trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-12-06:
Etter å ha hørt representanten Rotevatn snakke i litt ulike sammenhenger, har jeg forstått at han må være nyforelsket, og at det er den såkalte referansebanen i perspektivmeldinga han har lagt sin elsk på. Men på samme måte som med andre ferske forelskelser er det lett å overse de svake sidene ved ens utkårede – de som er åpenbare for andre. Perspektivmeldinga gir et bilde av finansieringsbehovene i framtida, i et såkalt «business as usual»-scenario. Det får enkelte, inkludert Rotevatn, til å konkludere med at vi må spare gjennom kutt i offentlige ytelser. Men perspektivmeldinga slår ikke fast at vi ikke vil ha råd til en god velferd i framtida, den gir oss et grunnlag for å diskutere veivalg. Bærekraften kan nemlig sikres på flere måter – gjennom høyere produktivitet i offentlig sektor, effektivitetsvekst, økt arbeidsinnsats, innretninger i pensjonssystemet, vi kan legge til rette for en litt større skatteinnsats, eller vi kan kutte i ytelser og redusere vårt felles velferdsnivå. Mange høyreorienterte politikere velger kun den siste medisinen. Men de neste tiårene kommer norsk økonomi til å vokse. Norge blir rikere. På hvilken måte vi fordeler den veksten, er et politisk spørsmål. I perspektivmeldinga slås det også fast at den private forbruksveksten i Norge vil øke med 66 pst. fram mot 2060, og den offentlige med 34 pst. Med andre ord skal den private velstanden øke mye raskere enn den offentlige kassa. Et sånt gap mellom privat velstand og offentlige tjenester vil svekke samfunnskontrakten velferdsstaten er bygget på. Det grunnleggende spørsmålet til alle som er bekymret for velferdsstatens bærekraft og framtid, er følgende: Skal vi være villig til å bruke en like stor andel av landets samlede ressurser på en like god velferd i 2060 som det vi gjør i dag? Enkelte partier er ikke villig til det. Ytelsene bør ifølge dem kuttes eller reformeres, samtidig som de hevder at skattekutt også er en riktig resept. Premisset deres synes da å være følgende: Vi kommer ikke til å ha råd til å betale for velferden i fellesskap, vi kommer bare til å ha råd til å betale for den hver for oss. Det er et premiss vi ikke er villig til å akseptere. Når noen sier at velferdsstaten er for generøs og må strammes inn, er det ikke en fasit, det er et valg. Kjærlighet gjør blind. Noen vil kanskje hevde at Rotevatns kjærlighetserklæring til referansebanen er en klam omfavnelse. Så langt vil ikke jeg gå – jeg er bare uenig.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-12-06:
Det som representanten Heggelund sa i sitt siste innlegg, men særlig i sitt første innlegg, kan bare ses på en eneste bakgrunn, og det er høyrepartienes konsekvente forsøk på å tåkelegge sin egen historie både i det fjerne og i det nære. Hvis det er slik at man skal ta Heggelunds verbale uttrykk på alvor, har han og partiet han representerer, et meget betydelig problem i denne salen, nemlig at de konsekvent historisk og i de siste årene har stemt imot alle de tiltak som kan imøtekomme det Heggelund verbalt gir uttrykk for. Men det må bare ses på bakgrunn av det konsekvente forsøk på å hvitvaske den politikken de egentlig står for. Det forholder seg nemlig slik at et forsøk på å si at det ikke er motsetninger i samfunnet, er noe som selvfølgelig faller på sin egen urimelighet, og som ikke har noen dokumentasjon i virkeligheten. Realiteten er at det velferdssamfunnet som er skapt, er skapt fordi samfunnet har blitt sterkt og politikken har styrt samfunnet – i strid med hva høyrepartiene har stått for. Det er det som er realiteten. Når norske arbeidsfolk har fått det slik som de har fått det i dag, er det på grunn av fagbevegelsen og sosialdemokratisk tenkning om hva som skal være deres plass. Heggelund er åpenbart en politisk intellektuell person, så han kan lese dette helt systematisk og se hva som har vært historien. Når han sier at vi nå har forlatt den linjen og gått over på en helt annen linje, er det riktig som andre representanter har sagt her, at da må han bli tatt på alvor på det. Men det er ikke det som er praksis. Det partiet han representerer, og den statsråden vi nå har, har stått og sagt her i denne sal ved mange korsveier – og jeg har vært her gang på gang i sene kveldstimer og hørt bl.a. det poenget – at det ikke er så viktig at det er forskjell på folk i samfunnet. Dette er realiteten i den politiske situasjonen, og det er dette som er avslørt gjennom Heggelunds innlegg. Det siste han sa, var f.eks. at Arbeidstilsynet skal håndtere situasjonen. Ja, det er bra med Arbeidstilsynet, det har vært bygd opp av oss gjennom årtier. Men Arbeidstilsynet skal ikke erstatte fagbevegelsens autoritet. Det som er den historiske linjen i Høyres relasjon til fagbevegelsen, er at man konsekvent forsøker å svekke deres politiske posisjon i samfunnet. Det er det som er Heggelunds arv.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2013-12-06:
Noen dager etter valget og en dag eller to etter at regjeringsplattformen var lagt fram, uttrykte lederen i LO sammen med sine venner i Arbeiderpartiet stor bekymring over at landet hadde fått en ny regjering. Det ville bli en tøffere hverdag, det ville bli rasering av velferden sånn som vi kjenner den, det ville bli økte forskjeller, og det ville bli en retningsendring av norsk politikk – det ville bli ny politikk. Det må ikke overraske noen at et nytt flertall i Stortinget vil føre en ny politikk. Det skulle også bare mangle. Men det vil ikke bli i den retningen LO-lederen spådde. Det er et godt budsjett både på arbeidsdelen og sosialdelen som vil bli vedtatt i dag. Det er en kjensgjerning at man ikke får gjort alt man vil det første kvarteret man sitter i regjering, men det er tydelige retningsendringer allerede i budsjettet for neste år. Hovedbudskapet til Fremskrittspartiet da vi gikk til valg i år, var «En enklere hverdag for folk flest». Da er det gledelig å se f.eks. svaksynte Elsa som nå gleder seg til å kunne få hjelp igjen, og at personer med nedsatt funksjonsevne igjen skal få dekket utgifter til viktige hjelpemidler. Ja, det er en retningsendring av norsk politikk, det er en ny politikk, og det er god politikk. Det samme kan man si om midler til erstatningshunder, eller økningen i rammen på mer enn en dobling til aktivitetshjelpemidler for funksjonshemmede over 26 år – for å nevne noe. I går hadde vi debatt om skatte- og avgiftsopplegget for neste år. Mange rød-grønne politikere uttrykte stor bekymring for økt ulikhet særlig når det gjelder makt og økonomi. Men problemet er jo ikke om fattige og velstående begge løftes. Det er ikke sånn at de fattige måler hvor fattig eller rik man er som avstand opp til landets aller rikeste. De måler sin velstand og sin hverdag opp mot hvor langt det er opp til de er ute av fattigdommen. En ledestjerne på veien for mange er hvor langt unna de er arbeidslivet. Jeg håper og tror at flere vil være nærmere, og at flere har tatt del i arbeidslivet når vi står her igjen neste år. Det må være målet med politikken, det må være målet for oss som politikere, og det er målet med dette budsjettet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-06:
