Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-12-03:
Dette ser ut til å bli en slags historietime, hvor alle skal bekjenne hva man har gjort tidligere, og, nå til slutt, hva man har tenkt å gjøre framover. Men det er også slik at det kan være greit å si til komitélederen at heller ikke denne regjeringen kom til helt tomme skuffer og skap i departementet. Også den regjeringen som sitter i dag, hadde med seg føringer og saker som hadde en fortid her i Stortinget før man tok over. Både barnehus, politiråd osv. er eksempler på saker hvor det var lagt et grunnlag, og hvor man så har bidratt til å oppfylle både initiativ og føringer som lå fra Stortinget. Det er grunn til å sette spørsmålstegn ved Regjeringens forståelse av hvordan hverdagen arter seg for norsk politi. Statsråden og rød-grønne representanter slår rundt seg med mange tall og statistikk, men som ser ut til å imponere få andre enn dem selv. Og det er verdt å minne om at politiorganisasjonene faktisk sa at forslaget til politibudsjett for 2009 er katastrofalt. Folk opplever i dag for ofte at politiet ikke strekker til. Uansett hvor nært man bor en politistasjon eller et lensmannskontor, er det ingen garanti for at politiet kan komme. Og er det lensmannen i nabokommunen mange mil unna som har vakt, blir det spørsmål om hendelsen er så alvorlig at det kan forsvares å rykke ut. Få mannskaper og store vaktdistrikter betyr i praksis at terskelen for hva man rykker ut for, blir høyere. Vi hører om lokalsamfunn som plages av fyllekjørere som ikke blir tatt, og innbrudd som må vente til over helgen. Folks frykt teller ikke så mye. En sammenligning av vaktlister i 2008 og 1998, utført av Politiets Fellesforbund, tyder på en markant reduksjon i operativt personell, i Øst-Finnmark faktisk over en halvering. Politidirektøren ville ikke kommentere saken. Mer interessant er det jo da hvilke tanker justisministeren gjør seg om de tallene som er kommet fram. Og enda mer interessant er det om statsråden mener Bemanningsutvalget har fanget opp de reelle utfordringene i Politi-Norge, eller om han vil følge sin partikollega Thomas Breen, og vurdere forslaget om en politistudie som pløyer dypere i de samfunnsmessige behov og utfordringer som må danne grunnlaget for dimensjonering av framtidens politistyrke og avgjøre framtidige kompetansekrav. Statistikk kan brukes til så mangt, men det opplevde fraværet av synlig politi i det offentlige rom kan ikke bortforklares. Med det siste budsjettforslaget i perioden er det klart at justisministerens varslede «politiets år» aldri kom. Et slikt løftebrudd kan ikke veies opp, selv av rekordhøye opptakstall på Politihøgskolen. Problemet er at dagens krise i politiet ikke løses av politifolk som er ferdig utdannet om tre år. Da må det annen lut til og mer penger til drift, slik at politimestrene i 2009 kan ansette sivile og holde på alle seniorer som er motivert til å fortsette, om forholdene legges til rette. Høyre mener det foreslåtte politibudsjettet for 2009 ikke vil løse politikrisen. Politimesteren i Bergen er helt klar på at driftsrammene i 2009 vil bety færre ansatte. Å framstille en tilleggsbevilgning i høst for å kompensere for høyere kostnader til voldsalarmer og nye biometriske pass, som et bidrag til styrking av politioperativ tjeneste i 2009, er for meg ganske drøy kost. Ansvaret for at politiet ikke fungerer som det skal, kan ikke plasseres hos opposisjonen. Det må Regjeringen ta selv etter tre år med makten. Sammenlignet med sine regjeringskolleger har muligens Knut Storberget vunnet mediekampen. Verre for politiet er det at han har tapt budsjettkampen. Verken i budsjettet eller nysalderingen er det mulig å få øye på noen entydig strategi for å komme ut av dagens politikrise. Konfrontert med dårlige driftsbudsjetter for politiet har justisministeren vist til statistikk, der kriminaliteten går ned. Men statistikk er historie, og de dårlige budsjettidene for politiet er nå. Bildet i 2008 er et noe annet enn det statsrådens statistikk kan gi inntrykk av: Fra Hordaland meldes det om færre tatt og færre fengslet. Påtalelederen legger ikke skjul på at dette skyldes kapasitetsmangel. Narkotikasaker og ordensforstyrrelser anmeldes sjelden og er avhengig av at politiet er aktivt ute. Det er ikke å undres over at oppklaringsprosenten går ned når politiet presses på tid og folk. Det er heller ikke til å undres over at henvendelsene til politiet blir færre når de som anmelder, erfarer at politiet ikke har ressurser til å etterforske. Og når ikke kjente gjerningsmenn tas, selv når anmelderne legger bevisene på bordet, brytes respekten for loven ned når kriminalitet ikke får konsekvenser. I sommer kom rapporten fra bemanningsprosjektet med klare anbefalinger om å forsterke politiinnsatsen for å holde tritt med alvorlig organisert kriminalitet, samtidig som nærpolitirollen og det forebyggende arbeidet skal ivaretas. Innføringen av nye arbeidstidsbestemmelser for politiet i 2007 tappet etaten for 120 årsverk over natten. Til nyttår innføres nye arbeidstidsbestemmelser for påtalejuristene, og nye titalls årsverk tappes ut – uten at