspolitiske dagsorden er smekk full for tiden. Det er ingen grunn til å legge skjul på det.
Jan Petersen (Høyre), 2002-03-13:
Jeg er oppmerksom på de forskjellige roller man kan ha her, og vår rolle skal være på demokratiets side. Derfor skal vi ha oppmerksomhet omkring denne konflikten. Det skal jeg kunne love. Jeg tror det er svært viktig at man nå forsøker å få løst denne konflikten på en fredelig måte, at det blir en ryddig overgang, og at de skritt vi tar, er tilpasset akkurat dette målet. Men det må ikke være noen tvil om at velgerfolkets standpunkter må få et uttrykk også ved det styresett landet skal ha.
Jan Petersen (Høyre), 2002-03-13:
Kurderne i Nord-Irak er i en svært vanskelig situasjon. De har vært utsatt for overgrep fra naboland og store lidelser etter omfattende vold og maktbruk – også masseødeleggelsesvåpen – fra regimet i Bagdad. Situasjonen i Nord-Irak er i dag relativt stabil. Både sikkerheten og den økonomiske situasjonen er bedre enn på lenge, dette ikke minst på grunn av FNs nærvær og støtte til internasjonale humanitære organisasjoner i området. Særlig viktig for sikkerhetssituasjonen er flyforbudssonen nord for 36. breddegrad – som blir patruljert av amerikanske og britiske fly – og det kurdiske selvstyret i Nord-Irak. Også øremerkingen av 13 pst. av inntektene fra FNs olje for mat-program i Irak til de kurdiske områdene har lettet den humanitære situasjonen, som i dag er mye bedre enn i resten av Irak. FN legger til grunn at kurdernes indre selvstyre ikke må rokke ved Iraks territorielle integritet. Dette ligger til grunn for alle Sikkerhetsrådets resolusjoner om Irak. En langsiktig løsning for kurderne må derfor finnes i samarbeid med de myndigheter som til enhver tid befinner seg i Bagdad. Mulighetene for en slik løsning synes meget lite sannsynlig så lenge Saddam Hussein sitter med makten. Enhver politisk løsning for kurderne må dessuten bygge på en enighet mellom kurderne selv om hvordan området skal styres og ressursene fordeles. I dag er det uenighet om dette. En uavhengig ekspertkommisjon vil ikke kunne bidra til noen løsning så lenge kurderne selv ikke er enige. En kommisjon vil dessuten kunne oppfattes som en direkte innblanding i de indre forhold i Irak, noe som både vil være i strid med FN-pakten og kunne oppmuntre andre grupper i Irak til å løsrive seg fra Bagdad. Dette vil verken være i kurdernes eller det internasjonale samfunnets interesse.
Jan Petersen (Høyre), 2002-03-13:
Takk for hyggelige ord. I ett tilfelle er det nok urettferdig, i den forstand at det er min forgjenger, Thorbjørn Jagland, som ikke minst skal ha æren for at sanksjonsregimet blir et noe annet fra 30. mai i år. Når det gjelder spørsmålet om bruk av militærmidler, tar jeg imot rosen på det punktet. Jeg vil imidlertid understreke at når det først sies, må det samtidig følges av en glassklar beskjed til irakiske myndigheter om at FN-sanksjonene må overholdes. De krav FN har stilt, må oppfylles – full stopp, punktum. Det må ikke være noen diskusjon om det. Derfor må ikke det budskapet være ensidig. Det betyr at vi har et ansvar for å sørge for at det skjer. Når det gjelder det spesifikke spørsmålet som her ble stilt, må jeg si at vi på mange måter har funnet sporene så langt det er mulig å finne dem nå. Vår prioritet når det gjelder Irak, må være å få regimet i Bagdad til å gjøre det FN har sagt at de skal gjøre.
Jan Petersen (Høyre), 2002-03-13:
Jeg er helt enig med representanten Jacobsen i at man må passe på Iraks territorielle integritet. Jeg oppfatter det på mange måter slik at mange av de spørsmålene man her stiller, dreier seg om å få regimet i Bagdad til å akseptere dette og legge det til grunn. Det er første forutsetning for å komme videre her. Det regimet som er i Bagdad nå, er også i denne sammenheng et meget, meget negativt regime. Det er én av mange grunner til at vi er nødt til å holde et knallhardt press på regimet i Bagdad. Hvis det skulle vise seg at de kunne komme til å endre seg på punkter, er det mulig at det er åpninger her. Men jeg håper at også representanten Jacobsen vil være med på å legge et knallhardt press overfor irakiske myndigheter for at de som sagt, ikke misforstår det vi har sagt om bruk av militære midler, og tror at de har litt mer å gå på enn det de tidligere hadde – det har de ikke.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
Eg tillet meg å stille følgjande spørsmål: «Korleis kan Noreg setje kurdaranes legitime rett for ei politisk løysing innafor ramma av Irak på dagsorden i Tryggingsrådet, og er Regjeringa villig til å foreslå at Tryggingsrådet oppnemner ein uavhengig ekspertkommisjon som kan utgreie situasjonen i irakisk Kurdistan og leggje fram ulike forslag til politisk løysing?»