Først kort til debatten om sosial dumping. Det foreligger en rekke nye tiltak som bør komme på bordet raskt, fordi situasjonen i arbeidslivet er ganske alvorlig, og den eskalerer. Det er ikke slik at sosial dumping kom med ny regjering, det kom ikke engang med polakkene. Sosial dumping har foregått i arbeidslivet til enhver tid, men det øker når migrasjonen øker, når utnyttelsen øker, og den urettferdige konkurransen for de seriøse bedriftene øker. Det må vi stoppe, og da må det flere tiltak til enn det vi har i dag. Så til diskusjonen om fattigdom og forskjeller. Fattigdom måles i dag på forskjeller. Så når man gjør de rikeste veldig mye rikere, blir mange flere, i hvert fall statistisk sett, fattige. Jeg skjønner at flere fra regjeringspartiene ikke skjønner det, men sånn er det. Jeg har også igjen hørt disse mytene om «pennestrøk» osv. Jeg ber dem som nå framfører disse argumentene, om å være så snill å dokumentere hvor tidligere partileder Kristin Halvorsen har sagt det. Det er nemlig representanter fra Høyre som har tillagt Kristin Halvorsen dette, men det har vært helt umulig å få avkreftet det, for man gjentar det stadig. Det er imidlertid en kjempeviktig oppgave, og jeg har ikke rost noen regjering for å ha vært gode nok på å bekjempe fattigdom, heller ikke barnefattigdom. Jeg er glad for at det i dette budsjettet ikke kommer det store kuttet for de enslige forsørgerne, som jo er de familiene som har to og en halv gang så stor risiko som noen familier, til å ende i varig fattigdom i generasjoner. Men man har ikke greid å dy seg for å kutte i den økningen vi la inn der, for at den endringen på skattleggingen ikke skulle medføre tap for noen. Det har man ikke greid å dy seg for, og det er et tap for mange av de fattigste familiene – barnefamilier. Da blir det flere fattige barn, og ikke færre. Nå har jeg sett veldig mange snuoperasjoner fra Fremskrittspartiet i salen her, så jeg håper at de, og også Høyre, har skrinlagt forslaget om å fjerne overgangsstønaden. Jeg håper også at de skrinlegger ønsket om å fjerne barnetillegget i uføretrygden. Dette er altså familier som ikke har sjanse til å jobbe mer, som kommer til å være i en permanent situasjon over mange år, og der ungene kommer til å leve i en permanent situasjon i familier med meget lav inntekt. For det er nemlig bare dem med aller lavest ytelse som får det barnetillegget. Det er over 30 000 i året, og jeg tror ingen som sitter i denne salen, greier å forestille seg hvor mye penger 30 000 er når du har minsteytelse i uføretrygden. Det er fryktelig mye penger, særlig når man skal forsørge barn. Så til selve fattigdomsmålet. Jeg ønsker at vi skal utarbeide et nytt fattigdomsmål, for det som skjer, er at når man f.eks. gir letter i eiendomsskatten, formuesskatten eller arveavgiften, blir det flere nullskatteytere, men i statistikken kan de også stå som fattige når de ikke har noen inntekt å beskatte, og det mener jeg er en helt feil måte å regne på.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-06:
Jeg har ikke sagt at regjeringspartiene nå fjerner overgangsstønaden. Jeg har sagt at det har de gjort i hvert eneste budsjett de siste fire årene. Det de fjerner nå, er en økning opp til 2,36 G for overgangsstønaden og har senket den til 2,25 G. Det betyr at noen av disse familiene taper flere tusen kroner på den omleggingen til skattbar inntekt som er gjort i dette budsjettet. Det er realiteten i det. Jeg sa også i mitt innlegg at jeg er glad hvis man nå skrinlegger disse ideene som man her har hatt i alle år, og finansiert skattelettene sine med. Det har nemlig vært verdt over 1 mrd. kr, det – som har forsvunnet fra de aller fattigste barnefamiliene i hvert budsjett de siste åra, fra Høyre, fra Fremskrittspartiet. Hvis de har tenkt å slutte med det, er jeg glad, for det er noe av det dummeste man kan gjøre. Dette er inntekt som familiene trenger. De har barn. De kvalifiserer seg for arbeid, stønaden virker, og de kommer ut av fattigdom. Så vær så snill å holde fast ved at denne stønaden skal være der. Den virker bra. Hvis statsråden skal lykkes i arbeidet sitt med å få færre i fattigdom, kan han ikke bare snakke om arbeid, han må også snakke om ytelsene. Ytelsene må være slik at det går an å leve av dem. Da anbefaler jeg Navs egen rapport om fattigdomsmidlene fra 2012, der de veldig klart sjøl beskriver at hvis man har for lite penger å leve av, blir man sykere og mer utslått, og muligheten for å komme i arbeid minskes. Det er viktig at man har det i mente når man skal drive med sosial politikk. Det foreligger flere rapporter fra Helsetilsynet som har gått igjennom hvordan loven om sosiale tjenester i Nav blir praktisert. Det er ganske hårreisende lesning, og overskriften på de rapportene er: Kommunene bryter loven – og det overfor de mest vanskeligstilte i dette landet, som ikke engang har krav på fri rettshjelp for å kunne reise saken sin når de ikke får penger. Det er ikke én rettssak på noe av dette, og det er de mest vanskeligstilte i landet. Det forteller i hvert fall meg at her er det et rettstap, og det er et økonomisk tap for noen av de mest vanskeligstilte. Det blir altså ikke flere i arbeid av at vi driver og knegår folk som har det så vanskelig. Det er kjempeviktig at man greier å tenke to ting samtidig – både at man må ha nok penger og at man må ha de riktige tiltakene. Mange flere kan komme i jobb hvis vi gjør dette på riktig måte, så man slipper å ligge våken hver eneste natt fordi man ikke vet hvordan endene skal møtes. Jeg registrerer at regjeringspartiene nå når det gjelder sosial dumping, ikke greier å si noen ting om hva de egentlig mener. Men det de har greid, er jo å varsle at de skal gi skattefritak for at folk ikke skal begå kriminelle handlinger, nemlig handle svart. Det reagerer jeg på – at de greier å si noe om det. Det tiltaket kommer ikke til å fungere bra nok.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-04-30:
På vegne av representantene Svein Flåtten, Frank Bakke-Jensen, Gunnar Gundersen og meg selv har jeg den glede å fremsette et forslag om en forsikringsordning ved oppføring av bolig.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-04-30:
Hensikten med alt forsvarssamarbeid, og i og for seg også avtaler om solidaritet, er å oppnå en større sikkerhet sammen, som er større enn det hvert land oppnår alene. Det er derfor vi er med i NATO, dyrekjøpte historiske erfaringer er grunnlaget for det. Det som forsvarsministeren redegjorde for, var en påminning om at det er mye Norden kan gjøre sammen. Vi kan trene sammen og overvåke sammen, og når det ligger til rette for det, gjøre innkjøp sammen. Men Norden er allikevel ingen betydelig størrelse, heller ikke militært, i et større trusselbilde. Det var derfor med stor interesse jeg lyttet til forsvarsministerens vurdering av en nordisk solidaritetserklæring, slik den var omtalt i Stoltenberg-rapporten, hva den kan tenkes å bety i en situasjon med militær aggresjon eller i en situasjon med trussel om militær aggresjon. Jeg synes forsvarsministeren var forbilledlig klar. En nordisk solidaritetserklæring er ikke egnet for en slik situasjon. Det er jeg enig i. Hva mer er: En slik nordisk solidaritetserklæring om militær assistanse ville kunne skapt uklarhet om forholdet til NATO-paktens artikkel V. Forsvarsministeren har med sitt innlegg gravlagt Stoltenberg-rapportens forslag 13, som nettopp var utformet med tanke på militær aggresjon. Redegjørelsen vi har hørt, er betryggende og representerer et stort fremskritt fra den første umiddelbare debatten vi hadde her i Stortinget like etter at Stoltenbergs rapport var offentliggjort. Når representanten Karin Andersen i et tidligere innlegg uttrykker forhåpninger om at det likevel kan utvikle seg et sterkt militært og sikkerhetspolitisk samarbeid, nærmest i konkurranse med NATO, og under henvisning til Stoltenberg-rapportens forslag, må det være under henvisning til forslag 13, som i realiteten er demontert og uskadeliggjort i salen her i dag. Jeg er glad for at den øvrige debatten, de øvrige deltagerne i debatten, har understreket at Norges forhold til NATO er det viktigste.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
På vegne av representantene Oskar J. Grimstad, Henning Skumsvoll, Per-Willy Amundsen, Siri A. Meling, Svein Flåtten og meg selv fremmer jeg forslag om å etablere en markedsplass for gass i Norge.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Jeg vil gjerne fremsette fire representantforslag. Jeg har gleden av å fremme representantforslag på vegne av representantene Ulf Erik Knudsen, Øyvind Vaksdal og meg selv om å styrke Sivilombudsmannens rolle overfor forvaltningen, representantforslag fra representantene Ulf Erik Knudsen, Øyvind Vaksdal og meg selv om endring i § 6 i lov om Stortingets ombudsmann for forvaltningen, utvidelse av klagefrist, representantforslag fra representantene Ulf Erik Knudsen, Øyvind Vaksdal og meg selv om egen lovrådgiver for Stortinget, og til sist representantforslag fra representanten Hans Frode Kielland Asmyhr og meg selv om utnevning av dommere ved Høyesterett.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Jeg registrerte at representanten Nybakk fortalte at Arbeiderpartiets gruppe var overkjørt i dette spørsmålet. Så registrerte jeg nå at statsråden var veldig tydelig på at det selvfølgelig er stortingsgruppen og Stortinget selv som avgjør hvordan de skal håndtere de ulike forslagene fra regjeringen. Kan jeg tolke statsråden dit hen at det er uproblematisk for henne dersom stortingsflertallet skulle gå i en annen retning enn det statsråden vil når det gjelder elektronisk stemmegivning?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Formålet med endringer i valgloven er jo å styrke demokratiet og gjøre det lettere, bedre, tryggere og sikrere for velgerne å avgi stemme og sikre demokratiet. Vårt demokrati er nå bygget opp sånn at det er Stortinget som er det folkevalgte organ, og regjeringen den indirekte valgte utøvende makt. Basert på det statsråden har hørt fra alle partier – og jeg har sett at statsråden har sittet her, og jeg formoder at hun har lyttet hele tiden – er det ikke akkurat noen overveldende støtte til det fortsatte forsøket med elektronisk stemmegivning. Statsrådens respons på det er: Jeg har hørt hva dere har å si, men jeg gjør likevel hva jeg vil. Er det et demokratisk sinnelag?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Det er kanskje ikke et parlamentarisk uttrykk, men den siste redegjørelsen fra statsråden mener jeg rett og slett er uttrykk for en viss naivitet i forhold til hvordan en del systemer fungerer. Men det er ikke det som blir det siste spørsmålet, for jeg synes det er viktig å få et konkret svar på det jeg stilte spørsmål om fra talerstolen knyttet til stemmesedler og stemmemetoder. Jeg vil bare ha en bekreftelse fra statsråden på at statsråden vil følge opp det som står i innstillingen rundt dette, og det som også fullmaktskomiteen sa til Stortinget i 2009. Det andre spørsmålet synes jeg er en naturlig oppfølging av den siste runden statsråden ga svar på her: Hvordan skal man sikre – og det holder ikke å svare at vi skal gjøre dette i samarbeid med OSSE – at vi får undersøkt frie og hemmelige valg når folk sitter hjemme i stuen, eller på et nachspiel, og avgir stemme?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Det har allerede vært en evaluering, og Stortinget er kjent med det som er nødvendig å kjenne til om denne ordningen for å kunne ta stilling allerede nå. Men det enkle er ofte det beste, så jeg skal utfordre representanten Lundteigen på et enkelt ja/nei-spørsmål: Mener Per Olaf Lundteigen – jeg synes det er viktig å få det i protokollen, det er derfor spørsmålet stilles – at hjemmestemming er en mulig varig ordning etter 2013?