Abid Raja (Venstre), 2016-06-16:
Jeg har både ris og ros å komme med til komitéleder og saksordfører i denne saken. Først til rosen: Det er grundig arbeid som er blitt lagt inn i dette, ikke minst det innlegget som ble holdt herfra, og de gode bemerkningene rundt korrupsjon og dens følger. I utgangspunktet slutter jeg meg til hele innlegget og synes det egentlig har vært en veldig raus måte å jobbe på under høringene og før høringene, hvor man også har fått romslige rammer for å stille ferdig spørsmål, selv om man har gått over sin tid. Det har vært bra fra komitélederens side. Jeg skal komme tilbake til risen litt senere i mitt innlegg. Jeg vil også gi litt honnør til Fremskrittspartiet, som både i forsvarssaken og i denne saken har klart å løsrive seg fra Høyre eller Høyres representanter i komiteen. Det er bra. Det er bra at man klarer å se saken isolert sett, fra et eget partiperspektiv og eget perspektiv, uten å være bundet opp til et annet regjeringsparti. Det legger vi merke til, både i forsvarssaken og i denne saken, og det er noe som er verdt å rose. Det er i dag nesten nøyaktig et år siden forrige gang Stortinget behandlet denne saken – for første gang. Det er i utgangspunktet nokså unikt i Stortingets historie at kontroll- og konstitusjonskomiteen gjenåpner en kontrollsak basert på nye opplysninger. Ja, det var ikke bare på bakgrunn av nye opplysninger, men på bakgrunn av helt sentrale aktører – helt sentrale aktører – som ikke snakket sant, verken overfor komiteen i kontrollhøringen eller overfor den ansvarlige statsråd. Det er bakgrunnen for at vi gjenåpnet saken. Det er på denne bakgrunn, med dette som bakteppe, helt uforståelig for meg at det er en rekke sentrale samfunnsaktører og representanter for norsk næringsliv som mener at kontrollkomiteen ikke er ryddig i sitt forhold mellom jus og politikk, og at vi f.eks. ikke forstår taushetspliktens innhold, eller at en kontrollhøring utelukkende skal være et forhold mellom ansvarlig statsråd og Stortinget – et syn som også langt på vei deles av Høyres representanter i denne saken, noe jeg skal komme tilbake til. Det har vært urovekkende. Men hadde vi fulgt denne logikken, hadde svært lite av det som i dag er avslørt, blitt avslørt. Hadde vi fulgt denne logikken, hadde Svein Aaser fortsatt vært styreleder i Telenor. For det var nettopp i møte med offentligheten at Aasers forklaring ikke holdt vann. Det var i møte med offentligheten at Aaser til slutt måtte krype til korset og innrømme overfor næringsministeren at han hadde informasjon som ikke var brakt videre tidligere. Går vi tilbake til den første høringen og den behandlingen vi da hadde, gikk flertallets kritikk nettopp ut på at både nåværende og tidligere statsråder stolte helt og fullt på den informasjon som Svein Aaser og Jon Fredrik Baksaas formidlet til sin hoved- og flertallsaksjonær, den norske stat. Logikken er, ifølge kritikerne, at det er helt greit å tilbakeholde informasjon for statsråden under en misforstått forståelse av taushetsplikten, og at Jon Fredrik Baksaas, som var et av Telenors oppnevnte styremedlemmer i VimpelCom, ikke skal ha noen mulighet til å agere som konsernsjef i Telenor på bakgrunn av de opplysningene han erverver gjennom sitt styreverv i VimpelCom. Taushetsplikten skal altså forstås slik at de kunnskaper en konsernsjef erverver gjennom styrearbeid i andre eller underliggende selskaper man også har eierandeler i, ikke under noen omstendighet kan brukes i virksomhet vedkommende er konsernsjef i, fordi de er taushetsbelagt. Det er en veldig interessant lovforståelse denne vurderingen eventuelt skal bygge på. Det ville bety at dersom Baksaas faktisk visste om korrupsjon i VimpelCom allerede i 2011, skulle han altså vært avskåret fra å agere på det dersom styret i VimpelCom ikke besluttet det. Veldig mye av det jeg sa i debatten om samme sak den første gangen, står seg i dag. Jeg tenkte bare