Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-11-20:
Aller først: Takk til interpellanten. Det økende omfanget av misbruk relatert til kokain og andre narkotiske stoffer de siste årene er et sykdomstegn – ikke minst i et samfunn som vi alle aller helst skulle likt å se bestod av en sunn befolkning, uten et avhengighetsproblem når det gjelder narkotika. Slik jeg ser det, er det et stort problem at våre barn og unge blir utsatt for miljøer som ikke vil dem vel, snarere tvert imot. Det er derfor nødvendig med en helhetlig tilnærming til disse problemene. Vi vet alle at det er en sektorovergripende sak vi snakker om. Den har et helsemessig aspekt knyttet til dårligere fysisk helse og avhengighetsforhold. Den har et psykososialt aspekt, med de dimensjonene som ligger i det. Det er problemer relatert til hver enkelt familie som måtte bli utsatt for dette, det er problemer relatert til yrker, til barnevern og til oppdragelse, og det er problemer relatert til kriminalitet. Det er for meg særdeles viktig at vi bruker nok ressurser på tolletaten og på politiet. Det er ofte slik at det ved alkoholrelatert misbruk fokuseres veldig mye på forebyggende tiltak. Når det gjelder narkotikamisbruk, savner jeg helt klart fokusering på det forebyggende aspektet. Deler av samfunnet må slutte å glorifisere bruken av narkotika. Det å beskrive amfetamin, kokain, ecstasy eller lignende som in-stoff og motedop er isolert sett og i seg selv trendsettende for den oppvoksende ungdom. Det samme er kultdyrkelse av ulike typer kjendiser som misbruker narkotika. Dette har noe med holdninger å gjøre, holdninger som vi må endre, slik at baksiden av medaljen ved denne formen for misbruk bedre kommer for dagen. Slik jeg ser det – ut fra et helseperspektiv – er narkotika langt fra noe in-stoff, snarere tvert imot. Her må vi gjøre noe for å endre rollebildene og idealene. Mange av dem som havner i et avhengighetsforhold, får store psykososiale problemer. I en behandlingssituasjon må vi prioritere både den psykiske helsebiten – som kan være rimelig traumatisk og sammensatt – og avhengighetsforholdet som sådant. Det er viktig å peke på at samfunnet må være beredt til å ta ansvar, når den enkelte misbruker er motivert for avrusning. Det er ikke tilfellet i dag. Her har vi en formidabel jobb å gjøre. Slik jeg ser det, er det ganske meningsløst å ha et behandlingsopplegg uten en nødvendig og god oppfølging – og uten ettervern. Det er derfor på høy tid at vi får på plass et ettervern som fungerer, slik at vi ikke får det høye antallet svingdørspasienter og periodemisbrukere. Målet må være å gjøre alle som kommer til behandling, rusfrie, selv om jeg vet at det er ambisiøst. Personlig oppfølging og individuell plan er blitt neglisjert av helsevesenet i en årrekke. Dette må komme på plass. Spør brukeren hva han mener er det riktige! Man får svar tilbake: individuell plan og oppfølging. Det følger også mye kriminalitet med narkotika. Det er en kriminalitet som går ut over utøveren, men hva gjør den ikke med samfunnet for øvrig, når så mange mennesker føler seg utrygge? Dette fører oss over til at politiet og Tollvesenet må få nok ressurser til å bekjempe dette, både nasjonalt og internasjonalt. Fremskrittspartiet har i en årrekke ønsket å styrke politiet og tolletaten med økte ressurser for å bekjempe illegal import. Hvis man mener noe med det og ønsker å bekjempe dette, som jeg tror alle her gjør, hadde det kanskje vært en fordel å si ja til høyere bevilgninger.