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Dette også for å få det protokollført: Jeg vil gjerne utfordre representanten Lundteigen på hvordan han mener OSSE og andre internasjonale observatører skal kunne forsikre seg om at det på bakgrunn av det som skjer i folks stuer, kjøkken eller andre private rom – nachspiel eller hva det måtte være – kan gjennomføres en ryddig og ordentlig evaluering av en slik hjemmestemmingsordning.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Jeg vil bare utfordre representanten Lundteigen til å svare på det jeg spurte om, nemlig hvordan han mener at dette skal sikres, ikke hvordan han overlater dette til andre å vurdere. Hvordan skal dette gjennomføres for at representanten Per Olaf Lundteigen er fornøyd med metodebruken som internasjonale observatører skal bruke?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å be om replikk, men jeg blir litt fortvilet når en stortingsrepresentant ikke forstår forskjellen på det å ha lokal bestemmelsesrett over hvorvidt man skal kunne kjøre snøscooter i kommunen og det å ha ansvaret for valgordningen for valget til det nasjonale parlament, Stortinget. Det forstår jeg ikke. Skjønner ikke representanten Langeland at når han bruker dette resonnementet – hva heter det: slår seg selv i baken eller sparker seg selv på leggen – kommer det ganske raskt i retur? Representanten Langeland ønsker ikke å ha valgfrihet når det gjelder hvorvidt kommunene skal tillate snøscooterkjøring, men han vil ha valgfrihet på et så viktig område som valgmetode med tanke på valg til nasjonalforsamlingen. Blir ikke dette litt tøvete?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Jeg har gleden av først å fremme representantforslag på vegne av Torbjørn Røe Isaksen, Laila Dåvøy, Borghild Tenden og meg selv om tiltak for å forhindre barnefattigdom i Norge. Så har jeg gleden av å fremsette et forslag om en sysselsettingsstrategi og avbyråkratisering innen helse, pleie og omsorgssektoren på vegne av representantene Per Arne Olsen, Laila Marie Reiertsen, Siv Jensen og meg selv. Til slutt har jeg gleden av å fremsette et representantforslag på vegne av Anders Anundsen, Harald T. Nesvik og meg selv om initiativ til fjerning av aldersgrense for fratredelse i statlige selskaper og virksomheter.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Eg vil på vegner av representantane Robert Eriksson, Vigdis Giltun, Per Sandberg, Harald T. Nesvik, Ketil Solvik-Olsen og meg sjølv ha gleda av å setja fram eit representantforslag om å innføra ROS- og ROT-skattefrådrag for handverkstenester og serviceoppdrag utført i eigen bustad og fritidsbustad som eit tiltak mot svart arbeid og sosial dumping.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Fyrst av alt: Tusen takk til statsråden som deler mi store bekymring for ei gruppe som vi må gjera alt vi kan for å holda i arbeidsmarknaden – av dei som ynskjer arbeid. Eg gler meg til resultata av undersøkinga som kjem i oktober, men vi kan ikkje sitja her og venta på det. Vi må gjera ting ganske så fort – ikkje minst må vi heila tida vera på alerten når det gjeld både Nav, dei det gjeld og ikkje minst næringslivet og kva for behov dei har. Det er jo stort behov der ute. Når vi ser at andre – sånn som svenske ungdomar – kjem hit og får seg jobbar, mens våre ungdomar slit, må vi stilla spørsmålet: Kva er det som gjer det? Det er jo ein del men når det gjeld utdanninga, det er et men når det gjeld regionar og kor arbeidet finst. Er dette godt nok – snakkar ein i dag godt nok i saman? Som eg har nemnt tidlegare, utdannar nokon seg til noko der ein kanskje veit at ein vil stå arbeidslaus når ein er ferdig. Gjer ein noko med det? Lærlingordningane er viktige, men er dei gode nok – gode nok for lærlingen, for samfunnet, for arbeidsgivaren? Vi må ta gode grep og vi må lytta til alle som har noko med det å gjera og eventuelt endra på ting. Det er fullt mogleg å gjera. Så er det tiltaka på Nav – er dei gode nok? Endrar vi dei etter behov? Og endrar vi dei fort nok? I Soria Moria II står det at det er spesielt viktig å iverksetja målretta tiltak overfor ungdom. Føler regjeringa då at ein har sett i verk målretta tiltak, og er desse eventuelt evaluerte? Det er mitt konkrete spørsmål til statsråden til slutt.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Eg vil berre takka hjarteleg alle saman som har deltatt i debatten i dag. Det er veldig godt å høyra at vi alle saman er einige om at vi faktisk bekymrar oss, og vi er på vakt med tanke på den utviklinga som vi ser i Noreg i dag på dette med arbeidsløyse og ungdom. Det gleder meg å høyra. Eg vil berre gi nokre kommentarar. Som representanten Graham sa – dette skulle gjeldt fleire komitear. Det er eg heilt hjartans einig i. Både utdanning og helse skulle gjerne ha vore her, og kanskje òg næring, ikkje minst. Det hadde vore kjempekjekt dersom vi kunne ha fått til det. Det er ikkje alltid like lett. Som Karin Andersen sa, må vi snakka opp fagutdanningane. Eg er heilt einig – det er kjempeviktig. Eg synest dei ofte blir akterutseglte. Vi snakkar berre høgskuleutdanning, men det er andre ting, som fagutdanning, som er veldig viktig for at dette samfunnet skal gå rundt. Det er noko som eg trur på. Representanten Lundteigen hadde gode ord når det gjeld dette med å ha eiga inntekt, å ha verdigheit og ikkje minst meistring i kvardagen. Det er noko som det er viktig at ein ungdom får med seg på vegen ut i livet. Samtidig var representanten òg litt skeptisk til dette med å flytta på seg. Det skjønner eg òg, men samtidig ser eg viktigheita av å ha eit arbeid på CV-en. Det må telja mykje meir enn å ha eit tiltak på CV-en. Det er derfor eg snakka litt varmt for dette med at er det nokon vi kan klara å bevega litt meir enn andre, er det kanskje ungdommen i dag, noko som eg har meir tru på. Representanten Steinar Reiten tok opp momentet vedrørande rådgiving i skulane, som òg er veldig viktig – det at det er nokon der som har kompetanse, at ungdommen blir rettleia på ein god måte, slik at dei er førebudde til vidare utdanning og arbeidsliv med omsyn til kva dei eigentleg går til, at dei får mest mogleg opplysning om det. Eg er glad for at representanten Dåvøy snakkar varmt for Vestlandet. Vi er hjartens einige i at vi har våre utfordringar der. Jo meir vi snakkar om det, jo betre er det. Så igjen: Takk til alle saman!
