Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Utenrikskomiteen har behandlet stortingsmeldingene om nedrustning og ikke-spredning og om våpeneksport parallelt og sett dem i sammenheng. Det betyr at vi også hadde felles høring om de to dokumentene. Som saksordfører for St.meld. nr. 27 for 2007–2008 vil jeg takke saksordføreren for St.meld. nr. 29 for 2007–2008, Øyvind Vaksdal, for et utmerket samarbeid. Det er viktig at Regjeringen har lagt fram en melding der både ikke-spredning, nedrustning og våpenkontroll drøftes. Det er viktig at meldingen har en gjennomgang av ulike typer våpen og ammunisjon, fra håndvåpen via klaseammunisjon til masseødeleggelsesvåpen. En enstemmig komité slutter seg til at Norge skal spille en pådriverrolle for ikke-spredning, for rustningskontroll og for nedrustning. La meg også understreke det meldingen sier om at et lavest mulig rustningsnivå kombinert med innsyn og verifikasjon vil gi økt sikkerhet for alle, samtidig som det frigjøres ressurser til økonomisk og sosial utvikling. Derfor er det også lett å slutte seg til Regjeringens tre hovedmålsettinger: arbeide for sikkerhet på lavest mulig rustningsnivå gjennom folkerettslig bindende avtaler arbeide for en verden fri for masseødeleggelsesvåpen arbeide for avskaffelse av våpen som forårsaker uakseptable humanitære lidelser La meg understreke at vi må jobbe for nedrustning og mot spredning – begge deler er like viktig – av alle typer masseødeleggelsesvåpen. Det er en helt fundamental del av det sikkerhetspolitiske arbeidet. Likevel: Atomvåpen er fortsatt i en særstilling når det gjelder død og ødeleggelser. Det sier også komiteen. Atomvåpen er på mange måter det ultimate masseødeleggelsesvåpenet. På Hiroshima-dagen i 1997 – og jeg husker det ennå – holdt Eva Nordland hovedtalen ved fredsbautaen på Youngstorget. Jeg husker hennes beretning fra et vitne fra den forferdelige augustdagen i 1945, en som fortalte om Hiroshima-bombens ødeleggelser på en skole. Av 300 elever overlevde 17 de første minuttene. Luften var sot, aske og støv. Det var et skremmende mørke. Fra atomskyen kom ufattelige drønn. En grusom lukt spredde seg. Bygningene hadde fordampet til småbiter. Jord og røtter var brent. Mennesker som ikke var døde, slepte seg mot vannkilder som ikke eksisterte. Jeg tror ikke vi er i stand til å fatte hva som vil skje dersom en atombombe mange ganger større enn de to som ble sluppet over Japan, skulle bli brukt i våre nærområder, og i dag er våpnene større. Det gjelder ikke bare de umiddelbare ødeleggelsene, men også de langsiktige konsekvensene for dem som overlever, og for naturen, for miljøet, for klimaet. Derfor har Arbeiderpartiet programfestet og Regjeringen har som mål en eliminering av alle atomvåpen. Dette deles i innstillingen av en enstemmig komité. Komiteen understreker også meldingens betoning av at veien dit vil måtte baseres på forpliktende og verifiserbare avtaler, og omfatte alle land. La meg legge til at vi ikke må gi opp ikke-spredningsregimet og Ikke-spredningsavtalen, selv om det i noen år kanskje har virket noe mistrøstig. Norge har en lederrolle i det såkalte Syvlandssamarbeidet, et samarbeid hvis styrke er at det består av land med og uten atomvåpen, og at gruppen krysser alliansegrenser. Samarbeidet sikter seg inn mot samlende forslag om nye tiltak fram mot tilsynskonferansen for Ikke-spredningsavtalen i 2010. Men selv om Ikke-spredningsavtalen er selve grunnpilaren i nedrustnings- og ikke-spredningsarbeidet, mener nok jeg at vi også må få til en egen atomvåpenkonvensjon på et eller annet tidspunkt, slik det er i dag, med konvensjoner både mot kjemiske og biologiske våpen. Jeg erkjenner at det kan ta tid å nå dit, men Norge bør likevel forsøke å starte et slikt arbeid rettet mot neste tilsynskonferanse. Skal vi få snudd den negative trenden vi ser i nedrustningsarbeidet, må de land som i dag besitter de største kjernefysiske arsenalene, vise lederskap. Fortsatt har Russland og USA 95 pst. av verdens