kortfattet å sitere noe av det: «Jeg og Venstre stiller oss helhjertet bak det synet flertallet forfekter i den innstillingen vi nå behandler, når vi hevder at de tre styremedlemmene i VimpelCom som er innstilt av Telenor, er ansvarlig for å følge de samme krav til å arbeide mot korrupsjon som alle andre. De hadde et selvstendig ansvar for å spørre, etterlyse og gjøre alt man kan for å få klarhet i transaksjoner som administrasjonen har ansvaret for, men som det kan stilles kritiske spørsmål ved. Vi stiller oss derfor uforstående til at styremedlemmer som er nominert og hentet fra Telenor, som i andre sammenhenger er et selskap som er blitt rost for sitt arbeid mot korrupsjon, ikke er i stand til å få klarhet i forhold som det er all mulig grunn til å stille kritiske spørsmål ved. Det burde være enkelt å få tilgang til de opplysningene som er nødvendig for å kunne bedømme saken korrekt. At VimpelComs administrative leder fram til for kort tid siden også var en norsk tidligere Telenor-ansatt, burde ikke gjøre dette mer komplisert, for å si det slik.» Den samme administrative leder er, som vi alle vet nå, under etterforskning og siktet av Økokrim, men deltok likevel prisverdig på kontrollkomiteens andre høring. For å gjøre det klart: Jeg tar selvsagt på ingen måte stilling til eventuelle skyldspørsmål i denne saken. Saken kontrollkomiteen har hatt på sitt bord i snart to år, er omfattende og stor. Vi har med en av de største internasjonale korrupsjonssaker å gjøre. VimpelCom, delvis eid av Telenor og underselskapet Unitel, har innrømmet korrupsjon som omfatter mer enn 114 mill. dollar, om lag 1 mrd. kr, i utbetalinger til Usbekistan, en sak som går tilbake til perioden 2006–2012, og som altså dreier seg om oppgjør for telelisenser i utlandet. Spørsmålet har vært, og er, hva som er Telenors kunnskaper om dette, og dernest den norske stats kunnskaper, ettersom vi, det norske folk, gjennom staten er majoritetsaksjonær i Telenor. De som er satt til å lede Telenor, er dermed ikke bare aksjonærene, men indirekte og noe folkelig kan man si også det norske folks fremste tillitsvalgte. Dersom de vet om korrupsjon og lar være å gjøre noe med det, innebærer det et grovt tillitsbrudd. Dersom ledelsen i Telenor f.eks. visste om korrupsjon og ikke informerte Næringsdepartementet, som er den største aksjonæren, som også uttrykkelig har slått fast nulltoleranse for korrupsjon, vil det også innebære et brudd på vedtatte spilleregler. For meg er det dette som er sakens kjerne. For meg og Venstre er det helt riktig at kontrollkomiteen har forsøkt å avdekke nettopp det. Det er vår jobb. Jeg hørte representanten Tetzschner snakke om nulltoleranse for korrupsjon, at den eneste måten å gjøre det på er å overlate dette til de etterforskende myndigheter. Jeg tror man glemmer da at Næringsdepartementet selv har uttrykt nulltoleranse for korrupsjon, og det påligger også staten å følge opp nettopp de samme regler som man har vedtatt for dette. Konsernsjef Baksaas i Telenor satt selv i VimpelCom-styret i nesten fire år, en nokså umulig dobbeltrolle han selv valgte å plassere seg i. Det er nettopp i den perioden at det gikk et meget alvorlig varsel, som vi nå har hørt om, og den varsleren har fått god og riktig ros. Det gikk altså et varsel i den perioden. I en periode på noen måneder var Baksaas ute av det styret. Det skal jeg komme til. Men denne varslingen er altså Baksaas’ nærmeste i konsernledelsen kjent med, og dette vet vi. Både Baksaas’ finansdirektør og juridiske direktør er beviselig orientert. Det samme gjelder for daværende styreleder Svein Aaser i Telenor, på et noe senere tidspunkt. Dette fremkommer i den uavhengige granskningsrapporten fra Deloitte. I tillegg sender varsleren e-post til samtlige av de tre daværende av Telenors oppnevnte styremedlemmer i VimpelCom – utenom Baksaas, for han gikk ut av styret i juni 2011 for å tre tilbake igjen i desember 