Anders B. Werp (Høyre), 2017-02-21:
Takk til interpellanten, som nok en gang viser et genuint og ekte engasjement for en viktig sak. Vi ser en utvikling i Norge og i andre land hvor den organiserte kriminaliteten øker, den blir mer brutal, og den blir stadig mer avansert. Denne debatten dreier seg i all hovedsak om de justispolitiske virkemidlene, men jeg vil likevel dvele litt ved at denne saken også har en betydelig verdidimensjon og en sosial dimensjon. Det vi ser, er at disse gjengmiljøene tilbyr ungdom i drift en tilhørighet. De tilbys å få en mestringsfølelse i et miljø, og de har en bakgrunn som kanskje ikke har gitt så mye mestringsfølelse tidligere i ungdommen. Disse gjengmiljøene gir også sosial trygghet innen de rammene som gjengen kan tilby. Men det er stramme rammer, og det er strenge rammer. Det er sterk indre disiplin, og det har en stor og tung pris både for samfunnet og for dem som deltar. Frykt brukes som et aktivt virkemiddel for å holde gjengene sammen. Vold brukes både internt og eksternt – for indre disiplin internt og for frykten utad eksternt. Prisen innebærer også en betydelig grad av kriminalitet. Man føres over i en kriminell løpebane som kan være betydelig. Ikke minst ser man at denne gjengdannelsen og dette gjengmedlemskapet, prisen for egen såkalt frihet innen gjengene, betales med andres ufrihet, som altså er ofre for kriminaliteten. I tillegg til de rent justispolitiske virkemidlene vil jeg også legge vekt på at vi må sørge for å ha en aktiv og pågående forebyggende strategi for å bekjempe dette. Og vi må ha en tydelig exit-strategi, slik at de som ønsker seg ut av disse miljøene, kan fanges opp og tilbys en trygg og god vei ut og over i det normale samfunn. Så over til det rent justispolitiske. Nærpolitireformen bygger på mange måter opp om det vi sa i Stortinget under behandlingen av Meld. St. 7 for 2010–2011, Kampen mot organisert kriminalitet, fra foregående regjerings periode, hvor Stortinget samlet seg om en viktig hovedstrategi i kampen mot organisert kriminalitet og dermed også gjengdannelser. Det er videreført i nærpolitireformen og det brede forliket der at vi skal bygge opp fagmiljøer i politiet som skal møte dette på en kompetent og god måte. Ikke minst viser samfunnet sånn sett at vi kan kraftsamle kompetansen og ressursene til å møte denne betydelige utfordringen. Slik kan vi unngå det vi dessverre kan se i våre nærmeste naboland, både i Danmark og i Sverige, at disse gjengene mange steder er den største justispolitiske utfordringen man i store deler av de landene har å bekjempe. Foreløpig er vi ikke der i Norge, men vi må være på vakt, og vi må være aktive. Det er et av de viktige bakteppene for nærpolitireformen. Tilbake til stortingsmeldingen fra forrige periode om kampen mot den organiserte kriminaliteten: Der var en av hovedstrategiene å følge pengesporene. Pengene og den økonomiske profitten fra kriminalitet er drivkraften bak disse miljøene. Vi må styrke kampen om å spore opp pengene, inndra pengene og ha verktøy til å fange opp de bevegelsene som finnes. Der vil jeg spesielt nevne etableringen av senter mot arbeidslivskriminalitet som et viktig verktøy for å gjøre dette. Jeg vil også nevne de vedtakene vi fattet i Stortinget om skjulte tvangsmidler, som gir politiet verktøy til å fange opp disse miljøene, som bruker avansert teknologi, på en god måte, og komme bak kryptering og andre virkemidler som brukes for å kommunisere og formidle ordrer og kommandoer fra de respektive systemene. Stortinget har gitt politiet muligheten, men vi må fra storting og regjering også følge opp dette tett, slik at vi unngår den utviklingen vi ser i Europa og i våre nærmeste naboland.