Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Stortingsmeldingen om virksomheten til Posten Norge AS og proposisjonen om endringer i lov om tilbud av grunnleggende banktjenester er to sentrale saker for en virksomhet som er avgjørende for at det kan drives aktivt næringsliv i landet, for at vi kan jobbe og bo overalt og «ta hele landet i bruk». Det har de siste årene vært et sterkt fall i etterspørselen etter girobetalinger over skranke. Samtidig øker bruken av telefon- og internettbank. I dag har alle tilgang til brevgiro, og kontantuttak fra minibanker og butikker er økende. Det er bl.a. på denne bakgrunn en enstemmig komité råder Stortinget til å begrense Postens plikt til å tilby grunnleggende banktjenester til bare å omfatte landpostnettet. Komiteen mener det er viktig å videreføre tjenester i landpostnettet, slik at vi sikrer et godt banktilbud over hele landet, uansett bosted, funksjonsevne eller kompetanse i digitale kommunikasjonsformer. Uttak og utbetalinger på nettet skal avtales på forhånd, og størrelsen på kontantbeholdningen må begrenses til det reelle behovet. Dette har store sikkerhetsmessige fordeler og er arbeids- og kostnadsbesparende. La meg knytte et par kommentarer til Fremskrittspartiets og Høyres merknader. Fremskrittspartiet viser til at de for ti år siden gikk imot at Posten skulle tilby grunnleggende banktjenester, og de mener at de andre partiene bare adopterer Fremskrittspartiets politikk. Høyre viser til at de tidligere har fremmet forslag om det samme. For ti år siden var situasjonen en helt annen. Det ville vært helt feil å fjerne bankplikten da. Det ville fått store konsekvenser for mange. Samfunnet er i stadig endring, spesielt når det gjelder teknologi og digitalisering, og vi må som politikere selvfølgelig følge med og forholde oss til dette. Men hvis det er nødvendig med endringer og omorganiseringer, mener Arbeiderpartiet at det må skje etter grundige vurderinger, hvor mange blir hørt, hvor de ansattes forhold blir godt ivaretatt, og hvor man også tar hensyn til dem som ikke klarer å forholde seg til den nye, digitaliserte verden – med andre ord: alt til sin tid. Vi mener at tiden er inne for dette nå. I Postens historie finner man 52 milepæler siden 1647 og fram til i dag, med store og små omstillinger. Nå er kanskje ikke 52 et stort tall i løpet av 365 år, men når vi vet at det har vært 29 siden 2000, sier det noe om en virksomhet som ikke på noen måte står stille, men som er i stadig utvikling. Det tar meg over til neste sak, meldingen om virksomheten til Posten Norge AS. Posten er i dag et nordisk post- og logistikkonsern som utvikler og leverer helhetlige løsninger innenfor post, kommunikasjon og logistikk. Konsernet har over 20 000 medarbeidere. Det har over 1 400 salgssteder i Norge. I 2011 formidlet Posten 38,5 millioner pakker og 2 223 millioner brev. Dette viser at Posten hver dag gjør en viktig jobb for samfunnet, noe som komiteen også understreker betydningen av. Arbeiderpartiet har merket seg at Postens visjon er å bli verdens mest framtidsrettede post- og logistikkonsern, og de har offensive mål: fornøyde kunder, ledende markedsposisjoner, lønnsom vekst og konkurransedyktig verdiutvikling, attraktive arbeidsplasser og godt arbeidsmiljø. Meldingen tar opp i seg mange viktige saker og elementer i Postens virksomhet. Jeg skal kommentere noe av dette. For å oppfylle samfunnsoppdraget best mulig sier en enstemmig komité at det skal være likeverdige posttjenester og rask og pålitelig framføring av post. Komiteen har en enstemmig merknad om at enhetsportoen skal beholdes, og understreker at det skal koste like mye å sende brev innenlands i Norge, uavhengig