Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-04-12:
Som saksordfører vil jeg takke komiteen for det som etter hvert ble et ganske omfattende og godt samarbeid i saken. Da representantforslagene inneholder til dels identiske forslag, valgte vi i komiteen å behandle dem i en felles innstilling. Det er ingen tvil om at det ble heftig da metoo-kampanjen kom for fullt også i Norge – opprop og opprullinger fra ulike yrkesgrupper i media, masse fokus i samfunnsdebatten og i politikken, og ikke minst gikk praten blant folket. Mange, meg selv inkludert, gikk fra å være personer som har tenkt at vi bare må håndtere at seksuell trakassering finnes, og bli sinte – sinte, og også triste, over andres og egne små og store opplevelser gjennom livet som negativt har påvirket mer av karrierevalg, jobbhverdag, organisasjonsmiljøer og studentliv enn det et velfungerende og trygt samfunn burde finne seg i. Nå vil vi ikke lenger ha det slik. Metoo har satt en ny standard for hvordan mennesker med makt og påvirkning skal oppføre seg. Det som var sosialt akseptert tidligere, er ikke lenger det. Seksuell trakassering får nå større konsekvenser. Som saksordfører er jeg glad for at vi stortingspolitikere omsider kommer med våre bidrag til lettere å forebygge, bevisstgjøre, veilede og bistå, og ikke minst håndtere og slå ned på, seksuell trakassering. For vi har kommet fram til et forlik der en enstemmig komité fremmer tre konkrete forslag i dag. Det første går ut på å styrke veilednings- og hjelpetilbudet til personer som utsettes for seksuell trakassering. Tilbudet skal ivaretas av Likestillings- og diskrimineringsombudet. Med det andre forslaget vil man sikre at seksualundervisningen i skolen inkluderer grensesetting og respekt for andres grenser. Forebygging er viktig. Det tredje forslaget går ut på å avklare hvordan spørsmål om seksuell trakassering skal tas inn i elevundersøkelser eller andre relevante undersøkelser i skolen. I sum er dette tiltak som vil bevege oss i riktig retning. Selv om jeg er saksordfører og glad for at partiene er omforent rundt noen tiltak, er jeg noe skuffet på vegne av Senterpartiet. En stund så det ut til at vi hadde sikret et stortingsflertall da Senterpartiet, SV, Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti sto sammen om å innføre et lavterskeltilbud til dem som blir utsatt for seksuell trakassering, og at dette skulle håndheves fra 2019. Likestillings- og diskrimineringsnemnda skulle da få myndighet til å gi oppreisning og erstatning i saker innenfor diskrimineringslovgivningens område, slik de allerede gjør i diskrimineringssaker på grunn av etnisitet, kjønn og funksjonshemning. Dette var det tiltaket som flest pekte på som det aller viktigste å få på plass da komiteen hadde høring. Etter metoo-kampanjen har naturlig nok LDO opplevd stor pågang av saker som omhandler seksuell trakassering, og Senterpartiet mener LDO er både kapable og kompetente til å bistå personer som er utsatt for seksuell trakassering, slik de er i andre trakasseringssaker. Vi skulle derfor ønske at dette tilbudet kom raskt på plass. Etter et løst forslag i salen i dag kommer tiltaket først i 2020, og jeg må innrømme at jeg er litt skuffet over at Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene velger å hale ut dette lavterskeltilbudet, et tilbud som er etterlyst av flere, særlig av dem som jobber på feltet. Det har nok mye å gjøre med at én høringsinstans var imot dette tiltaket – kun én, nemlig NHO, som mente at seksuell trassering er så annerledes fra annen trakassering i arbeidslivet at her må de som varsler, heller gå rettens vei av hensyn til dem det blir varslet mot. Siden ministeren vår på området var raskt ute med å forsvare NHOs syn i saken, har det kanskje blitt vanskeligere å lytte til andre. Jeg trenger ikke å spekulere mer på det. Lavterskeltilbudet kommer i alle fall på plass i 2020, da vi i Senterpartiet subsidiært kommer til å stemme for det utsettelsesforslaget som har blitt fremmet i dag – senere. På en dag som denne må jeg glede meg over det vi faktisk får til. Men ennå har vi, etter min mening, en stor jobb å gjøre. Personlig kommer jeg til å reagere og handle helt annerledes enn tidligere når jeg ser, hører om eller opplever seksuell trakassering eller møter folk som fortsatt harselerer med metoo, og det vet jeg at jeg ikke er alene om. Men det er et stykke igjen før vi er i mål. Vi snakker egentlig om temmelig store sosiokulturelle endringer som må til, bl.a. innenfor kulturfeltet og næringslivet. Det ligger et ansvar her på oss politikere. Jeg håper alle her i salen med hånden på hjertet kan si at vi vil gjøre det som trengs.