Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-05:
Jeg vil først ta opp forslagene som er inntatt i innstillingen. Medisinsk rehabilitering og attføring er viktige ytelser. Når uføretrygdinga og sykefraværet øker, presset og kravene i arbeidslivet stadig forlanger nye ferdigheter og kompetanse, krever stadig raskere omstillinger og jernhelse, blir både rehabilitering og attføring stadig viktigere. Medisinsk rehabilitering og attføring dreier seg om å fokusere på ressursene mer enn på problemene. I hovedsak skal ytelsen dekke livsopphold, men innretninga i seg sjøl må bidra til at flest mulig lykkes i rehabilitering. Flertallet i komiteen er fornøyd med Regjeringas forslag både til regelendringer og nivå på ytelsene. SV og Høyre har noen avvikende forslag. Jeg skal gjøre rede for SVs forslag litt seinere. Det legges opp til store endringer i systemet. Beregningsgrunnlaget endres, ytelsene blir nå pensjonsgivende og det medfører høg trygdepremie. Minsteytelsen heves til 1,6 G, og de behovsprøvde tilleggsytelsene tas vekk og erstattes av fast tillegg etter modell fra arbeidsledighetstrygden. Regjeringa og flertallet foreslår omfordeling mellom trygdede – kostnadsnøytralitet – som økonomisk ramme for omlegginga. Etter SVs menig gjør det at en blir mer opptatt av å få regnestykket til å gå opp i null til slutt, enn at ytelsene skal dekke det de skal. Reglene skal bli enklere å forstå og praktisere. Det er bra. Forenkling må føre til at frigjorte ressurser faktisk brukes til oppfølging og bedre tjenester til brukerne, og at det skjer i praksis. Fordi behovsprøvingen tar mer hensyn til den enkelte og de ulike behov ulike familier og personer kan ha, vil en omlegging til standardytelser kreve at en legger ytelsene på et nivå slik at de ikke blir så lave at enkelte ikke klarer seg og tvinges over på sosialhjelp. Reglene for økonomisk sosialhjelp tvinger en til å realisere verdier som kan være helt nødvendige for å klare et videre yrkes- og familieliv, f.eks. hus og hjem, eller bil i en fase av livet der det er viktig å ikke miste motet og fotfestet. Det kan rive grunnlaget for rehabiliteringa og attføringa bort. Komiteen støtter en omlegging av beregningsgrunnlaget fra reglene i uføretrygden til samme beregningsgrunnlag som for arbeidsledighetstrygden, men flertallet i komiteen er bekymret for at beregningsperioden på tre år kan være for kort og kanskje ramme kvinner mer enn menn, fordi mange kvinner velger å takle helse- og slitasjeproblemer ved å redusere stillingen. Denne nedtrappingen kan gjøre at de taper økonomisk på beregningsmåten slik den blir nå, og vi ber Regjeringa melde tilbake til Stortinget om hvordan dette går, og eventuelt komme med forslag hvis det skulle vise seg at det rammer slik vi har fryktet. Regjeringa foreslår at omleggingene skal være kostnadsnøytrale. Skal én ordning bli bedre, må en annen fjernes eller svekkes. Flertallet støtter dette prinsippet. SV er imot det. Vi viser til det utjamningsmeldinga har slått fast, nemlig at det er behov for omfordeling mellom dem som har høy inntekt, og dem som har lav inntekt. I meldinga legges det også til grunn at de økende forskjellene kommer av økt konsentrasjon av kapitalinntekter hos de rikeste og redusert yrkesdeltaking hos andre grupper. Det gjelder altså målgruppen for den proposisjonen vi behandler i dag. Regjeringa har ropt varsku her på vegne av disse gruppene, og det tyder ikke på at trygdeytelsen til noen av dem er grunnen til at forskjellene øker. Tvert imot. Gruppen som må supplere trygdeytelser med sosialhjelp, er overrepresentert blant langtidsmottakerne av sosialhjelp. Den lave økninga i grunnbeløpet i folketrygden sammenliknet med økninga i lønnsinntektene i samme periode, forklarer hvorfor det blir stadig vanskeligere for trygdede å klare daglige utgifter. For SV har det vært helt avgjørende at det må være omfordeling mellom grupper, og ikke mellom trygdede, og at man skal yte etter evne og få etter behov. Regjeringa og flertallet går inn for å øke minsteytelsen fra 1 G til 1,6 G, og innføre stønad til barnetilsyn for personer under attføring og det samme generelle barnetillegget som personer som får dagpenger, får, 17 kr pr. barn pr. dag fem dager i uka. SV mener at disse ytelsene blir for snaue. Skal det være forsvarlig