av geografiske distanser og hvor sendingen leveres inn. Dette er en bra merknad. Jeg regner med at vi i løpet av denne debatten får en forklaring på hvordan Fremskrittspartiet og Høyre vil løse dette, for det er ikke helt lett å forstå når man leser deres videre merknader og forslag. Når det gjelder ekspedisjonstilbudet, er kundetilfredsheten med Post i Butikk høy. Komiteen er enig med regjeringen i at Posten kan få omgjøre inntil 149 egendrevne postkontor til Post i Butikk. Det skal være minst ett fast ekspedisjonssted i hver kommune, sentral lokalisering og god tilgjengelighet. Dersom det sikres at det samlede servicetilbudet videreføres, mener komiteen at Samferdselsdepartementet kan akseptere en ytterligere konvertering av postkontor til Post i Butikk, uten at saken legges fram for Stortinget. Men dersom utviklingen i etterspørsel eller konkurranseforhold endres vesentlig, skal alle forhold forelegges Stortinget. Med de vedtak vi sannsynligvis fatter i dag, vil mange hundre ansatte i Posten bli berørt. Komiteen forutsetter at omstillingene skjer med åpenhet og i samarbeid med de ansatte og deres organisasjoner. Det skal legges vekt på en trygg og forutsigbar endringsprosess, hvor målet er å få de overtallige over i nytt arbeid. Det må gis rom for individuell tilpassing, og de overtalliges omstillingsbehov må ivaretas på en god måte. Postens ledelse og ansattes organisasjoner må samarbeide om omstillingstiltak og tempo i omstillingene. Komiteen har merket seg at HMS-arbeidet er høyt prioritert i konsernet, noe som har gitt gode resultater, bl.a. reduksjon i sykefraværet. Komiteen berømmer Posten for å videreutvikle gode tjenester basert på ny teknologi. Digipost er et godt eksempel på dette. I innstillingen til denne saken kan man lese at komiteen også er delt i sine merknader, og jeg vil kommentere noe av dette. Komiteens medlemmer, med unntak av Fremskrittspartiet, er meget tilfreds med at Posten har videreført sitt samfunnsansvar når det gjelder miljø, og at det er satt ambisiøse mål for miljøsatsingen, bl.a. for å redusere CO2-utslipp. Disse medlemmene mener at Posten på dette området kan være et godt eksempel til etterfølgelse. Posten har ansatte fra mer enn 70 nasjoner og er en bedrift med stort etnisk mangfold. Komiteens medlemmer, med unntak av Fremskrittspartiet, er positive til Postens mål om å øke integreringsarbeidet og mangfoldsandelen i stab og ledelse. Det har vært noen få uheldige enkeltepisoder hvor Posten eller dens underleverandører har vært beskyldt for ulovlig kabotasje eller har forårsaket problemer på norske vinterveier. Regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Høyre har merket seg at Posten tar dette alvorlig. Konsernsjefen har uttalt at i Posten og Bring er det nulltoleranse for ulovlig kabotasjekjøring i alle deler av virksomheten. Disse medlemmene vil understreke at det ikke skal forekomme ulovlig kabotasjekjøring i noen virksomheter. Det er viktig at alle bestillere av transportørtjenester, inklusive Posten, ikke bruker transportører som kan føre til sosial dumping og utvanning av vårt arbeidsmiljølovverk. Høyre og Fremskrittspartiet etterlyser en mer ansvarlig og framtidsrettet eierskapsforvaltning og mener at Posten ikke tar inn over seg samfunnsendringer. De viser til rapporten «Leveringsplikt på postområdet», utført av Oslo Economics, hvor beregninger viser at størrelsen på statlige kjøp av posttjenester må øke til nærmere 2,5 mrd. kr i 2020 dersom man skal beholde en poststruktur som er identisk med den man har i dag. Tallet er korrekt, men det som ikke kommer fram, er at dette beløpet inkluderer effekten av Postens forventede tap av markedsandeler som