Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2003-06-19:
Regjeringen har i forslaget til kommuneproposisjonen for 2004 forsøkt å erstatte alle gode festtaler og programformuleringer med et konkret innhold. Det er presentert en omfattende og helhetlig plan for å styrke lokaldemokratiet og øke det kommunale handlingsrommet. Regjeringen har invitert Stortinget til å slutte opp om en lokaldemokratireform, en modernisering av vårt lokale demokrati. Denne reformen består av elementer som en plan for innlemming av øremerkede tilskudd en forpliktende plan for forenkling i regelverk og rapportering helhetlig og sammenhengende tilsyn med kommunesektoren, koordinert av fylkesmannen alternative styringsformer som alternativ til minimumsstandarder og bemanningsnormer For oss i Høyre er visjonen mer lokaldemokrati – mer makt, myndighet og handlingsrom til lokale myndigheter. Vi vil desentralisere oppgaver, myndighet og ansvar. Høyre vil ha mindre statlig styring og detaljregulering fra Stortinget. Vi har tillit til våre egne og andre partiers lokalpolitikere. Vi tror faktisk at de er minst like opptatt av å utforme omfattende og god velferd til innbyggerne som det vi rikspolitikere er. Derfor er vi i Høyre opptatt av å gi større lokalt handlingsrom og muligheter for å bruke ressursene mer effektivt. Vi må ta innover oss at lokale forhold varierer sterkt rundt om i landet. Vi vet at behovene er forskjellige, og da mener vi det er viktig at den enkelte kommune i størst mulig grad får styre seg selv og sine ressurser. Helt enkelt sagt: Det vil kort og godt gi mer igjen for pengene. Jeg føler vi nå er inne i et godt spor. Jeg kunne riktignok tenkt meg litt større tempo i moderniseringen, men det har vi tydeligvis ikke flertall for. Likevel tar vi noen lange skritt i riktig retning. Denne regjeringen mener virkelig alvor med å styrke lokaldemokratiet, den ikke bare prater om det. Det faktum at ansvaret for å forhandle lærernes lønn nå desentraliseres, er etter min mening et kraftig løft for lokaldemokratiet. Vi er også tilfreds med at regjeringspartiene, gjennom en avtale med Arbeiderpartiet, forplikter seg på at driftstilskuddet til barnehager skal innlemmes fra 2006, selv om det er to år senere enn hva Regjeringen la opp til. Det er også verdt å trekke frem at regjeringspartiene, med støtte fra Sosialistisk Venstreparti, sikrer flertall for andre viktige reformer på skoleområdet, der vi styrker kommunene som skoleeier og styrker innholdet i lokaldemokratiet. Det er ikke vanskelig å erkjenne at det er en ubalanse mellom kommunesektorens oppgaver og de rammene staten definerer. Som jeg før har sagt i denne salen, er den økonomiske situasjonen i mange norske kommuner vanskelig. Mange lokalpolitikere føler nok at de har store vanskeligheter med å klare å løse de oppgavene de er pålagt å løse, innenfor de økonomiske rammer som er stilt til disposisjon. Den virkelighetsbeskrivelsen bør alle i denne sal kunne være enige om. Jeg tror også vi fortsatt kan være enige om at bildet er sammensatt. Kommune-Norge er mangfoldig. Det er mye av styrken ved vårt lokaldemokrati, men samtidig ser vi også at det er en svært stor del av utfordringen. Medisinen må bestå av mer enn bare flere kroner inn i kommuneøkonomien. Den økonomiske ubalansen må rettes opp over tid, og det må skje gjennom flere virkemidler hvor kommunene og staten må ta et felles ansvar. Utfordringen i kommunesektoren kan ikke løses bare gjennom økte statlige overføringer, selv om det også er nødvendig. Det er derfor Regjeringen har foreslått at kommunenes frie inntekter økes med 2 ¼ milliarder kr, og de totale inntekter med mellom 3 ¾ milliarder kr og 4 ¼ milliarder kr. Det er en meget betydelig vekst, sammenlignet med hva vi har sett de siste årene, og vil uansett gjøre kommunesektoren til en av høstens budsjettvinnere. Samtidig registrerer vi at en samlet opposisjon her på Stortinget mener det er rom for å legge inn enda flere penger. Det burde egentlig ikke overraske noen foran en høst med lokalvalg, selv om dette i dag koker ned til støtte for Fremskrittspartiets forslag om å be Regjeringen om å øke kommunenes frie inntekter for 2004 med 1,5 milliarder kr i forhold til Regjeringens forslag. Det aner oss at det vil være noe uenighet mellom de samme partier om hvordan dette skal dekkes inn i budsjettet for 2004, men det vil vi nok få god anledning til å komme tilbake til senere i høst. I dag finnes det 45 øremerkede tilskudd til kommuner og fylkeskommuner. Disse utgjør til sammen 17,2 milliarder kr. Regjeringen har for 2004 foreslått å innlemme eller avvikle 15 av disse, noe som ifølge forslaget til kommuneproposisjon 2004 ville betydd 8,4 milliarder kr. Nå vet vi at regjeringspartiene er blitt enige med Arbeiderpartiet om å vente to år med innlemming av det øremerkede tilskuddet til barnehager, noe som representerer vel 7,5 milliarder kr. Så vidt jeg kan se av de forslag som så langt ligger på bordet, vil Regjeringen få tilslutning, med vekslende flertall, for å fjerne