Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-15:
Jeg får starte med å ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet, som er gjengitt i innstillingen, så det ikke blir glemt. Representanten Kristin Krohn Devold fra Høyre viste til at man allerede i 1901 innførte ordningen med kvantumsrabatt, som innebærer at dersom man blir dømt for en hel rekke kriminelle handlinger på samme tid, skal man bare kunne få en straff som tilsvarer 50 pst. mer enn den alvorligste kriminelle handlingen. Jeg må få minne om at straffereaksjonen i Norge lå på et helt annet nivå i forrige århundre enn den gjør i dag. Den gangen kunne man sannsynligvis få flere års fengsel for noen innbrudd, i fengsler av en helt annen standard enn dagens hotellfengsler. I år 2000 har vi eksempler på at personer som har begått 40-50 innbrudd, er blitt dømt til samfunnstjeneste i noen få måneder, noe som betyr at de må jobbe 1 time pr. dag i denne perioden istedenfor å sitte i fengsel. Da er det kanskje fornuftig å få tilbake den ordningen som innebærer at man skal få straff for samtlige av de kriminelle handlingene man begår. Jeg tror ikke noen i Norge utenfor dette huset vil føle at det er spesielt urimelig. Vi diskuterte tidligere i dag – og vi har også en sak om det liggende i komiteen – voldsofres situasjon. Både voldsofre og ofre for innbrudd og annen kriminalitet opplever i dag å få brev fra politiet hvor det står: Beklager, men denne saken er henlagt, selv om vi vet hvem som var gjerningsmannen, og grunnen til at vi har henlagt saken, er at det ikke har noen hensikt å etterforske saken ferdig, for den vil ikke få noen betydning for straffeutmålingen fordi denne kriminelle personen har begått så mange andre innbrudd eller ran eller voldshandlinger. Så vi beklager, men vi kommer ikke til å følge opp din sak. Alle de andre partiene her i huset mener tydeligvis at det er rett og rimelig at det skal være slik, og man vil bare godta noen minimale endringer i «kvantumsrabattordningen» – dette er et resultat av den ordningen som jeg kaller for en kvantumsrabatt for kriminalitet. Det er riktig at vi har en sak fra justisministeren liggende som vi skal behandle senere i dag, om at det skal bli vanskeligere å samle opp saker enn det har vært tidligere. I dag er det sånn at en person som blir tatt for kriminelle handlinger, mens han går og venter på at saken skal bli ferdigbehandlet i politiet og komme opp for retten, selvfølgelig fortsetter å begå kriminelle handlinger. Så blir han tatt for den nye kriminelle handlingen, og da må også den etterforskes, og så blir alle disse sakene tatt opp på samme dag i retten, og så slipper han unna med en dom for et og et halvt ran istedenfor for alt. Det at man gjør det vanskeligere å samle opp saker, er for så vidt positivt, det er et bitte lite skritt i riktig retning, men fortsatt er det jo sånn at når politiet tar en person for et ran, ruller man opp en hel mengde kriminalitet denne personen har stått bak tidligere – kanskje han innrømmer at han har begått fire-fem ran og også en rekke innbrudd – og da blir han stilt for retten samtidig for disse forholdene, og da vil han fremdeles få en betydelig rabatt. Det har vært noen som har nevnt problemet med minstestraff. Statsråden er negativ til minstestraff, og komiteflertallet skriver også i innstillingen at de er mot minstestraffer, det gjelder alle partier utenom Fremskrittspartiet. Det er to argumenter som blir brukt, for det første at det kan gi en urimelig straff. Det har ikke jeg noen tro på, hensikten med en minstestraff er nettopp at det skal være det absolutte minimum man skal gi for en forbrytelse når man har tatt hensyn til alle tenkelige og utenkelige unnskyldninger for den kriminelle handlingen. Og da vil det bare være i usedvanlig få tilfeller at det vil være en urimelig høy straff. Neste argument er at juryen vil frikjenne selv om folk er skyldige, fordi man føler at straffen man kan få, er for streng. Hva slags tillit til juryordningen har man hvis man kan mene noe slikt? En jury har én oppgave, og den oppgaven er å vurdere om en person er skyldig eller uskyldig i en kriminell handling, og jeg har den tillit til dette systemet at juryen gjør jobben. Hvis man mener noe annet, som flertallet her gjør, får man heller fjerne juryordningen. Men jeg personlig har tillit til den. Så er man altså motstander av å fjerne kvantumsrabatten, og saksordføreren viste til at det var urimelig at hvis man kunne få tre år for et brudd på personopplysningsloven, ville man tredje gangen man bryter loven kunne få tolv år. Men da er det jo så enkelt at da bryter man ikke loven tre ganger, da stopper man etter den første forbrytelsen. Da har man fått en smekk over fingrene og vet at smekken vil bli mye hardere neste gang, og da slutter man. Representanten Finn Kristian Marthinsen mente at Fremskrittspartiet ville sperre inne vanlige kriminelle. Ja, for en lengre periode enn det de andre partiene ønsker, fordi den enkelte vanlige kriminelle begår så mange kriminelle handlinger og skader så mange mennesker at man er nødt til å velge hvem man skal synes synd på, og hvem man først og fremst skal hjelpe. Og da er det jo sånn at denne kriminelle får en sjanse: Han kan stanse etter å ha fått den første straffen. Han kan stanse etter den andre straffen, som da er dobbelt så lang. Men velger han å fortsette etter tredje, fjerde og femte gang, vil han til slutt få så vesentlig lange straffer at han for det meste blir sittende inne i fengsel. Men da har han valgt dette selv. Samfunnet har vært nødt til å ta hensyn til de potensielle ofrene, for vi vet at slipper han løs, fortsetter han bare på samme måten. Jeg synes faktisk at forslaget fra Fremskrittspartiet er et rettferdig forslag. Og når andre politikere går imot dette forslaget og ikke argumenterer med at dette er forslag som ikke virker, ja, da kan man jo bare trekke den ene konklusjonen, at vi faktisk tar mer hensyn til ofrene enn til de kriminelle.