trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-04:
No utfordrar Dørum feil statsråd, for det er Øystein Djupedal som er kunnskaps- og forskingsminister. Han utfordrar vel òg det som skal kome i statsbudsjettet i morgon. Eg har ikkje tenkt å gå korkje Øystein Djupedal eller finansministeren i næringa, men det eg kan stadfeste, er at denne regjeringa er veldig oppteken av forsking. Det viser òg dei auka løyvingane som denne regjeringa har gjort på forskingssida. Eg la sjølv fram ei stortingsmelding i fjor som viste at IKT-forskinga har stått på staden kvil. Sjølv om det i førre periode var eit forskingsområde, har det stått på staden kvil. Eg trur at IKT er grunnleggjande òg på forskingssida. Når vi er gode og kan utvinne olje i Barentshavet, er det nettopp fordi vi er gode på kunnskap, vi har forska fram og brukt ny teknologi. Når vi er gode på andre klimaområde og no skal satse på det store prosjektet på Mongstad, er det nettopp fordi vi torer å satse på kunnskap, forsking og ny teknologi som berebjelke i det å ta nye steg. Så eg trur representanten Dørum kan vere heilt trygg på at både SV og heile regjeringa står på stø og trygg grunn i forhold til Soria Moria-erklæringa og dei lovnadene som ligg der.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-04:
Utfordringa som Tybring-Gjedde tek tak i, løyser vi på ein heilt annan måte enn det Tybring-Gjedde sitt parti ville ønskje. Framstegspartiet – som førre regjering – har som einaste formål å få offentleg sektor ned som del av BNP, og dermed konkurranseutsetje og privatisere. Men eg vil seie at å hevde at ein hjelpepleiar i kommunal sektor ikkje driv med verdiskapande arbeid, men med ein gong ho vert ein hjelpepleiar i privat sektor, så er det verdiskaping, det meiner eg er å undervurdere den jobben som alle dei offentleg tilsette damene gjer, og som byråkratane varetek. Er det noko som kjem til å føre til fleire byråkratar, er det Framstegspartiet sin velferdspolitikk med å statleggjere all verdas utbetalingar til enkeltpersonar. Dermed får vi eit byråkrati som skal sitje og passe på at anbodsprosessane er riktige, at konkurransegrunnlaget er riktig, og i ettertid må sitje og kontrollere at folk får det dei har betalt for. Det kjem til å verte eit uendeleg byråkrati i motsetning til det denne regjeringa satsar på: omstille offentleg sektor som offentleg sektor.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-10-04:
Det har vært forholdsvis stille på konkurranseområdet den siste tiden. Statsråden sa heller ikke noe om dette i sitt innlegg. Jeg tar det som et positivt signal, i forhold til den litt turbulente starten som var i denne stortingsperioden på dette området. Høyre fremmet i fjor et Dokument nr. 8-forslag om å sikre konkurranse på like vilkår mellom offentlig og privat virksomhet. Derfor er det positivt at Regjeringen nå varsler regelendringer for å begrense problemer med dobbeltroller i kommunalt eide virksomheter, som vi leste i Aftenposten i går. Derimot er det til bekymring både for næringslivet og for velferdsproduksjonen at Regjeringen har lovet å heve terskelen for anbudsplikt, fra dagens grense på 500 000 kr opp mot EU-nivå på 1,8 mill. kr. Forslaget vil rasere konkurransen om offentlige innkjøp og gi grobunn for kameraderi, korrupsjon, forskjellsbehandling og økte offentlige utgifter. Mitt spørsmål til statsråden er: Kan statsråden nå etter halvgått løp avklare om forslaget blir skrinlagt, eller om en slik svekkelse av konkurransen om offentlige innkjøp faktisk er aktuelt for denne regjeringen?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-10-04:
Statsråden startet fortjenestefullt med å snakke om klima. Det betyr noe overalt. Når man er opptatt av klima, er man også opptatt av kunnskap, og da bør man også være opptatt av forskning, nemlig å finne kunnskapen om det vi ikke vet, eller den kunnskapen som vi kan bruke for å dra det vi vet, noen viktige skritt videre. Jeg legger til grunn at alle statsråder i den rød-grønne regjeringen står fast på Soria Moria-erklæringen. Jeg legger til grunn at SVs statsråder i særdeleshet står fast på de erklæringene som dekker forskningsområdet. Min undring, etter å ha kommet så langt i en trontaledebatt, er hvor lite forskningen – som kulturbærer, identitetsbærer, som det å forme framtidens samfunn og ikke minst møte klimautfordringen – har preget denne debatten. Mitt spørsmål til statsråden er: Kan statsråden bekrefte at Regjeringen står fast på alle forpliktelsene i Soria Moria-erklæringen med å trappe opp til 3 pst. av brutto nasjonalprodukt? Og kan hun bekrefte at dette vil vises igjen i Regjeringens prioriteringer?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-10-04:
Det totale antall mennesker i arbeidsfør alder i Norge er 2,7 millioner. Av disse lever ca. 700 000 på en eller annen form for trygd eller sosial ytelse. Antall ansatte i offentlig sektor er 730 000. Det betyr at det er i underkant av 1,3 millioner arbeidstakere i verdiskapende virksomhet i privat sektor, og dette tallet er relativt sett synkende. Samtidig roper det private næringsliv etter arbeidskraft. Er statsråden enig i at dette er en bekymringsfull utvikling? Og er statsråden enig i at vi nå bør redusere antallet ansatte i offentlig sektor, slik at vi frigjør arbeidskraft i privat virksomhet for å skape mer velferd på sikt? Eller er dette ikke et mål for statsråden?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-10-04:
Regjeringens boligpolitikk er schizofren. Den ene dagen sier Regjeringen én ting, mens den dagen etter sier det motsatte. La meg forklare: Statsråd Meltveit Kleppas forgjenger lagde nye byggeforskrifter som gjorde det 15 pst. dyrere å bygge nytt, samtidig som produsentene av byggematerialer måtte legge om hele produksjonen i en periode da presset i dette markedet allerede var betydelig. I tillegg tvang Regjeringen kommunene til å føre en politikk som best kan karakteriseres som en politisk vedtatt tomtemangel. Resultatet var økt prispress og mindre nybygging. Meltveit Kleppas første utspill som kommunalminister var imidlertid at det skulle bygges 5 000 nye boliger til bostedsløse. Regjeringen gjør altså først alt den kan for å hindre nybygging, og så prøver den å fremstå som gode samaritaner ved å hjelpe dem som faller utenfor. Mitt spørsmål er følgende: Vil statsråden ta initiativ til byggeforskrifter som for én gangs skyld gjør det billigere å bygge nytt?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2007-10-04:
Viss definisjonen på schizofreni er den som representanten Amundsen no la fram, må eg ta avstand frå ein slik definisjon. Eg er veldig glad for at statsråd Haga la fram byggeforskrifter som inneber at miljøet – og energibruk – på ein heilt annan måte enn til no blir teke vare på, samtidig som det blir billegare å bu fordi ein sparar tilsvarande midlar på oppvarming. Så eg kjem til å følgja opp og forsikra meg om at desse forskriftene blir følgde. Det er vel ikkje slik at Framstegspartiet står her i dag og på den eine sida er oppteke av å kjempa mot fattigdom og på den andre sida kritiserer ein statsråd som har teke til orde for å sikra fleire vanskelegstilte ein bustad?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2007-10-04:
Eg kan bekrefta at Regjeringa i tråd med Soria Moria-erklæringa har som ambisjon å avskaffa fattigdom. Eg kan òg bekrefta at Regjeringa no, halvvegs i sin periode, alt har teke viktige grep t.d. for å sikra langt fleire arbeid og for å sikra kommunane 21 milliardar kr meir fast – og i tillegg 8 milliardar kr i ekstra skatteinntekter som dei fekk behalda. Ingen som kjenner Kommune-Noreg, ingen som kjenner til korleis vanskelegstilte har det, vil vera i tvil om at det er to overmåte viktige grep nettopp for å gi moglegheit til å følgja opp den enkelte vanskelegstilte langt betre. Det er også 3 milliardar kr i årets budsjett som blir brukte til vanskelegstilte på bustadmarknaden, og vi kjem til å følgja opp vårt engasjement vidare.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2007-10-04:
Eg er glad for at det er forståing for at eg verken kommenterer budsjettet som kjem i morgon, eller den interne budsjettprosessen i Regjeringa. Men lat meg likevel seia at eg sjeldan har sett ein avisartikkel som inneheld så mange feil som den representanten Tørresdal viste til. Til spørsmålet er nok min første tanke nettopp: Ja takk, begge delar. Det er òg fordi Regjeringa har gitt eit tydeleg løfte når det gjeld foreldrebetaling i barnehagar, og når det gjeld barnehageplassar, og i tillegg har lovt å sikra ein betre situasjon for vanskelegstilte på bustadmarknaden. Vi har difor t.d. alt sikra 10 000 kr meir i bustønad til personar i dei største byområda, og vi held fram med vårt arbeid vidare på begge desse felta.
Bent Høie (Høyre), 2007-10-04:
VG avslører i dag at Senterpartiet tapte kampen i Regjeringen om å prioritere de fattige gjennom den kanskje mest målrettede ordningen – bostøtteordningen. I dagens debatt har vi hørt statsministeren svare på hvorfor arbeidsledigheten er lav, men jeg regner med at den tidligere sosialminister Meltveit Kleppa godt vet at det er grupper i samfunnet som ikke har muligheter til å komme i arbeid. Disse rammer kanskje fattigdommen aller hardest. Derfor har Høyre fortsatt i opposisjon en historisk satsing på bekjempelse av fattigdom, som vi startet i regjering. Ja, Høyre fikk til og med skryt av tidligere parlamentarisk leder i Senterpartiet Meltveit Kleppa – i debatten om revidert budsjett i vår – for vårt engasjement når det gjelder fattigdom. Det står i klar kontrast til dagens VG og ikke minst til Meltveit Kleppas uttalelse i Dagbladet om at Regjeringen må skjerpe seg i fattigdomssatsingen. Det er ikke rart, for finansministeren erklærte 5. juni i Dagbladet at Regjeringen ikke kom til å nå sine egne mål når det gjaldt fattigdomsbekjempelse. Jeg må spørre kommunal- og regionalministeren om hun kan bekrefte eller avkrefte finansministerens innrømmelse om at Regjeringens fattigdomsmål ikke nås.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-10-04:
Jeg vil først benytte anledningen til å gratulere statsråd Kleppa med en viktig post – en ny og viktig post for kommunalkomiteen. Jeg vil òg ta utgangspunkt i nyhetene i dag der man fortalte at Regjeringen i siste budsjettsving hadde funnet at den ville ta 500 mill. kr fra bostøtteordninger til å unngå økt foreldrebetaling i barnehagene. Siden budsjettforslaget offentliggjøres i morgen, har jeg stor forståelse for at kommunalministeren ikke kan kommentere den lekkasjen – om den er riktig eller ikke. Derfor vil jeg heller helt generelt og uten referanse til lekkasjen spørre: Hva mener kommunalministeren gir størst målrettet effekt i forhold til å fjerne fattigdom – generelt lav foreldrebetaling i barnehagene eller å fortsette forbedringen av bostøtteordningen som den forrige regjering satte i gang? Jeg vet at statsråden gjerne vil si: Ja takk, begge deler. Men hva tror hun gir størst effekt av disse to tiltak?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-10-04:
Dagens trontaledebatt har tydelig vist at sentrum i norsk politikk er høyst oppegående og sentral i møte med de store utfordringer vi står overfor når det gjelder klimautfordringene, og i forhold til bekjempelse av fattigdom hjemme og ute. For Kristelig Folkeparti handler sentrumspolitikk om vilje til å bygge et levende samfunn nedenfra – med utgangspunkt i enkeltmennesker, i familier, lokalmiljøer, organisasjoner og næringsliv. Samtidig forener respekten for menneskeverdet, solidaritet med de utsatte og ansvar for miljøet oss. Vi har stått for et sterkt verdialternativ i distriktspolitikk, miljøpolitikk, flyktningpolitikk, familiepolitikk og kampen for en mer rettferdig verden – for å nevne noe. Nå er tiden moden for å løfte blikket og ta en bred debatt om konsekvensene av materialismen, forbrukskulturen og den overdrevne markedstenkningen. Fokusering på sentrumspolitikken har gjennom debatten i dag blitt fulgt opp på en god måte både av Venstre og av Senterpartiet. Det er interessant at vi har fått en debatt om sentrumspartiene og et tenkt regjeringssamarbeid med Fremskrittspartiet. Jeg sa i min replikk til innlegget til parlamentarisk leder i Fremskrittspartiet at Fremskrittspartiets politikk på veldig mange områder står milevis unna Kristelig Folkepartis. Det