dette er nevnt overhodet i budsjettet. Ett av statsrådens standardsvar når han utfordres om politiets ressurser, er DNA-reformen. Det statsråden overser, er at DNA-reformens suksess står og faller med at politiet faktisk har ressurser til å rykke ut og sikre spor, til å etterforske og ha politĳurister som sørger for at sakene sluttføres. Med et godt bemannet politi kan DNA-reformen bli et effektivt våpen i kampen mot kriminalitet. Med et underbemannet politi kan reformen bli en stor belastning, fordi det er skapt forventninger om en revolusjon i oppklaringsprosent. Budsjettforslaget følger opp bemanningsrapporten på ett punkt: økt opptak til Politihøgskolen, med full uttelling fra 2012. For øvrig står Regjeringen uten kraftfulle grep, og seniorpolitikken er overlatt til politidistriktene. Når det gjelder sivile stillinger, er det nesten en vits at 20 stillinger i 2009 skal fordeles på 27 politidistrikter. Regjeringen burde ha grepet fatt i rapportens anbefaling om 1 000 nye sivile årsverk med langt større besluttsomhet. Det er en kjensgjerning at det ligger en betydelig bemanningsgevinst i å frigjøre politifolk fra f.eks. vakt og transportoppdrag. Vi vet at Oslo tingrett alene kan legge beslag på flere titalls politifolk. Høyre har i sitt alternative budsjett styrket politiet med 220 mill. kr for å gi etaten driftsbudsjetter som både ivaretar seniorer og sikrer 160 nye sivile stillinger til neste år. I en presset bemannings- og ressurssituasjon tvinges politiet til tøffe prioriteringer. Forståelig nok må den mest alvorlige kriminaliteten gå foran den mindre alvorlige, og sist kommer forebygging. Politiet beklager, men sier de ikke har noe valg. Høyre frykter de langsiktige konsekvensene av et politi som fjerner seg fra de forebyggende oppgavene. Regjeringspartiene peker på et stort antall politiråd som sannhetsbevis på at det forebyggende arbeidet går sin gang. Men vi er altså redd for at politirådene skal bli en sovepute. Møter mellom politi og kommune kan aldri erstatte politiets oppsøkende virksomhet på skoler, i ungdomsmiljøer, tilstedeværelse i trafikken og synlighet på steder – til alle tider av døgnet – der mange folk ferdes. Politiråd i seg selv er ingen garanti for at forebygging skjer i praksis. Erfaringene med SLT har vist oss at mange kommuner sier at de holder på med det, men det er langt mellom de kommunene som virkelig driver et godt SLT-arbeid. Virkningene av finanskrisen ser nå ut til å ramme Norge med stor kraft. Mange rammes av konkurser, permitteringer og oppsigelser, og risikoen øker for at grensene for det lovlige utfordres. Nettopp i slike tider er det så viktig at politiet har evne til å håndheve loven. Samfunnet kan ikke leve med at økonomisk kriminalitet ikke forfølges. I budsjettet foreslås økte bevilgninger til bekjempelse av økonomisk kriminalitet, men ikke nok, etter Høyres mening. Erling Grimstad, tidligere førstestatsadvokat og nestleder i Økokrim, advarer nå mot det han opplever som en nedprioritering av saker med økonomisk kriminalitet. Han frykter at Norge taper kampen mot mafiavirksomhet fordi politiet ikke evner, vil eller har ressurser til å etterforske økonomisk kriminalitet. Det burde bekymre en samlet regjering når politiet bare har kapasitet til å etterforske en brøkdel av skatte- og trygdesakene. Det rammer fellesskapet om betydelige midler unndras beskatning og velferdsordninger utnyttes på det groveste. Høyre er opptatt av å dyrke det fruktbare samspillet mellom det offentlige og private og ideelle organisasjoner som gir verdifulle bidrag til rehabilitering og reetablering av innsatte etter soning. Andre stiller opp med aktivitetstilbud til innsattes familie og barn, og andre igjen stiller opp som samtalepartnere og støtte for fornærmede i straffesaker. Dette er en ordning Høyre vil gjøre landsomfattende fra 2009. Å forebygge bedre, reagere raskere, oppklare mer og rehabilitere bedre er de rød-grønnes mantra. I realiteten er vi i dag vitne til en utvikling der vi ser at forebyggingen er truet, responstiden i politiet er økende, oppklaringsprosenten kan diskuteres, men den er i hvert fall på tur ned i noen politidistrikt, og innsatsen for rehabilitering i forhold til de målene man har satt seg, er ikke der den burde være. Justisbudsjettet er i ubalanse, og det rammer både politiet og innbyggerne. I Norge har vi tradisjon for dugnad, og en samlet opposisjon har utfordret Regjeringen til dugnad for å sikre et nært og synlig politi og skape trygge lokalsamfunn, enten det er i nedre del av Grünerløkka eller på Skjervøy, som i disse dager rystes av narkotikaproblemer med 13-åringer involvert. Høyre vil understreke betydningen av politiets forebyggende innsats for å kunne stoppe bruk og omsetning av narkotika. Høyre ønsker ikke en utvikling der kommunene føler seg tvunget til å engasjere vektere for at innbyggerne skal kunne ferdes trygt ute. Høyre har i sitt alternative budsjett lagt et grunnlag for å løse politikrisen. Til slutt vil jeg henvise til innstillingen og ta opp de forslagene som Høyre har der. Jeg vil også signalisere at vi vil støtte forslag nr. 22, fra Venstre.