2011. Også flere andre personer kjenner til denne varslingen i Telenor-systemet. Konsernledelsen vet, finansdirektør vet, juridisk direktør vet, Telenors tre oppnevnte styremedlemmer vet, vi vet at Jo Lunder vet, og også andre personer vet. Det Baksaas hevder, er at til tross for at hans nærmeste medarbeidere i flere år har visst om varslingen – flere personer – fikk han aldri det minste nyss om dette. Det er det Baksaas vil at vi skal tro på: at alle rundt ham av de m som har ansvaret for dette, visste – finansdirektør, juridisk direktør, styremedlemmene som er oppnevnt fra Telenor i VimpelCom, varsleren og andre, og etter hvert styrelederen – men at han ikke har fått noe nyss om det. Det er det Baksaas vil at vi skal tro på. Sikkert flere, men også jeg, er blitt kontaktet av folk som har vært tett på konsernledelsen i Telenor i den aktuelle perioden, og de sier rett ut at dette ikke står til troende. Kontakten og samspillet mellom Baksaas og daværende juridisk direktør, Pål Wien Espen, var så tett og fortrolig – og må ha vært så tett og fortrolig – at det ikke finnes noen reell sannsynlighet for at Wien Espen ikke viderebrakte så vitalt viktig informasjon til Baksaas. Baksaas’ forklaring står etter mitt syn ikke til troende. Det er synd at Wien Espen ikke kom til høringen. Det hadde vært en del spørsmål til ham som han kunne besvart og oppklart. Men jeg hadde også en del spørsmål i høringen til nåværende konsernsjef om dette: om dette kunne skjedd under hans ledelse, altså at hans juridiske direktør visste om så alvorlig korrupsjonsvarsling – så alvorlig at det gikk mellom finansdirektør og juridisk direktør, og at man anmodet denne varsleren om å sende dette skriftlig til styremedlemmene, osv. Såpass alvorlig var det. Så skal da altså konsernsjefen allikevel ikke vite noe om dette. Nåværende konsernsjef sa at det er utenkelig, det kan ikke skje, iallfall under ham. Så unnlot han å gå videre inn på hvorfor eller hvordan det ikke kunne skje under den forrige. Det er selvfølgelig opp til den enkelte selv å gjøre seg opp en mening om troverdigheten i dette. Men som sagt: Jeg merket meg at nåværende konsernsjef Sigve Brekke under høringen definitivt avkreftet at slikt kunne skje under hans ledelse. Han sa at det var helt utenkelig. Det er da også betryggende at nåværende konsernsjef med all tydelighet sier at dette ikke kunne skje under hans ledelse, det som angivelig skal ha skjedd under den forrige ledelsen: at tidligere konsernsjef ikke visste noen ting, ikke hørte noen ting – selv om folk visste om dette alt fra 2011. Troverdigheten til Baksaas er ikke det som står først i rekken her, men likevel: Dette berøres i stor grad i rapporten til Deloitte, og det er en av beveggrunnene til at næringsministeren ikke har visst. Troverdigheten til Baksaas er heller ikke styrket av at han i den første høringen påsto at han skulle informere Stortinget om alt han visste. I etterkant har han unnskyldt seg med at han ikke helt mente det sånn. Jeg skal sitere fra høringen – og dette er mitt spørsmål: «Baksaas, du innledet i januar med å si at du hadde taushetsplikt. La meg sitere hva du sa til oss da du var her i januar. Det er da stenografisk nedskrevet, og jeg siterer deler av det. Det er mye lengre, men jeg tar slutten: «Jeg anser det som viktig at Stortinget får fyllestgjørende og korrekt informasjon, derfor vil jeg på spørsmål i dag legge taushetsplikten til side og svare med den kunnskapen jeg har i denne saken.»» Så fortsetter sitatet fra høringen – jeg sier til Baksaas: «Du bygde opp under vår trygghet om at du skulle gi oss all informasjon, før du nå selv erkjenner, og også har erkjent i media, at du ikke fortalte oss den fulle sannhet. Har du noen kommentar til det?» Jon Fredrik Baksaas svarer: «Det var uheldig at jeg ikke var presis nok under omtalen av taushetsplikt. Vi hadde hatt en annen diskusjon i forkant av høringen, nemlig om