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-04-30:
Jeg vil gjerne fremsette et representantforslag fra Kjell Arvid Svendsen, Line Henriette Hjemdal, Øyvind Håbrekke og meg selv om tiltak for å bekjempe fattigdom i Norge.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-04-30:
På vegne av representantene Line Henriette Hjemdal, Øyvind Håbrekke, Geir Bekkevold og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om styrking av jordvernet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-04-30:
Det kan være en varig ordning under forutsetning av at de internasjonale observatører og de som har evaluert det på lokalt hold – kommunestyrerepresentanter og andre – enstemmig ser at dette er en grei ordning. Jeg vil ikke avskrive det, såpass åpenhet bør en ha når det gjelder nye løsninger.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-04-30:
Som sagt: Det er de internasjonale observatørene som sjøl foretar sine vurderinger etter å bli forelagt hvordan stemmegivningen skal foregå både i valglokalet og ved Internett-stemming. De foretar de undersøkelser og vurderinger som de etter beste skjønn ser hensiktsmessig i henhold til den jobben de skal gjøre.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-04-30:
Det har jeg svart på. Jeg ser det ikke som min oppgave å instruere hvordan en her skal gjøre det, det er ikke i tråd med den jobb en skal gjøre. Her må de valgobservatørene som kommer fra internasjonale fora, gjøre det etter sine erfaringer og sine vurderinger for å gjøre en fullgod jobb.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-04-30:
I denne saken kan jeg slutte meg helt og fullt til det som saksordfører Lundteigen har framført på vegne av de forslagsstillerne som han refererte til. Når jeg likevel tar ordet, er det for å knytte noen kommentarer til dette spesielle som har vært diskutert veldig mye i komiteen, nemlig elektronisk stemmegivning i ukontrollerbare former, som det heter. Det er ingen tvil om at det er en veldig utfordrende problemstilling, og i Arbeiderpartiets gruppe er det en betydelig motstand mot det forslaget som vi allikevel går inn for. Hvorfor gjør vi det? Jo, vi gjør det fordi vi slutter oss til de betraktningene som departementet har presentert, og som representanten Lundteigen nå på en god måte har understreket, nemlig at nå må vi få gjennomført dette forsøket grundig og ordentlig og i tilstrekkelig bredde til at man kan ta et helt konkret og saklig standpunkt til om dette kan bli noen som helst slags form for en permanent ordning knyttet til en framtidig valgordning i Norge. Vi skal ha det perspektivet klart for oss at vi er bare i begynnelsen av bruken av moderne elektronisk teknologi på veldig mange samfunnsområder, og det er veldig viktig at samfunnets demokratiske institusjoner følger med i den utviklingen. Det er det som er bakgrunnen for at Arbeiderpartiets gruppe senere i dag kommer til å stemme for gjennomføring av prosjektet, dog vil jeg si veldig tydelig at hvis ikke denne forsøksordningen nå, slik som det er redegjort for både i proposisjonen og av representanten Lundteigen, helt ettertrykkelig viser at dette kan gjennomføres uten at det kan stilles spørsmål om hemmelige og frie valg, vil jeg allerede nå annonsere at det ikke vil være mulig for Arbeiderpartiet å gjennomføre dette for framtiden. Det ble også sagt sist da denne saken ble ganske grundig diskutert i Stortinget og markert da også. Jeg markerer det igjen, men med de argumenter som jeg synes at saksordføreren har framført på en saklig, ordentlig og riktig måte. Som det framkommer i proposisjonen, vil vi også i denne omgangen stemme for dette for at vi skal få et fullverdig gjennomført forsøk, slik som det argumenteres for i proposisjonen. Det er dette som er bakgrunnen for Arbeiderpartiets stemmegivning.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-30:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å forlenge debatten i vesentlig grad, men da saksordføreren i sitt siste innlegg angrep verdigheten til representanten Foss, følte jeg et behov for å kommentere. Jeg synes det uverdige i dagens debatt er at vi kan risikere å vedta et forslag som det på ingen måte er flertall for i nasjonalforsamlingen. Vi har gjennom debatten fått avklart den reelle støtte for dette forslaget, nemlig at det knapt nok støttes av partier som representerer én av ti norske velgere. Det er etter mitt syn et gigantisk demokratisk problem. Jeg må også si at jeg reagerte på replikkvekslingen, hvor statsråden sier at hun ikke har gått innom Lovavdelingen for å vurdere forholdet til Grunnloven på dette området. Jeg synes faktisk at valg er en såpass viktig handling for vårt demokrati at det selvfølgelig burde ha vært gjort. Jeg synes det er oppsiktsvekkende når man fra Stortingets talerstol innrømmer at man ikke har gjort den oppfølgingen.