å fjerne behovsprøvinga, må minstebeløpet heves til 2 G. Det er ingen høg inntekt. Knapt noen her kan vel tenke seg at det går an å leve av det. Vi tror det er viktig å sikre noe høgere inntekt nettopp for dem med lavest beregningsgrunnlag. Mange av brukerne har sammensatte problemer, og utsiktene til god lønnsinntekt i framtida er små. Utgangspunktet for dem det er snakk om, er varig nedsatt arbeidsevne og for mange innskrenket yrkesvalg. Opplæring og arbeidstrening vil derfor være ekstra krevende. I en vanskelig livssituasjon skal man motiveres, ikke bare til å klare å gjenvinne helse og førlighet, men til et liv med utsikt til varig lave inntekter. Omlegginga må derfor etter SVs syn ta sikte på å etablere et rettferdig og motiverende system som ikke påfører noen et fattigdomsproblem. I en vanskelig livssituasjon skal en motiveres både til opplæring og arbeid, og da er det viktig å ikke måtte bruke alle kreftene på å prøve å overleve økonomisk på kort sikt. Det er viktig for samfunnet at flest mulig lykkes i dette. Ytelsene som settes inn for å oppnå det, må altså ikke være så snaue at de tar motet fra folk. Spesielt blir det viktig å sørge for at ikke barnefamilier lever i fattigdom. Komiteen støtter forslaget om å innføre stønad til barnetilsyn. For dem som har barn, er det helt avgjørende. En kan etter SVs mening verken gjennomføre attføring eller rehabilitering uten at en vet at en har råd til å sørge for at barna er trygge. Standardytelsene til barnetilsyn tilsvarer ca. 1 360 kr pr. måned for første barn, og 700 for de resterende. Satsen er lav i forhold til hva en barnehageplass koster. SV foreslår at også personer på medisinsk rehabilitering får rett til stønad til barnetilsyn og at satsene må økes til 2 000 kr for første barn og 1 000 kr for de neste. Så til barnetillegget: 17 kr! Jeg vet ikke hvem som har kommet fram til et slikt beløp, men det er vel åpenbart for de fleste at det er ganske lite. SV har foreslått at man må se på dette i forbindelse med meldinga om levekår for barn og unge som ble varslet ved behandlinga av utjamningsmeldinga. Dagens ordning vil gi maksimalt en utbetaling på 14 087 kr pr. år, mens dette nye forslaget betyr maksimalt 4 420 kr. Det er altså en ganske stor nedgang. Regelverket for avkorting av trygd er også ulikt for opphold i somatiske sjukehus og andre institusjoner. Det har blitt noe rettet opp i forbindelse med behandlinga av utjamningsmeldinga. SV mener at dette bør likestilles, og komiteen sier seg fornøyd med avkortingsreglene slik de nå foreligger. Regjeringa og flertallet ønsker også å gå inn for at muligheten til å tjene ½ G i tillegg til attføringsytelsene skal fjernes. SV og Høyre har vært uenig og mener at dette er et positivt virkemiddel for å beholde motivasjonen og for å gi oppmuntring til å arbeide. En må få noe igjen også i lønningsposen. SV og Høyre ønsker at denne muligheten også skal gis til brukere av medisinsk rehabilitering. Av tekniske grunner foreslås dette fritaket for avkorting formet som et fritt antall timer en kan arbeide. I tillegg til dette er det en rekke enkeltendringer som komiteen enstemmig slutter opp om. Regjeringa har ved behandlinga i komiteen fått fullt gjennomslag for sitt syn. De avvikende forslagene er i sin helhet mindretallsforslag. Til slutt vil jeg henlede oppmerksomheten på et forslag som SV nå igjen fremmer, som vi tidligere har fremmet som et Dokument nr. 8-forslag. Det dreier seg om å få dekket utgifter til nødvendig skolemateriell for godkjent attføringsopplegg. For noen kan dette dreie seg om utgifter på noen tusenlapper mer enn det de får dekket. For staten er jo dette småpenger, for personer som lever på trygd, kan det være umulig f.eks. å øke lånebeløpene – kanskje de ikke får lån engang fordi de har dårlig råd. Når statsråden får kikket litt på den saken, er jeg overbevist om at han vil rydde opp i dette sjøl. Han ser jo at dette er en smålig urimelighet, og at en sparer småpenger og lar hundretusener gå, for risikoen ved ikke å gjøre dette er jo at folk av økonomiske grunner ikke tør å gjennomføre et attføringsopplegg, og at man blir varig trygdet. Jeg tror det er viktig å fokusere på å fjerne noen slike små snubletråder i arbeidet vårt slik at flere skal kunne få bruke ressursene sine i arbeid.