taushetsplikt med hensyn til selskapet, ikke med hensyn til den pågående etterforskningen. Jeg burde ha vært mer presis(…) (…) Det er ikke et lite problem at tidligere konsernsjef og tidligere styreleder i Telenor gjennom å legge spesiell vekt på at de ville være åpne og sannferdige, førte Stortinget bak lyset. Begge har anført at de ikke mente at håndteringen av bekymringsmeldingene var en viktig opplysning, fordi den ifølge Advokatfirmaet Hjort ikke var i strid med norsk lov, og at opplysningene ikke skulle videreformidles av hensyn til etterforskningen. Jeg bare konstaterer at den nye konsernsjefen heldigvis så annerledes på saken og brakte opplysninger til statsråd Mæland, hvorpå Mæland tok de helt nødvendige konsekvenser og avsatte Aaser som styreleder. Det levner for øvrig Aaser liten ære at han i etterkant i offentligheten har påstått at statsråd Mæland viste «manglende impulskontroll», og at han har forsøkt å framstille det slik at han gikk av så å si av egen vilje og ikke ble tvunget til å gå av på grunn av uteblitt tillit. Fordi Baksaas og Aaser unnlot å informere – og her er sakens kjerne – både tidligere og nåværende statsråder om de faktiske forhold, fremmes det i dag ingen kritikk mot de ansvarlige statsråder, fordi de ikke visste og – selv om de spurte – ikke ble fortalt. De hadde gjennom eierdialogen ingen mulighet til å avdekke at Telenor gjennom eierskap i VimpelCom ikke fulgte opp den forsterkede innsatsen mot korrupsjon som slås fast gjennom eierskapsmeldingen og Stortingets vedtak om nulltoleranse for korrupsjon. Jeg sa innledningsvis at jeg også ville komme med noe ris til saksordfører og komitéleder. Det gjelder en del dokumenter som vi hadde liggende på komitémøterommet. Da høringen ble utsatt, ble de sendt tilbake til departementet i påvente av at vi eventuelt skulle ha en høring. Det var en helt klar oppfatning, iallfall mindretallets representanter og komitéleder imellom, at disse dokumentene skulle tilbake igjen. Det tror jeg også står noenlunde slik formulert i det brevet, at vi forutsetter at dokumentene vil komme tilbake når høringen vil starte. Det trodde vi på at Arbeiderpartiets representanter skulle stå ved. Så har det vært noen ting i media, noen bekreftede ting, og jeg stilte noen spørsmål om dette til representanten Giske da han var i høringen, om hans kommunikasjon med Martin Kolberg på dette punkt, og noen umiddelbar klarhet fikk vi ikke i det. Men det er slik at saksordfører vitterlig snudde i det spørsmålet, der det oss imellom var helt klar enighet om at disse dokumentene skulle tilbake – og nå skulle de allikevel ikke tilbake. Ikke nok med det, vi har heller ikke mindretallsrettigheter til å hente disse dokumentene. Så det er en forsiktig ris. Det var sikkert ikke det som var planen til saksordfører, men det var slik det ble allikevel. Jeg tror på at det ikke var planen da dokumentene ble sendt tilbake. Men det var sånn det ble, og det synes jeg ikke var ryddig. Og skulle de ikke tilbake, så hadde noen av oss antagelig tatt oss bryderiet med å lese dem da. Så hva andre tidligere statsråder eventuelt har visst, er det litt vanskelig egentlig helt å gå god for. Det har jo også tidligere statsråder da selv bidratt til – hvis de altså har hatt denne dialogen med komitélederen og saksordføreren om ikke å la komiteens medlemmer få lese de dokumentene, som går tilbake til Trond Giskes egen tid. Så er det med en stor dose undring jeg følger Høyres posisjoneringer i denne saken. Partiet, ved to representanter i komiteen, mener åpenbart at dette ikke er en sak for Stortinget – ikke denne heller; det var jo heller ikke forsvarssaken, det var «navlepilling», og denne saken er heller ikke en sak for Stortinget. Nå er jeg vel å merke litt usikker, for representanten Tetzschner har sagt en del ulike ting om dette. Noe står det i innstillingen, noe har det vært i høringen, noe har det vært på gangen i