Trond Helleland (Høyre), 2013-04-30:
Høyre mener at denne saken på ny løfter debatten om hvorvidt dagens kommune- og fylkeskommunestruktur er optimal. Grenser som var fastsatt, er kanskje ikke like naturlige i dag som de var den gangen de ble fastsatt. Kommunene som dette gjelder, trekker fram at det naturlige pendlemønsteret går i retning av Kristiansand, bl.a. gjennom rapporten «Endret fylkestilknytning for Evje og Hornnes, Birkenes, Iveland og Lillesand kommuner? En konsekvensvurdering», som viste at innbyggernes identitet følger det samme mønsteret. Videre viser vi til at en bør sikre at Agderfylkenes samlede ressurser og muligheter brukes optimalt gjennom gode løsninger i større kommuner enn i dag, i naturlige bo- og arbeidsregioner, som kan gi mulighet for felles nasjonale satsinger. Dette vil sikre grunnlaget for velferden i framtiden og styrke regionens rolle. Høyre mener vi bør utnytte Norges fordel som et lite land der det er nærhet mellom velgere og folkevalgte, og sikre lokalsamfunn og kommuner makt på bekostning av fylkeskommunen. Ettersom Høyre ønsker en strukturendring, anses det lite hensiktsmessig å flytte disse kommunene over til et annet fylke på nåværende tidspunkt. Vi støtter derfor konklusjonen som flertallet i komiteen står bak, nemlig at en ikke foretar den endringen som var ønsket fra noen kommuner. Høyre vil understreke at vårt primærstandpunkt når det gjelder forvaltningsstruktur, er et ønske om en tonivåmodell uten fylkeskommunen som et byråkratiserende og fordyrende mellomledd. Det er viktig å styrke folkestyre og demokrati gjennom å desentralisere beslutninger og spre makt. Vi ønsker en helhetlig forvaltningsreform for å sikre mer robuste kommuner med sterke fagmiljøer. Høyres modell med to nivåer vil legge til rette for en mer effektiv og enklere offentlige sektor. Vi ønsker som en del av dette en klarere ansvarsdeling mellom stat og kommune, der det lokale selvstyret styrkes, også gjennom at flere av de oppgavene fylkeskommunen i dag har, overlates til kommunene. Jeg vil da varsle at Høyre vil støtte Fremskrittspartiets forslag nr. 1, om å be regjeringen forberede nedlegging av fylkeskommunene.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-30:
Lat meg starta med å takka ein tålmodig saksordførar for arbeidet, for me har brukt veldig mykje tid på dette, og til og med hatt protokolltilførsel i komiteen på denne tidsbruken. Men endeleg klarte me å koma i mål og ha denne debatten som me har i dag. Saksordføraren har gjort greie for heile saka, så eg vil berre konsentrera meg om det som er omdiskutert, altså Internett-stemmegjeving. Eg meiner at me som politikarar har eit ansvar for å forsøkja nye ting knytte opp mot demokratiet heile vegen. Eg meiner derfor det er lurt å gå vidare på dette forsøket for å hausta dei erfaringane som me treng for å sjå om dette er noko som har framtida for seg. Der er me ikkje i dag. Me treng altså å fortsetja dette forsøket, og to nye byar har slutta seg til og ønskjer å vera med på dette. Så må me sjølvsagt, som det òg står i merknaden frå dei raud-grøne, sørgja for at OSSE og andre følgjer dette nøye opp, slik at me ikkje bryt internasjonal lovgjeving. Lat oss reflektera litt over at desse kommunane faktisk ønskjer dette sjølve. Dei har bedt om å få vera med i eit forsøk, og det har dei fått lov til. Det gjeld Ålesund, som er Høgre-styrt. Dersom det var snakk om snøscooterkøyring eller noko anna, ville Framstegspartiet og Høgre seia at dette må ein få lov til å avgjera lokalt. Men når det gjeld stemming og vallov, nei, då skal me overkøyra det lokale sjølvstyret. Eg synest at ein bør reflektera litt over det når det i dag blir fleirtal for å gå vidare med dette forsøket.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-30:
På tampen av debatten som har vore litt prinsipiell, eller i alle fall forsøksvis prinsipiell, ikkje minst frå Framstegspartiet og Høgre si side når det gjeld det at Stortinget no blir overkøyrt – fordi Arbeidarpartiet synleggjer at dei har blitt overkøyrde ved at Marit Nybakk heldt innlegg om dette. Det er ikkje noko nytt at Arbeidarpartiet og fleirtalet blir overkøyrde: Når det gjeld Lofoten, Vesterålen og Senja, er stortingsfleirtalet overkøyrt. Det er ikkje noko prinsipielt nytt i denne saka. Det nye er at på grunn av eit uryddig arbeidarparti, som ikkje gav klare signal i november i fjor, synleggjer Arbeidarpartiet at dei eigentleg ikkje ville dette. Det burde dei sagt i november då vi hadde interne forhandlingar om dette. Det gjorde dei ikkje. Sånn sett er det svært tydeleg at fleirtalet på Stortinget blir overkøyrt, og viss Anders Anundsen kjem i regjering, slik som Per-Kristian Foss har vore, veit han at det er erfaring som han òg vil få. Men det skal vi forsøka å unngå til hausten, sjølvsagt. Når ein har såpass høg sigarføring i forhold til fleirtalet og vedtaket her i dag, gjev ein eit veldig tydeleg signal til kommunane lokalt, der alle partia er representerte, om at ein ikkje har tillit til at dei kan vurdera dette – i motsetning til snøscooterkøyring, då alt skal bestemmast lokalt. Men i denne saka er det altså ikkje lov til å stola på lokalstyret. Det må overkøyrast i denne saka, høyrer eg tydeleg. Så er det eit moment som statsråden la vekt på i sitt innlegg, nemleg at det er nokre som ved å stemma på denne måten, får stemma hemmeleg for første gong, altså ei nyvinning nettopp i det perspektivet som SV er oppteke av, at ein skal få fleire til å delta i demokratiet på den måten me ønskjer. Derfor har me òg pressa på i forhold til det statsråd Navarsete var inne på, knytt opp mot å stemma på universitet, vidaregåande skule og folkehøgskule. Heilt til slutt vil eg seia at eg lever etter Bibelen: «prøv alt og hald fast på det gode», står det i Bibelen. Då får me prøva dette litt til, og så får me sjå om det er «det gode».
