Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-01-19:
Først av alt vil jeg få lov til å takke interpellanten for å forsøke – jeg gjentar å forsøke – å få i gang en debatt om et svært viktig område når det gjelder oppdrett, og hvilke signaler man sender til næringen. Interpellanten har gjort sitt beste for å få i gang en debatt, for å få mer opplysning og for å løfte den inn i denne salen. Svaret er et forsøk på å skyve ansvaret tilbake til representanten, som prøver å sette i gang debatten, og ikke noe svar i det hele tatt. Jeg vil prøve å komme inn på noen få temaer. Norsk oppdrettsnæring er en suksesshistorie. Det er en suksesshistorie som begynte med den første vellykkede utsetting av fisk i 1971 – for litt over 40 år siden. Etter det har dette vokst til å bli en milliardeksportnæring for Norge. Enkelte har også etterlyst at næringen må bidra mer. Det som er det interessante, er at oppdrettsnæringen er en næring som produserer mat. Vi har en del næringer som produserer mat i Norge, men oppdrettsnæringen er faktisk en vellykket næring, også økonomisk – det er sågar sånn at man betaler for markedsføringen sin i utlandet. I tillegg er det slik at da man økte MTB, maksimalt tillatt biomasse, i Troms og Finnmark, måtte man betale ekstra for å få lov til å produsere litt mer mat. Når man får tildelt konsesjoner, må man betale millionbeløp for å få lov til å være med og produsere mat i Norge. Jeg tør se hvilke andre næringer i Norge som produserer mat, som faktisk må betale millionbeløp i konsesjon for å få lov til å begynne å produsere mat. Jeg har ikke sett et eneste krav til landbruksnæringen i den sammenheng om at hvis du skal ha x antall dekar, skal du betale 10 mill. kr. Den debatten tror jeg vi aldri kommer til å oppleve i denne sal. Det har vært en voldsom utvikling fra starten i 1971 og fram til i dag, og forhåpentligvis vil vi få en enda større vekst i framtiden, for vi vet at jordas befolkning øker, og vi vet at mye av den matproduksjonen som da må skje, må skje via vekst i havet. Når vi ser på de forskjellige villfiskressursene som vi har, er det helt åpenbart at i andre farvann enn de norske er det betydelig overfiske og store problem knyttet til mange bestander. Det er helt åpenbart at oppdrett kommer til å måtte vokse for å skaffe den økende befolkningen i verden mat. Når det gjelder medisinering og den biten, har vi sett at det har gått betydelig ned. Da jeg studerte fiskeri på begynnelsen av 1990-tallet, var vi nettopp opptatt av hvordan man skulle komme ut av den onde sirkelen, og hvordan man skulle få en enda mer sunn næring knyttet til fisken, og det er svært lite medisinering av fisk i dag. Man har faktisk kommet så langt at man kan vaksinere fisken mot en del sykdommer. Det som er det underlige i denne saken, er nettopp måten disse direktoratene agerer på. Jeg synes det er positivt at vi har en debatt, og vi skal ha en debatt, men da må man slutte å få et sånt pressemeldingsdebattsystem, der man sender ut en pressemelding med bakgrunn i at man representerer det og det direktoratet, og er konklusiv i teksten sin. Istedenfor å debattere dette i det åpne landskapet sender man ut en pressemelding der man er konklusiv. Man har en leder for Direktoratet for naturforvaltning som går ut og sier at laksenæringen bør halveres. Man er ikke er villig til å se på andre muligheter. Jeg vil henvise til NOU 1999:9 Til laks åt alle kan ingen gjera? – det såkalte Rieber-Mohn-utvalget. Det påpekte også en del knyttet til forholdet mellom villaks og oppdrettsnæring. De anbefalte at i områder som kunne være utsatt for nettopp genetisk innblanding i elvene, burde man se på muligheten for å gi rene ørretkonsesjoner, for den regnbueørreten som vi bruker i oppdrett i dag, kan ikke formere seg med villlaksen. Men det har man da gått bort fra. Ørret kan også produseres der man har et høyere innslag av brakkvann, dvs. at lusenivået også vil være svært lavt, fordi lakselusa ikke trives i ferskvann og da vil slippe fisken. Næringen har også selv satt i verk en rekke tiltak, som felles avlusning og sterkere krav til det tekniske ved anleggene, men det er utopi å tro at vi kan knipse og si at vi skal kunne ha lukkede anlegg. Men det som kan bli vellykket, er å få redusert antall måneder som fisken står i sjøen, nettopp slik at utsig av fisk til havet, som kommer fra elvene, kan slippe å gå gjennom lusebefengt vann. Det er der vi må sette inn tiltakene, og ikke bare ødelegge debatten, men skape debatt.