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
Eg takkar for svaret frå utanriksministeren. Noreg har jo sett seg i ein litt spesiell situasjon, for vi fortener faktisk ros for utarbeiding av smarte sanksjonar, sanksjonar som er meinte å ramme regimet i Bagdad i staden for sivilbefolkninga. Og ikkje minst fortener utanriksministeren ros for sine klare meiningar om at ein ikkje skal gå til militære operasjonar mot Irak. Men ser utanriksministeren noka moglegheit for at vi kan utauke den internasjonale semja om kva som skjer i Nord-Irak? Vi har sett at etter at Hussein trekte seg ut, etter at vi fekk auka sjølvstyre i dei kurdiske områda i Nord-Irak, så har ein fått 70 aviser og ein har fått morsmålsundervisning på kurdisk. I det heile: Det sivile samfunnet blomstrar. Ser utanriksministeren nokon andre moglegheiter til at vi kan støtte opp om dei positive kreftene som trass i alt finst i store delar av kurdisk Irak?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
Eg takkar utanriksministeren for svaret. Sist natt viste Tryggingsrådet, med sitt vedtak om ein palestinsk stat, at det er fullt mogleg å utauke internasjonal semje. Når vi snakkar om Irak, snakkar vi ikkje om ein eigen kurdisk stat – enkelte gjer sjølvsagt det, men her i Stortinget snakkar vi ikkje om ein eigen kurdisk stat – men om å utauke moglegheita for samstyre. Får vi opp desse demokratiske rettane i Nord-Irak, kan det smitte over til resten av Irak også, slik at vi slepp ei utvikling der militære operasjonar blir nødvendig, som utanriksministeren så til dei grader har vore flink til å få fram. Eg vil spørje ein gong til: Kan det vere mogleg å utauke minoritetsrettar og generelle rettar, slik at ein kan unngå nye overgrep, og at det sivile samfunnet kan utaukast?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Etter de nye verdsettelselsesreglene for kraftverk fikk kommunene fra 2000 til 2001 redusert sine eiendomsskatteinntekter fra ca. 1,2 mrd. kr til ca. 900 mill. kr. For landets kommuner sett under ett utgjør reduksjonen 25 pst., men for enkelte, som Kvinesdal, var bortfallet vesentlig større. Er statsråden oppmerksom på at takstgrunnlaget for 2002 ikke er vesentlig endret i forhold til 2001, og at kommunene også i år vil få ca. 300 mill. kr mindre i skatteinntekter enn for 2000?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Jeg takker for svaret. Det forundrer meg at departementet er uopplyst om de tallene som kommunene her oppgir. Flere kommuner la i sitt budsjett for 2002 til grunn de samme forutsetninger som Stortinget hadde gitt uttrykk for i forbindelse med innføringen av § 8 i 2001. Nå viser det seg at dette ikke slår til, og at kompensasjonen på 25 mill. kr, som departementet la til grunn i 2001, ikke er tilstrekkelig kompensasjon. I denne sammenheng vil jeg spørre finansministeren: Vil Regjeringen øke kompensasjonsgraden sånn at kommuner som har blitt rammet av vedtaket utover Stortingets forutsetninger, ikke trenger kutte i sine velferdstilbud på grunn av vedtaket også for 2002? Og vil finansministeren sørge for at omlegging av § 8 blir evaluert sånn at vi får fram konsekvensene i velferdstilbudet i de kommunene som blir rammet?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-03-13:
Kommunenes inntektsbortfall er blitt vesentlig større enn det Stortinget forutsatte, og antall kommuner som har behov for kompensasjon, har blitt betydelig høyere enn det Finansdepartementet la til grunn. Jeg vil bruke et lokalt eksempel: Kvinesdal kommune, som har laget et budsjett ut fra løfter fra Stortinget og departementet og nå får sitt budsjett underkjent fra fylkesmannen, antakeligvis med 5 mill. kr. Det er derfor jeg blir overrasket over at Finansdepartementet ikke er opplyst om situasjonen ute i Kommune-Norge og fortsatt holder seg til at tallet vil være på ca. 165 mill. kr. Vil finansministeren sørge for at Stortingets forutsetninger blir ivaretatt sånn at disse kommunene kan legge 15 pst. reduksjon til grunn i årene framover og dermed ha rammebetingelser som er litt langsiktige?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-03-13:
De nye verdsettelsesreglene for eiendomsskatt på kraftproduksjonsanlegg som ble iverksatt fra og med 2001, innebærer at eiendomsskatten i større grad enn tidligere blir basert på anleggenes lønnsomhet. Dette innebærer bl.a. at nivået på kraftprisene har større innvirkning på eiendomsskatten på kraftanleggene enn tidligere. I perioder med høye kraftpriser vil eiendomsskatten bli høy, mens motstykket er lavere inntekter fra eiendomsskatt når kraftprisene er lave. For bl.a. å sikre kraftkommunene inntekter fra eiendomsskatten i perioder med lave priser er det innenfor det nye regelverket innført en minimumsverdi på eiendomsskattegrunnlaget på 1,1 kr/kWh av normalproduksjonen. Departementet har ikke informasjon om at eiendomsskatten fra kraftproduksjonsanlegg var på 1,2 milliarder kr i 2000, slik representanten opplyser i sitt spørsmål. I Ot.prp. nr. 47 for 1999-2000 anslo departementet at kommunenes samlede inntekter i 2000 var om lag 1 060 mill. kr. Med det nye regelverket ble provenyet i 2001 om lag 910 mill. kr. Ifølge disse tallene kan det anslås at kommunenes inntekter ble redusert med om lag 150 mill. kr, og ikke 300 mill. kr, slik representanten hevder. Stortingsflertallet aksepterte en slik kortsiktig nedgang i inntektene. Dette ble omtalt i Innst. O. nr. 85 for 1999-2000, der