Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-06-06:
Det er 14 år siden Stortinget sist behandlet en helhetlig melding om Svalbard. Det har vært både spennende og interessant å delta i den prosessen som ligger til grunn for komiteens innstilling. Det er grunn til å gi honnør til saksordføreren for den måten hun har ledet komiteens arbeid på, og for den vilje hun har vist til å bidra til samlende løsninger. Dermed kan den videre forvaltning av Svalbard fortsatt skje med bred oppslutning fra Stortinget, slik også ulike regjeringer gjennom årene har lagt vekt på. Det er i vår alles interesse. Jeg vil også – slik saksordføreren gjorde – benytte anledningen til å gi honnør til Svalbardrådet og ulike representanter for lokalsamfunnet i Longyearbyen for de verdifulle innspill vi har fått under arbeidet med innstillingen. La meg for Høyres del også nevne den tette kontakt til Svalbard Høyre. Det har gitt verdifulle bidrag til de konklusjoner Høyre har trukket, ikke minst i tilknytning til videreføringen av lokaldemokratiprosessen. Jeg skal ikke bruke tid på å gjenta det som det er bred politisk enighet om når det gjelder de utfordringer og forpliktelser Norge har påtatt seg gjennom suverenitetsutøvelsen basert på Svalbardtraktaten, som trådte i kraft i 1925. I så måte henviser jeg til saksordførerens innlegg. Det er viktig å ha en felles forståelse av de begrensninger for norsk myndighetsutøvelse som Svalbardtraktaten setter. Det gjør at øygruppen aldri fullt ut kan sidestilles med eller bli som en kommune på fastlandet. Jeg vil imidlertid understreke at det er et viktig virkemiddel i vår suverenitetsutøvelse å opprettholde norsk bosetting av en viss størrelse, og at næringsvirksomhet, ressursutnyttelse, forskning og utdanning kan skje innenfor de rammer som hensynet til bevaring av Svalbards naturmiljø og kulturminner setter. Jeg vil i mitt innlegg konsentrere meg om noen av de områdene hvor komiteen har et noe annet syn enn det som ligger til grunn for meldingen, og spesielt omtale enkelte av Høyres særmerknader. Det første gjelder lovgivningen for Svalbard, hvor utgangspunktet i dag er at norsk lovgivning, utenom privatrett, strafferett og rettspleie, ikke gjelder uten at det er gjort særskilte vedtak. Jeg har forståelse for de innvendinger mot dette som særlig er blitt fremført av lokale folkevalgte i Svalbardrådet. De finner det lite tilfredsstillende å skulle forholde seg til departementale regler og forskrifter som ofte blir gjort gjeldende lenge etter at lovbeslutninger har trådt i kraft på fastlandet. Dette kan lett bli en sovepute for byråkratiet, og det er bakgrunnen for et ønske fra en samlet komite om å få vurdert en speilvending av denne lovgivningspraksisen. Høyre vil også be Regjeringen vurdere muligheten for å gi Longyearbyen lokalstyre – som Svalbardrådet heretter skal hete – innsyn i saker som angår deres ansvarsområde i Polarutvalgets møter. Høyre vil videre bemerke den uheldige sammenblanding av forskning og forvaltning som skjer ved at Norsk Polarinstitutt også er primærrådgiver for Sysselmannen og er representert i Polarutvalget. Det har vi også tidligere advart mot og mener Regjeringen bør endre denne praksisen. Jeg viser i så måte til vår merknad i innstillingen. Selv om Svalbard er en del av kongeriket Norge, er øygruppen etter norsk ønske unntatt fra EØS-avtalen. Det bør imidlertid ikke være til hindrer for at varer som er bearbeidet eller produsert på Svalbard, kan selges tollfritt i Norge. Jeg viser i den forbindelse til en henvendelse fra Barents Tekstil AS, hvor det fremgår at tekstilproduksjonen belastes med 16-18 pst. toll ved salg til fastlandet. Dette virker åpenbart urimelig, og det er derfor en samlet komite som ber Regjeringen finne løsninger som gir fritak