en konsekvens av en implementering av EUs tredje postdirektiv. Beløpet forutsetter også at det ikke blir gjennomført effektiviserings- og kostnadsbesparende tiltak i perioden. Beregningene har med andre ord lite med virkeligheten å gjøre, i hvert fall så lenge vi ikke implementerer det tredje postdirektivet. Høyre og Fremskrittspartiet bemerker at statlige kjøp fra Posten har ligget på mellom 300 mill. og 500 mill. kr de siste årene, og at Posten i 2010 tilbakebetalte en del av støtten fordi årsresultatet var godt. Til det er å si: Posten betaler ikke tilbake deler av bevilgningen til kjøp av ulønnsomme posttjenester på grunn av gode årsresultater. Årsaken til den betalingen er at merkostnadene til samfunnsoppdraget og de pålagte ulønnsomme delene av tjenestene ble lavere enn beregnet. Det igjen er en konsekvens av at Posten, i fellesskap med de ansattes organisasjoner, kontinuerlig legger til rette for og gjennomfører endringer i produksjonen og omstilling av personalet. Effektiviseringstiltak, f.eks. Spinnaker-prosjektet, bidrar også til å redusere statens kostnader for å opprettholde gode posttjenester. Høyre og Fremskrittspartiet er opptatt av at Posten må få frihet til å fortsette sin endringsprosess for å kunne forbli konkurransedyktige, og Fremskrittspartiet foreslår derfor at Posten skal børsnoteres. Arbeiderpartiet er enig i at Posten, i samarbeid med de ansatte, fortsatt skal ha friheten til å foreta de endringsprosessene som er nødvendig, men innenfor politisk definerte rammer. Dette handlingsrommet har virksomheten benyttet i mer enn 15 år, med kontinuerlige endringer og omstillinger. I løpet av disse årene er antall arbeidsplasser i morselskapet redusert med over 15 000, uten en eneste dag med arbeidskonflikt. Dette er virkelig verdt å merke seg, så når Høyre og Fremskrittspartiet mener at Posten i dag har en lite ansvarlig og framtidsrettet eierskapsforvaltning, og at selskapet ikke tar inn over seg samfunnsendringer, er vi rett og slett uenige i det. Høyre påpeker at en videreføring av dagens postpolitikk ikke er bærekraftig, og vil derfor sette ambisiøse mål for Posten. En skulle tro at de da ville ha et aktivt eierskap, men de vil også ha statlig nedsalg – litt underlig, men jeg finner grunn til å kommentere en av påstandene. De skriver bl.a. at reklamebransjen stadig endrer seg, og at direkte markedsføring blir marginalisert. Dette er ikke rett: Marginaliseringen av uadressert C-post, som produktet egentlig heter, er ikke en del av det bildet vi har sett så langt – snarere tvert om. Volumet har vært stadig voksende til nå. Det er heller ikke omsetning og inntjening for dette produktet Posten forventer skal reduseres de kommende årene. Høyre vil at Posten skal være sektorledende hva gjelder lønns- og arbeidsvilkår. Dette er mildt sagt oppsiktsvekkende, men det står i dokumentet, så da må de jo mene det. Avkastningskravet til selskapets egenkapital settes ned fra ti til ni prosent. Dette er komiteen fornøyd med, og Høyre og Fremskrittspartiet mener at kravet bør heves om selskapet endrer karakter. Arbeiderpartiet er enig i at avkastningskravet vurderes, men jeg må understreke at det må være langsiktighet og forutsigbarhet i eiers beslutning, også for Posten. Høyre og Fremskrittspartiet viser i denne sammenheng til at «sammenlignbare selskaper» har hatt langt høyere avkastning enn Posten Norge, og viser til Danmark, Tyskland, PostNord og Itella Group. Hva som er sammenlignbart i denne sammenheng, dreier seg ikke ensidig om det er et annet post- og/eller logistikkselskap. For å vurdere om det virkelig er et sammenlignbart selskap, bør man ha inngående markedskunnskap og kjennskap til hvilke