atomvåpen. De må altså gå foran. Påtroppende president i USA, Barack Obama, har forpliktet seg til visjoner om en verden uten atomvåpen og har foreslått 14 tiltak, bl.a. å ratifisere prøvestansavtalen og stoppe utviklingen av nye atomvåpen. Det døde like mange i Hiroshima og Nagasaki som i tsunamien i Sørøst-Asia i desember 2004. Forskjellen er at atomvåpen er menneskeskapt – en tilsiktet hendelse. Når NATO nå har satt i gang en prosess med et transatlantisk charter for å legge fram en såkalt «Declaration on Alliance Security» neste år, og så prøve å få til et nytt strategisk konsept, mener en enstemmig komité at NATOs atomstrategi må tas opp til drøfting. For øvrig har NATO et stort ansvar og en viktig rolle for å sikre at atomnedrustningen kommer i gang igjen. Så til et par andre temaer. Når vi snakker om håndvåpen, og når vi snakker om ammunisjon, er det viktig at de to stortingsmeldingene ses i en sammenheng. Mange mener at håndvåpen er det virkelige masseødeleggelsesvåpenet. Håndvåpen må være en sentral del av nedrustnings- og ikke-spredningsarbeidet. Ikke-spredning betyr bl.a. at håndvåpen og ammunisjon ikke må komme i hendene på bandittregimer eller ustabile regimer, om man vil, og ikke i hendene på voldelige opprørere eller terrorgrupper. Så vil jeg legge til: Det er også slik at kvinner og barn er de mest utsatte i forbindelse med konflikter, og de rammes hardest av våpenbruk. Det å redusere omfanget av konvensjonelle våpen, herunder tilgang på ammunisjon, er også et viktig bidrag til å følge opp sikkerhetsresolusjon 1325 om kvinner i krig og konflikter. I innstillingen til eksportmeldingen ber en enstemmig komité Regjeringen vurdere å innføre nye regler for merking av ammunisjon, slik at denne blir lettere å spore. Vi ber også om at det arbeides for bindende internasjonale regler som gjør det mulig å spore håndvåpen tilbake til selger. La meg legge til at Norge har et av de strengeste kontrollregimer i verden når det gjelder eksport av forsvarsmateriell, med bl.a. krav til tilfredsstillende dokumentasjon før utførselstillatelse gis, og jeg vil gi ros til utenriksministeren og til Regjeringen for dette. En enstemmig komité understreker at det må legges vekt på – og at det må stilles krav til – menneskerettighetssituasjonen hos mottakerlandene når søknad om eksportlisens skal behandles. Dette ble også behandlet i komiteen da vi hadde tilsvarende melding i fjor. Jeg er veldig tilfreds med at det i 2007 ble tatt med en presisering av dette i regelverket fra departementets side. La meg også understreke at det er helt nødvendig å få til en internasjonalt bindende avtale om våpenhandel, Arms Trade Treaty, som uttrykker gjeldende internasjonal humanitær rett og sikrer at menneskerettighets- og utviklingsperspektivet kommer tydelig fram. Regionale konflikter, borgerkriger og etniske motsetninger er i dag alvorlige hindre for utvikling. Det er derfor helt avgjørende at verdenssamfunnet bidrar til å forebygge, dempe og løse denne typen konflikter. Hvis ikke kan konsekvensene bli dyrekjøpte. Dette dreier seg også om våpenhandel og om nedrustning kontra opprustning. Vi husker Rwanda og Srebrenica. Vi ser hva som skjer i Kongo. Dette ville ikke vært mulig i det omfanget vi ser, hvis ikke verden hadde hatt så stort omfang av våpen som det vi ser i dag. I tillegg til nødhjelp, humanitær bistand, u-hjelp og ulike kategorier internasjonale styrker og fredsstyrker er også nedrustning og det å jobbe for sikkerhet på lavest mulig rustningsnivå viktig. Vi må sørge for at håndvåpen og ammunisjon ikke kommer i hendene på militante og militaristiske grupper bl.a. i Afrika. Hvor mye våpen finnes egentlig hos Taliban og Al Qaida? Hvor kommer de våpnene fra? Hva med ammunisjon? Har vi systemer som sikrer at vår ammunisjon og vår våpeneksport ikke havner hos grupper der det ikke var meningen at de skulle ende? Vi må fortsatt kvalitetssikre både eksportkontroll og ikke-spredning. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling.