Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-11-27:
Den foreliggende stortingsmelding som vi nå har til behandling, er et konkret resultat av den budsjettavtalen som regjeringspartiene og Fremskrittspartiet inngikk høsten 2002. Meldingen ble lagt fram av departementet allerede i mai i år, men blir først nå behandlet i Stortinget. Dermed er det like før departementet starter arbeidet med neste års melding, som nødvendigvis vil inneholde mye mer oppdatert og ajourført informasjon og datagrunnlag i forhold til dagens faktiske situasjon. Selv om det på mange måter er historiske data vi diskuterer, synes jeg det er meget hyggelig å kunne konstatere, med bakgrunn i meldingens dokumentasjon, at kommunene generelt prioriterer skole og utdanning meget høyt. Ressursbruken i grunnskolen er preget av høy innsats, faktisk langt utover det tidligere såkalte minstenivå. I tillegg viser ressursbruken stor stabilitet, og det kan heller ikke påvises at det har blitt større forskjeller mellom kommunene – dette i en periode hvor realinntektsveksten til kommunene i stor grad har kommet i form av øremerkede tilskudd. Til tross for at Stortinget og stortingspolitikerne har påført kommunene stadig nye reformer, delvis finansiert gjennom øremerkede tilskudd, har kommunene likevel prioritert skole og utdanning. Dette synes jeg det står stor respekt av. Det viser at skolen står sentralt også i den kommunalpolitiske hverdag, og det viser at kommunene tar sitt ansvar som skoleeiere meget alvorlig. Samtidig er det viktig å være oppmerksom på at skal kommunene i framtiden klare å opprettholde en like sterk prioritering av skole og utdanning, er kommunene også avhengig av en utvikling hvor kommunenes frie inntekter ikke blir stadig mer presset av statlige pålegg, øremerkinger og forordninger. Dette er klart påvist i meldingen, men også blitt understreket gjennom de høringer som komiteen har gjennomført. Jeg håper at de partier på Stortinget som nærmest har utviklet en egen politikk i forhold til øremerking og sentraldirigering av kommunenes oppgaver og handlingsrom, har merket seg dette spesielt. Skal vi kunne styrke og utvikle det lokale selvstyret videre, slik regjeringspartiene står samlet bak, er det viktig å videreføre prinsippene om rammefinansiering. Stortingsmeldingen dokumenterer at dette også medfører høy prioritering av ressursinnsatsen i skolen. På samme måte er det viktig ikke å innføre for mange nasjonale normer og standarder. Det reduserer det lokale handlingsrommet, samtidig som slike normer og minimumsstandarder kan ta fokus bort fra hvordan kvaliteten i skolen kan forbedres. Begge hensyn tilsier at det ikke bør innføres nye sentrale normer eller normtall. I meldingen drøftes sammenhengen mellom kvalitetsutvikling i skolen og ressursinnsatsen, men uten å trekke andre konklusjoner enn at det så langt ikke har vært mulig å dokumentere en klar sammenheng mellom ressurser og resultater. Økonomiske ressurser er en nødvendig, men ikke en tilstrekkelig, betingelse for å skape en god skole. Men det er selvfølgelig ikke dermed mulig å trekke den motsatte konklusjonen, at skolen ville bli bedre med mindre ressurser. Det finnes sikkert konkrete eksempler på at mer ressurser er nødvendig, og på den andre siden områder hvor en utvilsomt kan foreta endringer med hensyn til mindre ressursbruk uten at det vil gå ut over kvaliteten i skolen. Dette utdypes og understrekes også av nyere forskning, hvor flere undersøkelser viser at ressurser alene ikke vil løse utfordringene i dagens skole. En ensidig fokusering på ressurssiden, som særlig Sosialistisk Venstreparti, men også Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet ofte er eksponenter for, kan derfor lett ta fokus bort fra de viktigste utfordringene for skolen knyttet til læringsmiljø og læringsresultater. I Høyre er vi opptatt av resultater og kvalitet i skolen. Flere nasjonale og internasjonale sammenlignbare studier viser at norske skoleelever bare scorer middelmådig, til tross for at vi ligger meget høyt i forhold til ressursinnsats pr. elev målt i kroner og i form av antall elever pr. lærer i skolen. Siden verken den foreliggende stortingsmeldingen, som behandler ressurssituasjonen i grunnutdanningen, eller foreliggende forskning dokumenterer at flere økonomiske ressurser i form av høyere bevilgninger eller romsligere budsjetter nødvendigvis vil føre til bedre resultater eller bedre kvalitet på undervisning og læringsmiljø, finner jeg liten grunn til å gå inn på alle skolepolitiske utfordringer og spørsmål som det kunne være aktuelt å drøfte i denne sammenheng. Det får Stortinget betydelig bedre grunnlag for å drøfte, ha meninger om og gi styringsretning til ved den kommende behandlingen av Kvalitetsutvalgets innstilling og den stortingsmelding som er varslet i denne sammenheng. Kvalitetsutvalget behandler en rekke av de skolepolitiske utfordringer som vår grunnutdanning står overfor, på en helt annen omfattende og grundig måte enn hva som har vært meningen med denne gjennomgangen av ressurssituasjonen. Det gjelder både Sosialistisk Venstrepartis bekymringer og Fremskrittspartiets ulike programforslag, som det da vil bli gitt rikelig mulighet til å komme tilbake til.