Trond Helleland (Høyre), 2000-06-05:
Først vil jeg peke på to feil i innstillingen som vil bli rettet opp. Det gjelder § 4 nytt nr. 5, som skal lyde: «Det kanytes …». Det står «skal» i den trykte innstillingen. Videre er IV om ikrafttredelsen falt ut. IV skal lyde: «Lova tek til å gjelde 1. januar 2001.» Jeg holder dette innlegget på vegne av saksordfører Inger Stolt-Nielsen som, som sagt, sitter i Lagtinget. Hun har gjort en kjempejobb i forhold til sjømannspensjonen, og jeg føler meg trygg på at alle sider av saken er belyst på en grundig måte. Pensjonstrygden for sjømenn har en lang og traurig historie, en historie komiteen er blitt kjent med under arbeidet med denne proposisjonen. I de første saksordførermerknadene var trygdens historie beskrevet og dokumentert, men saksordføreren valgte å gi avkall på historien til fordel for enstemmighet om å heve sjømannspensjonene over det nivå som var foreslått i proposisjonen. Proposisjonen er et resultat av Stortingets behandling av Innst. O. nr. 5 for 1996-97, da Stortinget avviste regjeringen Harlem Brundtlands forslag om store innstramminger i pensjonsrettighetene for å frigjøre midler til å heve pensjonsnivået. Et flertall i komiteen skrev i sine merknader at økonomien i «Pensjonstrygden for sjømenn(PTS) etter hvert er kommet i ubalanse fordi det gjennom lang tid er blitt et lavere antall aktive sjømenn som gjennom avgifter skal finansiere et langt høyere antall pensjonister. (PTS) Flertallet finner det imidlertid ikke rimelig at dagens sjøfolk og fremtidige sjømannspensjonister skal bære den økonomiske belastningen med den strukturendring som har skjedd i skipsfarten, og som de selv ikke har ansvaret for. Kostnadene ved dette bør i hovedsak dekkes av staten som er garantist for pensjonsordningen». Til tross for dette klare signalet fra Stortinget fikk det nedsatte pensjonsutvalg, i likhet med tidligere pensjonsutvalg, mandatet avgrenset av kravet om at statens garantiansvar ikke skulle økes. I alle år etter 1963 har dette hindret en vesentlig oppjustering av sjømannspensjonene. Med denne begrensning var det heller ikke mulig for det nedsatte pensjonsutvalget å heve pensjonene for dem som trengte det mest, uten å anbefale innstramminger i eksisterende ordning. Departementet fulgte opp med å foreslå en utvidelse av statens garantiansvar. Fordi organisasjonene har akseptert det, anbefaler Stortinget deler av innstrammingsforslagene. Disse har en kontantverdi på 700 mill. kr. I tillegg mener en enstemmig komite at staten skal øke sitt garantiansvar med 100 mill. kr utover regjeringen Bondeviks forslag. De forbedringer av sjømannspensjonen som vedtas i dag, er rettet mot dem som seiler helt fram til pensjonsalder, da de som går i land tidligere, som oftest har andre inntekter og gjerne også opptjente rettigheter i andre pensjonsordninger i tillegg til sjømannspensjonen. Forslaget i proposisjonen var at denne gruppen sjøfolk skulle få et særtillegg til grunnpensjonen på 20 pst. for de eldste. Tillegget avtrappes for yngre aldersgrupper, som vil få den samme pensjonen gjennom tilskudd fra private pensjonsordninger som er under oppbygging. Komiteen mener det foreslåtte tilskuddet er for lite i forhold til målet om 60 pst. av lønnsinntekt som er nedfelt i den ILO-konvensjonen Norge sluttet seg til i 1946. Komiteen er derfor enstemmig i sin innstilling og hever tillegget med 3 prosentpoeng for alle grupper i forhold til regjeringen Bondeviks forslag. Et foreslått kriterium for å få tillegget er at sjømannen skal ha 48 måneders fartstid innenfor de siste 60 måneder før pensjonering. Komiteen mener at dette ekskluderer pensjonister som har fullt opptjente rettigheter, men som blir satt på land sent i sin karriere av årsaker som de selv ikke er herre over. Blant annet vil komiteen vise til at yrkesgruppen telegrafister er innhentet av den teknologiske utvikling og satt på land. Disse ville med proposisjonens forslag ikke kunne få tillegget. Komiteen har derfor samlet seg om at kravet til fartstid blir redusert fra 48 til 36 måneder innenfor de siste 60. Man foreslo i proposisjonen å fjerne retten til redusert førtidspensjon. Dette er en lite brukt og derfor lite kostnadskrevende ordning som sjømannsorganisasjonene svært nødig så fjernet. Med de pensjonsforbedringer som nå gjøres for dem som seiler helt frem til pensjonsalderen, er det sannsynlig at enda færre vil ta ut redusert førtidspensjon. Komiteen vil derfor imøtekomme organisasjonenes ønske og videreføre denne retten, da det er sannsynlig at det ligger svært spesielle årsaker bak når noen velger en så lite fordelaktig pensjonering. Sjømannsorganisasjonene har også bedt om at et gjennomsnitt av de siste års inntekt før fylte 60 år legges til grunn for opptjening av pensjonspoeng i folketrygden for de årene som ligger mellom særaldersgrense og ordinær pensjonsalder. Dette kan ikke reguleres i lov om pensjonstrygd for sjømenn, og komiteen har derfor ikke tatt stilling til det. Offshorepersonell har anmodet om å bli løst fra pensjonsbinding til sjømannstrygden, da deres arbeidssituasjon krever større fleksibilitet enn det er rom for i pensjonstrygden for sjømenn. Komiteen finner dette rimelig og vil derfor støtte forslaget om at disse arbeidstakerne gis tillatelse til å gå over i andre pensjonsordninger som er godkjent av departementet.