flertallet, bestående av alle partier bortsett fra Høyre og Fremskrittspartiet, uttalte følgende: «Etter flertallets oppfatning må det framlagte forslag kunne sies å være i tråd med flertallets intensjoner om nivå for samlede inntekter for kraftproduksjonsanlegg til tross for at samlet proveny i 2001 blir noe lavere enn 1 mrd. kroner.Flertallet legger i sin vurdering til grunn at prisene for inneværende år er relativt lave, og at samlet proveny vil øke med økende priser.» Skattedirektoratets oversikt over kraftanleggenes skattegrunnlag for eiendomsskatteåret 2002 viser at eiendomsskatten også for inneværende år vil utgjøre om lag 910 mill. kr som følge av at kraftprisene var lave fra 1997 til og med 2000. Økningen i kraftprisene siden 2000 indikerer imidlertid at eiendomsskatten for 2003 vil kunne bli høyere enn i de omtalte årene 2001 og 2002. Det vil for øvrig bli gjennomført en evaluering av de nye verdsettelsesreglene for eiendomsskatt på kraftanlegg i løpet av 2002, slik det for øvrig er varslet i en tidligere odelstingsproposisjon.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-03-13:
På det siste spørsmålet har jeg allerede svart. Det er jo et resultat av at representanten Klunglands parti var med i det flertallet som har vedtatt at det skal evalueres i løpet av inneværende år. Jeg forsøkte på en relativt diplomatisk måte i mitt første svar å si at departementet mener at de tall representanten opererer med, er gale. Og den gjengivelse av takstgrunnlaget som gis i spørsmålets siste del, er også en gal oppfatning av hva Stortinget har vedtatt. Takstgrunnlaget er selvfølgelig det samme, tatt i betraktning at kraftanleggene står der. Men jeg har allerede i mitt svar opplyst at taksten også påvirkes av lønnsomheten ved kraftanleggene, og den er ikke uendret fra år til år. Så spør representanten Klungland om hvem som er best til å prognosere lønnsomhet i kraftanleggene, departementet eller kommunene. Jeg tror nok at det har vist seg at departementet under skiftende politiske ledelser treffer noe bedre enn summen av kraftkommunenes prognoser.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-03-13:
Jeg har et visst inntrykk av at representanten nå står og leser noe han har med seg på forhånd. Jeg har nettopp svart på det spørsmålet ved å henvise til at stortingsflertallet faktisk har sagt seg fornøyd med resultatet av det første året med nye takseringsregler, og jeg har sitert et ganske langt utdrag fra Innst. O. nr. 85 for 1999-2000. Som svar på spørsmålet om man vil følge opp dette gjennom en evaluering, kan jeg nok en gang bekrefte at det vil vi. Men det er ikke summen av kraftkommunenes prognoser som utgjør Stortingets beslutningsgrunnlag. Det er de faktiske inntektene man får fra kraftverkbeskatningen, som vil utgjøre evalueringen, og ikke resultatene av de enkelte kommuners egne budsjetter. Det må, uten spesielt å gå inn på Kvinesdal kommune, kunne sies at av og til har vel kommunenes budsjettanslag både for denne type skatteinntekter og for andre inntekter et preg av mer ønsketenkning enn av realistiske prognoser.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «I St.meld. nr. 22 for 1999-2000 står det at Riksarkivaren har foreslått å flytte Nordlands-delen fra Statsarkivet i Trondheim til avdelingen i Tromsø. Nå ser det ut som han planlegger denne flyttingen uten at de som blir mest skadelidende hvis det flyttes, det vil si brukerne, er informert om dette. En slik flytting vil legge hele det historiske miljøet rundt Nordlandsforskningen brakk. Hvordan ligger saken i dag, og hva vil skje fremover?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg takker for svaret. Det er jo greit med elektronikk, men det er også klart at man er avhengig av papirarkiv. Når Riksarkivaren nå planlegger denne flyttingen på egen hånd, må man reagere. En slik flytting vil ødelegge hele det historiske miljøet rundt Nordlandsforskningen. Nordland har i alle år ligget under Statsarkivet i Trondheim. Skal man flytte denne avdelingen til Tromsø, vil arbeidet med historieforskning på Nordland bli svært tungvint. Nesten all gårds- og slektshistorie fra Nordland har via annet materiell tilknytning til Trondheim. Historieforskere fra hele Nordland reagerer sterkt på disse planene. En flytting vil forverre arbeidet betraktelig, da all annen informasjon er å finne i Trondheim. Synes kulturministeren kanskje at denne forskningen er uten betydning?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2002-03-13:
Jeg takker igjen for svaret. Men igjen vil jeg påpeke at når man planlegger en slik flytting uten at brukerne egentlig er med på lasset, så minner det sterkt om byråkratisk overstyring. Jeg synes ikke det er den rette måten å behandle historieforskere på. Ett argument for flyttingen er plassbehovet. Men en utbygging i Trondheim er planlagt, og tomten er klar. Det viser seg at Tromsø nå bygger ut for 20–25 år frem i tid. Jeg synes det vitner om dårlig planlegging når man bygger med en slik overkapasitet. Jeg er på jakt etter den egentlige grunnen til flyttingen. Jeg kan ikke se at den er de som skal bruke arkivet.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-03-13:
Det er rett at Stortinget i 1999 vart orientert om at Riksarkivaren hadde teke til orde for å endra ansvarsgrensene mellom statsarkiva i Trondheim og Tromsø. Endringa går ut på at tidlegare og framtidige avleveringar av arkiv etter statlege institusjonar i Nordland blir å finna i Tromsø i staden for i Trondheim. Stortinget hadde ingen merknader til dette då meldinga om arkiv, bibliotek og museum vart behandla i desember 2000. I budsjettproposisjonen for inneverande år frå regjeringa Stoltenberg gav departementet Riksarkivaren klarsignal til å førebu ei slik overføring. Heller ikkje dette hadde Stortinget merknader til. Statsarkivet i Trondheim er i dag det tyngst belasta statsarkivet. Embetsdistriktet omfattar i tillegg til Nordland begge dei to Trøndelagsfylka og Møre og Romsdal. Avleveringsetterslepet er særleg stort, om lag ti gonger større enn gjennomsnittet for dei sju andre statsarkiva i landet. Å overføra ansvaret for Nordland til Statsarkivet i Tromsø vil skapa betre balanse statsarkiva imellom med omsyn til oppgåver og ressursar og vil gjera det lettare å redusera det store avleveringsetterslepet som tyngjer på Statsarkivet i Trondheim. Den viktigaste grunnen til endringa er likevel at ein med dette oppnår ein reduksjon på 20 pst. rekna i nettoareal i den utbygginga ved Statsarkivet i Trondheim som no står for døra. Dette heng saman med at ein kan leggja inn mindre magasinreserve enn ein elles ville trengt når dette statsarkivet ikkje lenger skal husa dei tidlegare og framtidige avleveringane frå Nordland. I Tromsø står det snart ferdig eit utvida magasinbygg som er stort nok til å dekkja avleveringsbehovet både frå noverande embetsdistrikt og frå Nordland i 20-25 år framover. Alt i alt er det så god ressursutnytting å gjera denne endringa det her er snakk om, både på kort sikt og lang sikt, at ei slik løysing ikkje er til å koma utanom. Etter dei planane Riksarkivaren har, vil flyttinga av dei tidlegare avleverte arkivsakene kunna gjennomførast i 2003. For folk i Nordland som må vitja statsarkivet for å kunna få tilgang til originale arkivsaker, inneber endringa at dei i utgangspunktet må reisa til Tromsø i staden for til Trondheim. Forskarar i Trondheim som har vore vane med å gå til statsarkivet for å studera originale arkivsaker frå Nordland, vil kunna halda fram med dette – som før. Det blir ordna gjennom innlån statsarkiva imellom. Eg kan difor ikkje sjå at dette vil få slike negative konsekvensar som representanten Stensaker fryktar. Statsarkiva vil strekkja seg langt for å leggja tilhøva best mogleg til rette for forskarane, anten dei sit i Trondheim eller i Tromsø. Eg vil òg leggja til at mykje arkivmateriale er tilgjengeleg i kopiform gjennom mikrofilm, og at stadig meir blir digitalisert. Dette inneber at mange brukargrupper etter kvart blir mindre avhengige av å oppsøkja statsarkiva eller Riksarkivet for å få den arkivinformasjonen som dei er ute etter.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-03-13:
Nei, eg synest ikkje denne forskinga er «uten betydning». Eg reagerer litt når representanten Stensaker seier at Riksarkivaren planlegg dette heilt på eiga hand. Eg vil minna han om det eg sa i det fyrste svaret mitt, at dette vart handsama i samband med ABM-meldinga. Det var då ingen merknader frå Stortinget si side. Dette vart omtala og òg gitt klarsignal til i statsbudsjettet for det året vi no er inne i. Heller ikkje då kom det nokon kommentar frå Stortinget si side. Riksarkivaren gjer faktisk det som han har fått lov til å gjera: å utnytta ressursane betre. Og eg er heilt sikker på at både Tromsø og Trondheim vil gjera sitt yttarste for at Nordlandsforskinga skal få den hjelpa som dei treng i arbeidet sitt.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-03-13:
Eg må ærleg innrømma at dersom det å planleggja i 20–25 år framover for eit arkiv er dårleg planlegging, vil eg seia at dersom ein hadde bygt for fem eller ti eller femten år framover, ville det verkeleg ha vore dårleg planlegging. For då måtte ein altså ha bygt ut igjen nokre få år etter at utbyggingsperioden var ferdig. For å understreka det igjen: Dette er for å utnytta ressursane betre. Eg trudde at ein representant for Framstegspartiet ville vera oppteken av å få både billegare og meir rasjonelle løysingar, slik at dei ulike forskingsmiljøa får gode tilhøve. Eg vil minna om – som eg sa – at tilfanget av materiale i Trondheim er så stort at ein treng ei betre fordeling mellom dei ulike arkiva i forhold til den jobben og den utfordringa som dei skal påta seg. Skulle ein ha lagt alt til Trondheim, måtte ein der ha bygt ut langt meir enn det som det no ligg til rette for. Eg vil òg minna representanten frå Framstegspartiet om at Framstegspartiet ved siste budsjetthandsaming ville redusera driftsløyvingane til arkivverket med 5 mill. kr – omtrent den same summen som lønsbudsjettet til Statsarkivet i Trondheim er på. Dersom dette var eit område som Framstegspartiet verkeleg prioriterte, burde dei ha teke det opp ved handsaminga av budsjettet for i år, og dei burde ha teke det opp då vi handsama ABM-meldinga. Dei burde i alle fall ikkje ha kutta overføringane til dette.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-13:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «En rekke kommuner har gjennom sine nærings- og arealplaner forsøkt å disponere land- og sjøarealer på en helhetlig måte slik at man kan forene ulike ønsker om utvikling av oppdrettsnæringen. Dette gjelder blant annet Snillfjord kommune i Sør-Trøndelag. I hvor stor grad vil sentrale myndigheter respektere de prioriteringer man lokalt har foretatt i forhold til slike saker?»
