Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2014-12-08:
En av fordelene ved ikke å ha vært politiker, men ansatt i privat næringsliv i 20 år først er selvfølgelig å ha arbeidserfaring, som alt fra garderobevakt, sekretær og kontoransvarlig til markedssjef, debattredaktør og kommunikasjonsdirektør. Men 20 år i arbeidslivet har også gitt meg erfaring som fast ansatt, midlertidig ansatt, permittert og arbeidsledig. Midlertidig ansettelse ga meg erfaring og et bein innenfor og førte til fast ansettelse. Verst var det å være permittert. Å ha lojalitet til en arbeidsgiver, men være på Nav til under halv lønn føltes usikkert og vanskelig. Å være arbeidsledig, derimot, var en avklart situasjon som gjorde at jeg kunne ta midlertidige jobber samtidig som jeg søkte på andre stillinger. At så mange her mener at permittering er et gode for arbeidstakerne, er for meg et mysterium. Det er først og fremst et grep for arbeidsgiverne. Dermed kan de holde på folk på skattebetalernes regning via Nav i stedet for at konkurrenter eller andre bransjer som trenger kompetansen, får nettopp de folkene de trenger. Med min erfaring blir noe av debatten rundt arbeidsmiljø og arbeid litt merkelig. Jeg har merket meg kritikken både fra arbeidstakerorganisasjonene og fra opposisjonen, særlig på punktet om at en oppmykning ikke gir muligheter for flere. Ikke overraskende er jeg uenig. Hva med arbeidsgiverne, hva sier de? Noen svarer at ja, lettere adgang til midlertidige ansettelser vil gjøre at de tør å satse litt mer på utradisjonelle ansettelser, som en med spesielle behov, eller med hull i CV-en. Og jeg velger å tro dem på det. Men helt ærlig tror jeg dette først og fremst vil gi f.eks. vekstbedrifter en mulighet til å ansette så mange de trenger for nettopp vekst. Derfor var jeg ikke overrasket over at det nettopp var en gründerbedrift som ble brukt som eksempel i Dagsrevyen. En engasjert gründer sa at en oppmykning av arbeidsmiljøloven ville gi dem mulighet til å tørre å ansette flere, og dermed øke deres muligheter for suksess og på sikt gi faste ansettelser, og faste ansettelser var målet. Fast ansettelse er også fortsatt hovedregelen i de nye bestemmelsene som er foreslått, og for de aller fleste arbeidsgivere er bestemmelsene helt unødvendige. Faste ansettelser gir ikke bare trygghet til arbeidstaker, men også til arbeidsgiver. Det innebærer store kostnader å ha en såkalt høy turnover med stadig nye folk som skal læres opp og følges opp. For de fleste bedrifter er det lønnsomt å ha et godt arbeidsmiljø, med en jevn turnover, fordi det sikrer både kontinuitet, fornyelse og lojalitet. Når mer enn 700 000 mennesker i yrkesaktiv alder står helt eller delvis utenfor arbeidslivet, kan ikke arbeidsmiljøloven bare være en vernelov for dem som har jobb, men må også være en lov som gir dem som er utenfor, en ny sjanse til å få en jobb. Når vi myker opp bestemmelsene, senker vi terskelen både for arbeidsgivere som skal ansette, og for dem som vil ha jobb. Dette senker risikoen for arbeidsgiveren og gir flere en ny sjanse til arbeid. Jeg vet at jeg som ung arbeidstaker satte pris på den sjansen, og derfor støtter jeg selvsagt regjeringens forslag. Det er mulig jeg vil trenge den sjansen igjen når jeg i framtiden som avdanket politiker må kompensere for å ha stått utenfor arbeidslivet i flere år og skal integreres tilbake i produktivt arbeid.