Hans Andreas Limi (Fremskrittspartiet), 2019-10-03:
I går var det høytid i denne salen da Hans Majestet Kong Harald åpnet det 164. storting og kongen beskrev et land hvor det går veldig godt. Det skal vi være glad for. Så er hverdagen her igjen. Vi har bak oss et fylkes- og kommunevalg, hvor resultatene ikke ble like gode for alle. Uansett resultat gir valgkampen oss en fin anledning til å møte folk og bedrifter i deres hverdag. Som folkevalgte er det en av de aller viktigste jobbene vi har, og en av de aller mest givende. De fleste jeg møter, er opptatt av trygghet i hverdagen, av at barna skal ha en god barnehage – som gjerne drives av andre enn kommunen, bare kvaliteten er den beste for barna – ha de beste lærerne i skolen og ha et mangfold av tilbud i fritiden sin, av at eldreomsorgen skal være varm og verdig, og at de eldre selv skal få styre sitt eget liv, også inn i alderdommen. Som politikere skal vi ta folk på alvor. Fremskrittspartiets slagord – og min drivkraft – er en enklere hverdag for folk flest. For politikk er hverdagsliv – og hverdagsliv er politikk. Jeg møter flest mennesker som er fornøyd med egen livssituasjon, også de som bor i distriktene, men det betyr ikke at de ikke er utålmodige etter å gjøre ting enda bedre, og det er også Fremskrittspartiet. De fleste i Norge har sitt daglige virke i privat sektor, i små og mellomstore bedrifter over hele landet, og vi har i en lang periode hatt stor vekst i nye bedrifter, særlig i distriktene. Det skapes nye jobber hver dag, hverdagen preges av optimisme og investeringsvilje, og arbeidsledigheten er svært lav. Der Senterpartiet viser til folks misnøye og klager over det som på inn- og utpust kalles «sentralisering» – det er et negativt ladet ord – møter jeg oftest folk som er glad for at veiene bygges og vedlikeholdes i distriktene, som er glad for at reisetidene går ned, som er glad for at folk og tettsteder kobles sammen, og som er spesielt glad for at det skapes så mange arbeidsplasser i distriktene, der hvor folk bor. Veisektoren var lenge et forsømt kapittel. Med Fremskrittspartiet i regjering har det skjedd store ting i norsk veisektor. Veiselskapet Nye veier AS var en viktig reform, og nå bygges det motorveikapasitet raskere og billigere enn før. Samtidig sørger vi for godt vedlikehold og reduserer etterslepet. Fremover skal vi øke innsatsen på veibygging ytterligere, Nye veier skal få flere nye strekninger til sin portefølje, og bruken av bompenger skal ned. Fremskrittspartiet er bilistenes parti, og det skal vi være. Veier og biltrafikk er nødvendig for å kunne ta hele landet i bruk. I sin tid var bilen som allemannseie en frihetsrevolusjon – og et luksusgode i avgiftssystemet. Vi har gjort store endringer i dette til glede for vanlige folk, som takket være Fremskrittspartiet nå kan kjøpe rimeligere, tryggere og mer miljøvennlige biler. Vi bygger ikke bare nye veier; vi sørger for at de som bruker dem, forurenser mindre og at bilparken fornyes. Med Miljøpartiet De Grønnes fremvekst angripes bilen jevnt og trutt. Det utfordrer folks hverdag og er en bekymring for mange av dem jeg har møtt i valgkampen – og som ikke bor i de store byene med et velfungerende kollektivtilbud. Nå ser vi at det nye rød-grønne flertallet i Viken, med Arbeiderpartiet i spissen, vil reversere vedtaket om helhetlig utbygging av ny E18 vestover gjennom Bærum og Asker. Det kommer sterke reaksjoner fra lokalpolitikere og innbyggere i disse to kommunene, men det er grunn til å reagere i hele landet, for E18 er ikke en lokalvei, det er faktisk en viktig stamvei – og vi trenger ikke reversering, ikke omkamp og ikke utsettelse. Politikk er hverdag. Ideologi er verken høytflyvende eller akademisk. Det handler om de valgene du gjør, både de store, avgjørende valgene og det du gjør fra dag til dag. For mange er forutsigbarhet og trygghet i hverdagen avgjørende for å fungere: trygghet for familien, for jobben. I mange distriktssamfunn er oljenæringen selve bærebjelken. Oljearbeiderne skal ikke skamme seg – de skal være stolte! Olje- og gassnæringen har en lang fremtid foran seg, og norsk olje og gass er fortsatt en del av løsningen på klimautfordringene. Med en opposisjon som ikke lenger er noen garantist for en ansvarlig norsk industripolitikk blir dette et svært viktig spørsmål i tiden frem mot neste stortingsvalg. En politikk med avvikling av norsk olje- og gassnæring og høyere skatter vil ødelegge norsk økonomi og ikke redusere globale utslipp. Snarere tvert om, fordi det vil fjerne kapitalen – og kompetansen – som kan utvikle ny teknologi. En gang var Arbeiderpartiet et parti for reformer, som ville bygge og modernisere landet til det bedre. Nå ser vi et annet Arbeiderparti, et Arbeiderparti som lar seg presse fra mange kanter. Senterpartiet har tatt endringsviljen fra dem, Miljøpartiet De Grønne trekker i industrifiendtlig retning, og Rødt og SV får dem til å mistenkeliggjøre alt som ikke er offentlig. Blant mange tradisjonelle kommunale tjenester er det både private og offentlige aktører som leverer tjenester til brukerne. Konkurranse er i seg selv et gode, og det samme er valgfrihet for brukerne. Nå vil ytre venstre skru klokka tilbake, erstatte mangfold med monopol. Vi ser at dette tidligere forlatte tankegodset også får fotfeste hos andre på venstresiden. Organisering av tjenesten blir viktigere enn brukerens opplevelse, og det er den klassiske oppskriften på å sette systemet foran enkeltmennesket. Endringer og reformer skjer sjelden konfliktfritt, men de er likevel nødvendige og riktige. Jeg skal gi kollega Vedum rett i én ting, altså representanten Slagsvold Vedum: Også jeg møter mange som ikke helt forstår hvorfor politireformen er nødvendig. Men så mistenker jeg at representanten Slagsvold Vedum og jeg snakker litt ulikt om reformen når vi møter velgerne, for mange av dem jeg snakker med, har større forståelse for reformen når vi skilles, enn de hadde da vi møttes. Kriminaliteten endrer seg og blir stadig mer grenseoverskridende, digital og grov. Den kan ikke lenger forvaltes fra små lensmannskontorer med korte åpningstider; den krever spisse kompetansemiljøer, samhandling og bredde. Jeg skulle ønske det ikke var slik, men vi må forholde oss til virkeligheten. Politireformen er en krevende reform, og den er ennå bare i startfasen. Derfor er det bra at justisministeren har varslet en melding som vil invitere til å diskutere status for reformen og drøfte veien videre. Politiet er tilført store ressurser, mange nye årsverk, og vi når målsettingen om to per tusen i 2020, men det er helt avgjørende at folk opplever trygghet for seg og sine. Politikk handler om hverdagen. Vårt kollektive ansvar er å løse de kjerneoppgavene staten skal ha i samfunnet. I denne salen skal vi sørge for at rammen rundt hverdagen til folk flest er trygg og god. Men det skal vi gjøre med respekt for ansvaret og rammene vi er delegert som folkevalgte, og for at hver og en fortsatt er best kvalifisert til å ta de fleste beslutninger for seg og sine – ja, stort sett bedre kvalifisert, i hvert fall på det området, enn det vi er.