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-13:
Jeg takker for et svar som jeg velger å tolke langt i positiv retning. Jeg er enig i statsrådens betraktninger omkring den respekt en skal ha for det helhetlige planverktøyet som kommunene benytter seg av, og det forsøket på å avveie lokaliseringen som kommunen gjør. Dette er ingen enkel problemstilling for noen kystkommuner, men det er svært viktig for veldig mange kystkommuner. Når det gjelder dette konkrete tilfellet, Snillfjord kommune, er det konkurrerende søknader. Men matfiskoppdretteren gir uttrykk for at han ikke tar det så veldig alvorlig om han får et nei. Det finnes andre muligheter, andre lokaliteter. Det påpeker også kommunen. Han har i tillegg tre oppdrettslokaliteter fra før i samme området. Kommunen legger for sin del vekt på at det må være muligheter for å utnytte ulike typer oppdrett, både det som går på matfiskoppdrett og det som går på skjelloppdrett, og også den mer lokale tilknytningen. Kan jeg tolke statsrådens svar så langt at han når det gjelder dette tilfellet, er villig til å foreta en fornyet vurdering og gå inn i en fornyet dialog med kommunen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-13:
Jeg er litt usikker på hvorledes jeg skal tolke det innspillet. Det er klart at de som har søkt, følte seg presset til å trekke søknaden, nettopp på grunn av de kostnadene det innebærer for dem som skal etablere seg, og som er ganske store. De følte at signalet fra regionkontoret var så overveldende at de ikke hadde noen sjanse til å få en positiv behandling av søknaden. Det er en saksbehandling som det kan settes spørsmålstegn ved, når de så klart gir en søker beskjed om at en ikke kan forvente noen ting, det er like greit å trekke søknaden. Det er nå én sak. Det andre som er viktig her, er at kommunen føler seg skuffet fordi den har gått inn i et omfattende arbeid knyttet til prosjektet om integrert kystnæring. De har utdannet folk i hvorledes en kan drive skjelloppdrett. De har følt at de har blitt oppmuntret fra sentrale myndigheters side, og at de har klart å avveie og ivareta interessene både til matfiskoppdretterne, til de nasjonale interessene og til sine egne lokale interesser. Hvis kommunen tar opp denne problemstillingen igjen med fiskerimyndighetene, er det noen som helst mulighet for at de kan få en fornyet vurdering av dette spørsmålet?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-03-13:
Tilgang til areal er en av de viktigste rammebetingelsene for havbruksnæringen. Det er ønskelig at kommunene gjennom en oppdatert planlegging legger til rette for at tilstrekkelige og tilfredsstillende arealer blir avklart og sikret til en miljøvennlig og helsemessig forsvarlig havbruksproduksjon. Havbruksnæringen forvaltes gjennom oppdrettsloven, med Fiskeridepartementet som ansvarlig myndighet. Fiskeridirektoratets regionkontor treffer vedtak om lokalisering av havbruksvirksomhet, og i behandling av lokalitetssøknader trekkes kommunen inn som høringsinstans. Fiskeriforvaltningen lokaliserer ikke havbruksvirksomhet i strid med kommunenes arealplaner. Videre er det ytterst sjelden at regionkontorene går på tvers av de anbefalinger vi får fra kommunene, i behandlingen av lokalitetssøknader. Jeg mener således at fiskeriforvaltningen i stor grad respekterer de prioriteringer som er foretatt lokalt. Dette gjelder i forhold til både kommunale planer og enkeltsaksbehandling. Stortingsrepresentant Arnstad henviste til Snillfjord kommune i sitt spørsmål. I Snillfjord kommune har vi hatt en situasjon hvor det ble søkt om konsesjon for blåskjelldyrking og lakseoppdrett innenfor samme område. På grunn av krav til avstand mellom anleggene var det ikke aktuelt å gi begge søkere tillatelse til å drive på lokaliteten. Snillfjord kommune ønsket i dette tilfellet å prioritere dyrking av skjell fremfor oppdrett av laks og ørret, for å sikre jordbruket muligheten for tilleggsnæring. Formålet med oppdrettsloven er å bidra til at oppdrettsnæringen kan få en balansert og bærekraftig utvikling og bli en lønnsom og livskraftig distriktsnæring. I det legger jeg at havbruksnæringen først og fremst skal utvikles som en selvstendig næring, og ikke primært som en tilleggsnæring. Etter mitt syn vil oppdrett av laks og ørret både i dag og i fremtiden utgjøre tyngdepunktet i norsk havbruksnæring. Skjellnæringen er i sterk vekst, men det er fremdeles knyttet en del usikkerhet til fremtidig produksjon og lønnsomhet. På denne bakgrunn prioriterer derfor fiskerimyndighetene som regel – jeg understreker som regel – oppdrett av laks og ørret foran andre arter i konkurranse om areal og lokaliteter. Det er bare i de tilfeller hvor det er konkurranse om lokaliteten, at problemstillingen blir aktuell. Fiskeriforvaltningens lokalisering av havbruksvirksomhet bør etter mitt skjønn, og slik må det også være, skje innenfor rammene av de kommunale interesser. Ved forvaltningen av næringen vil imidlertid nasjonale hensyn i særlige tilfeller kunne gå foran lokale interesser. Konklusjonen min blir da, både generelt og i forhold til det spørsmålet spesielt dreier seg om, nemlig Snillfjord kommune, at jeg mener at kommunens syn som hovedregel bør tillegges avgjørende vekt.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-03-13:
Jeg holder fast ved at vi i havbruksforvaltningen skal tillegge kommunenes syn og prioriteringer stor vekt, men at det i spesielle tilfeller er behov for å ta nasjonale hensyn. Når det gjelder denne spesielle saken, forstår jeg det slik at skjellsøknaden nå er trukket tilbake. Det fremgår av kommunens saksfremstilling at man mener at fiskeriforvaltningen har bidratt til at søkeren gjorde det. I så fall er ikke det uproblematisk etter mitt skjønn. Av regionkontoret har jeg fått opplyst at de faktisk har tilskrevet søkeren om skjellkonsesjon og gitt beskjed om muligheten til å få behandlingsgebyret tilbake, fordi man anså en positiv behandling av lokalitetssøknaden som lite sannsynlig. Generelt vil jeg ikke anbefale en slik saksbehandling. På den annen side vil det kunne være slik i enkelte saker – jeg understreker at det må være i helt spesielle saker – at man kan tolke det som et velvillig tilbud fra forvaltningen for å spare søkeren for utgifter. Det kan derfor ha både positive og negative sider. Men når en søker har fremmet en søknad, skal søknaden bæres igjennom til en sluttbehandling, med de kostnader det vil medføre for søkeren.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-03-13:
Vi skal vokte oss vel i Stortinget for å foreta saksbehandling av enkeltsaker. Fiskeriforvaltningen skal i betydelig grad ta hensyn til de prioriteringer som en kommune gjør. Det har vi gjort, og det kommer vi til å gjøre, også med bakgrunn i denne saken. Men jeg understreker at hvis det er riktig, slik som kommunen fremstiller det, at fiskeriforvaltningen på en måte har opptrådt slik at søkeren har følt seg presset til å trekke søknaden, er ikke det en uproblematisk saksbehandling, og det har jeg tatt opp med fiskeriforvaltningen. Vi må ikke stelle oss slik at det blir oppfattet på den måten. Jeg har fra regionkontoret, som jeg sa i mitt forrige svar, fått opplyst at søkeren har trukket søknaden, og de hadde da tilkjennegjort at gebyret i så fall ville bli tilbakebetalt. Det velger jeg å se på som en positiv gest fra forvaltningen, for vi ønsker, sikkert både representanten Arnstad og jeg, en forvaltning som er kundevennlig, og som gir søkerne muligheter til å spare kostnader. Men det er viktig at søkeren til syvende og sist opprettholder søknaden. Hvis søknaden blir fremmet, må forvaltningen behandle den på vanlig måte.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til justisministeren: «De siste tre månedene er det avslørt to bordeller i Bergen, hvor utenlandske kvinner utnyttes av kyniske organiserte kriminelle. Mange av disse kvinnene har gitt skremmende skildringer av sin livssituasjon. I Bergensavisen 3. mars i år kommer det fram at Hordaland politidistrikt ikke har prioritert disse sakene, til tross for at bordellene er godt kjent. Hva vil statsråden gjøre for å få politiet til å prioritere bekjempelse av hallikvirksomhet høyere?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
Jeg takker for svaret. Det virker som om justisministeren deler den analysen som vi i SV har, om nødvendigheten av å bekjempe markedet for prostitusjon i Norge hvis man ønsker en effektiv bekjempelse av «trafficking». Jeg er også glad for at justisministeren vil ta et initiativ i forhold til denne saken. Men jeg må få lov til å peke på at hans beskrivelse av situasjonen ved Hordaland politidistrikt ikke er den samme som politidistriktets, og at når journalister fra Bergensavisen har greid å finne fram til bakmennene bak bordeller i Bergen, så burde politiet også være i stand til det. Jeg har lyst til å henlede statsrådens oppmerksomhet på et sitat i Bergensavisen søndag 17. februar fra en talsmann for Hordaland politidistrikt, der han bekrefter at disse sakene er blitt nedprioritert. «Generelt gjør vi det fordi det ofte er vanskelig å avdekke det konkret ulovlige i sakene det blir skrevet om», sier han. Dette til tross for at det skjer åpenlyst. Hva er statsrådens kommentar til denne prioriteringen fra Hordaland politidistrikt?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-13:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg har lyst til å peke på en gang til at når den lokale pressen i Bergen har greid å avdekke flere tilfeller av organisert bordellvirksomhet det siste halvåret, og også har funnet fram til bakmennene, er det vanskelig å forstå hvordan politiet for det første ikke kan være klar over dette, og for det andre ikke kan være i stand til å trenge dypere inn i saken. Jeg har lyst til å sitere noe som står i årsmeldingen til Pion, Prostituertes Interesseorganisasjon, der de sier: «Tilbakemeldingene vi får er at politiet ikke har ressurser til å spane og følge opp disse henvendelsene.» Pion synes dette er svært kritikkverdig. Mitt spørsmål til justisministeren blir da: Når justisministeren signaliserer at han vil foreta en henvendelse til Riksadvokaten, hvilke signaler er det statsråden ønsker å gi til Riksadvokaten?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-03-13:
Hallikvirksomhet rammes av straffeloven § 206. Det er et faktum at Norge er mottakerland for utenlandske prostituerte. Det kommer kvinner fra Asia og Latin-Amerika, men et økende antall kommer fra Øst-Europa, særlig de baltiske landene og Russland. Inntil nylig har det stort sett vært aktivitet på innendørsmarkedet for prostitusjon. Problemet finnes hovedsakelig i Oslo og i noen av de andre byene. I tillegg er det registrert slik virksomhet med basis i Murmansk til Nord-Norge. I internasjonal sammenheng omtales denne typen grensekryssende kjønnshandel for Trafficking in Women. Dette er et internasjonalt problem, som bl.a. har medført at Interpol har opprettet en arbeidsgruppe som arbeider med dette temaet, Interpol Working Group on Trafficking in Women. Norge deltar aktivt i dette arbeidet, der Kripos er utpekt som nasjonalt kontaktpunkt. I disse sakene samarbeider vi også med de øvrige nordiske land og de baltiske land gjennom Baltic Sea Task Force, som er en sammenslutning av statene i Østersjøområdet, nettopp for å intensivere arbeidet mot grenseoverskridende kriminalitet, som hallikvirksomhet av den karakter representanten spør om, er. I tilknytning til FNs konvensjon mot transnasjonal organisert kriminalitet er det også utarbeidet en protokoll om handel med mennesker, særlig kvinner og barn. Norge har undertegnet konvensjonen, og den skal følges opp med ratifisering. Protokollen framhever forpliktelsene landene har til å bekjempe handel med mennesker, spesielt kvinner og barn, bl.a. med prostitusjon som formål. Når det gjelder spørsmålet om eventuell organisert bordellvirksomhet i Hordaland politidistrikt, har Justisdepartementet, etter å ha konsultert Politidirektoratet, ingen indikasjoner på at det drives slik virksomhet i større utstrekning i distriktet. Det har heller ikke så langt vært mulig å avdekke hvem som har stått bak de tilfeller av tilbud om seksuelle tjenester mot betaling, som er fremsatt av utenlandske kvinner. Jeg ser alvorlig på at bordeller kynisk utnytter utenlandske kvinner. Mange av disse kvinnene kommer i en tvangssituasjon, f.eks. ved at de er avhengig av penger til narkotika, eller at de er redd for å bli avslørt uten lovlig opphold i landet. Dette kan derfor også ses på som et overgrep mot kvinnene. I flere tilfeller kan hallikvirksomhet dertil ses på som organisert kriminalitet, slik jeg tidligere har vært inne på. Hvordan politiet skal prioritere straffesaker tilligger imidlertid den høyere påtalemyndighet og til slutt Riksadvokaten. Justisministeren kan derfor ikke gripe inn på Riksadvokatens ansvarsområde. Jeg vil derfor ta kontakt med Riksadvokaten om spørsmålet. At politiet har tilstrekkelige ressurser til å bekjempe kriminalitet, er mitt ansvar. Jeg kan forsikre at Hordaland politidistrikt skal ha ressurser til å håndtere slik kriminalitet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-03-13:
Den informasjonen som jeg nå har gitt, at man ikke har indikasjoner på at det drives slik virksomhet i større utstrekning, og at det heller ikke så langt har vært mulig å avsløre dem som står bak, har jeg innhentet gjennom Politidirektoratet. Det kan godt tenkes at virksomheten man står overfor i Bergen, kunne være av interesse for den delen av politiet som heter «Catch». Det er et forhold jeg skal se nærmere på. Men som sagt: Prioritering når det gjelder konkrete straffbare forhold, tilligger Riksadvokaten, mens de forhold som knytter seg til ressursbruken, tilligger statsråden, altså meg selv, gjennom Politidirektoratet, og etter min kunnskap skal politidistriktet ha mulighet til å håndtere dette. Det er også samarbeid mellom sentrale politienheter som «Catch» og lokale politidistrikter når man nettopp ser sporene av store pengestrømmer, altså hvitvasking av penger. Generelt vet man at dette skjer i tilknytning til prostitusjon, ran og grove narkotikaforbrytelser, slik at jeg generelt er oppmerksom på det og vil ta det med meg videre.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-03-13:
Det som skjer i den sammenhengen, er ikke noe jeg kan komme inn på her, for prioritering av påtalemyndighetens virksomhet tilkommer Riksadvokaten og ikke justisministeren. Det jeg har sagt, er at Norge er forpliktet gjennom internasjonale protokoller og avtaler. Vi deltar også i en arbeidsgruppe mot «trafficking». Nå kan det godt tenkes, uten at jeg kjenner til tilfellene i Bergen, at dyktige journalister kan komme inn på saker. Men politiet må, for å ha en sak, ha vitner, og de må også ha vitner som holder fast ved vitneprovene når man skal føre en sak rettslig. Det kan derfor tenkes at oppsøkende journalister fort kan beskrive et fenomen som vi begge er enige om fins og er forkastelig, mens derimot det å framskaffe bevis og vitner som holder i en sak, er en annen form for aktivitet. Jeg er selvfølgelig, som jeg tidligere har svart, generelt opptatt av at dette skal tas på alvor. Det er derfor jeg også har gitt de signalene som jeg har gitt i mitt hovedsvar til representanten.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-03-13:
Det er viktig for meg innledningsvis å minne om at det er et grunnleggende prinsipp i norsk strafferett at alle utilregnelige lovbrytere er straffrie. For å kunne straffes må gjerningspersonen ha hatt et visst minstemål av modenhet og sjelelig sunnhet. Utilregnelige lovbrytere er lovbrytere som var psykotiske eller høygradig utviklingshemmede eller bevisstløse i gjerningsøyeblikket. Særreaksjonsreformen, som trådte i kraft 1. januar 2002, innebærer at de utilregnelige lovbryterne blir tatt hånd om på en måte som både tar hensyn til deres særlige behov og til samfunnets behov for trygghet. De psykotiske kan dømmes til særreaksjonen overføring til tvungent psykisk helsevern, mens de utviklingshemmede kan få særreaksjonen tvungen omsorg. Før 1. januar 2002 kunne utilregnelige lovbrytere i prinsippet idømmes sikring for ethvert lovbrudd. I praksis var det alvorlige forbrytelser mot andres liv, helse og frihet som resulterte i sikring. Men sikring ble også i noen få tilfeller idømt for bl.a. vinningsforbrytelser. De nye særreaksjonsreglene ble vedtatt ved lov 17. januar 1997 nr. 11, og trådte i kraft 1. januar 2002, jf. lov 15. juni 2001 nr. 64. Tidsubestemte særreaksjoner ble ansett som så inngripende at de bare skulle gjelde for farlige lovbrytere: Lovbryteren må ha begått eller forsøkt å begå en alvorlig volds- eller seksualforbrytelse, frihetsberøvelse, ildspåsettelse eller en annen alvorlig forbrytelse som krenket andres liv, helse eller frihet, eller kunne utsette disse rettsgodene for fare. Men også mindre alvorlige lovbrudd av samme art kan lede til en særreaksjon dersom vedkommende tidligere har begått eller forsøkt å begå et slikt alvorlig lovbrudd. Den som gjentatte ganger utøver vold, vil dermed kunne idømmes særreaksjon. Det må også være fare for gjentakelse. Vilkårene er strengere enn før, men jeg vil understreke at samfunnet fortsatt kan beskytte seg mot dem som er farlige. Utilregnelige lovbrytere som ikke er farlige, men plagsomme, kan imidlertid ikke ilegges en særreaksjon. Slik sikringsreglene ble praktisert, er ikke forskjellen fra tidligere rett særlig stor. Jeg vil følge opp Stortingets vedtak på flere måter. For det første vil jeg ta et initiativ overfor helseministeren i løpet av kort tid. Videre vil jeg drøfte saken med riksadvokaten på neste kontaktmøte. Jeg vil parallelt følge utviklingen nøye for å se hvordan bestemmelsene om særreaksjoner for utilregnelige fungerer i praksis. Jeg tror det kan være grunn til å vurdere dette spørsmålet før den generelle etterkontrollen etter om lag tre år.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-03-13:
Jeg er selvfølgelig generelt helt enig i at ingen skal ha noen fribillett. Jeg står ved den beskrivelsen jeg har gitt, men for å være helt sikker på at det som skjer i praksis, også er slik som det er ment uttrykt, bl.a. i svar fra min forgjenger, tidligere statsråd Harlem, i Stortinget, vil jeg ta kontakt med helseministeren for å se på muligheten mot lov om psykisk helsevern. Og hvis det er slik at det må gjøres endringer i straffeloven § 39 nr. 1, vil jeg ta initiativ til å gjøre dette før etterkontrolltiden om tre år, dersom praksis viser at det er nødvendig. Det har jeg sagt i hovedsvaret, og det gjentar jeg gjerne, bl.a. ut fra det hovedprinsipp som spørreren nå stilte meg åpent, nemlig om noen skal ha en fribillett eller ikke.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-03-13:
Jeg har tidligere i spørretimen svart generelt på hvordan vi må være opptatt av soningsforhold overfor straffedømte eller mennesker som er satt inn til forvaring, eller på annen måte er satt til tvungen behandling av samfunnet, at den er mest mulig korrekt. Det er et spørsmål som jeg går tungt inn i. Det ligger i det svaret jeg tidligere har gitt, at jeg vil ta kontakt med helseministeren og riksadvokaten. Jeg vil da både se på det lovmessige og så raskt som mulig også innhente praktiske erfaringer med ordningen, slik at jeg er oppdatert med hensyn til det. Jeg oppfatter representantens anliggende slik at vi ikke skal la noen grensesnitt – for å si det på den måten – utvikle seg uten observasjon. Og innholdet i mine tidligere svar – og også i dette – er at jeg vil gjøre mitt for at det skal følges, og for at de adekvate tiltak som er nødvendige, skal bli tatt, enten det gjelder i forhold til lov om psykisk helsevern eller det gjelder i forhold til den bestemmelse i straffeloven som jeg tidligere har vært inne på.