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-30:
Nei, dette er ikkje tøvete, det er Anundsen som tøvar når han ikkje ser at det ikkje er forskjell på dette. Det er nemleg sånn at det me held på med her, er det same som me held på med i snøscootersaka: forsøksverksemd – og så har vi utvida forsøket. Det same gjer me i dag. Me har eit forsøk i å utvikla lokaldemokratiet via Internett, me utvidar forsøket og gjer det same. Det er ikkje nokon prinsipiell forskjell på dette. Det kan representanten Anundsen erfara i dag.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-30:
Det var han som begynte å tøva.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2013-04-30:
Når det gjelder søknaden fra Evje og Hornnes, Iveland, Birkenes og Lillesand om å få bli overført til Vest-Agder, har Kristelig Folkeparti valgt å følge regjeringens innstilling ved ikke å imøtekomme denne søknaden. Men det er klart – dette er ingen enkel sak. Sistnevnte taler pekte på at her er det to ulike folkeavstemninger. Den ene er den kommunale folkeavstemningen i de tre kommunene som har avholdt den, hvor et klart flertall sier ja til å skifte fylke, men så har vi også denne folkeavstemningen som knytter seg til fylket, hvor man med klart flertall sa nei til å slå seg sammen med Vest-Agder. Det er et dilemma. Et spørsmål til Fremskrittspartiet må jo være: Er da folkeavstemningene i de tre kommunene mer verdt enn en folkeavstemning i et fylke? For det er jo det dilemmaet vi står overfor her nå. Og bruker man dette som et argument? Hvis da denne folkeavstemningen i Agder-fylket er mindre verdt – er det for å bruke det som en brekkstang for å legge ned fylkeskommunen? Jeg mener at dette viser dilemmaet ved folkeavstemninger og ved hva man skal vektlegge. Men hvis man ser på realitetene – ikke minst de økonomiske realitetene – av hva som kom til å skje dersom vi hadde sagt ja til å la disse fire kommunene gå over til Vest-Agder, så blir bildet noe annerledes, i hvert fall for Kristelig Folkeparti, for det er jo helt klart at de økonomiske konsekvensene ville være enorme. Når 18 pst. av innbyggerne og arealet forsvinner til et annet fylke, viser det seg at rammetilskuddet, som i det vesentlige baserer seg på innbyggertall, for Aust-Agder fylke vil bli 200 mill. kr mindre. Selv om det ligger en innsparing der på kanskje 190 mill. kr, som vil gå over tid, vil Aust-Agder fylke få langt dårligere råd, og det vil gå ut over tjenesteproduksjonen. Jeg mener at det ikke er forsvarlig. Så har jeg et spørsmål. Hvis vi hadde sagt ja til at disse fire kommunene skulle overflyttes til Vest-Agder, er det én her i denne salen som tror at Aust-Agder ville fortsette som fylke? Det tror ikke jeg. Det ville i tilfelle ha vært en styrt avvikling, og det ville også ha vært et indirekte forsøk fra Stortinget på å påvirke en fylkessammenslåing der et av fylkene med klart flertall har sagt nei. Det er en av grunnene til at Kristelig Folkeparti ikke støtter innstillingen her. Men samtidig vil jeg også si at denne saken, sammen med andre lignende saker, reiser spørsmålet om fylkeskommunens framtid – definitivt. Kristelig Folkeparti vil også legge ned fylkeskommunen – det sa vi i vårt forrige program, det sier vi i vårt nye program – men vi vil erstatte fylkeskommunene med robuste regioner. Det er veldig trist å se hvordan denne regjeringen har lagt regionreformen i skuffen. Riktig nok har de overlatt noen nye slitne veier til fylkene, men det var det. Vi var i gang med en forsøksordning, og mange steder lovet det godt. Vi ønsker å løfte det fram igjen, og denne saken reiser spørsmål om det ikke er det som er den fornuftige veien å gå – i hvert fall for oss som fortsatt ønsker tre forvaltningsnivåer, og ikke som Høyre og Fremskrittspartiet, som ønsker kun to.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2013-04-30:
Jeg skal ikke holde noe langt innlegg, men når representanten Gjermund Hagesæter sier at Fremskrittspartiet er det eneste partiet som lytter til folkeviljen, må jeg si at jeg setter et spørsmålstegn ved det. Det vil si, han har muligens rett hvis vi følger Ole Brumm-prinsippet «ja takk, begge deler», for her forutsetter man at man kan følge kommunefolkeavstemningene og si ja til å overflytte disse fire kommunene, samtidig som Aust-Agder som fylke blir opprettholdt. I mitt første innlegg sa jeg: Er det én i denne salen som tror på det? Jeg tviler. Jeg tviler på at det finnes noen her som tror at Aust-Agder kan opprettholdes som et fylke om man overfører 18 pst. av befolkningen, 18 pst. av arealet og kutter bevilgningene med 200 mill. kr. Så indirekte mener jeg at ved å si ja til dette overstyrer man den folkeavstemningen som gjaldt fylkessammenslåing, og det synes jeg ikke vi skal gjøre fra denne sal.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-04-30:
Statsråden sier en rekke ganger: «Eg høyrer kva som vert sagt.» Det er jeg i tvil om – iallfall i den grad det gjelder hva Stortinget sier. Jeg hørte jo hun leste et langt manus skrevet av sine egne tjenestemenn og forskere engasjert av departementet – og mener at Stortinget tar feil, men forskerne har rett. Det illustrerer så veldig tydelig at hun misforstår motstanden i Stortinget. Det er ikke en teknologisk motstand, men det er en motstand mot mangel på hemmelighold. Hennes eksempel er vel helt på siden, for en stemmegivning kan man godt foreta på Internett hjemmefra og være sikker på at man er alene i stuen, men det er ingen som kan kontrollere at den stemmen er avgitt alene i et valglokale eller i en stue. Der går forskjellen. Det er derfor vi har valg i valglokaler. Hvis ikke, hadde vi gjort det på en helt annen måte tidligere. Så mitt spørsmål er også til slutt: På hvilket grunnlag, utover sin egen oppfatning, mener statsråden at dette er i pakt med Grunnloven? Har hun innhentet noen uttalelser på dette området?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-04-30:
Men statsråden er sikkert kjent med at regjeringsmedlemmer hyppig bruker Justisdepartementets lovavdeling for å innhente råd dersom man selv mener at man kanskje ikke har den beste kompetanse på dette. Så til og med i inhabilitetssaker, hvor forvaltningslovens bestemmelser er veldig klare, bruker man Lovavdelingen. Hvorfor har man ikke gjort det i dette tilfellet?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-04-30:
Ja, det var et illustrerende svar. Jeg har lyst til å spørre om en annen ting til slutt: Hvilken betydning har det for statsråden dersom Stortingets flertall skulle gi sin tilslutning til innstillingens forslag B til vedtak om å stanse forsøket? Kan hun eventuelt leve godt med et slikt utfall?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-04-30:
Takk.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-04-30:
Det eg presiserte, er at det sjølvsagt er stortingsgruppene som sjølve bestemmer korleis dei skal stemme. Det er ikkje statsråden som går inn i den enkelte stortingsgruppa og avgjer kva dei skal stemme. Korleis Arbeidarpartiet har det internt i eiga stortingsgruppe, må Arbeidarpartiet svare for.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-04-30:
Det er det, og det er Stortinget si avgjerd i ettermiddag som avgjer kva som vert utfallet av denne saka, og det er drøftingar i den einskilde stortingsgruppe som avgjer kva stortingsgruppa røystar i ettermiddag. Så må eg få lov å seie at det vert framstilt som at dette forsøket bryt med alt av demokrati. Eg vil gjenta det eg sa frå talarstolen: Dersom ein person kan overvake ein annan 24 timar i døgnet, på arbeid, privat – natt og dag – og sikre at ein ikkje går inn, og òg hindre at vedkomande går i røystelokalet på valdagen – det siste er kanskje det enklaste – vil vedkomande òg ha så stor påverknadskraft overfor ein person at eg tvilar på at ein ikkje òg kunne påverke ved å gi ei liste i handa og seie at du skal levere denne.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-04-30:
Til det første spørsmålet: Me følgjer det opp og skal sjå på korleis me skal sikre at ein er tydeleg på korleis ein røystar, og ikkje får den typen mistydingar. For det andre synest eg at påstandar om nachspiel-røysting er ei nedvurdering av folk med omsyn til at folk ute òg er i stand til å tenkje sjølve. Eg trur ikkje at det kjem til å verte nachspiel-røysting. Det er ingen ting i evalueringa av førre forsøk som tilseier noko i den retninga. Me må jo òg kunne følgje opp – me har forsøk, me har ei evaluering og må byggje vidare på det. Det er ingen ting der som tyder på at det var misbruk ved siste forsøk.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-04-30:
Når det gjeld det fyrste som er teke opp, er nettopp den sikkerheitsventilen som ligg i at ein kan både røyste på nytt og gå i vallokalet – det som OSSE har lagt mest vekt på – knytt til at det er hemmeleghald og at ein kan ha hemmeleg val. Så det er viktig å løfte det fram, for det er eit viktig element. Når det gjeld vurdering knytt til Grunnlova, har me sjølvsagt gjort ei vurdering av det i departementet. Me hadde ikkje lagt fram ei sak for Stortinget dersom me trudde at det var i strid med Grunnlova.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-04-30:
Fordi ein ikkje har funne grunnlag for å gjere det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-04-30:
Statsråden lever alltid med Stortinget sine vedtak.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-04-30:
Representanten set vel problemstillinga litt på hovudet her. Det er ikkje slik at eg ikkje respekterer folkerøystingane som er gjorde i dei kommunane som har hatt folkerøysting, men – som eg gjorde greie for i innlegget mitt – det er ikkje mogleg å foreine dei to ynska. Dersom me endrar fylkestilknyting for dei kommunane, er det med respekt å melde lite grunnlag for å halde Aust-Agder ved lag som eige fylke. Då må ein gjere eit val, og det vedtaket som Grimstad og Bygland har gjort, er sjølvsagt òg med på å komplettere biletet av eit fylke i oppløysing. Det får konsekvensar for veldig mange menneske, det får òg konsekvensar på nasjonalt nivå fordi mandatfordelinga vil verte endra. Difor har me etter ein brei prosess landa på det standpunktet. Det gjer me ikkje ved å vanære dei kommunane som har gjort sine vedtak, men gjennom ei heilskapsvurdering og ei prioritering som ein må gjere når ein sit med makta og skal styre.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-04-30:
Nei, det står ikkje dårleg til i Aust-Agder fylkeskommune. Sjølv om Agder skårar litt dårleg på ein del indikatorar som ein brukar for å sjå på velferdsutviklinga, står det slett ikkje dårleg til. Det er klart at når ein så stor del av fylket forsvinn ut, vert det som vert igjen, spinkelt. Derfor har me landa som me har gjort. Fleirtalet i komiteen støttar det. Eg trur det er ei rett vurdering, men det har vore ei vanskeleg vurdering, det innrømmer eg. Det er veldig vanskeleg når me har to standpunkt som ikkje går i hop, men der det går an å argumentere godt for begge to. Det går godt an å argumentere for overflytting til Vest-Agder for dei kommunane som har ynskt det, men me har landa på at det er sterkare argument for å halde Aust-Agder ved lag som eit fylke. Så er det slik at det går an å samarbeide på tvers av kommunegrensene og skape ein sterk region, uavhengig av dette.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-04-30:
Det er jo interessant å sjå på oppslutninga om fylkeskommunen i Aust-Agder, der tre av fire svarer at dei ynskjer å behalde Aust-Agder som eit eige fylke. Det er ein ganske stor del av befolkninga. Det burde vere til ettertanke for dei som vil rive ned eit regionalt nivå som i dag har makt, og for dei som seier at dei vil desentralisere makta, men som eg trur heller kjem til å sentralisere makta frå fylka og inn til nasjonale organ, som vert veldig langt frå Kommune-Noreg. Dette har, som sagt, vore ei sak der me har vege fordelar og ulemper mot kvarandre. Me har funne at summen av ulemper for Aust-Agder har vore større enn summen av fordelar for søkjarkommunane. Derfor er saka lagd fram slik som ho er for Stortinget.