Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-11:
La meg starte med å takke for interpellasjonen. Det er riktig, som representanten Ørsal Johansen her peker på, at det ikke fins noen samlet oversikt over hvor mange individer i Norge som har andre morsmål eller førstespråk. Jeg ønsker å svare på interpellasjonen ved å drøfte for det første hvilken hensikt en slik oversikt skal ha, for det andre hva vi vet om hvilke språk som snakkes i Norge, og for det tredje hva vi forstår med morsmål eller førstespråk, og hvordan det er mulig å innhente kunnskap. Jeg vil også redegjøre for regjeringas politikk for å sikre det språklige mangfoldet. Hvilken hensikt skal så en oversikt over språk som snakkes i Norge, ha? En oversikt over hvilke språk som snakkes i Norge, ville dokumentere det språklige mangfoldet og de språklige ressursene som fins, synliggjøre viktige kunnskapsressurser i det norske samfunnet og dokumentere bruken av regions- og minoritetsspråk i Norge. Samisk, kvensk, romanes og romani er i Norge definert som regions- og minoritetsspråk og dermed omfattet av Den europeiske pakten om regions- eller minoritetsspråk. Hva vet vi så om hvilke språklige ressurser befolkninga har, og om hvilke språk som snakkes i Norge i dag? De fleste i Norge har norsk som morsmål, men det fins betydelige innslag av språk som benyttes av grupper som er i mindretall i befolkninga, blant nasjonale minoriteter og blant innvandrerbefolkninga. Etter hvert som det har blitt flere innvandrere i Norge, er det, som representanten Ørsal Johansen peker på, stadig flere med en annen bakgrunn og dermed et annet morsmål eller førstespråk enn norsk. Innvandrere i Norge kommer fra alle verdenshjørner og fra minst 200 ulike land. Vi har oversikt over innvandrerbefolkninga, men det fins ikke noen samlet oversikt over hvor mange som snakker hvilke språk. Undersøkelser blant innvandrerbefolkninga der det spørres om språklige ferdigheter, har hittil lagt vekt på innvandreres norskferdigheter. Svært mange av verdens språk er representert i Norge. Minst 200 språk er representert i innvandrerbefolkninga. Mange land har flere offisielle og uoffisielle språk og dialekter, slik at det kan være flere språk. Det fins ikke noen samlet oversikt over hvilke språk som beherskes og snakkes blant nasjonale minoriteter. På grunn av manglende informasjon om bruken av samiske språk, igangsatte Sametinget og Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet en kartlegging, Nordlandsforskning 2011–2012. Det innsamlede materialet ga ikke grunnlag for å tallfeste antallet brukere av samisk språk, men det viste at det er en oppgang i unges ferdigheter i sør- og lulesamisk, hvilket er gledelig. Det fins noen kilder til informasjon om språk fra registerstatistikk og innrapporteringer til Statistisk sentralbyrå. Denne statistikken begrenser seg til følgende: Ifølge grunnskolestatistikken hadde 855 av over 600 000 elever i grunnskolen i 2011 samisk som morsmål. I 2011 hadde 20 721 elever i grunnskolen særskilt morsmålsopplæring og/eller tospråklig opplæring. 6 471 av disse elevene hadde morsmålsopplæring. Høsten 2011 ble det gitt morsmålsopplæring og/eller tospråklig fagopplæring i 92 språk. Dersom vi også tar med tilrettelagt opplæring, blir antall språk det gis undervisning i, 125. Barnehagestatistikken viser at omtrent 90 pst. av barn i alderen 1–5 år har barnehageplass. Andelen minoritetsspråklige barn har økt de siste åra. I 2011 var det registrert 30 500 minoritetsspråklige barn i barnehage, nærmere 11 pst. av alle barn i barnehage. Hva forstår vi så med morsmål eller førstespråk, og hvordan er det mulig å innhente slik kunnskap? Både morsmål og førstespråk defineres og brukes på ulike måter. Det illustrerer det dynamiske og kompliserte i å skulle kartlegge språk i Norge. Morsmål defineres ofte med utgangspunkt i foreldrenes språk. I noen sammenhenger defineres det som det språket som snakkes i barnets hjem, enten av begge foreldrene eller av den ene av foreldrene i kommunikasjon med barnet. Et barn kan dermed ha to morsmål. Førstespråket kan betegne det språket vedkommende har lært først, men også benytter mest og er nærmest knyttet til. Det kan betegne en persons muntlige, eventuelt også skriftlige hovedspråk. Førstespråk kan også brukes som et språk en lærer på et senere tidspunkt i livet, men som etter hvert kan bli det språket en identifiserer seg med. Det tar tid å lære et nytt språk, og anvendelsen av språket endres også i takt med tida. En kartlegging av språk vil derfor kun gi et øyeblikksbilde. Representanten Ørsal Johansens begrunnelse for å gjøre statistikk om språklig mangfold tilgjengelig er, for å sitere ham sjøl, «slik at man dermed kan tette noen kunnskapshull» – det var slik det ble framstilt i denne interpellasjonen. Sjøl er jeg veldig opptatt av det arbeidet som gjøres i Statistisk sentralbyrå med utvikling og vedlikehold av statistikk og analyser om migrasjon, integrering og levekår. Dette danner grunnlag for arbeidet med analyse og politikkutforming i mitt departement. Men oppdragene vi gir til Statistisk sentralbyrå er knyttet til behov for kunnskap i forbindelse med en eller flere utfordringer som skal løses, ikke kunnskap for kunnskapens skyld. En økning av det språklige mangfoldet i befolkninga i Norge og flerspråklighet hos stadig flere innbyggere er en ressurs i en globalisert verden. Flerspråklighet representerer kommunikasjonsferdigheter, bidrar til kulturell innsikt og styrker mulighetene for internasjonal samhandling. Det kan være et konkurransefortrinn for Norge å dyrke fram flerspråklighet. En kartlegging av språkkunnskaper og språkpraksis per husstand, eller på individnivå, ville være svært omfattende og ressurskrevende. Jeg syns ikke vi skal prioritere å bruke mye ressurser på å utvikle statistikk over språk som snakkes i Norge når vi ikke har behov for denne statistikken. Eksempler på fulltellinger per husstand eller på individnivå er Statistisk sentralbyrås folke- og boligtelling i 2000. SSB har gått bort fra slike omfattende fulltellinger, og lager nå statistikk basert på innrapportering og oppdatering av registre eller utvalgsundersøkelser. Derfor vil det være urealistisk å gjennomføre en totalkartlegging av språkkunnskaper og språkpraksis, men det vil være realistisk å gjennomføre mindre undersøkelser som konsentrerer seg om enkelte problemstillinger med relevans for politikkutvikling, eksempelvis den gjennomførte kartlegginga av bruken av samiske språk. Kunnskap om det språklige mangfoldet i befolkninga vil kunne innhentes gjennom ulike utvalgsundersøkelser, som kommune- og innbyggerundersøkelser og levekårsundersøkelser. La meg så si noen ord til slutt om hva regjeringas politikk for å sikre det språklige mangfoldet er. Regjeringa har som mål å føre en språkpolitikk som styrker kulturelle røtter og motvirker kulturell forflatning, der språkvern er et element i vern av minoritetsrettigheter og minoritetskultur. Gjennom behandlinga av St. meld. nr. 35 for 2007–2008 Mål og meining – Ein heilskapleg norsk språkpolitikk i 2009 stilte Stortinget seg bak en mer aktiv og helhetlig språkpolitikk. Språklig mangfold er et sentralt element og ett av fem hovedmål i regjeringas språkpolitikk. Språklig mangfold gir ulike perspektiver på verden og er med på å motvirke kulturell og politisk ensretting, jf. St. meld. nr. 35 og handlingsplanen for samiske språk fra 2009. Internasjonalt er det stor politisk enighet om at kulturelt og språklig mangfold må vernes. Eksempelvis er de samiske språkene, kvensk, romanes og romani anerkjent som regions- og minoritetsspråk. De er gitt et særskilt vern gjennom Den europeiske pakten om regions- og minoritetsspråk, som Norge har ratifisert. Mange innvandrere har både språklig og annen kompetanse og er en ressurs for Norge. Jeg vil bidra til økt sysselsetting blant innvandrere og bedre bruk av innvandreres kompetanse i arbeidslivet. Dette er viktige perspektiver i den kommende stortingsmeldinga om integreringspolitikk, som også kommer til å ta fatt nettopp på språk, særlig behovet for å sikre gode norskkunnskaper og god norskopplæring, også for kvinner og for dem som ikke har gode kunnskaper fra de landene de kommer fra – og med et særlig blikk på barns muligheter, på utjevning av levekår og med det for øye at vi mener at flerspråklighet er en ressurs.