høringen, noe i media, og noe har det vært her. Så jeg er litt usikker på om de nå egentlig er for eller mot høringen – nå har jeg hørt begge deler, så nå er jeg veldig usikker. Men de stemte iallfall for å åpne sak og gjenåpne sak, og Høyre demonstrerte dette tydelig under høringen også, at de hadde litt problemer på noen punkter. Høyre demonstrerte dette noe ved at representanten Skutle under høringen på vegne av partiet og Tetzschner avsto fra å stille spørsmål til Jo Lunder. Hans begrunnelse for dette var: «Da vil jeg av respekt for funksjonsfordelingen mellom statsmaktene avstå fra videre spørsmål i denne runden.» Dette var fordi Økokrim på det gjeldende punkt hadde en siktelse mot Lunder. Dette er Høyres innstilling til dette. Hadde det vært sånn at Jo Lunder kom til kontrollhøringen nærmest mot sin vilje, hadde kanskje Høyre hatt et poeng. Og hadde det vært sånn at det var et prinsipp Høyre gjennomgående sto for, hadde kanskje Høyre hatt et poeng. Men for oss som har vært med i denne perioden, var det altså senest i november i fjor at den samme representanten fra Høyre, Skutle, på vegne av Høyre stilte en rekke spørsmål, nærmere bestemt hele 18 spørsmål, til en deltager i høringen om utrangert forsvarsmateriell, som også var under etterforskning og under tiltale av Økokrim for nettopp korrupsjon – og det etter at Skutle gjorde den samme presiseringen av funksjonsfordelingen mellom statsmaktene. Det er underlig, det er i hvert fall veldig lite konsekvent, så det er vanskelig helt å forstå disse posisjoneringene som Høyre gjør. Som jeg var inne på: Jeg er litt usikker på, og det er vanskelig å vite – nå fikk Tetzschner så mange replikker at jeg avsto fra det, for det ble litt for mye her – om de er for høringen eller mot høringen. Det som sikkert er problematisk, er de direkte sitatene vi har fra statsråden, som i høringen tydelig og klart har sagt på spørsmål fra komitéleder om verdien av Stortingets arbeid med saken, og om det burde vært holdt høring, m.m.: «Nei, på ingen måte. Sist vi var i høring, ga jeg uttrykk for at jeg syntes det var viktig at kontrollkomiteen tok opp denne saken. Den var alvorlig da, den er blitt enda mer alvorlig nå, fordi vi vet at VimpelCom har erkjent å ha begått korrupsjon.» Jeg har på ingen måte på noe tidspunkt notert meg at statsråden eller regjeringen er mot denne høringen og mener at det er tøv, det vi her driver med. Sånn sett er det bra dersom Høyres representant Tetzschner har endret syn og nå er av det syn at høringen var viktig. Nå skal jeg gå inn for landing. Vi har dessverre en rekke eksempler den siste tiden på at statlig eller delvis statlig eide bedrifter har en meget lemfeldig omgang med Stortingets helt klare nulltoleranse mot korrupsjon. Hvordan Høyre mener man skal bekjempe denne ukulturen, er i beste fall uklart. Det er litt synd at jeg må si «Høyre», det gjelder jo i utgangspunktet to av representantene i komiteen, men det smitter over på resten av Høyre, for det er merknader fra Høyre som blir stemt over, osv. Men det er åpenbart holdningen fra disse representantene, iallfall når man er i regjering, at dette er noe den ansvarlige statsråd til enhver tid er den eneste som kan og skal håndtere og følge opp – at dette hører ikke høringer eller Stortinget til. Denne saken har med klarhet vist at det ikke er mulig eller tilstrekkelig, og det er også en av grunnene til at Venstre, Kristelig Folkeparti, Miljøpartiet De Grønne og SV har varslet et initiativ til en større høring og sak om korrupsjon og gjennomgang av statlig eierskap til høsten. Jeg har notert meg at komitélederen er positiv til dette, så da håper jeg at vi ikke trenger å presse gjennom mindretallsrettigheter. Men jeg er ikke spesielt optimistisk når det gjelder Høyres støtte til å gjennomføre dette. Men høring blir det, og det er viktig at vi som ansvarlige politikere sier klart fra om at denne ukulturen vil vi til livs.