gjelder bl.a. i synet på bistand, innvandring, landbruk, kultur og alkoholpolitikk. Disse skillelinjene har kommet klart fram i debatten. I tillegg har Fremskrittspartiet en grunnleggende virkelighetsoppfatning om sammenhenger i økonomisk politikk som bryter totalt med alle andre partier og med hva finansmarkedene, næringslivet og fagekspertisen på området mener er fornuftig økonomisk politikk. Selv om resten av verden er overbevist om at det vil få dramatiske, negative konsekvenser for konkurranseutsatt næringsliv over hele landet, iallfall på sikt, spyr Fremskrittspartiet ut penger til alle verdens gode formål, samtidig som de dramatisk vil svekke skatter og avgifter til fellesskapet. I denne formen for petroleumspopulisme er de på kollisjonskurs med alle, både de rød-grønne, Kristelig Folkeparti og sentrum – og ikke minst med Høyre. Det kunne være interessant å høre fra Fremskrittspartiet hvordan partiet har tenkt i forhold til et eventuelt regjeringssamarbeid på ikke-sosialistisk side. Vil Fremskrittspartiets kontroversielle syn når det gjelder dette, legges til grunn for et regjeringssamarbeid? Det holder ikke å si at man skal starte med å snakke om hva man er enige om, når grunnlaget økonomisk er så vaklevorent. Det er selvsagt også interessant å høre hva Høyre mener om dette. Hvor mye petroleumspopulisme og påfølgende smerte for norsk næringsliv er de beredt til å akseptere i et eventuelt framtidig regjeringssamarbeid med Fremskrittspartiet? Hvor går grensen for hva Høyre kan akseptere? Det er i grunnen et ganske sentralt spørsmål som flere enn sentrumspartiene nok synes vi bør få et svar på.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-10-04:
Bondevik-regjeringen gjennomførte en stille revolusjon i statlig eide selskaper. Konsekvent ble styreledere og styremedlemmer med tilknytning til venstresiden i politikken skiftet ut til fordel for deres egne. Samfunnsansvaret ble byttet med børsen. Aksjekursen ble med ett målet på vellykkethet i de selskapene der staten har eierandel. Følgelig har vi hatt styreledere og styrer som har syntes det har vært greit å knytte bedriftsledernes økonomiske utbytte til aksjekursutviklingen, selvsagt på toppen av skyhøye lederlønninger. I dag ser vi resultatet av denne politikken. Vi har fått et næringsliv der bedriftslederne ikke engang slår blikket ned når de håver inn sine millioninntekter, oftest ikke som resultat av god bedriftsledelse og industriell innsats, men først og fremst på grunn av gode tider og økende råvarepriser. Slik sett er opsjonsavtalene og grådighetskulturen i næringslivet selve symbolet på høyrepartienes næringspolitikk. Derfor er visse styreledere og visse bedriftsledere fortroppen til en ytterst uheldig utvikling, som ikke bare preger store deler av næringslivet, men som har overslag til samfunnet for øvrig. I næringslivspressen er pengeflytterne og aksjemeglerne dagens helter, med årsinntekter høyere enn livsinntekten til en vanlig lønnstaker. Slik legitimeres egoismen som politisk retning. Jeg er glad for at Regjeringen bryter denne utviklingen, og at den gjennom eierskapsmeldingen har gjeninnført samfunnsansvaret i statens eierskap. Oppgaven nå blir å sette sammen styrene i de bedriftene som staten helt eller delvis eier, slik at eierskapsmeldingens mål og prinsipper etterleves. Jeg la for øvrig merke til at statsministeren i replikkordskiftet med Venstres leder, Lars Sponheim, i dag understreket kravet til etikk og moral, og at dette er særlig stort i statens bedrifter. Med adresse til den pågående granskingen av korrupsjonsmistankene i det sammenslåtte StatoilHydro, som har kulminert med styrelederens avgang i dag, vil jeg vise til at også eierskapsmeldingen stiller særlige krav til etisk ledelse, åpenhet og gjennomsiktighet, nettopp for å hindre korrupsjon. På akkurat det området er det og må det være nulltoleranse.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2007-10-04:
Regjeringen har strødd rundt seg med kostbare løfter som viser seg å bli krevende å innfri uten å øke skatte- og avgiftstrykket. De har derfor valgt å bryte med den forståelsen som har vært med rederne om rederiskatten. Bruddet betyr en skattesmell for redere som ikke flagget ut i 1996. De som flagget ut, vil nå bli vinnere, mens de som lojalt valgte å bli i Norge, straffes. Med Regjeringens forslag får de nå en langt høyere skatt – ca. tre ganger så høy som det de hadde fått hvis de hadde valgt vanlig aksjeselskapsbeskatning i 1996 – dette fordi skatteavtalen har bidratt til at rederiene ikke har kunnet benytte seg av saldoavskrivninger på sine investeringer. Dette er viktig å ta med i den videre debatten. Skipsfarten har vært og er bærebjelken i de maritime klyngene, der samspillet og nærhet til kundene er svært viktig. Skulle Regjeringens skattekrav resultere i at norsk shipping flagges til utlandet, er det ikke rederne som taper, men de maritime klyngene ute i distriktene. Vi snakker da om hundretusener av arbeidsplasser som vil kunne gå tapt. Rederiene har med sin tilstedeværelse bidratt til at Norge i dag er verdensledende på ny miljøbærende teknologi om bord på skip. Oppbygd egenkapital, som i dag utgjør store deler av skattekravet, har gått til å investere i nye skip med høy miljøteknologi og viktige arbeidsplasser langs kysten. Det blir som å sparke inn allerede vidåpne dører når næringsministeren nå sier at en tredjedel av skatten som kreves tilbakebetalt, skal brukes på miljøteknologi. Det gjør rederiene allerede i dag, i langt større grad enn det Regjeringen nå krever. Samme statsråd sier også at norsk skipsnæring i fremtiden skal bli verdensledende på ny teknologi. Norske rederier er allerede verdensledende på miljøteknologi, mye takket være den gamle skatteavtalen som Regjeringen nå bryter. Miljøvernministeren varslet i Dagbladet 3. oktober storoffensiv for å få ned NOx-utslippene i skipsfarten, og at nye skipsmotorer skal redusere utslippene med 50 pst. Olympic Shipping i Møre og Romsdal kan allerede vise til nye hybrid offshore konstruksjonsfartøy der NOx-utslippene er redusert med så mye som 95 pst. Samtidig kan de vise til en reduksjon i energibruk/CO2 på 50 pst. i to tredjedeler av operasjonstiden. Norsk skipsfart er en betydelig distriktsnæring. Den er miljøvennlig, teknologidrivende, og den bidrar til mer miljøvennlig skipsindustri. Regjeringens forslag til tvangsinndriving av skattekredittene svekker klyngene(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) bli utsatt. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen) Det er ikke for sent for Regjeringen å gå i dialog med næringen og endre skatteforslaget som kommer i statsbudsjettet i morgen.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2007-10-04:
Vi har en kommunevalgkamp bak oss. Et tema som opptok mange velgere i de fleste kommuner, og som fortsatt opptar svært mange velgere, er Norges veier, eller rettere sagt, Norges dårlige veier. For dårlige er de, veiene våre, og det er folk flest over hele landet smertelig klar over. Skal stamveinettet i Norge ha en standard som kan karakteriseres som god, vil dette kreve en investering på 230 milliarder kr. Også med rød-grønne budsjetter vil dette kunne ta 50 år. Hva er en stamvei? Jo, stamveiene er hovedpulsårene i det overordnede nasjonale veitransportsystemet. De forbinder landsdelene med hverandre og knytter Norge til utlandet. Samtidig har stamveiene viktige regionale og lokale funksjoner. Det er på stamveinettet trafikken øker. Stamveiene vil fortsatt ha en økende betydning for næringsliv og befolkning. De er altså viktige for verdiskaping og bosetting. Det er disse hovedpulsårene som er håpløst akterutseilt. Stamveiene – hovedpulsårene i det nasjonale veitransportsystemet – trenger et «månelandingsløft» for å fremstå som et effektivt, sikkert og miljøvennlig veinett. Trontalen gir intet løfte om månelandingsløft innenfor veisektoren. Det eneste som minner om månen innenfor veisektoren, er alle kratrene i veibanen og at månen fremstår som nesten like langt unna som målet om et effektivt, sikkert og miljøvennlig veinett. Det tar lang tid å komme til månen uten effektive hjelpemidler. I trontalen sier Regjeringen om samferdsel: «Den økte satsingen på en moderne veginfrastruktur i hele landet skal fortsette.» Det betyr 50 nye år med dårlig vei. Det trengs nye grep i norsk samferdselspolitikk. Fremskrittspartiet foreslår igjen et infrastrukturfond der avkastningen fra 300 milliarder av oljepengene skal øremerkes vei, jernbane og annen infrastruktur i Norge. Fremskrittspartiet vil ha egne investeringsprogrammer for å bygge moderne firefelts motorvei mellom, i og rundt de største byene. Dette må tas ut av Nasjonal transportplan og gjennomføres som egne flerårige investeringsprogrammer. Staten skal betale med folkets oljepenger. Denne regjeringens virkemidler ser ut til å være avgift på bruk av bil og veibygging finansiert med bompenger. Ny samferdselspolitikk krever Fremskrittspartiet i regjeringskvartalet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2007-10-04:
I et land må en hele tiden arbeide med å binde sammen, skape fellesskap – fellesskap på tvers av tidligere grenser. Arbeidet med å bygge et fellesskap i en nasjon er like viktig og minst like krevende i dag som tidligere. Den samfunnskontrakten som vi alle er en del av i et velferdssamfunn, forutsetter at borgerne føler en felles forpliktelse til det samfunnet de er en del av. Det å bygge fellesskap som går utover den nærmeste familie og vennekrets, tar tid, men er helt avgjørende. For å skape fellesskap i et mer og mer mangfoldig samfunn tror jeg at språk, kulturliv og arbeid er blant de viktigste nøklene. De utfordringene og mulighetene det gir at Norge blir et stadig mer flerkulturelt samfunn, er omfattende, og det er mye samtale og mye debatt om integrering og innvandring rundt kjøkkenbordene. Virkelighetsoppfatningen når det gjelder om vi har en vellykket integreringspolitikk eller ikke, føles ganske annerledes når jeg er i møte eller seminar i offentlig regi, enn når jeg snakker med folk. Mens man i den offentlige debatt, spesielt de av oss som er for en mer human innvandringspolitikk, ofte har en tendens til å si at alt går så bra, møter man fort en annen virkelighetsoppfatning ute. Heldigvis er de fleste veldig åpne. Jeg mener det er rett med en human innvandringspolitikk, men det settes mange spørsmålstegn ved om vi lykkes med integreringen, og om vi klarer å skape gode fellesskap. Noen ganger mener jeg det er en tendens til at man i etablerte miljøer undervurderer de utfordringene vi står overfor, og dermed heller ikke gjør nok. Det er farlig hvis virkelighetsoppfatningen hos dem som styrer, altså oss, og hos et flertall i folket blir for forskjellig. Det kan skape rasisme og over tid et helt annet klima i forhold til å hjelpe folk i nød. Den viktigste forutsetningen for en vellykket integrering er at folk kommer i arbeid, og vi må ha en politikk der folk kommer fort i arbeid. Heldigvis er ledigheten på vei ned, men fortsatt er yrkesdeltakelsen i enkelte innvandrergrupper veldig lav. I min egen hjemkommune, Stange, f.eks., bor det 125 flyktninger fra Somalia. Bare 21 pst. av dem som er over 18 år, er i jobb. For mange blir klienter og mottakere istedenfor bidragsytere og aktive samfunnsborgere. Med dagens rekordlave ledighet er det svært bekymringsfullt at yrkesdeltakelsen er under 40 pst. i viktige innvandrergrupper. Vi som samfunn har ikke råd til å fortsette å ha en politikk der viktige grupper blir passivisert. Vi trenger folk i arbeid, og arbeid er nøkkelen til viktige fellesskap. For å møte de utfordringene vi står overfor, mener vi i Senterpartiet at vi må tørre å gå fordomsfritt inn i debatten og se på om vi med vårt velferdssystem låser folk inne, om vi unødvendig gjør folk til mottakere istedenfor bidragsytere. Hvis så er tilfellet, må vi gjøre noe med det, for både den enkelte og samfunnet vil tjene på at folk går fra passivitet til aktivitet.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-10-04:
Å forebygge bedre er ett av justisministerens tre mantraer. Høyre deler selvfølgelig det målet fullt ut, men å ha mål om å forebygge hjelper lite når det ikke følges opp med tiltak som fungerer for å oppfylle alle de løftene som justisministeren gir på vegne av alle sine statsrådskollegaer i tillegg til alle løftene på egen sektor. Tre ganger har Regjeringen lovet en opptrappingsplan for rusfeltet, mens man i virkeligheten nedtrapper. Å holde mennesker frie for narkotika er et av de viktigste kriminalitetsforebyggende tiltak som tenkes kan, og som Regjeringen ikke har sagt noe om i grunnlaget for denne debatten, selv om representantene Karin Andersen og Inga Marte Thorkildsen til dels lot som om Regjeringens satsing er i nærheten av de forventningene som ble skapt før valget i 2005. Det er et problem at man er mer opptatt av sukker og skrittellere enn av å forebygge kriminalitet via psykiatri og rehabilitering. Er det noe folk med narkotika- og kriminalitetsproblemer ikke trenger, er det antisukkerkampanjer og skrittellere for å måle opp hvor mange ganger de må gå frem og tilbake mellom ulike offentlige kontorer som ikke hjelper dem. Vi har et barnevern hvor mange barn som trenger oppfølging, veiledning og omsorgsfull grensesetting, i stedet lever under forhold som ville vært regnet som omsorgssvikt og mangel på grensesetting hvis de hadde bodd hjemme. Det er derfor politiet i veldig mange deler av landet fortviler over at deres forebyggende jobb nærmest er bortkastet når enkelte barn kommer i institusjon. Riktignok har jeg kanskje tenkt å benytte meg av en felles ekteskapslov når den kommer og vedtas, men jeg synes situasjonen i barnevernet burde få hakket mer oppmerksomhet, for å si det forsiktig. Forskningsbudsjettet er heller ikke uinteressant for å forebygge kriminalitet bedre. Hvileskjæret og kuttene i forskningen går ut over de minste i samfunnet – justis’ andel av forskningsmidlene er minst, og alle de som føler seg små i norske fengsler med lese- og skrivevansker, kunne med vilje til å forske på årsakene kanskje hatt en større sjanse til å velge noe annet enn kriminalitet. Det føres en økonomisk politikk som gjør det meste dyrere. Det bevilges mer penger – ja – men det blir gjort mindre fordi man ikke har en effektiv politikk som gjør noe med det grunnleggende problemet, f.eks. manko på arbeidskraft. Regjeringen bevilger mer penger – ja – til f.eks. Halden fengsel, ikke fordi det skal skape et bedre tilbud enn allerede vedtatt, men fordi det har blitt dyrere på grunn av den aktive næringsretorikken og arbeidsmarkedspolitikken som blir ført. Et utslag så vi i går: Hver meter vei med asfalt blir nå dyrere på grunn av den arbeidssituasjonen og det arbeidsmarkedet vi har i dette landet. Det beste kriminalitetsforebyggende tiltaket ville faktisk vært om justisministeren hadde hatt like stor gjennomslagskraft i resten av Regjeringen som han har i media.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-10-04:
Årets trontale gir inntrykk av at Regjeringen totalt undervurderer de utfordringene vi har i vårt flerkulturelle samfunn. Den varslede stortingsmeldingen om arbeidsinnvandring kommer for sent, og jeg registrerer at migrasjon synes å være en trussel. Og mer blir ikke sagt. Globaliseringen og den økende åpenheten i verden stiller oss overfor stadig nye utfordringer, og de må tas på alvor. Vi har fått og vil fortsatt få nye kulturer tett innpå oss. Vår egen kultur utfordres. Mye er berikende, men mye er også krevende. Noe er fullstendig uakseptabelt og må bekjempes. Høyre vil møte det økte mangfoldet med en positiv grunnholdning og gjennom inkludering og deltakelse. Vi setter det enkelte menneske i sentrum. Rettigheter og krav er to sider av samme sak. Det skal stilles krav, og mennesker skal gis muligheter til å lykkes i det norske samfunnet. Også i integreringspolitikken vil Høyre prioritere de viktigste oppgavene. Vi vil gjøre mer for dem som trenger det mest, og vi vil investere for framtiden. Da er språk viktig. Gode norskkunnskaper er en forutsetning for å kunne fungere godt. Høyre mener derfor det må stilles strenge og klare krav til å beherske norsk, med påfølgende gode tilbud for å mestre det. Vi må øke kvaliteten i og ambisjonene for norskopplæringen. Det er etter vår mening nødvendig å utvide antallet obligatoriske timer i introduksjonsprogrammet, norsktimedelen. Etter 250 timer bør kunnskapsnivået testes, og dersom testen ikke bestås, pålegges 250 timer ekstra, altså en dobling av tilbudet. Gode norskkunnskaper er en døråpner både til arbeidsliv og til samfunnsdeltakelse. Norskopplæringen må starte tidlig. Det er ikke akseptabelt at fremmedspråklige barn isoleres fra det norske samfunnet. Vi vil utvide tilbudet om språkkartlegging til alle fireåringer og gi tilbud om oppfølging dersom språkkartleggingen viser at dette er nødvendig. Regjeringens utdeling av penger til språkstimulering av alle barn i visse minoritetssterke områder er utilstrekkelig og ikke målrettet. Oslo kommune ville målrette språkkartleggingen, men Regjeringen sa nei og påla kommunen å gjennomføre en generell ordning. Det lokale selvstyret bryr tydeligvis ikke Regjeringen seg så mye om. Det er merkelig at Regjeringen ikke uttrykker bekymring over alle de unge med minoritetsbakgrunn som dropper ut av skolen og lett kan havne i kriminelle miljøer. Hvilke tiltak vil Regjeringen sette inn? Hvordan gjøre skolehverdagen bedre for minoritetsungdommer? Jeg savner sterkt Regjeringens synspunkter og lurer på om dette tema har gått Stoltenberg, integreringsministeren og kunnskapsministeren hus forbi.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2007-10-04:
Dagens debatt har hatt mange gode innlegg om viktige utfordringar nasjonalt og globalt. Det fortener denne debatten å bli fylt med. Trontalen peiker på at me er i ei tid der det går godt for Noreg, og at me er i ein situasjon der me kan gjere mykje for resten av verda. Noreg går så det suser, me har betre hus, hytte på fjellet, finare og større bilar. Men har me det betre? Me har aldri hatt så mykje å leve av. Men har me nok å leve for? Det er flott å vere ung i dag. Me har moglegheiter som tidlegare generasjonar og ungdom i andre land berre kan drøyme om. Men samtidig ser me at talet på unge med psykiske lidingar berre aukar. Køane blir lengre, og gjennomsnittleg ventetid i fjor auka til 88 dagar, ni dagar meir enn i 2004. Me kjenner alle nokre som slit med psykiske problem. Det å sjå at nokre av dei ein er glad i, må vente i lang tid før hjelpa kjem, gjer ting endå vondare. Faktisk er det slik at blant gutar på min alder er det fleire som tek sitt eige liv, enn som døyr i trafikken. For meg er det ein klar parallell mellom psykiske og fysiske lidingar. Dersom ein spelar fotball og brekker foten, får ein ikkje beskjed av legen om å vente tre månader før ein kan operere. Men slik er det altså i psykiatrien. I løpet av dei tre månadene ein i gjennomsnitt må vente, kan dessverre mykje dramatisk skje. Då er gode lågterskeltilbod viktige for at unge kan bli møtt på ein trygg og god måte før dei utviklar alvorlege psykiske lidingar. Gjennom undersøkingar på dei vidaregåande skulane har KrFU i Agder kartlagt tilgangen på skulehelsetenesta. Resultatet er skremmande. I Aust-Agder har helsesyster berre 63 sekund i veka til kvar elev, og i Vest-Agder er snittet 98 sekund. Dette er dramatisk, når me veit kva førebygging kan ha å seie for å hindre psykiske problem. Det kan sjå ut som om kommunane ikkje klarer å prioritere denne oppgåva høgt nok, så kanskje bør ein vurdere om det er riktig at det er kommunane som har nettopp dette ansvaret. Slik det er i dag, kan det iallfall verke som om ansvaret fell mellom to stolar, der kommunane har ansvaret for helse og fylkeskommunane har ansvaret for dei vidaregåande skulane. Eit lag er aldri sterkare enn det svakaste leddet, og samfunnet i dag utset ungdom for eit utruleg press, frå familie, frå venner, frå tv og blad. Då er det viktig ikkje berre å ha noko å leve av, men også noko å leve for, og då er det viktig å satse nettopp på det svakaste leddet.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2007-10-04:
I trontalen Kongen leste tirsdag, heter det: «Målene for den økonomiske politikken skal være arbeid til alle, en bærekraftig utvikling, en mer rettferdig fordeling og styrking av velferdsordningene.» Det synes jeg er en flott oppsummering. De to siste årene har det skjedd mange forandringer til det bedre: 130 000 flere er i arbeid nå enn for to år siden, og 50 000 har kommet ut av ledighetskøen og over i jobb.Regjeringen har lagt fram en klimamelding med ambisiøse målsettinger.Skattenivået har økt for dem med høyest inntekt, noe som både gir mer rettferdig fordeling og mer penger til velferden i skolene, i omsorgssektoren, i sykehusene og mer. Det er ikke alt som er svart i sykehussektoren, slik en kunne få inntrykk av i debatten tidligere i dag. Det skjer også fantastisk mye bra, og aldri før har flere fått behandling enn nå. Dette er framskritt som gjør meg glad, og jeg er håpefull både med tanke på de to årene som står igjen av stortingsperioden, og med tanke på valget i 2009. Så vet vi alle at vi fortsatt har store utfordringer framfor oss, i Norge og i verden. Politikk handler om framtiden, og det er der vårt fokus må være. Virkeligheten viser at mulighetene barn har til å leve lange og gode liv, fortsatt henger svært tett sammen med deres økonomiske og sosiale bakgrunn. Det er forskjeller mellom østkant og vestkant, både bokstavelig talt og i overført betydning.Det er fortsatt utfordringer i sykehusene.Det finnes fortsatt fattigdom i Norge, og det er millioner av fattige i andre land og verdensdeler.Mange steder i verden er trygghet, frihet og fred fjerne verdier i dagliglivet. Det finnes mange fortvilte mennesker ingen av oss kjenner. Det finnes mange motløse øyne vi aldri har sett. Derfor er solidaritet og internasjonalt engasjement så verdifullt. Den norske bistanden til fattige land økte kraftig i årets budsjett. I meldingen om rikets tilstand, som ble lest av Helga Pedersen, gikk det fram at bistanden skal trappes opp videre. Det ble også vist til Regjeringens plattform for en helhetlig Afrika-politikk, til at «Krisa i Darfur representerer den største humanitære katastrofen i vår tid» og til norske bidrag til fredsoperasjonen i Darfur-provinsen. For meg er den viktigste målestokken på samfunnets kvalitet omsorgen for dem som trenger det mest, enten det er her hjemme eller ute i den store verden. Vi skal være stolte av Regjeringens politikk og de resultatene som er oppnådd, samtidig som vi alltid fokuserer på framtiden, på å oppnå enda mer. Trontalen gav grunn til optimisme for året som kommer, og jeg gleder meg til budsjettet som blir lagt fram i morgen.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2007-10-04:
Alle land – også Norge – trenger et forsvar, både for egen sikkerhet og for å hjelpe andre om det skulle være påkrevd. Dette tror jeg alle er enige om, men størrelsen og omfanget er det stor forskjell på når en ser på de enkelte partiers prioriteringer. For Fremskrittspartiet er det ingen tvil om at Norge trenger og må ha et forsvar det står respekt av. Norges størrelse, omfang, vår interesse i olje og fisk og ikke minst vår beliggenhet gjør at Fremskrittspartiet er skuffet over de andre partienes mindre bidrag. Fremskrittspartiet ønsker et budsjett hvor Forsvaret får mulighet til fullt ut å gjøre den jobben vi politikere setter dem til. Da må pengesekken stå i forhold til de ordrene vi gir dem. Fremskrittspartiet ønsker et tidsmessig forsvar for nasjonal sikkerhet og internasjonalt engasjement samt avdelinger med en reaksjonsevne tilpasset et større spekter på konfliktskalaen. Så sent som i dagens VG kan vi lese om tilstanden i vårt forsvar og hvordan det kan bli i framtiden. Forsvarssjef Sverre Diesen sier ifølge VG: «Vi er definitivt ved et veiskille. Valget står mellom et troverdig forsvar, eller en styrt avvikling over en periode på 25–30 år.» Dette sies dagen før framleggelsen av statsbudsjettet. For Fremskrittspartiet er ikke dette noe nytt, eller noe vi blir overrasket over å lese. Dette har vi sagt og varslet om i mange år. I en ny rapport fra Forsvarets forskningsinstitutt kan vi lese at Forsvaret koster. Ja, det har som sagt Fremskrittspartiet alltid hevdet. Fra at forsvarsbudsjettet 1990 utgjorde ca. 12 pst. av statsbudsjettet, er det i dag nede på 3–4 pst. Det er i dag en stor forskjell mellom struktur og balanse, selv om vi har hatt en stor omorganisering av Forsvaret. Mange tusen årsverk er borte. Svært mange kvadratmeter bygningsmasse er fjernet, og Forsvaret er stadig færre steder. I tillegg er vi sterkt engasjert i Afghanistan, noe Fremskrittspartiet støtter. Dette er et oppdrag som tar mye ressurser, både økonomisk, materialmessig og ikke minst menneskelig. Det står stor respekt av den innsats både militære og sivile gjør i dette landet, men vi sliter med å få kabalen til å gå i hop. I tillegg har Regjeringen bestemt at Norge skal til Sudan. Dette blir et svært krevende oppdrag i et krevende område. Fremskrittspartiet er skeptisk til om vi makter dette. Avslutningsvis: Jeg håper at morgendagens statsbudsjett vil gi den økte Nord-Norge-satsingen i Forsvaret som vi er blitt lovt gjennom lang tid, og at vi får et forsvarsbudsjett som det står respekt av, og ikke en styrt avvikling.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-10-04:
Denne regjeringen har et utrolig handlingsrom. Konjunkturer og oljepriser peker rett til værs. Det skal sterk rygg til å bære gode tider, heter det i ordtaket. For Norge er det et spørsmål om Regjeringen har det. Vi bruker de store pengene til de store oppgavene, sa statsministeren. Jeg noterer meg at høyere utdanning og forskning tydeligvis ikke er inkludert i de store oppgavene. Vi investerer ikke nok for framtiden. I trontalen er økt forskningsinnsats kun et mål for Regjeringen. Mer forpliktende var man ikke. Vedtatte mål som 3 pst.-målet, mål for stipendiater o.a. ble ikke nevnt. Tryggere ansettelsesforhold var representanten Huitfeldts budskap i et tidligere innlegg. Hun kunne kanskje også ha fokusert på at det er en fordel at noen har ressurser til å ansette noen først. Jeg noterer meg at Regjeringen framstiller det som om den satser på høyere utdanning og forskning, mens media flommer over av historier om at sektoren råtner – bokstavelig talt – på rot. Vedlikeholdsetterslep og byggsituasjonen er kritisk. Ved Universitetet i Oslo har man takrenner og bøtter inne i bygg, ifølge Aftenposten. De rød-grønne må gjerne fortsette å forsøke å omskrive sektorens virkelighetsoppfatning. Det er ikke enkelt å bli troverdig på den måten. Det er bred enighet om gratisprinsippet i norsk høyere utdanning. Men fortsetter dagens utvikling med en kunnskapssektor som råtner på rot og grunnstøter på hvileskjæret, står den rød-grønne regjering i fare for å gjøre begrepet «kunnskapssamfunnet» til vår tids floskel, og de risikerer å bli den regjeringen som går inn i historien som den som undergraver gratisprinsippet. En nasjon som lever på velferdstoppen i verden, som ønsker å opprettholde den posisjonen, og som snart skal være verdens beste på de fleste områder, kan ikke leve med en kunnskapssektor som ikke er internasjonalt konkurransedyktig. Da vil de alternative løsningene bli presset fram. Det blir litt av et ettermæle for SV i Kunnskapsdepartementet. Til sist: En flertallsregjering framstår ikke som særlig styringssterk når den ikke klarer bedre. De rød-grønne framstår som en allianse laget for å få makt, men som ikke er så opptatt av at makt må følges av målbevissthet for å ha en styrke. Derfor til representanten Hansen som var bekymret for diskusjonen på den borgerlige siden: Jeg gikk tilbake til trontalen i 2003, altså to år før det rød-grønne prosjektet ble lansert, og da framstod heller ikke de som særlig samlet. Man kan jo bekymre seg for sitt eget. Jeg hadde forventet at Regjeringen hadde gitt et entydig signal om at hvileskjæret er over, at fjorårets kutt blir reversert, og at man var på vekstsporet igjen. Det kom ikke. Spenningen foran morgendagen er stor.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-10-04:
Regjeringen sier de vil fortsette å styrke kommuneøkonomien, og gir fremdeles et inntrykk av at de samme pengene kan brukes flere ganger, noe kommunene har erfart ikke er mulig. En del av de dårligst stilte kommunene har nå store forventninger til at inntektssystemet i kommunene skal endres. Men uansett hvordan innretningen på inntektssystemet måtte bli, vil det være en stor fare for at lokale prioriteringer ikke tar nok hensyn til de stadig tyngre pleie- og omsorgsoppgavene. Regjeringen foreslår at det bygges 12 000 nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger fram til 2015, men øremerkede midler til å bemanne opp disse sykehjemmene vil ikke Regjeringen komme med, noe som kan føre til at det bygges etter økonomi og ikke etter behov. Regjeringen burde ha lært av de erfaringene man sitter med på dette området. 12 000 nye sykehjemsplasser holder kanskje til å dekke dagens behov, men da må det bygges omsorgsboliger og psykiatriboliger i tillegg. For å møte morgendagens behov trenger man en langt sterkere utbygging. Evalueringen av rusmiddelreformen viser at det har skjedd positive endringer i tilbudet til rusmiddelavhengige, men signalene fra misbrukere og pårørende forteller at mange som er under LAR-behandling, mangler bolig, og de får ikke den oppfølgingen som de skal ha. Ventetiden på behandling og rehabilitering kan ødelegge motivasjonen til en som ønsker å komme ut av rusmiddelmisbruket. Motivasjon er ferskvare, og i verste fall kan ventetiden koste liv. Det er stor mangel på behandlings- og rehabiliteringsinstitusjoner, og da er det meningsløst å høre om institusjoner som må legge ned driften på grunn av at de mangler klienter. Regjeringen vil legge fram en opptrappingsplan innenfor rusmiddelfeltet, men fremdeles har ikke kommunene fått noe krav om å utarbeide egne rusmiddelplaner. En av de største svakhetene er nettopp samhandlingen og manglende helhetlig oppfølging i kommunene. Det psykiske helsetilbudet til barn og unge skal prioriteres. Ventetiden på behandling skal ned, men like viktig er kvaliteten på behandlingen. Ventetiden kan ikke reduseres ved å avkorte antallet behandlingstimer på grunn av økonomi eller ressursmangel. På tross av at en målrettet og øremerket opptrappingsplan innenfor psykiatrien er fulgt opp, er det fremdeles store mangler og svakheter på alle områder. Det tilsier at en videre og kanskje enda tettere oppfølging med øremerkede midler bør vurderes, ikke bare når det gjelder bygging av ca. 3 000 nye psykiatriboliger, men også for å opprettholde og styrke driften av psykiatrien generelt.
