Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-16:
Presidenten burde kanskje gjort forrige taler oppmerksom på at byrådslederen i Bergen ikke har mulighet til å delta i debatten her i salen i dag. Men jeg skal snakke om noe helt annet, eller egentlig ikke, for byrådslederen i Bergen deler vel kanskje mange at de samme utfordringene som byrådsledere andre plasser og ordførere og rådmenn opplever på jevnlig basis, ca. hvert fjerde år, dvs. før stortingsvalgene, når rød-grønne stortingsrepresentanter og regjeringsmedlemmer reiser land og strand rundt i kongeriket, og på vegne av alle disse kommunene nettopp lover eldreomsorg som skinner, bedre grunnskole, bedre barnevern og alle disse tingene som vi kjenner igjen fra repeat-knappen hvert fjerde år. Problemstillingen er jo åpenbar: Staten har i realiteten i relativt liten grad mulighet til å gjøre de store forandringene innad i budsjettene til den enkelte kommune. Da blir det altså svært krevende for mange lokalpolitikere rundt omkring å oppleve rikspolitikere som lover på deres vegne, samtidig som man ikke fyller opp lommeboken og gjør de samme kommunene i stand til å levere nettopp de tjenestene som rikspolitikerne lover på deres vegne. Det kommer selvfølgelig av at vi har et inntektssystem som etter hvert burde være antikvarisk. Vi har vært litt inne på det i debatten tidligere i dag. Fremskrittspartiet blir angrepet fordi vi ønsker behovsstyrt finansiering, altså at det er behovet for en sykehjemsplass som skal utløse penger fra staten, og ikke, sånn som i dag, et rimelig sinnrikt byråkratisk, komplisert system som onde tunger visstnok har hevdet er så sinnrikt og komplisert at foruten én person i Kommunaldepartementet, er det kun Vårherre som har den fulle oversikt over systemet. Så sier man da, på toppen av det hele, at Fremskrittspartiet liksom skal innføre et byråkratisk system. Det er jo komplett uforståelig. Det er veldig vanskelig å se for seg hvordan man kan ha fantasi til i det hele tatt å drømme frem et inntektssystem som er mer byråkratisk enn det man faktisk har i dag med overføringer til kommunene. Gjennom sine kostnadsnøkler, inntektsutjevning, kostnadsutjevning, tilskuddsordninger og i tillegg øremerkede midler er dette svært uoversiktlig. Det får også helt uforutsette konsekvenser når man gjør endringer i dette systemet, slik som vi f.eks. fikk synliggjort i debatten i dag, at noen endringer i kostnadsnøkkelen plutselig kan slå ut og sørge for at kraftkommunene blir de store vinnerne i inntektssystemet. Dermed er det altså veldig vanskelig å forstå at man klarer å beskylde Fremskrittspartiet, som går inn for et enkelt, greit, oversiktlig og lettfattelig system som går ut på å utbetale penger ut fra behovet for sykehjemsplass og skole, for å være byråkratisk, når man allerede har kommet med noe av det mest sinnrike systemet man overhodet kan tenke seg. Det andre argumentet som brukes mot Fremskrittspartiet når vi diskuterer behovsstyrt finansiering, er at det er så udemokratisk – det er liksom så udemokratisk at Stortinget faktisk skal gjøre kommunene i stand til å levere en eldreomsorg som skinner, noe man ikke har mulighet til innenfor dagens system. Det er liksom udemokratisk. Det er for meg komplett uforståelig. Det man da forsvarer, og det som da åpenbart er den demokratiske rettigheten som representanten Holmås og andre egentlig er veldig opptatt av, er den demokratiske retten den enkelte kommune har til å levere en dårlig eldreomsorg, til å levere en eldreomsorg som er under pari, som ikke står i forhold til de rettighetene man skal ha i et velutviklet samfunn som det norske. Det er altså lov å tenke nytt. Når man har et system som man har flikket på gjennom flere tiår siden midten av 1980-tallet, og man stadig vekk ser uheldige konsekvenser, er det lov å sette seg ved tegnebordet, trekke noen konsekvenser og innføre et nytt system.