Torbjørn Hansen (Høyre), 2004-06-03:
Stortingets budsjettsystem bygger på prinsippet om realistisk budsjettering og at budsjettet skal omfatte samtlige statsutgifter og statsinntekter i den enkelte budsjetterminen. Konsekvent praktisering av bevilgningsreglementet er en forutsetning for tillit til vårt politiske system og for tilfredsstillende forutsigbarhet og kontroll med offentlig ressursbruk. Av samme årsak bør enkeltvedtak som fattes av Stortinget, ha forankring i ordinær budsjettbehandling. Siden det nye budsjettsystemet ble vedtatt i 1997, har vi i økende grad sett eksempler på at budsjettdisiplinen i Stortinget er svekket. Det er eksempler på at bevilgningsreglementet brytes, at flertallet i Stortinget samles om løfter som ikke finansieres, og at det fremmes forslag til endringer av budsjettet bare uker etter at det er vedtatt. Dette svekker styringen med den økonomiske politikken. Den nye budsjettordningen i Stortinget var ment å avverge slik praksis, men erfaringene hittil har vist betydelige svakheter også ved dagens ordning og praktiseringen av denne. Stortinget har de siste årene nærmest gjort det til fast praksis at man ved nysalderingen av budsjettet mot slutten av budsjettåret gjør vedtak om nye bevilgninger som åpenbart hører hjemme på neste års budsjett. Eksempler på dette er bevilgning til Statkraft i nysalderingen for 2003, bevilgning til barnehager i nysalderingen for 2002 og bevilgning av tilskudd til studentboliger, privatskoler og IKT-tiltak i nysalderingen av 2001-budsjettet. Det har også vært eksempler på romertallsvedtak som fattes uavhengig av rammen, men som har åpenbar innvirkning på rammen. Et eksempel på dette var vedtaket om å ta igjen etterslepet fra pensjonistoppgjøret i juni 2002, med en kostnad på rundt 500 mill. kr. Vi har også hatt en del Dokument nr. 8-forslag med til dels betydelig økonomisk konsekvens, uten at dette har vært behandlet i en budsjettmessig sammenheng. Dette er ikke i strid med reglementet. Eksempler på dette er Dokument nr. 8:75 for 2001-2002, det såkalte barnehageforliket, Dokument nr. 8:21 for 2002-2003, om tiltak for norske sjømenn, og Dokument nr. 8:25 for 2001-2002, om konsesjonskraft. Politikk handler om å prioritere, og denne måten å binde opp offentlige ressurser på gjøres uten noen form for prioritering eller sammenheng med de aktuelle budsjettområder. Det er etter min mening uheldig. Dette var bakgrunnen for at dette Dokument nr. 8-forslaget ble fremmet, og hensikten var å få til en bredt forankret gjennomgang av budsjettbehandlingen og håndteringen av forslag som har budsjettvirkning. Jeg synes derfor det er litt skuffende å registrere hvor ullent flertallet i Presidentskapet vurderer saken i sine merknader. I stedet for å gå inn i problemstillingen vises det til en protokoll fra et lukket møte mellom Presidentskapet og gruppelederne. Der sies det på den ene side «at det bør gjøres vedtak om å fravike reglementet i de tilfeller der det er flertall for å gjøre vedtak som er i strid med reglene». Det er vel og bra, men på den andre side vises det til at «stortingspresidenten tolket signalene som var kommet slik at det ikke er ønskelig med regler som gjør at en må fravike reglementet for å kunne ta politisk initiativ». Det er ganske åpenbart at de brudd på reglementet som har vært i denne perioden, er basert på et eller annet politisk initiativ. Så hvis det er slik at bevilgningsreglementet ikke skal anvendes i de tilfeller der det er oppstått et «politisk initiativ», har dette reglementet tilsynelatende et noe begrenset virkeområde. Det er særlig interessant å merke seg Arbeiderpartiets holdning til dette. Arbeiderpartiet har jo gjort seg noen erfaringer på dette området tidligere, bl.a. kommentert av tidligere partileder og tidligere statsminister Thorbjørn Jagland på Arbeiderpartiets landsmøte 8. november i 2002, sitert i Aftenposten: «Hva verre er: Det er blitt en helt vanlig sport at opposisjonen slår seg sammen og gjør enkeltvedtak gjennom året som setter opp statsbudsjettets utgiftsside og overlater til regjeringen å finne inndekning. Slik blir helhetlig og langsiktig planlegging umulig.» Dette var nok først og fremst inspirert av situasjonen da Arbeiderpartiet satt i regjering, og står selvsagt for Thorbjørn Jaglands egen regning. Men også på denne bakgrunn mener jeg det er underlig at Arbeiderpartiet i innstillingen ikke finner grunnlag for engang å se nærmere på budsjettsystemet, men tvert imot avfeier det hele med at man ikke ønsker «regler som gjør at en må vedta å fravike reglementet for å ta politiske initiativ». Jeg vil med dette ta opp mindretallsforslaget i innstillingen.