Silvia K. Kosmo (Arbeiderpartiet), 2007-10-04:
Jeg vil benytte anledningen til å reflektere litt over noen utfordringer vårt rike ser ut til å ha ikke bare for øyeblikket, men som flere med meg også tror vi kommer til å ha i tiden framover. Jeg er stor tilhenger av at vi i Norge skal få utnytte våre ressurser og leve godt. Vi har vært heldige, og har jobbet hardt for det. Fremdeles er vi i vekst, og det skaper utfordringer som også kan begrense vårt potensial. Jeg tenker da spesielt på eiendomsprisene, som har hatt en formidabel vekst. Dette igjen gir ringvirkninger, som gir oss vanvittige markedspriser på bygg- og anleggsarbeid. Mange av våre byggeprosjekter på statlig og kommunalt nivå, som veier, fengsler og høyskoler, blir nå satt på vent fordi markedet er overopphetet og anbudene sprekker med store millionbeløp. Som et eksempel kan jeg bruke Høgskolen i Vestfold, der anbudet som forelå ved bevilgning for to år siden, nå anslås til å sprekke med over 100 mill. kr kun grunnet økning i markedsprisen. Det å bruke tid på å revurdere prosjekter i slike prisklasser blir ofte kostbart, og å utarbeide kuttlister i denne størrelsesordenen vil helt klart gå utover kvaliteten. Og akkurat kvaliteten bekymrer meg. Det er stor import av ufaglærte arbeidere, og tidspresset er stort på ethvert prosjekt. Det meldes om en økning i antall forsikringssaker og en økning i antall henvendelser til Forbrukerombudet om boligsaker, samtidig som vi ønsker at folk skal investere i livsløpsstandard og miljøvennlige alternativer når de skal bygge, enten det er privat eller offentlig. Dessverre tror jeg både private bedrifter og kommunene er litt betenkt i disse dager når man ser hvor lite man får igjen for store investeringer. Slik jeg ser det, blir vi nødt til å ta debatten framover i forhold til investeringer. Skal vi avvente store investeringer etter markedet og bli hengende etter i forhold til forventninger hos folket, eller skal vi betale det markedet krever for at vi skal holde statlige investeringer foran i køen? Det er selvsagt en debatt som kan nyanseres, men for de prosjekter som nå står på vent og venter på kutt eller nye tilleggsbevilgninger, er det en stor påkjenning. Jeg vil jobbe for at vi skal finne løsninger på dette framover. I bunn og grunn tror jeg at det er vi politikere selv som må kvittere ut våre løfter så vi kan fortsette på de nye som vi faktisk har forpliktet oss til. Jeg avslutter med å si at jeg er glad for at meglerbransjen nå melder om en nedgang i boligprisene. Forhåpentligvis betyr det at sentralbanksjefens virkemidler har fått markedet til å roe seg noe ned. Kanskje det vil gi oss mer normale nivåer framover, selv om det nå kan virke litt usannsynlig.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2007-10-04:
Folket og ikkje minst næringslivet i mitt heimfylke Sogn og Fjordane er svært spente på det komande statsbudsjettet. Regjeringspartia har både i førre valkamp og no kome med store lovnader om meir statlege midlar til det meste. Til no har det vore lite pengar og mange bortforklaringar, der det heile tida vert vist til at noko skal kome. No er det to år igjen av denne perioden, og skal lovnadene haldast, må det i budsjettet for 2008 kome store løyvingar. Vil det no kome nok pengar til vegar og rassikring? Samferdsleministeren har gått svært langt i å love mykje midlar til både nybygg, vedlikehald og rassikring av vegane i fylket. Eg fryktar at mesteparten av midlane til samferdsle går til jernbane og kollektivtrafikk i sentrale strøk. Distrikta vert straffa med ein avgiftsauke på 20 øre pr. liter diesel, ifølgje lekkasjar frå Regjeringa. Det største sviket frå regjeringspartia er innanfor sjukehussektoren. Underskota aukar, køane veks, og folket i mitt fylke spør seg kvar det vert av lovnadene frå «fakkeldronninga» Åslaug Haga. Eg fryktar at det skjer det same her som innanfor samferdsle: Det kjem lite pengar, men derimot ein haug med bortforklaringar. Dette hjelper ikkje nedleggingstruga fødeavdelingar og ei pågåande nedbygging av akuttberedskapen i Sogn og Fjordane. Kommunane i Sogn og Fjordane har fått melding om at helseføretaket har pålagt sjukehusa å skrive ut og sende heim pasientar langt tidlegare enn før. Dette er ein konsekvens av manglande statlege løyvingar til føretaka og vil påføre kommunane store økonomiske og faglege utfordringar. Eg ser i mitt fylke ei total katastrofe for bemanninga av kompetente personar innanfor pleie- og omsorgsyrke. Det må øyremerkte midlar til for å byggje opp den nødvendige kompetansen som kommunane treng for å kunne takle dei vanskane som eldrebølgja og utskrivingsrutinane til sjukehusa medfører. Når Regjeringa har nytta øyremerkte midlar for å nå sine mål for barnehageutbygging og psykiatri, og ikkje vil nytte øyremerkte løyvingar til eldreomsorga, er dette berre tome valkamplovnader og ikkje vilje til konkret handling. Til slutt vil eg seie nokre ord om fiskeri. Ein av dei største vanskane fiskebåtreiarane har, er å halde på kompetent mannskap som dei misser i konkurranse med oljenæringa. Eitt av krava frå næringa er å auke fiskarfrådraget. Framstegspartiet har sagt at fiskarfrådraget bør vere på minst 150 000 kr. Eg vonar Regjeringa også har teke høgd for dette i budsjettet som vert lagt fram i morgon.