betingelser og pålegg selskapene har, med andre ord hvilke konsesjonsbestemmelser som eventuelt gjelder, og ikke minst ta hensyn til markedsforutsetningene. Det burde være åpenbart også for Høyre og Fremskrittspartiet at distribusjonskostnadene i Danmark er vesentlig lavere enn i Norge, at Sverige, med dobbelt så mange mennesker, har dobbelt så mange postsendinger å fordele de faste kostnadene på, og at Tyskland er veldig lite sammenlignbart med Norge. Så over til logistikk og IKT. Komiteen, med unntak av Fremskrittspartiet, har merket seg at konsernet har fokus på lønnsom vekst i logistikksegmentet, og er fornøyd med at Posten i 2011 har hatt omsetningsvekst innen dette området. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, derimot, anbefaler en endret strategi med tydeligere vekt på og konsentrasjon knyttet til postområdet, og utvikling og fornyelse av dette. Jeg finner grunn til å kommentere at med en slik strategi ville selskapets og statens verdier forvitre i løpet av kort tid. En konsentrasjon om postområdet ville både på kort og lang sikt undergrave enhver mulighet for Posten til å levere positive økonomiske resultater. Alternativet vil være en kraftig forringelse av service- og kvalitetsnivået på Postens tjenester og produkter. For å levere de tjenestene med den kvaliteten som samfunnet trenger, må Posten hver eneste dag kjøre et stort antall ruter mellom ulike lokasjoner: fra én terminal til en annen, fra denne terminalen til et postkontor eller en distribusjonsenhet og fra denne enheten f.eks. til en landpostrute. Transport- og personalkostnadene påvirkes bare marginalt av antall sendinger som transporteres. I stedet for å kjøre en halvfull bil med bare brev fyller man bilen opp med pakker og gods. Kostnadene fordeles og inntektene øker i forhold til om man bare skulle ha konsentrert seg om postområdet. I det tilfellet ville transportkostnadene vært omtrent de samme, men de ville måtte finansieres ved statlig støtte. Å utføre transport- og logistikkbehovet slik Posten gjør, er også positivt og besparende på det ytre miljøet. Færre kjøretøy betyr mindre CO2-utslipp fra landets største logistikkselskap. Når det gjelder konsesjonskrav og konkurranse, har jeg nevnt enhetsportoen. Regjeringspartiene er opptatt av å sikre husstander og næringsdrivende i alle deler av landet et godt og likeverdig posttilbud, og servicenivået må opprettholdes på dagens nivå. Undersøkelser viser at 70 pst. av befolkningen er fornøyd med dagens omdeling av post, og 50 pst. ønsker seks dagers omdeling. Lørdagsomdeling spesielt er viktigere for kundene jo eldre de er, og jo mer usentralt de bor. For oss er det derfor viktig å opprettholde postombæringen seks dager i uka. Fremskrittspartiet vil også opprettholde enhetsporto, men vil samtidig at Norge skal ha et fritt og åpent marked for posttjenester, de vil ha fri konkurranse på brevpost under 50 gram, og de vil implementere EUs tredje postdirektiv. Hvordan henger dette sammen? Videre vil de kutte i servicetilbudet og kun ha lørdagsombæring av aviser. Også Høyre åpner for dette. I en merknad fra Høyre forteller de oss at det er den europeiske fellesskapstanken som har vært garantist for fred og forsoning og gitt et solid fundament for økonomisk vekst i EØS-området. Et fransk sitat fra begynnelsen av 1800-tallet blir framhevet: «Når ikke varer passerer grensene, kommer soldater til å gjøre det.» Dette brukes som et argument for å få regjeringen til å la være å legge ned veto mot det tredje postdirektivet. Jeg må spørre: Mener Høyre i fullt alvor at regjeringen skal føre en EU-politikk basert på 1800-tallets franske politikk? Over til eierskap: Posten er 100 pst. eid av