Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-05-23:
Forskjellen mellom fattig og rik er en av de største – om ikke den største – utfordringer vi står overfor i dagens verden, og vi med våre ressurser har faktisk store muligheter til å gjøre noe med denne utfordringen. Senterpartiet er derfor glad for utviklingsministerens og Regjeringens ambisiøse mål for norsk utviklingspolitikk, og jeg vil takke utviklingsministeren for en god og grundig redegjørelse. For å kunne oppnå demokrati, og også fred, må fattigdommen bekjempes. I dag utnyttes store deler av den fattige verden av gigantiske multinasjonale selskap som skaffer oss – noen av oss som er rike i alle fall – billige produkter, men dette har i mange tilfeller gått på bekostning av miljøet, med utnytting av arbeidskraft og et vedvarende press for å få lave produksjonskostnader. Senterpartiet mener at vi her må benytte vår selvstendige stemme til å være de fattige lands samarbeidspartner opp mot gigantiske maktblokker, som EU og USA. Vi må kjempe for at det i WTO-forhandlingene tas hensyn til landarbeidere, til miljøet og til fattige bønder, og ikke til en eierelite som med et sterkt industrialisert driftssystem utarmer ressursene i deler av verden. Jeg er glad for at utviklingsministeren så klart signaliserer at bistand og utviklingspolitikk er en del av Norges helhetlige utenrikspolitikk. Vi trenger å se sammenhengen mellom handelspolitikk, sikkerhetspolitikk, fattigdomsbekjempelse og miljø. Senterpartiet mener det i dette arbeidet er helt vesentlig at vi vektlegger et sterkere, mer modernisert og mer demokratisk FN som et viktig instrument i denne prosessen. Norge har en viktig rolle i FN pr. i dag, og den rollen må vi bruke til å være pådrivere for et sterkere FN. Vi trenger et kraftfullt, globalt samarbeid gjennom FN for å løse felles utfordringer, herunder oppfyllelse av tusenårsmålene. I dette arbeidet må vi bringe FNs politiske organ, FNs bistandsorganisasjoner og utviklingsprogram tettere sammen. Og vi skal stille krav til hvordan de pengene vi bevilger, blir brukt. Derfor må vi også jobbe for å bekjempe korrupsjon – som flere talere før meg har vært inne på – og ha null toleranse for dette alle steder hvor Norge deltar. Norge har en stor forpliktelse med hensyn til at tusenårsmålene nås innen helse, sykdomsbekjempelse, utdanning og miljø. For å nå disse målene er det viktig at Norge også er en pådriver for å fremme likestilling og satsing på kvinner, da ikke minst kvinnene ofte er nøkkelen for å kunne drive fram et resultat på de nevnte områdene. En ny, helhetlig og forsterket politikk for Afrika skal ha hovedfokus. For Senterpartiets del er dette en verdensdel vi lenge har hatt et engasjement for. Selv om ikke alt går galt i Afrika – tvert imot, vi kan registrere positive utviklingstrekk på demokratisiden, vi har færre territoriale konflikter, og vi ser jo at vi gjør framgang innen helsesektoren – må vi bare erkjenne at utfordringene står i kø. Sudan og Darfur vil være viktige områder framover. Jeg kan ikke legge skjul på at jeg med en viss undring registrerer at noen har tatt til orde for at vi ikke bør ha deltakelse i Sudan og i Darfur. Argumentene har vært at dette er et risikoområde, spesielt når det gjelder sykdom, men også på grunn av de særdeles uklare indre forhold. Jeg tror vi må innrømme at mye av vår bistands- og fredsaktivitet medfører risiko, men med den struktur og den sikkerhet som vi har bygd rundt våre feltarbeidere og soldater, bør ikke Darfur vurderes som et vanskeligere område enn ved mange tilsvarende operasjoner vi har deltatt i. Som et betydelig bistandsland i FNs regi er det viktig at vi er på plass for å avhjelpe humanitær nød. Men når vi er i dette området, har vi fått meldinger om at det er en truende katastrofe på gang på Afrikas Horn – en katastrofe vi slett ikke må glemme. Vi må altså jobbe både med akutte katastrofer og med å utvikle en ny politikk for hele det afrikanske kontinentet. For å bidra til en mer rettferdig og fredelig verden må vi støtte opp om demokratibygging. Selvhjulpne og selvstendige stater er selve grunnlaget for at man skal komme nærmere disse målene. Derfor vil vi arbeide for å støtte opp om grasrotbevegelser og bygge videre på samarbeid med organisasjoner, partier og bevegelser som arbeider for en demokratisk utvikling – det være seg i land øst for oss, i Latin-Amerika eller i andre deler av verden. Senterpartiet mener at utviklingslandene selv må komme med og ta ansvar for egen utvikling. Samarbeid om tiltak for å styrke gode og demokratiske styresett, funksjonsdyktige institusjoner og god forvaltningspraksis må prioriteres. I dette arbeidet er det bl.a. viktig å fortsette å videreutvikle arbeidet som gjøres gjennom Norsk Senter for Demokratistøtte. Norge har også et sterkt og viktig engasjement i Asia. Nærværet i Afghanistan må fortsette så lenge det er behov for norske styrker. Samtidig står oppgavene i kø i Sri Lanka og Nepal, for å nevne noen områder. På den andre siden er det også nye land som kommer opp som handelspartnere, og hvor norske næringslivsinteresser er tilstedeværende. Jeg registrerer at bistandsministeren uttrykte håp for en ny økonomisk akse mellom Kina, India og Brasil. Jeg går ut fra at han da har et særdeles langsiktig perspektiv. For det må ligge som en forutsetning at Kina har tatt mange, viktige steg når det gjelder demokratiutviklingen og menneskerettighetsutviklingen i eget land, før vi ser at den aksen skal være særdeles viktig. Dette gir oss nye utfordringer i møte med økonomiske og næringspolitiske samarbeidsland. Vi må være tydelige på hva vi ikke kan akseptere, og benytte enhver mulighet og anledning til å ta opp brudd på grunnleggende rettigheter i de enkelte land. Utviklingspolitikk og bistand er viktige, spennende og utfordrende politikkområder. Vi skal ta på alvor at Norge ikke alltid har handlet like godt i forhold til hvordan vi har oppført oss i de utviklingslandene vi har samarbeidet med. Et eksempel på dette er, som andre har vært inne på, den gjeld som ble skapt som et resultat av skipseksportkampanjen, som også utviklingsministeren tok opp i sin redegjørelse. Nettopp dette synliggjør behovet for en mer helhetlig politikk, og Senterpartiet er glad for den viljen Regjeringen har vist til å gripe fatt i disse betydelige utfordringene.