for toll. Det er bred enighet i komiteen om å bevare Svalbards særegne villmarksnatur. Det vil sette begrensninger for all virksomhet på øygruppen, slik at miljøhensyn ved konflikt med andre interesser skal veie tyngst. Fra Høyres side finner vi det imidlertid uriktig at Stortinget nå skal foregripe behandlingen av en egen miljøvernlov for Svalbard før Regjeringen har fremmet sitt forslag for Stortinget. Det er bakgrunnen for at vi ikke nå vil ha bastante oppfatninger om vern av Reindalen eller spørsmål om vei gjennom Reindalen fra Svea til Longyearbyen. Vi ønsker å vurdere lovforslaget og forslag til verneplan i en helhet når det foreligger fra Regjeringen om kort tid. Og vi finner det litt påfallende at andre partier allerede nå vil tilkjennegi standpunkter før utredningene foreligger. I løpet av kort tid vil også de endelige resultatene av prøveboring i Svea Nord foreligge. Og det er ikke til å legge skjul på at det knytter seg stor spenning og interesse til spørsmålet om fortsatt kullgruvedrift i Store Norske. Det var jo nettopp gruvedriften som la grunnlaget for den norske bosettingen i Longyearbyen, og den vil etter Høyres syn fortsatt være et viktig bidrag for å opprettholde hovedmålsettingen om en norsk bosetting på Svalbard. Krav til lønnsomhet og volumuttak pr. år vil her være sentrale spørsmål og vil kunne være avgjørende for utfallet av saken. I løpet av det siste tiåret har forskning og utdanning blitt en del av de viktigste aktivitetene på Svalbard. Om Norge har sakket akterut i forskningsinnsats for øvrig i OECD-sammenheng, har vi innen polar- og svalbardforskningen lyktes i å ligge i verdenstoppen, og slik bør det fortsatt være. Det er ikke tvil om at Universitetsstudiene på Svalbard – UNIS – organisert med de fire fastlandsuniversitetene som forpliktende stiftere har vært en suksess. Og planene om å bygge ut en forskningspark i tilknytning til UNIS er spennende. Jeg håper derfor Regjeringen har merket seg at det er en enstemmig komite som anbefaler at man raskt går videre med planene om et bygg som samlokaliserer alle de akademiske miljøene i Longyearbyen, Svalbard Museum, et magasin for arkeologisk og kulturhistorisk materiale og et mulig informasjonssenter om Svalbards natur og miljø. Jeg vil også knytte noen bemerkninger til den videre lokaldemokratiprosessen. For det er på mange måter litt forunderlig at komiteen her har inntatt den pådriverrollen som en burde forvente at flertallet i Svalbardrådet også befant seg i. Slik er det ikke. Det har lokalt stått noe strid om Regjeringens forslag til navn og virkeområde for det lokale folkevalgte organet. Men komiteen har etter en totalvurdering valgt å støtte Regjeringens syn, slik at Longyearbyen lokalstyres myndighetsområde skal omfatte Longyearbyen arealplanområde. Derimot mener komiteen at valgperioden skal være fire år som på fastlandet, men med mulighet for suppleringsvalg etter to år ved behov. Komiteen mener videre at alle som har stemmerett ved lokalvalget, også bør være valgbare til lokalstyret. En organisasjonsendring som vil gjøre Svalbardposten til en uavhengig lokalavis, vil også kunne være et viktig bidrag i lokaldemokratiprosessen på Svalbard. Lokalsamfunnet i Longyearbyen går spennende tider i møte når prosessene nå for alvor vil starte med overføring av ansvars- og myndighetsoppgaver i lokalsamfunnet fra Sysselmannen og staten til lokalstyret. At flertallet i Svalbardrådet så langt ikke har vært de ivrigste pådriverne i denne prosessen, kan være en bekreftelse på det gode arbeidet Sysselmannen og hans stab gjør også i lokalsamfunnet i Longyearbyen. I så fall er det et svært godt utgangspunkt for et fortsatt godt samarbeid om de lokale sakene mellom lokalbefolkningen, lokalbefolkningens tillitsvalgte og Sysselmannen.