ti av disse øremerkede tilskuddene. Og selv om dette i kroner utgjør «bare» 506 mill. kr, så er ikke en halv milliard kroner vekslepenger heller i kommunal økonomi. Vi er på vei mot noe, selv om det store steget først kan tas om et par år. Derfor er jeg helt enig med administrerende direktør Olav Ulleren i Kommunenes Sentralforbund, som i Dagens Næringsliv uttrykker at han er skuffet over at det ikke kommer mer ut av Regjeringens forslag om å øke kommunenes handlefrihet ved å avvikle øremerkede tilskudd. Han beklager at det ikke ble enighet om en plan for å avvikle øremerkingen, og forventer at partiene forplikter seg mer utover sommeren foran kommunevalgkampen – eller som han sier det: «Dette var en helhetlig plan med logisk sammenheng. Det er mye vanskeligere å ta ordningene enkeltvis.» Det er jeg helt enig i. Jeg vil bemerke at noen har forsøkt å fremstille dette som en tung dag og et nederlag for Regjeringen – et sviende nederlag sågar. Det er nok først og fremst et nederlag for Kommune-Norge. Handling følger ikke helt ord her på Stortinget, og iveren etter å detaljstyre kommunene synes fortsatt å være meget levende i flere partier. Regjeringen har også lagt frem forslag til å innføre et nytt kriterium basert på folketall i kostnadsnøkkelen for sosiale tjenester i inntektssystemet til kommunene. Det er en klar tendens til at større kommuner har et klart høyere utgiftsbehov knyttet til rus og psykiatri enn mindre kommuner, noe som ikke fanges godt nok opp av dagens kostnadsnøkkel. Nå vil et flertall i kommunalkomiteen sende dette tilbake til Regjeringen for å se på om man bedre kan fange opp en del av de større regionsentre vi har her til lands, som ikke nødvendigvis er veldig folkerike, men som har en svært tung belastning når det gjelder rus og psykiatri. Dette betyr at vi vil få komme tilbake til dette senere i høst. Flertallet ber også om forhandlinger med hver enkelt fylkeskommune når det gjelder uttrekket fra fylkeskommunenes rammetilskudd ved overføring av ansvar for barnevern og familievern og rusomsorg. Jeg har forstått at det stort sett er enighet om modellen, men at enkelte fylkeskommuner mener det er grunn til å se nærmere på noen enkeltutslag. Samtidig er det jo viktig å sette dette i sammenheng med andre reformer som er skjedd med oppgavefordelingen de siste årene. Jeg er tilfreds med at det ser ut til å være flertall i Stortinget for å innføre et system med momsnøytralitet. Det er meget viktig, først og fremst for det potensialet som ligger i en betydelig utvidelse av interkommunalt samarbeid om oppgaveløsning. En slik ordning vil jo også kunne redusere kommunenes utgifter. Jeg er også glad for støtte for at Regjeringen nå ser nærmere på forslagene om å la kommunene få tilbake deler av selskapsskatten, og forslaget om et system for symmetrisk inntektsutjevning. Jeg har i mange år som lokalpolitiker og ordfører i en kommune med mange ressurskrevende brukere vært opptatt av å finne frem til et system for toppfinansiering. Fremskrittspartiet lanserer i sine merknader begrepet «brukere med særlige behov», noe jeg synes faktisk er ganske dekkende for det vi snakker om her. I dag fordeles 650 mill. kr gjennom skjønn til kommuner med spesielt store utgifter. Regjeringen har foreslått å legge inn ytterligere 300 mill. kr i denne ordningen, noe det i salen senere i dag vil være flertall for å øke ytterligere med omkring 150 mill. kr. Dette vil muliggjøre en ordning med et innslagspunkt, eller en kommunal egenandel om man vil, på 700 000 kr pr. bruker, samtidig som man vil få kompensert 80 pst. av de totale utgiftene på landsbasis utover dette beløpet – selv om det er en viss uenighet om modellen for hvordan dette skal skje. Dette må vi klare å finne en god løsning på. Jeg er opptatt av brukerne her og av å finne frem til en toppfinansieringsordning som ikke gjør brukerne til kasteballer mellom kommuner, eller hvor enhver ny bruker, det være seg om det er en tungt trafikkskadet innbygger, eller en nyinnflyttet familie med et multihandikappet barn, fremstår som en trussel for de brukerne som allerede bor i kommunen. Slik systemet har vært til nå, har dette vært en reell trussel. Det har jeg selv personlig erfaring for fra møter med bekymrede pårørende. Skjønnstilskuddene har ikke godt nok fanget opp dette. Nå kan vi få et system som i større grad lar pengene følge brukeren, og så får vi heller tåle en liten runde på om det skal skje pr. bruker, eller i et system som solidarisk fanger opp de minste kommunene og deres evne til å gi gode tilbud til sine brukere med særlige behov. Uansett vil vi nå få et system som gir en meget god toppfinansieringsordning, med nesten en fordobling av den statlige ressursinnsatsen. Og jeg er glad for at det er bred enighet om å gå for dette. Alle partier(presidenten klubber) er enige om at dette skal skje via en overslagsbevilgning. Det vil gi brukerne det sikkerhetsnettet de trenger. Totalt sett er dette slett ikke verst(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)