trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-24:
Eg har lyst til å skryta av rakefiskmiljøet i Valdres. Valdres er ein av dei få stadene i Noreg som med utgangspunkt i eit matprodukt er i ferd med å etablera ei merkevare og ein identitet på høgd med stolte franske matregionar. Rakefisken skaper stor entusiasme i bygda, og ringverknadene av produksjonen finn me både i reiselivsnæringa, handelsstanden og blant andre matprodusentar – dei som står for alt som hører til eit godt rakefiskmåltid. Ei gruppe produsentar har søkt om at rakefisken i Valdres kjem inn under den offentlege merkeordninga «Beskyttede betegnelser». Denne ordninga skal medverka til auka regional næringsutvikling, og Regjeringa har stor tru på at ho skal motivera til ytterlegare verdiskaping og økonomisk vekst også i Valdres. Oppdrett av fisk er samstundes ei monaleg kjelde til utslepp av næringssalt til Begnavassdraget. Forureininga kjem hovudsakleg i perioden juni–september, dvs. i den mest kritiske perioden på året, der vassføringa er lita og temperaturen er høg. I juli og august er fiskeoppdrett den dominerande kjelda til utslepp av næringssalt. Strondafjorden, som er den største og mest utsette innsjøen i forhold til fiskeoppdrett, er ein middels næringsrik innsjø. Han er sårbar for tilførsle av næringssalt, særleg om sommaren. Fleire gonger, seinast sist sommar, har det vore oppblomstring av algar i Strondafjorden. Det har i fleire år vore gjort ein stor innsats for å redusera utslepp frå kommunale kloakkanlegg, landbruk, industri og bygningar som ligg spreidde i denne regionen. Store summar er investerte i tekniske anlegg. Ein mogleg auka produksjon av fisk må derfor skje ved at reinsinga blir betra, slik at utsleppa ikkje aukar. Fylkesmannen i Oppland er – og har vore – interessert i dialog med fiskeoppdrettsnæringa i Valdres. Ein del av denne dialogen vil vera å delta i dei fora der det er ønskeleg. Samstundes skal fylkesmannen som forureiningsmyndigheit setja rammer for kor store utslepp som kan tolast. I denne rolla vil fylkesmannen sjølvsagt også handsama nye søknader om utsleppsløyve frå fiskeoppdrett dersom prosjektet kan medverka til at dei totale tilførslene av forureining i vassdraget blir haldne konstante, eller helst går ned. Hovudansvaret for å finna teknisk og økonomisk forsvarlege løysingar ligg likevel hos næringa sjølv, og eg håper dei vil lukkast med dette.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-24:
Eg er som representanten Nistad heilt einig i at det her er eit potensial. Og eg begynte mitt svar nettopp med å gi honnør til det arbeidet som blir gjort i Valdres, der ein har nytta moglegheita til å utvikla eit nisjeprodukt som har slått veldig godt an. Eg er oppteken av at produksjonen skal kunna vidareførast, men eg er også oppteken av at vi skal gjera det ut frå ei forsvarleg miljømessig ramme. Det er nettopp det eg må leggja til grunn, at eg ikkje ønskjer ei utviding av produksjonen dersom det går ut over miljøet. Og det er ei utfordring i dette området. Me veit at det har vore ei oppblomstring av algar, som eg kom inn på i mitt svar. Me skal sjølvsagt sjå på denne saka, men omsynet til miljøet må liggja til grunn i Valdres som alle andre stader i landet der me ber om løyve for utslepp. Det er viktig at me er med på å støtta opp om dette arbeidet, men den miljømessige grunngivinga, å ta vare på miljøet, skal sjølvsagt liggja til grunn her som alle andre stader.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-24:
Det som representanten Nistad tek opp, og som eg vil kommentera, er at det er dei totale utsleppa som er det viktige for dette området. Og som det òg blei sagt, har vi hatt algeoppblomstring i området. Eg er glad for at det er gjort eit betydeleg arbeid i forhold til reinsinga, men det er dei totale utsleppa som er viktige for nærmiljøet. Ein er òg kjend med at det har vore utslepp frå kloakkanlegg. Det er altså totalsituasjonen som må leggjast til grunn. Eg har bede fylkesmannen i Oppland om å ha ein dialog med fiskeoppdrettsnæringa. Det er eg sikker på vil bli gjort, men eg har vore oppteken av at det er den totale miljøsituasjonen som må liggja til grunn for den avgjerda som miljøvernavdelinga i Oppland skal gjera.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-24:
Lyngsalpan landskapsvernområde blei verna som landskapsområde 20. februar 2004. Motorferdsel er generelt forbode i landskapsvernområdet. Det gjeld òg lågflyging under 300 meter, men fylkesmannen kan gi dispensasjon når formålet krev det, for vitskaplege undersøkingar og arbeid av vesentleg samfunnsmessig verdi eller i andre særlege tilfelle der det ikkje strir mot formålet med vernet. 16. mars 2004 gav fylkesmannen i Troms dispensasjon for helikoptertransport i samband med innspelinga av filmen «Populærmusikk fra Vittula». Søknaden gjaldt ein times helikoptertrafikk og to landingar i utkanten av landskapsvernområdet på konkret oppgitt stad, ca. 500 moh. ved foten av Kvasstind. Personell og utstyr blei frakta inn på godkjend scooterløype. Innspelinga var avgrensa til éin dag med bestemt dato. Fylkesmannen kjende ikkje til miljøverdiar i området som kunne ta skade av denne aktiviteten i den grad at det strir mot formålet med vernet, og fann derfor å kunne gi dispensasjon. Søknaden frå Freeride blei fremma på vegner av filmselskapet Matchstick Productions, som produserer ein årleg 70 minuttars spelefilm i dokumentar/adventure-format som tek føre seg livsstil og sport. Det blei søkt om løyve til 35 landingar og 12 flytimar med helikopter innanfor ein periode frå 10. mars 2004 til 20. april 2005. Søknaden gjaldt landing på høgalpine fjelltoppar over 900 meters høgd, men med eventuell lågflyging under 300 meter under filminga. Fylkesmannen si vurdering var at dette ikkje er eit særleg tilfelle. Det har vore fremma liknande søknader frå Freeride dei siste åra. Det blei lagt vekt på at godkjenning av søknaden vil skapa presendens og opna for ein aktivitet som gir ei uheldig utvikling i landskapsvernområdet. Dette dreier seg om heliskiing, dvs. transport med helikopter av ekstremsportutøvarar som blir filma medan dei kjører ned. Etter fylkesmannen si vurdering vil det stri mot verneformålet å tillata omfattande aktivitetar over ein lang periode, over eit stort område og i sentrale delar av landskapsvernområdet for noko som er generelt forbode. I vurderinga er det lagt spesiell vekt på at formålet med landskapsvernet også er å gi allmenta høve til naturoppleving gjennom utøving av tradisjonelt friluftsliv med liten grad av teknisk tilrettelegging. Det aktuelle området blir mykje brukt til både vinterklatring og tradisjonelle skiturar. Som denne utgreiinga viser, er det ikkje grunnlag for å seia at dei nemnde søknadene representerer like tilfelle. Eg har derfor ikkje nokon merknad til den vurderinga som fylkesmannen i Troms har gjort i denne saka.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-24:
Det er viktig å ha klare føringar for kva som gjeld i den vurderinga som fylkesmannen her har gjort. Det har vore to saker, og dei har klart ei ulik vektlegging i forhold til både omfanget og måten ein ønskte å gjennomføra helikopterkøyringa på. I det eine tilfellet var det ein times tur. Det var søkt om to landingar i utkanten av landskapsvernområdet. I det andre tilfellet var det søkt om løyve til 35 landingar og til 12 flytimar med helikopter innanfor ein periode. Det var altså det store omfanget som var forskjellig. I det første tilfellet blei det vurdert slik at ein ikkje kjende til miljøverdiar i området som kunne ta skade av den aktiviteten, ikkje ut frå ei vurdering av formålet, men ut frå eventuelt skadeomfang av ei slik køyring. Det var ikkje ei vurdering av dei to ulike prosjekta sine samfunnsmessige verdiar. I det eine tilfellet kunne ein derfor ikkje gi løyve.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-24:
Eg synest det er viktig å få fram at det er eit generelt forbod mot heliskiing innanfor verneområda. Det som ligg til grunn, er eit eventuelt skadeomfang, derfor er omfanget av veldig stor betydning. Det er klart at det har betydning om det er ein eller to landingar som ikkje er med på å skapa presedens, eller om ein skal leggja opp til ein aktivitet som heliskiing, og som dermed ikkje vil vera i tråd med det forbodet som vi har. Så det er jo klart at omfanget har veldig stor betydning. Det vi legg til grunn, er eine og åleine at vi ønskjer å ha ei god miljømessig utvikling av verneområda, og da har omfanget sjølvsagt betydning. Forbodet mot heliskiing som blei vedteke i 1988, ønskjer eg skal stå fast. Eg ønskjer ikkje at vi skal laga noko unntak som opnar for at det forbodet ikkje står fast. Den eine søknaden opnar for det, og det ønskjer eg ikkje.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-24:
Mobiltelefonar og andre elektriske og elektroniske småapparat inneheld miljøgifter som kan vera til skade for både menneske og natur. Eg er derfor oppteken av at så mykje som mogleg av avfallet frå slike produkt blir samla inn og forsvarleg behandla. Regjeringa har i avfallspolitikken lagt opp til ei ordning der næringslivet sjølv finn fram til dei mest optimale løysingane for å samla inn dette avfallet. På denne bakgrunnen har Miljøverndepartementet inngått avtale med produsentar og importørar av elektriske og elektroniske produkt der bransjen har forplikta seg til å samla inn minst 80 pst. av avfallet frå produkta sine. I tillegg var vi det første landet i verda som innførte eit regelverk der produsentar og importørar blir pålagde å samla inn avfallet frå dei produkta dei bringar ut på marknaden, gjennom forskrift om elektrisk og elektronisk avfall. På grunn av desse tiltaka har vi i Noreg i dag minst 80 pst. returandel for elektriske og elektroniske produkt sett under eitt, eit tal ikkje noko anna land kan visa til. Det er likevel rett at returandelen for småapparat som mobiltelefonar ligg lågare enn dette. Elektronikkretur AS, eit returselskap som samlar inn kasserte elektronikkprodukt på vegner av elektronikkbransjen, har rapportert at returdelen for småapparat låg kring 30 pst. i 2003. Vi har derfor ei utfordring i å auka innsamlinga av slike produkt. Eg vil visa til at returselskapa fokuserer sterkt på innsamlinga av desse apparata og jobbar kontinuerleg for å betra innsamlingsgraden. Blant verkemidla er meir informasjon om innsamlingssystema og eigne tiltak retta mot småapparat. Særleg blir det jobba med opplæring av barn og unge, som er hyppige brukarar av mobiltelefonar og andre små elektriske og elektroniske apparat. Dette arbeidet har vist resultat. Elektronikkretur AS har rapportert at innsamlingsgraden er stigande, slik at tala for 2004 vil bli høgare enn for 2003. Som sagt legg avfallspolitikken opp til at bransjen sjølv finn fram til løysingar som han meiner vil gi høgast innsamlingsgrad. Produsentane kan gjennom returselskapa sjølve vurdera å innføra ei panteordning for å oppfylla si plikt om returandel i avtale med Miljøverndepartementet. Statens forureiningstilsyn har nyleg utarbeidd eit forslag til ny forskrift om elektrisk og elektronisk avfall som ytterlegare legg til rette for at produsentane kan etablera panteordningar dersom dei sjølve ønskjer det. Eg føreset at elektronikkbransjen følgjer opp dei pliktene dei har etter forskrifta og avtalen med Miljøverndepartementet, slik at det framleis blir retta fokus mot å auka returdelen for småapparat. Styresmaktene følgjer situasjonen nøye, m.a. gjennom årlege rapportar frå bransjen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-24:
Me har allereie i dag eit verkemiddel for innsamling av elektriske artiklar. Men som representanten Bjørlo Lysbakken tek fram, har vi ei utfordring når det gjeld dei små artiklane. Der er innsamlingsgraden for låg. Eg vil derfor ta kontakt med bransjen for å sjå på det, men eg vil ikkje lova ei eiga returordning, fordi vi har eit apparat i dag som eg synest fungerar godt: Der me kjøper artiklar, kan me òg levera dei inn. Det meiner eg bør vera den ordninga som vi styrkjer og fører vidare innanfor dette området. Det er faktisk ei informasjonsutfordring til dei mange som bruker mobiltelefonar, at telefonane ikkje blir liggjande i skuffene, men at me blir flinke til å levera dei inn. Det finst gode returmoglegheiter i dag. Me må fokusera i høve til det. Der vil eg ta kontakt med bransjen for å betra det resultatet som allereie er betra for 2004, for eg ønskjer òg, på linje med Bjørlo Lysbakken, at me kan få enda betre resultat i framtida.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-24:
Det eg er oppteken av, er at me sikrar dei beste resultata her, og eg vil vurdera dei verkemidla som er naudsynte for å betra resultata. Me ser at på dette området har det vore ein god dialog med bransjen. Når det gjeld dei avtalane me har inngått, er 80 pst. relativt høgt. Det er få land i verda som kan visa til betre resultat. Noreg skal vera eit land som ligg framme i høve til dette. Som eg sa, vil eg ta ein vidare dialog med bransjen for å få til betre resultat. Panteordning er ikkje, slik eg vurderer det no, den løysinga som eg vil prioritera, men det vil sjølvsagt vera med i mine endelege vurderingar. Eg vil gjera dei vurderingane som skal til for å få til den beste ordninga, slik at me får inn mest mogleg av dette avfallet. Men eg må vera så ærleg å seia at det ikkje er ei panteordning som ser ut til å bli den løysinga me hamnar på.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-11-24:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I oppslag på NRK tekst-TV 18. november i år kommer det fram at fylkesmannen i Troms nok en gang nekter filmselskapet Freeride å fly med helikopter i Lyngsalpene. Selskapet har ønske om å lage en dokumentar om ekstremsport. Samtidig har filmskaperne bak «Populærmusikk fra Vittula» fått lov til å filme i det samme området. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at det blir likebehandling, slik at dokumentarfilmen kan lages?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-11-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg må si at jeg er fullstendig uenig med statsråden. Når man kan si at det å lage en sak på at «Populærmusikk fra Vittula» skal ha samfunnsmessig betydning, mens det å lage en film om ekstremsport, som er en glimrende mulighet for å markedsføre Norge – og for så vidt Nord-Norge spesielt – som turistland, ikke har samfunnsmessig betydning, skjønner jeg ikke argumentasjonen fra fylkesmannen og miljøvernministeren i denne saken. Dette er også en fullstendig overkjørsel av lokaldemokratiet, og det er faktisk kanskje det verste. For i forarbeidet til vernevedtaket er det lagt til grunn at kommunene skal kunne få ansvar for den daglige forvaltningen av vernebestemmelsene. Jeg må bare vise til at ordførerne i Lyngen, Storfjord, Balsfjord og Tromsø i vår var sterkt uenige i det avslaget man den gangen fikk. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at lokaldemokratiet får større innflytelse på bruk av de lokale naturområdene?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-11-24:
Da takker jeg statsråden for svaret. Begrunnelsen er altså det store omfanget av flygingene. Da er det jo fristende å spørre statsråden: Hvor går grensen? Eller er det mer trynefaktoren som er avgjørende i denne saken? Det er jo en helt merkelig begrunnelse at man har et generelt forbud, men så skal man åpne opp litt ut fra omfanget av flygingene. Det synes jeg høres ganske merkelig ut, spesielt når man også bruker som argumentasjon at dette skjedde i utkanten av et verneområde. Vi hadde en lignende sak i Sogn og Fjordane når det gjaldt helikopterflyging til Kaldakari, som også var helt i utkanten av verneområdet, og da fikk man avslag. Man har altså ikke samme praksis landet over når det gjelder flyging i verneområdene. Men jeg vil konkret høre med statsråden: Hvor går grensen? Hvor mange flyginger tillater man, og hvor mange landinger tillater man?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-24:
«95 pst. av alle kasserte mobiltelefoner blir kastet rett i søppelet. Telefonene inneholder en rekke miljøskadelige stoffer. Bare i 2003 ble det solgt 1,6 millioner mobiltelefoner i Norge. Naturvernforbundet har tidligere foreslått en panteordning for å stimulere til innlevering av kasserte mobiltelefoner. Nylig gav Konkurransetilsynet sin støtte til denne ideen. Vil statsråden vurdere å innføre en slik panteordning?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-24:
Jeg takker for svaret. Spørsmålet var for så vidt ikke hva bransjen kan ventes å gjøre, men hva statsråden vil gjøre med problemstillingen. Som statsråden selv peker på, er tallene for retur av småapparater, særlig mobiltelefoner, veldig dårlige. Vi vet at dette representerer et ikke ubetydelig miljøproblem, som kan bli større etter hvert som mobiltelefoner skiftes ut med stadig større hyppighet. Og da er spørsmålet hvorfor statsråden skal vente på at bransjen selv eventuelt innfører tilfredsstillende panteordninger, og hvorfor statsråden ikke kan ta initiativ overfor bransjen. Nå er det ikke sånn at dette nødvendigvis må skje i offentlig regi, det kan godt skje i regi av bransjen selv. Men det er åpenbart at statsråden og departementet her har et politisk ansvar for å få fortgang i en slik prosess. Jeg kunne godt tenke meg å høre om statsråden vil ta initiativ til at det kan skje.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-24:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg synes det er positivt at statsråden vil ta opp dette. Et av de vesentlige problemene her er at selv om returordningen finnes, er den ikke nødvendigvis kjent blant folk. Det viser litt av betydningen av å få koordinert dette. En slik koordineringsjobb kan sannsynligvis myndighetene gjøre enda bedre enn det bransjen selv vil være i stand til. I hvert fall bør myndighetene ta ansvar for å få en slik koordinering i gang. Jeg forventer ikke at statsråden her over bordet skal si ja til å gå inn for en panteordning, men jeg kunne veldig godt tenke meg å få høre fra statsråden at han vil love å ta den vurderingen med seg, og at den vil være en del av de vurderingene som statsråden gjør når han kaller inn bransjen til samtaler om denne problematikken.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-06-16:
På vegne av stortingsrepresentant Eli Sollied Øveraas og meg selv vil jeg framsette et forslag om lovmessig å forby erverv, besittelse og bruk av dopingmidler.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-16:
På vegne av stortingsrepresentant Inga Marte Thorkildsen og meg selv vil jeg framsette forslag om opprettelse av krisesenter for barn i de fem barnevernsregionene. Og på vegne av stortingsrepresentant Inga Marte Thorkildsen og meg selv vil jeg framsette forslag om å innføre ny modell for avhør av barn som er utsatt for eller er vitne til en traumatisk krisesituasjon.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-16:
På vegne av representantene Kristin Halvorsen, Øystein Djupedal og meg selv vil jeg fremme forslag om at Norge skal gå inn for våpenembargo og andre former for sanksjoner mot Israel og bidra til en internasjonal debatt om dette.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-16:
Jeg registrerer at det i debatten om hvilke virkemidler som er virksomme mot terrorisme, har skjedd en viss utvikling her i salen det siste året, ikke minst hos enkelte av Høyres representanter. De militære virkemidlene synes å skli nedover på listen etter hvert. I april kom gjesteprofessor Jefrey Record ved den amerikanske hærens krigsskole med klar kritikk av Bush sin strategi mot terrorisme. Han sa at Bush med Irak-krigen åpnet en ny front i Midtøsten for islamistisk terrorisme, noe som har trukket oppmerksomhet og ressurser bort fra å sikre USA mot nye terrorangrep, og at dette har avsporet den globale kampen mot terror. Jeg vil gjerne ha representanten Christiansens syn på den kampen mot terror som har vært ført den siste tiden. Har krigen i Irak styrket eller svekket den internasjonale kampen mot terrorisme, eller har dette vært en feilslått strategi? Hva er det viktigste vi nå kan gjøre i Irak - fortsatt å ha tolv stabsoffiserer?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-16:
I innstillingen til Forsvarets langtidsplan, som ble vedtatt for noen dager siden, gikk et flertall, alle med unntak av Fremskrittspartiet, inn for at internasjonale operasjoner skal ha en forankring i folkeretten gjennom mandat fra FN, og at vi skal avstå fra deltakelse i preventiv krigføring og forkjøpsangrep. Fremskrittspartiet står altså alene igjen og forsvarer USAs oppførsel i Irak. Mener representanten Stensaker virkelig at forkjøpsangrep skaper en tryggere verden, og at Norge skal delta i slike? Er det dette Fremskrittspartiet mener med å ha en fast holdning?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-16:
Det er generelt lite debatt her på Stortinget om NATOs rolle etter Irak-krigen. Alliansen er politisk splittet, både innad i de europeiske landene og over Atlanteren. Men NATO har jo styrket sine virkemidler de siste årene. De beholder sin atomvåpenstrategi, utvikler sin hurtigreaksjonsstyrke, etablerer sin "out of area"-strategi og har satt i gang arbeidet med å etablere et missilforsvar. NATOs kapasiteter har blitt langt skarpere, mens utfordringen for vår globale sikkerhet ligger på områder som ikke kan håndteres med militære virkemidler - som Lilletun selv så godt satte ord på. På hvilken måte mener Lilletun at de virkemidlene NATO nå rendyrker og utvikler, kan gi en fredeligere og tryggere verden? Da kan vi jo begynne med NATOs atomvåpenstrategi.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Jeg foreslår Rita Tveiten.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Når det gjelder fortolkningen av vedtakene med hensyn til fullmakten, skal jeg ikke plage statsråden mer med det. Hvis han har tolket det slik, er det iallfall flertallets oppfatning at det er en feil fortolkning, og han burde ha kommet tilbake til Stortinget for i så fall å ha fått det avklart. Jeg er forbauset over at statsråden mener det er såpass innlysende at dette siste vedtaket var reservert en del selskaper. Det viser tilbake på dette vedtaket som ble fattet, der det sies at det ikke skal selges aksjer før man har hatt en ny gjennomgang. Det jeg vil spørre statsråden om, for å få iallfall det klart: Det ble meddelt Stortinget at Næringsdepartementet solgte aksjene i SND Invest AS til Four Seasons for 549,8 mill. kr, altså: man solgte det hele til Four Seasons. Er det en korrekt framstilling til Stortinget, at hele porteføljen ble solgt til Four Seasons?
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Litt uavhengig av denne saken i og for seg, tror jeg det vil være viktig og riktig at Stortinget gjør det klart når Stortinget fatter et vedtak på den måten man her har gjort, hvor det heter: "Det tas stilling til forslag om å gi Regjeringen fullmakt til salg av statens aksjer" "først etter at Stortinget har behandlet Regjeringens bebudede eierskapsmelding." Man kan ha en debatt om akkurat denne saken og ha argumenter for og imot, men i forhold til Stortingets funksjon og Stortingets rolle i samfunnet tror jeg vi skal få gjort det ganske klart at dette er en type vedtak som slår i hjel det foregående vedtaket. Det kan ikke herske noen tvil om det! Det må være slik at dette er klart for framtiden, og at Regjeringen, og ikke minst Stortinget selv, er oppmerksom på dette. Jeg må innrømme at Stortinget for sin del slett ikke har vært oppmerksom i denne saken. Det er ikke min eller kontroll- og konstitusjonskomiteens rolle og funksjon å kritisere Stortinget, men det er helt åpenbart at vi må fastslå at slik er det, og ikke reise noen som helst tvil om dette for framtiden. Så forstår jeg statsråden på den måten - hvis jeg misforstår, ber jeg statsråden om å korrigere det - at det ikke ble lagt beskrankninger på noen av selskapene når det gjaldt å gå ut i markedet og få vurdert salg av de noterte aksjene. Det var greit for eier at de enkelte selskapene gjorde det. Det fikk de beskjed om, og det kunne de ha gjort hvis de hadde valgt å gjøre det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-16:
Jeg har to spørsmål til statsråden. For det første: Hva er hans forklaring på hvorfor ikke styrets forslag om avhendelsesprosedyre ble fulgt, et styre han har sagt han har tillit til? Jeg går ut fra at statsråden er enig i at administrasjonen i SND Invest AS var de som hadde best kunnskaper om selskapene i porteføljen, særlig de unoterte. Da ville det være naturlig at de som kunne mest, foretok salget. Hvorfor ble ikke styrets løsning valgt? Det andre spørsmålet er i forlengelsen av det svaret statsråden nettopp gav. Han anser det for å være salg av en samlet pakke, selv om det er dokumentert at det ikke har skjedd. Hvis svaret er nei, hvorfor fikk ikke den andre konkurrerende tilbyder informasjon om at statsrådens fortolkning var at det ikke burde selges samlet, men at man kunne videreselge deler av pakken direkte uten at det ble notert som et direkte salg? Fikk den andre tilbyder den kunnskapen?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-16:
Jeg tillater meg å stille spørsmålet en gang til, slik at statsråden får innvilget noe mer tid så han kan besvare det. Fikk den andre tilbyder den samme informasjonen som Four Seasons, nemlig at når man vurderte hva man kunne tilby, var det fullt mulig å innhente tilbud fra andre som man altså skulle selge videre til med en eneste gang, slik som Four Seasons gjorde overfor DnB Markets? Ble den kunnskapen og den muligheten til å redusere behovet for sin egen egenkapital formidlet til den andre tilbyder, slik at den tilbyderen fikk den samme muligheten som Four Seasons?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-16:
Jeg vil bare si at jeg lyttet med interesse til statsrådens svar. Slik jeg konkluderer, bekreftet han at det ikke ble aktivt informert til andre selskaper at det ikke skulle være nødvendig å selge hele SND Invest-porteføljen samlet, slik som det stod i de opprinnelige anbudsvilkårene. Det var en kunnskap som ikke aktivt ble formidlet, og dermed var det en forskjellsbehandling av de to når det gjaldt egenkapitalkravet. Det er en av grunnene til den kritikken som jeg synes helt klart viser seg fortsatt å være meget berettiget.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-16:
Internasjonal terrorisme er blant de ting som nå er voksende, og som alle land må bekjempe. Veldig mange av terrorhandlingene er åpenbart utført av islamistiske fascister eller islamske fundamentalistorganisasjoner som Al Qaida og andre fundamentalistiske organisasjoner. De har sikkert også representanter i europeiske land. Det har vært terroristiske handlinger i Madrid, og det er en voksende uro i andre land. Er statsministeren enig i at det som nå fortoner seg, faktisk er en fremmarsj for islamistisk fundamentalisme og fascisme? Og hvorledes ønsker Regjeringen å forberede Norge på eventuelle terrorhandlinger? Er statsministeren enig i at bekjempelse av islamistisk fascisme er noe som vil være fornuftig for å stoppe denne bølgen, og hva mener statsministeren om de trekkene som man ser i mange land som er utsatt for terrorisme?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-16:
Jeg er forbauset over at statsråden ikke kan vise litt mer ydmykhet overfor den kritikken som kommer fram her. Det er som om det ikke finnes noe grunnlag for den kritikken overhodet! Det Stortinget sannsynligvis kommer til å gjøre i dag, er jo at man vedtar å gi statsråden en reprimande. Det er det nærmeste Stortinget kan komme mistillit. Det er første gangen i nyere tid at den form for kritikk blir vedtatt. Jeg anbefaler statsråden å vise noe mer ydmykhet, å jekke seg noe mer ned. Jeg vil spørre statsråden: Finnes det ikke noe slags grunnlag for den kritikken som flertallet framfører på grunnlag av både høringene, de opplysningene som har kommet fram, og alt det vi har gått igjennom i denne saken?
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2004-06-16:
Distriktenes Utbyggingsfond, seinare SND, har vore ein viktig reiskap og samarbeidspartnar både for bedrifter, kommunar og etablerarar i åra vi har bak oss, og er det framleis i dag. Eg hugsar godt etableringa av eigenkapitalordninga i 1992. Dette var eit viktig valkamptema ved stortingsvalet i 1993. Utfordringane var mange. Særleg nystarta verksemder hadde for svak eigenkapital. Det er mykje å seia om næringspolitikken til skiftande arbeidarpartiregjeringar, men felles for dei har vore og synest å verta at det under det regimet er vanskeleg å byggja opp nødvendig eigenkapital, som er så viktig for at verksemdene skal kunna ha ei moglegheit for vekst og ha ei framtid. Etter at ho hadde fungert ei tid fann ein ut at eigenkapitalordninga i SND skulle skiljast ut som eit eige AS. Seinare endra profilen av SND Invest seg og gjekk meir og meir over til å følgja verksemder i fleire fasar i utviklinga. Dei gjekk altså tyngre inn i enkeltføretak. Taket på enkeltinvesteringar auka frå 125 mill. kr til 200 mill. kr i 2001. Med andre ord - SND Invest vart meir og meir eit investeringsselskap på line med andre private selskap med same formål. I ettertid er det lett å sjå at den fullmakta næringsministeren fekk til å selja ut denne avdelinga og å bruka den frigjorde kapitalen til eit nytt distriktsfond, var fornuftig og framtidsretta. Det er heva over tvil at statsråden hadde fullmakt til å selja ut selskapet. Forsøk på å stoppa dette vart nedvotert i Stortinget og dermed avvist. Opposisjonen har her laga seg ei sak der det sant å seia ikkje er noka sak. Det kan sjå ut som om ein her på førehand har trekt ein konklusjon, og så lèt ein ikkje realitetar og fakta få noka betydning. Det normale ved sal av verksemder er at eigar avgjer dette i samråd med sitt styre. I dette tilfellet stod departementet for salet, etter beskjed frå Stortinget. Prisen på aksjane har vore eit anna ankepunkt. Ja, det vil det alltid vera. Kjøp og sal på den opne marknaden vil alltid vera eit spørsmål om tilbod og etterspørsel. Slik også her. Slik var det også ved salet av 67 pst. av Arcus-aksjane, som Stoltenberg-regjeringa gjennomførte. Så kan ein naturlegvis spørja om prisen på desse var god eller for låg. Når resten av Arcus-aksjane vart selde i fjor, var prisen vesentleg betre - og dette etter at betydeleg utbytte var teke ut. Men igjen, dette vert spekulasjonar og etterpåklokskap. Eg vil ikkje koma med påstandar om at næringsministeren i Stoltenberg-regjeringa på det tidspunktet salet skjedde, ikkje fekk den prisen som var oppnåeleg, sjølv om ting tyder på det. Eg må få lov til å seia at sakleg sett synest det som om opposisjonen her har ei usedvanleg dårleg sak. Ettertida og konklusjonen frå Riksrevisjonen sine rutinemessige undersøkingar vil syna om det verkeleg er slik.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-06-16:
Senterpartiet slutter seg til flertallets konklusjoner og er enig i at uttrykket "sterkt kritikkverdig" kan brukes om flere av de handlinger eller mangel på handlinger som er omtalt i denne innstillingen. Senterpartiet gikk sterkt imot salget av SND Invest. SND Invest var en svært viktig statlig eier, viktig for de mange selskap som da fikk bedre tilgang på kapital, og viktig for staten fordi SND Invest var en aktiv, statlig eier som var representert i styrene i svært mange bedrifter. Det var en svært viktig kompetanse som her ble bygd opp. SND Invest var eier i mange bedrifter, særlig i distriktene og i fiskeindustrien i nord. SND Invest var en særs viktig eier, som i mange tilfeller var på parti med småaksjonærene. SND Invest bidrog til at retten overprøvde tvangsinnløsninger for minoritetsaksjonærer, f.eks. i Norway Seafoods. Det ville ikke ha skjedd uten SND Invest. De økonomiske resultatene synes å være gode. 5 pst. årlig avkastning er oppgitt i innstillingen. Til sammenlikning har oljefondet greid 3,7 pst. på hele sin portefølje, men på aksjeporteføljen er avkastningen betydelig lavere. SND Invest prioriterte distriktene og distriktsnæringen høyere enn andre investorer og var en viktig kompliment til dem. Dagens Næringsliv fortjener ros også i denne saken for å ha fått statsrådens kostbare hastverk fram i lyset. Statsråden har ved mange anledninger framhevet sin dyktighet som selger av statlig virksomhet. Jeg selger ikke høns i regnvær, er et av hans kjente utsagn. Så viser det seg at det er nettopp det han har gjort i dette tilfellet også. Det var et meget sterkt og langvarig regnvær før dette salget ble gjort. Statsråden har oppnådd en oppsiktsvekkende lav pris på grunn av tidspunktet og måten salget ble gjennomført på. Det økonomiske tapet for staten kan være flere hundre millioner kr. Det er meget kritikkverdig at statsråden har forvaltet statens eiendeler så dårlig. Det kan virke som om raskt salg har vært eneste mål - koste hva det koste vil. Senterpartiet er enig med komiteens flertall i at statsråden ikke har innhentet nødvendig fullmakt til å selge SND Invest. En tillatelse til å forberede et salg og en tillatelse til å levere en søknad om en fullmakt er noe annet enn å ha en tillatelse. Det er kritikkverdig at selskapets styre og ledelse ikke ble brukt mer aktivt i forberedelse av salget. I sluttspurten er det kommet brev fra styret med sterke advarsler, der det ble påpekt at det var gitt en rabatt på et så stort salg på omtrent 50 pst. Det ble dokumentert fra selskapets styre. Da burde prosessen i det minste ha blitt stoppet. Det synes Senterpartiet er sterkt beklagelig.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-06-16:
Mitt svar på det spørsmålet er et klart ja. Det er klart at det er mange teknikaliteter når det gjelder kjøp og salg i sin alminnelighet. Representanten snakket i sitt hovedinnlegg om en "klassisk forståelse". Hva er nå det, en "klassisk forståelse" av et salg? Alle som har jobbet med kjøps- og salgsrett, vet at det er mange begreper som krever lange utredninger for at man skal kunne se innholdet. Men la meg si det slik: Det er jo ikke ukjent at man kjøper et bygningskompleks eller en øygruppe, det være seg Bolærne eller andre steder med et hav av bygninger, og før denne transaksjonen så er gjennomført, før det er overskjøtet, kan ny eier allerede ha videresolgt eiendommen uten at pengene har vært innom noen kasse. Det overskjøtes direkte til annen eier eller tredje eier. Det var nøyaktig det som skjedde. Staten bad om et bud på en samlet pakke og fikk to bud. Vi bad om en splitting i pris for å kunne se på risikoen for tap i de 14 dagene før closing. Aksjene ble direkte overført til DnB Markets fra staten, men det kunne jo ikke staten gjøre uten samtykke fra Four Seasons, som var den reelle eier.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-06-16:
La meg gjøre det helt klart: Styret i SND Invest hadde min tillit. Det sitter ingen styrer eller styremedlemmer i noe selskap som ikke har min tillit. Jeg valgte allikevel bort rådet fra styret. Om jeg har gjort det 50 eller 100 ganger i løpet av denne perioden i forskjellige selskap, vet jeg ikke, men det er jo ikke slik at man automatisk tar styrets anbefalinger om de eierdisposisjonene man skal gjøre, for god fisk og som optimale. Det var slik at det kunne være doble interesser i det styret. Det var også slik at styrets administrasjon og styreleder ble innkalt til departementet, nettopp fordi det kunne være slike doble interesser. Det var faktisk enighet mellom administrerende styreleder og departement om at det kunne være tilfellet, og derfor la vi opp et spesielt løp. At vi ikke fulgt rådene, betyr ikke at jeg ikke hadde tillit til styret.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-06-16:
Jeg kan jo innrømme at i kampens hete blir man kanskje klarere og mer konsis enn alvoret tilsier. Jeg har stor respekt for den kritikken som et stortingsflertall kommer med, og tar selvfølgelig den til etterretning. Når det gjelder enkelte av de forholdene der stortingsflertallet har uttrykt sitt synspunkt, opprettholder jeg mitt synspunkt på det substansielle i saken. Men som jeg sa under høringen: Det er noen punkter i denne saken hvor man må utøve en betydelig grad av skjønn. Jeg har stor respekt for at andre ville ha kommet til et annet skjønn. Man kan kritisere den skjønnsutøvelse som ble gjort for valg av tidspunkt. Jeg registrerer at noen i dette flertallet ville ha valgt andre tidspunkt. Det har jeg respekt for. Når det gjelder det grunnleggende knyttet til fullmakt, kan jeg på bakgrunn av den avtalen vi gjorde med SV, veldig vanskelig forstå det, for for første gang i Stortingets historie, så vidt jeg vet, disponerte vi faktisk midlene vi skulle få ut av dette salget, nemlig til såkornfond. Jeg synes kanskje det er litt merkelig at særlig SV har sagt det de har sagt om selve fullmakten, når de har vært med på å disponere pengene som skulle brukes når pengene havnet i kassen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-06-16:
Representanten Hagen stiller et meget sentralt spørsmål. Det er en selvfølgelig, absolutt forutsetning at alle mulige kjøpere på ethvert stadium skal ha nøyaktig samme informasjon. Søndag kveld kl. 18.15, tror jeg det var, sendte vi ut et tilbud til de to som da gjenstod, og gav dem 24 timer til å komme med en fornyet pris. Vi ville ha en sluttsum med hensyn til hva man kunne gi. Vi bad om å få den splittet. Men det var sluttsummen som var interessant i forhold til valg. I det tilbudet vi gav dem om å komme med en slik pris, spesifiserte vi ikke alle de mulighetene de hadde, ei heller hvilke beskrankninger de hadde. Det er klart at man kan jo forestille seg den muligheten at en eller annen kjøper allerede den søndag kvelden, kl. 22, hadde gjort en avtale med Nordea om at dette skal vi selge til dere for 700 mill. kr. Så legger man inn et bud på 550 mill., og før det er gått to døgn, har det foregått to handler. Det var ikke slik at vi hadde sagt at den muligheten ikke forefinnes. Det var vel også slik, så vidt jeg husker, i begge disse to tilfellene at ingen hadde planer om å være langsiktige investorer i de børsnoterte papirene. Så vidt jeg husker, gjaldt det begge. Det at den ene, som fikk tilslaget fordi han hadde høyest pris, valgte å avhende aksjene veldig fort, kan jo tyde på at man så en vesentlig risiko ved å sitte på disse aksjene. Jeg vil bare minne om at den tyngste aksjeposten i de børsnoterte var i fiskeoppdrett, et selskap som hadde hatt en børsfluktuasjon på over 100 pst. i løpet av 30 dager, to måneder før dette salget foregikk, og da hadde altså verdien økt med over 100 pst. Så for begge selskapenes vedkommende var den muligheten selvfølgelig til stede. Vi kunne ikke nekte noen, verken Four Seasons, Wiik og Skogen eller Lund å gjøre tilsvarende. Det hadde vi ikke på noen måte verken interesse av eller mulighet til. Vår interesse var å få en så stor sum som mulig til slutt. Den summen skulle havne i statskassen og ble altså til slutt ca. 550 mill., pluss at vi får et etteroppgjør for aksjene i Norway Seafoods etter det rettslige oppgjøret som foregår nå.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Jeg kan ikke se at vi har snudd 180 grader rundt. Vi la til grunn da vi sluttet oss til at Norge skulle delta i Irak, det som var Sikkerhetsrådets anbefaling. Det har ikke endret seg nå. Jeg er overrasket hvis man mener at det er først nå man har et skikkelig grunnlag fra Sikkerhetsrådet. Det har vi hatt hele tiden. Men vi sa at dette var avhengig av at president Bush fulgte opp det han hadde lovt når det gjelder bl.a. løsningen av den palestinsk-israelske konflikten. Vi føler at han har gjort det omvendte, men at vi for så vidt står i en situasjon nå da man i realiteten kan følge opp, slik jeg var inne på. Men det viktigste er: Hvor skal vi være, og hva er viktigst for oss? Vi har begrensede ressurser. Jeg ser ikke på de tolv stabsoffiserene som man skal ha i Irak, som et viktig bidrag til noe som helst, annet enn at det er en politisk markering. De norske soldatene i Irak ble kalt humanitære soldater. Hva skal man nå kalle disse tolv stabsoffiserene? Altså: Det må her være litt konsistens fra Regjeringens side også. Vi er konsistente: Vi sier at vi må bidra der vi kan bidra mest, og det er der NATO er, og det er i Afghanistan.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Jeg har særlig vært opptatt av én ting når det gjelder Midtøsten, som jeg har skrevet om i artikler og sagt her i Stortinget, og det er at vi må etablere oss med samme standarder for alle land i dette området. Noe av problemet har vært at vi ikke har hatt det. Når man nå begynner å snakke om sanksjoner mot Israel og våpenembargo, må man i sannhetens navn også nevne at det er andre trusler i området. Skal vi ha våpenboikott mot Israel, reiser det spørsmål om hva vi gjør med hele området. Jeg mener at vi må ha samme standard for Israel som for de andre landene, og omvendt. Derfor tror jeg ikke det er hensiktsmessig nå å gå til ensidige tiltak mot Israel, men det er derimot veldig nødvendig at det internasjonale samfunnet har klare posisjoner i forhold til hva Israel bør gjøre, særlig i forbindelse med tilbaketrekkingen fra Gaza, og at man også kan komme opp med positive incentiver for at man skal gå videre langs denne veien, istedenfor nå å begynne å etablere seg med nye doble standarder i området, som jeg synes at Kristin Halvorsen legger opp til.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Det er helt riktig. Det folkerettslige grunnlaget for den stabiliseringsstyrken som har vært i Irak, har vært der hele tiden. Det er ikke forandret nå, men jeg vil si at det er en større sjanse nå for at man skal kunne lykkes, ved at man har fått en ny FN-resolusjon som forhåpentligvis kan bygge en enda bredere koalisjon. Det som er spørsmålet for oss, er hvor vi kan gjøre best innsats. Jeg føler også at vi må være konsistente i vår argumentasjon, for vi likte ikke så veldig godt at man overbetonte dette med humanitære soldater. Det skapte en viss misforståelse, også i de humanitære organisasjonene. Men hva skal man si nå? Det er litt uklart for oss hva som er hensikten med disse tolv stabsoffiserene som skal bli igjen. Er det da humanitære stabsoffiserer, eller hva er det for noe? Jeg føler at vi må ha en konsistent politikk, og den konsistente politikken vi kan ha, er at vi deltar der hvor vi kan gjøre best nytte for oss, og at militært personell ikke brukes politisk. Og der vi kan gjøre best nytte for oss, er innenfor en NATO-ramme.