staten, og regjeringspartiene, sammen med Kristelig Folkeparti, understreker at det primære målet med statens eierskap i Posten knytter seg til selskapets samfunnsoppdrag. Komiteens medlemmer fra Høyre og Fremskrittspartiet vil derimot ha slutt på dette. Fremskrittspartiet vil børsnotere Posten og omdanne det til et såkalt folkeaksjeselskap, og Høyre vil legge til rette for et statlig nedsalg hvor småsparere og ansatte skal få kjøpe andeler. I begge tilfeller skal dette foregå via en såkalt folkeaksje, der norske statsborgere som melder sin interesse, får rabatt på eierandelene. Det kan hende at sterkt rabatterte andeler til folket og de ansatte hadde gjort susen, og at Postens ansatte på en måte hadde blitt bedriftseiere, hver og en av dem. Det er mulig det hadde blitt bra. Men Arbeiderpartiet mener faktisk at folket allerede eier Posten, gjennom staten, og den modellen lever vi godt med. Fremskrittspartiet og Høyre har en begrunnelse til for at statens eierandeler i Posten ikke bør videreføres, og denne gang skal vi tilbake til 1647 og opprettelsen av Postverket. Det vises til at det var Hannibal Sehested, en dansk stattholder i Norge, som opprettet Postverket, og at det var nederlenderen Henrik Morian som startet driften. Han ble tildelt enerett til å drive Postverket mot en årlig godtgjørelse. De understreker: «(…) virksomheten rundt det man i dag kjenner som Posten Norge, hadde sin start som et konsesjonskjøp gitt til en privat, utenlandsk aktør. Det er altså ingen nyhet at private aktører bidrar til å løse en oppgave som staten skal ha det overordnede ansvaret for.» (…) Dette skriver altså Fremskrittspartiet og Høyre i innstillingen. Kongen i København tildelte altså et kongelig privilegium i form av et postmonopol til disse personene. Jeg kan ikke forstå dette på noen annen måte enn at Høyre og Fremskrittspartiet er enige om at private monopoler, gjerne utenlandske, er topp, mens statlige monopoler ikke er bra – egentlig ingen overraskelse. Høyre begrunner også sitt forslag om statlig nedsalg med at virksomheter til bedrifter i postbransjen av natur er internasjonale. Jeg har en kommentar til det også: Bransjens internasjonale natur ligger i at postsendingene fraktes over landegrenser, fra en avsender i ett land til en mottaker i et annet. Inntil for få år siden skjedde dette uten unntak ved at de nasjonale postselskapene i sum utgjorde verdensveven, der man brakte den internasjonale posten fram til det nasjonale selskapet, som sto for den videre distribusjonen sammen med de nasjonale postsendingene i de respektive land. I det liberaliserte markedet må hvert selskap selv bygge hele dette nettverket om man skal delta i den internasjonale konkurransen. Hvordan kan man tro og mene at det gir bedre og rimeligere posttjenester dersom to eller flere postbiler og postbud kjører og går ved siden av eller etter hverandre og leverer posten til den samme postkassen? Erfaringene fra de land som har liberalisert postmarkedet, er det stikk motsatte. Høyre og Fremskrittspartiet foreslår å flytte forvaltningen av statens eierskap i Posten til Nærings- og handelsdepartementet. Til det er å si at selv om Stortinget setter forretningsmessige mål for Posten, er ikke Posten en næring alene. Posten er mye mer enn det. Vi fra Arbeiderpartiet vil understreke at Posten er en del av de infrastrukturtjenestene som er nødvendige i et velfungerende samfunn. Posten skal bidra til at andre kan drive næring, og at vi kan jobbe og bo overalt i hele landet. Til slutt legger jeg fram forslagene til vedtak fra komiteen i innstillingene i de to nevnte sakene, og regner med at Fremskrittspartiet og Høyre vil redegjøre for sine forslag.