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Jeg må få avverge en misforståelse. Jeg har ikke kritisert Regjeringen for at man slutter opp om Veikartet for fred. Det som jeg sa, var at man nå må forholde seg til denne tilbaketrekkingen som skal skje innenfor rammen av veikartet, på en mer konkret måte. Det må alle andre også gjøre nå. Da må vi ha noen posisjoner. Én ting som er veldig viktig - som jeg nevnte, og som også Lilletun var inne på - er nemlig: Hvem skal forhandle fram hvordan en tilbaketrekking skal skje? Det er to parter her, israelere og palestinere. Da er det naturlig at man overlater ansvaret for å forhandle fram planen til FN, at Sikkerhetsrådet godkjenner den, og at Sikkerhetsrådet til slutt stadfester når planen er gjennomført, slik at det ikke blir opp til en av partene. Det er en veldig viktig forutsetning for at det skal bli vellykket. Det skjedde i Sør-Libanon. Jeg er enig i at det var ting som der ikke var bra, men uten at man hadde hatt en internasjonal instans som forhandlet fram selv planen og stadfestet når den var gjennomført, hadde det ikke gått bra. Så det jeg tok opp, var i grunnen at nå må man ha noen posisjoner i forhold til så viktige ting som hvordan dette nå skal skje, for at det skal bli en ny start på fredsprosessen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Jeg er enig med statsministeren i at statsminister Sharons plan om tilbaketrekking fra Gaza må hilses velkommen. Det er en historisk sjanse hvis det er første skritt til en fullstendig tilbaketrekking fra alle de okkuperte områdene, og hvis det skjer på en måte som gjør at det ikke skaper mer vondt blod. Jeg har tatt opp fem punkter i mitt innlegg som jeg tror er viktige for at det siste skal kunne skje, bl.a. at en plan for dette forhandles fram mellom partene av FN, og at FNs sikkerhetsråd får ansvaret for å stadfeste om tilbaketrekking har skjedd, og når den eventuelt er sluttført. Et annet viktig punkt, som jeg tror er svært avgjørende, er at de boligene som Israel har hatt, og andre bygninger i Gaza, ikke jevnes med jorden, men overlates til et internasjonalt organ, f.eks. Verdensbanken - mot kompensasjon, selvfølgelig - slik at palestinerne kan få nytte av disse bygningene i etterhånd. Det motsatte ville skape veldig mye vondt blod. Jeg vil spørre statsministeren om disse punktene, og de andre som jeg tok opp i mitt innlegg.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
En grunn til at det er viktig å holde fast ved at det er to parter i den israelsk-palestinske konflikten, ser vi nå i forbindelse med tilbaketrekkingen fra Gaza, som man kan få inntrykk av at Sharon vil gjøre helt ensidig uten kontakt med den andre parten. Det er derfor jeg har reist disse punktene som jeg har gjort i denne debatten, nemlig for å fokusere på at man er nødt til å forhandle om hvordan det skal skje. Det er faktisk palestinske myndigheter som i henhold til Oslo-avtalen har kontroll i Gaza. Da er det ikke bare å trekke seg ut uten at man har forhandlet med den andre parten om det, om betingelsene for det, hvordan boligene og de andre fysiske installasjonene skal brukes, og ikke minst det som utenriksministeren nevnte - som ikke står i motstrid til mine punkter - hva det internasjonale samfunnet kan gjøre økonomisk gjennom AHLC, og hvordan vi ellers kan styrke de palestinske myndighetene i Gaza, altså den andre parten. Jeg er enig i at dette ikke er likeverdige parter. Men det er to parter som man må prøve å få mest mulig likeverdighet mellom, ved at en internasjonal instans står bak, slik det bl.a. skjedde i Sør-Libanon. Jeg vil påstå at det var en god metode man brukte, og som man bør bruke igjen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Man kan selvfølgelig ikke sammenligne Israel og Iran, i den forstand at Iran ikke okkuperer annet land. Men Iran har, som jeg sa, til dags dato ikke akseptert staten Israel, og har som offisiell politikk - jeg har spurt utenriksministeren om det selv, for jeg trodde egentlig ikke at det var sant, men han sa det rett ut til meg - å utslette staten Israel, og de finansierer Hizbollah-geriljaen til det formål. Det er et like eklatant brudd på folkeretten å gå til angrep på sivile, slik som denne geriljaen gjør. Det er ikke det samme bruddet, men det er et eklatant brudd på folkeretten å gå til angrep på sivile mennesker, samme hvem som blir angrepet. Det er vanskelig å anvende boikott-virkemiddel i en slik situasjon, selv om jeg også er helt enig i at den politikken som Sharon har ført, er uakseptabel. Men det må ikke føre oss ut i det uføret at vi anvender virkemidler i det internasjonale samfunns regi som får anslag av dobbelthet og dobbeltmoral. Saudi-Arabia er i akkurat samme situasjon. De har til dags dato ikke anerkjent staten Israels rett til å eksistere. FN har bl.a. påpekt nødvendigheten av at det ville ha vært utrolig gunstig hvis hele den arabiske verden anerkjente staten Israel - de har vært i nærheten av spørsmålet, men har ennå ikke kommet til det punktet. Så til en annen ting som Kristin Halvorsen også brakte opp. Jeg for min del har mistet troen på bruk av boikott, særlig etter det som skjedde i Irak. Da var kritikken mot sanksjonene voldsomt hard, og som utenriksminister jobbet jeg for å bli kvitt dem. Men vi kan ikke ha den holdningen ett år, og når det kommer en ny situasjon, reiser vi spørsmålet om boikott igjen, som vi vet vil kunne ha akkurat de samme implikasjoner, ikke bare for Israel, men for hele området, og for den palestinske befolkning som er totalt avhengig av israelsk økonomi. Jeg tror vi er nødt til å gå fram på en annen måte, i et område som er rammet av en så stor konflikt, med så mange motsetninger og så mange sider. Men jeg vil igjen understreke at den politikken som særlig Sharon har stått for, er uakseptabel. Den må stoppes. Det internasjonale samfunn må gjøre alt det kan for å få gjort det, og Norge må ha veldig klare holdninger til hva som nå skal skje.
Inge Lønning (Høyre), 2004-06-16:
Utenrikskomiteens leder hadde en interessant analyse og vurdering av røttene til dagens former for terrorisme, og jeg er enig i det aller meste av det han sa i den sammenheng. Jeg ble imidlertid litt forundret over at representanten Jagland gikk så raskt over situasjonen i Irak og Norges bidrag til stabilisering av situasjonen i Irak. Siden Stortinget sist behandlet denne saken, har jo Sikkerhetsrådet kommet med resolusjon 1546, som er lysende klar, og som slår fast at når okkupasjonen opphører ved utgangen av inneværende måned, er det enda viktigere enn før at alle FNs medlemsland bidrar. Det som har skjedd i mellomtiden, er jo imidlertid at Arbeiderpartiet har snudd 180 grader rundt i forhold til det standpunkt de hele tiden har hatt til dette spørsmål. Jeg vil gjerne høre hvordan representanten Jagland forklarer denne snuoperasjonen.